Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1829-04-17
Frankerig. Med Grund frygter Man for, at Udfaldet af Departemental=Loven turde blive enten Ministeriets Fald eller en slet Lovs Antagelse. Det rimeligste er, at baade Regjeringens og det af Kommissionen forandrede Udkast forkastes og Alt bliver som det har været. Den 7de erklærede Indenrigsministeren reent ud, at Ministrene aldrig ville tilraade Kongen en fra det oprindelige Udkast saa forskjellig Lov, hvilket vakte stor Bevægelse, og foranledigede General Sebastians til det Spørgsmaal, gives der da intet Kammer mere? Rundt om i Salen samledes Grupper og i hele 3 Qvarteer formaaede Præsidentens Klokke ikke at skaffe Lyd. Da efter Hr. Martignac og Portalis endnu Ministeren Hr. v. Vatismenil reiste sig, for at forsvare Udkastet, havde en Deputeret det Jndfald at sige: nu kommer den tredie Hest, (den saakaldte Assessor paa slette Veie). Den egentlige Anstødsteen bestaaer i, at Ministrene vil overlade Valgene til Distriktsforsamlinger, hvortii skulde høre En af hver hundrede af de høist beskattede Jndvaanere, Kommissionen derimod vil blot have Kantonalforsamlinger, hvortil alle Borgere skulle høre, som yde 300 Fr. direkte Skatte. Hr. Constant bestred i en lang Tale den Vildfarelse, at udelukke mindre Formuende fra at vælge til Departementalraader, sigende: to Klasser Mennesker ere farlige i enhver Stat, de Rige og de Fattige, Hine, fordi de have Meget, og disse, fordi de have Jntet at sætte paa Spil." Dem af høire Side, som ved denne Leilighed vovede at bringe Carl Is Skjebne paa Bane, spurgte han: med hvad Ret de førte Ordet Kongemordere paa Læben, medens alle Hjerter vare forenede om Kongen? Hvis Vi sagde, at en Faktion pønsede paa at føre Bartholdmæusnatten tilbage, mon Man da vilde tie stille dertil. Det kom ogsaa til Personligheheder mellem ham og Spriens de Maprinhac om, hvo af dem der meest havde understøttet den bonapartiske Despotisme? Ex=Præsidenten Hr. Raves frygtede meere for Friheden end for Magten, saaledes som Frankerig nu bestyredes, og kaldte det Demokratie, at betage Kronen sin Ret til at udnævne Departementalraader. Ved hans Sammenligning mellem nærværende og Revolutionens første Periode, lod en Pibe sig høre fra Tribunerne, uden at Ophavsmanden kunde udfindes. Grev de la Bourdonnave frygtede for at den konstitutionelle Ligevægt vilde ophæves, naar Man skabte en lovlig Opposition udenfor Kammeret. Denne vilde han i al Fald kun inddrømme i Rigets Middelpunkt, og hyldede saaledes det ulykkelige Centraliseringspstem, hvorefter Statsmaskinens hele Kraft og Velstand skal strømme til Hovedstæderne. Da der tilsidst blev stemt over det 2det Kapitel af Kommissions=Udkastet, som handlede om Komtonal-Forsamlingerne, erklærede 167 sig derfor og 195 derimod; men uagtet denne tilsyneladende Seier ventede Man, at Ministeriet næste Dag vilde tage hele Lov=Udkastet tilbage. Den 4de gav ligeledes en Ansøgning fra General Alixom at faae sin paa 5te Aar tilbagestaaende Sold udbetalt, Anledning til heftige Debatter; men Trods al Modstand, fra den høire Side, blev Ansøgningen dog henviist til Krigsministeren. Paa den Jndvending, at Alix hørte til dem, som havde været forviist, oplyste General Lamarque, hvorledes det var gaaet til med hine af Fouchs først opsatte Proskriptionslister, da kun de, som fattedes Venner og Klientere, ikke bleve udslettede. Men mindst burde høire Side have rørt saa foragteligt ved, at det kun var gen Smule Penge her forlangtes; thi nu lod Hr. Mechin dem vide, hvad Emgranterne havde oppebaaret, da Frankerig ædelmodig aabnede, dem sine Porte. Vi gav Eder ikke blot en Smule Penge; Vi gav Eder uhyre mange Penge, tusinde Millioner Fr. og dertil Hof= og Stats-Embeder. Den var derfor - meente han - bedst at slaae en Streg derover. Hr. Dupin beklagede ogsaa at Partieaanden lyste igjennem ved alle Leiligheder, og Man altid kom tilbage til det Thema, som for stedse burde være glemt. Politiske Forviisninger kunde aldrig forsvares, hverken de fra 1793 eller 1815 &c.