Berlingske Tidende, 1834-05-31
Fra Storhertugdømmet Hessen, den 13de Mai. Mørke Skyer trække allerede atter op over vor neppe begyndte Landdag; hvilket man desværre kunde forudsee af Alt, hvad forud var skeet. Vel har Takadressen i Almindelighed havt et forsonende Udfald; men det lille Ord alle, hvormed man betegnede som velsindede samtlige tidligere Landdage, altsaa ogsaa den sidste, som opløstes og strengt dadledes af Storhertugen, indeholdt aabenbart en indirecte Misbilligelse af Storhertugens Manifest. Thi det bekjendte Franske de roi regne, mais ne governe paa hvis Uforenelighed med en ordentlig Regjering allerede er inddrømmet af dets egne Ophavsmænd, finder ingensomhelst Anvendelse paa vor Statsforfatning, der er grundet paa et aldeles monarchisk Princip. Men endnu mere oplystes det sande Standpunkt ved den Commentar, som den Deputerede v. Gagern, under Discussionen over Adressen, gav hertil i skarpe Ord, saa at hans Tale fandt heftig Modsigelse hos den gjeldende Forfatnings Venner, f. Ex. de Deputerede Wey land, Goldmann, Grev Lehrbach, Grolmann, Hardy. Hirsch o. fl. a., men Understyttelse hos Bevægelsens Tilhængere fra forrige Landdag. Virkeligen erfarer man nu, at Kammerets Præsident, da han forespurgte, naar han, tilligemed den dertil ved Lodtrækning bestemte Deputation, kunde overlevere Takadressen til Storhertugen – har igjennem Statsministeren erholdt det Svar: at Protocollen over hiin Discussion først maatte indsendes, førend noget Svar kunde gives herpaa. Om Takadressen vil vorde antaget, naar hiin Commentar til samme, mod hvilken Majoriteten i Kammeret ingenlunde protesterede, vorder bekjendt, derom ville Mange nære Tvivl. Saaledes var da allerede i Begyndelsen en ny Spire lagt til en stor Uenighed. Hertil kommer endnu andre Omstændigheder. Kammeret har Ret til at bekjendtgjøre dets officielle Protocoller. Denne Bekjendtgjørelse ved Trykken følger ogsaa denne Gang, som tilforn. Men desuden agter Kammeret at udgive en særskilt Landdagstidende. Et Ministerialrescript, som blev forelæst i Dagens Møde, gjør Kammeret opmærksomt paa, at intet offentligt Blad maa udkomme uden Regjeringens Concession. – For nogen Tid siden er, som bekjendt, en Undersøgelse bleven indledet ved den herværende Stadsret imod en vis Wesp, formedelst Bestikkelser, som have fundet Sted ved de oprindelige Valg. For otte Dage siden har den herværende Hofret – en for sin fuldkomne Uafhængighed bekjendt Domstol, hvilken man aldrig har kunnet beskylde for Partiskhed for Regjeringen – eenstemmigen besluttet, at denne Undersøgelse ogsaa skal udstrækkes til den Deputerede C. E. Hoffmann, i hvis Tjeneste ovennævnte Wespstod. Overeensstemmende med vor Constitutionsact maatte dette have til Følge, at Hr. Hoffmann, som endnu ikke definitivt er optaget blandt Kammerets Medlemmer, udelukkes fra samme, da den 60de Artikel af Constitutionsacten yttrer sig meget strængt i denne Henseende, og stedse blev anvendt i denne Aand, saaledes navnligen af Hr. Hoffmann selv paa den sidste Landdag. Forat undgaae dette, besluttede Majoriteten i Kammeret i Dagmed 21 imod 15 Stemmer, blot foreløbigen at decidere om den formelle Gyldighed af Valget, med Opsættelse af den personlige Qvalification. Men dette ansaae de Femtens Minoritet for et Brud paa Constitutionen, ifølge hvilken en pærtiel Tilstedelse og en partiel Opsættelse umueligen kunde tillades. Den lod sig ikke af Majoriteten, der anledigede en meget heftig Discussion, tvinge til at stemme imod sin Samvittighed og Overbeviisning, den suspenderede tvertimod sine Stemmer, hvorved ingen gyldig Beslutning kom i Stand, da i det Mindste 2/3 Dele af Kammerets samtlige Medlemmer, eller 27 Stemmer, udfordres hertil. Denne Sag er ligesaa ny som vigtig i vore Landstænderiske Forhandlingers Annaler, og man er meget begjærlig efter at erfare Resultatet heraf. Af Alt dette seer man, at Landdagens Begyndelse frembyder intet Glædeligt og desværre kun lidet Haabom et heldigt Udfald.