Berlingske Tidende, 1829-03-21
(Fortsat.) Statssecretairen gjorde her opmærksom paa, at dette Punkkunde betragtes afhængigt af det katholske Spørgsmaal og uden Hensyn til Religionen. Han viste hvorledes Antallet af "freeholds er saa betydeligt større i Jrland end i England, at den ikke er noget Usædvanligt, at 15 til 18000 slige Eiere findes i et Grevskab, men ikke fjerde eller femte Delen findes i et ligesaa stort engelsk Grevskab. Bestemmelsen af 40 S. havde i sin Tid, det burde man ikke glemme, været fastsat for at udelukke dem, der ved deres Jndkomsters Ringhed maatte ansees for at være afhængige og tilbøielige til Uordener. Jndledningen til Henrik den 6tes Statut beviser dette. Den foreslaaede Forholdsregehar netop den selvsamme Hensigt, at forskaffe Landet en uafhængig Valgforsamling istedet for en enten af Godseierne eller af Præsteskabet afhængig Valgforsamling. Man havde troet, at det vilde være nødvendigt for at opnaae dette Øiemed at forhøie Valg, rettighedens Sats fra 40 s. til 20 L., men han troede, at manvilde komme til Maalet, naar man antog den til 10 L. Nødvendigt er det, at den hidtil brugte Maade, ved Eed at erhverved sig sin Qvalification til at vælge, afskaffes, og at der bliver bestemt en retlig Maade, hvorpaa Vælgeren kan godtgjøre sin Stemmeberettigelse. Efterat have udviklet dette og viist, at det Privilegium, som de meere ubemidlede Eiere synes at have, i Grunden ikke er noget Privilegium, og meere end opveies af de tilstaaede Rettigheder, vendte Statssecretairen sig til at undersøge, fra hvilket Synspunkt den romerske Kirke skulde betragtes og hvilke geistlige Garantier der skulde tages. Hovedspøgsmaalet var her, om den katholske Kirke skulde indlemmes i Staten eller omden skulde betragtes som en anden dissenterende Kirke. Man har længe heldet til den første Anskuelse, og den har navnligen havt Lord Castlereagh for sig, men skulde Kirkens Stilling og dens Garantier blive en Gjenstand for Underhandlinger med Pavestolen, da vilde dette give Anledning til de største Vanskeligheder. Der er noget Oprørende for det engelske Folks Følelser, Noget der saarer Uafhængigheden og Stoltheden, at tænke sig, at Kongen af England maatte henvende sig til en fremmed geistlig Curie for at bestemme hvorledes hans egne Undersaatter skulde behandles. Derfor skal hele Forslaget bestaae deri, at den rommerskekatholske Kirke ikke skal blive betragtet som en bestaaende, men som en dissenterede Kirke. Af samme Grund bliver Afskaffelsen af det saakaldte Veto foreslaaet, fordi det er Begyndelsen til den katholske Kirkes Anerkjendelse i Staten. Jmidlertid ere der enkelte Punkter, som nærmere maae ordnes, i Særdeleshed hvad Regjeringens Opsigt med den irske Geistligheds Communicationer med Pavesædet angaaer. Statssecretairen tilføiede her nogle Forslag, angaaende den romerskekatholske Geistligheds Titler, og viste, at det havde været en Grund til megen Uenighed, at hine hidtil havde brugt de i den protestantiske Kirke brugelige Biskops=Titler. Enhver romersk katholsk Undersaat, som erholder noget Corporationseller Dommer-Embede bør ikke tilstædes at bære sin Embedsdragt ved nogen anden end ved den herskende Kirkes Gudstjeneste. De teligiense Samfund ere en anden og vigtig Gienstand for Billen. Flere af disse Samfund have været til stor Forargelse og opvakt megen Mistro, det er i Særdeleshed Tilfælde med dem, hvis Medlemmer ere bundne ved Klosterløfter og fremfor alt med Jesuiterne. Staten har ingen Ret til at ophæve dem, som nu bestaae, eller til at forvise dem, som nu ere i Landet, men Regjeringen har fuldkommen Ret til at sørge for at disses Antal ikke udvider sig Ogsaa andre Stater have anvendt Forsigtighedsregler imod dem, og England vil derfor med fuldkommen Ret kunne sikkre sig for i at Jesuiterne ikke formere sig i Staten, og at der overhovede føres en streng Control over de Personer, der ikke erkjende nogen andet Overhoved, end det som residerer i Rom. Optegnelsen af alle sig for Øieblikket i Jrland opholdende Jesuieer vil derfor være nødvendig. Statssecretairen udbad sig nu Tilladelse til i næste Committee at movere en Resolution, der vil være Grundvolden til Billen for de romersk, katholske UndersaatterTilstædelse til borgerlige Rettigheder, og hvori de andre Forholdsregler ville være optagne. Saasnart denne