Berlingske Tidende, 1823-08-22
Blandede Efterretninger. Om de mærkværdigste Begivenheder i Grækenland, i Aarene 1821 og 1822. (Slutning) Ved den organiske Lovs Antagelse, bleve følgende Personer ansatte ved Regjeringen : 1) Theodoros Negris, Minister for de udenlandske Anliggender; han er en Mand af megen Aand, men derhos hengiven til det Slags smaa Rænker, hvortil Grækerne under Tyrkernes Regjering ofte saae dem nødsagede at gribe. Han er i Moldan bleven brugt af den Russiske Regjering, og var for Revolutionens Udbrud bleven udnævnt til Portens Agent i Paris. 2) Colctto, Minister for det Indre, og for det første Krigsminister, ver forhen Læge hos Ali=Pascha. 3) Notara, Finantsminister, 4) Grev Andreas Metaxas, Politieminister ; og 5) hans Broder, Constantin Nietaxas, Justitsminister. Begge de sidste skulle være Mænd af Aand og Talenter. De øvrige Medlemmer af Regjeringen ere mig ubekiendte, men de kunne iøvrigt ikke ansees for meget duelige til at udfylde de Poster, hvorpaa de staae. Kolokothron, den mægtigste af alle Græske Generaler, er en tapper Mand. Hans saavelsom de andre Jnsurgentchefers Tactilbestaaer i at benytte Landets Locale, for at søge, at berøve Fienden, al Tilførsel og Adgang til Livnedsmidler, og bestandig at harcellere ham. Fienden bliver aldrig modtaget i aaben Mark, men man søger bestandig et couperet Terrein, for bag Stene og Buske at skjule sig for Kuglerne. Kolokothron begyndte sin militair Ban som Anfører for et Klepter=Partie, blev siden Capitain og Major i det Albanesisk Corps, som Englænderne underholde paa Corfu, og gik tilsidst i Russisk Tjeneste, hvori han i Aaret 1800 avaacerede til Oberst. Han eier anseelige Rigdomme, og skal ved Tripolitza og Korinth have lagt store Pengesummer tilside, ligesom han ogsaa paa Zante skal have deponeret betydeligt. Petros Mauromichalis eller Mamat Bei (Bei eller Fyrste af Maina) er en agtet Mand og af for Familie. Nikitas, med Tilnavn: Tyrkræderen, forbinder stort personligt Med med Ligefremhed i Omgang, og er almindelig agtet for finUgennyttighed. Odrøscus, der er opdraget i Bjergegnene i Epiros og Thisfalin, har været Kiepter Anfører, og staaer i Tjeneste hos Ali=Pascha af Jamaa, som satte meget Priis paa hans Mod. Han er en Mand paa omtrent 35 Aar med et smukt Udvortes, meget hurtig og en stærk Springer, hvoraf han har sit Navn. Man er bange for, at han kunde faae i Sinde at udlevere Athenen til Tyrkerne, naar deres Skarer udbrede sig i Bøytien og Artika. Laskarina Bublina, som jeg saae i Aaret 1821 ved mit Ophold paa Spetza, er en Kone paa omtrent 40 Aar, temlig høi, men dog derhos før nok. Hun har dog et skjønt, interessant Ansigt, som forraader stærke Lidenskaber. Et eneste Ord er i Stand til at ophidse hende, hvorvid hun udtrykker sig med en sjelden Viltalenhed. Hun er født paa Hydra i en udmærket Familie, og var to Gange gift med Hobriotiske Søespitainer, der begge ere faldne i Kamp med Algiererne. Efterat hun anden Gang var bleven Enke og Eierinde af en betyde 11 Formin, der hvervede hun sig for nogle Aar siden stor Hæder i en Saa, hvori hun personlig kjæmpede mod den Tyrkiske Regjering, Hun besad da flere under Russisk Fleg seilende Handelskibe, og satte sin Søn Agamemnon til Chef paa eet af de største. Dette blev ved Opstandens Udbrud udrustet til Caper, og da der indløb Efterretning om det Myrderie, Tyrkerne foranstaltede paa Argos, fløiLaskarina selv derhen til de Ulykkeliges Beskyttelse. Hun oplivede de adspredte Jndvaaneres Mod, forsynede dem med Vaaben og andre Nødvindigheder, angred Tyrkerne paa forskjellige Puucter, og det lykkedes hende tilsidst, at drive dem ud af Staden. J een af disse Fægtninger var hun saa ulykkelig at miste hendes Søn, som i Spidsen af en lille Skare vovede sig for langt ind imellem Fienderne. Den tapre Yngling faldt under Fiindernes ødelæggende Spyd, og hans afhuggede Hoved blev ført til den Tyrkiske Anfører som Stierstegn. Laskarina, som strax erholdt Efterretning derom, styrtede sig frem, for at gjøre Fienden dette for Moderhjertet fra sørgelige Dotte stridigt. Med Flammeblik udspeider hun den overmodige Stiervinder, bruset stem over Halt af Liig, og nedlægger med egen i Brand tre Tyrker som Hiørestue til hendes elskede Søns Skygge. Hendes Beretning herover til Regjeringen i Spezza er lakonist nok, til at fortjene Plads her; hun skrev: "Min Søn er falden, men Argod er fri. For Striden vendte sig, havde hun i Patriarken i Navn erklære alle dem, som faldt i den, for Martyrer, og efter Tyrkernes Redreslag skar hun Stykker af de Faldnes Klæder som Requies. Med Smerte har jeg hørt af denne nye Telesillas egen Mund, at hun i sit Fædreneland er Maalet for det nedrigste Rid, og at hendes Landsmænd endogsaa have skudt efter hende. Jeg har ogsaa seet, at hun af Frygt for Forgiftelse selv bagte sit Brød Hendes Landsmænds Utaknemlighed gaaer hende mig trær til Hjertet, men afholder hende dog ikke fra at yde den al mulig Bistand. At det, som man i Anledning af Tipolitz's Erobring, bebreidede hende, kuns er opdigtet, sees deraf, at selv hendes Uvenner af den Græske Nation ikke have sagt det, hvilket de dog sandsynligviis ikke vilde have undladt, dersom disse beskyldninger virkelig havde været grundede. Dersom Tyrkerne, som Bubling havde lovet at beskytte, desuagtet ere myrdede, maa man dog ikke lægge hende det til Last, da det er bekiendt, med hvilket Raserie Grækerne fore frem ved denne Leilighed, og at selv deres egne Befalingsmænd ikke kunde beskytte de ulykkelige Tyrker, som søgte Redning under Seiervindernes Heste.