Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-02-10
De Tyrkiske Armeers Beskaffenhed vise sig for dem der kiende Historien i et ganske modsat Lys. Naar en Krig bryder ud og nogen Tid derefter saa finder man ved den den meeste Bevægelse, da viser den sig i større Masser og da er dens Virksomhed størst, men snart indfinder sig en Sløvhed. Tyrkerne længes efter Freden og afslutte den paa uret Tid og ofte under mere haanlige Betingelser, end Omstændighederne udkræve; saaledes viste de sig i alle Krige i de nyere Tider. Det var ogsaa bestandig dem, som erklærede Russerne Krig, i det forrige Aarhundrede; først i 1768 (under Mustapha den 3die og efter Frankerigs Tilskyndelse) for at komme Polen til Hielp som var i Nød. De fægtede i Begyndelsen saavel i aabne Feldtslag som og bag ved deres Volde; men allerede i Aaret 1773 vare de blevne fuldkomne kraftesløse, og de maatte i 1774 slutte en Fred paa en overilet Maade (den 21de Juli til KutschukKainardschi.) Jndtil den Tid havde Russerne endnu ikke gjort nogen Erobring fra Tyrkerne paa hiin Side af det sorte Hav. J Freden af 1739 maatte Russerne efter mange Seiervindinger lade sig nøie med at Azov blev den overladt; men de maatte sløife Fæstningsværkerne, og give Slip paa at drive Handel paa det sorte Hav med egne Skibe. Selv endnu i Freden af Kutschuk Kainardschi i 1774 vare de tilkæmpede Fordeele i denne Henseende kun meget ringe; de bestode blot i en liden Strækning Land imellem Bog- og DnieperFloden, nemlig Stæderne Jenikale, Kiertsch og Kinburn, med deres Omgivelser; men Tyrkerne maatte erkiende Krims Uafhængighed, som siden gav Anledning til at Rusland udbredte sin Magt, videre. Men imidlertid havde den første Deeling af Polen fundet Sted hvorved Russerne erholdt et friere Spillerum for deres siden udførte Planer imod Tyrkiet. Det Problem vil blive at opløse forde tilkommende Historieskrivere om Polen maatte falde for at betvinge Tyrkerne, eller om Tyrkerne først maatte betvinges for at Polen kunde deeles. J Aaret 1787 erklærede Porten atter Rusland Krig; Af Frygt for Keiserinde Catharinas og Keiser Joseph den 2dens Sammenkomst i Cherson). Dennegang fandt Rusland Assistence hos Østerrig, og de Allierede havde store Planer for, men der vare opstaaede i Europa Forandringer i Beskuelserne og Meeningerne (den Franske Revolution) som frembragte en Forandring i Ruslands Projecter. Tyrkerne viiste sig som sædvanlig meget virksomme i det første Feldtog, gjorde Jndfald i det Østerrigske Banat indtil Temesvar og leverede flere Batailler, men sank snart til bage i deres gamle Sløvhed, og endskiøndt Østerrig blev nødt til uden Fordele at træde af fra Krigsskuepladsen, saa bleve de dog tvungne til at slutte i 1791 en meget skadelig Fred med Rusland. Disse forblev i Besiddelsen af Krim, som de havde bemægtiget sig under Freden, ligesom ogsaa af Grændsefæstningen Oczakov, tilligemed en Landstrækning af Bog- og Dnister Floden, ogsaa bleve Grændserne ved Caucasus udvidede. Mange Mennesker, som vel have Jnterresse for Øieblikkets, men ikke for Tidsalderens Historie tænke sig den nu regierende Sultan Mahmud den anden som et nyt Menneske, som en Sultan af et ganske andet Slags og forglemme, eller vide maaskee ikke engang, at den samme i Aaret 1809 efterat Sultan Selim havde i Aaret 1807 erklæret Rusland Krig, men havde afsluttet en Vaabenstilstand, paa nye begyndte Fiendtlighederne. Tyrkerne viiste sig i Begyndelsen meget virksomme og tappre, ja vandt selv i 1811 et aabent Feldtslag ved Rustschuk, hvorfor Russerne bleve nødte til at opgive deres Erobringer paa hiin Side af Donau og trække sig tilbage paa denne Side af denne Flod. Desuagtet sluttede denne samme Mahmud den anden den 28de Mai 1812 den meest forhaanende