Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-04-28
En liden Flaade af portugisiske, spanske og franske Slavehandlere havde i 1829 samlet sig i Mundingen af Floden Boni for at oppebie den gunstige Leilighed til at undgaae med deres Ladninger af Slaver de engelske Krydsere, som i nogle Maaneder, havde blokeret de Egne, hvor de dreve deres Han deel. – Korvetten Soho, hvilken blev commanderet af en ligesaa tapper som dristig Officeer, var i en tordensvanger Nat ankommen til Sandbankerne ved Boni, havde kastet Anker ved den og betiente sig af Nattens Dunkelhed for at nærme sig til Slaveskibene og bemægtige sig dem; det Uveir som herskede, syntes just skikket til at skiule Englændernes Foretagende. Man maae selv have seet et saadant Uveir paa Kysten af Afrika, for at giøre sig et Begreom de skrækkelige Optrin, som fandt Sted ombord paa Korvetten i denne frygtelige Nat: Tordenens Gienlyd fra Biergene paa Strandbredden havde aldrig været skrækkeligere, aldrig havde Lynet stærkere opklaret Nattens Mørke, og stærkere Regnstrømme, og Svovldunster havde aldrig udgydet sig i de af den hylende Storm oprørte Bølger, end i denne Nat. J de roelige Øieblikke imellem Tordenskral denne hørtes Captainens Commando Ord ombord paa Korvetten saaledes: Tværstangen, bereder til at ankre, lader Ankeret falde, slipper Ankertouget, tager Seilene ind! - Da disse Ord vare efterkommede saa befalede den Næstcommanderende paa Soho den Deel af Mandskabet, som ikke var paa Vagt, at begive sig nogle Timer til Rolighed; derpaa begav han sig hen til Captainen, som sagde til ham, sig til Folkene at de skulle beflitte sig paa at sove godt, thi i Morgen ville de kunne behøve alle deres Kræfter, det tegner til at det vil blive en varm Dag saavel for disse arme Fyrre som for os. - Chefen og hans Officere tilbragte Natten med at promonere paa Dækket uden at passiare med hinanden, som ellers var deres Skik. Regnen faldt strømmeviis; Tordenen hørte ikke op; men de havde andet at tænke paa end den skyllende Regn og de blinkende Lyn Natten gik hen, med den gryende Morgen hævede sig endelig Solen imellem de rødagtige Skyer, som endnu omgave den østlige Horizont, livfuldt og glimrende, som det pleier at være Tilfældet efter saadanne Nætter, hvori et Uveir har raset, og hele Atmosphæren, været i Oprør. Ved Hielp af dens første Straaler, opdagede en Matros, som sad paa Udlig i sin Kurv oppe i Masten, hvilken hævede sig høit over de Sandbanker, hvorved Korvetten havde kastet Anker, Masterne af et Skib. Officerene rettede deres Kikkerter hen paa det, og meldte Chefen, at det var et tremastet Skib, men at man ikke faae et Menneske ombord paa det, og at det var sandsynligen et stort Slave-Skib. – Den engelske Captain fattede snart sin Beslutning: Det er umueligt sagde han, at vi kunne med Korvetten nærme os til denne Slavehandler uden at løbe an paa de Klipper, som skill os fra den, vi maae derfor overfalde ham med vore smaae Fartøier imellem Sandbankerne selv, hvor han holder sig sikker for ethvert Angreb. Man skal bevæbne 5 Penischer, enhver Officeer skal commandere sin, og jeg haaber, at vi skulle bemægtige os Uslingen og skaffe os Satisfaction for hans Dristighed. – Efter nogle Minuters Forløb vare Baaden armerede og fulde af Krigsfolk, som styrede hen mod Slaveskibet, hvilket havde kastet Anker i en Afstand af et Par Kanonskud fra Korvetten. Captainen steeg nu selv op paa Bramseitsraaen for at iagttage