Ribe Stifts Adresseaviser, 1845-06-18
Efter at Kongens, Kronprindsens og den slesvigske Forenings Skaaler vare udbragte kom det Sølv-Drikkeborn frem, som den hedengangne Lorenzen 1843 havde modtaget fra erkjendtlige Medborgere i Kongeriget. Efter Opfordring udbragte L. Skau ved Hornet Mindeskaalen for den Bortgangne med følgende Ord: "De fleste af dem, mine Venner, vil maaskee kunne erindre nogle Ord af Kammerraad Drewsen, som han brugte i sin Tale paa Skamlings batte, dengang han overrakte Lorenzen Drikkebornet. Jdet han hævede Hornet, yttrede han næmlig: Dette Horn skal minde om, naar Lorenzens Been forlængst ere hensmuldrede i Graven, at der engang har været en Mand iblandt os, som havde Mod nok til at tale Dansk og Styrke nok til at vedblive dermed." Den værdige Taler tænkte vel mindst paa, at vi saasnart skulde faae Leilighed til at mindes den Hedengangne paa den Maade, som skeet er idag, og ingen af os havde dengang en Ahnelse om, at vi efter saa kort Tid skulde savne den trofasteste Ven i vor Midte. - Stort er Savnet; dette føler Jngen meere end jeg, som ved Venskabets hellige Baand var knyttet til ham; lad derfor ogsaa mig for første Gang drikke af Hornet til hans Minde. M. V. Jdet jeg da opfordrer Dem til, med mig at drikke af dette Bæger til Minde og Peter Hjort Lorenzen, den Mand, hvis Savn i vor Vennekreds fylder Hjertet med Beemod, hvis Savn paa vor alvorlige Kampplads er uerstatteligt, saa er det hans faste og redelige Karakteer, hans glimrende Mod, hans ædle Hjerte, hans lyse Aand, hans skarpe Dømmekraft, hans store Lyst og Jver, ja hans Trang til at understøtte den Svage mod den Mægtiges Vold, det er disse en Mands stolteste og ædleste Egenskaber, jeg vil minde og hos vor hedengangne Ben - ikke for derved at forstørre vor Sorg, idet vi see grant vort store Tab, men for at fremstille hans Liv og Virksomhed som et lysende Exempel, der vel er værd at følge. Skal vi imidlertid i Gierningen vise, at vi virtelig agte den Hedenfarne, da troer jeg ikke det skeer bedre, end ved at gjøre de Jdeer og Tanker, han saa ofte fremsatte for os, til vore egne, søge at gjøre dem frugtbringende i Livet, og saaledes forebygge, at hans Aand bliver begraven tilligemed hans Støv, men at den stedse maa spores lyslevende iblandt os. Paa denne Maade bliver Mindebægeret tillige til et Løftetsbæger, hvilket ogsaa stemmer overeens med det Horns Betydning, hvoraf jeg nu agter at drikke. At det maae lykkes mig og Enhver, som er enig med mig, paa denne Maade at bevare den for tidlig tabte Vens Aand og Hjerte iblandt os, - dette er Noget, vi vel kun før haabe. Men hvad vi ikke blot tør haabe, men hvad vi tør love, og hvad i det mindste jeg for min Person herved lover til Tak for hvad den ædle Bortgangne gjorde og taalte for os Alle, det er, at jeg vil offre al den Kraft, vor Herre har skienket mig, til i mit offenlige Liv at give Vidnesbyrd om, at om end Danmarks mandigste Mand er kaldet bort, saa er med ham dog ikke al Mandom forsvundet af Slesvig." – Drikkehornet vandrede nu efter Oldtidens Stik fra Haand til Haand, idet Enhver, som følte Trang dertil, udtalte et særskilt Løvte. En slesvigsk Geistlig gjorde et saadant omtrent i følgende Ord: "Jeg lover, at jeg som Folkelærer vil stræbe at tydeliggjøre Unge og Gamle, hvorlunde de som Kristne ere forpligtede til at afskye al den Hovmod, Selvraadighed og Underfundighed, hvori vore slesvigholstenske Modstandere saa ofte gjør sig skyldige, fordi Sligt hører til Diævelens Væsen, men ogsaa paa den anden Side at snæverhjertet Egennytte, frig Frygtsomhed, falsk Fredsommelighed eller egenlig Ligegyldighed for Kommunens og Fædrelandets Anliggender, fordi ogsaa det hører til Diævelens Væsen; at vi endelig Alle, i hvilken Virkekreds vi end bevæge os, og hvor ringe vi endog maae ansee vor Dygtighed, bør ved hjertelig Deeltagelse, ved Tale, og Jdræt gjøre Vort til at betrygge og fremme vort Fædrelands Vel, fordi vi kun saaledes kunne agtes troe over det lidet og værdige til at sættes over Mere." (Dok)