Berlingske Tidende, 1826-08-11
J Regimentet Moskou begyndte Opstanden tidligere. Fyrst Stchepin=Rostoffsky, Second=Capitain Michael Bestoujeff, hans Broder Alexander, og to andre Officerer af samme Regiment, (Broke og Volkoff) giennemløbe 6te, 5te, 3die og 2det Compagnie, søgte at ophidse Soldaterne, idet de vilde afholde dem fra at aflægge Eed til Deres Majestæt og gientoge uden Ophør: "Man bedrager os, ved at affordre os denne Eed thi Storfyrst Constantin har ikke renonceret paa Kronen, han er i Lænker ligesom Storfyrst Michael vor Regimentschef. Alexander Bestoujeff tilføiede, at han kom fra Warschau, med befaling at modsætte sig Eedsaflæggelsen. Michael Bestonies sagde til Soldaterne: "Keiser Constantin ynder vort Regiment, og han vil forøge Eders Sold. Ned med alle dem, som ikke ville blive ham troe." 5) Han og Fyrst Stchepine befalede Compagnierne at lade med Kugler. "Jeg erkiender ikke General lens Autoritet, svarede Stchepine Adjutant Berighine, som var kommen for at kalde Officererne til Regimentets Commandeur, og strax befalede han de Soldater, som han havde ophidset, at rive Fanen af Grenaderernes Hænder, og støde dem tilbage med Kolbestød; selv styrtede han, med Sabelen i Haanden, imod Generalmajor Fredriks, som Alexander Bestoujeff allerede truede med en Pistol. Fyrst Stchepine saarede General Fredriks i Hovedet, og denne faldt uden Bevidsthed; han kastede sig ligeledes 1) Visonessky, Moussin=Pouschlin, Speier, Afoulost, Kücelbeder. 2) Vischnesisky og Kückelbecker førte samme Sprog. 3) Disse Omstændigheder ere meddeelte af Divoft; de Andre erindrede ikke den Omstændighed, som havde bestemt Marinebataillonens Afmarsch. 4) Lieutenanterne Tjebrikoff og Lermantoff. 5) Michael Bestonjeff nægter dette Forslag, som er ham tillagt af Soldaterne i Regimentet. over Generalmajor Schenschin, Brigadechefen, som var ilet til, bibragte ham et dybt Saar, og vedblev endnu længe at bruge i sin Sabel imod ham paa Jorden; endelig gav han Oberst Khvostchinsky, Grenadeer Krassoffsky og Underofficeer Mosseieff adskillige Slag med Sablen, og idet han tilraabte Soldaterne: Jeg skal dræbe Jer alle bemægtigede han sig endeligen Fanen, og satte de oprørske Compagnier i Bevægelse imod Senatspladsen. Da han kom til Casernerne ved Fontankas Quai, sagde han til Alexander Besionjeff, der kom til ham: "Diævlen i Vold med Constitutionen, ikke saa. - Jo vist, Diæ len i Vold, svarede Bestoujeff, og, som han forsikkrer, af sit ganske Hierte. Han forsikkrer ligeledes, at uagtet hans Opførsel i Regimentet Moskous Caserne, og endskiøndt han der havde fremkaldt Opstanden, begyndte hans Samvittighed allerede at nages; at selv da han stod op om Morgenen, havde han henvendt sig til Gud, med Taarer, i følgende Bøn: "O min i Gud, dersom vort Foretagende er retfærdigt, da skiænk os din Bistand; hvis ikke, da skee, hvad din Villie vil fuldbyrde med Hensyn paa os Opstanden begyndte ved de samme Midler i Grenadeercorpsets Regiment. Da Soldaterne rykkede ud for at aflægge Eed, nærmede Underlientenant Kievnikoff sig dem, i en beruset Tilstand, hvilket han selv tilstaaer. "Da han af Suthoffe, sige han, havde erfaret, at det af det hemmelige Selskab for Oprøret bestemte Øieblik var kommet, havde han villet give sig Mod, og saaledes, idet han drak en stærk Drik, forvildet sine Sandser". Kojevnsikoff