Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-12-17
Borgeren fra Larissa fandt i Pigens Ord Grund til en Ondskabsfuld Glæde. Han fandt en Forstand i Cinas Ord, som smigrede ham. Men han dulgte sine Tanker, og udfrittede af Pigen, hvad Tid hendes Forældre altid vare borte fra Hytten, og hvad Tid de komme igien; og paa disse Efterretninger byggede han nu sit Udkast. Lykon, det var Larissæerens Navn, som var ung, og født af et af de fornemste Huuse i Staden, vendte strax tilbage igien til sine Kammerater, og tog sig vel i Agt, at lade dem vide noget afhans lykkelige Opdagelse; han frygtede, een af den skulde forekomme ham i den Misgierning, som han havde besluttet. Paa hiin Side af Floden havde Lykon et Sommer=Huus, som ikke var meget langt fra Mirles Hytte. Det var gandske forfaldet, og derfor ikke før bleven besøgt af Eiermanden. Men nu skulde han ikke have byttet det bort for det skiønneste i heele Egnen. Han var neppe kommen tilbage med Selskabet til Staden, forend han uden Følge endnu samme Aften begav sig til Sommer=Huuset. Han omskiftede der sine Klæder med Landsbye Dragt, og var end efter udvortes Anseelse en Landmand, ukiendelig, end og for sine egne Folk, om de skulde faae ham at see ved den Tid. Da han vidste, at Larisses Forældre vare fraværende, satte han paa en Baad over Penens, og kom til den Egn, hvor Hytten var. Han havde et Knippe Riis paa sin Ryg og satte sig ikke langt derfra ned paa Jorden, ligesom en, der vilde hvile sig. Da han saae Larisse, raabte han til hende: Hun skulde hielpe ham, at reyse sig op med sin Byrde, og den godhiertige Pige skynte sig hen til ham ved hans første Raab. - hav Tak, sagde han, du gode, du beste Pige, Guderne give dig en Hielper igien, som kand lette dito Arbeyde for dig. Og nu gik han med hende, ligesom hans Vey var den samme, indtil de komme til Hytten. Venlige Barn, begyndte han, ræk mig dog en Drik Vand at vederqvæge mig paa jeg har i Dag sanket dette Knippe, og jeg er nu meget tørstig. Larisse gik i en Hast hen, og bragte ham et Krus frisk Melk, og han drak den af hendes Haand. For den første Dag syntes han, at han var lykkelig nok. Han igientog sin Taksigelse, og begav sig paa en Omvey til hans Baad, fra hvilken han skyndte sig. til sit Sommer=Huus. Da Erador og Mirle kom hiem fra deres Arbeyde, fortalte deres Datter dem fornøyet, hvorledes hun havde hiulpet en Ungkarl sin Byrde op, og havde givet ham Drikke, og de roeste hende, for hun havde Villie til at staae de Nød tørstige bi. Lykon kom mange Gange altid den samme Vey, og havde daglig Leylighed til at tale med Pigen; og hun blev fortroelig med ham, fordi hun holdt ham for en Ungkarl fra Landet. - Men hendes Fortrolighed var ikke den Fortrolighed, som findes i Stæderne, som ophæver al Undseelighed imellem begge Kiøn, og giør den snart foragtelige for hverandre. Larisses Fortrolighed var i Aabenhiertighed og Uskyldighed. Men imellem en Ungkarl og en føelsom Pige, har Fortrolighed og Kierlighed ingen andre Grendser, end den vexelvise Blye færdighed. Lykon havde vel allerede forlænge siden aflagt samme hos Phrynerne i Staden, men her var i det mindste Skyggen deraf nødvendig for ham. Da han efter sin Sædvane engang sad i Larisses Hytte, som just strøede Æde udtil Duerne, der illede efter hende, saae han paa Pigen med saadant et Øyesyn, som siger meere end alle Ord. Ol lykkelige Duer, raabte han, som bespises hver Dag af den elskværdige Piges Hænder; jeg kiender en Ungkarl, som misunder eder meget den Lykke; - og nu sukkede han, og syntes at ville undertrykke Sukkene. (Fortsættelsen følger.)