Jyllandsposten, 1841-04-09
Nyheds Post. Ligesom man for en Tid siden havde meget trault med den yderst stødende Adfærd, som Balletmester Bournonville udviste ved en Ballets Begyndelse, da nogle Piber lode sig høre, og som nærmest skal være foranlediget ved den Fare, Jomfru Nielsen svævede i, ved paa Grund af Chicane paa samme Maade at blive bortfjernet fra Theatret som Jfr. Grahn og Kretzmer, saaledes forefaldt for kort Tid siden paa det kongelige Theater en meget curios Scene. Ligesom nemlig Bournonville ved hiin Leilighed, ved at løbe over Theatret hen til Kongens Loge, spurgte, hvad skal jeg gjøre," saaledes indtraf dennegang en anden Begivenhed med en – Rotte, som isandhed var værd at lægge Mærke til, 1ste Pladsloge var samme Aften aldeles tom, Tryllefløiten blev givet. Jmellem 2den og 3die Act begyndte Damer og Herrer paa den forunderligste Maade at udstrække Halsen fra Nabologerne over i 1ste Pladsloge, dog lod sig hverken Piber eller Hyssen høre. Men hvad skeer, pludseligen springer den overgloede Rotte op paa de tomme Bænke, nu blev der raabt og skreget Uf. Uf af de forskrækkede Damer, Rotten lod sig imidlertid ikke skræmme heraf, men sprang med al Dristighed, op paa det yderste med rødt Klæde betrukne Bolværk, retsom for at spørge Publikum hvad skal jeg gjøre?" men uden at oppebie noget Svar, lod den nu Fødderne svæve henad det røde Klæde, med al utrolig Hurtighed, hvorved den paa den meest overraskende Maade nærmede sig en Dame, som i sin Besippelse med Lommetørklædet slog Rotten ned i Parterret i Hovedet paa en Mand, som senere skal være paakommet en betydelig Kvalme. Hvorvidt Dyret slap derfra med Livet, derom melder Historien intet, men vist erdet, at dersom Nysgierrigheden efter at see Tryllefløiten har lokket den frem af dens Kikhul, saa har den haardt maattet bøde for denne Debut. - Storken, den over hele Verden saa folkesælige Fugl, er da atter fra de andre Verdensdele kommen til os. Bekjendt er det, at Jylland især staaer høit anskrevet hos Storkene, idet man nok kan antage, at Jylland alene hver Sommer besøges af tre eller fire Gange saa mange Storke, som der tilsammen findes paa Øerne; men Aarsagen er hertil let forklaret, naar man lægger Mærke til, at hvad der lader denne Sumpfugl bestemme og vælge sit Ophold alene er afhængigt af Landets physiske Tilstand. De danske Øer ere saaledes kun lidet forsynede med Enge og Sumpe hvilke derimod til Overflod overalt findes i Jylland, som ved dets utallige Aaer og Bække, der dannes mellem Bankerne i Dalleiet, for denne Sumpfugl frembyder det herligste Opholdsted. Hertil kommer Jydernes særdeles Forkjærlighed for dette Dyr, som endog gaaer saavidt, at man i alle vore jydske Kjøbstæder finder Storkereder midt inde i Byerne paa Tegltagene, et Syn som intetsteds sees paa Øerne. J Vensyssel vil man endog paastaae, at der paa en vis Herregaard skal findes over en Snees Storkereder hvert Aar. J England findes næsten ingen Storke mere; man antager, at deres Udeblivelse derfra alene hidrører fra Jordernes udmærkede Opdyrkning, hvorved især de sumpige Enge ere blevne udtørrede og opdyrkede. Fra denne Side have Storkene intet at befrygte i Jylland, hvor Populationen er meget for liden, og Bondens Jordterrain i Almindelighed meget for stort. Storkens Ankomst er i Almindelighed meget bestemt, hvilket ogsaa etsteds er antydet i Bibelen. For det meeste seer man dem i snorlige Linie fra Udenlandsreisen at flyve lige i den gamle Rede. Man hører aldrig, at Nogen dræber Storken, saa de ere ligesaa sikkre paa deres Liv i Jylland som hos de gamle Ægypter, hvor det var livsløs Gierning at dræbe Storken. Hos Tyrkerne betragtes Storkene ogsaa som hellige Fugle; men denne Kjærlighed maae de dyrt bøde for hos Grækerne, som overalt dræbe Storken som en tyrkisk Fugl, de bygge derfor aldrig paa Grækernes, men altid paa Tyrkernes Huse.