Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1824-09-03
Fra Smyrna skrives under 18de Juli. Man vil i Europaa rynke Panden over, at der paa samme Tid, som Para bliver ødelagt, udkommer her et nyt fransk Blad, Smyrnon; men dette Blad er bleven Anmelderen af hine tapre Grækeres evige Berømmelse. Her følger dets Beretning: "Den 1ste Juli afgik den ottomanniske Escadre, bestaaende af 200 Seilere med Jndbegreb af Transportskibene, fra Mytilene, og ankom den 2den henimod Kl. 5 om Aftenen for Para. Efter at Capadan Pascha næsten havde omringet Øen med denne Skov af Master, afsendte han flere Fregatter og Corvetter, for at recognoscere Hovedpunkterne. Disse Forposter vexlede flere Lag med Fienden, og trak sig derpaa tilbage. Henimod Kl. 9 om Aftenen blev det Havblik. Admiralen gav ethvert Skib Signal til at heise Laterner op, for at undgaae Overfald; thi han følte sit Foretagendes Vigtighed, og frygtede især for en eller anden forvoven Streg af de pariotiske Søfolk. Ved Synet af Fjenden forsamledes Øens Jndvaanere, besiælede af Beggeistring for Friheden, for at fatte den sidste Beslutning. Primaterne overveiede, at Antallet af deres Stridsmænd, kuns beløb sig til 6000 Mand, hvoraf de 3000 vare at ansee næsten som Fremmede, nemlig Albaneserne, og meente, at de ikke torde betroe deres Fædrelands Forsvar til Leiesvende. De befalede derefter at afvæbne Skibene, og at Matroserne skulde betieneLandskytset, og derved beskyttes og forsvares af Albaneserne. Koner, Børn og Oldinger skulde bringes ud paa Skibene, og kuns noget Mandskab blive derved, for at forsvare dem, og, for endog at betage dem Haabet, om Flugt, lode Primaterne Rorene opbrænde og Levnetsmidlerne tage bort fra Skibene. To Corps, hvert paa 1000 Mand, fordeel tes desuden over hele Kysten, for at forsvare de smaa Forter, som hist og her beskyttedes af næsten utilgængelige Steder. En Reserve af 2500 til 3000 Mand blev opstillet midt paa Øen, for overalt at kunne ile de Stridende til Hjelp. Den 3die ved Daggrye rykkede to Afdelinger af Fregatter, Corvetter og en Mængde mindre Fartøier i god Orden frem imod to modsatte Punkter af Øen. Medens den stærkeste af begge disse Flotiller, beskød et af Hovedbatterierne paa Para, vendte den anden sig mod en Bugt, som kun beskyttedes af 3 til 4 Kanoner. Muselmændene, som i en Hast vare landede, uden at de forbausede Parioter havde gjort synderlig Modstand, styrtede som Løver mod Batteriet. Grækerne faldt for Fode; den af Oberst Cotta commanderede Albaneser-Afdeling fik kuns Tid til at affyrre dens første Skud, den blev strax angrebet, slaaet og adsplittet. Den ottomanniske Fane vaiede strax fra flere Forter. Tyrkerne, opflammede ved det første heldige Udfald, overfløiede Kløfterne, klatrede op paa Bjergene, og trængte frem i det Jndre. Skrækken nærmede sig meere og mere, Koner, Børn, Oldinger, alt slog tede, og naaede Staden, hvor der ikke langt fra Kysten allerede i flere Timer havde raset det meest morderiske og skrækkelige Slag, da Tyrkerne i al den Tid forgjeves havde bestræbt sig for at lande der. Ved Synet af dette Folk, som trængte sig frem til Staden, og søgte Redning i Baadene og paa Skibene, medens de raabte: "Fienden er i Besiddelse af Øen!" holdt de forbausede Plarioter inde et Øieblik, dette var det skrækkelig gunstige Øieblik for Tyrkerne; de gik hobeviis i Land, og de Tappre saae sig omringede. Hvo kan fortælle den mærkelige Vaabendaad, som forefaldt paa begge Sider, Hellenerne trak sig i god Orden tilbage til Foden af det Bjerg, som behersker Staden; uafladelig angrebne og drillede, men uden at deres Rækker i mindste Maade bleve gjennembrudte, solgte de deres Liv dyrt, indtil langt ud paa Aftenen. Da de nu endelig indsaae Umuligheden af at kunne forsvare sig længere, trak de, 600 i Tallet, sig tilbage til Castellet Agio Nikolo, som laae paa Spidsen af et Bjerg og var besat med 24 Kanoner. Jmidlertid havde Tyrkerne ikke ladet sig see paa den Side af Øen, hvor Navarchen Apostolos førte Commanden; man hørte der blot en meget levende Gevær- og Kanon ild. Da Apostolos, som ikke saae Fienden, og ikke erholdt noget Svar paa sine Signaler, maatte formode, at det paa Middelpunktet af Øen opstillede Reserve-Corps maatte være marscheret, ansaae han det for passende, at afgaae til Medborgernes Bistand. Han anbetroede sine Poster til Albaneserne og nogle af hans Folk, og afseilede med to Fartøier og 150 Mand til Staden. Underveis opdagede han omtrent 20 Skibe uden Roer, drivende for Vinden, besatte med Koner, Oldinger og Børn; han saae Havet. bedækket med Lig af enhver Alder og Slægt, og hørte, at Para ikke meere var til, og at alle de Tappre vare faldne. Oldingen forbausedes ved disse Ord og ved dette Syn, og tabte sin Bevidsthed; men hans Folk reve ham bort, bragte ham ombord paa hans Brig Leonidas, og han flygtede fra sit ulykkelige Fædreneland. (Fortsættes.)