Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-04-26
Den nærværende Crisis kortelig sammenlignet med fordums Tider og de ministerielle Forfatteres Ryggesløshed stillet blot (Sluttet.) Den største blandt hans Favoriter (dersom han nogensinde har havt nogle i Ordets strafværdige Forstand) gav han Slip paa. – Sir Robert Walpole og Hertugen af Newcastle havde hver især sine Yndlings grundsætninger, og bleve, efter Folkets Begjering tvungne til at forlade deres Embeder. Han modtog Pitt (Lord Catham af Folket som en Gave af Folket. Men, retfærdige Gud, hvad var det for et Slags Mennesker, der bedragende vor nuværende naadigste Monark fra Begyndelsen af hans Regjering af Skridt for Skridt have ledet ham, fra Nationalvelstan, dens Pynt til vor mærværende ydmygende og farlige National-Fornedrelse? Mennesker, der have udmærket sig ved at foretrække den Stuartske Slægts forhadte Tyran-Regjering for de milde og retmæssige Grundsætninger, som Revolutionen garanterede det Brittiske Folk – Mennesker, hvis hele politiske Liv har intet udmærket sig saa meget som i at holde sig til Førsters guddommelige, ubrødelige Arve=Rettigheder, og de slaviske Lærdomme af lidende og blind Lydighed indskjærpede endog lige indtil dette Øieblik, ved de skiændige Hielpemidler, de finde i officielt Bedragerie, Dagens Morgenposter og Coureurer. Det er disse Hyklere og deres tyranniske Herrer, der arbeide ivrigen paa Engellands Undergang og hvis skadelige Projecter vi maa tilskrive al vor nærværende og forbigangne Vanære og tilkommende Farer. J det vi betragte Morgen-Posten og dens Leiesvende i dette Lys, ansee vi det for vor første Pligt, at fremstille disse Despotismens Talsmænd og disse Retfærdighedens og Menneskelighedens Forsmædere med deres rette Farver til enhver fornuftig og hæderlig Brittes Foragt. Medens dette politiske Kryb dagligen besmitte Pressen, for at understøtte et Slags magthavende Folk, der mangle enhver stor og god Egenskab, forøges med hver Time Landets Fare Skjændsel og Elendigheder, og i et Øieblik, det frygteligste, der nogensinde truede et Folk – et Øieblik, der trænger til et Genie i Politiken lig Franc. Bacon i Philosophien, – ere vi overladte til et Slags Mennesker, der i intet ere ovede end i Forræderie, Bestikkelse og hvert Slags Nedrighed og Grusomhed. Jntet stort, intet liberalt, intet eftertrykkeligt spores, Plan, Hensigt, Urokkelighed, Almeenaand, eller hæderlige Grundsætninger finde ikke Sted mere. Mennesker uden Erfaring, som aldrig have aflagt en eneste Prøve paa Duelighed, Vrag og Levninger af den Pittske Faction, og Creaturene af hine politiske Markskrigere – Liverpool og Hawkesbury – beklæde nu blot, for at fremme deres lave og lumske Jntriger, de vigtigste Embeder, og forsvare den hykkelske Grundsætning, at Kongens Valg ikke ere underkastet noget Spørgsmaal og at den Kongelige Yndes maa kunne tjene istedet for al Dygtighed til offentlige Embeder, saaledes overlades Cabinettets Beskyrelse til Lorderne Liverpool og Hawkesbury og arves af dem eller de, som hine Ministere bestemme dertil, to Mænd, hvis manghaande Intriger ere blevne fordærvelige for ethvert gavnligt Nationalforetagende og som have forskaffet sig deres Jndflydelse ved et Forstørrelses=System, der er det skjændigste og skadeligste, Hofintriger nogensinde have fremavlet. Disse Mænds og deres krydende Slængs Fremfærd er bleven en Satire over al RegjeDe have hersket ved Vold og Blodsudgydelse. ring. alting har, fra den Tid af de have faaet Magten, været Fiendtlighed og Krig. Og maaskee fortjener de cher at anmærkes, at sædvanligen ingen er ødslere med andres Blod end de, der er yderst bange for deres eget Det nærværende Ministerium kjender denne Sandhed af Erfaring, Hvert Skridt af denne skiændige Bestyrelse (den daglige Gjenstand for Morgenpostens betalte Lovtaler) bærer Præg af den dummeste Politik og den aabenbarste moralske Fordærvelse. Sir Home Pophams Udnævnelse til en høi Commando, medens en Krigsret offentlig havde brændemærket ham, kan ikke tilskrives nogen klogere