Berlingske Tidende, 1835-08-15
Paris, den 5te August. – De her udkommende Tidender indeholde i de sidste Dage Betragtninger over det paa Kongens Person gjorte Mordanslag. Da disse bemærkninger ikke alene indeholde enhver enkelt Forfatters Anskuelser, men da ogsaa Almeenhedens Mening paa forskjellig Maade skimter derigjennem, have vi troet at burde meddele denne Tidendes Læsere det Deeltageligste af det Hele, som indeholdes i følgende Resultat. Journal des Debats siger blandt Andet: Man maa udtale det: en afskyelig Lærre har bemægtiget sig visse Gemytter. Hiint Anslag, siger man, er en politisk Forbrydelse, og det synes, som om dette Ord undskylder Alt. For at forskaffe sin Mening Sejren er Alt tilladt. Vi vide vel, at de retskafne Mennesker, deres Grundsætninger være end hvilke somhelst, ville stedse med Afsky tilbageskrækkes, for et Snigmord; men der gives desværre Mennesker, hvis Hjerte er ligesaa fordærvet som deres Aand. De antage Forbrydelsens Dristighed og Afskyelighed for Heltemod; de holde sig for gode Borgere, medens de kun ere feige Snigmordere. De foragte alle Love, enhver Anseelse ønske de at træde med Fødder, de fordreje alle moralske Grundsætninger. Paa denne Maade komme de saavidt, at forberede den afskyeligste Forbrydelse med koldt Blod, og at udføre den maaskee uden Samvittighedsnag! Det er for den en Leg, hvori de, da de vove deres eget Liv, troe ogsaa at kunne raade over andres Liv. Man har saa ofte overøst vor Konge med Forbandelser og skildret ham som en Tyran; man har saa særdeles meget vendt sig til, Jntet at agte, hverken Love, eller Øvrighed, eller selskabelige Grundsætninger; man har priist de Menneskers Dyder, som Jntet forstode uden at proscribere og qvæle, saa højt, at et roligt, fredfærdigt og menneskeligt Folk pludselig seer sig overrasket af Forbrydelser, hvorom det forhen ikke engang havde noget Begreb, at vore Feste beplettes med Blod, og det Feste, som erindre som, hvorledes Frankerig med stort Mod vidste at forene stor Menneskelighed. Himlen være lovet, Forbrydelsen har forfeilet sit Maal. Hvor beklagelsesværd end det udgydte Blod er, Kongen lever, og med ham Juli-Revolutionen og det constitutionelle Monark. – Courier frangais udtrykker det Haab, at Regjeringen ikke vil søge at benytte en Forbrydelse, for hvilken hidtil kun een Person er ansvarlig, som Vaaben mod Oppositionen, og siger derpaa Kun Gale og Uhyrer kunne tænke paa ved Dolkestød eller ved Helved-Maskiner at iværksætte politiske Forandringer; kun Gale eller Uhyrer kunne give deres Parti, hvis de overhovedet tilhøre noget, Priis for Mængdens Forbandelser; kun Gale og Uhyrer kunne ikke gjøre sig nogen Samvittighed af for Udlandet at fremstille deres Fædreneland som en blodig Kampplads, hvorpaa kun Bedrageri og Forbrydelse optræde som Medbeilere til Sejren." Temps hæver tilbage ved Tanken om, hvad der vilde være blevet af Landet, hvis Kongen var død under de nuværende, desuden saa vanskelige Tidsforhold. Tiden og Øvrighedens Undersøgelser – yttrer denne Tidende – ville underrette os om, hvilken Andeel de politiske Partiers Fanatisme kunne have havt i denne rædselsfulde Handling. Politiet havde i flere Uger Mistanke, og var særdeles aarvaagent langs med hele Boulevarden. Desværre havde det ikke udforsket Forbrydelsens Skueplads, men hvor mangen Tildragelse af denne Art er ikke undgaaet den meest anstrengte Aarvaagenhed. For os er det af Vigtighed, at Folket eenstemmigt forbandede den nye Helvedmaskines Ophavsmand, og at ikke en eneste Stemme lod sig høre, for at tilskrive dette som de moralske Følger af en utæmmet Frihed. Vi troe derfor heller ikke, at Regjeringen vil betjene sig af denne Tildragelse, for at indskrænkede liberale Jnstitutioner, som vi have Juli-Revolutionen at takke for. Den maa lade Almeenhedens rigtige Sands raade, og være overbeviist om, at den beklagelsesværdige 28de Julii vil tilføre Kongen og Chartet alle Partiers høihjertede og retskafne Gemytter. Dette er