Berlingske Tidende, 1833-01-26
Paris, den 15de Januar. Politiken har i Frankrige, mod de forskjellige Partiers Forventning, antaget en meget prosaisk Skikkelse, og nøie betragtet er denne Prosaisme, om ikke Menneskehedens, saa i det mindste Tidens, Aand. De Partier, som kunde virke paa Nationens Stemning, ja undertiden vildlede den, indtil befindelsen vender tilbage og Hverdagslivet faaer Overhaand, have villet hendrage den til to forskjellige Yderligheder, men aldeles ikke truffet Landets og Dagens sande Charakteer. Det ene Partie, de saakaldte Republikanere, vil igjen bringe de gamle ærværdige, men aldeles misforstaaede Catoner, Brutusser, Timoleoner, Scipioner, Graccher o. s. v. frem paa Verdens Skueplads, blottede for al religiøs Gehalt og for al gammel klippefast Strænghed, i Skolefrakke, med Underofficeerskaarde, eller ogsaa i Arbeidsmandens grove Kittel. Det andet Partie, de saakaldte Legitimister, forguder Jdeen om et legitimt Kongedomme, og udsletter denne Jdee i Nationalæren og Nationaltraditionen, men har glemt een Ting: Revolutionen, ikke Revolutionen fra i Dag eller i Gaar, men hiin store Revolution, som saa aldeles har gjort Ende paa al muelig Tradition, at den store Masse i Frankrige paa en vis Maade ikke kjender det gamle Frankrige bedre end Jrokeserne. Republikens og Legitimitetens Tilhængere, de Første fulde af Erindringer og Bonpartismen og Conventionen, de Andre med en Levning af Ridderlighed, støde med deres selvgjorte eller reelle Poesie an mod Dagens Tendents, ligesom Don Quixotte mod Veirmøllerne. Talen er ingenlunde om deres Sags Værd eller Jkke=Værd, men kun om Landets Aand; den misforstaa begge Partier. Hvad Legitimiteten angaaer, saa have fyrretyve Aars Erfaring fælde Dommen om dette Partie og dets Tendents. Hvad Republiken angaaer, saa kunne Misforstaaelser derom endnu finde Sted, paa Grund af Revolutionen i Aaret 1830, og Propagandens Forsøg. Men hvad denne republikanske Tendentses Realitet og dens Muelighed angaaer, saa ville følgende Facta af gjøre den. Neppe udkom de berygtede Forordninger i Juli 1830, for Pluraliteten af Fabrikejerne gave deres Arbeidere Afsked, og for Øjeblikket standsede med deres industrielle Foretagender. Strax grebe alle Haandværkere til Vaaben, ligeledes de unge Stude, rende, og den store Masse, som intet har at tabe, sluttede Troppen. Neppe saae man de Sidstes Ansigter, før Borgerne traadte sammen, og en Nationalgarde organiseredes, paa denne Maade undgik Paris de Afskyeligheder, som udøves af en liden skabelig, ophidset og lovløs Pøbel. Hurtigt improvisere Borgerne Huset Orleans og et nyt Charte, for saa snart som mueligt at afvæbne den store Hob. De Personer, der, som Lafalette og Benjamin Constant, tale om betingelser og om en halv Republik, komme tilkort. Hr. Guizot, dengang Minister for den Udenlandske Departement, lader Klubberne lukkes. National garden tiljubler sit bifald, og siden den Tid have Klubberne gjort lutter frugtesløse Forsøg paa igjen at aabnes, det lod sig ikke gjøre. Derefter kommer Exministrenes Process. Lafayette, som ikke er nogen Klubbist eller krigersk Jacobiner, men en halv Republikaner, tæmmer Nationalgardens Misfornøielse, som lykkeligviis holder den store Hob i Tømme, og Exministerne føres til Ham. Opløbene tage til; man forsøger at opfriske Jacobinismen, ved at lade Pøbelen plyndre en Kirke og Erkebiskoppens Pallads. Nationalgarden, som, formedelst Bladet Constitutionels Jndflydelse, ikke kan lide den noget forfængelige og letsindige, men forresten personlig brave og forhen endog populaire Erkebiskop, smiller i Begyndelsen ved disse Optrin; men da den snart mærker denne vilde Ugudelighed Hensigt, bliver den vred, angribe og adsplitter Ødelæggerne. - Cholera skulde tjene til Paaskud for en almindelig Opstand; men dennegang bleve Oprørerne uenige; en Deel af dem gysede ved den store Hobs Blindhed og den Asiatiske Pest; Opstanden blev til intet, og opsattes til General Lamarques Begravelse. Her droge alle Desorganisationer sammen paa det rette Sted; men som et Trylleslag vegge de halve Republikanere tilbage for Jacobinernes Fremtræden og Bistand; disse bleve overladte til sig selv, og man kjender Udfaldet. Siden den Tid seer man ingen Spor af Republikanisme hos Mængden; med faa Undtagelser er det Hele en Strid om, hvo der bar en rød Hue, og ikke vil tilstaae det.