Aalborg Stiftstidende, 1841-01-04
J hvor lemfældig man end vil være i Sammenligningen af Bondestandens og Hovedgaardseiernes personlige og øvrige Byrder, bliver det dog en uomtvistelig Sandhed, at hiin Borgerklasse endnu stedse er en mindre begunstiget, en undertrykt Stand, hvem Lovgivningen endnu langtfra ikke har befriet fra alle Levningerne af dens forrige Trældom. See vi hen til de offentlige Arbeider, til Hoveriet og Værnepligten, saaledes som de paahvile Bondestanden, støde vi paa Byrder, hvorved den udsættes for alskens Vilkaarlighed og Udsuelser, for den meest ærekrænkende Behandling og himmelskrigende Mishandlinger af enhver Nederdrægtig i enhver Stand, til hvis Raadighed Loven stiller Bondens Person eller Arbeidskraft, og den, imod hvem dette kan øves, vil vel Jngen fordre henført til de frie Statsborgeres Tal. Saalænge disse offentlige Arbeider og Hoveriet endnu trykke Bondestanden, saalænge Værnepligten ikke under aldeles lige Vilkaar er fælleds for Alle, saalænge alle Skatter og Byrder ikke hvile i lige Forhold paa Hovedgaardens og paa Bondens Avlsbrug, saalænge kan Jngen, der driver Bondejord, ansees sine retfærdige Fordringer for tilfredsstillede. Vil Bondestanden imidlertid vente, nogensinde at opnaae denne borgerlige Lykke, maa den erkjende, hvormeget dette for en stor Deel beroer paa Valget af dens Deputerede, og vide, hvad den har at agte paa ved dette Valg. - Overhovedet kan den sikkert stole paa, at den Jntet vil kunne haabe for sin borgerlige Stillings Forbedring af den Mand, der holder sig for god til at ansee den agtværdige Bonde som Ligemand, og den maa derfor allerførst kræve af Den, som den vil udvælge til at virke for sig i Folkeraadet, at han idetmindste i sin Kreds har viist sig som Bondestandens Ven, som Erkjender og Forfægter af dens Menneske= og Borger=Rettigheder, om de bleve tilsidesatte af Vilkaarligheden, som den, der stræber at fremme Bondens Tænksomhed og Selvfølelse, hans Sands for en retfærdig og anstændig Behandling af de andre Stænder. Han maa erkjende det Trykkende i de Byrder, den udelukkende maa bære, Byrder, der lamme dens Kraft, og tilintetgjøre dens borgerlige Frihed, istedetfor at Landbruget bliver ulige fordeelagtigere, beqvemmere og behageligere for de privilegerede Landmænd, og egentlig først under deres Forhold bliver den frie Mand værdigt. Han maa erkjende, at disse Byrders Ophævelse eller ligelige Fordeling ved Lovbud er en retfærdig Fordring; at alle Forrettigheder ere ligesaamange Forrettelser, imod de Ubegunstigede: Retfærdigheden maa gjælde ham Alt, alle Bihensyn Jntet. - Muligt vil Mangen studse ved den Paastand, at der endnu gives Dem, der modsætte sig Bondens Oplysning, som farlig, eller idet mindste ringeagte den, som unyttig; men en Sandhed er det dog, at dette ikke saa sjeldent finder Sted, at selv Skoleopsynsmænd paa Landet handle i denne Aand, og at en samvittighedsløs, pligtforsommelig Embedsførelse i Lærerstanden, saa tidt bliver solgen deraf. Jdet vi derimod maae erkjende Oplysningen som Folkets første Gode, der maaskee ene vil gjøre det muligt for den Tilsidesatte at forskaffe sig efterhaanden de andre Stænders borgerlige Fordeele, maae vi tillige føle Vigtigheden af, at Bondestandens Deputerede indsee Oplysningens fulde Værd ogsaa for denne Stand, og ville med Kundskab og Jver virke for den. - Overflødigt turde det maaskee ikke være at tilføie, at denne Borgerclasses Deputerede tillige bør erkjende sin Forpligtelse til, aldrig at tabe Bondestandens fuldkomne