Bevæggrund end et Slags Skrue løshed. Var hiint grundsætningsløse Angreb paa Kiøbenhavn efter Fornuftens Bydende eller medførte det nogen Gavn, Vi have ranet de Danskes Skibe, myrde deres Folk og forvandlet en venskabelig Nation til vo evig uforsonlige Fiende, Vore Seierstegn findes i vor Regjerings Troløshed og Nationens Skjændsel. Forgjeves forsikkres vi om at deres Flaade vilde have faldet i Fiendens Hænder, dersom vi ikke havde bemægtiget os den. - Hvad kunne vi rimeligviis vinde ved denne skjændige Compromittering af vor Nationalære? Erde Danske undertvungne, Kan vor Armee forblive i deres Lande, Er det mueligt for dette fornærmede Folk Harme at formildes ved andet end Hævn, Ak, naar Sværdet er i saadanne Hænder som de nuværende Ministeres, saa maa vi befrygte, at vi ikke kunne vente os andet end endnu mere Vanære og endnu flere Fiender: denne Sandhed maa tilsidst erkjendes, og man gjorde bedre i at tilstaae den strax. J uretfærdig Krig vil et klogt Ministerium vinde noget endog ved at give efter. Naar Fordringer, der ikke lade sig forsvare, maa opgives, saa lader os give efter med Aabenhed og Værdighed. Ministerne tænke maaskee at de spille et sikkert og godt Spil, men den fornuftige Deel af det Brittiske Folk vil bedømme deres Grundsætninger efter deres Handlemaade. Det Saar, de hver Time bibringe Landets Rygte og Sikkerhed er dybt og frygteligt. Man burde betænke, at Regentens og Rigets Plager hidrøre fra falske og skadelige Grundsætningers Anvendelse i Regjeringsbestyrelsen, og kun den, der stiller saadanne falske og skadelige Grundsætninger blot, men ikke den Forfatter, der lader sig leie til at forsvare dem, er Fædrenelandets sande Ven. Vi ere blevne foranledigede til at fremsætte disse Hovedtræk ved den Russiske Erklæring, der saa afstikkende fremstiller det skrækkelige Skuespil af voxende Fare og Rædsler, der, som man maa befrygte forestaaer os som Nation; uagtet den største Deel af Folket, svækket og kjed af de gjentagne Exempler, den har havt paa ministerial Træskhed, Dumhed og Svaghed opvaagnet af sin Sovesyge, og, følgende sine Forfædres Exempel, forsamler sig fra den ene Kant af de tre Riger til den anden, efter de res Valgrettighed, og opløfte for Tronen en Røst, som hverken kan miskjendes eller ringeagtes. Junius siger: jeg troer der gives endnu en Modstands Aand i dette Land, som ikke vil lade sig undertrykke; og jeg er vis paa, at der er en Skat af sund Sands i dette Land, som ikke kan skuffes. J det Haab, at Junius bedre kjendte Engelskmændenes Caracteer end vi paastaae at kiende den, benytte vi os af nærværende virkelig frygtelige Øieblik til at appellere til den Modstands Aand og den Skat af sund Sands som han sigter til, og paa hvis hurtige Aabenbarelse vi befrygte, Landets virkelige Frelse beroen. – Det er utroligt hvor meget adskillige af vore Helte have Aviserne at takke for deres Berømthed. Paragrapher, ikke Heltegierninger lede til Navnkundighed, og Udgiveren af en ministeriel Tidende kan give Navnkundighed og offentlig Hæder, uagtet han ikke kan forunde Titler og Pensioner. Man fortæller os uophørlig om de Heltedaad, der udøves af Sir Sidney Smith, der, ligesom hans Broder Spencer Smith, synes at forstaae Pralekonsten saa godt som nogen nymodens Markskriger, og Affairen ved Acre er Publicum blevet opvartet med paa alle muelige Maader. Først serveredes den i gammel Engelsk Stiil, derpaa blev den grilleret, siden smaahakket, og saa er den bleven os præsenteret under saa mange forandrede Skikkelser af Fricasse. – Ragout a. at den har mistet al Smag og allerede længe ikke har kunne tjene den groveste Appetit til Føde. Sir Sidney selv var Helten, i hans eget Eventyr - han var Bonapartes Overvinder, – han var den eneste Mand, der nogensinde tvang Napoleon til at trække sig tilbage. – Sir Sidner har fortalt det gode Engelske Folk dette paa saa mange Maader, at han ikke allene har narret John Bull og alle hans Afkom, men endog sig selv; uagtet Tyrkerne gjorde Jndsigelse mod hans Flugt med denne ubekiendte Heltegiernings hele