spurgte Soldaterne "Hvorfor forglemme I den Eed, J har aflagt til Reiser Constantin, Siden raabte han til dem fra Galeriet: "Ti hvem aflægger J Eed? Alt hvad man siger Jer er falsk. Jmidlertid blev Ordenen ikke forstyrret ved disse Tilskyndelser, Eedsaflæggelsen fandt Sted, og Soldaterne satte sig tilbord for at spise; da kom Lieutenant Suthoff, som ogsaa havde aflagt Eed, til sit Compagnie, og sagde: "Mine Venner, Vi have hav Skam af at adlyde, de andre Regimenter have vægret sig ved Eden, og forenet sig paa Senatspladsen; klæd Jer paa, ladet Jeres Geværer, følge mig, forlad mig ikke. Jeg har Eders Sold i min Lomme, jeg vil uddele den til Jer, uden at vente paa Ordre." Uagtet Regimentscommandeuren, Oberst Sturlers Opmuntringer fulgte næsten hele Compagniet Suthoff, der idelig gjentog: "Fremad forlad mig ikke!" Jmidlertid løb en anden Lieutenant, ved Navn Panoff, der, ligesom Suthoff, havde af lagt Eed, fra Compagnie til Compagnie, opmuntrede Soldaterne, forsikkrede dem, at man havde bedraget dem, og at Keiser Constantin og de andre Regimenter ikke vilde lade dem slippe ved derfra. Da endeligen Regimentschefen henvendte sig til Bataillonerne og befalede dem at lade deres Geværer, for at følge ham imod Oprørerne, raadede Panoff dem fra at adlyde: "Lader os hellere begive os til dem, som forsvare Constantin, sagde han til dem; da han nu saae at en stor Mængde af Soldaterne fæstede Liid til hans Udsagn, ilede han til Midten af Colonneugav Signal til Oprør ved at raabe Hurra, og satte sig i Spidsen for adskillige Compagnier, som han førte i Uorden til Senatspladsen. Da han drog forbi Vinterpalaiet, gjorde han en Bevægelse for at trænge ind i Gaarden, med en Deel af Grenade rerne, men da han saae at denne Post var besat af Sapeurer, raabte han: "De ere ikke paa vort Partil og drog sig tilbage Da han var kommen til Senatspladsen, og adskillige Soldater er kjendte deres Vildfarelse, forsikkrede han dem, at Constantinuepholdeligen vilde komme, at han vilde straffe Gardens Utroskab, og de skulde blive belønnede. Endelig forenede han sine Compagnier med dem, Stehepin havde ført. Adskillige Personer i Frakker, bevæbnede med Dolke, Pistoler, Sabler, blandede sig i deres Rækker. Commissionen vil ikke gjentage Alt hvad der tildrog sig paa denne Dag, som er betegnet med Oprør af nogle Faa, ved Hengivenhed af Alle, ved eenstemmig Tilbøielighed imod Tronen, og ved glimrende Vidnesbyrd om arvelige Dyder hos dette ophøiede Huus, som nogle Rænkefuldes blinde Had havde vovet at true. Sire, Disse Hændelser ere Dem, de ere Rusland bekjendte Det har med Smerte, med Fortrydelse, erfaret nogle Menneskers Hensigter, som vilde vanære det russiske Navn; det har med Enthousiasme seet Mindet om deres Complot og deres forbryderske Haab udslettes i et eneste Øieblik, i dette den guddommelige Velsignelses Øieblik. De tagne Forholdsregler standsed strax Oprørets Fremgang. Allerede herskede i Oprørernes egne Rækker det Anarchie, hvormed de truede Riget. De meest Rasende vedbleve at betegne sig ved Mord. Ved en Mængde Udsagn, tilsidst bekræftede ved Kahovskys egen Tilstaaelse, er det oplyst, at han med et Pistolskud dødeligen saarede Grev Miloradovisch, i det Øieblik, da denne General ene nærmede sig Soldaterne, for at betage dem deres Vildfarelse, og opmuntre dem til at vende tilbage til deres Pligt. 