Berlingske Tidende, 1812-02-21
Norge. Christiansand . . . - - 251 - 1 181 Arendahl . . . - - (28 - i - 1230 - (a20t - Øster=Riiser . . . . . . . . 18. - . 1 J Bergen. . . . . (142. - 16230 - staae - 16216. i christiansund . . . . . . . . . Molde . . . . . . . . . . . . . . 1 S. H. C. J S. H. C. 1 S. H. C. 1 S. H. a. Hertugdømment. Fr. L. 1 Rd. A. 1 Rd. 1 s. 1 Rd. 1 Mk. Flensborg . . . - 13140. - a 1 124 - s.; saa 16 1621 16 Tøndern. . . . . . . . 8 sk. . 6. - Apenrade . . . . . . . 36 1144 1 Eckernford. . . . . . . 3 16. . 1 18 Kiel . . . = = 3 38 a 32 a 11 Rendsborg . . . . Jyeboe . . . . = 4 16 4 16 16 1 2 Sønderborg . . . - 4 - 32 1 40 1 Altone. Hvede Fr. 1201 125 Rd. pr. 2 s. Rug Td 100 1106 Rd. pr. Læs. Sog Td. 54162 Rd. pr. Last. Havre Tr. 42 143 Rd. pr. Læs. Spiellerup og Smeerup Menigheder, ved deres Lærers, Hr. Pastor Mynsters, Bortgang. Joh. 1. 47. Vi tabte ham, den Mand, for vore Hjerter, Saa saare, saare kiær, Den Mand, som deelte, Glæderne og Smerter, Med hver iblandt os herAf os forlod en Lærer og en Fader, En Trøster, Hjelper, Ven; O bittre Tanke: Han, som os forlader, Ei kommer meer igien, Du, som i Vandel er, som i Din Lære, Saa ægte christelig, Modtag den svage Tak, vi kan frenbære, Vi alle elske Dig Dig følge Held og Glæder allevegne, For hver Din Daad, saa skjøn, Dig møde Kjærlighed i nye Egne, Din velfortjente kon O Mynster, belliget er blandt os Dit Minde, Det intet rokke kan End længe skulle vore Taarer rinde, Om Dig, Du ædle Mand! J skjønneste Vaar, Jkkun 23 Aar mindre end 3 Dage faldt, som et Offer for Døden, Martin Georg Martensen, Candidat i Lovkyndigheden. Tidligen. fremspirede de heldigste Siele=Evner, Omhyggeligen bleve de uddannede. Jkke blot som Videnskabernes Dyrker, udmærkede han sig ved sin Flid. Men han havde et heller uheldig Smag for eller naaede ufuldkommen Færdighed i de skjønne Kunster: Musik og Tegning: Jngen af hans korte Livs Timer lod han unyttet, Derfor var han en Glæde for hver af hans Ungdoms Lærere; Derfor tildrog han sig sine Akademiske Læreres Yndest; Derfor gav Fremtiden ham - om den var bleven ham forundt -et ikke usikkert Haab om Foresattes Tilfredshed. Religion og Philosophie vare ham dyrebare. Som de dagligen oplyste hans Forstand, forædlede de og dagligen hans Hierte, Thi det var ham er nok at synes, men at være Derfor havde han stedse Agt paa sig selv; Derved blev han stedse agtværdigere for dem, som kjendte ham; og dem kjærere, som elskte ham. Ualmindelig var hans Higen fremad Og dunkel Ahnelse blev sørgelig Vished; Uforhaabet nærmede han sig til sin Forklarelses Tilstand. Derfor blev hans Fraskillelse et bittert et uforglemmeligt Tak for den ømmeste Moder, et uopretteligt Savn for elsket Broder, Veemodig født, men undsletteligt staaer, hans Minde hos Venner. Som himmelsk Sallighed omgiver hans Aand, Saa hvile stille Fred over hans Støv Gjenforeningens Haab husvale de Sørgende: Dette Sandhedens Minde sattes ham af hans ange Præstegaard, den 7de Febr. 1812. Ungdoms Lærere og VenE. Bondesen, Tanker ved Tyge Smith Fabers Grav i Slagelse. Hvad byder her en Taare at nedslyde, hvad byder Hiertet være saa beklemt : kun Tabet af den hedenfarne Gode, som Gravens Mulm og Mørke nu har gjemt. Han maatte døe, at grumme Tanke! kan maatte døe i bedste Ungdoms Vaar, for god han var til neden her at vanke, derfore Gud formindskede hans Aar. Sorg ikke ædle Fader eller Moder, sorg ikke kiære Søster eller Broder, thi hvis herned hans Stemme kunde lyde, ca lød den vist med disse glade Ord: og lykkelig er jeg; thi ingen Smerte, nel ingen Kummer styrrer mine Fjed, et sort Bagvaskelse, er ond Mistank, omgiver meg, som nyder salig Fred. O kjære Fædre! lad ei Taaren flyde, hold inde med hver Graad, hver gammerskrig, Hvem tør vel Himlens Herre Spidsen byde, net taal hans Savn, taal det taalmodelig han er jo lykkelig, snart paa hiin Side J samles skal med ham, og vorde hannem liig. Ut min elskelige eiegode Mand Laurits Gudde, Sognepræst for A Flade, Fladstrand og Gierum Menigheder i Aalborg Stift, efter lange og tunge Lidelser ved en salig Död den 8de Februari, om Morgenen Kl. 6, endte sit Livt tornefulde Bane i sin Alders 50 Aar, maae jeg herved med dyb Vemod ærbødigst bekiendtgjöre fraværende Venner og Familie. Flade Præstegaard, den 10de Februari 1812. A. L. B. Witt, sal. Gunde.