Danske Mercurius, 1678-10-01
Den Danske MERCURIX. Ofver October Maanet: 1678. Danmarck. UStrømmen skumme hvid, som Kircke-høye Taarne Frembryder brusendis, det stoere Haffs Fribaarne Høy-ædle Herre-Mænd paa blaat glaseered Hav Vist holder Gæste-bud, og Fiske frydigt Lav. Kaald-Munded Oust-Nord-Oust i Dag saa lystig punster Haff-Guden mut og but sin kaade Daatter tuuster Med Vinde-slagen Smeck saa hendis Seyle-Børn Paa Vandet Vinde ført fortflyffve som en Ørn. See hist moed Dragerøe, hvor hvid den Søe hun gielter Med kaade Bølge-fpring og Vande-Volde velter Sig Butzel trinde frem et Tælle-Kniffve skafft De flux nu offvergaar som stoere Egerafft. Hvo er den Orlogs Mand, som paa Haff-Hesten riider Saa kæck og Moedig frem, den Bitzel stangen biider, Saa Næse pruusted Jld moed Bølge skummen staar, Sølff-dopped draabe fald paa Hestens Laar opstaar Det er vor Mandig JUEl, som lenge har omtumled Paa slibrig Bølge-Marck, hørt Vinde-Kudsken brumle Aff huule Puusterør, imedens Hesten sprang i Vinde-Circkled Ring, og gick sin Seyle-gang. See Bloed-beblanded Sveed, hvordan den Taare-trilder Aff varme Heste-Krop, dog bloedet icke spilder. Haff-Kongens ædle Hoff i Trande skalled Skaal Det sancker, drikker saa til Pæls aff Pottemaal. Bag hannem sticker frem den anden gandske Flode Som een Løff krooned Skou, hver Haff-Frue-Tærne toede Sit Skib saa Speyle reent, at ey een skiden Prick Betoeg for Seyleren hans flyde pract og skick. Som toppe busked Lund naar Soolens heede preger Oc Bladet bruuser ud moed Straale skud, som peeger Paa Træet Nacke trindt, den i nest lagde Vand Skou-skygger som Roed fæst i samme vaade stand Saa hvert et Vande-Slot med Taarne-spidtze Stenger Guld-vircket Seyle-Flag, som need fra Masten henger Her skylder som een Skov aff Soelens Varme tendt, Formedelst Vandets Mact dog icke Straale brændt. Haff Tack da Himlens Gud, som har ved Rooer og Ancker Holt fast i dette Aar, opblæste Bølge bancker Lagt need i dyben Strand, saa ey een Roer-Pind Er bleven splindred bort aff vilden Hværel-Vind Haff Tack, hver Admiral og hver Soldat betacked Her ogsaa være skal, som haffver med omflacked Paa Kongens stoere Skib, for Kongen, Fædre-Land Bereede villig at opoffre Liff og Aand. 2 Vi har dog tolded nock, som vi dissverre, høre Aff de Søe farne Folck, som Bølge-Vogne føre Fra Land til Land igien at driffve Kiøbmandskab, som Haffvet svelget har need i Affgrundens Graff Een Isslands-Farer er med Skib og Vare bleffven Og ald hans Fiske Kram til Fiskene er dreeffven De Fiske kiere Folck maa skee ey fiskis op, Før Fiskene de har opædet deris Krop 3 SPEs eet Ostindisk Skib har Vinde-Kuglen fundet Og haarde Bølge-Slag, dog ingen der ved blundet Sit sidste Soffve-Nick. Hvad Penge og hvad Folck Det haffde inde, slap fra Haffvets vaade Kolck. Og strax da splidtis af de Naugle-dicted Plancker Og hver i sær for sig blant Bølgerne omvancker, Den eene løffter op sit Hoffvet offver Vand Den anden tung som Blyfar need i salten Strand 4 J denne buldre blæst, Gud være loffvet, kommen Er Gulden Løv dog hid, og all den Vinde-brummen, Som peeff udi hans Seyl, har med sin driffve-Vind Uskad og vel til pas ham ført i Haffnen ind 5 Fra Engeland og fra Nimvegen er anlandet Greff Anton. Hver Mand gaar fudlkommen Haab beblandet, At alt hans Herre-Verff til Kongens velbehagEr lyckelig fuldbract endnu til denne Dag. 6 At intet mangle skal til Krigen fort at driffve, Da Kongen budet har een halff Krigsstyr at giffve Den moven belle-Gud for Landets Tarff oc Gaffn End icke elske maa een Penge gierig Raffn. 