1) Fyrst Eugene Obolensky bi 1) Den Chirurg, som har taget Kuglen ud af Grev Miiloradowitsort, Saar, har overgivet den til Commissionen; det var en Pistolkugle og ikke en Geværkugle. bragte ham ogsaa et Bayonetsik, idet han, som han paastaaer, søgte at slaae hans Hest, for at drive den bort. Efter Fyrst Odojevskys Udsagn, og hans egen Tilstaaelse, kastede Kahovsky, efter ligeledes at have dræbt Oberst Stueler, sin Pistol fra sig, med de Ord: "Det er nok, idag har jeg to paa min Samvittighed." Det var ogsaa ham, der med Dolkestik saarede en af Generalstaben (Secondcapitain Hastfer). Fyrst Stehevin garde oprørske Tropper den første Ordre til at fyre. Oberst Velho- og adskillige Soldater bleve saarede ved denne Salve. Endelig vovede Wilhelm Kückelbecker at vende sin Pistol imod H. K. H. Storfyrst Michael, men under selve Oprørets Tumult, standsedes hans Arm af de Matroser 1), der vare ham nærmest, forfærdede over den Forbrydelse, som han vilde begaae. Kückelsbecker forsikkrer, at han ikke vilde trykke af, og at han kun lod som han vilde, paa Johan Pousichines Opfordring, for at hindre Andre i at gjøre det, da han vel vidste, at hans Pistol, vaad af Sneen, ikke kunde gaae af: til Beviis derfor anfører han, at da han siden vilde trykke løs paa General Voinoff 2), vilde den samme Pistol ikke give Jld. Af alle dem, som havde været Sjælen i Sammensværgelsen, af alle dem, som havde lovet, at tage Commanden over de i Vildfarelse ledte Tropper, lod alene Yakoubowitsch sig tilsyne paa Samlingspladsen, og blev der ikke længe. Han forlod Oprørerne, enten det nu var ifølge hans Aftale med Boulatoff, eller fordi han, som han sagde, erkjendte sin Vildfarelse og nu FeilBoulatoff var paa Pladsen, men kun som Tilstuer, omende skjøndt han havde sagt, idet han ladede sine Pistoler, da han gi hjemme fra : "Man vil maaskee idag faae at see, at der i Rusland gives Brutusser og Riegoer, Personer, som han iøvrigt kun kjendte af Navn, hvilket han oprigtigen har tilstaaet. Fyrst Troubetzkoy skjulte sig for sine Medvidere; han kom i største Hast til Generalstaben, for at aflægge Eed til Deres Majestæt, smigrende sig med, at denne Jilfærdighed skulde udslette en Deel af hans Forbrydelse, og overbevist om, at hans Medvidere ikke kunde finde ham der. Han fik adskillige Gange ondt, man saae ham endelig hele Dagen løbe fra Huus til Huus, og overalt ved hans Opførsel at opvække Forundring hos hans Bekjendte; endelig tilbragte han Natten i den Østerrigske Ministers, sin Kones Svogers Huus, hvorfra Grev Resserode, reclammerede ham paa Deres Majestæts befaling. Ryleieferklærer, at da han ikke saae Fyrst Troubetzkoy paa Pladsen, ansaae han det for sin Pligt, at opsøge ham, og han kom ikke tilbage. Batenkoffs Opførsel denne Dag, var næsten ligedan. Han stod op med Tanken om sin tilkommende Storhed, som Medlem af den øverste Regjering, men den Billet, som indbød ham til at indfinde sig for at aflægge Eed, tilintetgjorde alle hans Jndvildninger. Han bestrædte sig endnu for at faae at vide, hvad der tildrog sig; han søgte Alexander Bestonjeff og Ryleieff; men da denne havde sagt til ham, at Ofsicererne ved et Batterie i Garde-Artilleriet havde gjort Opstand og lob igjennem Staden med deres Stykker, jog denne Efterretning Skræk i ham; han skyndte sig at aflægge Red, uden at tænke meere