Viborger Samler, 1796-05-17
Washingtons Fødselsdag, den 23de Febr., blev i Aaret 1795 paa det høitideligste holdt i Philladelphia. De derværende Volunteurer rykkede uddroge forbi hans Huus med Musik og flyvende Fah ner, saluterede for samme, og enhver Officeer gik derpaa hen at aflægge ham sin Lykønskning, det samme gjorde og alle Statsbetjenterne og anseelige Personer i denne Stad. Ogsaa de fremmede Ministre og Consuler fore til ham i samme Henseende. Hvo kunde vel der afholde sig fra allvorlige Betragtninger, da den brittiske Minister lod sig see iblant Gratulanter ne, hvis Hof for 15 Aar siden havde sat en Priis af 10,000 Guineer paa dens Hoved, som han nu bevidnede Glæde over hans lykkelig oplevede Fødselsdag. Til at erherve sig høi Berømmelse og Ære ved Foretagender, som Washingtons, hører dog, endog med de største Talenter, en stærk Sum af Lykke. Havde Washington ei havt denne, var han ikke saa kraftig bleven understøttet af Franklin og mange andre brave Mænd, og havde han lagt under - vilde da ikke, isteden for nu at kunne give Kongelige Gesandter Audience, en Skjebne, lig Pugatschefs, have ramt ham, og skulde da vel Historien, uagtet de Fortjenester, den nu først har opdaget hos ham, fordi han var lykkelig, melde om hans med større Roes end om Pugatschefs, Over de nysmeldte Æresbeviisninger, Washington nød paa hin Dag, skjære hans Fiender, at hvilke især Virginien tæller mange, og ligesaa alle hans Misundere, hemmelig Tænder af Rasenhed; thi ogsaa han har enhver stor Mands Skjebne, at være mindst agtet i Nærheden. Men offentlig torde de ikke yttre det, fordi Folkets heele Stemme var altid for Washingtøn. De ventede derfor med Længsel efter en Leilighed, at kunne berøve ham Folkets Yndest, og fandt denne desværre alt forsnart, i de af Washington med Engeland førte Underhandlinger. Nu bleve de høirøstede, og saae sig og strax anseelig forstærkede med en stor Sværm af Americanske Jacobiner, og af det endnu ikke ubetydelige Antal Rojalister, hvor meget endog alle disse Partiers Hensigter gjennemkrydsede sig; Washingtons Fiender vilde hevne sig paa ham, ja selv fornedre ham; hans Misundere tragtede efter hans Poster; Jacobinerne forlangte Uorden, for at kunde tilføie de Rige Skade, og forbedre deres Formues Tilstand; og Rojalisterne ønskede at indføre igien den gamle Forfatning; – saa arbeidede de dog alle til det fælleds Maal, at gjøre det nærværende Gouvernement forhadt og Washington mistænkt. Endnu eet forbittret Partie sluttede sig til dem, som bleve næsten rasende over den ene Artikel i Tractaten, efter hvilken den gamle Gields Betaling til Engeland blev fastsat. Alle disse Mænd satte sig nu i den største Virksomhed til Folkets Veyledelse. Overalt anstillede de Folkeforsamlinger, hvor de udbrøde i Forhaanelser, mod Præsidenten, og beviiste i rørende Taler, at Fædrenelandet var i den største Fare, ja uden Redning var det forloren, dersom Folket ikke viiste sin Majestæt, og i en Hast tilkiendegav sin Villie, ikke taalmodig at lade sig sælge. Virkningerne af disse Taler svarede fuldkommen, som var let at troe, til Talernes Hensigter; Gemytterne bleve satte i Heede og forbittrede mod Regieringen og Præsidenten. J en saadan Folkeforsamling, holdet den 23de Julii i Philladelphia, ophidsede en Mand, der besad de sande Folketaler-Talenter, d. et havde en god Stemme, og vidste at udtrykke sig stærkt, sine Tilhørere saaledes at, saasnart han havde udtalet, forbrændte og strax Folket Tractater paa en Lygtepæl uden for Congresshuset og den Engelske Ministers Boepæl. Ulykkelig havde den været, den havde forsøgt at beroelige det.