Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1781-07-20
Markets=Tanker. Da det aarlige saa kaldte store St. Knuds Dags Market i disse Dage er holdet, saae man der en stor Mængde Markeds=Boder med adskillige Sorter Vahre, som legges frem til Fald for alle. Dette bevægede og mig at gaae med heele Flokken derhen, og i det jeg stod og betragtede alt dette, faldt de Tanker mig inde Monne her ikke være ret et aabent Begravelse=Sted for ald Ærlighed, Denne Indbildning fordobblede tillige min Nysgierrighed, saa at jeg meere end ellers gav Agt paa Følgerne af disse Anstalter, og troer, at Terentius har Ret, naar han siger: fallacia alia aliam truditJeg saae 3 Slags Mennesker, Sælgere, Kiøbere og Tilskuere. - Det første Slags gjorde sig ald Umage forat rose og ophøie deres Vahre, og at legge samme frem paa den smukkeste Side, at det ret kunde glimre i de Forbigaaendes Øine; den Eenfoldige og den Forfængelige blev strax staaende og fangen, men de Klogere gik videre frem, og faldt vel dog ligesaa omsider i de udspilte Snarer; thi en Kone, Børn, Kiereste v. s. v., hvad drage ikke de til sig? - Det andet Slags, nemlig Kiøbere, de trængte sig, som en Strøm frem med største Møie imellem Boderne, og raabte: lad mig see det eller det, hvad koster det? Jeg saae med Forundring, at unyttige og pudseerlige Galanterier, nyemodisk Bagerier og deslige Bagateller bleve strax kiøbte, men paa det Nyttige og Nødvendige var der kun liden Aftræk. - Jeg hørte paa den ene Side falske Eeder af Sælgeren, at han ikke kunde afstaae det for den Priis, og paa den anden Side ligesaa usandfærdige Forsikringer af Kiøberne, at det, som han bød paa, var han i Stand til at kunne faae gos andre halv Parten saa let. Denne OrdKrig varede saa længe, indtil Nødvendigheder enten tvang den ene eller den anden at give efter, eller og indtil de med Nr. 455 R. Fortrydelse paa begge Sider skiltes ad. - Jeg blev imidlertid kied af at opholde mig længere ved dem, og vendte mig til det 3die Slags, der vare Tilskuere. Jeg saae en stor Deel at gaae fra det ene Sted til det andet, de vare meget stadseligen udpyntede, og havde mueligen faaet deres Kiste=Klæder paa for at veires tillige, og paa de fleeste af disse spraglede yndige Sommerfugle kunde vel det gamle Ordsprog passe sig: spectatum veniunt, veniunt spectentur at ipse. - De komme for at beskue, og selv at beskues. Derimod saae jeg og andre, af hvis Ansigter man kunde ret see og læse den allernederdrægtigste Misundelse og den ublueste Dumdristighed til at vilde endog, om de kunde, benytte sig af Leiligheden til andres Skade og Fornærmelse. - Da jeg nu kom hiem fra denne Skueplads, faldt mig den Tanke ind, som en vis Philosoph har gjort sig over de gamle Olympiske Læge, og over de derved anstillede Markeder. Han troede, at have opdaget iblandt dem, som virkelig løbe efter Maalet, en Afbildning paa den umættelige Ære=Syge, iblandt dem, som holde Forfriskelser og andre Nødvendigheder til Fald, et billede paa Vellyst og Gierrighed, og iblandt dem, som med Fornøielse vare Tilskuere til alt dette, et billede paa Viisdom. Med disse Tanker sov jeg og hen, og dem har jeg at tilskrive det Syn, som Natten derpaa forekom mig i Drømme. - Mig syntes da, at jeg saae et overmaade stort Marked, og omendskiønt ieg ei troer, at alle mine Læsere just vil finde sig fornøiede med min Drøm, haaber ieg dog maaskee at kunde fornøie nogle iblandt dem, og for deres Skyld vil leg da fortælle følgende Drøm: Mig syntes, at jeg saae Merkurius komme ned af Skyerne, og i fuld Fart hastede til mig, som den der havde noget særdeles Magtpaaliggende at skulle udrette. Han kom og virkelig til mig, og befalede strax at jeg skulde følges med, for under hans Ledsagning og Anførsel at betragte det store Verdens Marked. - Du har, sagde han, i Dag gjort dig adskillige Betænkninger og alvorlige Forestillinger over det Marked, som holdes hos eder; men komnu, saa