Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-08-14
Jndenlandske Efterretninger. "Dansk Samfund i Sydsjælland afholdt Møde den 2den de, i hvilket Pastor Boisen af Skjørpinge i et interessant Foredrag gjorde opmærksom paa, hvilken værdifuld Skat vi Danske eie i vore Ordsprog, som vi nu agte saalidet paa, at man endog paa visse (fornemme) Steder vilde blive anseet for et raat, udannet Menneske, naar man anvendte dem. Han henviste til at man havde Samlinger af saadanne Ordsprog, blandt andre Grundtvigs, der næppe kostede saameget som den mindste franske, tydske eller engelske Grammatik. Han ansaae det for ønskeligt, at man i den offentlige Underviisning anvendte et Par Timer ugentlig paa Forklaring af Ordsprogene, og meente, at Modersmaalet nok maatte kunne have den Fordring, at faae i det Hele et Par Timer fra det Franske, Engelske, ja endog Latinske dertil Men ogsaa anbefalede han, at man, i vore SmaabørnsSkoler, det er at sige i Hjemmet, hvor Mødrene ere Lærerinder, vilde forklare Ordsprogene for de Smaa, baade for at bibringe dem Forestilling om Fædrenes Tænkemaade og Kjærlighed til det Danske. Mange Ordsprog maatte man passe nøie paa, da de havde en Skjælm bag Øret; og vore Forfædre havde oftest en vis ironisk Maade at udtrykke sig paa, ligesom en vis godmodig Jroni og jevne Vittighed vare Grundtræk i danske Nationalcharacteer. Forat gjøre en Begyndelse med Ordsprogs-Forklaringer vilde Taleren prove paa det Gamle: "Forsigtighed er en Borgermesterdyd. Han anforte historiske Exempler paa uforsigtige Borgermestre, f. Ex. i Krigen med Carl Gustav, i Tordenskjolds Historie, samt lod Baggesens bekjendte kallundborgske Borgermester og Wessels, som "for Smed lod rette Bager", løbe Spidsrod for den høist lunefulde Vittighed, der udmærket ham. Man kunde antage, at Ordsproget var ironisk, men vore Forfædre havde maaskee meent det alvorligt, idet de antoge, at hos Byens vigtigste Mand maatte Forsigtighed være en Dyd af practisk Værd. Overalt var det Synd at sige Andet, end at de Danske overhovedet vare meget forsigtige, Ulykken var kun den, at de oftest vare formeget forsigtige. Saa lides paastaaer man jo i vore Dage, at Regjeringen har været lovlig forsigtig i de slesvigholsteenske Anliggender, o. s. v. (Præsto Av.) Kjøbenhavnsposten, mener, at det burde ansees for en sand Vinding for Landet, hvis kongelige Embedsmænd bleve aldeles udelukkede fra Stænderne, hvormeget disse end vilde komme til at savne juridiske og enicaneratiske Kundskaber. Det er en af de Sætninger, som man jevnlig seer fremsat af de radicale Reformatoler, og som dog er ligesaa uretfærdig i sin Fordring, som umulig i sin Udførelse. Den er uretfærdig, fordi Embedstanden, der udgjør en talrig Deel af Statens Borgere, dog maa have et ligesaa fuldgyldigt Retskrav paa at see sine Jnteresser repræsenterede, som enhver anden Classe eller Stand af Statsborgere har det, og den er mulig at udføre, idetmindste nu for Tiden, og det vil landsynligviis altid blive Tilfældet. J ingen Stat, saa not os bekjendt, er Embedstanden udelukket fra Repræsentationsret, og det hidrører sikkert mindre fra Erkjendelsen af deres Ret dertil (thi hvor Partilidenskaben taler, maa Retfærdigheden tie) som fra Umuligheden af at kunne undvære dem, der dog fornemmelig ere i Besiddelse af videnskabelig Dannelse. Det er nødvendigt, at der findes Handels-Jndsigt, agronomisk Jndsigt, o. s. v., i Stænderne, men det er ligesaa nødvendigt, at der findes Lovgivnings- og administrativ Jndsigt, hvis man ikke hvert Øieblik vil see aldeles undførlige Beslutninger tagne. Og nu Comiteerne, hvorledes vilde man faae dem besatte? Stænderne have besiddet enkelte dygtige Medlemmer udenfor Embedstanden, men de fleste Comitee-Referenter have dog været Embedsmænd, thi der skal Øvelse til at føre Pennen, som til alt Andet i Verden, og den erhverver man ikke bag Ploven, eller ved Høvlebænken. Og hvorved har da den danske Embedstand fortjent at stemples med en saadan infamin juris, Naar og hvor har den viist sig trællesindet? Naar og hvor har den viist sig fjendtligsindet mod sine Medborgere, Man gjennemgaae Stændernes Historie, og man vil finde, at Embedsmanden, har ladet Ordet lyde saa frit i Salen som nogen anden Borger. Den danske Embedstand staaer, det er vor fulde Overbeviisning, sandelig paa saa respectabelt et Trin, baade fra Dannelsens, Redelighedens og Fædrelandskjærlighedens Side, at der ikke er fjerneste Anledning til at udelukke den fra Nydelsen af statsborgerlige Rettigheder, og naar man nylig, i Anledning af den cubierestesteske Proces, har meent, at den danske Embedstand, ikke har Noget at lade den franske høre, saa maae vi hertil bemærke, at det er os ubekjendt, at Rygtet udpeger en eneste høistaaende Embedsmand hertillands – Colonierne ville vi undtage – som tilgængelig for (O. Th. Av.) Bestikkelser.