Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1844-09-14
Den næstforegaaende Taler (Justitsraad With) har imidlertid søgt at svække Amendementet, og ligeledes har Referenten meent, at Sognefogderne burde vedblive at have denne Begunstigelse, ikke fordi han jo tilstaaer, at den ikke bør være nogen Løn for dem, men fordi han antager, at den bør indrømmes dem i Betragtning af deres Alder og den megen Tid de anvende paa deres Forretninger. Dette Sidste er vistnok meget rigtigt, men Sognefogderne have jo ogsaa flere Fordeele i forskjellige Retninger, og der er saaledes blandt andet tilstaaet dem fri Befordring til at hente Lægdsrullerne og Marschpenge, med meget Mere, Have de nu, efter at have tjent i 15 Aar, Ret til at tage en Søn fri for Krigstjeneste, og, naar denne har fyldt 26 Aar, nok en Søn og saa fremdeles, er det det Samme som at de hver Gang vinde Stillingssummen, der udgjør flere hundrede Rigsbankdaler. Der er ogsaa Andet, som kan forlede dem til at blive i deres Bestilling; idet der nemlig undertiden vanker Dannebrogsskors, og Sligt kan giøre, at de gaae deres Foresatte under Øinene, og at de, skjøndt uduelige, blive i deres Post. Naar den næstforegaaende Taler har søgt at gjendrive Gaardeler Kirks Mening, og yttret, at Bøndersønnerne ere bedre skikkede til Kavallerister end Kjøbstadmændenes Sønner, da maa jeg paa det Bestemteste benegte dette. Den ærede Deputerede har i denne Henseende alene holdt sig til Hestene; ja, hvis den kongelige Tjeneste blot bestod i at passe Heste, saa var det en anden Sag; men der skal jo baade springes og klattres og meget Andet, og ved saadanne Leiligheder taler Man jo altid om de klodsede Bønderdrenge. Naar Oberst Brock til Styrke for sit Amendement har sagt, at Bonden ikke har nogen Livsstilling, som det kan gjøre Afbræk, at han forretter Tjeneste ved den staaende Armee som hidtil, da synes det mig, at Enhver i hvilkensomhelst Livsstilling, og af hvilken Klasse han saa end er, lider Afbræk derved, da de i den Tid, de maae gjøre Tjeneste, ikke kunne erhverve sig Noget. Og det maa jeg især lægge de ærede Talere paa Hjerte, at der er et gammelt Ordsprog, som siger, at Spurven har ligesaa stor Smerte ved at faae sit Laar brækket itu som Staldoxen. Forøvrigt maa jeg henholde mig til det af Godseier Nyholm stillede Amendement; dette synes saa klart, at det dog er tænkeligt, at Noget kan komme ud deraf. Der er i det Amendement dog andraget paa, at der til næste Stænderforsamling skal forelægges et nyt Lovudkast om almindelig Værnepligt. Committeens Majoritet derimod har ikke foreslaaet Saadant, men kun andraget paa en ny militair Straffelovgivning og en heel ny Omorganisation af Armeen, uden at omtale, naar almindelig Værnepligt skal indføres, eller noget nyt Lovudkast i denne Anledning forelægges Stænderne. Vel kan det vistnok ogsaa være nødvendigt, at hine flere Ting, hvorpaa Majoriteten har andraget, udføres; men at stille den almindelige Værnepligt i Bero derefter, er ikke hensigtsmæssigt, det er det Samme som at sige, at de ikke ønske nogen almindelig Værnepligt. Jeg troer, at naar Man stiller en Foranstaltning, der er et saa almindeligt Ønske, i Bero, og forlanger saamange Ting, som først skulle ordnes, førend den udføres, saa bliver Man her i Forsamlingen vist aldrig tilfreds, og der bliver vel saa aldrig Noget af det Hele. Den, som ikke vil gaae, han siger altid: Der er en Ulv iveien og en Løve paa Gaden, som først maa jages af Veien. Her ere i Forsamlingen 44 Medlemmer, hvis Børn ere frifødte - jeg vil nødig bruge dette forhadte Udtryk, men da det synes at være saa almindeligt iblandt Folk, troer jeg ogsaa, at jeg kan bruge det - og hvis disse 44 Medlemmer nu i denne Sag gaae ind paa Majoritetens Forslag, vilde det i Sandhed være en isnende Kulde ovenpaa den stærke Varme, som Stænderne i 1836 havde for almindelig Værnepligt, og jeg troer neppe, at der nogensinde kommer en større Humanitet tilstede i Forsamlingen end dengang." - Præsidenten: "Det har dog sikkert ikke været den ærede Deputeredes Mening med hvad han har udtalt, at Forsamlingens Medlemmer, ved Afstemningen i denne Sag ville tage Hensyn til deres personlige Stilling; thi i saa Fald maatte jeg erklære hans Yttringer, for høist upassende." – Gaardeier Black. "Det er langtfra min Mening. Men jeg har følt mig pligtig at udtale min Overbeviisning, og den kan jeg ikke holde tilbage, om jeg end skulde rømme Salen. Jeg veed meget vel, at naar Nogen rører ved Forsamlingen, da er det den høitærede Præsidents Pligt at tage Ordet; men. . . . Præsidenten: "Jeg maa bede den ærede Deputerede indskrænke sig til at svare paa hvad jeg har spurgt om, om han nemlig ved sine Yttringer har sigtet til, at Forsamlingens Medlemmer, ved at give deres Stemme, skulde lade sig influere af deres personlige Stilling. Det er dette Spørgsmaal, som jeg ønsker besvaret, og hvis han ikke gjor det fyldestgiørende, maa jeg gjentagende erklære hans Yttringer for høist upassende. Til videre Forsvar for hvad han har sagt, er det ikke Stedet nu.