Fred, som Porten nogensinde har sluttet og det i et Øieblik da Ruseand var meget haardt angrebet af de Franske. Russerne erholdt derved alt det Land, som ligger paa hiin Side af Floden Pruth; nemlig et Stykke af Moldau af omtrent 850 Qvadratmiles Størrelse med de vigtige Fæstninger Chotin, Bender, Akkiermann, Kilia og Jsmail. Vi ville ved disse historiske Data ikke bestemt forudsige, at Tyrkerne ville i den nærværende Krig just forholde sig paa samme Maade; thi vi sætte ingen Priis paa politiske Spaadomme. (En politisk Spaadom er en Gisning om en politisk Begivenhed, som ikke er bygget paa et sandsynligt Raisonnement af Omstændigheder, som allerede finde Sted; og en saadan maae betragtes som et Misbrug af Menneskets Fornuft og derfor altid behandles med Foragt. Men enhver Slutning til hvad der rimelig vil møde i Fremtiden, og som er grundet paa Erfaringer og Jagttagelser fortiener Opmærksomhed og Agtelse, ligesom enhver anden rigtig og anstrænget Brug af Fornuften og tilkommer ikke Navnet af en poltisk Spaadom, men af en politisk Betragtning eller Formodning. Denne Bestræbelse for at slutte sig frem fra det Nærværende og til det Tilkommende, er en sædvanlig Beskiæftigelse for Menneskenes Tænkekraft ved alle Jordlivets Forhold, hvilket vilde tabe en stor Deel af sin Jnterresse, naar de blot skulde fortælle hinanden hvad der er skeet eller hvad der nu skeer, som i Almindelighed er noget som alle vide.) En kraftfuld Mand i Spidsen for en modig Nation formaaer at udrette meget og Mahmud har vist nok viist sig som en saadan i det sidste Aar. (Dog stillede han sig ikke selv i Spidsen for Tropperne ved Janitscharernes Oprør, men lod Hussein virke forsig; det var dog et Tilfælde hvorved hans personlige Mod kunde sættes paa Prøve) Men Tyrkernes Kraftløshed imod organiserede Armeer lader sig alt for meget forklare af deres hele Statsforfatning til at man kan forvente et andet Resultat. Naar en Krig bryder ud, saa iler den under Freden tilvoxne Ungdom med Fryd til Kampen, de Fornemme med udsøgt Krigspomp, Cavalleriet med fortræffelige Heste; men ved Feldtogets Slutning har Fiendens Sværd, Strabadser, og Sygdomme, som grassere ligesaa stærkt hos Tyrkerne, som hos deres Fiender, og ofte endnu langt mere, da deres Lazarethanstalter ere saa godt som Jntet, formindsket Mandskabets Antal; Hestene ere styrtede og alle tragte efter Hiemmet og ere for det meeste i en jammerlig Tilstand. Naar nu det nye Feldtog skal begynde, saa bliver der en stor Mangel paa Folk ved de slette Recruterings- og Remonterings=Foranstaltninger, og jo oftere Feldtoget bliver gientaget destommere finder dette Sted. Saaledes gik det til i de sidste Krige, og vi troe ikke at Tyrkernes nye militaire Jndretninger ere bragte saa vidt at man kan forvente at det dennegang vil blive anderledes. Deres Feldtog i Fior var slet ikke skikket til at give et høit Begreb om deres militaire Jndretninger: De have ikke udmærket sig ved en eneste sand Krigsdaad; man maatte da ansee deres Overfald om Natten paa Russernes Forskandsninger ved Schumla, deres frugtesløse Anstrængelser mod Beleiringscorpset for Varna, og nogle Smaafægtninger for at være det, og dog kan man ikke nægte, at Russerne maatte være meget exponerede deels af Mangel paa Stridskræfter, og deels af andre Aarsager. - Anvende vi nu alt dette paa Russernes Silling imod Tyrkerne, dersom de til Foraaret rykke frem med forstærket Magt, saa har det Udseendet af, at den vil blive mere frygtelig og truende saavel i Asien som i Europa end den nogensinde tilforn har været. (Det som kunde betage denne Stilling en Deel af sin imponerende Egenskab var en Engelsk Flaades Ankomst i det sorte Hav, dersom det var kommet til et Brud imellem Jordens tvende Hovedmagter.)