Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1772-07-17
Ved en nyelig falden Regn. Gud, kunde Du tilpas dog een Gang giøre Thi, skiønt Du giør alene idel got, Af Mennesket Du Muk dog til maa høre, Ja, ofte faaer, for Tak og Ære, Spot. En vil det have saa en anden anderledes: Kun faa betænker ret: Du skal i alt tilbedes. Vor Moders (a) Bryst var ligesom udtørret, Dens Fostere alt saaes blegnende (b.)Men Qvæge kom, og Glæden blev forstørret, Betimelig kom Vederqvægelse. (a) Str. 40. v. 2. () Vaarsæden begyndte at gulnes paa nogle Stæder. Med tør og sprukken Mund vor Jord om Vædske sukket, Og Forraads=Kammeret for Regnen blev oplukket. (. For Skabningen, som haver Liv og Mæle, Er Glæden stoer, dog størst for Mennesket. Hver Draabe bør Rettænkende besiæle, Til Lov og Tak for ham, som gjorde det. (a) For ham, som Himlene til Kobber kan forvandle At Jorden bliver Jern, (e) og lar sig ei behandle. Hvert Vink, og Gud! Du paa din Godhed giver, Alt nærmere skal føre os til Dig. Din Førelse i alt den beste bliver, Og den, som kun i dig er glad, er rig. Naturalisterne maa om Naturen snakke. Vi for Naturens Alt, og Gud Dig ville takke. ( Jøbs 38, v. 22. (d) Der fortælles om Hr. Simon, en gammel Præst i Sønderbye her i Fyen, at han gemeenlig betiente sig af besynderlige Udtryks Maader, for at opvække Agtsomhed og Eftertanke hos sine Tilhørere. Blandt andet brugte han en Gang disse Ord: Naar J seer Præstens Kørn i Marken, siger J. Korn, hvilket skiønt Korn Præsten har. Men i Sønderbye Syndere betænker ikke, at Præsten paa sine Knæ takker Gud for hver Regn=Draabe, ja staaer op af Sengen om Natten, tager sin Hue af, lader regne paa sin skaldede Jsse, og takker Gud for hver Draabe; men da ligger i Sønderbye Syndere i Syndens Søvn. () 5 Mos. B. 20 p. 23. Om Rednings=Midler for Druknede. 1. Den Druknede drages med Forsigtighed af Vandet, at Hoved, Hals og Bryst ved Fald, Stød og Tryk ikke faaer Skade. Man bringer den i et luftigt Værelse, eller, om Sommeren og ved mildt Vær lade den blive under frie Himmel, i Nødsfald. Den legges paa Ryggen eller Venstre Side over Straa eller Klæder. Maadelig Skumplen, er ikke skadelig, men alt for stærk skaber. Strax blæses Luft i Masktarmen og Lungen; Legemet rives og gnides flittig, Fodsolene irriteres ved Priklen. 2. De vaade Klæder aftages eller afskiæres; Legemet tørres med tørre eller luun gjorte Klæder, men best under Legemet at legge Heste= eller Sænge=Dækkener for des bedre at haandtere, bøie og bevæge det. 3. Man mager ved Hielp af Straabundter eller Puder, at Overlivet og Hovedet kommer til at ligge paa skraa op efter. Leiet indrettes, at begge Sider ligger frie, at man kan allevegne komme til. Hidtil har man gemeenlig, til de Druknedes større Skade, handlet tvert herimod ladet Hovedet hænge ned ad, tumlet og rullet Legemet uden Maade; ja, vel og hængt dem op ved Benene for at bringe det indslugede Vand ud af Maven; da det i Lungerne inddragne Vand, som er farligst, neppe derved udføres. 4. Naar Ansigtet og Halsen ere brune og blaae opsvulede og stramme af Blod, aabnes strax den store Aare paa Halsen (Vena jugularis, Drosselaaren) hvorhos mærkes, at man først river Stædet med en varm Dug, forretter Operationen med en Lancette, og giør en tilstrækkelig viid Aabning. Der kan tages 10 til 18 Unzer Blod uden al Fare, naar Ansigt og Hals ere brune og røde opsvulnede. Omendskiønt der ei strax kommer Blod, kan der dog være Redning. 