Berlingske Tidende, 1823-03-14
Udenlandske Efterretninger. Paris, den 26de Februar. Ved de D puteredes Møde igaar talede Hr. J. Beauvoir først for Credit=Votummet, og derpaa Hr. Bignon mod samme. Derpaa talte Ministeren for de udenlandske Anliggender, og opvakte saameget mere Opmærksomhed, som det var første Gang, at Hr. de Chateaubriand lod sig høre i dette Kammer. Hans et Foredrag var langt og omhyggelig udarbeidet; og handlede: 1) Om Jndblandelses=Retten, som Grundlaget for alle forebragte Oppositioner: 2) og Retten til at tale om de Statsindretninger, der kunde være Spanien nyttige; 3) om Retfærdigheden af Forhandlingerne og Forbundene i Verona. - Han inddrømmede, at den ene Stat ikke i Almindelighed kunde have Ret til at blande sig i den andens Anliggender; men paastod dog, at man ved dennes Marimemaatte antage en Undtagelse, naar saadanne Anliggender umiddelbar, og væsentlig truede en anden Stat. Han godtgjorde Rigtigheden af denne Undtagelse med et langt Sted af Storbritanniens Krigserklæring mod den Franske Republik fra November 1793, og bemærkede, at et gandske lignende Tilfælde nu var indtraade imellem os og Spanien, hvorved han ogsaa beraabte sig paa den foregaaede Krænkelse af vort Gebet. At England billigede vore Principer i saa Henseende, vilde han bevise med et Sted af den Nole, som Hertugen af Wellington overgav Congressen i Verona, og en Rotte fra Hr. Canning til vor Gesandt i London, dateret den 11te Januard. A. I den først ommeldte Note hedder det nemlig : "Med ning, som adskiller begge Kongeriger at virksomme Hære operere paa Hensyn til at der er antændt en Borgerkrig paa hele den Grendsestrækalle Puncter af den mod Frankrig stødende Grindse, og at der ikke i er nogen Stad eller Landsbye paa denne Side, som ikke stod Fare i lige Hs. Allerchristeligste Majestæts Forsigtighed, at han har dan for, at blive fornærmet eller foruroliget; saa kan man ikke misbilnet en Jagttagelseshær til Sin Grendses Beskyttelse og for Hans Folks Rolighed". - J den anden siges der: "Hertugen af Wellington har ingen Jndvendinger i Kongen sin Herres Navn mod de at Frankrig paa dets egne Grendser trufne Forsigtigheds=Regler, fordi Ret til Selvforsvar unægtelig berettigede det til dette Skridt, ikke blot for at afværge Faren for Sundheden, hvilket først foraarsagede denne Forholdsregel, og indtil September blev anført som udelukkende Grund derfor; men ogsaa paa Grund af de Onder, der for Frankrig kunde flyde af borgerlige Uroligheder i et Land, som blot var adskilt fra det ved en conventionel Skranke mod de politiske Uroligheders moralske Smitte; endelig ogsaa til at sikre det Franske Territorium for Fornærmelser ved forefaldende militaire Excursioner. Han tilstaaer, at han var ankommen til Verona med Fordom imod Con men han var snart bleven tvunget til at overlyde sig om Monarkernes gressen, da han endnu erindrede sig Europas forrige Misgreb, Maadeholdenhed, Retfærdighed og Redelighed, og havde opskrevet følgende Linier, som Keiser Alexander selv engang havde sagt ham; Det er mig kjært, at De er kommen til Verona, for at De kan være et Vidne for Sandheden. Skulde ogsaa De have troet, hvad vore Fiender sige, at Alliancen kuns er et tomt Ord, for at skjulet Ærgjerrigheden, Det kunde jo gjerne være Tilfældet, ligesaavel nu som før; men kan der nu vel være Talen om privat Jnteresse, da den civilicerede Verden staaer i Fare, Der kan ikke gives nogen Engelsk, Fransk, Russisk, Preussisk, Østerrigsk Politik, der er i kuns en almindelig, som, til Alles Vel, maa antages af alle Fol og Fyrster. Mig tilkommer det, først