Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-08-16
En Samtale i Eliseum mellem Biskop Absalon og en ny ankommen Skygge. Absalon (spadserer op og ned i en eensom Lund; efter en Pause). Hvor eensomt, Alle Skyggerne synes at være ganske forsvundne, Efter sex samfulde Aarhundreders Vandring i disse lykkelige Egne begynder jeg atter at længes efter at høre noget fra Jorden. Her ankomme kun faa nye Skygger, og man skulde næsten troe, at Dyd og Retskaffenhed blive sjeldnere og sjeldnere paa Jorden. Kommer her end eengang imellem en ny Skygge, saa er det sædvanligst Mennesker af ringe Stand, som man ikke kan indlade sig med i en Samtale om vigtige Ting, og som kun have liden Kundskab om Alt hvad der foregaaer blandt Jordens Store, Men hvad seer jeg Charon sætter en Skygge i Land, – jeg maa nærme mig den. - - Velkommen, Skygge. Velkommen til de Saliges Bolig! Skyggen. Dit ærværdige Aasyn, Dit Ophold i disse Egne er mig Borgen for, at det er en Dannemands Velkomst, jeg modtager her. Absalon. Fra hvilket Land kommer Du Skyggen. Fra Dannemark. Absalon. Og fra hvilken Stad, Skyggen. Fra Axelsstad. Absalon. Saa vær mig dobbelt velkommen Allerede længe længtes jeg efter at kunne høre noget Nyt fra denne Stad. J sex Aarhundreder har jeg ikke seet den, og den har altid været mig saa kjer. Siig, hvorledes seer den nu ud, hvorledes leve dens Jndbyggere, hvorledes ere deres Sæder, gode eller slette tal – jeg længes efter at høre Dig. Skyggen. Naar Du ikke har seet den i sex Hundrede Aar, saa vil min Beskrivelse kun være Dig til liden Gavn. Den ligner sig ikke mere selv. Absalon. Hvorledes, Har da et Jordskjelv ødelagt den - Krig eller Jld kan ikke have forandret den saaledes, at jo dens giæve Jndbyggere, styrede af Valdemarernes Afkom, skulde kunne give den sin forrige Skikkelse igjen. Skyggen. Fiender, værre end Jordskjelv, værre end Krig og Jld, have forandret dens Skikkelse og omskabt dens Jndbyggeres Sæder. Fremmed Yppighed og Glimresyge have indsneget sig iblandt dem, og rase værre end den sorte Død. Absalon. Hvor er det mueligt? Dette Fiskerleie, disse brøstfældige Træhytter, - disse jevne Mennesker med saa saa Fornødenheder, kort, denne Tarvelighedens Bolig skulde have forandret sig saaledes, . Skyggen. Dette Fiskerleie er nu een af de stolteste Stæder i Europa, disse brøstfældige. Hytter er ved Guldets skabende Haand blevne forvandlede til glimrende Bygninger, som Valdemars bedste Borg ikke kunde sammenlignes med, disse tarvelige Mennesker med saa faa Fornødenheder, nyde ikke mere jevn Dansk Føde, drikke ikke mere Dansk Øl og Mjød, - klæde sig ikke mere i Dansk Klæde. Alting er fremmed hos dem, lige fra de Rætter og Drikkevarer, der findes paa deres Bord, indtil det Linned, der bedækker deres Bryst. Absalon. Men Steilleborg? Det er dog vel til endnu Det har været bygt alt for trofast til at Tidens Tand saa let skulde kunne fortæret det. Skyggen. Det har længe været Stød, er blevet skabt paa ny, er atter blevet til Støv, og skal nu atter skabes paa ny. Absalon. Skrækkelige Omvæltninger, Men den, der har bygt denne Borg, 7 Du kjender ham formodentlig, Absalon var hans Navn, agtes han endnu noget af de Danske, Skyggen. Paa Prent, men det er og saa Alt. Hans