Viborger Samler, 1849-08-14
Frankerig. Paris, den 7de Aug. Arnauld aabnede igaar Jnterpellationen i det romerske Anliggende. Taleren tilstod, at han var gjennemtrængt af den dybeste Agtelse for Pavens Magt; han foreslog at proclamere Catholicismens Alliance med Democratiet, men forekastede Regjeringen, at den som Republik havde styrtet en Republik, og som catholsk Stat forskjertset al catholsk Jndflydelse. Udenrigsminister Toqueville undlod klogelig at forsvare Expeditionen, der var overilet, slet ledet, og der har bragt Frankerig i en falsk Stilling. Han indskrænkede sig til at forsvare sin Embedsførelse. Han fandt da han tiltraadte sit vigtige Embede, Expeditionen at være et sat accompli; Beleiringen var paabegyndt; der kunde i dette Øieblik kun være Tale om Anliggendets hurtige Afslutning. Han forelæste til den Ende sin første ministerielle Note af 6te Juni, der havde til Formaal at opretholde Frankerigs Jndflydelse under Ordningen af de italienske Anliggender, navnlig af de Anliggender der angik Kirkens Overhoved, Gjenoprettelsen af Pavens verdslige Magt, og endelig Sikkerhed for den romerske Befolk nings nødvendige politiske Friheder. Dengang var Østerrig og Reactionen overalt Seierherre i Jtalien; dette skyldtes ene og alene Democratiets Excesser; man havde ligesaalidt kunne overlade det til Radetzky og Kongen af Neapel alene at bringe Paven og Absolutismen med Magt tilbage til Rom, som man, uden at ville Krigen, havde kunnet optræde imod disse paa den Maade, som Bjergpartiet vilde det. Frankerig vilde ikke Krigen, Krigen ønskedes ikke engang af Bjergpartiet som saa inderlig gjerne havde villet drive igjennem i Nationalforsamlingen Reductioner i Hæren og Marinen, - Reductioner, der maatte gjøre det umuligt at føre Krig; men rigtignok var det dengang af yderste Vigtighed at omstemme og vinde Vælgerne. (Her afbrødes Taleren med Raseri af den venstre Side, der følte sig truffen.) Ministeren udviklede derefter med Rolighed det ophøiede moderate Standpunct, den franske Hær havde havt for Øiet; han godtgjorte, at den franske Hær havde, for at skaane Befolkningen og Kunstskattene, ikke angrebet Rom paa dets svageste Sider, men derimod kaaret til Angrebs puncter de bedst befæstede Steder og de stærkeste Volde. det var ikke Rom, men de i Rom tyraniserende Udlændinge, der havde spærret Porten for de Franske. (Den Venstre: "Altid den gamle Historie!") Hvorledes det republicanske Herredømme havde været i Rom, derom vilde han kun anføre et eneste Vidne, imod hvilket Herrerne af venstre Side sikkert Jntet havde at indvende – Hr. Lesseps. - Ministeren oplæste nu en Depesche fra Lesseps, hvori Dictatoren i Rom - Joseph Mazzini - skildres som en fuul Demagog, hvis Hjerne var betændt for hvis leiede Morderdolke Romerne skjælvede, som en af hine vanvittige Folkeleddere, der fordærve i Frihedens Navn den ædle Frihed og staae i Spidsen for den yderste Venstre. Ja, m. H., paa en eneste Dag fandt 12 Snigmord Sted i Rom. Efterat Taleren saaledes havde nedlynet den Venstre ved Vidnesbyrd, tagne af den feterede og af Bjergpartiet høitagtede Lesseps's Depescher, stillede han sig med ligesaa stor Bestemthed imod den Høire, i det skarpt accentuerede, at den franske Jntervention ei vilde komme Absolutismens Restauration og de gamle Misbrug, til Gode, politiske Garantier maatte tilsikkres Romerne. Og i saa Henseende kunde han forsikkre den høire Side, at Pave Pius den 1de var ganske enig i den franske Regjerings Anskuelser. Desværre var det ham negtet endnu at omtale hvorvidt disse Garantier skulde strække sig. - At Kammeret med stor Majoritet gik overtil den simple Dagsorden, er allerede omtalt. Kongeriget Preussen. Af den preussiske Aabningstale udhæve vi endnu nedenstaaende Passus: "Det er noksom bekjendt, at Preussen for at undertrykke aabenbar Rebellion har, støttende sig paa Statsretten, med et glimrende Resultat ydet sin væbnede Magts Bistand, der anraabtes af allierede tydske Regjeringer, ligesom og at den fortræffelige Mand, hvoraf vor Hær er besjælet, paa Ny har viist sig til vort Fædrelands Ære. – J Spidsen for de af ham førte Tropper har Thronarvingen (Prindsen af Preussen) deelt disses Farer og Besværligheder; i Troppernes Rækker har en yngre Prinds af det kgl. Huus udgydt sit Blod." – Ved den under Storbritanniens Mægling afsluttede Vaabenstilstand, og foreløbige Fredspræliminairer med Danmark er der banet en Vei til at ende en Krig, som, afseet fra mulige Forviklinger med andre Magter, paalagde den tydske Nord og østersøiske Handel de haardeste i Tidens Længde utaalelige Offre, medens den til samme Tid krævede en uforholdsmæssig Anvendelse af Kraft. De hertil hørende Actstykker ville blive forelagte Kamrene." – "Jblandt de mange Grunde, der ville bevæge Kamrene til uopholdelig at tage fat paa deres meest paatrængende Forretninger og til snarest muligt at ende disse i Overeensstemmelse med Landets Tarv, indtager den sig nærmende, første tydske Rigsdag en Hovedplads."