Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-03-18
At man af de sidste, anfører Holberg, har fundet saa stor en Mængde nedgraven. i Klostere af Munke og andre Geistlige, tilskrives sammes Gierrighed, eftersom de vilde have de slette Penge afskaffede og erholde alle deres Jndkomster i gode Sølvpenge. Disse Munke have altsaa i egentlig Forstand været Agioteurer. Havde de levet i vore Dage, saa havde de neppe nedgravet de gangbare Penge, men valgt ganske andre Midler, for at sikkre sig. gjenstand uden Forskiel er underkastet. Hos den udenlandske Kjøbmand kan man ikke forudsætte nogen Forkjerlighed for vore Fædreneland. Hans egen Fordeel er hans eneste Rettesnor. Lader han vore Bancosedler stige, saa skeer det kun fordi han har mange liggende deraf, som han vil udbringe til gode Priser, men har han naaet dette Øiemed, lader han dem dale igjen, bringer han dem til at falde, saa skeer det fordi han vil indkjøbe Varer i Dannemark, som skulle betales i Danske Bancosedler eller efter deres Værdie. Vi kunne aldrig vente, at Udlændingen vil følge heri nogen anden Lov, end hans egen Fordeel, for ikke at sige, hans Egennytte 9. Spørger man, hvad skal man da gjøre for at forekomme, at vore Bancosedler ikke skulle blive en Handelsartikel og følgelig en Gjenstand for udenlandske og indenlandske Speculationer, saa kan jeg ikke svare bedre end anføre her vor uforglemmelige Falsens Ord ved en lignende Leilighed; Skulle Staterne, siger han, gives Varighed og Styrke, maa man simplificere deres Huusholdning, og saa meget mueligt nærme sig Naturen, som ved idelig Virkning og Modvirkning opholder alt. Konstige Financesystemer, Neckerske Operationer, dække kun for en Tid virkelige Mangler, og sætte svage Støtter under en forfalden Bygning. Statens Casse ligner Oceanet, til hvil tet alle Floder, Elve og Bække udstyde, men i Na*) Vore Handlende vilde derfor gjøre klogt i, at lade Priserne paa deres Varer, som i Hamborg søges, stige, i samme Forhold, som Hamborgerne lade Værdien af vore Sedler dale. turens Rige blev sørget for, at haver ved de Dunster, som opstige af dets eget Skjød, og ved skjulte Aarer maa gjengive hvad det tog. Følger Politiken en anden Fremgangsmaade, maa saavel Statscassen som dens Væld omsider blive udtørret. Overbeviist om, at enhver frimodig Sandhed, som kommer fra et Hierte, der mener det vel med sit Fædreneland, selv urigtig fremsat, er vor Regjering kjerkommen, være det mig tilladt at tale her saaledes, som min Erfaring har lært mig at bedømme denne Gjenstand. Det er min individnelle Mening, at enhver Stat altid gjor rigtigst i, aldrig directe at befatte sig med Coursvæsenet, især i Tider, hvor intet egentligt Radical-Mid deel kan anvendes, men at den handler klogest, naar den roligen overlader denne Sag til sin egen Gang. Kjøbmændene ville da nok for deres egen Fordeels Skyld selv vide at stoppe Coursen, naar den faaer alt for slemme Nykker eller vil løbe reent løbsk. Dette er Vink, som jeg kun peger til, men som kunde give Stof til en heel Undersøgelse. Alt hvad Staten under saadanne Omstændigheder kan gjøre er at virke indirecte paa Pengecoursens Gang, det vil sige, formindske Trangen til udenlandske Konst- og Natur producter og Massen af de circulerende Papir penge. Det første kan ikke skee uden ved indenlandsk Konststids Opmuntring og Tarveligheds Jndførelse blandt alle Stænder. Lad saa, naar der er arbeidet til dette Maal, Udlændingene længe nok spille Bold med vor Pengecours, Naar vi ikke trænge mere saa meget til deres Artikler, kan det være os temmelig ligegyldigt, hvilken Værdie de sætte paa vore Bancosedler. At en circulerende Masse af Papirpenge betydelig kan formindskes ved hensigtsmæssige Midlers Anvendelse, er jeg overbevist om. Jeg anseer det for en Feil, fælles for alle Staters Papirmynt, at hele den circulerende Masse validerer baade indenlands og udenlands. Crediten svækkes derved uden nogen egentlig Nødvendighed. Jeg skal oplyse dette med et Exempel. Antaget, at der til Circulation i Dannemark behøvedes 10 Millioner Rdlr. i Bancosedler, er det da fornødent, at alle disse 10 Millioner skulle validere ligesaa godt udenfor som i Landet, Kunde ikke i det mindste de 4 Millioner blot være bestemte til at validere i Landet selv, Alle de Lønninger, som Staten betaler, kunde jo udbetales i saadanne blot indenlands gieldende Sedler, og Embedsmanden og Krigeren, ja enhver, som kjøber hvad han behøver i Landet selv, og ingen Handel driver, kunde det jo være aldeles ligegyldigt, om de Sedler, han betaler med, ikke ere bestemte til at validere udenlands, naar enhver i Landet selv er forpligtet til at modtage dem som god Betaling? Hvor betydelige Summer udlaanes ikke allene aarligen fra Assistencehuset, og behøvede disse Laan vel at skee i andet end saadanne Repræsentativer, Naar man vilde slaae for 5 Millioner Rdlr. saadanne blot indenlands gjeldende Sedler, og for disse indløse ligesaa stor en Sum af de gamle Bancosedler, maatte vor Cours unegteligen kunne forbedres meget. Saadanne Repræsentativer vilde tildeels ogsaa kunne træde i Skillempnes Sted, og naar de kunne lyd paa 2 til 4 Mk., vilde det overalt være langt beqvemmere at have disse end Smaapenge, i en Tid, hvor endog Privatfolk, af Mangel paa Smaa mynt, have seet sig nødsagede til at udstede skrivte lige Beviser paa den Skillemynt, de skulle give tilbage. Naar Freden igjen vender tilbage og med den hiin blomstrende Handel og Søfart, som Dannemarks herlige Beliggenhed medfører, vil Alting snart komme i sin forrige Stand igjen. Med langt færre Hjelpekilder end vi indfriede Frederik den Fjerde, strax efterat den langvarige og kostbare Krig med Sverrig, var tilende, de Papirpenge, som han, for høimodigen at skaane sine Undersaatter, for store Skatte, havde ladet udstæde. Norge allene har et Forraad af Trælast, som, ringe anslaaet, er 10 Millioner værd, ikke at tale om de andre vigtige og nødvendige Artikler, som dette Rige saavelsom Søsterlandet Dannemark har uhyre Forraad af, der daglig alt mere og mere opsamle sig, og som kun vente paa Freden, for strax at blive afsatte. J Engelland kan i denne Tid næsten ingen Bygning fuldføres, fordi man mange ler der Norsk Tømmer. Naar man nu tillige veed, at den Danske Regjering aldrig indgaaer nogen Fred med Engelland, uden at den faaer en klækkelig Erstatning for dens ranede Flaade og Handelskibe, og dens i hundredetal ødelagte Bygninger og Borgere, saa er det klart, at den uhyre Pengemasse, som strax ved Fredsslutningen vi komme ind i Landet, maa ufortøvet forbedre vorPengecours.