Jyske Efterretninger, 1795-03-13
Nyelig er fra Hr. Hofbogtrykker Møllers Presse udkommen en Minde Tale over afg. Hr. Justitsraad og Professor Preisler ved det Kongelige Maler Billedhugger og Bygnings=Academie m. v. (som døde den 17. November 1794, Skreven til at holdes den 5te Januarii 1795 forfattet og udgiven efter Academiets Beslutning af dets Secretair Hr. Justitsraad C. Høier, stor 26 Sider. Af denne skiønne Tale, ville vi blot allene udskrive nog se enkelte Steder: Hr. Professoren. her med denne fortrinlig Sætning "At de skiønne Konster opløfte Sielen, at de danne Hiertet til blide Følelser, at de opflamme til Mod og ædle Handlinger, er en paa Erfarenhed grundet Sandhed. Derefter yttrer han sine Følelser S. 4-6. "J dette begyndte Aars første Møde savne vi vor Nestor: Døden har berøvet os vor ældste Medlem; den ærværdige Olding; han, som saa ufortrøden i et halvt Seculum har været vor Ungdoms Veileder, vort Exempel: Han, hvis Liv var opofret denne Stiftelse, og hvis utrættelige Flid saa væsentlig har bidraget til dens Fremme, Eder, mine Herrer, som kiendte Mandens Værd, som kiendte hans redelige Omgang og ærefulde Levnet, Eder formaaer jeg ikke at afmale vort Tab, Hvo skulde saa fuldkommen føle det Savn, vi her begræde, som de, der selv have vandret paa Konsternes møisommelige Bane; som for at løse af Oldtidens og Naturens utømmelige Kilder; som, for at danne Sielen og Øiet til det store og skiønne, have forladt Fødestavn og Venner, trodset alle Farer, og al den Lidelse, lange og kummerfulde Reiser medføre, og som vide hvor sielden Maalet opnaaes, Men Eder, mine Herrer, som disse Vanskeligheder ere bekiendte, som ikke ere uvidende om den alvorlige Plan, efter hvilken dette Jnstitut er anlagt, skulde det være Eder fremmed, at de skiønne Konster i vort nordlige Climat af mange endnu betragtes som en Tidsfordriv og blot sandselig Fornøielse; at midt i Danmark lykkeligste Tidspunkt, da Philosophien omringer den Danske Trone, da en klog Regiering søger at befordre Smagens Udbredelse og Vindskibeligheds Tilvæxt, der endnu findes de, som med den gothiske Smagløshed forbinde saa megen prang Patriotisme, at de ei allene ikke ansee en stor Konstners Død som et Tab for Fædrenelandet; men end- og som en Fordeel, Videre S. 7 "Dannemark kan det ikke rømmes blandt Europas rigeste Stater; men det danske Folk er unægtelig det lykkeligste Folk paa Jorden. Vi ere ikke yppige nok, det er sandt, til at udmærke os ved stor Pragt, til at prunke med Palestre, Cirker og Amphitheatre; men behøvede vi derfor at boe i Hytter eller vende tilbage til vores Forfædres Skove? Skulde vi, da Fredens Soel bestraaler vor Horizont, ikke smage Fredens yndige Frugter, og skulde vi ikke giøre os deelagtige i de Beqvemmeligheder, der til alle Tider have vidnet om en Nations Lyksalighed? At nægte os Livets Behageligheder, var at nægte Christian og Friderich fortiente Æreminder. S. 8 "Endnu haves i Minde den Mangel og de Vanskeligheder, der mødte, da en ny Kongeborg skulde opføres: man tog Tilflugt til Udlændinge: Sverrigs Thessin og Frankerigs Gabriel indsendte Tegninger og Planer: Dannemark havde ingen Bygmester; men det som synes meest utroeligt, ingen fandtes, der besad Kundskab nok til at vælge det beste; man udsøgte af begge Forslag det mindst gode; man sammensatte; man tilveiebragte et Slot, som vi alle have seet, og som nyelig blev et Rov for en rædselfuld og fortærende Jld: et Uheld, der maaskee var en Følge af dets frilagtige Sammensætning. Om Preisler som var fød den 14de Martii 1715 i Nyrnberg, siger Taleren S. 19-21. "Trende forskiellige Tilbud giøres ham paa engang. Hans Fædrenestad aabner ham sine Porte: Det Danske Hof og det Toscaniske kalde ham, og nu skal Preisler selv bestemme sin Skjebne. Det var her vanskeligt at vælge. At boe under Jtaliens lykkelige Himmel, i Florents, hvor de skiønne Konster agtes og blomstre, hvor de ypperligste Konstværker i alle Fag, vidne om den Smag og den Storhed, hvorved det Mediceiske Huus har gjort sig berømt, var tillokkende for en ung Konstner, der tænkte og følte som Preisler. At ende sine Dage i sit Fødeland, og at være det til Gavn, ) havde fra Ungdom af været hans Hiertes Attraa; Det var og endnu hans Ønske, og tillige hans Forlæggenhed: han stod som Aleides paa tvende Veie. Men nu oprinder i hans Tanker det Kald han har i Norden: At leve med et Folk, der elsker sin Konger, som agter Religionen, som sætter Priis paa Retskaffenhed, som regieres ved gode Love; at leve med et saadant Folk, at være dets Medborger er en Lyksalighed, som opfylder Preislers ømme Siel; og fra dette Øieblik anseer han Dannemark som sit andet Fædreneland. Efterat have forestillet Preisler paa Konsternes Skueplads beskriver Han til Slutning denne Mands HovedCaracteer, som var Oprigtighed saaledes: S. 24 "Hans Embeds Pligter vare hans Helligdom, og utrættelig var 1) A. forædle et Blad Papiir af 4 Skillings Værdie, til 2, 3, ja 10 Louisd'orer, er en Jndustrie, der har indbragt Frankerig og Engeland mange Millioner, og kan vel kaldes gavnlig for Staten. han som offentlig Lærer.) De unge studerende Konstnere fandt i ham en Fader; Ei blot i de offentlige Timer, men endog hiemme i hans Huus gav han dem Raad og Underviisning. Ved at laane dem af sit Arbeide og sine Tegninger, blev ved Efterladenhed meget forvisket og tabt, og dog blev han ufortrøden. J Overlæg og Bedømmelse kiendte han ei Personer, men Duelighed. o. s. v.