Hjerneskal forevises som en Sieldenhed paa Konstkamret, men agtes iøvrigt ikke meere end Pandeskallen af hvert andet ubetydeligt Menneske. Absalon. Det er ogsaa kun et Perlemor, hvoraf Perlen er taget ud Skyggen. Men den Perle, der engang gjemtes deri, burde dog indgyde hans Efterkommere Agtelse for Skallen. Absalon. Du taler med Varme om denne Mand. Hvorved har han erhvervet sig Din Agtelse i saa høi en Grad? Skyggen. Ved alt hvad der udmærker en stor Mand. Han er og bliver i mine Øine et evigt Mønster for Dannemark Konger og enhver af deres Raadgivere. Han forenede Dannemod med Klogskab, Fædrenelandskjerlighed med usvigelig Retskaffenhed. Han var Valdemars Ven, og Dannemarks Fader. Absalon. Besieles det Danske Folk endnu af hans Aand? Skyggen. Tildeels. Saa ganske udslettet er den ikke, at der jo endnu findes mange Dannemænd, som ere Valdemar og Absalon værdige. Den gamle Danske Tapperhed er heller endnu ikke uddød. Endnu for nylig fandtes der Mænd, der kjæmpede med Løvemod for Landets Forsvar. Absalon (med Jver). Mod hvem Maaskee mod Jomsvikingerne? Have de Niddinger reist sig op af Støvet igjen? Skyggen. Nei, det Støv, som Absalon har forvandlet dem til, ligge de endnu begravne i. Men der er opstaaet nye Jomsvikinger, hundrede Gange mægtigere og talrigere end hine. Verden mangler en Absalon, som kunde overvinde dem. Absalon. Og den kan ikke finde ham blandt sine Millioner, Skyggen. Jkke saa let. Europa har i det sidste Aarhundrede faaet et ganske andet Udseende. Midt i Hjertet af denne Verdensdeel staae to harmfulde Kjæmper, hver paa sin Side af Havet, uden at deres Sværd kunne naae hinanden. Naturen hindrer dem fra aldeles at ødelægge hverandre. Bestandig stigende i Magt og Vælde, bestandig i Harnisk mod hinanden, forurolige de uafladeligen de skjønneste Egne af Jordkloden. Den fordum saa vældige Paves Magt er nu ikke andet end en Skygge. Kort for min Bortgang fra Jorden fik han en ny Krone istedet for den gamle, og Roms Cardinaler raabte: "Herren tog den, Herren gav den, Herrens Navn være lovet!" Under saadanne Omstændigheder er personlig Tapperhed kun af ringe Værd. J Kampen med Kjæmper kan almindeligt og naturligt Mod kun være af liden Nytte. Absalon. Og Dannemark maa altsaa lade Sværdet sidde i Skeden? Skyggen. Maa? Dette Ord passer sig kun paa den Feige. Dannemark har endnu en Villie ligesaa fri som for sex Aarhundreder. Men det kjender bedst sin egen Tarv, det lever ikke mere i Valdemars og Absalons Dage; Tiderne have saaledes forandret sig, at hvad der var hæderligt og gavnligt den Gang, vilde maaskee være uhæderligt og ugavnligt nu. Absalon. Du taler et Sprog, Skygge! som jeg ikke ret vel kan fatte. Du maa udtrykke dig tydeliger, om jeg skal forstaae dig. Skyggen. Dette Sprog er jeg engang bleven vant til paa Jorden. Det Aarhundrede, jeg levede i, var det Gaadefulde. Lige fra Statskonsten til Skjaldekonsten var Alting en Gaade. Absalon. Kan den da ikke opløses, Skyggen. Endnu ikke. Ligesom der for Aartusinder siden kom en Syndflod over den physiske Verden, saaledes er der i det henrundne Aarhundrede ogsaa kommen en Syndflod over den moralske og politiske. Den har, ligesom en rivende Strøm, skyllet hele Systemer, Constitutioner og Riger bort med sig.