Corsaren, 1844-04-19
Nationalitetens Portner. Optrin af Grundtvigs Kæmpeliv. (Nationalitetens Bom præsenteres. Grundtvig staaer ved Bomhuset, med en sølvknappet Stok i Haanden). Grundtvig. Nu har jeg dog saa længe som Historieskriver og som Digter samt ikke mindre som Dansk-Samfundist kæmpet for Danskheden og vort ægte kongelig-danske Tungemaal; men jeg vil være en Tydsker, om det ikke bliver alt galere og galere. Det er accurat, som om jeg slet ikke havde rørt mig. Men, skal der være Gilde, saa lad der være Gilde, og skal jeg slaae dem Allesammen til Plukfisk, saa lad mig slaae dem til Plukfisk. Jngen Pardon! Jeg vil slaae, indtil deres Sværde støde mig tvers igjennem Hjertet, ligesom Angantyrs stødte Hjalmar, og endda saa vil jeg betænke mig paa, om jeg vil høre op. Saaledes slog jeg da forleden Dag denne Baron Dirckinck-Holmfeldt paa Hovedet med et Kjævebeen af "Fædrelandet", og jeg fortryder det sandt at sige ikke det ringeste. En saadan Karl, der har et dobbelt ck i sit Navn, vil han komme og tale med om Danskhed? Skal en saadan Fyr ,daraussen fra" raisonnere om vor kongelig-danske Fædrelandskjærlighed? Hvor vare hans Forfædre, da Absalon slog Venderne? J Holland vare de - og en saadan Karl vil tale med om den kongelig-ægte Danskhed! Men med ham er det ikke nok. Vagt maa der holdes, ud maa der feies, slaaes maa der paa Hovedet, naar Nationaliteten skal holdes reen. Her har jeg slaget denne Bom, og Jngen skal af mig lades ind, med mindre han beviser mig, at han er en ægte Søn af den søde danske Tunge. Giver Agt! hvem der? Nathanson kommer. Grundtvig. Hvor skal J hen, gode Mand, siden J er saa pyntet? Nathanson (pustende). Jeg skal hen og tale med min A, han gik nu nyssens ind. Grundtvig. Vil J ind? J, som endes paa son! Er son Dansk? En Dansk ender paa sen. Nathanson. Herregud, jeg kan dog ikke antage Navnet Nathansen, for saa vilde man troe, at jeg efterlignede forhenværende Hestehandler Nathansen, der lod sig døbe og antog Navnet M. L. Nathanson, bare for at chicanere mig. Sode Mand, lad mig komme ind! Det er ikke for Nationalitetens Skyld, men kun for at tale med Hr. A. Han har lovet mig to Spalter til iaften angaaende Landboskatten. Det gaaer reent galt, hvis han ikke hjælper mig. Grundtvig. Saa gaa da! Men kom strax udi igjen. Boetius kommer. Grundtvig. Er J Dansk i Sind og i Skind? Boetius. Behag at see paa mig, om ikke mit Ansigt er aldeles nordisk lyst. Forresten hedder jeg Bbetius. Grundtvig. Fy. I er mig en Vederstyggelighed! Böetius! Og det vover J at sige mig i Øinene! J vover at komme stikkende med et latinsk Navn! Boetius. Jeg kan forsikkre, at jeg altid ret hjertelig har hadet Latinen. Jeg kan producere de bedste Attester fra mine Lærer. Desuden skriver jeg jo "Aftenbladet". Grundtvig (betænker sig). Det er sandt. Det er paa en Maade kongelig dansk. Gaa ind! Molbech og J. Levin komme. Grundtvig. Jngen af Eder kan komme ind. Molbech. Hvorledes? Jeg, som har skrevet en dansk Ordbog og Noter til den nye Udgave af Holbergs Commedier! Levin. Og jeg, som har skrevet en dansk Monographi! Mølbech. Om end bech er lidt tydstagtigt, saa veed jeg, at Mol er Dansk. Det findes f. Ex. som Grundstavelsen i Molbo. Grundtvig (efter nogen Overveielse). Det er det Samme! Mol kan gaae ind; bech bliver udenfor. Levin. Og jeg, Hr. Grundtvig? Grundtvig. De, Hr. Levin, kan blive udenfor og passe paa den Endestavelse, Molbech lod ligge. Grundtvig (seer atter ud). Men der seer jeg storre Folk komme, nu gjælder det først. Stemann kommer. Grundtvig. Holdt! her kommer Jngen saa let ind. Er J Dansk Fa'lil? Stemann. Kiender J mig ikke? Jeg er Stemann, Præsident i det danske Cancelli! Grundtvig. J kan være Præsident i det tydske Cancelli, men i det danske er I det, Gud straffe mig ikke! Gaaer nogen Dansk med to ner i Enden af sit Navn? Var Eders Bedstefader ikke tydsk? Gaa, hvorhen J vil, herind kommer I ikke, Stemann (ved sig selv). Hvad vil jeg der i Grunden? Derigjennem gaaer dog ikke Veien til Cancelliet. Og der skal jeg op, vi have Pressesager for. Lad den Gamle staae. (gaaer). Grundtvig stiller sig igjen paa Vagt. Efter nogle Dieblikkes Forlob opdager han en Flok langt borte og raaber: Gaaer kun Jer Vei! Her er ikke Plads for Eder! Levessau - an er en tydsk Endelse, selv om det ravtydske ß var borte. Blücher - ingen, der er ægte Dansk, hedder Blücher! - Og De med Hr. Adler! "De er Kongens høibetroede Mands", siger De? Kan nok være, men ikke paa Dansk; thi saa hed De ikke Adler men Ørn. - - Ah, hele Hof-Suiten! Gaaer bort, Allesammen, J ere tydske! Hertugen af Schlesvig-Holftein-Sønderburg-Augustenburg kommer. Grundtvig (med tilbagetrængt Vrede). Holdt, Deres Durchlauchtighed, De kan ikke komme ind i den danske Nationalitet . . . . . . . . Hertugen (gaaer hurtig tilbage). Om Forladelse, jeg havde det saamæn heller ikke ifinde. Prindsen af Hessen kommer. Grundtvig strækker Staven ud og holder ham tilbage: Det gjor mig ondt, Deres Durchlauchtighed! Jeg kan ellers godt lide Dem; men aldrig, det siger jeg Dem, aldrig træder De, herind i den danske Nationalitets Helligdom, aldrig! De hedder Hessen, og Hessen er det tydskeste Tydsk. Prindsen af Hessen gaaer taus. Kongen kommer. Grundtvig. Vær velkommen, Konge! J hedde, Christian eller rettere Christiern, I er Dansk, kongeligægte Dansk. Lad mig see, Eders Forfædre - - (bliver pludselig bleg) Eders Forfædre, ja, det maa ud: Eders Forfædre vare fra Oldenburg. Men, Eders Majestæt, gaa ind! - - - Hei, Levezau, Blücher, Prinds af Hessen, Alle . . . . gaaer ind, gaaer ind! Og jeg ..... jeg, jeg troer, jeg vil gaae min Vei.