vil jeg forestille dig Verdens Forblindelse og Forfængelighed i det Heele ; følg med mig! - Jeg fulgte A 456 Rdlr. derpaa med ham, og mig syntes paa engang at være paa en Plads uden for Jorden, hvorfra man fuldkommeligen kunde oversee det store Forfængeligheds Marked. Det første, som her faldt mig i Øinene, var en Dreier=Bod, hvorjeg saa mangfoldige Herrer med prætige Peruqver staae og udraabe. Her er alle Slags buntet og mahlet Dukketøi. - Ei, hvilke Mænd ved disse Smaaeting! - sagde jeg til Merkurius, - saa store, - saa anseelige! - Hvad er det, de foretage sig Tie stille, svarede min Veiviser, du anseer dem med dødelige Øine, og kan derfor ikke giøre tydelig Forskiel imellem Tingenes udvortes og indvortes Væsen. - Disse Dreiere ere eders Lærde og Viise. - Jevs! raabte han luk Øinene op paa denne Stakkel, at han kan see Bedrageriet i disse Ting. - Seer du, foer han fort, hiin Stolte og Jndbildte, som med store og opblæste Kiæver støder i den Børne=Trompett, det er Kriticus. - Seer du hiin Alvorlige, der staaer med forgyldte Dukker, det er Metaphysicus. - Seer du hiin Dybfindige, som spørger, om du vil see hans Gøglerie, det er Logicus. - Men de, spurgte jeg, som haver saa mange udskaarne Heste og Pennehuuse der, - hvad kalder du da dem, Ol svarede Merkurius, de ere Mestere i de frie Konster, og paa Talekonsternes Børne=Trommer, - Juristernes Farve=Skrifter - og Lægernes Arcaner - vil nu ei engang see, - du seer overalt, at det er Træe, - som de handle med. - Den, som kan best dreie, kruse eller give de Ting, som han omgaaes med, den smukkeste Anseelse og Dannelse, han sælger meest, - han roses meest, - han er Mester, - Doctor, - Professor, o. s.v. Merkurius fløi videre frem med mig, og vi kom paa et Torv, der stod fuldt af Potter og Porcelain, Du skulle vel ikke troe, sagde Merkurius, i det han vendte sig omkring til mig, at disse ere Helte og saadanne, som vilde undertvinge den heele Verden, der befatte sig med dette skrøbelige Tøi, men de ere det dog virkeligen. De handle med Leer og Aske. - Deres Vahre ere og derfore de forgængeligste af alle Ting. - Seer du hiine Boder med Guld, Sølv, Metal, Masqver, Gallanderier af alle forblindede Sager af ægte og nægte, hvor de herimod visse Stade=Penge paa Nr. 457 R. R. nogle Dage kiøbe sig tilladelse til at staae og skakkre og hvor man selger Samvittigheden Pundeviis for godt Kiøb. Der faaes Garnet til at fange de skyldige for godt Kiøb. Der, hvad er det for et Sammenløb, - faldt jeg Pludselig min Leders ind i Talen ved den glade Byed? – Et Sammenløb, sagde Merkurius med en spodsk Mine? Du veed dog vel, at de fleste Mennesker løbe efter Ære. Det er Requetter af Glas, som de der kiøbe, Ærgierrigheds Jndbindning forfærdiger dem meget konstig; de ere fyldte med adskillige Slags Couleurer, men de springe i Stykker imellem Hænderne, og deres Elskere ere just saadanne Folk, der giøre sig en Fornøyelse af at høre er Kaal af saadanne Ting, som, naar man ret rører derved, springede i Stykker. - J giøre ret, raabte han til nogle andre, at J kiøbe Briller, thi de behøves vist, just for dermed at ansee alle smaae Ting i Verden for store Folk vil jo dog bedrages. - Mundus vult decipi, decipatur ergo Daarlighed! sagde jeg med en fortrædelig Mine. - Føer mig dog hen, hvor jeg kan see og nyde det, som er nyttige og fornøyeligt, og som tillige kan forlyste og vederqvæge Sandserne. - Det er ikke til Ølboderne, ey heller til de Stæder, hvor Tasken=Spillerie, Linie=Dandserne eller Danse Boderne lade see deres unyttige Konster, men føer mig hen til hine Tracteurs og anseelige Viin=Huuse og smukke Ansigter, der kan man ret deelicatere sin Smag, naar man kuns har Penge nok, at betale med. - Ak Merkurius, hvor behagelig er ikke disse Vahre? – Ja for dem er det godt, svarede han, som ey mærker eller betænker Velystens Bedragerie. - See kun hist der, bliver et smukt stykke Podagra tillavet, som