Viborger Samler, 1816-08-03
De africanske Røverstaters sidste Time synes at have slaaet, og eenstemmigen gjenlyder nu den i saa mange Aar mishandlede Menneskeheds truende Røsfra alle Sider. Den Dag er nær, da Europas mægtigste Stater ville forene deres Magt mod Barbarer, der hidtil paa den allerubegribeligste Maade have aftvunget en heel cultiveret Verdensdeel en Tribut og dreven en Handel med Freden. De denne Sag er hele Menneskehedens, saa maa den ogsaa interessere Enhver der føler for Menneskehedens Anliggender. Under Sidney Smiths Præsidium har der, som bekjendt, i Engelland dannet sig et Selskab, hvis Formaal er al Slavehandeels Afskaffelse. En Jndbydelse fra dette Selskabs Præsident, angaaende de Tydske der ere faldne i Barbarernes Vold kan ikke læses uden inderlig Deeltagelse. Den lyder saaledes: "Præsidenten for Ridderne til de hvide Slavers Befrielse i Aftika, har erfaret, at der gives et vist Antal Slader af den tydske Nation, som hos Regjeringerne i Røverstaterne hverken repræsenteres af Consulet eller Agenter. Disse Ulykkelige ere glemte forladte og ikke erkjendte af hele Verden, og bleve for største Delen tagne til Fanger i Middelhavet, som Passagerer ombord paa Skibe, under spansk eller sitiliansk Flag. Disse Nationer, der sluttede Fred med Røverstaterne, kunde ikke udvirke disse tydske Slavers Befrielse, paa Grund af deres Erklæring, ved deres Tilfangetagelse. Det hedder i denne Erklæring, "at de ikke hørte til de Nationer, under hvis Flagt fore, men til Tydskland." - Da det ikke er de andre Fastlands Regjeringers Hensigt, at begynde officielle Meddelelser med Røverstaternes Regjeringer, eller at betale den af samme fordrede Tribut, saa have de ulykkelige tydske Slaver aldeles intet Haab om Befrielse, førend Røversystemmets fuldkomne Afskaffelse. Christenheden, og især deres Landsmænd, paaligger det, at komme dem til Hielp, indtil deres fuldkomne Befrielse er tilveiebragt, som en Virkning af de almindelige, ved Befrielses=Ridder-Selskabets foreslagne Forholdsregler. J Følge heraf troer Præsidenten at burde henlede den offentlige Opmærksomhed paa deres ulykkelige Stilling. - Selskabet mod Søe røverier ønsker at see Aftstykkerne udbredte i alle Sprog, og giør sig det til Pligt, at bemyndige de Herrer Bogtrykkere i Europa til at offentliggjøre Udtogene a. efter eget Godtbefindende. Han takker dem i Forveien for Udbredelsen og Bekjendtgjørelsen af dette Velgiørenhedsværk, hvis Fremskridt kun af Mangel paa Efterretninger om det Ondes Omfang og Vanskeligheden i Grundmidlers Anvendelse ere blevne forsinkede. Man see Memoiren No. 1, Correspondencen med Algier No. 5,10, 13, og den authentiske, af en brittisk Admiral, et ivrigt og virksomt Medlem af Selskabet, officiel meddeelte Erklæring fra Beien i Tunis der har antaget Selskabets Begjeringer, "at i Tilfælde af en Krig med benævnte Magter, ingen Fange skal komme i Slaverie men med mueligste Menneskelighed behandles som Krigsfange, paa europæisk Viis, og tilbagesendes til sit Fædreneland." - Algier langtfra at ville tilstaae Europa og Menneskeheden samme Fordeel, har tvertimod fastsat, at beholde, uagtet Freden, de neapoliainske Fanger i Slaverie indtil deres Løsepenge, tusinde spanske Piastre for hver Mand, hvilke i det hele skulle være sammenbragte i Aaret 1818, ere erlagte. Saaledes ere de fleste af disse Uskyldige fordømte til endnu at vansmægte i halvandet Aar under Tvangsarbeide, hvis de ikke inden den Tid ere døde.