Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-11-01
Blandede Efterretninger. Varna og Silistria. (*) Varna, Varne, Barnæ, som den 11 October blev erobret af Russerne, er Hovedstaden, br Landet Dubrogie i Bulgarien, ved Demina, mel lim Galata og Macropolis, og næsten ved Mundingen af Floden Varna, der falder i det sorte Hav. Den ligger 16 Mile mod Norden fra Rosito, og holdes af nogle for Staden Tiberiopolis, ved suropolate, og af andre for Dionysiopolis og eller andre troe, at den er det gamle Odessus, ler Odyssus. J Aaret 1444 befandt sig der Uladislaus, Konge af Ungarn, der anførte den ciistelige Armee, og siden blev dræbt af Tyr tine. De satte hans Hoved paa en Stage, og sorte det, som et Seirstegn, ikke blot omkring i den tyrkiske Leir, men i hele Asien. J samme Glad blev Cardinal Julianus, der havde over salt ham til at levere en Træfning, sønderhugget af Ungarerne. Den dræbte Kong Uladislaus havde først sluttet en tiaarig Fred med Tyrkerne og givet dem en indviet Hostie til Gidsel, men blev af Pave Eugenius IV og andre dristelige Fyrster formaaet til, at bryde Freden, under det Paaskud, at en Fred, der sluttedes ned Kirkens Fiender, uden Papens Samtykke, ske burde holdes. Endskjøndt mange fraraadte som det Fredsbrud, blev det dog ved den igang fattede Beslutning, at gaae uformodet løs paa Tyrkerne. J Begyndelsen var Seiren paa den christelige Hærs Side, og Storsullanen Amurath II, som i egen Person befandt sig i Træfningen, var allerede i Begreb med at lage Flugten. Men nogle Paschaer tiltalte ham haardt, og han besluttede nu at holde ud, hvor des det end maatte gaae, Da han saae i een af de Christnes Faner, et Crucifix, raabte han: hevn Du, og Christus, hvis Du er den sande Gud, den Meeneed, som de, der saa skjændigen misbruge Dit Navn, begaae!" Andre sige, at han har løftet den af Uladislaus modtagne Hostie i Veiret, og betjent sig derved af hine Ord. Derpaa samlede han igjen sine adsplittede Tropper, gik med Magt den christelige Armee i Møde, og slog den saa aldeles, at 30,000 christelige Stridsmænd faldt i dette Slag. Men Tyrkerne mistede ogsaa en saa stor Mængde Folk, at Sultanen selv skal have sagt, at han ikke ønskede, ofte at feire paa denne Maade. Man paastaaer, at Tyrkerne selv have opreist den faldne Uladislaus en Hæderstøtte, i Betragtning af hans Tapperhed, og at Amurath brast i Graad, da han erfarede hans Død. Dette Slag er berømt under Navn af det Varnesiske eller Slaget ved Varna. J Aaret 1610 blev Staden plyndret og stukken i Brand af Cosakkerne, som derved befriede 3000 christne Sjele, som vare, der. Sillistria (Selisteria, Destorum, Dorostero eller Dorestero) ligger i Bulgarien, ved Donau, ligeover for Mundingen af Missovo, og er Hovedstaden i et Sangiacats eller Gouvernement. Denne Stad, som i Oldtiden kaldtes Durostorum eller Dorostorum, er temmelig stor og befæstet, og forsvares af et stærkt Citadelle. Gouvernementet, som fører dens Navn, strækker sig fra Nicopoli indtil det sorte Hav, slutter Landet af det Dobruciske Tartarie, og er Sædet for en græsk Metropolit. J Aaret 1595 blev den erobret af Wallacherne og Siebenburgerne. 1603 overfaldt Raadul Weyda den fra Wallachiet af, og stak den i Brand. Paa Slottet residerer en Pascha. Den ligger under 53 Sr. L. og 45 Sr. B. Af et Brev fra Tronhiem d. 16 Oct. Jeg melder dig end videre Dødsfaldet af to af Norges Hædersmænd, begge Geistlige, begge Oldinger: I. Biskop Mathias Bonsach Krogh. Han var fød d. 4 Oct. 1754 paa WadsøØstinmarken af Forældre Troels Krogh og Else Marie Bonsach. Faderen var i sin første Ungdom Underbetjent ved den kongelige Handel i Finmarken, blev siden Foged over Vesteraalen og Loften i Nordlandene, aftakkede formedelst Alderdom fra dette Embede, og døde 1804 henved 90 Aar gammel. Math. B. Krogh nød i sine Forældres Huus privat Undervisning af sin Farbroder, Eiler Hagerup Krogh, (der fulgte hans Fader i Foged-Embedet, og siden, formedelst Svaghed fik i Naade og med Pension Afsked."J Dec. 1768 deponerede han, og i det følgende Aar tog anden Examen med bedste Karakteer. Det er interessant at læse hans egen Beretning om hans Ungdomsliv og øvrige Skjæbne. Mit Ønske, siger han, at studere Lægevidenskaberne fandt ei min Faders Bifald. Man troede den Tid i disse Egne at summum culmen studiorum var, at blive Præst. Fra Aaret 1769 til 1772 gjorde jeg kun liden Fremgang paa Studeringernes Bane. Dog lærte jeg paa egen Haand tydsk, og ved Hielp af afdøde Professor Aasheim en saare ubetydelig Smule Fransk. Naturen havde givet mig et godt Nemme, men