Ribe Stifts Adresseaviser, 1813-07-30
(Efter nogle andre ikke hidrørende Forhandlinger, anmærkede Hr. Whitebread, at han ved at see paa den svenske Tractat, hvori adskillige Bestemmelser ikke forekom ham lidet overordentlige, havde seet, den indeholdt adskillige Henviisninger til Tractaten med Rusland; Han vilde altsaa spørge den ædle Lord ligeoverfor (Castlereagh) om det ikke vilde være fornødent, at denne ogsaa var i Husets Hænder. Lord Castlercaghmeente, at naar Forhandlingerne om den svenske Tractat fandt Sted, vilde det være nok, naar han gav mundtlige Oplysninger angaaende disse Henviisninger uden at forelægge Tractaten selv. Hr. Whitebread troede dog, det sidste vilde være meere fyldestgiørende. Hr. Ponsontby holdt for, der kunde gives Udtog af det, der vilde sætte Huset istand til at dømme nolagtigere end Ministerens mundtlige Forhandlinger. I Henseende til Publiciteten kunde der ingen Jndvendinger være mod slige Udtog, da Lordens Forklaringer vilde gaae om i al Verden 12 Timer efter, de vare givne. Han skulde derfor foreslaae slige Udtogs Forelæggelse næste Mandag. (Mandagen den 14de Juni, Overhuus). Carl Grev ønskede, inden de gik til noget andet Anliggende at forelægge den ædle Carl ligeoverfor (Liverpool) nogle Spørgsmaal omden for faa Dage siden paa Overhusets Bord lagte Tractat mod Sverrig, da nogen videre Oplysning var uundgiængelig fornøden for vedbørlig at tage denne Tractat i Overveielse. J anden Artikel var sagt: at H. br. M. lovede og forpligtede sig at tiltræde de allerede tilværende Conventioner mellem Rusland og Sverrig, saa at H. br. M. ikke blot ikke vilde lægge nogen Hindring i Veien for Kongeriget Norges Forbindelse, og Forening for bestandig med Kongeriget Sverrig, som en integrerende Deel deraf, men ogsaa vilde understøtte H. M. Kongen af Sverrigs Hensigter i saa Henseende, enten ved sine bona officia, eller ved, om fornødent at anvende sin Samvirkning til Søes i Forening med den svenske eller russiske Magt. Det blev ikke desmindre forstaaet, at man ikke skulde tye til Magten for at udvirke Norges Forening med Sverrig, med mindre Hans Majestæt Kongen af Danmark i Forveien skulde have afslaaet at tiltræde det nordiske Forbund, paa de Betingelser, der vare fastsatte i de mellem Hofferne i Stokholm og St. Petersborg værende Forbindelser. Ved denne Artikel var da Storbrittannien forbundet, at samvirke med Magt, om fornødent, til at nøde Danmark at opgive Norge, denne vigtige Deel af dets Eiendomme, til Sverrig, i Tilfælde at Hoffet i Kiøbenhavn vægrede sig at tiltræde den nordiske Alliance, paa visse Vilkaar og Betingelser, der hidtil ikke vare deres Herligheder bekiendte. Nu uden at ønske at foranledige nogen Forhandling for Øieblikket, eller give Ord til de Følelser, som den blotte Læsning af en saadan Forpligtelse, som man i Tractaten saae, naturligviis opvakte, ønskede han at underrettes, hvilke de Betingelser i Forbundet, mellem Sverrig og Rusland vare, som Danmark i Mangel af at tiltræde, skulde berøves Norge med Magt, og dette Land for evig forenes med Kongeriget Sverrig. Han ønskede at vide dette, da det uden saadan Underretning var aldeles umuligt at dømme og hele Spørgsmaalets Værd, og han forlod sig derfor paa, Lord Liverpool vilde være villig til at lægge Tractaten mellem Rusland og Sverrig paa Bordet, inden Forhandlingen. Derimod kunde han ingen Jndvending forudsee. Men der var andre Punkter og hvilke det ligeledes var væsentligt at have fuldeste Oplysning. De som med retfærdig Harme havde misbilliget Udstyknings og Delingsgrundsætningen under Paaskud af moralsk eller physisk Beqvemmelighed i at giøre Forsvaret lettere eller Sikkerheden, fuldstændigere - de, der havde anseet en saadan Grundsætning, eller rettere en saadan Mangel af al Grundsætning, som en Omstyrtning af al Ret og Retfærdighed, maatte vide, nøiagtig vide, paa hvad Grunde de gik frem, inden de indlod dem i nogen Forpligtelse, eller stadfæstede nogen Tractat, der i nogen Grad syntes at erkiende den politiske Lærdom, hvorimod de med saamegen Varme havde gjort Jndsigelse. Overhuset maatte derfor vide, hvad for kort siden var foregaaet