Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-09-28
Jeg glædede mig inderlig ved at see Contoiret fuldt af Mennesker, som trængte sig frem, for at blive af med deres Sølv, og deriblandt store gammeldags Sølvkar, som vare gangne i Arv i mange Slægter. Efterat jeg havde afleveret mit Sølv, saae jeg mig lidt omkring paa Børs salen. Salen vrimlede af alskens Mennesker, ligesom paa en Maskerade. Hovedsmænd, Sielehyrder, tusinde Slags Raader, alle mylrede her imellem hverandre i brogede Grupper. Mæglerne føre frem og tilbage, og store Sveddraaber tillede ned af deres Pande. Jeg befandt mig her som en Canariefugl blandt fremmede Fugle, og til min store Lykke traf, jeg just paa min gamle Skolekammerat, Peer Otte, som nu havde lagt sig efter at være Commissionær. Hvad Nyt," spurgte jeg. "Alting gaaer op, og Sedlerne gaaer ned, svarede han, "Coursen er 14000, og ingen vil sælge. Har du Banksedler, kiere Ven, saa see du skiller dig ved dem jo før jo heller. Og paa hvilken Maade: "Du skal kjøbe for dem hvad du kan faae." – "Jeg faaer just 10,000 Rdlr. ind i disse Dage. Vel, saa kjøb Thee. Derskal just sælges et Partie ved Auction i dette Øieblik. - Han førte mig hen til Auctionsbordet, og inden jeg vidste et Ord deraf, havde jeg en Kiste Congothee paa Halsen til 110 Rdlr. Pundet. Kun Taalmodighed, sagde Commissionæren: inden i Morgen har du dine 150 Rdlr. for Pundet. Jeg gik hjem, og ingen var gladere end jeg. Næste Dag kom min Ven til mig og bragte mig det glædelige Budskab, at Theen var gaaet op til 130 Rdlr.; men han raadede mig, for Himlens Skyld endnu ikke at sælge min Kiste. Derimod meente han, at jeg skulde kjøbe Specier for de 10,000 Rdlr., da det ikke hastede med at indfrie Theen. Specierne stode i 130, men inden to Dage vare de i 180 Rdlr. Det lod jeg mig ikke sige to Gange, og sluttede, strax Handel. Neppe var jeg kommen op paa Børsen, førend man bød 140 Rdlr. for Stykket; men min Ven, Commissionæren, raadte mig, for Alting ikke at overile mig med at sælge. Jngen var nu gladere end jeg. Jeg kunde tjene 20 Rdlr. paa hvert Pund Thee og 10 Rdlr. paa hver Specie. - Paa Hjemveien gik jeg ind paa eet af de fornemmeSpiseqvarteret, som kaldes, om jeg mindes ret, Table de Sote, og der fandt jeg blandt Gjæsterne en Deel, som jeg havde nylig seet paa Børsen. Her snakkede man syv lange og syv brede om Com sen og Sedlerne. En lille Spirrevips, der sad øverst ved Bordet, meente, at Coursen vilde gaae Pokker i Vold, og at, inden otte Dage, ingen Handlende vilde sælge noget mere uden for rede Sølv. - Da jeg gik bort herfra, saae jeg mig lidt omkring i Boutikerne, for at høre Priserne. Men jeg var allevegne færdig at tabe baade Næse og Mund. Om det kun var en lumpen Hest med Pibe i Rumpen, som jeg vilde kjøbe for min lille Peter, saa forlangte Jsenkræmmerne 8 Mk. forden, og anmærkede derhos, at han i denne Tid næsten ikke skjøtter om at sælge noget. Som det gik mig her, saaledes gik det mig i alle de andre Boutiker. Har De Sølvpenge?" hedde det, hvor jeg kom: "saa kan De slippe lettere." Om det kun var en Amagerkjerling, saa raabte hun paa Sølv, og forsikkrede mig paa sin Amagersalighed, at hun vilde sælge mig to Snese Svedskeblommer, for en eneste Sølvskilling. Allevegne sporedes intet uden Mangel, og Himlens bedste Velsignelse syntes i Kjøbenhavnernes Hænder forvandlet til reen Forbandelse. Sølv var det evige Omqvæde, der gjenlod fra alle Kanter. Da jeg, kom hjem til min Vert klagede han bitterligen over, at ingen vilde sælge og at Kjøbenhavn befandt sig i en Tilstand, som om det beleiredes fra alle Kanter og Hungersnøden var for Døren. "Men hvorledes kan det gaae til," spurgte jeg min Vert. "Vi har jo de sidste to Aar havt saa velsignet en Høst, som men kan ønske sig "Det kommer sig af det forbandede Gjemmerie, svarede Verten: alle gjemme, elle lukke bort, og hvad kan heraf komme andet ud end Ulykke, – Lad kun Freden komme, saa skal De see hvor Alting vil falde igjen- Der behøves ingen Fred, svarede en Mand, som ved den sidste Replik var traadt ind i Værelset. Alting falder allerede af sig selv Hvorledes, Er det Spøg eller Alvor" – "Det er ramme Alvor. Veed De ikke, at Specierne ere gaaede ned til 100 Rdlr. Nu skjøtter ingen mere om Specier, nu ville alle have Sedler. Jeg blev ganske heed om Ørene, og skyndte mig hen til Commissionæren, for at høre om denne Jobspost var sand. Commissionæren var ikke hjemme, men hans Kone forsikkrede mig, at det virkelig forholdt sig saaledes : at Folk vare færdige at løbe hendes Mand Huset ind med Specier og Vare, som de ville af med. Jeg løb op paa Børsen, men her fandt jeg en reen Jerusalems Forstyrrelse. Hvert Øieblik tog En fat i mig, og spurgte meget fortrolig: vil De have Specier, – vil De have Caffe, Tilsidst maatte jeg reent ud bede Dem gaae Fanden i Vold med deres Specier og Caffe, blot for at blive af med dem. - Da jeg kom hjem hørte jeg, at Alting, lige fra Cembrits til Æbleskiver, falder med hver Time, og at der nu paa eengang var ligesaa stor Overflødighed og Velsignelse af Alt, som der hidtil var Mangel paa Alt. En Speculant sad ved Bordet og forsikkrede dyrt og helligt, at han tabte 15 Rdlr. paa hvert Pund Caffe, han havde kjøbt. "Forrige Gang, sagde han, maatte jeg accordere fordi Varene gik op, nu maa jeg spille Fallit fordi de gaae ned." Det gaaer mig ikke et Haar bedre, min Herre, svarede jeg. Jeg taber 50 Rdlr. paa hvert Pund Thee og 50 Rdlr. paa hver Specie. Jeg kom til Kjøbenhavn som Patriot og reiser derfra som forulykket Speculant. Bravo, raabte Speculanten, De er af mine Folk Den Speculant, der ikke kan tabe 50 Rdlr. paa et Pund Caffe og være lige glad, han er ikke værd, at han skal hedde Speculant. Mit Synbolum er: Fixoder Nix - hente frisch und roth, morgen mausetodt. Deres forbundne (Jndsendt.) Kiere Ven! Jeg var i Dag tilstede ved en offentlig Exammen, hvor jeg hørte saa Meget om den fortrolige Stileart, at jeg blev ganske fortrolig med den, og derfor i denne fortrolige Billet til Dig, min fortrolige Ven, beder Dig i al Fortrolighed at komme til Din fortrolige Ven i Aften, for at holde en fortrolig Samtale om Fortrolighed. Den 23de.