en Kraft, som opvejer alle Undtagelses Love. – Journal du Commerce siger, at naar Mordforsøget er en Lære, for Partierne, saa kunde ogsaa deraf drages andre Lærdomme. J to Aar har man allerede flere Gange talt om Sammensværgelser mod Kongens Liv, denne Kjendsgierning er alene tilstrækkelig, for at bevise, at vi ikke besidde Sandheden af en Repræsentativ-Regjering; thi hos en saadan Regjering løber Kongens Person ingen Fare (2), fordi Enhver begriber, at det mod ham rettede Stød Jntet formaaede mod vore Jnstitutioner. Men naar Regjeringen ved alle sine Organer udbreder, og indpræger alle Gemytter, at det er Kongen, som de facto regierer, og de jure maa regjere, saa gjør man ham til Maal for fjendtlige Factioner; og hvorledes kan man da undre sig over, at en eller anden Fanatiker indbilder sig, at han kun har nødig at dræbe Kongen, forat styrte det hele politiske System overende. – Quotidienne giver Politiet den største Deel af Skylden, som ikke vidste at udforske eller forhindre saadanne Forbrydelser. Hvad skal man, siger den, tænke om vor saa roeste Polities Duelighed og Virksomhed, naar den ikke kunde komme paa Spor efter en saadan Machination? Hvortil nytter Politiet, naar det paa denne Maade giver Personernes Sikkerhed og den offentlige Sikkerhed til Priis, Den her omtalte Forbrydelse hører til dem, som udfordre mange Forberedelser, og det havde altsaa førend Udførelsen skuldet komme Politiet for Ørene. At dette ikke har været Tilfældet, er et nyt Beviis paa hvilket slet Beskyttelses Middel Politiet er for de Regjeringer, som alene betroe sig til dets Bistand. – Messager siger blandt Andet: Vi have talt med Personer, som troe, at Regjeringen vil betjene sig af den sørgelige Begivenhed af 28de Juli, for at tage Forholdsregler mod de offentlige Friheder. Vi kunne ikke dele disse Bekymringer. Regjeringen befinder sig allerede saameget i en Contra-Revolution, som det er muligt, uden just at henfalde i Restaurationen, hvor den vilde finde sin Undergang. Herved adskiller sig vores nuværende Tilstand fra den i Aaret 1820, hvor en Fanatikers Forbrydelse for det ultraroyalistiske Parti blev Udgangspunktet for en Hersken, som varede til Aar. Hvis Regjeringen er godt raadt, saa betragter den ikke det gjorte Anslag mod Kongens Liv som et Forbud paa Farer, for hvilke man for alting maa beskytte sig, men meget meer som et Sikkerheds Tegn for Fremtiden, for det levende Udbruds Skyld af Hengivenhed fra Folkets og National-Gardens Side. Vi troe, at man, for at svare til saadanne Følelser, skulde af Landets Jury forlange Afstraffelsen af et Mordforsøg, der betragtes af Landet som rettet mod det selv. – Constitutionel siger: Hvilke Smerter. Hvilke Tab. Og dette Alt er et Menneskes Værk, et Uhyres. Ja, til Frankerigs Ære maa man tro, at saa megen Lumpenhed sammentrænger sig kun i et eneste Menneskes Hjerne, og at ikke Morderen har fundet ikkun en eneste Hjelpershielper. Tilraabe vi forenede og højt hele Europa dette, for at det ikke udstøder os af de civiliserede Nationers Række. Det var en isoleert Forbrydelse, en Galings Værk. Hvor meget ogsaa de politiske Lidenskaber ere i Bevægelse, Snigmord, dette de Feiges Vaaben, vil aldrig vorde hjemme i Frankerig. Hvis nogensinde et Parti betjente sig af dette afskyelige Middel, saa havde det udtalt sin Dødsdom, og havde, som Deputeredekamrets Præsident ved en tidligere Anledning sagde, skudt paa sig selv. Paris, den 7de August. – Vanen – sige de liberale Blade, at have en nindskrænket fri Presse, er for dybt indgroet i de franske National-Skikke, til at det kunde lykkes, at naae et saadant Maal, som det Regjeringen har for Øje ved de nye Lovlidkast; de af disse endnu ikke meddeelte lyde saaledes: Titel be Art. 7. Alle hidtil bestaaende, Pressen angaaende Love blive forsaavidt de ikke ved nærværende Lov modificeres – i Kraft. Skulde imidlertid det samme Jndivid eller den samme Journal i Løbet af eet Aar undergaae tvende Domfældninger, forhøies