Aalborg Stiftstidende, 1846-12-05
Fædrelandet. Stænderfors, i Viborg. (Forts. af Sagen om Hartkornets Egalisering). Tage-Müller meente, med Hensyn til det af Black Yttrede om at Præsternes Fritagelse for Naturalpræstationer til Skolevæsenet ikke skulde vedblive at dette ikke lod sig gjøre, udenat den for en Snees Aar siden givne kgl. Resolution ophæves, og idet han henholdt sig til Commissarii Yttringer, meente han at Fritagelsen for at stille Nationalhest vil være en umiddelbar følge af Lov udk. om alm. Værnepl. udkommer, da dette er bygget paa Lighedsprincipet. Simonsen beviste ved flere ældre og nyere Documenter, at Rettigheden til Fritagelse for de communale Byrder er bygget paa en saare løs Grund, der intetsteds finder lovbegrundet Hjemmel. Jespersen udhævede (idet han modsagde Hovedgaardseiernes Paastand, at den nuværende Frihed for Communalbyrdet er en Eiendomsret, som ikke bør opoffres uden imod fuldt Vederlag) en væsentlig Byrde, nemlig Veibyrden: Forordn. af 13de Decbr. 1793 98 25, 26, sagde han, har udtalt den Grundsætning, at den, der har Nytten af Veien, ogsaa bør bebyrdes med dens Jndretning og Vedligeholdelse, og at Hovedgaardseierne ikke have noget Privilegium, som kan fritage dem for at deeltage i denne Byrde. Efterat dette Princip ialmindelighed er udtalt i disse 38, foreskriver : 27, at Veiarbeidet in natura skal fordeles paa det contribuable Hartk. Dette Forhold er altsaa dengang ordnet ved Lovgiverens Bestemmelse; men jeg tvivler dog paa, at Nogen, da hin Forordn. udkom, vilde have sagt, at Lovgivningen havde gjort et voldsomt Jndgreb i Eiendomsretten, hvis det var blevet fastsat i 27, at ogsaa Veiarbeidet in natura skulde præsteres af det frie Hartkorn, dersom Lovgivningen i dens øvrige Bestemmelser med Conseqvents havde fulgt den af den selv opstillede Grundsætning. Lovgiveren har vistnok dengang havt sine gyldige Grunde til den nævnte Bestemmelse i Frens, 27, og iblandt disse formodede Grunde tør maaskee fremhæves den, at da der dengang fandtes Hoveri paa de fleste Hovedgaarde, vare disse ikke i Besiddelse af en Arbeidskraft, der stod i Forhold til den Byrde, der med Hensyn til Veiarbeide vilde kunne komme til at paahvile dem. Der er i den senere Tid udkommet en Anordn. ang. Frikjørslerne, hvorfor Hovedgaardene tidligere vare fritagne; men ikke destomindre har Lovgiveren fundet det rigtigt, at de Udgifter, som ere en Følge af, at Amtsreiserne ikke længere præsteres in natura, fordeles paa alt Hartkornet. Heri haves altsaa ogsaa et meget vigtigt Exempel af den nyeste Lovgivning, hvor man ingen Betænkelighed har havt ved at fordeele Byrden lige paa alt Hartkorn uden Hensyn til Hovedgaardenes tidligere Frihed. Naar Jngerslew har opstillet den Sætning, at Eiendomsretten bør respecteres til dens yderste Grændser, troer jeg ifølge det Foranførte, at han har givet Begrebet Eiendomsret en Udvidelse, som ikke rettelig tilkommer det, da her ikke er Tale om en Eiendomsret. Det er af et Par Sædegaardseiere paastaaet, at det ikke er i Statens Jnteresse, at den nuværende Forskiel imellem Fordelingen af de communale Byrder ophæves. Denne Anskuelse maa jeg paa det Bestemteste modsige. Da Paastanden imidlertid ikke er nærmere begrundet, tør jeg vel sætte Regjeringens, den Roesk. Stænderforsamlings og nærværende Committees motiverede Fremstilling derimod, som tilstrækkelig Gjendrivelse. Det er af Schjørt udtalt, at naar Forskjellen med Hensyn til Landskatten blev hævet, vilde den væsentligste Ulighed bortfalde, og Anledning til et mindre godt Forhold imellem de forskjellige Classer være hævet. Denne Paastand maa jeg aldeles modsige. Udjævningen af Skattenligheden er netop af underordnet Betydning. Det Væsentlige er, at der tilveiebringes Lighed i alslags Eiendom; at der ikke gives Eiendomme, som ere begunstigede paa Andres Bekostning; at der ikke gives nogen Eiendom, som forholdsviis er bebyrdet meer end