tillige et flygtigt, levende og muntert Sind. Mig selv for det meste i denne unge Alder overladt, fjasede jeg disse tre Aar for en stor Deel bort. Til mit Hæld kunde min ej meget formuende Fader ikke give mig rig Understøttelse, og dette bevarede mig for Udsvævelser; men min religiøse Tænkemaade fik i denne Tid en ikke fordeelagtig Retning. Min ellers blide og ømme Fader var ubevægelig i sin Paastand, at jeg skulde opofre mig Theologien. Min Lyst til et andet Studium, og det lidet Lokkende, de da værende theologiske Forelæsninger havde med sig, forøgede min forrige Afsmag for Theologien. Nær havde jeg givet Studeringer aldeles Afskeed. Balle kom til Universitetet. Jeg hørte hans Forelæsninger først af Nysgiertighed; men uagtet mange Dogmer ej kunde vinde mit Bifald, fandt jeg dog megen Smag i Foredraget, og vedblev meget flittig at høre samme. Personlig Adgang til denne blide og fortjenstfulde Lærer, mine Samtaler med ham, omstemte for det meste mine forrige religiøse Meninger. For da tillige at opfylde en elsket Faders Ønske, besluttede jeg at blive Theolog. Aaret 1773 yttrede min Fader Længsel at see mig tilbage, men det som værre var, meldte han tillige, at hans Formue ej tillod ham, at give mig den sædvanlige Understøttelse af 10 Rd. maanedlig længere end til Aarets Udgang. J maatte da imod min Tilbøielighed forlade Unversitetet, reiste i Sept. f. A. fra Kjøbenmed maadelige Kundskaber og saare lidet til 6 bestride Reiscomkostningerne. Efter trende 1. ges Storm indstrandede Fartøiet ved den 1 denfieldske Kyst, og jeg med de øvrige Pas rer maatte deels over Land, deels med Baad 11 til Bergen. Næste Aar besøgte jeg min Fal Han erklærede, endnu i et Aar fra den Tid jeg atter kunde naae Kjøbenhavn, at ville sin forhen understøtte mig, men kun paa det Villen, at jeg skulde i den Tid expedere mig fra Liversitetet. Det var forgjeves hvad jeg mid drede, om at jeg for saa kort Tid ej kunde til at naae beste Karakteer etc. - Alt for med følede jeg, hvor mange Kundskabet jeg savnede, og bestemte mig til at vove alt, for at erhvermig samme. Med nogle faa Dalere forlod jo Sommeren 1774 Nordlandene, reiste i Angofra Bergen, for derfra at gaae til Kjøbende 25 men i September strandede Fartøjet paa de Hil landske Øer. Som eneste Passageer, udser seen drikfældig, ubehøvlet Skippers daglige Enheder, med en forknust Arm, og faa Pan havde jeg kun i dette fremmede Land et le behageligt Ophold at spaae mig. Men j fandt her meget venlig Modtagelse af adskilt, smaa Landlords. Paa egen Haand havde i forhen begyndt at fuske paa det Engelske. J 1 vis Joh. Th. Henrys Huus fandt jeg nu Anledning til at bringe det temmelig vidt i at tale det. Aar 1775 kom jeg fra Hetland tilbage til Bergen. Min liden Kasse var aldeles udi met. Jeg søgte hen paa Landet til en Pas Hr. Møldrup, hvis eneste Datter siden blev Hustru. Om Sommeren s. A. reiste jeg med Kapital af omtrent 50 Rbd. til Kjøbenh. Da jeg stod inden for dens Volde var den smeltet til lidt over 20 Rbd. Udsigternes Ophold vare mørke. Jeg forstod intet synte ligt, for ved Undervisninger at kunne fortiNoget; jeg greb da til at kundgjøre, at i vilde informere i Engelsk. Jeg studerede i dette Sprog nøiere, fik adskillige til Under ning, og ved at erholde Plads paa Kommuntet, samt Walchendorphs Kollegium, ved senere at manuducere til philos. og theologisk Examen sandt jeg tilstrækkeligt Udkomme, endskjøndt jeg ei var den strængeste Husholder. Efter at have hvert Aar hørt Professorerne Balles, Jansons og Hornemans Forelæsninger, desuden private Kollegier over det arabiske af den sidstnævnte og af Profess. N. C. Kall, hos hvem jeg siden nød gratis Undervisning i det syriske, underkastede sig mig sidst i Aaret 1780 theologisk Exammen, og erholdt i samme, saavelsom for Dimisprædisin Land. 1782 blev jeg befordret til Lendvigens Sognekald i Sengens Provsti. I dette meget ringe Kald forblev jeg 7 Aar. Min Familie forøgedes aarligen. En i Bund og Grund forfalden Præstegaard maatte opbygges, hvortil sig havde modtaget 50 Rbd. Aabod. For at sinde Udkomme, uden at fordybes i alt for stor Gield, maatte jeg selv ofte om Vinteren, i det strængeste Veir, sætte mig i Fiskebaaden, reise til en 5 Mile derfra bortliggende Skov for at hugge Tømmer, og bringe det hjem. Mit stærke helbred udholdt til min Lykke Alt uden mind se Anstød af Svaghed. Den Tid, jeg havde tilovers fra Jagt og Fiskeri, anvendte jeg til Studeringer. Selv eiede jeg nogle Bøger, og af løde Professor Schytte forsynede mig med flere. Jeg levede her et virkelig lykkeligt Liv."¬