Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1810-11-30
Sverrig. (Af Stokholms Posttid., Hamb. Korrespond. og L. d. Børsenh.,J den skjønne Tale Hs. Kongl. Høihed Kronprindsen, holdt, da Hs. Maj. havde adopteret ham, sagde han blant andet til Kongen: "J de allervanskeligste omstændighed er har Staten altid taget sin Tilflugt til Eders Majestæt. 2 Gange har Tronen været ledig, og 2 Gange har Eders Naj. udøvet Kongemagtens byrdefulde Pligter, uden at have anden Ærelyst til Formaal, end det almene Vel Men hastig udbrød en af de Statsomvæltninger, som Himlen imellem synes at tillade til en Advarsel for Konger; og den Svenske Nation besvoer Eders Majestæt at bestige den Trone, som Eders Majestæt saa længe og saa tappert havde forsvaret. Det er ei uden stor Mistillid til min egen Evne, at Jeg modtager et Kald, paa een Gang saa stort og hædrende. Da jeg fattede denne Beslutning, var det i den Tanke at Jeg i alt skulde følge Eders Majestæts Raad, og ved Deres Side lære Mig selv den store og ansvarsfulde Kunst at regjere. Maatte Himmelen længe unde mig den Lykke at oplyses af Eders Majestæts Lærdomme. Give Gud at min Søns endnu unge Siel maatte dannes efter Eders Majestæt, og dybt hos ham indprentes det store Exempel Eders Majestæt efterlader til Deres Efterkommere! Ridderskabet og Adelen kaldte han i Minde, hvilke Forpligtelser de have imod Staten, som fødes til at nyde hvad deres Forfædre have erhvervet - - Opofrelse af deres Liv, i ethvert Tilfælde, er den ringeste af deres Pligter det er ikkuns ved Exempel paa en fuldkommen Uegennytte, en uindskrænket Underdanighed mod Kongen og Loven; det er endelig ikkuns ved et ustraffeligt Levnet man hævder sin Byrds Adel." Præstestanden opmuntrede han til, som værdige Lærere at udbrede Jesu Kriste Ords Forskrivter og Husvalelser, der indbefatte Lærdomme for Kongerne som for Folket. Borgerstanden lagde han paa Hjerte, at hos et frit Folk og under en retviis Regjering føre Snille og Fortjeneste til Alt. Til Bondestanden, sagde Hs. Kongl. Høihed: "Overalt har jeg hørt de Egenskaber prises som udmærke Eder. Jeg skuer med inderlig Glæde den særdeles Agtelse, Fædrelandet har for Eder. De fortjene ogsaa denne Agtelse, de Mænd, hvis Arm enten underholde den eller tjene til dens Værn. J det han derpaa henvendte Talen til Sverrigs Folks Deputerede, og retrede den sin faste Beslutning at opfylde de ham paalagte store Forpligtelser, sluttede han med følgende evig mærkelige Ord: "Opfødt i Leirene medbringer jeg til Eder en aaben og redelig Siel, en uindskrænket Hengivenhed mod Kongen, en varm Jver for at bidrage Alt til mit nye Fædrelands Vel. Med saadan Tænkemaade haaberjeg at kunne udrette meget Got. Den sande Statslære, den eeneste, som Guds Love erkjende for god, bør være grundet paa Retfærdighed og Sandhed. Saadanne ere Kongens Grundsætninger; de skulle ogsaa blive mine. Jeg har seet Krigen inden dens Grændser; Jeg kjender alle dens skrækkelige Følger. Der gives ingen Erobring, som kan skjænke Fædrelandet Trøst for dets Sønners Blod, spildt paa fremmed Enemærke. Jeg har seet de Franskes store Keiser saa ofte kronet med Seirens Laurbær og omgivet af Sine uovervindelige Hære, at sukke efter Fredens Oliegreen. Ja, gode Herrer og Svenske Mænd Freden er det eneste ærefulde Maal for en viis og oplyst Regjering; det er ikke en Stats Storhed som udgjør dens Lykke og Selvstændighed; det er dens Love dens Handel, dens Arbeidsflid, og fremfor alt, dens National-Aand. Det er sandt, Sverrig har liidt betydeligt; men det svenske Navns Ære har alligevel intet liidt derved. Vi ville underkaste os Forsynets Beslutning, og erindre os, J gode Herrer og svenske Mænd, at den gav os Jord tilstrækkelig til vort Ophold og Jern til vort Forsvar!