Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-08-14
J Henseende til falske Myntnere er man bleven enig om, at den, som efter at have gjort sig skyldig i den Forbrydelse at eftergjøre den ene af disse Regjeringers Mynt, enten virkelig eller repræsentativ, findes at være i den andens Stater, skal, hvilket endog Stedet maatte være, hvor Forbrydelsen er bleven begaaet, udleveres til den af disse Regjeringer, hvis Mynt, eller Papirer der gielde som Mynt, han maatte have eftergjort, det eneste Tilfælde undtagen, hvor det reclamerede Jndivid maatte befindes at være Undersaat af den Regjering, til hvilken Reqvisitionen skeer, i hvilket Tilfælde han bør vorde dømt af hans egen Souverain og straffes efter hans Lands Love. 2. Enhver Person, som begiver sig fra det ene Land til det andet, uden at være forsynet med et anordningsmæssigt Pas fra det Steds Øvrighed, hvorfra han kommer, eller som ikke paa en authentisk Maade kan gjøre Rede for Bevæggrunden til sin Ankomst, skal blive anholdt og fastsat saalænge indtil tilstrækkelige Oplysninger i Henseende til ham kunne blive indhentede. Dog skal Virkningen af denne Bestemmelse ikke udstrækkes til de rørlige og umistænkelige Beboere af de respective Grændser, da begge Regjeringers Hensigt ingenlunde er, at underkaste den Handel eller Samfærsel, som finder Sted imellem disse, nogen Tvang eller Afbrydelse. 4. J de Tilfælde, hvor, i Kraft af de foregaaende Artikler, Personer, som enten ere Forbrydere eller mistænkte derfor, blive paagrebne, skal Øvrigheden paa det Sted, hvor Anholdelsen maatte være gjort, sørge for den Fangnes Underholdning; men naar Udleveringen paafølger, skal Omkostningerne for den udleverede Persons Underholdning og Transport erstattes af den Regjering eller Øvrighed, som modtager ham. 5. Under Benævnelsen af Deserteur forstaaes ethvert Jndivid, som, tjenende i den ene Souverains Armee eller Flaade, gaaer over paa den andens Grund, for at unddrage sig fra sin Tjenestes Pligter. 6. Alle de Love og Anordninger, som angaae Paagribelsen og Anholdelsen af det ene Lands Deserteurer, skulle ligeledes tjene til Regel for det andens Deserteurer. Følgeligen skulle disse paagribes overalt, hvor de forefindes, og blive udleverede med alt det, som de have taget med sig. De civile eller militaire Embedsmænd der, hvor Anholdelsen har fundet Sted, skulle derom i den kortest muelige Tid underrette Øvrigheden eller den militaire Commandant i det nærmeste Sted i det Land, hvorfra Deserteuren kommer, og dertil føje de Efterretninger, de have kunnet forskaffe sig, enten ved den An holdtes Forklaring eller paa andre Maader. 7. For at lette Udførelsen af Bestemmelserne angaaende denne Artikels Gienstand, er det bleven fastsat, at begge Hofferne nærmere ville blive enige om at indrette en directe Correspondence imellem deres respective Staters civile og militaire Øvrigheder, paa det at det ikke maatte være nødvendigt, for at udvirke en Forbryders eller Deserteurs Paagribelse eller Udlevering, først at skride til ministeriel Reqvisition, hvilken, med Hensyn til begge Landes geographiske Beliggenhed, ofte vilde foraarsage en stor Tidsspilde. 8. Da de Grundsætninger, som ere fremsatte i de foregaaende 8, kunne ved Tiden og Omstændighederne være at underkaste nogle Modificationer, saa skulle Bestemmelserne angaaende Forbryderes og Deserteurers Udlevering ikke forblive i Kraft længere end i et Tidsrum af 15 Aar, og naar dette Tidsrum er forløbet, skulle begge Regjeringerne atter blive enige om, enten at forlænge Virkningen af de nu antagne Bestemmelser, eller at modificere dem. 9. Eftersom denne separate Artikel er at ansee som udgjørende en Deel af den i Dag afsluttede Fredstractat, og som om den deri var indført Ord til andet, saa skal den, i det Tidsrum som er bestemt for dens Vedvarelse, have samme Kraft og Styrke som Tractaten; den skal fra begge Sider vorde ratificeret, og dens Ratificationer være indbegrebne under selve Tractatens." Det Kongelige Slesvig=Holstenske Cancellie, den 28 Julii 1810.