Betryggelse af Syne, selv under sine ivrigste Bestræbelser for de Forandringer i Statsforfatningen, der have viist sig at være Folkets almindelige Ønske. Maaskee flere end een Landmand, der nærer det samme Ønske, bleve afholdte fra at underskrive Begjæringen og hine Forandringer, fordi han erkjendte, at ingen Saadan bør udgaae fra Bondestanden, uden at være ledsaget af den Betingelse, at der i selve Valglovene, gives den fuldkomne Betryggelse mod de Forurettelser, som man har befrygtet, og som i den attraaede Statsforfatning idet mindste finde Skin af Mulighed. Har en Mand allerede viist, at han besidder de Egenskaber, som Bondestanden nødes til at tage særdeles Hensyn til, da kan vistnok hans Stand være en mindre væsentlig Sag; thi man kan langtfra ikke overhovedet inddrømme Nødvendigheden eller blot Nytten af den skarpe Stænder adskillelse ved de Deputeredes Valg. Men er dette ikke Tilfældet, og Valget maa aldeles skee i Haabet, da tør Bondestanden vistnok ikke dølge for sig selv, hvor vigtigt det maa være for dens Fremgang i borgerlig Frihed, om dens Deputerede selv bære de særdeles Byrder, hvoraf den trykkes. Vel er der nyligt yttret Forundring over dens Mangel paa Tillid til Hovedgaardseieren; men neppe tør vel Nogen for Alvor ville paastaae, at dens Erindringer fra Fortiden eller nærværende Erfaringer skulde overhovedet, være af den Slags, der maa gjøre den tilbøielig til at vente Jver for dens Vel af dem, der altid tabe en Fordeel, jo mere den gaaer frem i borgerlig Frihed. J Exempler ligger noget Forhadt; men i de ikke usædvanlige Klager over, at vor Bondestand giør for store Fordringer, istedetfor at den burde erindre, hvad den var før, og derfor endog nøies med mindre, kunne vi med en høitagtet Folkeven kun see Beviser paa vor Tidsalders egennyttige Selvkjærlighed, der lader een Stand ansee sig som eneberettiget til Livets Glæder og Nydelser, og Bondestanden som kun til for at forskaffe den disse og lade sig belæsse af alle Byrderne for dem Begge. Have derfor de vælgere, der drive Bonde, jord, Jngen at give Stemme, der allerede i sin tidligere Virken viste sig saaledes, som de nødvendigt maa kræve afDen, der skal paasee deres Tarv og virke for denne i Stænderforsamlingen, da maa det vistnok blive en vigtig Betingelse ved deres Valg af en Deputeret, at denne, foruden forhaabentlig at besidde alle fornødne Egenskaber til at burde komme paa Valg, tillige selv driver Bondejord, og altsaa selv har Fordeel af, at see Bondestanden befriet fra dens trykkende Byrder. Stort er Ansvaret for den, der paatager sig at virke for en undertrykt Stands retfærdige Fordringer, og kun Letsindigheden kan lystes efter, at blive udseet dertil. Med dette for Øie, tør man maaskee haabe, at Pligts- og Æresfølelse denne Gang vil afholde hver Den fra at modtage eller atter modtage Valg til Deputeret for Bondestanden, der ikke føler eller har vist, at han besidder Kraft til, at virke imod Egennytten og indgroet Ligegyldighed, til Bedste for en tilsidesat Statsborgerclasse, og at han besjæles af en levende Jver for at see en fuldkommen Liighed tilveiebragt i Bondestandens og Hovedgaardseierens borgerlige Tyngder og Friheder. Til Slutning kan man ikke tilbageholde det Ønske, at oplyste Mænd i og udenfor Bondestanden, der erkjende Rigtigheden af det her Fremsatte, vilde saavel andensteds, som her i det sjette Valgdistrict, udvikle det tydeligere hver for sin Omgivning, for at det muligen kunde virke til Bonde, standens Nytte ved de forestaaende Stændervalg F. K.