Almuevennen, 1842-10-26
Efter at vort Lands Communer have erholdt en afgjørende Jndflydelse paa deres egne Anliggender, have de ogsaa, i Følelsen af deres større Selvstændighed, strax henvendt deres Opmærksomhed paa flere vigtige offentlige Jndretninger hvortil der føltes en særdeles Trang; den forrige Ligegyldighed og Sløvhed der var en naturlig og nødvendig Følge af den Umyndighedstilstand hvori Communerne hidtil befandt sig, viiste sig strax at være uforenelig med Frihed og Selvstændighed, idet hine øieblikkelig begyndte at svinde saasnart disse indtraadte. En af de Gjenstande, som strax tildrog sig de oprettede Communebestyrelsers Opmærksomhed, var det stedfindende Betleri og Løsgængeri, og man tog strax i den Henseende flere foreløbige Bestemmelser, sigtende til at modarbeide dette Onde, medens man ogsaa var betænkt paa meere indgribende Foranstaltninger, nemlig ved amtsviis at oprette Tvangsarbeidsanstalter. Ved et den 7de April d. A. afholdt Møde til Valg af Medlemmer for Amtsraadet i forrige Roeskilde Amt, fandt de fra de forskjellige Landcommuner udsendte Sogneforstandere Leilighed til, ved Samtale at udvexle deres Tanker og Gjenstande af almindelig Jnteresse for samtlige Communer i Amtet. Det blev da overdraget Raadmand Fritz i Roeskilde, Valentiner til Gjeddesdal og Pastor Qvistgaard i Aagerup at udkaste nogle Træk til Jndretningen af en Tvangsarbeids- og Forsørgelses-Anstalt for Amtet. Et saadant Udkast have disse Mænd nu ladet udgaae i Trykken, ledsaget med et Forord hvori de yttre, at ligesom de ønske og haabe, at dette Udkast vil af deres Medborgere, vorde modtaget og bedømt med den Skaansomhed, hvortil et Arbeide, der kun fremtræder i en svag Begyndelse, trænger, saaledes er det og deres Bøn til samtlige Sogneforstanderskaber i Amtet, at de ville give deres Communer Leilighed til at kjende Planen og dens Øiemed, og at Sogneforstanderskaberne især sel ville tage Gjenstanden i Overveielse, og derefter hvert for sig meddele dem deres Betænkninger, bemærkninger og Berigtigelser. Alt hvad de saaledes igjennem Medborgeres Jndsigt og Velvillie have den Opmuntring at modtage, vil det være dem en kjær Pligt at afbenytte ved Planens Omarbeidelse og Udfærdigelse. For at bidrage til dette Øiemeed, og især for at gjøre vort til at Udkastet bliver bekjendt ogsaa udenfor det paagjeldende Amt, skulle vi meddele de væsentligste Træk af dette Udkast: Betleriets og Lediggangens Ophør skulde være den derved tilsigtede Jndretnings Øiemed, men saalænge Communens Beboere enten af Frygt eller Sløvhed eller utidig Medlidenhed give Omløbere og Tryg lere Almisse, vil Arbeidsanstalten være unyttig, og Ørkesløsheden vil, som hidtil, søge og finde sin Næring i Betleriet. Enhver Huusfader og Huusmoder, som nogenlunde kan og vil beregne, hvad der i deres Huus aarligen udskæres og uddeles til Tiggere for af dem og deres ørkesløse Tilhængere i trodsig Magelighed at fortæres, skulde forhaabentlig være tilbøielig til at anvende denne Skat til at tvinge den Ørkesløse til Arbeide og Trygleren til at nære sig ved sit eget erhvervede Brød. J denne Anstalt skulde ikke de hensættes, som efter et virksomt og ordentligt Liv vare af Alderdom geraadede i Svaghed og Affældighed, heller ikke skulde Saadanne dertil henvises, som i Communerne have Aftægtsbopæle eller andet Undertag til Hjelp, til deres Ophold og Fornødenheder, og iøvrigt ere virksomme efter deres Evne, endnu mindre Saadanne, der som Huusbeboere eller Jndsiddere have stadigt Arbeide hos eller for Beboere i deres egne Communer. Samtlige Saadanne maatte Enhver af sin Commune nyde den Understøttelse hvortil de fandtes trængende, i Overeenstemmelse med de for Fattigforsørgelsen i Almindelighed ergangne Anordninger. Forældreløse fattige Børn, eller uægte Børn, hvis Forældre intet Hjem have kunne etablere, maatte derimod anbringes i Forsørgelsesanstalten, dersom denne saaledes vorder indrettet, at saadan Anbringelse kan blive ligesaa billig, som den hos Private i Communen kan opdrives, og desuden ogsaa stemmer med den Omsorg, der for Børnenes Opdragelse og Underviisning bør bæres. Det blev da en Selvfølge, at hvad Alimentationsbidrag der for uægte Børn maatte af Øvrigheden være bestemt saavel fra Mødrenes Side, naar disse vare i Tjenester, som fra Fædrenes Side, maatte tilfalde den Commune, der besørgede saadanne Børns Opfostring og Pleie. Endvidere var det ønskeligt, at Communen maatte til Stiftelsen henvise de Børn, som efter Advarsel ei ere at formaae til at erhverve sig de til Confirmation fornødne Kundskaber. Til Anstalten maatte henvises alle de Personer af begge Kjøn, som i en arbeidsdygtig Alder og i sund Tilstand søge Bopæl eller Underholdningsbidrag paa Fattigvæsenets Bekostning, og derhos kun ustadigt og uordentligt lade sig anbringe til Arbeide i Privates Tjeneste, men derimod betle eller trygle. Er det Mand og Hustru med Børn, da maatte Saadanne ogsaa kunne modtages.