andre. Naar den nævnte Deputerede har spurgt, hvor Grændsen for Afstaaelsen af Hovedgaardenes Rettigheder da skal være, maa han ikke have fattet nærværende Sags Betydning; thi denne bestaaer netop deri, at der aldeles ingen Grændse skal være; at der ikke meere skal være Tale om Privilegier, eller og Afstaaelse deraf at der kun skal være eet Slags Eiendom og eet Slags Rettighed over al Landeiendom. Forsaavidt det er udtalt af Hovedgaardseierne, at det skulde være umuligt for dem at overtage de communale Byrder, kan jeg ikke troe, at dette skulde være begrundet i Forholdenes virkelige Natur. For enkelte Hovedgaarde, navnlig af dem, fra hvilke Godset er bortsolgt med Reservation af Herlighederne, kan den forøgede Byrde vistnok være ikke saa ganske ubetydelig, men det kan ikke paa nogen Maade erkjendes, at det skulde være umuligt for dem at overtage en saadan Byrde. Naar det er udtalt, at Hovedgaardenes Besiddere ialmindelighed ikke ere meere velhavende end den mindre Landeiendomsbesidder, da er dette Moment uden Betydning, thi der spørges ikke om den personlige, meer eller mindre velhavende Stilling, men og Eiendommens Betydning Jngerslews Mening, at de i Stænderne værende Sædegaardseiere ikke ere berettigede til at bortgive de Rettigheder, som Sædegaardseierne have, meente han ingen Vægt kunde tillægges, da Sagen ikke skulde ordnes saaledes at en Renunciation behøvedes af Sædegaardseierne i Stændersalen, og hvad det af flere Sædegaardseiere Forlangte angik, at fuld Erstatning burde ydes, da ansaae han det for glædeligt, at de to Sædegaardseiere i Committeen dog havde samstemmet med dennes øvrige Medlemmer. Commiss, bemærkede, at der paa den ene Side gjøres Fordringer fra et stort Antal af Bondestanden paa Forandringer i de bestaaende Retsforhold, som gribe dybt ind disse og efter Regjeringens Overbeviisning vilde være virkelige Krænkelser af Eiendomsretten. Paa den anden Side er det kommet under Overveielse, om der ikke med Afløsningen af Skattebeneficiet, eller i at Fald dets Bekræftelse ved et kgl. Tilsagn som uforkrænkeligt, kunde og burde forbindes en Udjævning af de communale Uligheder. J denne Henseende blev det da af vedkommende Collegier udtalt, at de Friheder, som det priv. Hartkorn i de communale Forhold nyder, ikke vare nogen fast Ret som Skattebeneficiet, at de støtte sig til Forhold, som Staten maa ordne og udjævne, at der vel ikke var Grund til, paa eengang og pludselig at hæve den Ulighed, der er blevet tilbage, men at der vel, naar der stod et alm. Arrangement for i Henseende til Skattebeneficiet, og naar derved den væsentligste og ældste Ulighed bortfaldt, kunde være Anledning til ogsaa at udjævne hin Ulighed i de communale Forhold, og det blev ved Siden deraf fremhævet, at det i ethvert Fald er en saa lidet naturlig og i det daglige Liv bestandig mødende Ulighed, at visse af en Communes Medlemmer skulle nyde godt af de communale Jndretninger uden forholdsmæssigt at bidrage dertil, at det var at forudsee, at Regjeringen vilde benytte sig af sin Ret til efterhaanden at hæve denne Ulighed. Commiss, ansaae nu de Yttringer, hvormed Flere vare fremkomne, at der heri vilde indeholdes en Krænkelse af Eiendomsretten, for ugrundede. Friis sluttede sig til Jngerslew's Mening, hvilken ogsaa Weinschenck tiltraadte, idet han i meget crasse Yttringer vilde vise, at Sagen dog egentlig gik ud paa at den Ene vil forsøge at tilvende sig den Andens lovligt erhvervede Gods, og (sagde han, man besmykke kun Sagen med saamange veltalende Ord, som man vil, den har dog sit Udspring fra en Kilde, der disharmonerer med Skriftens Ord: "Du skal ikke tage din Næstes Huus. Han forsmaaede den evigCoqvetteren med Bondestanden", og ligesom alt Menneskeligt bør have sin Grændse, saaledes burde dennes Fordringer, ogsaa have sin. Idet han fraraadte hele Forslaget, gik han endog saavidt, at han kaldte den hele Sag en Manie", Disse mærkelige