Københavns Adresseavis, 1787-05-11
Den 22 Martii er af Kalvekudskens Vogn fra Bunderup, imellem Seiferts Gaard i Larsbjørnsstræde og Hedehuset enten tabt eller bortstiaalet en hvid Lærreds Tversæk, hvori 2 Kniplingsæsker, indeholdende et Partie Kniplinger af Værdie 300 Rdlr., klingende Mynt 110 Rdlr., Bancosedler 440 Rdlr., foruden et Stk. Sukkerduun, et Stk. røde ostindiske Terklæder, et kongeligt Privilegium paa Kniplingshandelen Henning Johansen af Gabel tilhørende, med adskilligt meere, som ikke i en Hast kan erindres. Hvo som herom kunde give nogen grundOplysning vilde imod 100 Rdlr. Douceur give det tilkiende hos Hr. Jens D. Brodersen i Studiistræde Nr. 108. En hvid Paa ugle=Due er bortkommen; for samme betaler Portneren i det grevelig bernstorfske Palais en god Douceur. En fattig Bondekarl har den 11 May tabt en sort Bred taske, hvori var 16 Rdlrs. Sedler, 4 Breve, det ene sort forseglet, og en Seddel; Finderen vilde tilkiendegive det i lille Brøndstræde Nr. 162 i Kielderen, imod en god Douceur. Et Withes Sølv Uhr med blaat Baand og Sølv Signet, hvori staaer J. P. M. i Træk, er stiaalet; Opdageren loves en raisonabel Douceur i Reverengaden Nr. 144 i Kielderen. En rød Tegnebog med 6 Rdlr. og J. A. Schulzes Documenter. Bedes at levere den hos Jacobsen i Stad Hamborg i Nyehavn mod en god Douceur. Roddes russische Sprachlehre i god, Riga 1778, indbunden i engelsk Veiskind, er bleven mig bortstiaalen. De som maatte have kjøbt den ombedes at levere mig den tilbage, imod hvad derfor er betalt. Thoroup i Skindergaden Nr. 69. Et emailleret Fruentimmer-Gulduhr med Stene indfattet, og en Staalkiæde udi med Berloqver, er tabt i Onsdags Finderen loves en god Douceur fra Contoiret. Den 17 December er bortstiaalen en stor Sølv Potageskee, mrk. A. C. B. og 5 Sølv Spiseskeer de 2 mrk. H. B. og de 3 uden Merke. Hvem om dette Tyverie kan give nogen Oplysning loves en Douceur af 10 Rdlr. og Navnet fortiet, og skulde samme være pandtsat eller bortsolgt, betales de derfor udlagte Penge, naar det meldes paa Østergade No. 36 i den fierde Boutiqve paa høire Haand fra Amagertorv af. En liden brun Hanhund med hvidt Bryst, klippet som en Løve, er bortkommet. For Tilveiebringelsen loves en raisonabel Douceur fra Contoiret. I Skidenstræde Nr. 152 er bortstiaalet et Par sorte og et Par hvide Klædes Buxer. I det ene Par laae 17 Rdlr. Bancosedler og nogle Sølvpenge samt en Nøgle. For Opdagelsen loves en Douceur. Hædersminde af salig Hr. Vogelius. Forgiæves Lægens Kunst sin Skat og Kraft ophød. Den lange Sygdom vandt. Vogelius er død! Den brave, værdige, retskafne, fromme Lærer, Elskt af sin Menighed, dens Taare ham nu ærer! Af Hiertet ydmyg, troe Huusholder med Guds Ord, Han Taler var, af dem, som føde Christi Hiord. Han fyldte Godheds Pligt, og af sin Sæd nu høster, Men Dem, som tabte Ham, Gud vist i Naade trøster, H. A. L..... Tanker ved en ung Venindes Død. Sallige! saa gik Du da bort midt i Dit Livs saa skiønt blomstrende Foraar, For reen og ubesmittet til at følge en fordervet Verdens forførende Tillokkelser, og for god til at mishandles af dens giftige Bagtalelser, Dydens almindelige timelige Løn - forlod Du den tidlig, for at forøge fuldkomnere Væseners Tal og Glæde; men ach, Du forlod og os, Dine bedrøvede Venner, næsten synkende under Byrden af Dit Savn. Din værdige Faders stille Taarer, Din ømme Moders og elskende Sødskendes Veeklager, den dybe Sorg, præget i alle Dine efterladte Venners Ansigter, vidne om hvad vi tabte ved Din Død. Ach ja! Vi savne i Dig, den agtværdigste Datter, der var Æbdighed og Lydighed mod fine Forældre opofret til Døden, og derfor bragte det store Vidnesbyrd med sig ind i Evigheden: "Du har ikke een eeneste Gang fortørnet os, (sieldne Vidnesbyrd, O hvor saa ere de Børn, der fortiener det.) Vi savne den kierligste Søster, den beste blandt alle, uden at ville synes det; den elskværdigste Veninde, der belønnede sine prøvede Venner med en fuldkommen Fortrolighed. (Og maaskee Din Død giennemborede en en Elskers fyldte Hierte, og qvalte hans sødeste Haab i sin Fødsel.) Vi savne ved Div Bortgang Din ustrømtede Venlighed, forædlet ved sædelig Ærbarhed, Din forekommende Høflighed, Din varme Deeltagelse i Vennens Lykke, Din omme Medlidenhed ved Din uforskyldte Uvens Vanhæld. Din milde Sagtmodighed, Din rolige og tillidsfulde Hengivenhed, der forhøyede ethvert af Dine Skridt paa Livets Bane, og i Dødstimen lysede i sin fulde Glands; Din indtagende Mine, den reeneste og uskyldigste Siæls usvigelige Aftryk, der aabnede for Dig den Retskafnes hele Hierte, men holdt Forføreren og den Lastefade fra Dig i en lang Afstand. Vi savne Dig, og i Dig en væsentlig Deel af vor Lyksalighed herneden. - Saa herlig var Du, og saa meget tabte vil en Trøst for os i vor Sorrig er det, at vort Tab for nogle flygtige Øyeblik blev Din Vinding for en heel Evighed, dog ikke Din allene, ogsaa vores; thi Du, der som Menneske her var saa villig at ønske godt endog over Dine Fiender, vil viist som Engel meget meere bede uafladelig for Dine Venner, og hvor vigtige for os ere Dine Bønner, ligesom Du, nu rensede fra Ufuldkommenhed. Nyd da, Velsignede, i Din og modtag nu vort sidste sørgelige Farvel, om det er samme forundt at naae Din lyksalige Boelig! - Naar vor haandfuld Dage ere forbie, (og snart forsvinde de) og skal vi møde Dig, imidlertid leve ethvert Venskabs Tegn, Du beviste os, endog det mindste, i vor Erindring evig upakket.