Corsaren, 1841-02-26
Fabler. I. Fablernes skjønne Poesi er nærved at uddøe; det uskyldige Sind er borte, hvormed Menneskene i fordums Dage afmalede sig Dyrenes og Planternes Liv og fremstillede det i yndige Myther. Den nulevende Slægts hele Digten og Tragten er henvendt paa den selv; aldrig kaster den et Blik ind i Dyrenes Liv for at glædes eller sørge over disses Skjæbne. Corsaren" tør ikke rose sig af at besidde dette uskyldige barnlige Sind i dets fulde Udstrækning, og endnu mindre tiltroer den sig Evne til at kunne udtale et saadant i digterisk Simpelhed; men den vil dog gjøre et Forsøg paa at gjenoplive Fabelpoesien og nedskriver derfor Efterfølgende, i det Haab, at dygtigere Folk ville efterkomme den Opfordring, der saaledes gjøres til dem. - Frøernes Rige var lille. Det bestod kun af nogle Øer, hvor de havde deres faste Bopæle; men i det omgivende Vand tumlede de sig - eller kunde idetmindste tumle sig - efter Hjertenslyst. Deres Statsforfatning var, som alle Dyrs, den uindskrænket monarchiste. Deres Land var ikke rigt; men de vare nøisomme, rolige og besindige Skabninger; de levede i god Forstaaelse med deres Naboer, blandt hvilke de havde det Lov, at de ikke engang gjorde en Kat Fortræd. Om deres Stats Historie haves mange Optegnelser. Saaledes fortælles i gamle græste Skrifter om deres Kamp med Musene (thi aldeles fredsommelige vare de ikke); men derom skulle vi tale en anden Gang, naar vi faae bedre Tid. Idag ville vi indstrænke os til et lille Afsnit af deres Historie. Meget langt borte fra deres Land laa et ganske lille Land, hvor der voxede Ting, som Frøerne holde meget af, og, da dette Land, som sagt, var lille, besluttede de derfor at tilegne sig det. Dette blev udført med megen liden Møie; thi vel var Veien lang, men Frøerne svomme godt. Da nu Landet var taget i Besiddelse, handledes der kun om at faae en passende Gouverneur dertil, der kunde hjemsende saa meget Godt som muligt; men ogsaa en saadan fandtes, og nu var Alting ganske i sin Orden. Om den Frø, der blev sendt over for at være Gouverneur eller, som Nogle kaldte ham, Generalgouverneur, fortælles der nu, at han besluttede med Jver at tage sig af sit Kald og til den Ende studere ældgamle Skrifter, hvori fandtes beskrevet, hvad Andre have gjort i lignende Tilfælde. Han fandt da, at der iblandt Menneskene havde været et Folk, som hed Romere, og som havde havt særdeles mange Colonier, og at blandt dem den Skik var almindelig, at man ved mange Bestikkelser opnaaede at blive Gouverneur og saa skaffede sig de Penge, der vare medgaaede til Bestikkelserne, mange hundrede Gange betalte ved at plyndre dem, man var Gouverneur over, og at man saa igjen anvendte disse Penge til at bestikke sig videre frem samt faae dem til at see igjennem Fingre, der skulde passe paa, hvad man foretog sig. Dette syntes Frøen godt om - men han var jo ogsaa kun en Frøl - og svømmede med de bedste Forsætter over til den lille Ø, som han skulde være Gouverneur for. Saasnart han kom dertil, lod han alle Beboerne, som ogsaa vare en Art Frøer, vide, at han vilde udsuge dem, og at de derfor, for at undgaae Ubehageligheder, ligesaa godt kunde fremstille sig for ham frivillig som ved Magt blive hentede, og dette gjorde de da ogsaa. Da de nu Allesammen vare udsugede, sagde han, at nu var det nok; men saa speculerede han paa, hvorledes han videre skulde bære sig af for at ligne sine Mønstre. Efter lang Speculeren kaldte han da nogle Fortrolige til sig og sagde til dem, at de kunde svømme ud paa Eventyr i Omegnen, og, naar de saa fandt noget Godt, kunde de tage det og dele det med ham. Dette gjorde de, og dermed vare alle Parter fornøiede. Der var jo rigtignok - som det altid pleier at gaae - Nogle, der ikke syntes godt om alle disse Ting, og som derfor talte ilde om ham; men det lod han, som han ikke hørte, og de Andre, som skulde passe paa ham, lode ogsaa, som om de ikke hørte det. Hermed slutter dette Afsnit af Frøernes Historie.