Berlingske Tidende, 1788-09-29
Paa den Svenske Contra Erklæring har Hs. Excellence, Hr. Grev von Bernstorf den 13de hujus givet Hs. Excellen, den Svenske Ambassadeur, Hr. Baron von Sprengtpetten, følgende Svar: Hs. Majestæt Konger af Danmark, langt fra at miskjende Hs. Svenske Majestæts Fortroelighed, beklager allene, at Han ikke er bleven i Stand til ganske at fyldestgiøre samme saa som Hans første Udladelser om at have fattet igjen er fredelig Sindelav ikke ere forebragte Hs. Majestæt, førend Høistsammes Erklæring af 19de August allerede var overleveret Hr. Ambassadeuren og afsendt til Sverrig. Hs. Majestehar ikke desmindre benyttet Sig deraf, saa meget Han kunde for at befordre Fredens Jstandbringelse, og erklærer, at Han bestandig skal være beredvillig til med al Oprigtighed og mueligste Jver at drage til de venskabelige Magters Hensigter og Skridt, som sigte til samme Maal. - Det staaer ikke i Hans Majestæts Magt, at give Sin Bistand en anden Bestemmelse, end den, som den første Erklæring er bleven bekiendtgjort, og i DesensteTractaterne, hvorpaa man i samme har beraadt sig, bort get. De ere alle overladte til Ruslands frie Disposition, og da Krigsskuepladsen ikke er, eller kan vare, indskrænket til Finland; saa er Hs. Majestæt ikke berettiget til at antage. en nye og gandske mod Ord og Mening stridende Forklaring. Saa lange Danmark har ingen egen Jnteresse, og kun aarre som sin Bundforvanters Biestand, kan Der ingen anden Hensigt have, end at oprette en hastig og varende Fred, og saasnart Hendes Majestæt Keiserinden er enig med SverrigomBetingelserne, er Freden med Samme Danmark ligeledes afgjort. Det bør bare Høiagtelse for alle de Skridt, som Rusland giør, til at ende eller opsætte den Krig, i hvilken Det finder sig indvillet. Saalange de Hielpeskibe og Tropper, som skulle agere imod Sverrig, ikke overstige det forsatte Antal, og saa lange den øvrige Danske Magt ikke pa nogen Maade foretager sig Fiendtligheder, har Hs. Maje stat, Kongen af Sverrig, ingen Aarsag til at bevare Sta Han skulde selv forandre den nærværende Forfatnings Natur, dersom Hanvilde ansee og behandle som en Fiende den Krigsmagt, som ikke har ageret imod Sverrig, og ikke vil giøre det, førend Han erklarer Danmark Krig. Han vilde da selv blive den, som gav de Stridigheder, der ikke vare til, deres Tilværelse, og ikke skulde have blevet til, dersom Kongens Ønske og Raad, og Betragtningen af begge Parters Undersaatteres Lyksalighed kunne have nogen Jndflydelse paa Hs. Svenske Majestæt. - Kongen har intet at indvendimod de Foranstaltninger, som man giør i Sverrig mod de Danske Auxiliair=Tropper. Hs. Majestæt erklærer tvertimod, at Han ikke vil udvide Sine Udkast og Skridt videre, førend Han erfarer, at Hs. Svenske Majestæts Beslutning, at giøre saadant, er uigienkaldelig. Han ønsker paa det inderligste, at det Svar som Han endnu venter fra Sin Side, ikke maae blive Signal til en Krig, hvis blotte Forestillelse er smertelig for Hans Hierte, men en Bekræftelse paa Freden, som stedse er Hans Ønskers bestandige Formaal. Kiøbenhavn, den 13de September 1788. Bernstorf. Den 8de September d. A. er Hans Høifyrstelige Durch, lauchtighed Arveprinds Wilhelm til Hessen-Cassel udnævnt til Generalmajor af Jnfanteriet.