Aalborg Stiftstidende, 1842-12-02
J Justitssagen contra Overkrigscommissair og suspenderet Branddirecteur G. L. Krogstad paa Læsø, der tiltaltes for mislig og bedragelig Embedsførelse samt for at have injurieret Birkedommer Ørum paa Dommersædet, er den 29de f. M. afsagt følgende Høiesteretsdom: "Lands-Overrettens Dom bør ved Magt at stande, dog saaledes, at Straffearbeidet bestemmes til Tugthuusarbeide i Viborg Tugthuus i tre Aar. J Salarium til Justitsr. Liebenborg for Høiesteret betaler Tiltalte 40 Rbd. Ved Viborg Landsoverrets Dom var Krogstad dømt til at have sin Ære og sit Embede forbrudt samt hensættes til Fæstningsarbeide i 4 Aar, saa og bøde 40 Lod Sølv til Birkedommer Ørum m.v. Aalborg, den 2den Decbr. Stændersagen og stænderske Committeer (Forts. fra igaar). Den Første, som, efterat Commissarius vidtløftigt havde expliceret sig, tog Ordet i denne Sag, var Dahlerup. Vi hidsætte her ordret hans Tale: "Selv om min Stemme skulde blive den eneste, som heri Salen hævede sig imod de stænderske Committeer, vilde jeg dog føle mig tilfredsstillet; thi jeg havde da frelst min Samvittighed, som vilde føle sig betynget, om jeg stemte fordem, og ikke vil jeg deele Eftermæle med de Mænd, som have raadet vor elskte Konge til et saadant Jndgreb i Folkets helligste Rettighed Stænderinstitutionens Uforkrænkelighed; og krænket, dybt krænket bliver denne Rettighed, om den, for om kortere eller længere Tid reent at forsvinde, skal udgjøre en Mellem eller Underinstants. Den høitagtede kgl. Commissarius har vel sagt, at Stændercommitteerne ikke skulle have nogen svækkende Virkning paa Stænderinstitutionen; men jeg kan ikke indsee andet, end at de ville faae en saadan, og selv om de ikke fik den, hvortil saaen ny, saa lidet tilfredsstillende Jndretning, som strax i sin første Fødsel har tabt det folkelige Præg, idet Valgene af de Delegerede skulle have kongelig Approbation? Foruden de forviklede politiske Forhold, som skulle stille sig iveien for den saa meget ønskede Forening af Stænderforsamlingerne, for den saa inderlig attraaede friere Forfatning, har man anfort Sprogforskjellen. "Vil denne blive hævet i de stænderske Committeer, Ville Holstenere, Slesvigere, og Danske der bedre forstaae hinanden end i de forenede Stænder, eller hvilket Sprog skal der tales, Skulle maaskee vi Danske lære Tydsk, for at kunne blive forstaaede af de høibaarne Riddere og Prælater? Det er en sørgelig, nedtrykkende Tanke, at der saa faa Aar efter den forevigede Konges Bortgang arbeides paa hans kongelige Gaves Tilintetgjørelse; at man neppe tre Aar efter hans Hedenfart agter at ombytte den meest glimrende Ædelsteen i hans med saa megen Hæder baarne Krone med en Glasflus. Det vilde smerte mig dybt og inderligt, om jeg var den Eneste, som her i Salen udtalte sig imod Jndførelsen af de stænderske Committeer, men jeg har den Fortrøstning, at jeg ikke bliver det, og selv om jeg blev det, skal det dog ikke fortryde mig at have gjort det. - Hvad jeg her har fremført, er naturligviis sagt uden mindste Hensyn til vor høitelskede Konge; men Han saavelsom Kronprindsen ere menneskelige Skiæbner underkastede, og naar den Garanti, vi nu have i disse Personligheder, ikke længere existerer, hvor skulle vi saa søge den, Jeg kan ikke stemme for de stænderske Committeer." Brock faae dog i de stænderske Committeer et Middel til at tilveiebringe Enighed imellem de modsatte Partier og stemte saaledes for Committeens Betænkning i alle dens Puncter. Commissarius bemærkede, at naar den ærede Deputerede for Thisted og andre Byer har meent, at den nye Jnstitution vilde tabe sin folkelige Charakteer derved, at Valgene skulde behøve kongelig