paa Reform i Staten, eller paa den Ære at blive en af Regjerings=Formændene, og tragtede kun efter Oprørernes hurtige Arrestering. Jmidlertid kom han, om Aftenen, da Orden og Rolighed vare bragte tilvile overalt, til Nyleieff, men uden at træde ind i Værelset, stod han paa Dørtærskelen i den halvtaabnede Dør, og spurgte, idet han kastede et skiult Blik derind : "Nu vel, hvad har man gjort, Johan Pousichine, som var hos Nyleieff med nogle andre, fra Senatspladsen undsluvne, Oprørere, vendte sig halv imod ham og svarede: Ah! det er Dem, Oberstlieutenant, sig selv, hvad De har gjort, Saasnart Batenkoff opdagede ham, og Baron Steinheil, drog han sig tilbage 3) og, stolende paa Kortvarigheden af sine forrige Forbindelser med det hemmelige Selskabs Medlemmer, haabede han, i 14 Dage, at undgaae Regieringens Opmærksomhed. J de første Forhør forsikkrede han selv standhaftigen, at han var langt fra at kjende de Sammensvornes Hensigter fra Grunden af, at deres Planer syntes ham undførlige, og havde saaledes neppe tildraget sig hans Opmærksomhed at han ikkun følte sig skyldig i uoverveiede Udtryk, og i dum dristige Ønsker; men Mængden af Beviser imod ham, og maa skee hans Samvittighed Nag, bragte ham endelig til at bekræstUdsagnene ham angaaende, ved en oprigtig og fuldkommen Tilstaaelse. 4) Alle de andre Jndivider, som havde taget meere eller mindre Deel i Oprøret, eller som vare indviklede i Complotte, af Directoriet i Nord, angave hverandre indbyrdes, og bleve 1) Dorosejest, Fedoroff og Kouroptes. 2) Adspurgt desangaaende af Commissionen, svarede Poustaine, at det var Usandhed. De Soldater, som vare nærværende, erklære, at det ikke var Pousichine, men Lieutenant Tjebrikoff, som viste Kückelbecker Storfyrsteen. Tjebrikoff nægter fra sin Side ligeledes denne Omstændighed. 3) Denne Omstændighed er fortalt af Steinheil. 4) Een af hans Erklæringer til Commissionen begynder med disse Ord: Forikke at tage en brødefuld Hemmelighed med i Graven o. s. v. gjort lendt af Commissioner, arresterende Overs Forligst gave sig selv frivilligen, som Fanger, hvoriblandt Oberst Boulatoff. Værdig til Opmærksomhed ved sine Synderligheder, til Medlidenhed, ved sin Ulykke, længe angreben af en ulægelig Sygdom, Boulatoff, som i fra Begyndelsen af havde erkjendt de Sammensvornes Uklogskab, og den ulovlige Characteer i deres Foretagender, som selv med Bestemthed havde vægret sig ved at deeltage deri, og som havde beundret de af Deres Majestæt givne Forholdsregler den 14de December, 2) Boulatoff overgav sig den følgende Dag, da de hæftigste Sammensvorne begyndte at føle det Afskyelige i deres Forbrydelse, aldeles til et Slags Raserie. Den Tanke, at man havde betjent sig af hans Navn, for at bedrage og styrte i Undergang et Regiment som han elskede Garde Grenaderernes), og det urimelige Eventyr, udspredt enten af Letsind eller af Ondskab, at alle Soldater af dette Regiment, som havde været paa Senatspladsen, skulde straffes med Døden, forstyrrede aldeles hans Forstand. "Jeg var i denne Tilstand, siger han i et Brev til Storfyrst Michael, da jeg begav mig til Generalstaben, for at aflægge Eed. Min Indbildningsskraft var ophidset, mit Hoved i brændte, det syntes mig, som jeg fra alle Kanter saae Blodet flyde af mine Vaabenbrødre, som jeg elskede, og da man rundtom mig svor Reiseren Troskab, hævede