i hvor nydelig det nu tillaves, vil dog koste de arme Stakler, som saa graadig nyde det en lang Tilds ulidelig Smerte og Pine. – See der, hvor de unge Menneskeer af begge Kiøn divertere sig, uden tænke paa den Gift, som saa tidlig vil enervere dem og forkorte Dagene, af Febere, Forkølelse, Flod, Gigt, Betændelse, tærende Syge, Krampe, etc. som følger af deres Levemaade, og efter det gamle Ordsprog: Viintapper og Tracteur at unde sine Penge, Er Aarsag, at man til til Doctoren maa trænge. Nr. 458 Rdlr. Ja! seer du der den vellystige Broder, som udtømmer er Glas Aqvavit efter det andet, men inden kort Tid vil den arme Stymper for sildig fortryde sin Daarlighed, og hans Drikke=Brødre gjorde ham, uden at betænke Følgerne: Følgeskab, en efter den anden. - Jeg ækledes endelig ved at see disse Daarligheder og i sær Drankere, der ligesom Svinene sølede sig i deres Uhumskheder, og man med Rette kan sige ere Afskamme af det menneskelige Kiøn. Er der da, spurgte ieg min Leder, intet fornuftigt Menneske at see paa vort store Marked, da du dog maa kunde see længere og bedre, end jeg? – Jo! - svarede Merkurius paa Skrømt, - Snustobaksdaaser, som hine sælge for tygget Papiir af disse Skribenteres Skrifter. - Landkorter, hvorpaa de Steder staae afmalede, som du aldrig har seet eller faaer at see, og hvis Rigtighed man maa mere troe, end det kan bevises. - Kostbare Skrifter, hvormed følger i Kiøbet Raserie, at den, som har skrevet dem, vil være meere end andre Mennesker. - Kort: Graven og Forfængelighed. - - Jeg siger endnu engang: Graven og Forfængelighed; thi en Deel iblandt Menneskene sælger det lutter Modeller til at døe snart, og andre lutter fortryllende Begierligheder til at vilde leve længe og være meere end andre. - - - Ei - aldeles ikke, saa faldt ieg ham indi Talen. Solon solgte jo ogsaa Viisdom til Croesus, og der findes vel endnu de Vahre i Verden, som kan fortiene at roses og sættes Priis paa, man bør dog ikke kaste saaledes Vrag paa alle Ting. - I det samme saae jeg paa ot Hiørne af Markedet, at en aaben Bod blev omkast; som tilhørte en Skribent, der sadt og solgte Fortællinger, Historier, Eventyrer, Viiser, Almanaker, Critiske Journaler, Aviser og deslige vare Sager, som endog de Klogeste kiøbe og fornøie sig med; disse Vahre sloges Pøbelen om, for at lee af og siden at bruges til alle Slags, til Kræmmerhuuse, til at klistre paa Vindues Ruder, hvor de ere i Stykker o. s. v. Jeg ynkede saaledes denne arme Mand, som skulle derved tage saa stor Skade, der følede selv tillige, hvor suurt man maa søge efter Daleren for at fornøie Publicum, saa at jeg ved hans ynkelig Skrig og Jammer, og min egen Uroe paa hans og egne Vegne, vaagnede ov, Ar 450 R. og saae mig i den Angest omkring efter mine Bøger, Aviser a., om disse ogsaa vare spolerede med, men de stode og laae dog endnu paa deres Sted ubeskadigede. Efterat ieg var bleven ret vaagen, eftertænkte jeg alt det, overladende dernæst mine Læsere selv at dømme der dette, og sammenskrev det saaledes, som ieg kunde huske vi, hvad enten jeg tænker klogest, naar jeg drømmer, eller naar ieg er vaagen. Om Kanalen i Holsteen. Hensigten med dette vigtige Verk, er at skaffe en beqvemme, og med mindre Fare, Tiid og Omkostninger forenet, Skibsfart fra Østersøen ud i Nordsøen, og tilbage, end den, man hidindtil har havt gjennem Kattegattet. en halv Miil østen for Staden Kiel. Dette Sted er valgt, Denne Kanal begynder ved Østersøen i den Kielske Havn, til Kanalens Munding, fori derfra gaaer en Dal i adskillige ubetydelige Bugter, mellem høie Bredde, to Miile indi Landet, lige til den saakaldte Flemhudersøe, som Eideren der giør. I denne Dal er Kanalen gravet to Miile Kanalen blev gravet, løb en liden Bæk, kaldet Levenslang, fra Østersøen til Eideren eller Flemhudersøen. Før denne Egn Grændserne mellem begge Hertugdømmene, Slesaaen, gjennem denne Dal, ud i Kiels Havn, og gjord i vig og Holsteen.