Baadenes Bevægelser. Englændernes Hurraraab overbeviiste ham om, at hans Folk havde naaet Slaveskibet, hvorpaa han havde den Glæde at see, at ikke eet Menneske viiste sig paa Dækket, som hans Folk maatte snart bestige. Men Sagen fik snart et andet Udseende: hele Masser af Matroser styrtede frem af Lugerne paa Slaveskibet, dreve Englænderne tilbage og dræbte dem, som allerede vare sprungne op paa Dækket. Efter et halvt Qvarteers Modstand og Blodbad, saae Englænderne si nødsagede til at fierne sig fra Tremasteren, og bleve ovenikiøbet ilde medtagne af de Kardætscher, som bleve afskudte paa dem. Men dette uventede Vanheld nedslog dog ingenlunde Officerenes Mod paa Penischerne; de ordnede deres Folk og vendte om og begyndte Angrebet paa nye. Dette var heftigere end det første, men blev ogsaa af Slaveskibets Eqvipagbesvaret med større Heftighed. Blodbadet varede Time, og da Penischerne havde mistet deres Anførere og bedste Kanonere, saa saae de sig tvungne til at dreie af og forlade det frygtelige Skib. Chefer var yderst bekymret da han saae denne Levning af sit Mandskab komme tilbage til Korvetten; da han havde mistet saamange Folk, og havde kun 20 –30 brugbare Mand tilbage, saa maatte han ile med af forlade denne Egn, for ikke at blive udsat for Slaveskibenes Angreb. Slaveskibet, som hidindtil syntes at ville forblive liggende for Anker, gjorde sig nu ogsaa seilklar. Nogle af dets Matroser sprang oppaa Raaerne, klattrede op paa Masten og hidsede et blodrødt Flag op paa den. Man tvivlede nu ikke længere ombord paa Korvetten, at Slavehandleren, vilde angribe den, da han vidste at den var berøvet den bedste Deel af sit Mandskab. Det bliver alt for galt, sagde Chefen til sine Folk, de ville erobre os, men naar Korvetten ikke kan fægte længere, saa kan den dog springe i Luften. Ja, svarede de engelske Søefolk, vi ville hellere springe i Luften end stryge det Kongelige Flag for denne Røver. En Officeer, som var blesseret i den sidste Attake, posterede sig derpaa ved Krudtkammeret med en brændende Lunte i Haanden, for at tænde Jld i Krudtet paa den første Ordre fra Chefen, hvorpaa denne ganske roelig ventede paa Tremasterens Ankomst. Den nærmede sig og lagde sig roelig paa Siden af Korvetten; med en stolt og stille Rolighed maneuvrerede den i en bueformig Gang. Paa Korvetten var det stille og øde; den bevægede sig langsomt med begge sine Mersseil, som man havde heiset med den største Besværlighed. – Skibene vare neppe et Pistolskud fra hinanden. Captainen paa Slaveskibet besteeg den bagerste Skandse, og lavede sig til at commandere til Angrebet, og den engelske Chef bestræbte sig paa sin Side for at besvare Jlden saa godt han kunde, og var beredt paa at døe, da en Pibe lod sig høre fra Tremasteren. Hvad hedder Din Korvette, raabte Slavehandleren. Og hvorledes hedder Du, Søerøver, raabte den engelske Captain. Mit Navn, svarede hiin, bie lidt, Du skal faae det at vide, dersom Du kan læse, og i samme Øieblik gav Tremasteren Korvetten det glatte Lag, dreiede af, seilede bort og lod den engelske Captain læse det paa det sorte Agterspeil med store hvide Bogstaver skrevne fatale Ord: Fantom (Gespenstet).