Hæder og lydeligen klagede over at han forbigik deres Tapperhed med Taushed, ret som om de ikke havde nogen Deel i denne Handling, eller som om de ikke udgjorde en Deel af den Krigsmagt, der har puttet den eneste Fier i den Svenske Ridders Hat, som han bestandig gotter sig ved at bære. Tyrkerne, som harmedes over at see sig udelukkede af hans officielle Rapport om denne Gjering, forestillede ham hvor uretfærdig han handlede imod dem, og dersom han nogensinde siden havde ladet sig see i Constantinopel vilde de have ladet ham føle Vægten af deres Forestilling; men Sir Sidney var alt for ivrig syssel fat med at jage efter Navnkunnighed til at han kunde værdige andres Fordringer nogen Opmærksomhed. – Dersom denne Hædersmand skulde hændelsesviis finde en anden Laurbær til at pryde den erobrende Helts Jsse, saa anbefale vi ham at være saa beskeden som mueligt i at udbasnne sin egen Roes, og ikke at behandle Deeltagerne i hans tilkommende Bedrivter, saaledes som han har behandlet Muselmændene. hvad hans Broder Speneer angaaer, da overlade vi ham til den fulde Nydelse af den Pension, der med saa megen Ødselhed er bleven ham forundt, til Spillebordets Glæder og frem for Alt til hans egen Samvittigheds Trøst. - Det er ikke vor Hensigt, at udbasune Bonapartes Roes, men naar vi fordømme ham, bør vi ikke glemme vor egen Ryggesløshed. Det vilde unegtelig have været en grusom og ugudelig Handling dersom han havde befalet, at dræbe alle hans Med Soldater, men var det mindre grusomt, mindre ugndeligt, mindre skjændigt at danne et Morder System under den diplomatiske Caracteers Hellighed og at anvende en Deel af Landets Jndkomster for at faae Folk til at begaae en dobbelt Forbrydelse: Forræderie og Mord? – Var det mindre ugydeligt at lægge Plan til Bonapartes Død i Paris, St. Cloud eller Fontainebleau end det vilde have været for hans Ministere at vense paa vor allernaadigste Konges Død i Windsor, Kew eller Buckingham House? Dette er ske, seige og lumpne Midler til at blive en Fiende qvit, og vi ere forvissede om, Drake, Spencer Smith og Brook Tailor og alle saadanne hæderligsindede Mænd som de viste heri være af samme Tanker som vi. Megen skammelig og andskabsfuld Klaffer er bleven udost mod Bonaparte, som den der har befalet at forgive og dræbe de Syge og Saarede i Hospitalet i Syrten, og denne ryggesløse Bagvaskelse, som man nu tilstaaer at være Logn, blev udspredt efter en enkelt Mands Authoritet, der er berygtet for at skyde med en Lang Bue, og som finder saa stor Fornøielse i at give sig af med Vidundere, at ingen brav Mand, der sætter nogen Priis paa sin Caracteer og sin Forstand, vil vove at fortælle noget, som hiin har yttret, men antaget, at Beskyldningen var grundet, var Gjerningen da mere ryggesløs end at myrde? Dersom det var en Forbrydelse at Bonaparte bød at dræbe de Syge og Saarede, han ikke kunde fore med sig, var det da dydig handlet af en Engelsk Minister at lede en leiet Snigmorders Haand til en Mands Hjerte, som han ikke kunde undertvinge ved lovlige Midler, og som var hans Overmand i Cabinettet og i Feldten, – En Kriger pralede engang for Julius Cæsar med sit Mod, og viste ham et Saar i Ansigtet, Cæsar (der ansaae ham for seighiertet) sagde, jeg skal sige Dig unge Mand hvorledes Du skal undgaae sligt, naar Duerender Din Vei saa see dig ikke omkring. (Af the independent thig). Fra det første Øieblik af, at vi fik Kundskab om Angrebet paa Kjøbenhavn have vi bestandig advaret Ministerne om dets ulykkelige Følger, og bestræbt os for at forberede Publicum paa den skrækkelige Catastrophe det snart vilde frembringe. Det er med Smerte, ikke med Overraskelse, at vi see Keiseren af Ruslands Krigserklæring. Den har fuldkommen svaret til vore Forventninger J et mandigt, tydeligt og syndigt Statsskrivt udvikler Keiser Alexander sin Sorg, opregner sine Klager og frasiger sig vort Forbund og Venskab. Forgjeves besmykke vi vore Fornærmelser eller vægre os ved at tilstaae Sandheden – den Bekymring, Keiseren har yttret, er uskrømtet og hans Klager velgrundede.