Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1770-05-04
Dersom De udbeder sig min Fortrolighed, Mylord, svarede den Edsorne, saa vil jeg ikke længere dølge for Den mine sande Bebægelses Grunde, dertil. Nu maae De forsikre mig paa Deres Ære, at De ikke førend efter min Død vil bekiendtgiøre den Hemmelighed jeg vil sige Dem. Den Mand, som jeg for Døden haver befriet, er ikke den, som har myrdet sin Naboe, men jeg er den, som har myrdet ham. Hvorledes kunde jeg da bringe det over mit Sind, at lade ham dømmes til Døde, som for dette Mord har anklaget, Den Mand som man har fundet død, pleyede i mit Herred at indsamle Tiende. Han var en grov overilende og haard Mand. Et Par Timer for hans Død havde han været paa mine Agre og borttaget meere end ham med Ret tilkom; Jeg gik til ham og besværede mig derover uden at tilføye ham ringeste Ulæmpe. Han svarede mig med en Hoben Skiælds-Ord: Min koldsindige Stiltienhed opirrede ham endnu meere; Han gik løs paa mig med sin Møggreb og slog mig saaledes, at jeg længe deraf maatte bære Kiændemærke; De kan selv forestille sig Mylord! - Jeg var uden Ge Gevæhr og under en Rasendes Haand; Jeg maatte værge mig, eller og lade mig slaae til døde; Jeg saae Leylighed til, at rive Greben af hans Haand, som gik mig an; Han vilde igien be mæstre sig den; jeg slog løs paa ham, og medhandlede ham værre end min Hensigt bar; Han døde af sine Saar; Nu veed De det alt, Mylord! - Seer De nu og, hvorfor det var mig saa meget om at giøre, at frelse den ne Ulykkeliges Liv, som i Deres Tanker var den rette Morder. Jeg vidste meget vel, at jeg for hvad deraf kunde flyde var sikker nok, men jeg og mine Børn havde dog kommet til at bøde for dette aftvungne Mord. Jmidlertid leed jeg dog en Døds Angest i min Siæl for denne Mand; thi havde det kommet til det yderste, havde jeg heller tilstaaet alting. Men jeg har endelig ved megen Beden igiennem mange Canaler og Beskikkelser med store Penge-Summer bragt det saavidt, at jeg ved denne Process blev udnævnet. som øverst Edsvoren; og har underhaanden beviist den Fængslede, saavelsom hans Familie adskilligt Godt og bedet dem ikke at bekymre sig om noget. Det øvrige veed De, Mylord! Jeg forlader mig paa Dem, som en ærlig Mand. Over=Dommeren holdt sit Løvte, og ikke aabenbarede det af ham fortalte, førend efter hans Død. - Jmidlertid giver de mange Omstændigheder, som for den ulykkelige Anklagede alle vare saa fordømmende, tvende særdeles naturlige Betragtninger at overbeye; Det ene: At Uskyldighed er et meget stærkt Vidne; det andet: at det alligevel let kan skee, at den retfærdigste Dommer kan fordømme et uskyldigt Menneske, og den Skyldige for Straffen undgaae. Om Caffe. Med lige Koldsindighed, naar man betænker, at Rug koster mindre, end Caffe, følgelig, at det, der svares paa Caffe, er tilovers at kiøbe Rug for: Caffe setter hos os ingen Mennesker i Arbeide, men Rug mange: Jo meere Land dyrkes, etc. etc. etc. Tilmed kommer Rugen fra vores Brødre: Først bør man tænke paa sig og sine til Fordeel, dernest paa dem, som ere os længere hen beslægtede. Men skulle de Frugter, Landet selv frembringer, allene være de sundeste? Hvorledes da bore Fædre, Efter at de havde brugt den Rug, som først fra Sønden blev bragt, til Norden?