Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1841-01-29
(Jndsendt.) Det ubetvingelige Element. (Efter Saphir.) Kun et eneste Element gives der, imod hvilket Aanden er en afmægtig Qvinde, for hvilket den lammes, for hvis Lyn den standser ubevægelig og slap, mat og kraftesløs, og dette Element er - Grovheden!!! Grovheden, er endnu stærkere end Aanden, Af, hvor det er et herligt Element, den Grovhed! Men destoværre, gaaer det med Grovheden som med Digtekunsten: Man maa være født dertil. Grovheden er intet Talent, det er en Gave. Sallige ere de Grove; thi deres er Jordens Rige. Hvem Skjæbnen elsker, hans Pande kysser den i Vuggen, aabner hans Læber og siger: "bliv grovl Og dermed vandrer den Lykkelige ud i det menneskelige Liv, som med en Amulet, som med en ubedragelig Talisman, og han er lykkelig; thi han er grov. Hvem og hvad vil maale sig med Grovheden, Det maa være en herlig Bevidsthed at være grov Grovheden er klimatisk, der gives hele Landstrækninger, hvor Folk i en fortrinlig og betydelig Grad ere grove. Grovheden er Sjælens Næveret. En grov Sjæl er et af Naturens mærkværdigste Skuespil. En Grobian gaaer som en Hellig igjennem Livet. Jngen vover at lægge ham Noget iveien. Hvo der er grov, har Ret; J ville overtale ham med føde Ord – han er grov; J beder – han er grov; J fremsætte Fornuftgrunde, - han er grov; J forsøge, at sætte det igjennem med aandrige Vendinger – han er grov; J lade Vittigheden, med sine skinnende Jld= og Farveblomster sprudle for ham - han er grov; J tiltale hans Hjerte med Følelsens og Rørelsens Stemme - han er grov; J ere rørte, tilintetgjorte, fortvivlede – han er grov. Selv Guderne kjæmpe forgiæves mod Grovheden. Grovheden maa være et født nærende Element; den spækker En, ligesom Dumheden, godt, og den er særdeles yndet; hvor den grasserer, der boer den hos alle Stænder. Men der gives ingen større Sompathie, end imellem Grobianer indbyrdes. Naar en Grobian i den ene Ende af Staden seer en Grobian i den anden Ende af Staden for første Gang i sit Liv, saa kjende Grovhederne strax hinanden, og de omfavne hinanden. Der gives intet andet fast Baand end Grovhedens. Giv mig blot en Armee af 5000 Grobianer, og jeg slaaer det hele øvrige civiliserede Europa, paa Flugt. En eeneste Grobian er en heel Armee. Men der gives heller ikke nogen Dyd, der er sig selv saa dyrebar som Grovheden! En Grobian kan være alene med sin Grovhed i samfulde 14 Dage og han underholder sig kosteligt med den. En Grobian fortæller med langt større Lyst om sin Grovhed, end en Soldat om sin Tapperhed. Saadan en Grobian pleier sin Grovhed godt og lader den ikke forfalde; han giver den gode Spise- og Drikkevarer, meget Øl eller ogsaa - Champagne; han fører den endog i Selskab, og siger: "her har jeg den Ære at forestille Dem min Grovhed!" Han er saa salig: i sin Grovhed; ja, var det muligt, hang han sin Grovhed som en Orden i Knaphullet. Og dette ubetvingelige Element, mod hvilket alle Naturens og Aandens Kræfter staae værgeløse og matte, Grovheden, har Forsynet udstyret med gavmild Haand, uden Hensyn til Standen. Og Grovheden forplanter sig ogsaa herligt, uden Skoler og Opdragelsesanstalter, ved den simple bellelancasterske Methode. Ja, i Sandhed, vilde Man spørge ethvert uhildet, fornuftigt Menneske, der ingen overspændte Jdeer har om han helst vilde være en Humorist eller en Grobian?" han vilde, uden Betænkning svare: en Grobian." Fader i Himlen, skulde Du endnu engang ville sætte mig her paa Jorden, saa lad mig blive en Grobian, jeg beder bønligst, en Grobian!