Ribe Stifts Adresseaviser, 1844-07-29
Stænderforsamlingen i Viborg. J Anledning af Kommissarius's Yttring angaaende Oliemøller Schyttes Andragende om en kraftig, folkelig og fædrelandsfindet Statsadministration &c., at Andragendet satte ham i Forlegenhed ved dets Ubestemthed, meente Proponenten, at en enkelt Stænderforsamling eller Undersaat ikke vilde være istand til at fremkomme med et Forslag, der kunde vinde alle de andre Forsamlingers billigelse. Jkkun naar en i Aand og Sandhed folkeligsindet Regering tager Jnitiativet og fremkommer med et fuldstændigt Udkast, kan man vente at de forskjellige Anskuelser ville forme sig om dette. Han meente, at alle fire Stænderforsamlinger maatte bemyndiges til af deres Midte eller tillige udenfor samme samt med et Antal af Kongen valgte Mænd at tage et saadant Udkast under Overveielse. Selveier Lydersen kunde ikke stemme for en Komittees Nedsættelse, blandt andet fordi han meente, at jo flere Herrer der kommer til at regere desto større Byrder bliver der lagt paa de mindre formuende Stænder, hvilket han yttrede havde Aartusinders Erfaring for sig; han ønskede en god, klog og folkelig Konge, som Frederik IV og Frederik Vi, for hvem han haabede at Christian VIII ikke vilde staae tilbage, og endelig meente han, at en konstitutionel Forfatning ikke var betimelig, navnlig fordi Bonden ikke var moden til at tage Sæde i en lovgivende Forsamling. Proprietær Jensen yttrede, at netop fordi man ikke kunde tillægge flere af vore Konger de samme gode Egenskaber, som de nævnte besad, kunde han finde sig foranlediget til at tiltræde Propositionen. En Deel Medlemmer vilde ikke stemme for en Komittee, dersom Andragendet skulde gaae ud paa en Konstitution. Oberst Brock, Prokurator Jespersen, Fabrikant Dalgas, Justitsraad With stemte for en Komittee; Auditor Roulund ligeledes, idet han udtalede den Overbeviisning, at faae vi ikke snart en Konstitution staae vi Fare for, maaskee inden ret længe, at miste vort Modersmaal, vort Fædreland og vort gamle, kjære danske Navn. Kjøbmand Müller yttrede: "Jeg stemmer naturligviis ogsaa for en Komittee. J Anledning af det lignende Andragende, hvormed Proponenten fremkom i forrige Session, blev der af den kgl. Kommissarius fremsat adskillige Jndvendinger, saasom at han fandt Andragendet af mislig Beskaffenhed, fordi Landets Nutids og Fremtids Vel allerede laae Kongen varmt paa Hjerte, at Stænderne, ved at gribe ind i Kongens Bestræbelser, vilde antyde en Mistillid, der snarere kunde standse end fremme den større Udvikling, at han nærede Tvivl om at Delegerede fra de fire Stænderforsamlinger vilde kunne sætte sig ind i Forholdene eller endog blot tage Jnitiativet, at der kunde møde adskillige Spørgsmaal med Hensyn til den fremtidige Succession i de forskjellige Statsdele, Spørgsmaal, der fordrede Forhandlinger med andre Stater, og at det vilde være skadeligt for disse Forhandlingers Fremme, om de bleve indledede af en folkelig Implus til Jndførelse af en fri Forfatning. Jeg vilde ansee det som et sørgeligt Tidens Tegn, om Stænderne i deres Virksomhed for Nationen skulde forfeile det Maal, hvorefter der stræbes. Hvad angaaer de Vanskeligheder, som, med Hensyn til de statsretlige Forhold til Hertugdømmerne, Arvesuccessionen derunder indbefattet, siges at stille sig iveien, da troer jeg, at man idetmindste for Slesvigs Vedkommende dog vel nu er kommen saavidt, at der ikke i denne Henseende længer er nogen Hindring. Aarsagen til at vi endnu ikke ere komne videre maa vistnok søges i at Regeringen vil en anden Vei end Folket; hvis Regeringen vil slippe Absolutismen, da skulle vi see, at de saakaldte Vanskeligheder vilde forsvinde som Avner for Vinden. Men Jntet er skeet fra Regeringens Side. Jstedetfor at agte paa den Røst, der nu flere Gange har lydt i Adresser og Petitioner og Folkets Trang til en fri Forfatning, bød Regeringen os i forrige Session en ny og 5te raadgivende Forsamling, der, efter dens Bebudelse og de af den kgl. Kommissarius meddeelte yderligere Oplysninger, maatte betragtes som Noget, der snarere vilde føre tilbage, end frem. Vi staae nu atter i Begreb med at henvende os til Kongen med en Petition om, at han vil tage Jnitiativet til at indføre en fri Forfatning, der gjengiver Nationen den Andeel i Statsstyrelsen, der oprindelig tilkommer den. Vi henvende os tilham med saameget mere Tryghed, som han jo dog fornuftig viis maa ville fremme Danmarks politiske Udvikling. Jeg kan og vil ikke opgive den Overbeviisning, at han, som paa Rigsdagen den 17de Mai 1811 modtog Kronen af det norske Folk, og derved erkjendte Folkets uimodsigelige Ret til at bestemme dets Regeringsform, at han, der hist saaledes ikke blot var Frihedens Talsmand men dens Skaber, ikke skulde mene det ligesaa med os. Dog, – Kongen er som andre Fyrster kun et Menneske, han kan ei stole paa sine Omgivelser, navnlig ikke naar Talen er om Tilstanden i Landet; han trænger til at modtage nøiere Beretninger, og til at den nogne Sandhed kan trænge frem, og naae hans Øre. Mænd, der besidde Kraft, Mod og Villie til i Skrift og Tale at yttre sig over Statstyrelsens forskjellige Brøst, der efter deres Kundskaber og Vilkaar kunde gjøre Fordring paa Ansættelse i de høieste Poster i Staten, har man undertiden seet forfølges lig de laveste Forbrydere. Dog det vil maaskee faae en Ende. Kammerherre Benzon, Gaardmand Kirk, Kammerherre Lüttichan, Kod. Schou udtalede sig mod en Komittee.