Ribe Stifts Adresseaviser, 1807-10-12
J Midten af August Maaned blev Premierlieutenant Steffens afsendt til den i Kiøbenhavn kommanderende Generalmajor Peimann med en Skrivelse fra Hans Kongelige Høihed Kronprindsen, af følgende Jndhold: Saa ubehagelig som det er, at tænke sig Muligheden af Kiøbenhavns Overgave til Fienden, og saalidet jeg ogsaa frygter derfor, saalænge De fører Kommanden, finder jeg dog nødvendig, at bekiendtgiøre Dem: At det er Hs. Majestæt Kongens Villie og befaling, at De, dersom den Ulykke - som Gud forbyde, - skulde hænde sig, at Kiøbenhavn skulde blive indtaget, før Stadens Overgave, at opbrænde Flaaden, da Hs. Majestæt af tvende Ulykker vælger det mindste, da det for Hs. Majestæt i Gierningen, er en mindre Ulykke, at see sin Flaade forbrændt, imod det langt større, at see samme i Hænderne af Hs. Majestæts og Landets Fjender, og derved at give disse Misdædere en Triumph, som sikkert vil være enhver Dansk Undersaat utaalelig. - Efter mange overstandne Møisommeligheder, for at undgaae de fiendtlige Krydsere, naaede Lieutenant Steffens endelig Sielland, og var Kiøbenhavn paa 1 1/2 Miil nær, da han, endskiønt førklædt, blev anholdt af en fiendtlig Patrol og bragt i det fiendtlige Hovedqvarteer; dog havde han i Forveien sønderrevet Kronprindsens Brev. Fienden lod ham afhøre og forlangte at see hans Depesche, eller at vide den ham betroede Forretning. Efter erholdt Afslag herpaa truede Fienden med Tortur, men betænkte sig og lod det ikke komme dertil, sendte Lieutenanten derimod efter nogle Dages Forløb ud paa Flaaden, hvor han forblev indtil den ulykkelige KapitulationsSlutning. Medens han opholdt sig hos Fienden, har man villet forføre ham til, at vorde sin Pligt og Eed utroe, og tage Engelsk Tieneste. - Fienden har giørt nogle hundrede Fanger, deels af Landværn, deels Søefolk. Disse Fangne lod han transportere ud paa Flaaden, og fordeelte dem der, imod al Krigskik og menneskelig Følelse, paa de Kanonbaade og Bombe skibe, med hvilke han attaqverte vor Flaade. Derved bleve vi altsaa nødsaget, at ødelægge vore egne Folk, og det er, desværre, alt for sandt, at nogle af disse Krigsfanger vare paa det Engelske Skib, som af vore Kanonbaade blev skudt i Brand og fløi i Luften. Ogsaa fra Søesiden kastede Engellænderne Bomber ind i Staden. Nogle af disse ere fundne usprungne, og ved at undersøge disses Ladning funden, at de vare blændte med Glasstumper. Denne Maade at fylde Bom her paa, er Engellænderne egen, og kan heller ikke bruges af andre end Engellænder. Der gives Engelske Officierer af alle Klasser, som ere ædlere findede, som ansee den Engelske Expedition paa Sielland fra den rette Side, og som, endskiønde de adlyde de dem givne Ordre, dog selv føle, hvor afskyeligt og foragteligt det er, man har paalage dem at udføre. En ganske anden Carakteer besidder Admiral Gambiers Flagkapitain, Home Popham. Denne Mand har, efterat Holmen og Flaaden ifølge Capitulationen var Engellænderne overleveret, gjort sig al mulig Umage, for behørig at efterligne en vel af rettet Røver=Hovedmand. Han forstaaer ogsaa denne Rolle virke lig fortreffelig; thi blandt andet lader han i den commanderende Admirals Navn, sønderhugge alle Skibe og Baade som endnu stod paa Stabelen; endvidere lader han Dampmaskinen og Dokken ruinere, endskiøndt begge ere heelt uden for Capitulationen; men Capitulationen generer ham ikke det mindste, thi endskiønt at der loves, at respektere Privat Eiendom, har han dog bemægtiget sig en Mængde Skibs= og Bygningstømmer, som var Privateiendom, og som ikkun af Mangel paa Rum, var givet Eierne høieste Tilladelse at lade henlegge paa Holmens yderste Deele; endnu meere, han lader alt Verktøi fratage de Kongelige Tømmer folk, hvilke de for egne Penge havde anskaffet sig, og til daglig Brug var af dem paa Holmen forvaret. Vel har Holmens Forstandere gjort kraftig Forestilling imod disse Overtrædelser af Capitulatonen, men Capitain Popham har slet ikke agtet derpaa, og fulgt sit ædle Princip, at tage Altman kanfaae, og ødelægge Alt, hvad man ikke kan slæbe med sig. Lige søger Lige, og Capitain Popham har en værdig Medhielper, en vis Capitain Dunbar, Chef for et Engelsk Skib. Denne Mand, som nu med hielperig Haand leder Popham i alle sine Røverier, commandeerte afvigte Vinter den Engelske Fregat Astraa, og saae sig nødsaget til, da hans Skib i Søen var bleven stærk beskadiget, at søge Kiøbenhavns Rhed. Paa Forlangende blev hans Skib bragt ind i Dokken, og i kort Tid igien istandsat. Medens Fregatten blev repareret, viiste man saavel Capitainen som hans Officierer og Skibs=Mandskabet al Velvillie og Giæstefrihed, som man troede at skylde en venskabelig Magts Undersaat; og lod Capitainen daglig frit gaae omkring paa Holmen, saa at han uden ringeste Mistanke fra vor Side blev bekiendt med alle derværende Indretninger. Da Skibet igien kunde gaae til Søes, forlod han endelig Kiøbenhavn, og efterlod de meest levende offentlige Bevidnelser paa sin Taknemmelighed, for alt ham beviiste Gode og Hielp, og - denne samme taknemmelige Mand, er nu den Første, som tilbyder sig at gaae Capitain Popham til Haande, og give ham beste Anviisning, til at Jntet skal undgaae hans fuldkomne Plyndring. - Neppe vil det Engelske Folk kunde rose sig af disse tvende Mænd, men sandsynlig stemmer deres Grundsætninger og Sindelag fuldkommen overeens med det Engelske Ministeriums.