Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-08-01
Skjøndt jeg med mange dygtige Lovkyndige anseer det for afgjort, at efter Lovgivningens Grundsætninger, Spørgsmaal om Placat 2den October 1810 (der forbyder uprivilegerede Blade at optage politiske Efterretninger) er overtraadt, henhøre under Domstolenes Afgjørelse, skal jeg her ikke gaae ind paa denne Gjenstand, men blot holde mig til den Udvidelse, som Cancelliet har givet sin Virksomhed i denne Retning. Det er klarere end Dagslyset, at Ple. 2den Octbr. 1810 ikke kan give Hjemmel for en Fremgangsmaade, som den Cancelliet har bragt i Udøvelse, da politiske Efterretninger og Artikler af politisk Jndhold ikke ere eensbetydende, og et Collegium ikke har Ret til at indføre nye Jndskrænkninger i Borgernes naturlige og ved Lovens Grundregel hjemlede Frihed, fordi det staaer i den Formening, at saadant i en eller anden Henseende kunde være gavnligt – altsaa at Cancelliet hverken i det Hele eller i en vis Sphære, er berettiget til paa egen Haand at indføre Censur, en Indretning, som Trykkefrihedsanordningen. har erklæret ikke bør finde Sted, en Jndretning, som det danske Folk afskyer. - Der er bleven yttret, at Rescriptet 10de April 1836 kunde give Collegiet Hjemmel hertil, men denne maa briste, naar man seer hen til, deels at dette Kongebud, efter sit hele Jndhold, og sine udtrykkelige Ord, kun indeholder en Jndskærpelse af Pl. 1810, deels at den mangler den væsentlige betingelse for at være Lov, som Fag. 28de Mai 1831 paabyder, idet dette Rescript ikke har været forelagt Stænderne, men udkom – mærkeligt nok - Dagen før de viborgske Stænders første Møde. – Man har villet hente en Grund for Rescriptets Gyldighed som udvidende Lovbestemmelse derfra, at Stænderne ikke have forlangt det forelagt, men deels havde de dertil ingen Grund, naar de ansaae det for en Jndskærpelse af den ældre Bestemmelse, deels blev det overflødigt ved deres Andragende om, at selve denne Bestemmelse maatte ophæves, og endelig have Stænderne ingen beføielse til at bortgive Folkets, ved et høitideligt Kongeløfte hjemlede, Ret. - Hvilken Udstrækning Cancelliet hidtil har givet den af samme indførte Censur, kan først blive klart, naar de undertrykte Artikler blive Stænderne forelagte til Bedømmelse, men der er stærk Formodning forat denne Udstrækning ikke er ringe, og saadan, at ikke blot Politiken i strængere Forstand, men ogsaa Historien, Statistiken og Statsvidenskaberne til en betydelig Grad derved blive Censuren undergivne - en Formodning, der blandt andet stærkt bestyrkes ved Hages Artikel og Culturens Fremskridt i Rusland, der blev beslaglagt, men senere udkom som Pjece; thi denne Artikel kan ikke komme ind under Begrebet Politik uden i hiin meget udstrakte Betydning. Beslaglæggelse uden Lov og Dom har derhos for Autoriteterne noget saa beqvemt ved sig, at der, naar den først er indført i en snevrere Kreds, er megen Fristelse til, og derfor grundet Frygt for, en stedse meere udvidet Anvendelse, især naar der er Tale om et Collegium, der ogsaa har givet andre Prøver paa Ugunst mod den frie Presse. - Uagtet de ovenanførte Grunde) synes igjendrivelige, saa maa og bør man jo antage, at Cancelliet har Motiver for sin Handlemaade, der ere blevne Folket ubekiendte; men selv under denne Forudsætning synes denne Fremgangsmaade at maatte misbilliges. Det kan nemlig umulig være undgaaer dette Collegiums Opmærksomhed, at denne Fremgangsmaade ikke blot er forhadt af Folket, men anseet for ulovmedholdelig, og at