Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1837-03-07
J dette Blads Nr. 58 findes en Oversigt af de forskjellige Meninger, der, denne Gjenstand angaaende, have yttret sig. Blandt disse den af Prof. Heiberg: at Gjenstanden vel er J Anmelderens Læreaar Nationalsag, men ikke Folkesag. holdtes disse to Benævnelser for eenstydige; han vilde ellers, som forhen berørt, ansee den for ingen af Delene, men som Kunstverdenen tilhørende. Kunstsamlinger staaer det vel enhver Nations Fyrster, Selskaber som Private, frit for at anlægge, og de findes saaledes af mangehaande Slags overalt i den kultiverede Verden, uden synderligt Hensyn til, af hvilken Nation Kunstneren har været, men naturligviis rettede efteren forskjellig Kunstsands. Jmidlertid skal man jo lære saalænge man lever, og Anmelderen skal søge, hvorvidt han nogensinde vil kunne sande: at hvad der er Nationalsag, ikke tillige skulde være Folkesag, eller og Folket allenfals ikke skulde være en integrerende Deel af Nationen, ja rettere sagt, være identisk med samme Hr. Paludan Müller har søgt at godtgjøre, hvorlunde Danmark vilde vinde i politisk Henseende ved Museet. Anmelderen deeler heller ikke Anskuelse i denne captatio benevolentiæ, da Politik og Æsthetik ere meget heterogene; allermindst vil et Land eller Folk kunne vinde, naar det vilde ostentere, medens Alle ere enige i, at det bør occonomisere. J Handelsstanden er vel saadant tildeels anerkjendt, men gjelder neppe i en Stat, især ikke i et Tidspunkt, da en stræng Statsoeconomie, er Folks som Fyrstes høieste og meest beføiede Meed, som Velfærds=Gjenstand. Hvad Jndflydelsen paa visse Haandværkeres Uddannelse angaaer, da indvilges vistnok Kunstsands=Bibringelsens Nytte, men ingenlunde, at dertil skulde behøves et Museum, ene for een Kunstners Arbeider, og dette af en saadan Udvidelse, at samme ikke kan naaes uden Understøttelse fra Folkets Side." Slutningsyttringen: at fordi Planen ikke er tilstrækkelig beredet og der er skeet Misgreb ved Anprisningen, vilde det være sørgeligt, om den ei blev realiseret, samt at et mislykket Forsøg kunde i andre Lande ansees som en Ligegyldighed hos det danske Folk for sin store Kunstner, da røber denne en priisværdig, skjøndt ganske ubeføiet Ømhed hos Hr. P. M. Hvad om Fremmede - i Tilfælde at Museet faaer sin Virkelighed - vilde sige som saa Danmark havde med mere Føie burdet anvende denne sin Anstrængelse til GjeldsAfbetaling og ladet Museet beroe til videre, mon dette ikke vilde være lige saa sørgeligt? - Jøvrigt tilbagekaldes ved denne Leilighed Erindringen om en hermed meget anglog Kjendsgierning. Endeel Enthusiaster vilde for ikke mange Aar siden have et Mausoleum (prægtigt Gravmæle, hvortil Tegning allerede var udført, oprettet for Göthe. Andre mindre Jvrige vare imod Tingen, saavidt mindes tildeels af den Grund, at en saa stor Hæder ikke passende burde ydes een endnu levende Stormand. Tydskland, tilligemed andre Lande, maatte saaledes see denne Sag - der vel med Grund kunde kaldes en Folkesag - tilsidesat; maaske ogsaa fordi den var utilstrækkelig beredet og misgrebet i Anprisningen. - Slutteligen tør Anmelderen - imod Hr. P. Ms. Paastand - tro, at "Leilighed altid staaer aaben for Danmark som for Tydskland til, under kraftigere Motiver og i et heldigere Tidspunkt, at hædre sine Mænd paa passende Maade. At dette gielder især for os, torde tildeels finde sin Grund deri, at Samlingen til det paatænkte Museum for det meste skal bestaae i Gibsafstøbninger, der ingenlunde ere varige Mindemærker, men - som bekjendt - angribes af Støv og Flue=Ureenlighed i den Grad, at de efter visse Aars Forløb maae, som de altid kunne, fornyes. - Anmelderen tillader sig derfor at gjentage Qvadet: Lad den Rige give om han vil, men lad den, der kun har det Nødtørftige, i Fred æde sit Brød i sit Ansigts Sved! "Hvor gjerne see vi kun vort Anslags gyldne Side, "Hvor gjerne dem, som vandt, hvor sjelden dem, som lide! Og altid Os!" Ewalds Harleqvin Patriot.