Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-05-03
Om Tonen i den senere Tid i Hovedstaden end er bleven noget bedre imod ham, har denne dog endnu ikke udbredet sig langt derudenfor. Hans nuværende Forfatning paa Landet og i de fleste Kjøbstæder er heller ikke skikket til at gjenvinde Agtelse og Indflydelse, om han end selv var en Engel. Dog, Gud give, at det var den største Ulykke, den irreligiøse Tænkemaade havde anrettet. Men det vil vare endnu længe inden dens frygtelige Vaaben kan bekjempes. Men give Gud, vi nu ikke maa faae en blind Authoritetstro paa Menneskers Udsagn istedenfor Vantroe, thi vi ere ligesaalidet tjente med den ene som den anden. Kjættermageriet tilligemed de aandelige Anfægtelser ere jo nu i fuld Gang Protestantiske Inqvisitioner og Kjætterbaal ville vel ikke længe udeblive. Men alt dette er en saare bagvendt Maade at skaffe Geistligheden Anseelse paa, om det er Hensigten. 5. Hertil kommer endnu de offentlige Byrder, der ere Geistlighedens Embedslønning paalagte, saavelsom og et og andet Tab, de ved disse Paalæg have lidt. Først mistede Geistligheden, ved Ærkebiskop Svanes Forestillinger, den frie Bopæl, som deels Kirken, deels Sognefolkene vedligeholdt, uden nogen Byrde for Præsten; nu indløses samme med 500 Rbd. i Almindelighed, foruden at alle Forbedringer, ligesom og Vedligeholdelsen, udredes allene af Beneficiarien. Paa Præstegaarden blev siden lagt Rytterhesten, vel mod nogen Godtgjørelse, men nu ikke meere i Forhold til Byrden og de dermed tilfældigen følgende Udgivter, saa kom Familie= og Folkeskat, samt Consumtion; saa Embedskat; derpaa Extraskatten, Brandforsikkringspenge, Afgivt af Besiddelse, Nytte og Brug af Præstegaardens Jorder, der 2 Gange blev forhøiet, hver Gang med 3/4. Derpaa Afgivter til Seminariefond, omtrent 1/2 Deel af hele Kaldets Indtægt, ligesaa Afgivt til Amtsprovstefond, omtrent 1/2 Deel af hele Kaldets tiendeydende Hartkorn, derpaa Rigsbankrenter af Jord og Tiender, omtrent 1/2 til 3/4 Deel af Kaldets Jndkomme. Foruden alle disse offentlige directe Paalæg er der endnu Expenser til 2 Landemoder, Fattigskat, Meubelassurance, Afgivt til trængende Præsteenker, hvoraf der i Sielland omtrent er 60; Dito til Stiftsbibliotheket, Dito til Hielpecassen for Præsteenker; desforuden den tabte Skifteret og tabt Jndqvarteringsfrihed. Jndtil 1802 vare Afgivterne, paa Embedsskatten nær, endnu taalelige, men fra den Tid stege de i betydeligt Forhold, indtil H. M. Kong Frederik den 6te hævede næsten alle Skatter for Geistligheden. Den venter nu paa, at Rigsbanken skal gjøre det samme, saa vil en tung Byrde hæves for Standen, men der bliver desuagtet endnu meget tilbage; thi naar man betragter, hvad den desforuden har tabt ved at miste den fri af Kirke og Menighed vedligeholdte Bopæl, saa er Byrden endog ikke ringe, især i Kjøbstæderne, hvor passende Bolig ofte er aldeles umuelig at faae uden Capital til Kjøb, og den har Geistligheden ikke og Præsterne har aldrig havt den. De have egentlig subsisteret ved Credit, og da nu den overalt er falden, ere de og faldne med den. Naar man imidlertid betragter, hvor villig Hs. M. Kong Frederik den 6te har været til høie Vedkommendes Forestilling, at eftergive dem samtlige Skatter, og veed at Allerhøistsamme har privatim endogsaa hjulpet Mange, der henvendte sig directe til Ham, og naar man betænker, at samtlige Allerhøistsammes Forfædre have altid med største Naade hjulpet den geistlige Stand i sin mislige Forfatning, saa havde det vistnok været at ønske, at Geistligheden altid havde havt Talsmænd, der havde kjendt dens siden Reformationen i det Hele taget ikke misundelsesværdige Stilling, og havt Jnteresse for dens Velvære og derom gjort de fornødne Forestillinger til Majestæten; da det alt er Paalæg paa deres Embedslønning, hvorfra de øvrige Embedsmænd for det meste hidindtil have været fritagne. 