Yttringer bleve, som man kunde vente, imødegaaet, idet Ree bemærkede, at der var en vid Forskjel imellem at begjære Næstens Gods og at Staten afløser en Rettighed, der er til Skade for Samfundsvellet, og herfor yder fuld Valuta i Erstatning. Han tilføiede hertil Skriften siger netop, at vi Alle herneden skulle være lige, og naar Menneskene i deres Samfundsindretninger, drevne af Standsegoisme, ere afvegne herfra, da skal dette vel mindst kunne lægges Skriften til Last. Den ærede Taler maa ogsaa have misforstaaet Sagen, naar han betragter den ene for Bondestandens Sag, da det et Statens Opgave, der til Udjævning af skadelig Ulighed her foreligger, og det desuden ingenlunde er Bondestanden alene, men ogsaa den Jntelligents, som har og faaer Sæde blandt denne, der herved særdeles er interesseret. Ligesom jeg derfor netop deler Mening med ham om, at der ikke bør finde Coquetteri Sted med Bondestanden eller i det Hele med Standsinteresser, saaledes er det jo netop denne Coquette ren, der maa bortfalde, naar Standsforskjellen ophører, naar det i sig selv og i sin Betegnelse unaturlige Ord Bondestand forsvinder, og der kun bliver, hvad der ogsaa kun bør være : een agerdyrkende Stand, een Landboclasse." Kirk og Boserup tiltraadte Forslaget, men meente, med Hensyn til Degnetraven, at denne maatte afløses tilligemed de øvrige Byrder, ligesom de Begge udtalte sig imod det Foreslaaede, at Naturalpræstationerne skulde udredes efter Arbeidskraften. Nyholm holdt et Foredrag, der udmærker sig ved sit ægte Frisind; han kunde ikke andet end forundre sig over at høre at en anden Sædegaardseier (Kammeraad Schiøtt havde undret sig over, at han (Nyholm) havde sat sit Navn under Commiteebetænkningen", han kunde derimod ikke begribe, hvorledes Schiøtt kunde undre sig over, at han havde handlet efter samvittighedsfuld Pligt og fuld Overbeviisning. Han yttrede endvidere: Nærværende Sag kan lede til at fremme Selveiendom, og Selveiendom er et stort, saa ubestrideligt Gode, at jeg endnu ikke har hørt Nogen udtale sig derimod. Jeg kan fuldkomment begribe, at de, der staae paa Godseiernes Standpunct, nødigt ville give slip paa Forrettigheder, som de for Øieblikket factisk ere i Besiddelse af, men jeg har dog troet, og troer endnu, at Enhver vel vil give slip derpaa, naar han derved kan fremme et stort og sandt Gode for Fædrelandet. Heller ikke kan jeg troe andet, end at Enhver vil finde – jeg finder det i Sandhed –, at der er noget Ubilligt i, at Godseierne have hine Forrettigheder, thi skulle vi være Landmænd og boe sammen med de øvrige Hartkornsbrugere i een Commune, da er det ogsaa bedst, at vi Alle have de samme Rettigheder, og skulle vi have de samme Rettigheder, maae vi ogsaa have de samme Byrder." Lüttichau sluttede sig til det conservative Parti blandt Sædegaardseierne; Fleischer derimod beviste med de forskjellige Forordninger, at der ikke er givet Godseierne Skattefrihed for bestandigt, men at Regjeringen har forbeholdt sig at forandre den efter Forgodtbefindende. Alligevel meente han, at der burde ydes Godseierne Erstatning, naar den givne Ret fratoges dem. – Efterat fremdeles endeel Talere havde yttret sig i de omhandlede forskjellige Retninger, sluttedes denne Sags foreløbige Behandling, hvorefter det 15de Møde hævedes. Aalborg, den 5te Decbr. Sidstafvigte 3die ds. blev den nye Skole i Lemb, Hellevad Sogn, høitideligen indviet af Hr. Pastor Mørk, der i en skjøn og gribende Tale tolkede Skolens Betydning for Livet og Lærerens ansvarsfulde Kald, samt Forhold til Forældrene og Ungdommen. Høitideligheden bivaanedes, foruden af Sogneforstanderskabets Medlemmer, tillige af endeel af Pastoratets Beboere. Denne Skolebygning, der efter Licitation er opført i sidstforløbne Sommer af den i Pastoratet boende, duelige Landhaandværker Michael Jacobsen, har kostet 720 Rbd. foruden fri Transport af alle Bygningsmaterialierne samt Haandlangerarbeide.