mellem Hoffet i Kiøbenhavn, og vor Regiering. Vi vare un lykkeligviis indviklede i Krig med Danmark, paa hvad Grunde, og hvad Aarsager, der havde været Anledning til den, vilde han ikke opholde sig nu ved at undersøge; men hvis dette Land bestandig i nogen Grad holdt ved den Caracter af Retfærd og Høimod, som han haabede, det bestandig vilde vedligeholde, burde det bevise enhver Redebonhed til at giøre Ende paa denne Strid, saasnart der tilbødes Vilkaar, der bestod med dets Ære og Sikkerhed. Vi viste den Kiændsgierning, at en dansk Minister var kommen til England Vi viste, at en Standsning af Fiendtlighederne fra Danmarks Side havde fundet Sted, indtil Hoffet i Kiøbenhavn, kunde faae Vished og Udfaldet af hans Sending. Vi viste, at den Minister var snart affærdiget, og Fiendtlighederne begyndte paa ny, ja vi viste meere end det; ikke blot vare Fiendtlighederne blevne udsatte, men ogsaa var danske Tropper rykket, frem til Hamborg, og havde fægtet til dets Forsvar, hvilket Sverrig endnu ikke havde gjort.Men da Storbrittanien. vægrede sig at indlade sig i nogen Underhandling, bleve de danske Tropper dragne derfra, og denne Magt laante strax sin Bistand til Fiendens Ønskers Opfyldelse, og de danske og franske Tropper toge i Forening Hamborg i Besiddelse. Disse Kiændsgierninger viste de, og det var umuligt, de kunde komme vel forberedede til Forhandlingen om denne Tractat, indtil de vare underrettede om de danske Forslags Natur, og Grundene hvorpaa de forkastedes. Han haabede derfor, Lorden ikke vilde have noget imod at forlænge Brevverlingen, mellem den danske Minister og vor Regiering. Det var umuligt, han kunde angive Hemmelighed, som en Grund til Afslag; thi der kunde ingen Hemmelighed være i den Sag. Men paa hvad Tid opkaldes de at tage Tractaten i Overvetelse, Han talte nu den 14de Juni, og denne Tractat, som det var at befrygte, torde være et nyt Tillæg til denne lange Liste af Vilfarelser og Forbrydelser, de nærværende Ministre vare skyldige i, var undertegnet den 3die Martii. Han ønskede da at vide, hvor det kom, at Tractaten ikke var tidligere lagt paa Bordet, hvorfor det var blevet udsat til en Pe rinde i Sessionen, da det ikke var rimeligt, de vilde have de fulde Møder, saa vigtigt et Æmne æskede. Der var endnu en Punkt, som det var høist passende, der blev givet nogen Oplysning om. De var nu kommet til en Tid, da Sverrig, i Betragtning af de Offere, dette Land efter denne Tractat havde gjort og skulde giøre, maatte ventes at have gjort noget Fremskridt i at opfylde de Forpligtelser fra sin Side, som vi saa dyrt skulde betale. Han forlangte da Oplysning om de virkelige Skridt, Sverrig havde gjort i Følge sine Forpligtelser, han ønskede at vide, hvad Tropper Sverrig have de sat i Land paa Fastlandet; hvad directe offensive Operationer det havde begyndt mod den fælles Fiende, eller om nogen uforsvarlig Udsættelse i saa Henseende havde fundet Sted, Om disse Punkter maatte Da H. have Oplysning, inden de med den vedbørlige Grad af Forberedelse kunde tiltræde Forhandlingen. Den første Punkt var den vigtigste, og det laae ham særdeles paa Hierte desangaaende, at faae fuldkomneste Oplysning, muligt var. Han ønskede ligeledes at vide, hvad Sum der alt i Følge Tractaten var betalt den svenske Regiering. Han troede tillige, at for at faae et fuldstændigt Oversyn over det hele Æmne, burde de have vore Forbindelser med Rusland og andre fremmede Magter paa Bordet; thi uden det vil det være umuligt at indlade sig paa at overveie Spørgsmaalene paa den udførlige Maade Æmnets Vigtighed og Natur krævede. Dette maatte ikke betragtes fra den enkelte Synspunct af vore Forhold med Sverrig, inden de kunde komme til nogen rigtig Slutning angaaende den ene Punk, naar Sagen betragtedes i et stort, og Statsmandsværdigt Lys, maatte de tage det Hele af vore Udenrigsforhold i Betragtnig, samt vor udenrigs Politiksalmeene Grunde. For at sætte dem istand til at giøre dette med Virkning, anmodede han nu Lorden om den fuldeste Oplysning i de forskiellige Puncter, han havde peget til, og 1 Særdeleshed den første Punkt, som ustridig var den allervigtigste.