Københavns Adresseavis, 1769-12-06
De Grækiske Qvæghandlere hente aarligen mere end trediesindstive Tusinde af det første Slags, som paa Tyrkisk kaldes Kyvirdtik, for Storsultanens Kiøken, thi deres Kiød bliver saavel formedelst dets lekkre Smag, som og formedelst at det let fordøyes, af Tyrkerne foretrukken alt andet Lammekjød. Paa Sletterne falde Faarene langt større, men ikke saa talrige, som paa Biergene, og iblandt disse ere de forocciske meest at merke. De har alle et Ribbeen meere, end andre, og taber, det ey heller, saa længe de leve men bringer man dem i en anden Proving, saa føder de først i det tredie Aar et Lam, som kun har de sædvanlige Ribbeen. Ligeledes, naar et Faar andensteds fra bliver bragt i det forocciske Gebeet, bekommer det fødde Lam et Ribbeen fleere, end Moderen havde. Skov=Faarene ere meget forskiellige fra disse, og neppe findes deres Lige paa andre Stæder. Overlæben hænger to Spænd ned ad; de ere derfor nødsagede, naar de græsse, at søge deres Foer baglends. De har ingen Led paa deres korte Hals, og kunne derfor hverken dreye deres Hoved til venstre eller høyre Side, Vil har de gandske korte, men hurtige Fødder, saa at Hundene, naar de løbe efter dem, neppe ere i Stand til at hente dem ind. Desuden har de en meget skarp Lugt, saa at de allerede en tyst Miil forud kunne lugte en Jæger eller et Dyr, naar det kommer med Vinden imod dem, og derudover kan tage Flugten. Men kommer de imod Vinden paa dem, saa lugter de dem først, naar de fanges. Folket som boer paa Fieldene har ogsaa smaa Oxer, men Folket paa Slættene har store Hiorder af anseelige og deylige Oxer, som aarligen drives meere end til 40 Tusinde til Danzig, og derfra hist og her sælges i Naboelandene for Polske Oxer. J Moldan kiøber man et par Øxen for fem, og om Vinteren vel ogsaa for 3 Rdlr., og i Danzig skal de sælges for 40 til 50 Rdlr. De fedeste og beste finder man ved den Bæk Serat, i det Falthiske, og ved Bækken Bassen, i det Thermauciske Gebeet, eftersom Markene der ere meget saltartige og have fiint og mæskende Græs. Der er en saa stor Mængde af Øxen, at de ikke alleneste ere tilstrækkelige til Livets Underholdning for Jndvaanerne, men at de og ere i Stand til deraf at betale de sværeste Afgifter, som Tyrkerne pleye at kræve af dem. Paa de vestre Bierge er et andet Dyr, om hvilket jeg næsten skulle paastaae, at det kun i vort Land var at findeMoldanerne kalde det Zimber, i Størrelsen ligner det en tam Oxe, men det har et mindre Hoved, en langagtig Hals og mager Bug, høyere Beene, og tynde opretstaaende Hørn, hvis meget spidse Ender kun ere nogenlunde ud til bøyede. Det er et vildt og raskt Dyr, og kan, ligesom Giedderne, klavre over de steile Klipper, hvorfor man og ikke anderledes kan fange dem, uden at det skydes eller saares ved Bøsser. Sviinene i det Orbeiske Gebeet ved Landsbyen Tohatin, imellem Floderne Jkiel og Reut, fødes ikke med tveskillet Kløve men med heel og næsten Hesteartig Hov, hvilket ogsaa skeer med de Grise, som efter det tredie Aar kastes af Søerne, som man fra andre Egne bringer didhen; og dette skeer ikke alleneste med de tamme, men ogsaa med dem, som leve i Skovene, af hvilke der yngles en stor Mængde i Rør Buskene og vinkring Niste=Floden. Den biergigde Deel af Moldaner, har vel smaa Heste, og ihenseende til Skabningen ligne de Russiske, men de ere dog meget sterke, saa drøye til Arbeide, og har saa stærk en Hov, at naar de endogsaa gaae over den rueste Vey, saa har man dog ikke nødig at skoe dem. I de Provinzer i Slætten falde Hesten større, deyligere, og deres Skabning, deres Lemmers Regelmæssighed, deres Hastighed og Langvarighed er langt anseeligere, og ere de ikke alleneste meget elskede hos Polakere og Ungarer, men ogsaa hos Tyrkerne, som har det almindelige Ordsprog: Adsem dilberi, Bogdan bargiti, Meschurdie, d. c. En Persisk Ungkarl og en Moldanisk Hest, ere herligere end alle andre. Hvad jeg har lagttaget om Biernes Occonomie er baade behageligt og ikke enhver bekiendt. Jndbyggerne have stor Nytte af dem; eftersom Markerne allevegne ere begroede med de deyligste Urter og yndigste Blomster, og Skovene tillige giver dem bestandig Materie nok til Vox og Honning. De skulle og kunne have endnu større Nytte af dem hvis de torde beholde saa mange Biesværmer, som Bierne aarligen udklekke. Thi i Landets Love er det forbudent at holde flere Biekuber, end Grunden, som enhver eyer, taaler, paa det at Mængden ikke skal falde Naboen til Besværlighed. Uden de sædvanlige Honning og Voxkager, tillave de og et vis Slags Vox, som lugter stærkt, og har en nogenlunde sort Farve; den tiener ikke for at bevare Honningen deri men for at bøde imod Solens Lys. Der udover giøre Bierøgterne, naar de indelukker en nye Sværm med sin Dronning i Biekuben et Huul og paa adskillige Stæder Rifter. Bierne overtrækker Hullerne strax førend de foretage noget andet, med forbemelte sorte Vox, siden de ikke kan arbeyde uden i Mørke. Dette Vox tage Røgterne til bestemte Tid ud med Honningen, og siden det lugter nesten som Ambra og imodstaaer Solens Straaler, saa sælge de det saa meget dyrere. Man har mærket, de Bie sværme, som ere hinanden alt for nær, naar de møde hinanden i Luften, saa begynde de den heftigste Strid med hinanden, og holde ikke op førend den ene eller den anden Sværm, som overvunden nødes at tage Flugten. Fra den Tid af sanker den seyervindende Sværm ingen Honning mere af Blomsterne, men gaaer daglig i de Overvundenes Kuber og tager den alt tilvirkede Honning, uden at de andre kan forhindre det. Naar Røgterne seer, at deres Bier arbeyde flittig, og dog intet bringe til veye, saa bestrøer, de alle de Bier de seer i Biestaden, med Kride som er opløst i Vand, den følgende Dag gaaer de til Naboen, til hvis Bier de har Mistanke, viser ham de hvide Pletter, og nøder ham til at erstatte den tilføyede Skade.