Københavns Adresseavis, 1774-08-02
Efter omtrent en halv Time gjorde Fisken sig løs fra Magneten, men var gandske kraftesløs, og blev liggende udstrakved Siden, dog endnu i Live. Magneten blev taget og af Vandet; vi rørte ved Fisken, og der var ingen, som fiidet allerringeste Stød, ommendskiønt vi toge den i vore Hænder og trykte den derudi, Vi undersøgte derpaa Magneten, og fandt sammes Jndfatning, saavel ved Syd, som NordPolen, ganske lodden, ligesom den var bleven dyppet i Jernsiilstøv. Dette satte os i stor Forundring, og vi besluttede at bevare denne Fisk. Vi satte den derfor i et TræKar med Vand, og kastede Tid efter anden Stykker friske Brød og andre Næringsmidler dere. Den følgende Dag saaes den fuld af Liv, og man kunde tage fat paa den, uden at føle den ringeste Uleilighed deraf, dog var derhos merkværdigt, at naar den sad fast ved Magneten, og man rørte ved Magneten, merkede man ikke til den mindste Virkning af Fiskens Kraft, da derimod naar man rørte ved den med et Jern, var Stødet mærkeligt, rørte man med Fingrene ved Fisken selv, saa fornam man intet, siden den havde mistet sin Kraft ved Magnetens Vedrørelse. Vi kastede derefter noget Jernfilstøv i Vandet, og lod atter otte Dage gaae forbi, efter hvis Forløb vi vilde tage Fisken op af Vandet; men den, som rørte ved den, fik et temmelig sterkt Stød, endskiønt ikke saa sterkt som i Førstningen. Herpaa bragtes den tæt til Magneten, og satte sig atter fast derved, dog ikkun i nogle Minuter, da den ganske udmattet reev sig løs. Da vi saaledes vare forsikkrede om forbemeldte Syner, igientoge vi samme Forsøg nogle Gange, og ventede efter en Leilighed, at forskaffe os en større Fisk, men da det er meget vanskeligt, at opfiske store Fiske af det Slags, saa maatte vi have Taalmodighed; thi det er at merke, at man ikke kan fange dem anderledes, end med Garn, efterdi de slet ikke bide paa Krogen. Det beqvemmeste Middel er, at man leder Vandet af Floderne i Parker, da man, ved at lade det igien afløbe, finder disse Fiske iblandt de andre, naar man bliver dem vaer, giver man dem gemeenlig et sterkt Slag paa Hovedet med et Stykke Træ, men kan man formedelst Mængden af de andre Fiske ey finde dem, merkes dog at de ere der naar man rører ved dem, da Armen af Slaget sover ind; ligesom man da og saa pleyer at bruge den Forsigtighed, i Forveyen at røre om iblandt Fiskene med en Stok. Der gik derfor en lang Tid bort, førend vi fik en Aal, som var fire Fod lang og af en halv Fods Tykkelse i dens største Tværmaal, men den var saaret, og Magneten gjorde ingen sterk Virkning paa den, i det Fisken meget snart gjorde sig løs fra den igien, og sank død til Bunds. Siden bragtes mig endnu en mindre, ved hvilken jeg igientog de samme Forsøg, og hvorved jeg intet Nyt bemerkede, uden dette, at jo større Fisken er, jo mindre bliver den i Førstningen tiltrakt af Magneten, til hvilken den aldrig gaaer hen af sig selv; og der gaaer undertiden vel tre eller fire Timer og endda meere bort, førend den setter sig fast derred, og derhos skede dette ikkun med de smaa, naar man med en Stok i Vandet havde stødt dem hen til Magneten. Uden for Vandet sprang de saaledes, at Magneten aldrig kunde sette sig ret fast derved. Blot i den Tid, da man rørte ved dem med Magneten, yttrede de ikke den ringeste Virkning af deres Kraft paa Menneskene igiennem Magneten. Jeg havde engang en, som var en Fod lang, og halvanden Tomme tyk, det kostede mig i hele 24 Timer megen Umage at betage den sin Kraft, og at bringe det dertil, at den satte sig fast ved Magneteen; men derfor gik ogsaa megen Tid bort igien, efterat jeg havde sat den i Vand med Jernstilstøv, førend den fik sin Kraft igien. Dernæst kunde ogsaa disse Forsøg slet ingen Skade giøre dens Liv, naar man ikkun passede paa, at foere den godt. Den yttrede ikke den mindste Kraft, der havde nogen Lighed med Elektriciteten, naar man ikke kastede Jernfiilstøv i Vandet; jeg siger ikkun, hvad der havde en Lighed dermed, thi dens Virkning lignede ikke Elektricitetens Kraft i alle Stykker.