den selv af de sindrigste Mænd i Stænderforsamlingerne er bleven stemplet som Vilkaarlighed; Collegiet, hvis *) En nærmere Udvikling heraf har jeg givet i Folkebladet: 1836 21 og "Dansk Ugeskrift, 2den Række Jo 72 og 84. Fortolkning for det selv i alt Fald maa staae, som tvivlsom, maatte saaledes vide, at der ved Anvendelsen af denne Forholdsregel vilde opstaae den Mening hos Folket, at det Collegium, hvis Kald det er at vaage over Lovenes Overholdelse, i dette Tilfælde selv ikke fulgte Lovene, og det kunde ikke dølge for sig selv de sørgelige Følger, en saadan Mangel af Tillid maatte føre med sig. - Hvilke de Goder ere, man ved denne Forholdsregel har villet opnaae, eller hvilke de Onder, man har villet undgaae, vil blive tydeligere, naar de undertrykte Artikler blive bekjendte; dog allerede nu kan man gjøre sig nogen Forestilling derom. Disse Artikler kunne ikke indeholde noget Ærekrænkende for fremmede Fyrster, thi da kunde jo Cancelliet have anlagt Sag, eftersom det ikke mangler paa Lovbud og Straffebestemmelser for slige Forseelser. Altsaa efter al Rimelighed kun for at forebygge Yttringer, der for en eller anden fremmed Fyrste kunde være uvelkomne eller ubehagelige, har man indskrænket Borgernes naturlige Yttringsfrihed, og i Folket fremkaldt den Mening, at man handlede mod Loven. At det skulde være god Regjerings politik ved slige Midler at beile til fremmed Hersker gunst, er en Tanke man maa holde borte; thi en slig Politik hos en uafhængig, om end lille Stats Regjering strider ligesaameget mod dens Værdighed, som den, efter Historiens Vidnesbyrd, i sine Følger er fordærvelig. Skulde en fremmed Fyrste have besværet sig over de her omhandlede Artikler, efter at de vare udkomne, vilde man jo have det simple Svar paa rede Haand: at vor Lovgivning ikke hjemler Censur, og at den danske Regjering, selv er udsat for lignende Bedømmelse og Angreb en Tingenes Tilstand man sandeligen ikke behøver at skamme sig ved, men tvertimod bør sætte en Ære i at vedkjende sig, selv ligeoverfor den mægtigste Hersker. Det er som Redacteur af Dansk Ugeskrift, at jeg har anseet mig opfordret til at fremkomme for Stænderne i denne Sag. Jkke indvende man, at jeg ikke personligen er interesseret i Sagen fordi intet No af mit Tidsskrift er bleven beslaglagt; thi foruden at det er et fælleds Anliggende for alle Journalister og alle Læsere, saa er jeg virkeligen bleven indskrænket i min Virksomhed, eftersom netop det Stof, som Cancelliet har søgt at unddrage de uprivilegerede Blade, hører til Ugeskriftets meest benyttede. Ønsket om at bevare det Maadehold, som jeg troer efter almindeligt Vidnesbyrd charakteriserer Ugeskriftet, har bevæget mig til saalænge Klage stod aaben, at undgaae Sammenstød med Autoriteterne; hvorved jeg dog aldeles ikke kan ville udtale den ringeste Dadel over de Redacteurer, der have troet at burde handle paa anden Maade. Men den Tilstand, hvori Cancelliet har søgt at bringe den journalistiske Presse, er i den Grad utaalelig for den ærekjære, sandheds- og frihedselskende. Redacteur, at han kun kan finde sig i den som forbigaaende. - Efter det Ovenstaaende skjønne jeg ikke rettere, end at der for Stænderforsamlingen er Føie til at besvære sig over Justitscollegiets Fremgangsmaade, og at andrage for Hans Majestæt Kongen, at Samme maa blive tilholdt, ikke at forhindre Borgernes naturlige og ved Lovgivningen hjemlede Adgang til Domstolene, naar det formenes, at han har overtraadt Presselovgivningen. Kjøbenhavn d. 5. Juli 1844. Schouw.