Resolution er gaaet igjennem vil han movere paa en separat Bill, Valgrettigheden betræffende. "Jeg haaber, sagde han slutteligen, at denne store Sag vil blive roligen og ulidenskabeligen afhanlet, og i den Aand, hvortil alt opfordrer os, nemlig med den redelige Hensigt endeligen paa en tilfredsstillende og sikkrende Maade at ordne denne Sag. Gud give, at de, som i mange Aar have kjæmpe for denne Sag, ville see deres sangviniske Forhaabninger opfyldte. Gud give, at de romersk- katholske Undersaatters politiske Myndigheds-Erklæring maa neddysse (assuage) Uenighedens Aand og dette Land, og at den gjensidige Skinsyge maa forsvinde, saa an Landets Børn ikke længere ville betragte sig som Modstandere og Meddeilere, men som Bundsforvandte til det samme store Maal, og lære at agte hinanden, og at opdage hos hinanden de hæderlige Egenskaber, for hvilke de nu lukke Øiet. Jeg sætter ingen sanqviniske Forhaabninger til Fremtiden, men jeg er fuldkommen overbeviist om, at Qvæstionens Tilendebringelse paa den foreslaaede Vei vil betrygge den protestantiske Jnteresse og den protestantiske Kirke, og afvende den truende Fare. Hvad anden Grund til at fremsætte denne Mening kan jeg have, end Overbeviisningen om dens Sandhed? Jeg kunde have slaaet ind paa en anden Vei, der var mere populair og meere behagelig for mine Venner, med hvilke jeg længe har været forbunden, og mere efter mine Constitutenters Smag, som jeg her tabt. His ego gratiora dictu alia esse sco, sed med vera pro gratis loqui, et si meum ingenium non moneret, necessitas cogt. Vellem egudem robis placere, sed multo malo vos salvos esse qualicunque ergeme animo futuris sitis" (Jeg veed, at jeg kunde have sagt Ting der vare dem langt behageligere, men vil heller tale sandt end behaligt, og hvis ikke min Samvittighed opfordrede mig, tvang Nødvendigheden mig hertil. Gjerne havde jeg behaget Eder, men langt hellere vil jeg have frelst Eder, hvorledes saa end Eders Sindelag mod mig maatte blive). Jeg har ene havt den protestantiske Jnteresse og Kirke for Øie, og raadet til dens Bedste, Det er mit Forsvar imod alle de beskyldninger, som man har fremført mod mig; det er min Trøst for alle de Opofrelser, som jeg har gjort, og dette er ogsaa min Hævn. Men skulde det være noget i den katholske Religion, som ikke tilfreds med Lighed, stræber efter Overherredømme, da vil det være Tilat fægte imod en intollerant Religions Anmasselser, og vi skulle da i denne Kamp have den Fordeel, at have opløst den moralske Forening, som nu bestaaer imellem alle Katholiker, og heri blive understøttet af alle de Vaaben, hvormed ved saalænge have kjæmpet imod dem. Vi skulle sikkert da ikke tage i Betænkning atter at gribe til dem, og jeg tvivler ingen i lunde paa, at dersom en saadan Kamp skulde nogensinde blive en Nødvendighed, da vil Landets Enighed forvisse os om Seiren. Under de lydeligste bifaldsraab indtog Statssecretairen sit Sæde, og den følgende Resolution blev oplæst: "at Huset skulde danne sig til en Committee for at tage de Love i Overveielse, der forhindre H. M. romersk-katholske Undersaatter at udøve borgerlige Rettigheder. Klokken var bleven 10, og Statssecretairen havde saaledes talt i 4 Timer. Der reiste sig nu efter hinanden Dhrr. Bankes, ONeill, Trant og Inglis for at modsætte sig Resolutionen. Til Gunst for den talede Sir Murray og Lord Milton. Den første af disse havde i sin Tid havt General-Commandoen over Tropperne i Jrland og været Lord=Stor dommer i Landet. Han sagde, at han var overbeviist om, at Tilstanden ikke kunde blive saaledes som den var, og at Noget maatte skee. Han var overbeviist om, at Concessionen, langt fra at være farlig for England og Jrland, vilde være til begges Held og Lykke. Lord Milton søgte især at vise, at de foreslaaede Forholdsregler ikke stode i Opposition med de ved Revolutionen i 1688 vundne Friheder. Han beraabte sig paa, hvad en stor Taler og Statsmand (Canning) havde sagt, at enten vilde Udelukkelsen ophæve Constitutionen, eller ogsaa vilde denne ophæve hun. Det sidste er Gud være lovet skret. O, at den store Statsmand, af hvem jeg har laant disse Ord, endnu levede, og kunde glæde sig over sin Seier." Da Qvæstionen saaledes var bleven understøttet, bragde Talleren den til Afstemning. Efter dens Antagelse hævede Huset sig Kl. 12 1/2 om Natten.