6. Men ikke allene de directe Paalæg, men og de indirecte, have været følelige og nedbragt endmere Geistlighedens Kaar. Hertil maa regnes især følgende: de igjennem de hensvundne Aar siden Reformationen forøgede Statsbyrder, der har gjort det vanskeligt, ofte aldeles umueligt, endog for de villigste Ydere, at have noget tilovers fra deres fornødne Udkomme til frivillige Gaver. Pengevæsenets Forandring, hvorefter de nuværende Gaver, om de end i Navneværdie, saa dog ikke i sand Værd kunne lignes med, hvad disse Gaver vare i Værdie for denne Forandring skete. - Præsten, som Formand i Ansættelsescommissionen til Fattig- og Skoleskat. At Præsten er Formand i disse Commissioner, formenes at være aldeles nødvendigt, om Noget skal udrettes; men at han tillige er det naar Ansætningen skal skee, forvolder ham mange indirecte Udgivter og bittre Krænkelser. Der er, i Almindelighed, Ingen i Fattig- og Skoledistricterne, som godvilligen ville yde til disse Jndretninger saa meget der nu er fornødent, for at de beregnede Summer kunne udkomme. Ansætning maa altsaa skee, og at Jngen dermed var tilfreds, lærer den daglige Erfaring. De troe alle at være for høit ansatte, og da Præsten er Formand og han tillige er den eneste i Commissionen, hos hvem de kunne refundere sig den formentligen for høit ansatte Fattig- og Skole skat, saa vil Præsten i sit Høitidsoffer og ved anden accidentel Jndtægt faae at see, at nu En, nu en Anden, som troer sig fornærmet, har afdraget ham det i hans Offer, eller og aldeles efterladt at give ham noget. Holder han strengt over Skolegangen og mulcterer, hvor Anordningen byder, saa beregnes ham dette ved Leilighed ogsaa som et Afdrag af Een og Anden, og saaledes kommer han til indirecte at betale, saavidt mueligt, et Extrabidrag til Fattig- og Skoleskatten for sin Nidkierhed i sit Embede. Der er vist kun faa Præster, som ikke skulle have prøvet dette. Her er altsaa en meget ubehagelig Kilde til hans Embedsindkomsters Formindskelse. 7. Jeg kommer endelig til en meget vigtig Aarsag til den geistlige Stands trange Kaar, det er, Kornvarernes dybe Fald og dermed Creditens Tab. Jeg har sagt, at Geistligheden, selv i den Periode, da den troedes at leve i Overflod, bestod allene ved Credit, og dette gik saaledes til. Da Kornvarer søgtes og Prisen stedse havde Udsigt til at stige, vare vedkommende Handelsmænd meget villige til, tidlig paa Aaret at slutte Accorder om Tiendekorn og at give Forskud derpaa, selv om Kornvarerne ikke kunde leveres for næste Foraar. Jo tidligere Kjøbmanden kunde slutte Accorden, des ringere Priis erholdt han, og derfor var Tilbud om Forskud allevegne almindeligt, da Penge ikke manglede. Præsterne, som vare fattige og sadde i ringe Kald, maatte være saare glade ved saadanne Tilbud, hvorved de sattes istand til at anskaffe sig det Fornødne til Familiens Fødde og Klæde. Vilde end nogle Præster ikke antage disse Tilbud om Forskud paa deres Kornvarer, saa, naar de vare uden Gield til Kjøbmanden, som dog ikkun de færreste vare, kunde de faae de fornødne Penge tillaans paa andre Steder, og ved at beholde deres Kornvarer til Foraaret tiltvinge sig høiere Kornpriser, og derved betale den gjorte Gield. En Middelpris var da 7 a 8 Rdlr. pr. Tønde Hvede, 5 a 6 Rdlr. pr. Tde. Rug, 3 a 4 Rdlr. pr. Tde. Byg, 2 a 3 Rdlr. pr. Tde. Havre. Nu ere Tiderne forandrede, nu spørges der ikke mere om Kornvarer. Det er endog høist vanskeligt at faae dem solgte. Forskud kunne ikke erholdes, Laan derpaa endnu meget mindre, Priserne ere stedse i Synkende, isteden for 7 a 8 Rdlr. pr. Tde. Hvede faaer man nu, hvis man kan faae den solgt, 3 a 4 Rbdlr., Rug 11 a 13 Mark, Byg 9 a 11 Mk., Havre 7 a 7 1/2 Mark. Forhen kunde man betale Skatter og andre Udgivter efter Leilighed i det løbende Aar. Nu skulle de prompte erlægges, endog under Execution, hvorfor endogsaa Justitsbetjenten skal betales et ganske antageligt Salair, saa stort, som Præsten ikke har for nogen af hans vigtigste og meget anstrængende Embedsforretninger. Da Præsterne nu i deres meest glimrende Periode allene bestode ved Credit, og en stor Deel af dem endog i den Tid ikke havde det Fornødne, saa er det let at see, hvorledes de senere Omveltninger i alle Ting og de stedse forøgede Byrder maatte bringe de fleste af dem til den yderste Armod, da Kornvarerne vare i ingen Priis og Crediten for dem, som følge deraf, aldeles var omstyrtet. Jeg tør dristigen beraabe mig paa Skifteprotocollerne og paa Kjøbmandsbøgerne i alle Provindser; de ville sikkerlig kunne bevise at det er Sandhed, jeg her fremfører. Det vil altsaa let indsees, at Embeder, der ikke ere doterede til Familier, men kun til enkelt ugivt Mand, som desforuden har paa mange Maader lidt stort Tab i sine allerede fra de første Tider efter Reformationen tillagte Jndkomster, saavel ved Tienders Fratagelse, Accidencers Ophør og ved directe saavelsom indirecte Paalæg, maatte under nuværende trange Omstændigheder gaae aldeles til Grunde, som de virkelig ogsaa i Grunden ere, og hvilket let vilde erfares, naar høie vedkommende Collegier af hver geistlig Mand vilde, under Tausheds Løvte, forlange en edelig Opgivende af deres status rerum familiarium. (Sluttes i næste No.)