(Journal de la Marine.) Maria Christine, Regentinde i Spanien. Hun kom i 1828 til Madrid og blev modtaget af Jndvaanerne med en stor Enthusiasme. Hendes Forgiængerinde havde i den sidste Tid af sit Liv aldrig ladet sig see ved en offentlig Fest; Marie Christine viiste sig derimod ved alle og udviiste den største Jnteresse for dem. Dette stemmede allerede ganske overeens med Spaniernes Ønske; imidlertid opsatte de dog deres Dom om hende, indtil de havde erfaret, hvorledes hun vilde comportere sig ved Synet af en Tyrefægtning, fordi Spanierne betragte den Maade, hvorpaa et Fruentimmer forholder sig ved det første Syn af dette nationale Skuespil, som en ubedragelig Prøve paa hendes Mod og Aandshøihed. Hun indfandt sig derved og betvang den Gysen, som det første Syn af dette barbariske Skuespil naturligviis maae opvække. Dette var en haard Prøve foret Fruentimmer, som ikke var en født Spanierinde hendes Forgiængerinde, en sachsisk Prinsesse, skiulte aldrig sin Afskye for denne Grusomhed, som er uværdig for et kristeligt Folk). Men hun blegnede ikke som saamange af hendes Forgiængerinder, men afgav de tydeligste Beviser paa sin Tilfredshed, vis tede med sit Lommetørklæde, og deeltog i den almindelige Henrykkelse, naar Matadorene bibragte Tyren det dræbende Stik. - Ofte lod hun sig see i Prado i Andalusierindernes simple og ziirlige Dragt See, raabte Folket, med hvilken ægte spansk Maneer, hun veed at bære Mantilla og Basqvina. Ved Kongens Arm viiste Marie Christine sig, som det skiønneste Fruentimmer i Prado og i Paseo de las Delicias, og Folket sagde: Dronningen er den meest indtagende og fortryllende iblandt alle Fruentimmer i det spanske Land. Og det havde ret; thi endskiøndt hendes Væxt ikke er skiøn, saa er dog hendes Holding udmærket det skal man især have bemærket og beundret, da hun i Fior aabnede de Cortes Forsamling). Hendes sorte Øine ere udtryksfulde, en Ynde svæver over hendes Læber og hendes Haar er sort som Jbenholt. – Efterat hun havde erobret Folket, bemægtigede hun sig ogsaa sin Kongelige Gemals Aand og Hierte. J Begyndelsen røbede hun ikke den mindste Attraae efter at blande sig i Politik; som en fiin og klog Neapolitanerinde vante hun Kongen til ved den uafladeligste og kiærligste Omhyggelighed at han ikke nogensinde kunde undvære hendes Selskab. Kun naar Ministerne indfandt sig hos ham til Conference, begav hun sig bort, og udviiste den største Tilbageholdenhed og den fuldkomneste Ligegyldighed mod Statssager; men hendes Appartement stødte til Conferencesalen. J den første Tid lod hun Kongen være alene; men siden klagede hun over at hun kiedede sig naar hun skulde være saa længe borte fra ham. Efterhaanden kom hun ind i Conferencesaler for at sige nogle kiærlige Ord til sin Gemal, naar han følte sig træt af de lange og vigtige ForhandlinDerpaa lod hun Døren til sit Gemak staae aaben under Conferencerne, hvorved hun kunde høre hvad der passerede, tilsidst forblev hun hele Tiden i Conferencesalen for ikke at lade Kongen være atene. Dette gav nu videre Anledning til, at hun tog en virksom Andeel i Conferencerne og dirigerede dem tilsidst selv; i det mindste havde hendes Mening en stor Jndflydelse og var ofte afgiørende. Under den nærværende Krisis veed hun at betiene sig af denne store Magt over de menneskelige Gemytter. Hun er tilbedet af Jndvaanerne i Madrid, lever næsten imellem dem, besørger selv Forretninger paa sine Promenader og bliver overalt ledsaget af Greven af Torren, som opvarter hende som hendes Secretair. Man siger, at denne Minister er noget iversyg paa den unge og galante engelske Gesandt, Hr. Villiers, hvis giæstfrie Huus og glimrende Baller rivalisere med Grevens, og som har en stor Jndflydelse.