Aarhuus Stifts-Tidende, 1817-07-22
Sverrig - Norge. J Anledning af Hertugen af Sødermanlands Myndighedsalder udnævnte Hs. M. Kongen til Riddere af Seraphinordenen: Statsraad, Generallieurn og Arveprindsens Hoschef, Baron Skoldebrand; til Storkors af Sværdordenen, Generalmajor og Chef for den Tronhiemske Armeedivision, Severstedt; til Commandeurer af Sværdordenen: Generalmajorerne Reuterskald, Camps og Ridderstolpe, samt Admiral Gyllenskold og Chefen for den Norske Generalstab, Stabell; til Riddere af Sværdordenen 17 svenske og 2 norske Officierer. - Den 7de Junii udførte de ved Hovedstaden, forsamlede Tropper under Hs. K. H. Prinds Oskers befaling, adskillige store Maneurer. Saavel Arveprindsen som hans Durchl. Hr. Fader, forventes i næste Maaned til Christiania. - Følgende er et Udtog af hiin Lykønskningstale som den Norske Statsminister, Peder Anker, sidstl. 4de Julii. uldt til Prindsen, i Spidsen for det Norske Stats had. Høibaarne Arvefyrste. Hvor lykkelig er jeg i Norges, mit elskede Fødelands Navn, at kunne aflægge Dem, naadigste Herre, den Lykønskning og Hylding som E. K. H. har vidst at giøre Eder værdig til ved Dyder, Kundskaber og Aandskraft. Snart stunder Tiden til, da Norge haaber at eie Eder i sit troe Skiød som dets Vicekonge; da ville vi, Gamle, og Unge, kappes om at vinde Eders Naade og i Gierningen vise Eder vort ærlige Sindelang. C. K. H. har arvet et stort Navn, en udødelig Kongebæder. End straaler Glandsen mild og vederqvægende fra den elskede Bedstefaders Throne som fra en dalende Soel. Din store Faders, Navn vil som Helt og Statsmand evigt glimre blandt Europas Befriere Hiin uforgiængelige. Krands han derved erhvervede sig var neppe vunden om hans Hoved, før han nedlagde den paa sit nye Fædrelands Alter, og, istedenfor Seierstegn og Hædersminder, ønskede og erholdt han som hans skiønneste Belønning, Skandinaviens Lykke og Uafhængighed. Norge vil især aldrig glemme hvorlunde dets Forening med det gamle Broderfolk udførtes. Blandt alle Hs. K. H. Erobringer vare Hierternes overalt den største og bestandigste. Sydens Jld, Geniets hellige Flamme, skal ved Ham paa nye giennemgløde Nordens klippefaste Kraft, som derved i enhver af Hæder og Lykke den anviist Retning vil formaae at virke. Du, høibaarne Arvefyrste, vil ved begge disse Elementers harmoniske Forening vorde denne Krafts Siel og levende Udtryk. Lykke lig Du og vil Stor, elskte Prinds, er Din Arvelod, stor Din Udsigt og Bestemmelse. Natur, Mønster og Opdragelse satte Dig istand til, at benytte hiint og opfylde dette. Maatte Skjebnen, det vil sige Forsynet, der saa ofte i mørke Tordenskyer hendrager over Jorden, kun ville, at E. K. H. stedse maae bruge saa store Gaver til Konsternes, Videnskabernes, Religionens og Sædelighedens Befordring, at Storm og Uveir sieldent vil forstyrre denne Røe. Maatte aldrig nogensinde tilbørlig Omhue for vor borgerlige Tilværelse fordre noget Offer der kunde opholde ver Fremstriden til hiint høiere Maal. Maatte endeligen Leiligheden til at opmuntre og belønne, langt of ere frembyde sig end Nødvendigheden at straffe, og skulde end, for at afvæbne Ondskaben og skrække Fienden, hiint Lyn stundem maatte fremlyse i det Øie hvori Fade tens kraftfulde Billede er mærket, saa omstraale dog langt oftere Eders medfødte gode Hiertes milde Glands den altid aabne Pande. Gi Sieleroe og Aandsharmonie i Forening med Folkets Lykke maae forlænge Eders Dage indtil de sildigste Tider. Prindsens Svar var saalunde: Mine Herrer, De Lovsange som i Dag opstige formit Velgaaende til den Eviges Trone kan Tiden aldrig af mit Bryst udslette. Svenskere og Nordmænd, alle ere J mine Brødre, alle besidde J. lige Fordring paa min Kierlighed, Eder alle skal ogsaa mit hele Liv være helliget. Jeg takket Eder, mine Herrer, for Eders Sindelang imod mig; jeg skal bevare samme i taknemmelig Erindring. Værer De mine Følelsers Tolk hos Deres Medborgere, og fiig Dem, at jeg skatter mig lykkelig, fremtidigen at kunde bevise dem, hvad mit Hierte føler i denne høitidelige Stund.