jeg min Haand, og kyssede Korset, idet jeg i mit Hjertes Jnderste aflagde den Eed, at berove ham Livet. Enhver som seer mit Navn under Eedsformularen, vil erkjende en Forbryders Underskrift." Jmidlertid var Boulatoff ingen Forbryder, han var idet mindste ikke forhærdet i sin Forbrydelse, snart lagde sig de hæftige Lidenskaber, som tumlede ham; han erkjendte Falskheden af de Rygter, som havde forledt ham; endelig kom han til Palaiet, blev indladt for Deres Majestæt, og blev afvæbnet ved det første Blik, som De værdigede at kaste paa ham. Fra denne Dag af til det Øieblik, da et nyt Anfald af hans gamle Sygdom rev ham bort(den 19de Januar d. A.), plagedes Boulatoff ideligen af Erindringen og sin skrækkelige Beslutning, indtil da ubekjendt, og det ved Mindet om den ædle Mildhed, for hvilken han havde været Gjenstanden; han søgte at stille sine Samvittighedsnag ved aldeles frivillig Tilstaaelse, thi han undergik ikke noget Forhør, og døende betroede han med Tillid sine Børns Skjæbne til den Monark, hvem hans Haand skulde myrde. Den fuldkomne Rolighed, som Deres Majestæts Stand, haftighed bragte Hovedstaden, blev ikke forstyrret noget andet Sted i Riget, end i Vassilkoff og dens Omegn. J Moskou hvis Jndvaanere med Enthusiasme havde aflagt Troskabseden til Deres Majestæt, og til Tronens Arving, havde nogle af det hemmelige Selskabs Medlemmer, og af dem, som havde ophørt at tage Deel deri, forenet sig, for at tale om Begivenhederne den 14de December. En, ved Navn Monkhanoff 3), bekjendt iblandt alle de Andre ved Ubesindighed i sine Ord, raadte i et Anstød af Raserie: "Vore Kammerater ere fortabte, intet andet end Keiserens Død kan redde dem, og jeg kjender en Mand, som er beredt til at hævne dem 4). Hans Medvidere selv hørte det kun med Foragt. J Syden fuldbyrdede man Arrestationen af de fornemste Oprørere, ifølge befaling, bragt fra Taganrog ved Generaladjutant Tschernycheff, og fremkaldt ved Capitain Mayboradas Angivelse. Da de mærkede, at deres Forbindelser vare opdagede, hensvandt de andre Sammensvornes Raseri, med tomme Forsæt. 5) Poggio sagde til Basil Davidoff: "Man maa gaae til Petersborg, myrde Keiser Constanding; (thi de vidste endnu ikke, at Deres Reiserlige Majestæt havde besteget Tronen). Jeg tilbyder begge mine Hænder. - "Der maae være 67, svarede Davndoff ham: Poggjo regnede paa Mikkoffe, Fyrst Valerian Galitzins, Fyrst Obolenskys og Mathias Mouravieffs Bistand. 6) Underrettet om at Pestel og adskillige Andre vare hæftede, fandt Generalmajor Fyrst Serge Volkonsky Leilighed til at have en Samtale med ham; Pestel sagde til ham: "Frygt Jntet; 1) Den største Deel af dem i selve Petersborg; Küchelbecker, som havde taget Flugten efter de første Kanonskud, blev arresteret i Warschau, Nogle i Moskou, hvoriblandt Baron Steinheil, som havde forladt Petersborg den 22de December. 2) Hans egne Udtryk 3) Secondcapitain i Garderegimentet Jamailovsk. 4) Dette Udsagn er fortalt af Pakonschkine, og Moukhanoff har ikke nægtet hos om 3) Det er mærkeligt, at de fornemste af dem, og navnligen Oberst Pestel, bleve ved alene min russiske Lovbog; 1) jeg for min Deel skal Jntes aabenbare". Jmidlertid har han tilstaaet Alt og nævnet alle sine Medvidere, som Alle ere grebne og sendte til Petersborg ved de forskellige Steders Autoriteter, ifølge Commissionens Anmodning.