at vise mig overtydet om de Grundsætninger, hvorpaa jeg har grundet Alliancen. Der har viist sig en Leilighed, Grækenlands Opstand. Visselig kunde Intet mere stemme med min og mit Folks Jnteresse, Jntet være mere grundet i min Nations Grundsætninger, end en Religionskrig mod Tyrkiet; men jeg troede ved Urolighederne i Pelopones at øine det revolutionaire Tegn, og strax holdt jeg mig tilbage. Hvad har man ikke gjort, for at bryde Alliancen? Der er bleven forsøgt baade det ene og det andet, for at bestikke min Dom, eller saare min Egenkjerlighed. Jeg er ligeftem bleven beskjemmet; men man kjendte mig meget slet, naar man troede, at mine Grundsætninger kun hvilede paa Forfængelighed, eller kunde vige for Hevngiærighed. Nei, aldrig vil jeg skille mig fra de Monarker, med hvem jeg en forbunden; der maa tilkomme Kongerne offentlig at staae i Forbund sammen, for at værge sig mod de hemmelige Selskaber. Hvad gives der vel, som skulde kunne friste mig? Behøver jeg vel at forstørre mit Rige, Forsynet har ikke sat 800,000 Soldater under min befaling, for at tilfredsstille min Ærgjerrighed; men for at beskjerme Religionen, Moralen og Retfærdigheden, og hævde de Grundsætninger, hvorpaa det menneskelige Selskab berverDen 28de Februar. J Forgaars holdt Hr. Manuel ved de Deputeredes Møde en Tale mod Creditvorummet, hvori han udførlig og stykkeviis gjennemgik det af Ministeren for de udenlandske Anliggender holdte Foredrag. Han bemærkede, at der ikke var fremkommet noget Beviis for, at Spanierne havde fornærmet vort Gebet, eller søgt at udbrede revolutionaire Grundsætninger over Grendsen. Han blev flere Gange afbrudt i sin Tale af den høire Sides Medlemmer, der endelig vilde have Præsidenten til at rettesætte ham. Denne undslog sig først derfor, men gjorde det dog siden. Men Ultraerne vare ikke fornøiede dermed, og forlangte, at Hr. Manuel ufortøvet skulde udstødes. Da Allarmen bestandig tiltog, saae Præsidenten sig nødt til at hæve Mødet en Time. Da Mødet igjen begyndte, vilde Hr. Manuel atter begynde sin afbrudte Tale, men blev forhindret deri ved Raabet: "Ud med Oprøreren og Kongemordets Forsvarer; " og Hr. Forbindes Jsfarts forlangte nu Ordet, og androg formelig paa Udstødelsen af den Taler, der havde talt saa infamt. Præsident en vilde ikke tilstæde dette, som i Formen aldeles stridende med Reglementet, og da Uordenen bestandig steeg, saa hævede Præsidenten tilsidst Mødet. Det Sted i Hr. Manuels til Fredens Vedligeholdelse sigtende Tale, som gav Anledning til denne Strid, er følgende: J ville redde Ferdinands og hans Families Liv; saa fornyer da ikke de samme Omstændigheder, som til andre Tider har bragt Offere til Schafottet, hvilke nu opvække Eders levende Jnteresse" - her blev han afbrudt, og sagde derpaa: "jeg vilde tilføiet, og en saa retfærdig Jnteresse. Have J forglemt, at Stuarterne bleve styre tede fra Tronen, fordi de havde Understøttelse fra Udlandet, At - fordi fremmede Magter havde ladet Deres Hære rykke ind - Ludvig den 16de blev styrtet". . . . (Her blev han atter afbrudt) "Behøver jeg vel at erindre, at den Kongelige Families Fare var leven størst, at Frankrig, det revolutionaire Frankrig, følede Rødvendigheden af at forsvare sig ved nye Kræfter" (efter Moniteuren skal han have sagt, ny Form, "og en nye Energie." . . Ved Mødet igaar gik det ikke meget bedre til, Hr. de la Bourdonnaie fremsatte det i Bureauerne udkastede Andragende: at Hr. Manuel som uværdig maatte blive udelukket af Kammeret. Derimod talede ogsaa Hr. Manuel selv; men det blev dog bestemt, at Forslaget skulde tages i Overveielse.