Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-03-29
Da jeg for nogle Aar siden opholdt mig i St. Louis var jeg Øienvidne til en besynderlig Tvekamp imellem en Franskmand og en Vild af de SankisStamme. Hiin havde udviist nogen Galanterie mod et vildt Fruentimmer; hun havde taget det ilde op- og udstødte et giennemtrængende Skrig; hendes Mand, en Person af en herkulisk Væxt, kom til i en Hast; Franskmanden blev greben og bunden, og overgivet til fire Jndvaaneres Bevogtning. De Vilde holdt nu Raad om hvad der skulde giøres ved Sagen, og det blev besluttet, at den ved Dagens Frembrud skulde afgiøres ved en Tvekamp Ved nogle underlige blæsende Jnflrumenter blev de offentlig bekiendtgjort for de Vilde, at de skulde indfinde sig paa Kamppladsen, som blev indhegnet til denne Bestemmelse. Dommere bleve udvalgte for at have Opsyn med Kampen og for at vælge de Vaaben hvormed der skulde fægtes; Franskmanden havde at vælge imellem en Kølle, en Piil og en Tomahawk, som ligner en liden Øxe, han valgte denne, fordi han formeente, at han kunde bedst omgaaes med den. Jndvaanerne i Ste Louis erfarede denne Begivenhed; de vare bestyrtsede, men Ulykken var ikke til at forhindre, den Person, som Hr. M., havde fornærmet var ikke ringere end den store Ørn, en Descendent af den berømte Ponthiak, som er een af de Vildes berømteste Helte. Saasnart Dagen frembrød vare alle Høie i Omegnen bedækkede af de Vilde; Hvilket Syn, Disse kobberfarvede Ansigter med udstaaende Kiævebeen; disse livfulde, glindsende Øine, hvis Øielaage vare bemalede med Zinober og selv med Blod for at betegne deres større Værdighed; disse tykke og flade Næser; denne afskyelige store Mund, disse skaldede Hoveder med en Haartot paa Issen; disse nedhængende Ørelapper, nedtrukne af svære Ringe: disse Halsbaand, som ligne Slanger; disse Rævehaler hvormed man havde udpyntet sig og disse bølgende Fiere paa Hovedet, gave Forsamlingen et ubeskriveligt phantastisk Udseende. Nogle af dem bare et uldent Dækken om sig, saa at man alene kunde see Pilene og Buen, andre vare bedækkede med et rødt eller hvidt Belte, saa at deres tynde og klodsede Lemmer stode til Skue; nogle klædte i Huder af Gede-, Bøffel- og Elsdyrsskind, lignede Grækernes og Romernes Nævefægtere. Nogle havde bare Been, andre bare Kamasker (Mytes), som hængte ned til Knæene og mindede om de gamle Cimbrers Fodbedækning. - Fruentimmerne stode med udslagne Haar, beskedne og frygtsomme som Slavinder, ventede tause paa Tegnet til Kampens Begyndelse, sielden blandede de deres Stemmer med Mændenes Hurra-Raab, som gienløde dybt ind i de omgivende Skove. – Det var et høitideligt Øieblik da de Kæmpende traadte indenfor Skrankerne. Franskmanden nedstammede fra en gammel stridbar Familie, og havde et modigt Udfeende, med en simpel Øxe i Haanden ventede han standhaftigt paa sin Fiende, denne lod sig endelig see, hans Holdning var stolt, hans Hoved prydet med to Rævehaler, han traadte frem med Værdighed, og hans Miner røbede Foragt for den Fiende hvormed han skulde kæmpe. Han var nøgen over hele Kroppen, bemalet med alleslags Farver, og lignede meere et vildt Dyr, som vilde styrte sig over sit Bytte, end en Helt, som skulde afgiøre en Strid med Vaaben. Han zittrede i alle sine Lemmer, da en rædsom Piben, efter en endnu mere ængstelig Stilhed, gav Signal til Kampens Begyndelse.