5. Efter Aareladningen bringer man Slimen ud af Munden med en i Olie dyppet Finger og Luft indblæses enten ved en Puster, eller bedre, at et Menneske, som har stærke Lunger, legger sin Mund paa den Druknedes Mund; og med al Magt indpuster varm Aande. Man kan tillige indblæse nogle Mundfulde Tobaksrøg i den druknedes Mund; men ved al Jndblæsning holdes for den Druknedes Næse med den ene Haand, og med den anden stryge ham frem og tilbage paa Brystet, fornemmelig gnide og trykke fra Hiertegruden af op efter Brystet. En kan og forrette denne Guiden, medens den anden indblæser. Efter en hver stærk Jndblæsning holdes lidet op, for at see, om der kiendes nogen Virkning, om Brystet begynder at bevæge sig, stunke, og den indspærrede Luft ved en Lyd udtrykkes. a. Naar nu og imidlertid deslige Virkninger yttrer sig, maa man dog fortfare i Særdeleshed med Aandens Jndblæselse, efterdi Brystets første Bevægelser lettelig hører op igien, naar de ikke ved nye Kræfter bestyrkes. Men naar Jndblæsningen ikke gaaer hastig og let for sig, og yttrer de anførste Virkninger, maa man hverken fortsætte den med Magt, eller længe, siden her ofte møder novindelige Hindringer; men gribe til følgende Hielpemidler. 6. Et andet Hovedmiddel er, ved Tobaksrøg eller Luft at sætte Tarmene i Bevægelse. Man stikker en Leer=Træ, eller Hornstik af en Tobakspibe eller den smale Ende af en Knivskeede dog bestrøgen med Olie bag ind i Masktarmen, saaledes at det bliver to Fingre breed, indbragt, og rettet op af mod Krydset: derpaa røger en og blæser nogle Mundfulde Tobaksrøg efterhaanden ind igiennem Røret af alle Kræfter, man kan og binde to antændte Tobakspiber sammen ved Hovederne, og ved det ene Rør i Munden anbringe Røgen ved det andet ind i Masktarmen. Men paa hvad Maade Nøgen indblæses, opholdes et par Minuter imellem, gnider imidlertid Underlivet og fortsætter Arbeidet utrætteligen, siden den forhaabede Virkning ofte allerførst, efter længe igientagen Jndblæselse, paa følger. Skulde Tobak ei haves ved Haanden, maa man ved en Puster igiennem det med Olie bestrøgen og i Masktarmen indbragte Rør indblæse bar Luft. 7. Er en Haandlægge tilstæde, anbringes et Tobaks=Klysteer meget beqvemmere. Knaster=Tobak er bemerket at være best til dette Slags Clysterer. 8, Skulde Slim, Dynd, Sand a. opfylde Munden og Halsen, og samme ei med Fingrene kan udbringes, eller en Krampe i Luftrøret, hindrer Jndblæsningen, og Hielpe midlerne bliver forgieves, saa maa en Haandlægge strax foretage sig Luftrørets Aabning, som ikke er farlig, og ofte alene ved den er bleven reddet et Liv, om hvilket alt Haab var opgivet. Haandlægen maa altsaa under Adams Æblet (Cartalago thyrodes) efter Længden giennemskiære Huden samt Fedtet, med en Lancette aabne Luftrøret mellem tvende knorplige Ringe, overskiære den der neden for værende Knorpelselv, og indbringe et lidet Metal= eller Træ=Rør til Jndblæsning og Aandedrag, (det sædvanlige Troicar, som giør Saaret vanskelig at lægges, maa ei bruges) Naar den Druknede, begynder at snappe efter Aanden, maa man søge, ved at indgyde og indsprøyte ham varmt Vand, blandet med Saften af bereed Stradnløg (Oxymel squilliticum, som faaes paa Apotekerne) at rense Munden for Slimmen, aabne den ordentlige Vei for Luften, og derpaa lægges Saaret. 9. Saasnart Legemet er aftørret, og medens alle forbemeldte Haandteringer varer, maa man bestandig rive Legemet med Varme, ja, vel og med Olie besmurte Hænder eller med uldene eller grove linnede, fornemmelig Dreiels Klæder, der stedse omskiftes og paa nye varmes. J sær gnider man i Nærværelsen af Hiertegruben, og det saa, at man stryger op ad mod Brystet, og tillige trykker sagte imod det inderlige at Brystet. Tillige river man Armee, Laar og Fødder, de sidste meget stærkt, ikke mindre det gandske Ryg=Raad ned efter, alt med haarde, varme, ja, vel og i Olie dyppede Duge eller Børster. Man banker Ryggen sagte, og giver derhos Legemet nogen lemfældig Bevægelse. Under Rivningen eller Banken i Ryggen dreier man Legemet paa den venstre - Side, eller reyser det op, som det næsten sad over Ende. Al voldsom Tumlen derimod er skadelig, og den paa nogle Steder brugelige Rullen i eller paa en Tønde, meget fordervelig. Duge eller Lappe hvormed man gnider, kan man og væde i lidet Brændeviin eller vellugtende Vande. Men at gyde samme i Munden er meer skadeligt end nyttigt, Naar, for at puste lidet, opholdes med at rive, belegges Brystet og Overlivet med varmede Duge, Hiertegruben og det hemmelige Lem med Duge, som ere dyppede i varm Viin eller Viineddike, og