Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-02-10
Om dette Verk har allerede et andet Blad yttret, at det tilfredsstiller enhver billig Fordring", og navnlig at Hr. Pastor Børresens Afhandling, Grundsætninger for Modersmaalets Retskrivning, synes at være skreven med Sagkundskab og med en Flersidighed og Upartiskhed, som forgæves søges i vore moderne Ortografers dærve Pastande," o. s. v. Dette bevægede mig til at læse eller dog gjennemløbe Bogen, da Materien, Opdragelse og Oplysning, vist nok ma være enhver Fædrelandsven yderlig vigtig, og Modersmalets Retskrivning ligeledes høilig matte interessere mig, som nylig har tænkt og skrevet sameget derover; men min Dom svarede ikke til den nys anførte jeg tilstar, at jeg læste især de to første Stykker med Fornøielse; men jeg undrede mig, hvorledes en Afhandling om Retskrivningens Grundsætninger har kunne skrives sa overfladisk i vore Tider som den i Ny Egeria, efter at denne Sag har været drøftet saa meget, og overhovedet hvorledes Forf. har kunnet skrive derom, uden at nævne Bloch, Bøye, Bøgh, Dichmann, Guldberg, Molbech, Petersen eller undertegnede, ja sandsynligvis uden at kjende synderlig til nogen af disse Forfattere, og uden pa nogen Made at have gjort denne Materie til Gjenstand for egen Undersøgelse. Man kan derfor anvende hans egne Udtryk imod ham selv, nar han S. 34. siger: "At man maa synge med de Fugle man er iblandt, gjælder vist nok i Retskrivningen lige saa vel som i Moden; men deels falder det jo af sig selv, at man da ikke skal synge blot med en Enkelt, eller at en (ingen?) Enkelt skal angive Tonen for alle de Andre, deels indseer man let, at denne Lov ikke kan gjælde med mere Strænghed i Retskrivningen end i Moden" o. s. v. Jeg tror ikke denne Modelov bør anvendes pa Retskrivningen eller pa nogen anden Videnskab; men skal man ikke blot synge med en enkelt Fugl, sama man vel høre fleres Stemme; Forf. synes derimod hverken at have hørt eller set flere end Hr. Dahl, som har givet en kort tabellarisk Oversigt til Skolebrug. P. Syv og Højsgard nævnes vel biløbig; men det skonnes ikke, at Forf. har set eller benyttet deres Arbeider. S. 51 ytres at man ved Slutningsmedlydens Fordobling kunde skille Verbet törr fra Adjekt, tör, Verbet skall fra Substant, en Skal o. s. v. Det synes og ganske analogt med de samme Konsonanters Fordobling, nar de ikke ende Ordet, og skal være Vedtægt i det svenske Sprog. Hvilken Ligegyldighed for Materiens Undersøgelse. Hvor let havde det dog ikke været f. C. af Dr. Høstes svenske Sproglære, der vel ikke koster mere end et Par Mark, at overbevise sig om Sagen, eller at spørge en Svensker, som kan skrive, eller at fa fat pa en svensk Bog, eller om Forf. blot havde læst Begyndelsen af mit Forsøg til en videnskabelig dansk Retskrivningslære, han vilde der af det første Ark være bleven oplyst herom. Jeg har n., foruden de danske Forfattere, bestandig taget Hensyn til det svenske Akademis fortræffelige Afhandling om Retskrivningen, og oftere anført Steder deraf med Originalens Ord, da det er bekjendt, at vort Sprog er særbeslægtet med Svensk, at man næsten ikke kan skrive eller dømme med Grund om vor Retskrivning uden Kiendskab til den svenske Da vor Forf. sa troskyldig tilstar sin Ukyndighed i Nabosproget, som læres næsten uden Umage, vil man vist nok hos ham ikke vænte Kundskab til Stamsproget, det islandske, der dog af Abrahamson, Bloch, Petersen, ja af ham selv, efter Hr. Dahl, erkiendes for uundværligt til Modersmalets Oplysning og Berigtigelse. Man vil derfor ikke undres over at finde hans egen Retskrivning skødes og langt under De Hrr. Michelsens og Visbys i samme Hæfte, f. C. Drøvtelse (af Drøve, fortreffelig, Mynster, gandske, ja S. 38, nederst Segl, segle af det tydske Segel, segeln"! Dette gar dog vel vidt i en ny Teori for Retskrivningen. Forf. Grundsætninger ere ellers meget liberale, og det vilde aldrig faldet undertegnede ind, at ga i Rette med ham for slige ortografiske Synder, hvis han ikke just havde valgt, Retskrivningen selv til Æmne, og til Slutning lovet Læserne en nøiere Udvikling af de enkelte dertil henhørende Materier, hvortil dette Stykke(S. 30–52) er at betragte som Jndledning.