Norske Intelligenssedler, 1781-04-11
derNottige. Nor Nr. 6 No 15. Onsdagen den 11. April 1781. Farvel Fornuft, jeg helst er gal. Jo galere, jo bedre. Naar Galskab ene er den heele Verdens Gud, Og Viisdoms ædle Pragt af Daarer lees ud Naar de kun agtes mest, som best sig giøre gale; Naar den er ene klog, som kunstigst veed at prale; Naar den forhadte Rest af Vid og sund Forstand J Daare-Kisten kun sit Herberg finde kand: Naar Modens faste Lov (den Helten selv adlyder, Til Ulfeldts Straf f) har dømt den usle Mand, som bryder, Dens allermindste Punkt; Naar dennes første Bud, Forbinder alle til at le hinanden ud; Naar Folk ved denne Lov bør troe, at alt er Laster, Som ligner sund Fornuft; Naar Modens Bud forkaster Enhver, som ikke frek med fuld Forsikkring troer, At all Fuldkommenhed i ham allerne boer, Naar efter Moden den er ingen ærlig Kone, Som ikke paa sin Mand har sat Actions Krone; Naar efter samme Lov den Karl sin Straf er værd Som troer ej, at han er, men først vil blive lærd; Naar hver, som Himlen gav den himmel-skiønne Gave, Med Fynd og Færdighed - en fransk Roman at stave, Og som beundrende hiin Digters høye Sang, Med Fordeel - haver tydt Pucelle COrleans, Naar hver en saadan Helt med Mod som Prinz Engene, Vil heele Verdens Roes med Værdighed fortiene, Og ved sit Skriver-bord, det Viisdoms Arsenal, Med Hæld udviser os - at han er splitter gal; Naar en retskaffen Mand og Kiætter er det samme; Naar Ridderen har Vid, som hans Maitresses Amme; Naar det Slags Vittighed, som pryder Modens Flok, Bekommes best af Folk i Holmens faste Stok; 1) at myrdes in Esgie. Naar Kirken, Staten, Folk i alle Rigets Stænder, Fra Thronens Fod til dem som boe ved Landets Endet, Ja kort: enhver saavidt hans Cirkel strækker sig, Er, eller stræber dog at blive galne lig; Hvo har da Mod og Blæk og taus beskuer dette? Bør ei Satyrens Magt forsøge det at rette, Skal da en Digter-Aand for evig taale sligt, Og qvæle i sit Bryst den Himmel-søde Pligt, At vise sig som Helt i Vittighedens Krige, Min Læser, Men jeg seer hvad Du til Svar vil sige: Spar Helt, saa svarer du, dit Mod og Blæk og Pen; Vor Galskab er vor Lyst. Og hør vor kjække Ven! Din Viisdoms Raserie, som saa dit Mod forleder, Bør det ej have Sted blandt grove Daarligheder, Mon den, som kalder hver (endskiønt med Grund, en Nar, J Daarekisten selv ey Plads forhvervet har, Saa svarer Du. Og jeg, som i mit Vers antender Den Jld, man noksom i Horages Breve kiender, Den Jld, man nu beleer, hvad kan forsvare mig? Jo Læser, jeg dog er dig selv i Galskab liig. Satyren er ej nu som for i gamle Dage; Dens Jld antændes nu for Narre at behage, Før var den kun en Dolk at myrde Laster med: Dog, begge Deele er, som alting Daarlighed. Hvo blev vel bedre ved den Dyd, Satyren lærer, Hvor meget Rom endog sin store Flateus ærer; Har Frankerigs Despreauz vel virket andet Gavn, End blot, at Verden leer, og glemmer ei hans Navn. Af Latter segne vi, naar os Horaz beskriver, Sin Slader-Hank de), men ej indsee vor Digters Jver, Men gale Verden! jeg som Lærer er ej gal, Jeg skriver ei om Feil i Stiil som Juvenal, Jeg laster ej, som for de Narre, vore Fædre, Jeg tog ei Pennen fat, for Sæder at forbædre; Nei ved, jeg noksom seer, at Verdens Mennesker, Opirres kun ved slig Satyres Revselser: Men Verden, som til sidst nu reent har tabt Forstanden, Belønning lover til den Nar i Narre-Banden, ) Semper ego anditor tantum; - - - . -) Semper ego anditor tantum; - - - . - Saa begynder Juvenal sin første Satyre, Horat Første Bogs Niende Sature. Som vil paatage sig den Daarskab, som i Rom Paadrog en Jnvenal Landflygtighedens Dom. Belønning er da nu den Muse, som mig driver, Som Mod mit seige Bryst, som Skarphed Pennen giver, Og naar det denne er, som har forledet mig, Saa veed jeg, at jeg er, den galle Verden lig, Saa har man ingen Ting mig meer at forekaste; Jeg siger lige frem, foruden dog at laste, At Verden, jeg, samt min Satyre daarlig er Saa meget meere bør man os da have kiær, Saafremt man endnu bør den store Sandhed hædre, At heele Verden gaar jo galere jo bædre. Men noget skulde der blandt denne Daarlighed Udsettes for min Pens Satyrske Bitterhed, Dog endnu vælgende een Gienstand som er værdig, Saa seer jeg, at jeg har en heel Satyre færdig 1) Kiærlighed uden Strømper.