Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-03-27
Angaaende Algier bemærkes, at Kammerne ville med Ærefrygt modtage Communicationerne desangaaende, og Hs. Mai stæt kan, saa ofte der handles om Kronens Værdighed og Beskyttelsen af den nationale Handel, giøre Regning paa sine Nationers Understøttelse og Mod. – Men den vigtigste Deel af Adressen er dens Slutning, som angaaer den nærværende Administration; men dennes Jndhold fortælles med nogle Varialioner. Efter Journal des Debats lyder den saaledes: Jfølge Deres Jndkaldelse have vi ilet med at komme sammen fra alle Kongerigets Punkter for at nedlægge for Trinene af Deres Throne et troe Folks Hyldest, som endnu bestandig føler sig rørt ved at see Dem i Midten af den almindelige Velgiørenhed at være den meest velgiørende, og som betragter Dem som Mønsteret paa de ædleste og elskværdigste Dyder. Sire, Folket elsker og agter Deres Authoritet. 15 Freds- og Friehedsaar, som det skylder Deres Broder og Dem, have indpræget i dets Hierte en dyb Hengivenhed for Deres ophøiede Dynastie. Sire Midt i denne eenstemmige Følelse af Høiagtelse og Kiærlighed hvormed Deres Folk omgiver Dem, yttrer sig dog i Folkets Tænkemaade en levende Urde, som først giver den Sikkerhed, som Frankerige havde begyndet at nyde, en Foruroeligelse som kunde blive fordærvelig for dets Roelighed naar den skulde vedvare. Vor Samvittighed, vor Ære, den Troeskab, som vi have tilsvoret Dem og som vi stedse skulle bevare, paalægge os den Pligt at forklare Dem Grunden til denne Uroelighed. Sire, Chartet, som vi skylde Deres ophøiede Broders Viisdom og hvis Velgierninger Deres Majestæt har besluttet at consolidere, helliger Landets Jntervention i at forhandle de offentlige Jnterresser, som en Rettighed. Denne Jnvention var nødvendig, Det er en inddirekte Garantie, som er viselig indskrænket af nøie bestemte Grændser, og vi ville aldrig taale, at man vil giøre Forsøg paa at overtræde den. Den er positiv i sine Resultater; thi den fremstiller Overeensstemmelsen af Deres Regierings politiske Beskuelser og Deres Folks Ønsker, som en aldeles nødvendig Betingelse for hele Gangen af de offentlige Anliggender. Sire, Vor Loyalitet, vor Hengivenhed nøde os til at sige Dem imod vor Villie, at denne Overeensstemmelse ikk finder Sted. En ubillig Mistillid imod Frankerigs Sindelag og Jndsigter er for nærværende Tid den Tanke, som behersker Administrationen. Herover finder Folket sig bedrøvet fordi denne Tanke er fornærmende for det; det bliver derved foruroliget, fordi det er truende for dets Frieheder. Denne Mistillid kan ikke afficere Deres ædle Hierte, nei, Sire! Frankerige vil ligesaalidet Anarchiet, som Deres Majestæt vil Despotismen. Det fortiener, at det skiænker dets Loyalitet Tillid, ligesom det sætter Tillid til Deres Løfter. At Deres Majestæts høie Viisdom, maatte udtale sig imellem dem, som miskiende en saa roelig og troe Nation, og imellem os, som er kommen her med en inderlig Overbeviisning for at udøse et heelt Folks smertelige Følelse, som er iversyg paa sin Konges Agtelse og Tillid i deres Hierte. Deres Majestæts kongelige Prærogativer have Midler i Hænderne for at sikkre den constitutionelle Enighed imellem Statens Authoriteter, som den første og nødvendige Betingelse til Thronens Kraft og Frankeriges Storhed. – Dette Udkast til Takadressen, var udarbeidet af de tre liberale Deputerede Keratty, Etienne og Sebastiani. Debatterne vare, som anført, overmaade heftige; Jndenlandsministeren dadlede Skattevægringskonventionerne som strafværdige Foretagender; men Hr. Benjamin Constant erklærede det for at være enhver Franskmands Pligt at antage dem. Han fik ondt da han traadte ned af Talestolen. Ministeren Hr. Guernen de Ran ville talte med Kraft imod Opfordringen til Kongen om at afskedige sit Ministerium. Man raabte ham til Orden, og Præsidenten bemærkede, at Ministrene ikke ere Medlemmer af Kammeret.