afbredne, eller besprengte med Brendeviin; imellem Laarene kan og anbringes varme Steene eller Flasker med varmt Vand udi. 10. Næsen kan man indvendig kildre med en Feder, eller puste Tobaksrøg i den ligeledes kan igiennem en Pennefieder indblæses Snuftobak, Pulver af Marian, Pølse=Urt, Peber, Ingefær, eller Bertram, og Pulver af Ulvemmelk, (Luphorbra) i Næseborene, og for samme holde reven Peberrod, frisk malet skarp Senep, overskaaren Løg a. a. 11. Foruden at man søger at rense Munden fra Slim og Dynd, kan man og, ved at indblæse Tobaksrøg, ved en i Olie dyppet Fieder, men hos Børn ved at stikke en Finger i Halsen, foranledige en Brækken, da Legemet imidlertid maa ligge paa den venstre Side, og derhos sagte klappe paa Ryggen. (Dog ere forestaaende Midler under 10 og 11 ei at anvende, naar Hovedet og Hals ere meget opsvulede, brune og blaae, og af Blod udspendte, forinden en Aare er bleven aabnet) 12. Endnu kan man rive Tindingen og bag Ørene med Eddike og Brændeviin, børste og applicere tørre ja vel og blodige Kopsetninger paa begge Steder. 13. Foruden at rive Fodsaalene, kan man og prikle dem lidet med Naale, rive dem med Børster, pidske dem med Brændenelder, og sette tørre Kopper paa dem. 14. Om de første Forsøg ere frugtesløs afgaaede, maa man dog fare fort, da det først ofte, efter gandske Timers Bemøyelser og Forsøgenes bestandige J gientagelser, er lykkedes. Thi ligesom der ligger Magt paa at haste ved disse Foranstaltninger, saa er det og magtpaaliggende at holde ved indtil visse Tegn til Livet yttre sig. 15. Ved ringeste Tegn til Livet maa Legemet og meddeles større Grad af Varme. Man kan bedække det med Sengeklæder, der forud ere varmede og røgede med Alandt, Enebær, Sukker a. og legge paa Hiertegruben Duge vædede i varm Viin eller Brændeviin, sette varme Steene eller Flaskeer med varmt Vand ved Fodsaalene. Legge Børn imellem tvende Personer i en naturlig varm Seng a. 16. Nogle have for at opvarme de druknede, med varmt Møg af Staldene bedækket Legemet, eller nedgrave det i Møddingen, dog Ansigtet frit. Men i Steden for denne ekle Maade, tager man varm Træe= eller Tørv=Aske, eller om det en er ved Haanden, varmer man ved Søekanten Strandsaand, og til Lands, Salt eller Sand alene, eller Salt og Sand tilsammen mænget, strøer det en halv Haand tykt over et Lagen eller Dug, legger legemet derpaa, bedækker samme med lige Materialier ogsaa en halv Haand tykt, dog at Ansigtet er frit, og breder derover et Lagen eller Dug. Man har Exempel, at, ved saadan varm Askes a. ofte skeete Paaleggelse, de Druknede ere komne til Live igien. - - Hvorledes videre med de til live kommende skal forholdes med Pleie, Drik og Spise a. kan nærmere og tydeligere sees af Doctor Henslers Anviisning paa de allervigtigste Rad nings=Midler, hvoraf dette er taget, og faaes indbunden for 20 sk. her paa Contoiret. Bogen burde være i hverMands Eie, til hvilken Ende Hans Kongl. Majestæt, og har ladet den i det Danske oversette til almindelig Brug. Dens Jndhold er: I. Middel for Druknede. U. Qvalte H. Nyefødte Børn, som synes døde. W. Børn, der ere blevne trykkede (eller, efter Talemaaden: lagde ihiel, V. Af Damp og Dunst fortumlede. V. Ved Gift pludselig angrebne, Vl. Af nedstunkne Sager qvalte. VIII. Forfrosne, I. Adskillige andre Livløse eller i Livs Fare svævende. - Den ulykkelige Hendelse med Barnet, som druknede, (See Art. Nyeheder, gav mig Anledning til denne Bekiendtgiørelse. Naar Barnet, er druknet, siger man nok, kastes Graven efter. Men maaske dette dog kan give Anledning til en bedre og fornuftigere Behandlings Maade med Druknede, og at de ikke just skal overgives Døden, fordi de synes døde ved Opdragelsen. Det er til Overflødighed at anføre Exempler, i sær fra Holland, paa, at mange, ved betimelige og rette anbragte Rednings=Midler ere komne til Live igien. J slige ulykkelige Tilfælde er det dog best, naar en god Haand lægge er ved Haanden, og kan faaes; men i Mangel deraf, og i alle Tilfælde, er det og got, at vide noget selv.