Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-11-05
Hvad her er sagt og Yttringer mod Religionen, lader sig med nogen Jndskrænkning ogsaa anvende paa Yttringer mod Staten. Gives der noget Land, hvor man nogensinde i Ordets vidtløftige Begreb har betjent sig af Skrivefriheden, saa er det Engelland. Man har yttret der Sandheder, som i enhver anden Stat vilde havt den alvorligste Straf til Følge. Allerede Rabener har sagt: "J Tydskland vilde "jeg ikke vove at sige en Landsbyskolelærer de "Sandheder, som i London en Lord-Ærkebisp Anden Aargang. maa høre paa og tie til eller forbedre sig." Alt dette uagtet gives der lige til dette Øieblik intet Folk, som med større Nøiagtighed følger enhver af Regjeringens Beslutninger, intet Folk, som med mere Selvopoffrelse fremmer sit Lands Tarv, end netop Engellænderne. Kan der være noget kraftigere Beviis paa, at Trykkefriheden ikke stifter saa megen Skade, som visse Mennesker ville indbilde os, Man har derimod utallige sørgelige Exempler paa, hvad de Nationer ere blevne til, hvis Tænkeævne man ængsteligen bevogtede, hvis mindste frie Yttring man straffede som Forbryde ser. Engelland har, under den meest uindskrænkede Trykkefrihed, opfyldt af Fritænkere, og urolige Hoveder, svunget sig op til den første Nation i Europa, Spanien derimod med alle sine Jnqvisitioner og Forfølgelser mod Fornuften, er sjunket i samme Grad, som hiint er steget. En god Regjering behøver ikke at frygte for Sandheden; en slet vil endog der, hvor man hverken kan læse eller skrive, omsider berede sin egen Undergang. Man har tusinde og atter tusinde Gange søgt at skildre den store Skade, som flyder af Trykkefrihedens Misbrug. Men hvad er denne Skade mod de store og uberegnelige Fordele, som hele Stater og Nationer i hele Aarhundreder kunne høste af Trykkefriheden? Hvilken Frihed bliver overalt ikke misbrugt, og hvorfor skulde Trykkefriheden undgaae den Klippe, som de fleste menneskelige Ting støde an imod? Hvilket herligt Middel er den derimod ikke for enhver ædel og selvtænkende Statsstyrer til at fremme Folkets Held, opdage Feil, hvor de findes, og afhielpe dem, hvor det er mueligt? Dog, alt dette er saa ofte sagt, at det næsten er overflødigt at gjentage det, og der gives neppe noget cultiveret Land, hvor man ikke i det mindste vil lade, som om man hyldede disse Grundsætninger, thi hvo vil vel i vore Dage have Navn for at hade Oplysning og Sandhed? Men desuagtet hersker der dog en frygtelig Aands dvale blandt Menneskene. Det sextende Aarhundredes Fanatisme og Forfølgelsesaand er næsten forsvunden i de fleste Europæiske Lande men en rædsom Taushed og fornedrende Hykklerie have tildeels indfundet sig i hines Sted. Selv i vor Hovedstad har Tonen ganske forandret, sig. Det være langtfra, jeg vil paastaae, at den Tone, som for en Tid siden tildeels herskede især i den ephemeriske Deel af vor Litteratur, var den, som enhver, der ønsker sit Fødelands Tarv, kunde billige. Den var Frækhedens Stemme, og den er næsten ligesaa skadelig som Hykkleriets. Men hvo kunde nære det upatriotiske Ønske i sit Bryst, at Sanhedskjerlighed, forenet med Agtelse for alt, hvad der fortjener Agtelse, skulde bandlyses i vort Dannemark. - Og hvor let kunde det sidste ikke blive Tilfældet, naar enhver, der føler Kald til at sige Sandhed, bortskræmmes af Conjuncturerne? - "Hvilke Conjuncturer vil man maaskee spørge; – man tilgive, at jeg stiltiende forbigaaer denne Punct, Hvad den sidste Trykkefrihedsforordning angaaer, da vil jeg ikke indlade mig paa at bedømme den, uagtet denne Forordning selv berettiger mig dertil. Jeg troer, at enhver Lov, førend den gives, veies og prøves saa nøie, som mueligt. Naar den eengang er udstædt, bør den af enhver god Undersaat i alle Maader efterleves. At gjøre skrivtlige eller mundtlige Jndvendinger derimod, kunde lettelig bidrage til at svække den for enhver Lov saa nødvendige Anseelse. - Anonymitetens Ophævelse og den for enhver Forbrydelse mod Staten og Religionen bestemte strænge Straf gjorde Tiden og Omstændighederne nødvendige, og vare en uundgaaelig Følge af de Misbrug, som nogle Skribenter gjorde sig skyldige i. At det har havt Jndflydelse paa vor Litteratur, ligger imidlertid aabenbart for Dagen. Der er siden den Tid ikke udkommet uden nogle faa strafværdige Skrivter, - men, at der er ogsaa kun udkommet meget faa virkelig frimodige. - Anonymitetens Ophævelse har havt den Følge, at mangen en for hele Staten gavnlig Sandhed maaskee døer med den, der nærmest kunde meddele Verden den. Hvor faa ere ikke de Mennesker, hvis borgerlige Stilling tillader dem at tale saaledes under deres Navn, som de vilde tale, dersom de kunde være anonym? - Staten synes at kunne være tilfulde betrygget mod enhver Misbrug af Trykkefriheden, naar det var Forlæggeren eller Bogtrykkeren paalagt, at indestaae for Skrivtets Jndhold og at opgive Forfatteren, naar det fordredes af ham. At man ikke bør have Tilladelse til at gjøre skrivtligen, hvad man ikke maa gjøre mundtligen, derom er ingen Tvivl. Hvorfor skulde den, der fremsætter en beskyldning paa Prent, gaae fri, og den, som yttrer den mundtligen, straffes. - Men ved at bestemme, især legemlig, Straf for Forbrydelser mod Trykkefriheden, møder der næsten altid den Ubehagelighed, at f. Ex. Pasquillanten og den maaskee alt for ivrige Sandhedsven lettelig komme til at staae i een Classe. Hvor meget jeg end er overtydet om, at ingen, undtagen den virkelig onde og formastelige Skribent, vil blive straffet. under saa ædel en Regjering som den Danske, saa kan den sandhedselskende og frimodige Forfatter dog let tabe Modet, naar han betænker, hvilke alvorlige Straffe der er fastsat for Forseelser mod Trykkefriheden. (Fortsættes.)