Viborger Samler, 1845-03-03
Nyeste Postefterretninger. Frankerig. Det var herbette, der, førend Discussionen om de hemmelige Fonds aabnedes, bragte paa Bane de to høie Embedsmænds Afsættelse umiddelbart efter Adressens Votering. Taleren udviklede den ved dette alvorlige Factum truede Uafhængighed af de Deputerede; han kunde begribe at Greven St. Priest var bleven afsat, thi Udenrigsministeren vidste bedst, hvor farligt det var at have en usikker Gesandt i Udlandet (Hentydning paa Guizots Forhold i Aaret 1840 som Gesandt i London under Ministeriet Thiers); men D. de Lhuus Afsættelse viste aabenbart, at det var Ministeriets Hensigt, at sætte Embedsmanden over den Deputerede. Straffede man de Medlemmer, der stemte imod Ministeriet, maatte man ogsaa belønne de for Ministeriet Stemmende, og saa var den parlementariske Bestikkelsestige fuldstændig færdig. Frankerig havde havt tvende aldeles fordærvede Regjeringer – Regentskabet og Directoriet –, der staae brændemærkede i Historien: den kommende Tid vil brændemærke den tredie Fordærvelses- og Bestikkelsesregjering (Taleren afbrydes; Majoriteten viser Udbrud af Uvillie.) Guizot forsvarede Ministeriets Forhold i dette Anliggende. Stedse havde Ministeriet agtet de Embedsmænd, der som Deputerede viste Uafhængighed i de enkelte opkastede Spørgsmaal, men Alt havde sin Grændse, og naar Deputerede, der ere Embedsmænd, fordømme deres Regjerings Politik, saa kunne saadanne fiendtligsindede Embedsmænd ikke taales. – Druyn de Thups reiste sig og erklærede, at hans Program, da han valgtes til Deputeret havde været: Jntet systematisk Votum for eller imod Ministrene, men et Votum efter hans Overbeviisning Naar han i et Spørgsmaal, som Ministrene gjorde til Cabinetsspørgsmaal, ikke havde stemt med Ministrene, saa havde han een Medskyldig, der nu sad paa Minister, dænken (Salvand, og endog Guizots Forhold som Gesandt i London 1840 retfærdiggjorde hans Handlemaade. (Bravo! fra den venstre Side; Allarm i Centrum. Guizot tog nu Ordet, og udhævede i Anledning af det imod ham rettede Angreb, at han (Guizot), da han i sin Tid havde angrebet Thiers's Ministerium, ikke længere var Gesandt. Salvand, havde kun i et enkelt Spørgsmaal, og det endog kun hvad Formen angik været imod Ministeriet; i alle andre Spørgsmaal havde Salvandy været af Ministeriets Mening. Oran, den 1ste Febr. Militairposten ved Sidi-belAbbes har været Skuepladsen for en overordentlig og uforudseet Tildragelse. Denne Post, 18 Lieues Syd for Oran, bestaaer af en Redoute og en dermed sammenhængende forskandset Leir, besat af en Bataillon af det 6te lette Linieregiment og 2 Escadroner Spahis. – Bataillonschefen Vinoy havde igaar Morges erholdt Underretning om at noget Qvæg var frastiaalet nogle venskabelig findede Stammer. Commandanten ilede med sit Rytter til det Sted, hvor Tyveriet var begaaet, for at indhente Oplysninger. Henimod Kl. 10 om Aftenen, paa den Tid, da Soldaterne og Underofficererne sædvanlig begive sig til Hvile, indfandt omtrent 60 Arabere sig ved Leiren, nogle Børn gik iforveien; de Fleste vare forsynede med Vandringsstave; de syntes ikke at være bevæbnede. De forlangte at faae Commandanten i Tale, og Skildvagten lader de forreste komme ind; men da han mærker Uraad, forsøger han at standse Toget. Et Pistolskud strækker ham til Jorden, og dette tjener tillige som Signal til Angrebet. Fanatikerne trænge ind i Leiren fremdrage de under deres Klæder skjulte Vaaben, og styrte sig over vore uforberedte Krigere. Disse, ligeledes satte i Bevægelse ved det faldne Skud, gribe til Vaaben, og kaste sig over Araberne, der nu søge at undflye. Men alle Udgange ere besatte, og alle de Arabere, der befinde sig i Leiren, finde der deres Død. 58 Liig bortføres fra Valpladsen. Denne Kamp med Fanatikere, der have indviet sig til Døden, har kostet os mange Offre: over 30 af vore Krigere ere enten myrdede eller saarede. Et fra Redouten afløst Kanonskud har imidlertid underrettet Vinoy om at overordentlige Omstændigheder kaldte ham tilbage til Leiren. Denne Officier, formenende at det givne Signal bebuder Nærmelsen af en eller anden Bande omkringstreisende Røvere, stoler paa sine efterladte Tropper og iler afsted af den Kant, som en paa Flugten værende Fiende havde maattet vælge. Saaledes ankommer han tilde Douars, hine Arabere havde forladt for at finde Døden iblandt os, og hvor han kun finder Koner, Børn, Oldinge og Hjorde, der føres til den franske Leir. Om Foranledningen til dette vanvittige Foretagende fortælles Følgende. En for nogle Dage siden fra Vesten kommende Marabout havde udspredt den Efterretning, at Keiser Adderrhaman i Marocco var afsat af sine Undersaatter, fordi han havde sluttet Fred med Franskmændene, En Prætendent var i Begreb med at bestige Thronen, og Marabouten var afsendt af Prætendenten med den Mission at jage de Christne ud af Algier. Maraboutens Tale og Bønner havde vakt to Stammers Fanatisme, og disse besluttede at nedsable Garnisonen i den franske Post og Leir. Førend de fanatiserede Muselmænd begave sig paa Marschen, uddeelte Marabouten til dem Brød og Salt, og udtalte tillige nogle Ord, der skulde gjøre de sande Troende usynlige og betage vore Vaaben Kraft til at skade dem. Mange formode, at Emiren Abdel Kader har formaaet nogle af sine Tilhængere til paa ny at forsøge paa at begeistre og ophidsede paa en venskabelig Fod med Frankerig staaende Stammer.