7 Naar mangen Frøssen-Pind i Aske-Graffven roeder Med Kockens Skumme-Skee de døde Kull omvrooder Halff-død aff gusten Sult, da faar den Rytter Brød, Som har i Brysted Moed, og acter ingen Død. Spør Meerheim kun der om, og Øffverst Schwanerede De veed aff Fiendens Bloed, Liff, Brød, og Priis at træde De møder eet Parthi aff Fiendens stærcke Mænd Som red fuld freck i Huu med Sverdet om sin Lænd. Til Alsted Kircke-Gaard de Fiendtlig Troppe setter. At søge Leyersted, som Jeg nu siden gietter; Hvor Voris undte dem og hellig vied Jord, Begroff dem uden Præst med faa og korte Ord. Pommeren. Stralsund det gielder Dig see! Brandenburg fortplanter Sin groffve Skott i rad, til alle Stadens Kanter Kruud-søeled Kugle-Skudd bereedis, tenck Dig om Før du formastis moed Cartovets bistre bom Est du ey bange, Ney. du lader Dig forføre Aff Honning søde Ord, som kildrer i dit Øre; Aff Honning Taare-Safft Een bitter Malurt-Roed Vil bliffve vist for Dig, og dempe need dit Moed. Det Dræbe-Verck her staar, som Kirde-heffted Løffver Udliuner Jlde-blinck, og vreedis, at mandprøffver Paa din stiffnacked Hals, ey deeris Torden skudd, Som skulde med een hast Dig giffve Halse-brudd. Cartovets Kugle-slug moed Fyre-Møsen gaber, Den Svogled Kruude-Regn Fyrmøsen selff indlaber At spytte paa Dig ud, Salpete-Grydens snurr Opkaager brænde-Beg med gloende svatte-kuurr. Tenck, tenck, Ol tenck Dig om, for det er alt for silde, Ney. Du forblindet gaar hen til det blodigt Gilde See Skyens svangre Buug den bugner moed Dig need Og bryster bomre fuld med Kuglers Lencke Leed. O Jammer, Ach og Væl hvordan den Jld hun spiller Med tuusend Gisel-Slag og snolde snarr omdriller J Gryde-Varmed Buug: med gruusømt Torden skrald Nu slaaer den Slange løss, gir tuusend Knald og Fald. Puss. puff! taff taff tier tilr. Mussqvecte-Munde skraaler Bom bu smeck, smald, suer, surr hvert Kaaber-stycke vraaler Raab, Røg, Rusk, Rummel, Rung med hvilde Svogel spret Giør hver et Øye dumt, og hvert et Øre træt. Optendte Kugle-stang sig offver Byen recker Som Dragen gloende Jld-glødde Been udstrecker, Den sprunder aff sin Mund en sydend Svogel søe, Og falder fra hver Taae en Kugle-varmed Gløe. Granatens Bombe slag som Trolde Hvallen bruuser En Jlde-drybend Strøm af Næse-Boorne suuser, Der hagler Krund og Lod og Torden steene need, Og Jlde-Funcken far, som Guiister fra en Smid Forgyldte Taarne-Flag nu Kugle-smelted dratter, Bruun-blaa glasseered Steen fra Gøflingen needsvatter Som Kull aff Drøffte-True, den Slange-brodded Jld Aff Hullet slicker ud, og hvæser vreed og vild. Det Tegel-Steene-Brød tilforne Oune baged. Og Kalcke mæled sterckt paa ny bliffver needraget, J sammenklynged Jld, Breck, Bragen, Knagen, Brud Afftendte Fyre-Bold i Staden veltis ud Nu giffver du Dig op, som den der ey kand holde For Blus og Lue-Jld sig inden sine Volde, Døm om ey bedre var, at gaae i Bruude-Seng, Med Jomfru skære Krop, end haar- og Huude-flengd.