Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-02-17
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. god Gro Reise- Trettende Aargang. No. 14. Udgivet og forlægt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 17 Februari 1816. Ved Dr. Theol. og Professor Johan Henrik Taubers Død, den 26de Januari 1816 *). Stille, stille gamle Fader sover; Sød er Hvilen, naar den er fortjent. Lang og travl var Dagen, han har endt, nu er Uroe, Møie, Smerte over. Mange Blomster har han plantet, vandet, med en om og kyndig Gartnerhaand; Gud gav Væxten - og hans Aand glædtes, der de pryded Fædrelandet. Vellugt dufted de og glimred herlig Alle priste dem i Haven rundt; Gartneren blev intet Blik forundt, men hans Omhue var dog lige kjerlig. Med sin Ungdoms Hustrue ved sin Side sad han rolig i sin dunkle Krog; *) Han var 73 Aar gammel, og har næsten i 50 Aar været Rector i Horsens, Odense og Roeskilde Skoler. tog til Brillen, læste i sin Bog, der det lakkede ad Aftentide. Spaden nu var længe lagt tilside, Andre sysled i hans Urtegaard. Fire Sønner gik i Faders Spor ham at hædre, ud i Haven vide. Men de Døttres ømme, bløde Hænder freded om den Gamles Aftenroe, og den fromme Moder huld og troe redte Sengen under trætte Lænder. Ak nu græde alle - Døttre, Sønner - Hustruen af Hjertet ønsker sig: Gud, maae jeg til Hvile lægge mig, inden Vaaren Havens Træer grønner Gamle Moder, kan min Sang Dig trøste? Tidt Du hørte den med Kierlighed. Ved min Lærers, Faders Hvilested, skal min Streng, skjøndt svag, dog ikke briste Prise vil jeg Gud med Aand og Tunge, at den Trætte gik til Hvilen ind. Kalde vil jeg med et takfuldt Sind hid til Graven alle, Gamle, Unge, som ved ham vandt Lærdom, Dyd og Hæder i det halve Sekulum, som svandt og i trende Skoler troe ham fandt. Mr. Som hans Sønner, Alle hid nu træder. Søe, i Skoleflokken jeg nu øiner Bisper, Lærde, Landets bedste Mænd. Tør jeg Ringe gaae med Eder hen, sjunge, hvor vor Lærers Grav sig høiner: Lærde Olding, Egeløv vi flætte. Fader, Dig i Dødens kolde Favn, og i Fædrelandets Navn. om dit Sølverhaar vi Krandsen sætte. Daniel Smith, Sognepræst i Saxkjøbing. Aandmod Haa Til Dick. Motiv og Motto: Rehlenschleger: Hvordam vil dug, min Ven, nu holde Kampem ud? Hør der! Ræggesen: "Naar bundig gjør til Dick, saa gjør jeg mig til Knud See her Jeg troede Rygtet ei, der spredte sig Om en imod dem Hulle frygtelig Fremskridende Komet, benævnt Kaballe, Hvori man paastod, at du angav mig Som Hoved til Kometens Halt Jeg troede den var ganske grundlyst Digt, Jndtil du selv mig sagde noget sligt. *) J Anledning af, hvad ham veed nok selv, Aftenen N. 5te Februar, efter hans saakaldte Triumf Dick, er det muelige, har du kunnet glemme Saa ganske hvad den hidindtil Erfaret har af mig bag Elben og her hjemme, Hvor noget andet stod paa Spil End hvad der hører Aanden til - Og hvor jeg ærlig lod fornemme(Kun alt for høit!) med Haand og Mund Min lydelige Bifaldstemme, Hvergang, jeg fandt den mindste Grund? Du altsaa vilde, traf mig den Ulykke, Jeg veed ei selv hvordan, at lade trykke (Thi skrive kunde jeg det ei) Og op faae ført paa Sangens Kongevei. Et saadant Medynk værdigt Stykke, Du vilde, siger jeg, i sligt et Fald Fra Musebjergets høie Hald, Klangrustet med Apollos gyldne Piile, Nedspringe med et Drenge=Hop J Spidsem af en hvervet Piber-Trop Hvorpaa du burde med Foragt nedsmile? Det kan jeg aldrig troe om Dig - Skjøndt andre Grunde, Du sikkerlig Ei finde kunde Til slig en Muelighed at tiltroe mig! Men, kjære Dick, deslige jeg dig skjænker, Og leen ved hver en saadan Leilighed; Jeg veed, du siger let, naar du bliv vred, Meer end du mener, troer, og tænker - Og, at du, som Poet, er nu lidt ved paa mig, En ligefrem, jeg er det og paa dig. Poeter, som gaae til og fra Forstanden, Er altid vrede paa hinanden. Horm der gaaer fra, hvem der gaaer til Vor Eftertid afgjøre vil. Men, hvordan den afgjør det eller ikke, Saameget er dog vist, at, Haand mod Mand, Du min Kritik vil i tildøde stikke Foruden Aand med bare Haand.