Approbation, da er dette et Punct, som han antager, at der ikke vil blive staaet paa Friis føler sig tilfredsstillet ved det Resultat, hvortil Committeen er kommen; men kan dog ei tilbageholde den Yttring, at han, ved at gjennemlæse Committeebetænkningen, har favnet Udtryk af den Erkjendtlighedsfølelse, som idetmindste hos ham er bleven vakt ved den kongelige Proposition, og forbeholdt sig i denne Henseende et Amendement. Jngerslev havde, fra først af, da han mødtog Efterretningen om, at der var paatænkt Jndforelsen af stænderske Committeer, følt sig stemt imod dem, fordi det syntes ham klart, at de maatte svække Stænderinstitutionen, uden at føre til noget bedre. Men ved nærmere Tænkning og ved at læse en stor Deel af, hvad derom er trykt, er han kommet til et andet Resultat. Winkel: "Da den første Efterretning som de stænderske Committeer blev bekjendt i mit fjerne Hjem, søgte man der som vel overalt i Landet, at danne sig et Begreb om denne nye Jnstitution, og om hvad man kunde vente sig af den. Det blev da snart en almindelig Mening, at om man end maatte ansee den for et Beviis paa, at Regjeringen gjerne vilde imødekomme Folkets Ønsker, og at den erkjendte en Trang hos Folket til en nødvendig Udvikning af Samfundsforholdene, – saa maatte dog fra Folkets Side dette nye Raad betragtes som lidet tilraadeligt. Med denne Mening kunde man ikke have synderlig Symphatie for det Udfald, som denne Sag fik i Østifternes Forsamling efter de lærde og vidtløftige Forhandlinger, som der fandt Sted, og den engang fattede Jde om Utilraadeligheden af de stænderske Committeer blev ikke svækket. Jeg har nu læst den ærede Committees grundige og udførlige Betænkning om den kgl. Proposition, og det glæder mig deri at see en Bestyrkelse for min eengang fattede Mening. J det daglige Liv skeer det ialmindelighed, at mange Raad vække større Ubestemthed; – at det Samme skulde blive Tilfældet med vor vise Regjering, tør jeg ikke mene, men den Yttring kan jeg ikke tilbageholde, at det forekommer mig, at vi her i Landet have raadgivende Jndretninger nok, og at det kun var at ønske, at man havde taget mere Hensyn til de folkelige Stænders Raad, end det har viist sig. At gaae ind paa det foreslaaede nye Jnstitut, vilde, ikkun være at svække den nuværende Stænderinstitutions Jndflydelse; og naar jeg udtaler denne min Overbeviisning, troer jeg, at jeg tillige udtaler en almindelig Folkemening." Schytte maatte tilstaae, at han har hørt til dem, som fra et vist Standpunct fuldkomment maa give en foregaaende Taler Ret i, hvad han i sit Foredrag har yttret om det betænkelige i de paatænkte Stænder-Committeer. Han indseer fuldt vel, hvilken betydelig Forskjel der er imellem at tilraade stænderske Committeer overhovedet og at tilraade Deelegerede i et specielt Øiemeed, saaledes som han i et særskilt Andragende har gjort. "Naar jeg – tilføiede han - ikke destomindre med fuld Overbeviisning har underskrevet Committeens Betænkning, saa er Grunden netop den, at jeg i fuldeste Maade har den Tillid til vor ophøiede Monark, som den kongl. Commissarius har udtalt sig om, og jeg indseer ikke, hvorfor jeg ikke skulde have saadan Tillid. Jeg hører til dem, som ønske Danmark en fri Forfatning, og for at bidrage mit til at opnaae denne, skal jeg arbeide med alle mit Livs Kræfter; men jeg veed Jntet, som berettiger mig til at troe, at jeg ved denne Stræden kommer i Collision med Kongens egen Villie og Ønsker. Enhver, der har denne Tillid til Kongen, maa og saa erkjende, at Stændercommitteerne kunne blive et virksomt Middel til at komme Maalet nærmere, og derfor har jeg med fuld Overbeviisning tiltraadt Committeens Betænkning."(Forts.)¬