Adresseavis for Børn, 1779-05-19
Dødsfald. Menalkes den unge Hyrde, paa hvis Kinder Vaaren endnu malede sine første Blomster og i hvis Barm Dydens Glæder boede, snigede sig en Aften Stund i den melankoliske Skumring udi af sin Hytte, og begav sig til den dunkle Lund, hvor han fuld af Væmodighed, og en indvortes Kummer, sank ned i sine Knæ ved en Skyggefuld Bøg. Af hans unge Pande, som Himlen ikke havde dannet til at foldes af Gremmelse, thi Yndlingen var skabt til at aande lutter glade Dage, frembrød en bitter og dyb Smerte, og Taare af Angstens Sveed, hængde paa hans Kinder, som den stærke Dug paa Efterhøstens Blade. Dybe Sukke bleve udstødte af hans Bryst, og hans Graad og Klagetoner, dæmpede Lundens vingede Chore, og og Grenenes Virtuser langt fra ham. Da han længe i denne sørgelige Tilstand havde ligget ved Træet, traadte en Engel frem og tiltalede ham paa følgende Maade: Hvad for en Smerte du unge Hyrde, forstyrrer din Ungdoms Lykke, du, hvis Pande Himmel aldrig har dannet til Sæde for Græmmelse, Sig mig, hvad bevæger dig at forlade din glade Hytte, og at begive dig i denne dunkle Lund, for at holde Klagesang ved dette Træ, og ved dine Sukke at skrække Skovens Sangere fra deres aldrig tilforn misundte Glæder, Himmelske, svarede Hyrden, dybt stønnende, i hvem du er, lad mig fortælle dig min Kummer og min Smerte, og føel saa, om jeg ikke har Aarsag til min Klage. See, min Fader, den gamle Ærlige, der ligger han i Hytten, syg og elendig, og forsmægter af Mangel paa en Melke drik. Jeg er den fattigste Hyrde i Egnen. Himlen har lukt sin Dør for mine Sukke, fortørret min liden Græsgang, som min Faders Been, og min liden Hiord er uddød. Fem Faar og en liden Avis liden Kurv med Frugt, som den lod mig tilovers har jeg allerede opofret ved dette Træ, der udbreder saa hellig en Skygge over Lunden; jeg har bedet og grædt, og bedet igien, – men min Fader ligger endnu syg, og nu har jeg ikke meere at vedervæge ham med. En rig Mand i denne store Stad, tilbød mig Deel i sin Lykke, men jeg saae til min syge Fader, og nægtede mig for den rige Mands Tilbud. Jeg elsker Gud og den stille Dyd, og græder langt hellere for min Faders Seng, end gaaer Sorgløs i Staden. Ak! du himmelske, ofte har jeg soret paa, at jeg vilde gierne lade af at elske Signe, mit Hiertes hele Lykke, – at jeg aldrig vilde komme imellem de muntre Hyrder og Hyrdinder, – aldrig meere høre paa hendes deilige Sang - eller dandse efter Timons søde Skalmeie, – naar Himlen kun vilde lyksaliggiøre min Fader. Thi han har dannet min Ungdom, og indpræget mig alle mine Dyder og hellige Ønsker, – skulle jeg ikke gjerne kunde opoffre alle Glæder for at see ham glad og lykkelig: Bliv bestandig i din Dyd, svarede Engelen ham, og i din Fortrolighed til Gud. Han vil høre din Bøn og lyksaliggiøre din Fader. Engelen forsvandt og Menalkes vendte med lang, somme ierende Skridt under Maanens stille brændende Lampe, tilbage til sin Hytte. Da han traadde ind af Døren, saae han sin Fader ligge død paa Sengen; han følte efter Pulsen, paa hans kolde døde Haand, Maanens Skin, viste ham den blege Pande, og de graae Haar, som omgav samme, de brustne Øine, og den rolige Mine i hans Ansigt, i hvilken han var død. – Da sank han sprogløs need for den døde Fader, trykte ham til sit Bryst, opløftede ham i sine Armee, og bar ham under en hulkende Graads Stemme, saa Taarene vædede den gamle Afdødes dødblege Kinder, hen til det hellige Træ. Ak raabte han med en hævende Stemme Himmel, dersom dette er, at lyksaliggiøre os i vor Elendighed, – dersom denne kolde Sveed, som glindser om min døde Faders Tinding, er en mere balsamisk Vederqvægelse, end den Melk og Frugt, jeg bad dig om, – Af da lad og mine Kinder fortørres, naar jeg trykker dem til hans da giør mit klappende Hierte og saa stille, som hans - da lad min lille Eng kun grønnes for for Børn. andre, og ved min Faders Side, bedæk ogsaa mig med Høstens faldende Løv. Engelen fremstillede sig paa nye, og svarede Menalkes saaledes: Nei, fromme Hyrde; Saa maae du ikke ønske. Gud har prøvet din Dyd du skal endnu længe leve og leve lyksalig i din Hytte. Gaae, og giv den uskyldige Signe dito Hierte. Hun fortiener det. Ævig Troskab vil du finde i hendes Omarmelse, og en rig Eng og en stor Hiord modtage af hendes Haand. Gaar og nyd Livets sødeste Lykke. Himlen skal velsigne dine graae Haar, din Græsgang blive den skiønneste i den hele Egn og ethvert Træ bringe dig aarlig de fødeste Frugter til Overflod: thi dem som elsker og ærer sine Forældre, dem velsigner Gud.