Jyske Efterretninger, 1786-04-07
Berlin den 20 Martii. Om Moses Mendeels Søn. For mit Ugeblad, skriver Busching er det vigtigste og markerdigste i: Berunsche Monatschrift, herausaaog og ge Gedike und Biester Mart 1786. næst til hortsættelsen af Afhandlingen og Engelands politiske Aand eller Tænkemaade, Moses Mendelsens philosophiske Undersøgelse, om naturlige Anlæg til Laster ere til - og det som siges om ham og for ham i to Afdeelinger. Det er fandt, at denne nyeligen døde Mand var en skarpsindig og Hukommelseværdig Philosoph, at han bedre har opklaret og beviist nogle philosophiske Materier, har befordret ikke Tvivlen men Overbeviisning, og udført alt i en særdeles god Stiil eller Skrivemaade. Det er og vist, at Moses Mendels Søn har været langt meere, end den hos sit Folk høiberømte og elskte Moses Meimons Søn. For de tydske Jøder, i sær de Berlinske, var han en Lærer og et Mynster til grundig og videnskabelig Kundskab efter vore Tiders Leilighed. Naar altsaa hans jodiske Medbrødre drive hans Roes meget høit, og foretrække ham langt over deres ældre Viisemænd, er det slet ikke at fortænke Dem. Men at de som ikke ere Jøder rose ham paa en overdreven Maade, er ækkelt for fornuftige Berliner og fremmede, og saameget meere anstødeligt, da der ikke nær er gjort saameget af de særdeles fortiente Lærde og Philosopher Lambert og Sulzer efter deres Død. Man gjorde og meget vel, om man lod være at rose hans Religion og i Henseende til samme overlod ham til Gud. Selv nogle her værende og opklarte Jøder have holdet sig op over, at Mendelsen viiste sig saa ængstelig og af saa lille en Aand i Henseende til det Talmudiske i deres Religion, og man maae udtyde og undskylde dette, hvordan man vil og kan, saa efterlader det dog en Plet i hans Karakter. Men at han i sit sidste Brev til Hr. Geheimeraad Jacobi har skrevet han lader dem af ham i Henseende til Guds Tilværelse foreslagne ærlige Tilbage Nykken under Troens Fane staae ved sit Værd Den er ganske i den christelige Religions Aand, som paalægger de Christne at slaae Tvivlerne ned med Troen; den christelige Philosoph kunde giøre sig en Tidsfordriv af at drille Naturalisten, at gjøre ham Tvivls Knuder der, som Veirlys, lokkede ham fra den ene Krog til den anden, og altid undløb hans visseste Greb, er en ganske ufortient, uforsvarlig og uforglemmelig Spot over den christelige Religion, og over christelige Philosopher, hvis mildere Forklaring og Undskyldning man har gjort Forsøg paa i den 7. Afdeeling i dette Stykke af Maanedsskriftet, men tilsidst selv sat i Tvivl. J Anmærkningen S. 216. er det anført, og for faa Dage siden vidtløftigere bekiendtgjort, at man har i Sinde, foruden Philosophen Leibnitzes, Lamberts og Sulzers Billeder, ogsaa at sætte Moses Mendelsons paa den Pyramide, som skal oprettes paa Pladsen for det Kongelige Bibliothek. Formodentlig vil dette Mindemærke vorde kaldet: Det berlinske Toleranz Monument; men jeg maatte heller kalde det: Mindemærke for de sidste herlinske Wolfianer, og uden at gribe andre ind i deres Dom, foreslaae at sætte Wolfs Hoved oven paa samme. Leibnitz kan her anbringes, som Wolfs philosophiske Fader og Befordrer. Lambert skriver i sit Anlæg til Architectoniken B. 1. S. 8. Den Ære at indføre en rigtig og brugbar Methode i Philosophien, var Wolf forbeholden, i det ringeste har han deri brækket Jsen. Sulter beklager i hans vermischte philosophische Schriften, at Wolfs philosophiske Skrivter ikke læses saa flittig, som de fortiente det for deres Jndholds Skyld. Moses Men delsen roser i hans vermischte Schriften D. 2. S. 246. de Wolfiske Definitioners store Frugtbarhed, kalder sig og paa andre Steder en Wolfianer. Og jeg frygter for, at med ham ere i Berlin Tilbederne og Bekienderne af den tydske Philosophes Fortienester uddøde. Naar altsaa det ovenmældte Mindemærke kommer i Stand, vil jeg, saa længe jeg lever, gaae hen for, ved at see det, at erindre mig at der eengang have været Wolfianer i Berlin.