Norske Intelligenssedler, 1806-06-27
For nogle Husarer og endeel Heste attraaes Qvartered og Staldrum til næstkommende 11te October. De som ville paatage sig at anskaffe samme, ville jo før jo hellere henvende sig til Jndqvarterings-Commissionen. Tanker ved Mathias-B. Teisners Grav., Ogsaa 3de, gik hen til Gravens Hvile, Ogsaa 3de, gik hen til Gravens Hvile, Muntre, Unge! A: De gik, saa brat; Nylig vidig saae paa Banen ile, Men, du tabtes i en evig Nat. Tause Dine staae, og sörge Ved det tunge, pludselige Stød, Er han borte, De med Veemod spørge, Gud, hvo drømte om saa snar en Död, Livets Vaar ustadig er! Ungdoms Blomster saarlig brækkes, Livets Storme bryde dem. Saa tænkte jeg, da jeg skrev Ynglingen Mathias Poppe Teisner blev Norges Sön den 28de April 1786. Evighedens - den 15de Junii 1806. Han vandrede fra Naturens skjönne Egne til Udödelighed. Sönlig Kiærs hed til en ædel Moder, Uskromtet Oprigtighed mod elskede Södskende, Godmodighed i Omgang og Vennekreds, disse ere ovedtrækkene i hans Caracteer, jeg svagt pensler, Den Herslamredes, første Lærer reiser Ham dette ukonstlede men velfortiente Minde, Roser pryder, dufte, falme, Livets Vaar ustadig er! Ungdoms Blomster snarlig brække Livets Storme bryde dem. Trøstetanker ved Hr. M. Teisners Död, Rosen blomstrer skiendt; Men den blomstrer kun kort; Dog er Tigen mere end lang nok for den ved sit Ynde Og tækkelige Velvillighed at udbrede Glæder blandt dem Som kiendt, den, Og som staae sörgmodige ved dens falmede Blade; Men, de ville fatte sig, Den falmede kun, for, efter Naturens Bud, med fornyet Glands At fremkomme af sin moderlige Rod. Saaledes er det og med Hr. Mathias Teiner, Han levede kun kort mellem os. Men denne Tid var lang nok til at giøre ham elsket af os For sin Blidhed og velvillige Omhed; Vi saae ham blegne og hans Öies Ild slukne, Vi staae sörgmodige ved den salmede Roses Blade; Men, vi ville fatte os. Almagten skabte intet uden Hensigt, Den skabte intet for at døe, Den kunne ikke frembringe saa megen Godheds Fuldkommenhed For evig at lade den falme; Den gjorde dette af evig vise Grundsætninger, For engang at lade os giepkiende ham med fornyet uforkrænkelig Glands. Efterat være bevilget at hensidde i uskift Boe efter min afdøde Mand, Amtmand Emanuel Rain, har jeg ansøgt og erholdet følgende Kongelige allernaadigst Bevilling. Vi Christian den Syvende, af Guds Naade Konge til Danmark og Norge, de Venders og Gothers, Hertug i Slesvig, Holsteen, Stormarn, Ditmarsken og Oldenborg; Giøre vitterligt: at Vi, efter Anna Catharina, fød Mohrum, Enke efter afdøde, Os elskelige Amt mand Emanuel Rafn, af Kiøbstæden Bragernæss i Aggershuus Stift i Vort Rige Norge, hendes herom allerunderdanigst gjorte Ansøgning og Begjæring, allernaadigst have bevilget og tilladt, saa og hermed bevilge og tillade, at hun ved Proklama, sub poena præclusi et perpetui silentii, med Aar og Dags Varsel, i de Kjøbenhavnske Berlingske Aviser, den Altonaiske Mercur, samt Christiania Jntelligentsblade, 3de Gange efter hinanden maae indkalde alle dem, som formene sig at have noget at fordre efter bemeldte hendes afdøde Mand, med deres Paastand at fremkomme og saadant deres havende Krav inden foreskrevne Tids Forløb, for hende selv, eller Os elskelig Høieste-Rets Assessor Christian Rafa i Kiøbenhavn at anmelde og beviisliggiøre, og skal saadan Jndkaldelse i Aviserne ansees og være ligesaa gyldig, som om den var skeet ved Proklama efter Loven; dog skal denne allernaadigste Bevilling læses for vedkommende Værneting, samt den Overret, hvorunder samme hører; hvorefter de Vedkommende sig allerunderdanigst have at rette og for Skade at tage vare Givet i Vor Kongelige Residents=Stad Kiøbenhavn den 16 Junii 1806.