Berlingske Tidende, 1830-07-20
Efterretninger af blandet Jndhold. (Slutning af det i Gaar afbrudte Stykke om Afskaffelse af det nordafricanske Sørøverie, med Hensyn til den nordtydske Handel.) En anden Skade, som Sørøveriet volder, er det formindskede Antal af Skibe, der bygges. Handelen paa Middelhavet vilde sandsynligviis udelukkende kræve over 300 Skibe, anslaaer man Omkostningerne ved et Skibs Bygning ikkun til 30,000 Mk. Hamb. Cour., saa vilde dog den Sum, som dermed kunde fortjenes i Tydskland, udgjøre 9 Millioner Mark H. Cour. Hertil, kommer det Tab, som Skibstømmermænd, Seilmagere o. fl. lide ved Formindskelsen af det Arbeide, der finder Sted ved Skibes Udrustning, og Tabet af de forskjellige Erhvervskilder, som herved vilde aabnes for Producenterne. Alt dette er kun den umiddelbarste Følge af hiint fordærvelige Forhold. En meer inddirecFølge er den, at Kjøbmændene nødes til at betjene sig af mindre tjenstdygtige fremmede Skibe, medens de bedste tydske Skibe ligge og opraadne ubrugte; og at alle Varer fra Middelhavets Havne fordyres ved den saaledes forhøiede Resico, kostbarere Assurance, og formindskede Concurrence. Men fremfor Alt bør det komme i Betragtning, at der med de hidtilværende Indstrækningers Ophævelse vilde aabnes nye Handelsforbindelser og nye Afsætnings canaler for Tydsklands Jndustrie. Den levantiske og ægyptiske Handel, saa lucrativ selv for vore nordlige Naboer, uagtet Localiten ikke er dem gunstigere, er under de nuværende Omstændigheder af saa liden Betydenhed for Tydskland, at af de, det anførste Tidsløb af 11 Aar til Middelhavets Havne foretagne 6, 485 Expeditioner, ikkun 22 komme paa Handelen med Smyrne- og ikkun 8 paa den med Alexandrien. Desuden er det paafaldende, hvorledes disse Expeditioners Antal netop i de sidste 7 Aar er aftagen. Endnu ubetydeligere er Handelen med selve de barbariske Stater, thi den har kun anlediget tre Expeditioner, endskjøndt disse Laa des fortrinligste Fornødenheder - Linned, Jern, Staal og Glasvarer, Munition, Skibsbygningsmaterialier, Tougværk, Seildug o. s. v. - netop ere Gjenstandene for adskillige vigtige Grene af Tydsklands J. dustrie. - Jfølge Alt dette er det umiskjendeligt, at Tilintegjørelsen af den fri Skibsfart paa Middelhavet har den skadeligt Jndflydelse paa den Tydske Nations hele Velfærd, lige indtil Landets inderste Kjærne. Handel er jo stedse paa eengang baade Virkningen af og Aarsagen til et dristige Folkeliv, saa at enhver dens Forstyrrelse ei alene tilintetgjør Blomsten paa Træet, inden den modnes til Frugt, men ogsaa saarer dettes Rødder. - Til disse Betragtninger knytter sig endnu det Spørgsmaal, om en klog Bestyrelse af de Begivenheder, der nu udvikle sig, ladet haabe, at disse uheldige Omstændigheder kunne afværges for Fremtiden, Hist og her har man paastaaet, at det ønskede Øjemeed, ene ved Nordafricas Colonisation kunde opnaaes. Et saadant Foretagende fordrer, foruden at det vilde være en uophørlig Anledning til Opoffrelse af Mennesker og Penge, en fælleds Samvirken af de større Europæiske Magter, og i Særdeleshed Englands Medvirkning, som man neppe kan vente. Andre troe, at finde et tilstrækkeligt Middel i Barbareskernes Underkastelse under Paschaen af Ægyptens Herredømme. Men, uden at tage Hensyn til de, ikke let overvindelige Vanskeligheder, som en skinsyg Politik her kunde lægge og, som det synes, allerede har lagt denne Plan i Veien; eller til den Omstændighed, at dette Lands nysbegyndte Civilisation kun er grundfæstet paa personlige, vaklende Stytter, saa vilde ogsaa den ægyptiske Autobritet, formedelst den lange Afstand imellem Cairo og SøerøverietHovedsæde Algier, snart ikke betyde meer end Portens nuomstunder. J alt Fald er Ægyptens Tilsagn ene ikke tilstrækkeligt Efter al Sandsynlighed kan blot raades Bod paa dette Onde, der som Frankriges politiske Forhold til Algier efter Krigen vorder et saadant, at det betrygger de hidtil forrettede Nationer en umiddelbar Fordeel, og disse, tilskyndede af fælleds Jnteresse, forene sig til dennes Haandhævelse. Da England i Aaret 1816 sluttede Fred med Algier, forpligtede denne Stat sig, (lig som forhen Tunis og Tripolis) til at afskaffe de Christnes Slaverie, og behandle Alle, der kom i dens Vold, som blotte Krigsfanger. Den imod blev Intet fastsat angaaende Kaperiet, og denne Undtagelse har gjort den første betingelse aldeles illusorisk. Enten fandt Algiererne paa Midler til at tvinge de saakaldte Fanger til Slave arbeide, eller, hvor ingen Udsigt var til Vinding, blev Mandskabet paa de røvede Skibe myrdet. Frankriges nuregjerende Monarch, Carl 1 A., har bebudet det visse Haab, at hans Foretagende skal vorde til Christenhedens Gavn. Skal dette kongelige Ord løses, maa Frankrige gaae videre, end England gjorde; det maa, til Fordeel for samtlige christne Stater, betinge sig Afskaffelsen af alle Tribute- og Tribut lignende Foræringer, og saaledes tilintetgjøre Skalkeskjulet for Sørøveriet, der hidtil skjulte sig under en Krigserklærings Form, paa Grund af nægtet eller ikke til rette Tid betalt Tribut. Hvad der kan aftvinges Algier er let at iværksætte mod Tunis og Tripolis; Marocco har desuden i længere Til været tilbøieligt til at indlade sig i venskabelige commercielle Forbindelser. Paa slige Stipulationers Grundvold vilde Frankrige det mindste kunne slutte en antipiratisk Alliance med flere af de nærmest interesserede Magter, for med fælleds Kræfter at forebygge, enhver fremtidig Krænkelse af den ny folkeretlige Tilstand. Denne Politik er Frankrige værdig.