altid. Straffen til det Dobbelte af det fastsatte Marimum. Skeer Overtrædelsen fra den periodiske Presses Side, kan Straffen forhøies, til det Firedobbelte af Marimum. Den større Straf ophæver ikke den ringere, begge skulle meget meer exeqveres, uafhængige af hinanden. Art. S. Det er forbudt, offentligt at aabne eller anmelde Subscriptioner, der have til Øjemed at svække retslige Eragtningers Virksomhed. Overtrædelser af dette Forbud belægges, med en correctionel Straf fra en Maaned til et Aars Fængsel og med Bøder fra 500 til 5000 Franker. Art. 9. De samme Straffe treffe dem, der for eller efter Dommen offentligt bekjendtgjøre de Edsvornes Navne eller meddele Beretning over deres Deliberationer. Titel II. Om Journalernes og andre periodiske Skrivters ansvarlige Redacteurer. Art. 10. Overeenstemmende med Artikkel 8 i Loven af 8de Juli 1828, er enhver ansvarlig Redacteur for en Journal eller andet periodisk Skrivt pligtig til, at undertegne det første Aftryk af ethvert Rummer. Skulde Underskrivten skee forinden eller in blanco, indtræder Fængselstraf fra en Maaned til et Aar og Bøder fra 500 til 3000 Franker. Art. 11. Enhver ansvarlig Redacteur er pligtig til, mod Betaling at indføre i sin Journal Oplysninger eller Berigtigelser, som fra Regjeringens Side maatte tilsendes ham, i Anledning af saadanne Omstændigheder, der muligen i hans Journal vare komne paa Tale. Væring herved drager en correctionel Straf af en Maaneds til et Aars Fængsel og Bøder fra 500 til 5000 Fr. efter sig. Art. 12. Ved retslig Forfølgelse af en Artikkel er den ansvarlige Redacteur pligtig til, at navngive den egentlige Forfatter. Væring eller urigtig Angivelse drager Fængselstraf fra en Maaned til et Aar og Bøder fra 1000 til 3000 Franker efter sig. Art. 13. Naar en ansvarlig Redacteur er blevet dømt for Forbrydelser mod Pressen, Forseelse eller Overtrædelse, maa Journalen ei længer undertegnes af ham. En anden Redacteur, der svarer til de lovbestemte Betingelser, skal tvertimod træde til, hvis Journalen længer skal gaae ud. Titel III. Art. 16. Om Theatret. Skulde Uroligheder, Skandaler eller Overtrædelser af de bestaaende Love, Ordonantser eller Reglementer forefalde, da kan den meddeelte Tilladelse, saavel med Hensyn til selve Theatret, som ogsaa med Hensyn til det omtalte Stykke tages tilbage. De forestaaende Bestemmelser ere ogsaa at anvende ved de allerede bestaaende Theatre. Theater Politiet skal ordnes ved specielle Reglementer. Titel V. Om Retsforfølgningen og Dommen. Denne Titel indeholder i fem Artikler nogle mindre betydelige Bestemmelser, angaaende Rettergangsmaaden i disse Sager. – Det andet Lov-Udkast, angaaende de Edsvornes hemmelige Voteren og Forringelse af den Majoritet, der udfordres til at fælde en Anklaget, har vakt nogen Uvillie, især for den hemmelige Afstemnings Skyld. J Forbindelse med den Bestemmelse i det første Lov-Udkast, at ingen Journal under svær Straf maa offentlig meddele de Edsvornes Navne eller Debatter, vækker hun Bestemmelse Frygt for, at den hele Jndretning med Jury skal blive misbrugt, hvilket man mener let kunde skee, naar Offentlighedens Control falder bort. – Det tredie Lov-Udkast beskjæftiger sig med enkelte Bestemmelser, angaaende Proceduren for Assise=Retterne. Følgende Bestemmelser, der have deres Oprindelse fra de April Anklagedes Gjenstridighed, ere især mærkelige: Art. 9. Hvis de Anklagede være sig ved at møde for Assiserne, kan Rettens Præsident lade dem føre derhen med Magt. Ogsaa kan han, hvis saadan maatte synes ham hensigtsmæssigere, efterat deres Væring er constateret, gaae over til Debatterne, uagtet hines Fraværelse. Art. 11. Enhver Anklaget eller enhver anden Tilstedeværende, der ved Forhandlingerne for Assiserne maatte vække Tumult, forat standse Rettens Gang, skal erklæres for skyldig i Rebellion og dømmes fra ser Maaneder til tvende Aars Jndespærring, og desuden forbeholdes mod ham den Straf, der maatte flyde af de, Retten tilføiede Fornærmelser.