Den Vest-Sjællandske Avis, 1817-03-11
Lord Castlereagh Forelæsningen af SuspensionsBillen. En Søe-Capitain Bennet talte lidenskabeligt mod Ministeren og beskyldte ham og hele Ministeriet for at have gjort sig skyldig i blodige Handlinger i Jrland, saa at det ikke kunde fortiene Nationens Tillid, men Lord-Avocaten af Skottland forsvarede Billen, da Oprørsaanden nu er saa vidt udbredet. J Skottland, og især Glasgow, en stor Fabrikstad, hvor Regieringen ogsaa nyelig har ladet endeel Personer fængste, ere Oprørerne gaaede meget vidt. Han fremlagde en Eedsformular, som mangfoldige havde undertegnet, og hvorved de forbinde sig til at arbeide for, at ethvert Menneske i England, som er 21 Aar gammel, tilstaaes Stemmerettighed til at vælge Parlamentets Medlemmer, og at Parlamentet vælges hvert Aar paa nye. Fremdeles forpligte de sig ved denne Eed til ikke at aflægge noget Vidnesbyrd mod noget Medlem af dette eller af andre Societeter, eller om hvad de der foretage sig, under Dødsstraf, som de i saadant Tilfælde udsætte sig for, af eet eller flere Medlemmer af dette Societet. Lord Advocaten til stod at dette Onde havde saaledes grebet om sig i Skotland, og især i Glasgow, at kun Regieringens forstærkede Arm formaaer at helbrede det Oplæsningen af denne Eedsformulaur giorde et stort Jndtryk i Parlamentet. Desuagtet erklærede flere af Oppositonens Tal ere sig mod Suspensionen: Lord Milton sagde, at Lord-Advocaten havde jo selv i den hemmelige Committee indrømmet, at denne Eedsformular ikke hørte under de paalidelige Dokumenter. Sir Sammel Romilly bemærkede, at ved saadanne Foretagender behøvede ikke Ministeriet at betiene sig af overordentlige Forholdsregler, da Aflæggelsen af en saadan Eed, eller Fortielsen af dens Aflæggelse, var efter de gieldende Love allerede en Capital-Forbrydelse. Hvorfor, tilføiede han, skal det hele Folk, skal hver ædel og retskaffen Borgers personlige Friehed sættes i Fare formedelst Udbredelsen af oprøriske Grundsætninger, hvori kun den ringeste Pøbel har deeltaget? Sir Francis Burdett rykkede, efter Sædvane, heftigt løs paa Ministeren, sagde, at Kronen ikke havde noget at frygte for den jammerlige Phantast Spence, som er død for 20 Aar siden, heller ikke noget for hans egen Ringhed, som er Medlem af Hambden- og Union Klubberne; men derimod var han ikke Ministernes Ven, da de satte sig imod enhver fornuftig Parlaments-Reform og hensigtsmæssige Reductioner og Besparelser. Den Pestilenz, om hvis Afvendelse der bedes i den nye Kirkebøn, meente han, maatte være den Pestilenz, som trænger ind i alle Husene, og Dag og Nat opfylder dem med Skræk, nemlig Taxationens Pestilenz. Lord Castlereagh blev nu vreed, og meente, at den ædle Baronet holdt denne Tale for det store Publikum udenfor, men Parlamentets Taler erklærede, at denne Yttring var ordeensstridig. Suspensionen gik ved denne Forelæsning igiennem med 273 Stemmer mod 98. Den 28de Februar bliver billen forelæst sidste Gang. Baronet Burdett sagde rigtig nok, at JohnSpence er død for 20 Aar siden, men hans System er derfor ikke uddød; en Sværmers Jdeer ere som en dæmpet Jld, der let blusser op og bemægtiger sig Menneskenes Phantasie, naar udvortes Omstændigheder treffe ind, der, ligesom tilstødende, Lufttræk, kunne sætte den i Bevægelse; SpencesPlan gik ud paa, at ingen skulde besidde faste Eiendomme, som Jorder, Skove, Fiskerier, Biergværker, o. s. v., men at de skulde tilhøre det samlede Folk som skulle bortforpagte dem, og hvoraf Jndtægterne skulde først bruges til at betale alle offentlige Byrder, og Resten deeles lige imellem alle Jndvaanerne. Disse Grundsætninger ere fremsatte i en udførlig Addresse af det Spenceanske philantropiske Selskab, og er affattet i meget gudelige og christelige Udtryk, hvori der beregnes, at de faste Eiendomme i Storbrittannien og Jrland vilde afgive en aarlig Jndtægt af 150 Millioner Pd. St., og naar af disse 55 Mill. bleve afdragne til de offentlige Udgifter, og 20 Millioner til Godtgiøvelse for dem som tabte ved det at man tog Eiendommene fra dem, saa blev dog 75 Millioner tilovers, hvorved hver Menneske kunde faae en aarlig Revenne af 3 Pd. Sterl. foruden almindelig Skattefrihed. Saa rasende denne Plan end er, saa almindelig Jndgang begynder den at faae blandt Almuen, og er saameget farligere, som den synes at være forbundet med et religiøst Sværmerie, som i Begyndelsen, viser sig mildt og roeligt, og derved udbreder sig let; men kan siden udbryde i de vildeste og skrækkeligste Explosioner, naar det ei bliver qvalt itide. Endnu gaae Spenceanerne ganske stille frem, og forlange blot en Erkiendelse af Grundsætninger, som, efter deres Udtryk, maae, efter Christendommens milde Aand og Naturens og Detfærdighedens uforanderlige Love, holdes for at være gyldige. – At saadanne forvildede og forkeerte Jdeer kunne faae Indgang hos Folket, kan lade sig allene forklare deraf, at den store Næringsløshed og Nød er bleven saameget udbredet i England efter Freden, ved de høie Skatter, ved alle Nationers Deeltagelse og Concurrence i Handels- og Fabrikvæsnet, ved den alt for store Folkemængde, og endelig ved den slette Høst. Under en almindelig Nød og Elendighed, og ved en saa stor Afstand imellem Rigdom og Fattigdom, som nu finder Sted i England, kan først Almuen falde paa at give saadanne Sværmerier Gehør. Vist nok maae man længes efter Forhandligernes Aabning i Parlamentet om Financerne; thi er det sandt, hvad der paastaaes: at Statens Jndtægter i 1816 kun har udgjort 46 Millioner Pd. Sterl., at Renterne af Statsgielden. sluge 43 1/2 Million; at Statens øvrige Udgifter beløbe sig til 30 Millioner Pund, hvortil man altsaa blot har 2 1/2 Mill. Pd. Sterl., at der kun kan indføres Besparelser for 4 Millioner Pd. Sterl., og at vil man selv lade den synkende Fond gaae ind, og indføre Jndkomstskatten paa nye, saa vil der dog blive et Deficit af 6 Millioner Pd. Sterl., saa begriber man næsten ikke hvorledes Ministeriet vil kunne redde Staten i sin nærværende critiske Stilling.