Ribe Stifts Adresseaviser, 1795-03-13
En Republik, der grunder sig paa Frihed, og Lighed, om denne er endog aldrig saa chimærisk, kan efter dens Natur e gaae ud paa Crobringer. Førsteen. De synes i deres Varme, hvormed De ligesom borger for de Franske Republikaneres fredelige Sindelav, at forglemme de mange Jrringer, der deelte Grækenlands Republiker og de deraf opkommende Krige. Og hvilken af alle bekiendte Stater vare hele Aarhundrede igiennem begierligere efter Crobringer og lykkeligere deri end Republiken Rom, hvis Borgere gjorde sig saa meget tilgode af deres Frihed Raadsh. J smaa Republiker, som de Grædske, hvor Grændserne og Berørelsespunkterne ere forholdsmæssigen langt flere, kan let tere og oftere opkomme Strid. Borgerne ere ogsaa hinanden nærmere: De oplives let af een Aand og drives af en dem forestillet Jnteresse. Dette falder bort ved større Republiker; i det mindste er det langt vanskeligere. Naar Eiendommen ei angribes, Handelen ei forstyrres, saa vil Nationen vist ikke ruste sig for den Fordeels Skyld, som Krigen kunne bringe enkelte Departementer. At Roms Exempel ikke passer her, maa Deres Durchl. selv finde, naar De af denne Stats Historie vil erindre Dem Forholdet mellem den herskende Republik og de ad lydende Provindser. Rom beherskede de erobrede Provindser, saaget som monarkisk. Enhver enkelt af det, i Forhold til den Mængde Beherskede, lidet Antal Romerske Borgere, havde, foruden den Ære at have Deel i Verdens Regiering, ogsaa store Fordeele af, at næsten hele den da bekiendte Verden adlydde det Romerske Septer. Derimod i Frankerig skal erobringerne indlemmes i Landet, erobrerne blive altsaa Borgere i Staten og skal deele alle deres Forfatnings Fordeele med deres Erobrere. Disse vinde altsaa Jntet derved, og man maatte ikke kiende Mennesker, naar man kunne vente, at Nyfrankerne blot af Modvillie skulle brekke Traktater, der forskaffe dem saavel som deres Naboer Fred og Rolighed. Førsteen. Troer De, at de Franske have opgivet det Forslag at udvirke en almindelig Omstyrtning af alle Regieringsformer, Raadsh. Fordi et længe siden styrtet Partie i Conventen søgte at udføre en almindelig Revolution i Europa, skulle man derfor kunne formode, at dette har været eller endnu er hele Nationens Villie, Da denne Plan først blev lagt, ansaae Svermere, der i det høieste kun kiendte deres egen Nation, Jntet for lettere end at udbrede deres System i hele Europa, at omstøde alle Throner og med dem al Orden. Men da Erfaring allerede tilforn har lært dem, at de Tydske og andre Nationer ei ere saa taabelige, for nogle Manglers Skyld, at vende, som man siger, op og ned paa alle Ting: da de maa føle, at de Gruesomheder, hvortil nu i 5 Aar alle Europæiske Folk og især vi deres Naboer vare Vidner, vist ikke maatte have gjort dem og os tilbøieligere til at vove sligt et Forsøg, saa vil vel neppe en anden Cloots paatage sig at præke et Korstog imod alt, hvad der ei erkiender Folke=Souverainiteten. Og troer Devel, naadigste Herre, at en saadan Universal=Republiks Apostel vilde finde Tilhængere, og at den Franske Borger skulle forlade Huus og Gaard, og vove sit Liv for at tilsegte Østerrigerne, Preusserne eller enhver anden Tydsker en Frihed, som denne foragter, fordi den er en Datter af Oprør og en Moder til Anarkie? Førsteen. Jeg vil tilstaae Dem, min kjere, at det Franske Folk efter den næsten utrolige Anstrængelse, hvormed det har paa eengang gjort saamange Fiender Modstand, nødvendigen maa længes efter Rolighed, og at man derfor, i Hensigt til Fredens Varighed maaskee har mindre at befrygte af den Franske Republik, end om Nationen endnu adlydte en Ludvig 14de eller en lignende Monark, men holder de det ogsaa for mueligt at man under Tingenes nærværende Forfatning kan foreenes om Fredsbetingelserne, Og en forhaanende Fred kan dog vel ogsaa De umueligen ønske? Men haanligt ville det være, om en større af fleere Allierede understøttet Nation skulle lade sig en stor Deel af deres Statslegemer afgive af en mindre Nation, der er omringet af Fier der og eenig indbyrdes. Raadsh. Her, naadigste Herre, tilstaaer, jeg min Forlegenhed. Jeg føler det, at jeg er en Tydsker og Tanken om en os aftvungen haanlig Fred, setter min Stolthed i Gjæring. Jeg raaber, uden at befinde mig: heller fegte for at redde Fædrenelandets Ære, end see denne bæres til sin Grav, Men lad os ogsaa her gaae med koldt Blod og forsigtigen tilverk og undersøge, hvad Nationens Ære kræver. Jkke enhver Opoffring er haanlig, især naar vi Tydske skulle finde, at vi ved at begunstige de Udvandredes Rustninger, ved at true den Franske Nation i vore Manifester og overhovedet ved at blande os i deres National. Anliggender, have forsyndet os imod vore Naboer paa hin Side Rhinen. At forsvare de Tydske Rigstænder i deres af Frankerig fornærmede Rettigheder var det, som gav det Tydske Rige Anledningen til denne Krig, og Nationernes Beherskere troede at være deres Værdighed skyldige, paa den kongelige Broders og andre Udvandredes Kald, at staae den ulykkelige Kong Ludvig 16 bie, og forsvare dette Riges monarkiske Forfatning. Man forestillede dem dette som noget let, i det man paastod, at Revolutionen grundede sig ikke paa den største Deel af Nationens, men paa nogle enkelte Ær gierriges Villie, og at i detmindste 2 Trediedeele af Nationen ville staae dem bie. Denne ulykkelige Konge er ikke meer: Han og hans Gemalinde ere maaske blevne et Offer for den velmeente Hielp. Nationens Villie at have en udeelelig Republik staaer ikke meer til at kalde i Tviil. (Fortsættelsen følger.)