Viborger Samler, 1841-09-30
Storbritannien og Jrland. Jfølge de sidste Efterretninger fra New=York og Boston begynder Grændsespørgsmaalet atter at tildrage sig Alles Opmærksomhed. De americanske Grændsecommissairer have nemlig uden dertil i mindste Maade at være competent trukket en Grændse over Stok og Steen, igjennen Mark og Skov, og opstillet et Rum af 40 a 80 Skrid. i Breden som Grændse imellem Fristaten og de britiske Besiddelser. Ved denne egenmægtige Fremfærd skulle enkelte engelske Landeiendomsbesiddere have mistet betydende Jordstrækninger, og flere britiske Jordeiere skal det være betydet, at de for Fremtiden maatte anseet sig som americanske Borgere. – Under disse Forhold er det ei at undres over, at Gjæringen langs med den engelske Grændse er meget stærk. Den engelske Generalmajor Sir J. Dickson skal med hele sin Stab være ankommen til Grændsen, og et som vi ville haabe – falskt Rygte vil vide, at de forenede Staters Grændsecommissairer ere kastede i Fængsel. Jmidlertid antager man med Bestemthed, at der fra den britiske Regjerings Side ere lagte Hindringer i Veien for Hines egenmægtige Fremgangsmaade, - Det souveraine Folk i Fristaten har sat sig i Hovedet, at the Englishers" ere bange og frygte for en Krig, med Nordamerica, og at de taalmodig ville finde sig i enhver Anmasselse og Mishandling. At de stærke Rustninger i de engelske Havne tildeels gielde Nordamerica, antages som afgjort. Anti- Cornlaw. Selskabet i London har constitueret sig. J Selskabets sidste Forsamling holdt, Dr. Bowring en Tale, hvori han først og fremmest ønskede Landet til Lykke med at den offentlige Deeltagelse for hiin vigtige Gjenstand begyndte at yttre sig. Allerede i lang Tid havde man skjøndt hidtil forgjeves – bestræbt sig for at vise, at den ærlige engelske Haandværksmand havde Ret til at besøge Verdensmarkederne, og hjemføre disses Producter som en Belønning og tillige Betaling for det af ham præsterede Arbeide. For Aarhundreder siden vare de engelske Love givne af Monopolister – Mænd beklædte med Magt, i Besiddelse af den herskende Kirkes Fordele, og i udelukkende Besiddelse af de borgerlige Rettigheder. Han vidste vel, at den lovgivende Magt endnu var i hine Mænds Hænder; han vidste, at kun Folkets tiltagende Jndsigter og Erfaring kunde fravriste Monopolisterne Magten. Han vilde ikke ved denne Leilighed indlade sig i politiske Spørgsmaal; men han tog ikke i Betænkning at erklære, at han ansaae en Radicalreform for at være nødvendig, saafremt Folket skulde tilfredsstilles. (Bifald.) Vel vare for Øieblikket Folkets Udsigter intet mindre end glædelige; de vare endog meget mørke saavel i Underhuset som udenfor samme. Han havde med egne Øine seet saa megen Elendighed, at den blotte Erindring derom fyldte ham med Kummer. Foreløbigen var Folkets Sag bukket under; de Sæder i Underhuset, hvilke forhen vare beklædte af Folkets Venner, vare nu besatte med Folkesagens Fiender; det conservative Parti havde en uhyre stor Majoritet, medens Folket havde mistet nogle af dets bedste, viseste og troeste Talsmænd. - Men derfor maatte man ikke fortvivle; man maatte erindre sig de skjønne Ord, udtalte af den store engelske Digter, hvem Blindhed havde begravet i en evig Nat: "Trøst findes kun hos dem, der staae og vise Udholdenhed." Mange ansaae det for en stor Ulykke, at en Nation var afhængig af en anden; men efter hans Anskuelse var gjensidig Folkeforbindelse, den store Kilde til at menneskelig Velværen. Der gives Egne, hvor Jndbyggerne ei kunne fortære Jordens Frembringelser; der gives andre Egne, hvor Befolkningens Konstflid frembringer de for Landmanden nødvendige Artikler. - Det vilde saaledes være en aldeles utaalelig Tvang at maatte adlyde en Lov, der ligger Hindringer i Veien for den engelske Haandværker og den americanske Landmand til gjensidigen at omtuske deres Producter. (Morn. Chron siger: "Vore Landeiendomsbesiddere ere kun stærke saalænge Folket ikke er enigt; hine ere en kortsynet, af Selvkjærlighed inddrukken Race. De bekymre sig kun om Frugsprisernes Stigen, for at deres aarlige Jndtægt kan være ret klækkelig. Medens de uhyre store Kornforraad i America henraadne, ere i Manchester de flittige Manufacturister Hungersnøden nær, – og hvorfor – for en Haandfuld hjerteløse Sybariters Skyld, Englands Lod er kastet, England kan ikke længere være en Agriculturstat; det er en Manufactur- og Fabrik-Stat!") Det er, vedblev Taleren, saaledes nødvendigt, at der dannes et Samfund, hvis Formaal det er at arbeide paa de utaaleligKornloves totale Afskaffelse. Det er fremdeles passende ved denne Leilighed vedbørlig at drøfte Modstandernes Argumenter. Man siger, at Grundeiendomsbesidderen er haardt betynget med offentlige Afgifter, og at Dennes Producter desaarsag maae staae i høi Priis. Men dette Argument er grundfalsk; thi ingen Grundeier i hele den civilliserede Verden er saa ubetydelig betynget som den en gelske. For 150 Aar siden havde Grundeiendommen at bære Halvdelen af de samtlige Statsbyrder, nu bærer den ikke den 40de Deel af disse, endskjøndt Grundeiendom mens Værdi er stegen til det tidobbelte." – Det var hans ærlige og faste Overbeviisning, at Ophævelsen af Kornlovene vilde være en sand Fordeel for Landmanden. Det var ikke sjeldent, at store Kjøbmænd omsider bleve Landeiendomsbesiddere, f. Ex. Lord Ashburton, der havde vundet Milloner i Handelen, og Morrison, som man kaldte "Napoleon blandt Kræmmerne." Godser havde de tilkjøbt sig, – Godser hvis Værdi dagligen steg.... Den gaves Lande, hvor den Fattige kunde tilbringe sit Liv Aften under Skyggen af sit eget Viinbjerg, under Ly af sit eget Tag. Men saalænge Kornmonopolet ikke var afskaffet, kunde hiint Gode ikke vorde den fattige Mand i England til Deel. - Talen erholdt stort bifald. Rhinpreussen. Köln, den 14de Septbr. Fra en god Kilde kunne vi melde, at vi tør imødesee en fuldstændig Udjævning af vore kirkelige Differentser. Det stadfæstes fuldkomment, at der i Discussionerne imellem Biskoppen af Eichstadt og Erkebiskoppen af Köln har hersket den bedste Forstaaelse. De Forslag, hiin har fremsat, vare af den Natur, at Erkebiskoppen kunde antage dem, og han har antaget dem. Som Basis for de stedfundne Forhandlinger udhæves øieblikkelig Tilbagevenden til Dioceset og Udnævnelse af en Coadjutor. –