Viborger Samler, 1778-01-19
Nr. Ve Mandagen d. 19 Januarii. (Fortsættelse af No. 2.) ybele. Og dog havde vi ham meest nødig ved Maaltidet; han kunde dog moore os noget med sine Fortællinger. Mom. Ja, naar denne Veltalenheds Gud kunde kuns fortælle noget bedre. Jeg skulle støve omi alle Vinkler og Kroge, saaledes som han, da skulle de faae gandske andre Ting at høre. Cyb. Ja, Mængden af Eventyrer for at frembringe et lystigt Jndfald. Menneskene var dig nu aldrig latterlige nok, og i at opfinde. Mom. Mom. Der rasler noget i Forgemakket; det er vist nok Manden med Vingehatten. Cyb. Velkommen, min gode Merkurius. Vi sad just og talte om dig. Men hvorfra kommer det mørke Ansigt? Har du hørt og seet saameget, at alle Grillerne ei kan forgaae dig derover. Mom. Det er vist en Ulykke at feile paa Lunne til at lee der, hvor der gives noget at lee af Merkur. Eller naar man ikke er fornøiet med blot at lee, hvad for en Rulle man saa for det ovrige spiller derved. Din pleier synderlig ikke at forurolige dig. Kuns Leilighed til at spotte, siden tager du ikke Folk noget meer ilde op. Mom. Med Jlde=Optagen forderver man sig den beste Spaes. Men hvem har ellers nu gjort dig nogen Fortred, Cyb. Og hvor J hvad for Egne har du reist omkring? Denus. Har du bragt mig min Pariser=Dukke med Merk. Jkke alle paa eengang, om jeg tør bede. Reist omkring har jeg i Tydskland; gjort mig Fortred har man overalt; Pariser=Dukken kommer næste Gang. Cyb. Giv dig tilfreds, min Søn; Fader Jupiter skal nok hevne dig. Vulkan. Med sin allernyeste Tordenkille, jeg har endnu i denne Dag smeddet ham een, der vist ikke gaaer feil. Bag Bacchus. Formodentlig vil det dog vel have Tid med Tordenen, til Maaltidet er forbi. Om vi saatte os. Jup. Lad os det. Hør Ganymedes, ræk den ankomne en Lædskedrik, at Tungen kan løbe desbedre paa ham. Mom. Han behøver det ellers ikke. Merk. Var du endda bare føelsom mod Roes og Dadlen, jeg skulle fortælle dig saadanne Historier der neere fra, at Spøgelysten nok skulle forgaae dig. Naar Folk ikke begegner mig anstændig, saa maa du vide, de har ganske og aldeles forglemt dig. Mom. J forrige Tider var jeg dog berømt nok. Merk. Berygtet vil du sige. Alle Bøger begyndte gjerne med et Sendebrev til Momus, som jeg i det mindste gjerne havde undværet, om jeg var i dit Sted. Mom. Og nu. Merk. Nu er det længe, siden dit Navn gik af Moden, omendskiønt det just ikke mangler dig paa Efterfølgere, der, ifald du vil tillade mig det, tale en smule bedre, end du den Gang; men som dog, inden kort Tid, vil blive meer ubekiendte, end den gamle Momus. Thalia. Du vil dog vel ikke fore saadanne Personer paa Tale ved Gudernes Taffel? Fortæl os heller noget om, hvad man siger om dig. Merk. Jkke just noget udtrykkelig ont; men de foragte mig; Gudernes Gesandt, der omdanner FolkeFolkeslagenes vilde Sæder, og ved sin gyldne Stav behersker Underverdenens Skygger, ham giør de til et gemeent Sendebud, der ikke kan andet end flyve, og det endda knap nok. J skulle engang see mit Billede, hvor jeg sidder paa en Balle Kiøbmans Vare, og fører Slangestaven i Haanden, som en Koureer=Pidsk, eller naar de lader mig med Bly=Lemmer, svæve hen over deres Skibe, ligesom jeg var beskienket. Mom. De har dog ellers gode Malere, og er temmelig lykkelig i at træffe Originaler. Merk. Saa tag du dig i Agt, at de ikke faae Øine paa dig. Cyb. Lad ham fortælle ud, Momus. Merk. J Dag saae jeg, over Døren paa et Vertshuus, et billede, der forestillede et ungt Menneske med store Viinger ved Skuldrene, og et Spyd i Haanden, hvormed han dræbte en Drage. Jeg faldt strax paa, at det skulle betyde mig, da jeg dræbte Argus, og jeg ærgrede mig allerede, thi det unge Menneske var saa pyntet, som en Danser, og gjorde dog tillige en Mine, som en oprigtig Cyklops. Vulk. Og som du nok lader være at gjøre. Det var desuden ogsaa overflødigt; du spiller heller, forend Kampen, dine Fiender et Stykke paa din Fløite saa fiint for, at de sove ind ved det, og bruge ikke at forsvare sig. Thalia. Jngen Fornærmelse, Vulkan, Han spilte got, da han bragte den hundredeøiede Argus i Slum i Slummer. Men endelig, visse Folk, hvorover sove de ikke ind? Merk. Og hvad laste de ikke, J besynderlighed naar de ikke er vandt til anden Musik, end Hammer slagen i en Smedde. Mom. Eller Klappren af Lantzer, Brinsken af Heste, og Giøen af Hunde. Mars. Seer du min Lantze hisset, ved Støtten, af den anbragte Gigas, Diana. O! lad ham være, Mars, han er ulykkelig nok, at han ikke kan tale med, naar vi har fældet en Hjort. Cyb. Men naar skal vi da faae Merkurii Historie at høre, Merk. Det billede jeg talte om, var en af de nye Guders, og heed den hellige Mikael. Min unødvendige Ærgernis skulle kuns tilberede mig til en tilkommende, thi strax efter saae jeg en Bog, hvorpaa stod udtrykkelig mit Navn, og et billede neden under ikke stort bedre end det andet. Thalia. Den Bog er skrevet af den samme, som har skrevet vores Historie for Guder og Mennesker, og som vi nylig under Pomeranzer og Myrter, Jeg forstaaer dig, Aglaa, Jkke meer om disse Hemmeligheder, Men du, Merkurius, naar end- ogsaa dit billede fornærmer dig noget, saa gjor dog Versene derover alting got igien. (Meere følger.) Nye Nyeheder.