Politivennen, 1806-01-01
Om Ulykkes Forebyggelse ved Københavs Fortifikations Broer. Følgende Brev er Udgiveren af Politivennen tilsendt. Højstærede Herre! Ærbødigst tager jeg mig den Frihed, at tilmælde Dem følgende, som jeg troer at kunne offentlig bekjendtgjøres, nem ig denne ulykkelige Hændelse igaar Aftes: Søndagen en 8de herimod Kl. 6 og 7 kom en Noder med sin Datter, efter førstes Udsigende 20 Aar gammel, og hendes Mands Broder, gaaende ind ad Vesterport, og da de kom paa den inderste Bro imod Staden gled Datterens Fod paa det smalle Brobræt eller Overgang; hun tog sin Forbroder i Frakken, men kunde ikke holde sig fast, og Manden tog af Skræk fat i Jernkjeden og boldt sig; men i det han saae sig om, hvem der saa hastig greb ham i Kjolen, saae han alt sin Broderdatter at falde ned i Stadsgraven, hun gav kun et eneste dybt Suk og dermed saae eller hørte man intet mere til hende. Man kan nu vide, hvad Forfatning Moder og Faderbroder blev udi; der blev Janmer og Skrig, der kom Mennesker nok, ogsaa fra Vigten med Lygter og Hager. Man søgte, men kunde ikke see eller finde. J samme Øjeblik kom og en Mand som jeg kjendte, nemlig en Frifør, ved Navn Veise, boende ved Hjørnet af Stormaade og Volden; han saae dette og tænkte hos sig selv: paa denne Maade vilde man nok ikke finde denne Ulykkelige. Han løb ganske stille bort, og inden man vidste af, kom han med en Baad, son laa nede ved Blaataarne Sukkerformefabrik, roende, og havde med sig Mesteren fra samme, Her Nielsen, og Hert Gylgod, Underoffiser, boende i Vagten ved samme Fabrike, og havde med dem en Lygte. Veise, som gav sig Flid at søge, fandt ogsaa den ulykkelige Pige strax. De vilde nu roe med hende ned til Blaataarn, hvor Redningsanstalter ere paa Artilleri- Sygestuen; men Folkeskriget var, at man strax skulde bringe hende i Land der ved Broen, som ogsaa skede, og fra hendes Nedfald indtil hun kom i Land, var efter min Regning ikke fulde 40 Minutter. Man bragte bende i Vagten først, og derfra strax til Barberen i Frederiksberggade, hvor strax 5 til 6 Kirurger gorde sig al mulig Flid, for at bringe den Døde til Live; men Klokken halv Ni var der endnu intet Tegn til Live. Jmedens at Veise var gaaet bort, trøstede man kun Moderen og Medfølgende saa bedrøvelig, at det var ikke mulig at finde den Nedfaldne, da det var mørk, og man ingen Baad havde der ved Haanden, hvorved Moderen nu faldt i Besvimelse, og man maatte nu see at faae hende hjem, og var altsaa ikke tilstede da Datteren kom op af Vandet. Veise fulgte med til Barberen og de tvende andere roede bort med Baaden. Man vidste ikke førend Klokken halv Ni, hvem den Ulykkelige hørte til, formedelst denne Tummel; men saa kom en Pige fra hendes Søster, og Manden, som var fulgt med dem ind ad Porten, og der fik man at vide hos Barberen, at det skulde være en Rebslagers Datter. Hun var et skjønt og velvoxent Menneske, godt klædt, og havde en smuk Guldkjede om Halsen. Hvad jeg her har skrevet er sikkert, og hvad Deres Velædelhed, vil tage herudaf til en Bekjendtgjørelse, det overlader jeg til Deres egen Stil at sætte. Udgiveren har troet, at burde indrykke det Hele, som det ovenfor staaer, da det baade vidner om Brevskriverens, og især om Herr Veiss gode Tænk maade. Af senere B kjendtgjørelse vides nu, at denne vare unge Pige ej blev bragt til Live. - Gid denne Tildragelse maatte bevirke, at to Forbedringer, som begge for lang Tid siden, dels med oftere Jgjentagelse, ere foreslagne i dette Blad, dog i det mindste for Fremtiden maae afværge lignende Ulykker. Den ene er, at den smale Bro, eller rettere Spange ved Siden af Vindebroen, ved alle vore Porte, maatte faae et bedre Værn til begge Siden. Den anden er, at der altid maatte neden under hver Fæstningsbro ligge en lille Jolle, til Afbenyttelse i slige beklagelige Tilfælde.