Viborger Samler, 1791-03-21
(Jndsendt) Tak være Samleren, som giver os nu en og anden Gang noget Nyt om Landboe=Sagerne, Men han giver os det han haver, som hidindtil ikke har indeholdt andet end Beretninger og begyndte, tildeels fuldendte, tildeels endnu svævende Trætter og Processer mellem Bønder og Bønderkarle og deres Godseiere, der ikke kan endes til Fordeel for de Første, og er kuns til Skade og Sinkelse for de Sidste. Hvor var det dog at ønske, at den Mistroes og Uroligheds Aand, som i disse Tider saa meget har purret Land=Almuen paa mange Steder til en dristig Opsætsighed mod deres Honsbonder, maatte snart og overalt, ganske ophøre, og give Sted igien for Roligheds og Fredens Aand. Hvor nyttigt var det ikke for Bondestanden selv, denne i Landet saa agtværdige Stand, om samme ret ville fatte og indsee: at det ikke er mueligt ved Magt, eller nogen Ret, at rive sig les fra de Forbindtligheder, som de engang ved deres Fæstes Antagelse godvilligen have paalagt sig. Og, af den modsatte Meenings Hyldigelse reiser sig dog heel ofte store Stridigheder og vidtløftige Processer. Et Øienvidne, som selv, med flere, fuldkommelig er underrette og Sagen, fortæller følgende Tildragelse: En Proprietair i Nærheden af Viborg, som eier tvende Hovedgaarde, udbad sig hosligen af en Byes Beboere, der vare nærmest beliggende ved hans paaboende Gaard, at de ville tiene ham i et extra Arbeide med nogle Vogne at forrette; men disse afsloge strax hans Begiering med et Nei. Derpaa anmodede Velbemeldte en Byes Jndvaanere paa sit andet Gods om samme Tieneste, da det var kort for Juul, og en ledig Tid, vare sidstmeldte eensstemmigen villige, mod en tilbudden Skiænk, at forrette det Forlangte. Dagen kom, som var bestemt, og 10 Mænd mødte hver med sin Vogn. Snarere vare de ikke komne, førend Mad, Øl og Brændeviin blev nedbaaren til dem i Overflødighed. Bønderne forrettede det forlangte Arbeide den korte Dag, glade og velfornøiede med deres gode Hosbonde. Men, nogle Dage efter, forærede samme deres Hosbonde dem et Træet hans Skov, taxeret for 20 Skovlæs, som de kunne fælde og deele imellem sig. Dette var dem til destostørre Glæde, da de ikke havde begiert eller forventet saadan Gave. Det meeste af samme Træe, var dem tienligt til Gavntræe, til Vogntømmer og deslige. Saadan ædel Handling blev hørt og fornummet af en Publici Ven, som inderlig glædet derover, ikke kunde bare sig for, skiønt ganske uanmodet, at gjøre det bekiendt for Publicum. Man veed og med Vished, at samme ædle Mand, har glædet de Fattige og ex Huusarme paa sine Godser med anseelige Gaver i Penge den Dag, da vor naadigste Kronprinds holdte sit høitidelige Jndtog i Hovedstaden med sin Prindsesse=Brud. Mon der ikke skulle findes mange lige ædelsindede Proprietairer i Landet, og, naar de af Landalmuen mod Godseierne fatte Fordomme kunde udryddes og udslettes, troes det med Vished, at en mere almindelig Velstand i Landet kunde opnaaes. Onsdagen den 2 Martii Blev i Aarhuus Domkirke følgende Candidater ordinerede til Præste-Embedet. Hr. Michael Friderich Jahnsen til residerende Capellan i Schanderborg, Stillinge og Schandrup i Hielmslev Herred. Hr. Johan Hansen Sundorff til Sognepræst for Haurum og Søebye Meenigheder i Hovelberg Herred. Biskoppens Tale holdtes over Joh. 17 v. 26. Jeg kundgiør dem dit Navn og vil kundgjøre dem det, paa det den Kierlighed, som du elsker mig med, skal være i dem, og jeg i dem. Heraf blev forestillet: Christelige Læreres Duelighed og Værdighed efter Jesu Christi Fordring, den skal bestaae: 1. J en Jndsigt og Kundskab, grundet paa hans egen Underviisning og dermed overeensstemmende. 11. J en værdig Maade, paa hvilken denne Kundskab skal vise sig i deres Embede og deres heele Liv. Af Ordinatis prædikede Hr. Jahnsen over 1 Joh. 1, v. 2. Livet er aabenbaret, og vi have seet og vidne og forkynde eder Livet, som er evigt, hvilket var hos Faderen, og er aabenbaret for os, heraf blev afhandlet følgende Hovedsætning: Christendommens Lærere kan og bor med Vished forkynde Jesum som Livet. I. De Grunde, paa hvilke den Vished beroer, at Jesus er Livet. II. Den rette Maade, paa hvilken Lærerne bør forkynde ham som Livet for deres Meenigheder