Jyske Efterretninger, 1769-02-24
Slutningen og Endeligen staaer endnu tilbage at handle noget lidet omde Bær, som findes paa de saa egentligen kaldede Heder, og de af dem omgivne Kiær og Moser; i de med Lyng begroede Skove, og paa de til Hederne grændsende, og med Sand bedækkede og optoppede Klitter, og disse ere adskillige Slags, saasom Tranebær, Tyttebær, Kragebær, Linninger, Blaabær, Meelbær og fleere. Hvilke velsmagende og funde Spiser, hvilke herlige Lægedomme give ikke disse Bær, Ingen af dem er uden Nytte. Tranebærene, som voxe paa fine Stilke, og findes paa Tuer i sumpige Steder, og i Klitterne, der blive fuldkommen røde og moedne hos os sidst i Sept. og Octobr. og findes endog underti- og dertiden, naar Sneen i Foraaret bortsmelter, endnu saftige, velsmagende og gode, samles i temmelig Mængde, Saften trykkes af dem, koges med en temmelig Deel Sukker, eftersom de ere suurere end andre Bær; Denne forvares, og bruges da ligesom Ribs- og andre Safter til at fyre Supper og anden Slags Mad med, og giøre dem behagelige, Den gives hidsige Syge, enten ene eller blandede med Drikke til at lædske Tørsten med dæmpe Heden, forbedre Galdens Skarphed, og den er ogsaa, ligesom mange andre suure Safter, som Medici, og iblant andre den store Boerhave Aphor. 1160. lit 8 anfører et herligt Middel imod Skor bug, hvorudi Tørst og Hede plage den Syge. Af lige saa god, om ikke vel saa fuldkommen, Nytte og Virkning ere Tyttebærene, en Frugt, som sielden sees i de andre Danske Provinzer, hvor de almindeligst faaes fra Norge, men findes overflødig i Jydland, hvor de kaldes Krysinger eller Krysingbær. Disse Bær voxe paa de skarpe Heder og Lyngbegroede Skove, hvor de sidst i August, findes af Farvehøyrøde, og komme til deres fuldkommen Modenhed hen midt i Sept., da de, naar de ere blevne noget mørkere, i Skieppe ja Tønde Tal afplukkes og samles: man udleder da de største, mindst stødte og smukkeste for sig selv, de andre trykkes Saften af, som koges til en vis Tykkelse tillige med Sukker, og naar den er bleven kold, gydes den overde heele Bær, som ere nedlagte i et Sylteglas, og Glasset, opfyldes med den, bindes siden til, for at forvares. Andre koge de heele Bær med saa meget Sukker, som de vil have dem søde til, og atter andre koge med Sukker den reene afpressede Saft. Disse saaledes paa den ene eller anden Maade tillavede Bær sættes paa Bordet, ligesom Multebær, Augurker, røde Beder, bestroes om det giøres nødigt, med Sukker, og spises til Stegen. Men den herligste Nytte ved disse Bær er, at deres af kogte Saft, ligesom Tranebærenes, kan kommes i Gryn=Supper og paa anden Mad for at give den en behagelig Syrlighed, kan blandes med de Syges Drikke. Rragebær, men i Jydland Revlinger, holdes af Joh. Thalio (i hans Hira Hercinica) af Dansen. Sennert. (in Libro de Mord. occult. Part. V. Cap. 2 All. r. 318.) og siden af Leche, som Ridder de Linne anfører (i hans Flor. Oeconom. p. 385. Amænit. Acad. Tom. l. for at foraarsage Hovedpine og naragtigt Væsen hos dem, som spise nogen Mængde af dem. Prof oluf Borch fortæller (Adk. Med. Hafn. Tom. H. Lill. at han som et Barn har ofte spiset heele Nævefulde af disse sorte Bær: (andre have gjort det samme) uden at have havt nogen Skade deraf, undtagen, naar han havde nydt stor Mængde deraf, thi da kom det ham for, som han en kort Tid blev lidet svimmel af dem. Hans Landsmænd Jyderne, meest Børn, spise dem, hvor de finde dem, og man har ikke mærket noget betydeligt Onde af dem. Linninger, som letteligen kan tages for Blaabær, naar man seer dem udvendig, eftersom de ere af samme mørkeblaae eller sorte Farve, af samme Størrelse, og ere paa een Tid modne med dem, nemlig sidst i Julio og først i Augusto, skilles dog lettelig fra disse, naar man betragter dem indvendig; thi Blaabærene ere der hvide, men Linningerne rødelige. Disse Bær, som ere af en behagelig Smag, trykkes ikke Saften af hos os, men de spises allene med Melk, som sødgiøres med Sukker. Paa denne samme Maade spises og Blaabærene, der neppe holdes saa funde og faaes næsten i mindre Mængde. Men denne er ikke den eneste Maade, som Blaabærene bruges til Mad paa, adskillige Huusmødre tørre dem, og lave om Vinteren af dem, tilligemed Rosiner, Korender, Svedsker Sukker og Specerier ikke ubehagelige Supper. Der laves en Sirup af disse Bær paa Apothekerne, man sælger og paa samme de tørrede Bær. Begge have en Kraft ved sig til at trække sammen, og at stoppe, de tørrede Bær dog meere end Sirupen, ja meere end de friske: de maae derfor maadeligen og vaerligen bruges, at de ikke skal foraarsage Forstoppelse, og deraf en ulægelig, ja vel dødelig Skade. Blaabær er ellers en Frugt, som ligesom andre fyrlige Bær farve rødt og blaat, som Ridder de Linne loc. cit. skriver, og Marc. Aapp i hans Hist Plant. Alsat p. 3 29.) siger, at naar Saften koges med Allun og Galæble, da giver den Pa Papiir og Linnet en smuk mørkeblaae Farve: Dog veed jeg ikke, at den bruges endnu i Farverierne. Der ere de, som ville holde for, at Lakmus laves af disse Bærs Saft tilligemed en Tilsætning af andre Ting; Saaledes finder man det i Joh. Jac. Woyts Schatzkammer. Christ. Ludvig von Greisheim i hans Skrift, die Stadt Hamburg C. 3. p. 11. og i Tillægget H. 5. p. 22. er af den Tanke, at de tørrede Blaabær bruges til at sætte Farve paa rød Viin med, og i Særdeleshed paa den saa kaldede Pontac. og at de forskaffe den en Deel af sin sammendragende og snærpende Smag, og Væsen. Den Berlinske Prof. Casp. Neumann er af samme Meening i hans Prelect, vom Wein p. 409 og 430. Endeligen have vi lidet at handle om Meelhærene, en Frugt, som udvortes seer deylig rød ud, men allene indeholder et meelagtigt og ikke vel smagende, Væsen, hvorfor de forkastes, blive udasplukkede, ikke spises eller til noget bruges. Men ere Bærene unyttige, saa er Planten i sig selv, hvorpaa den voxer, efter de nyere Medicorum Forsøg desto nyttigere. For nogle og tive Aar siden begyndte man at blande et Slags Blade (som samledes i Churchillupier, under Breden af 59 Grader i Hudsons Bay i Nord=America, og derfra blev bragt til London, under et Jndiansk Navn Jackashapuck, med Tobak, og at ryge dem med meget Begiærlighed. Den berømte Botanicus Ridder de Linne fik disse Blade tilsendte, han undersøgte dem, og fandt, at de ikke vare andet end Bladene af den Væxt, hvorpaa Meel bær findes. Dog dette er langt fra ikke den herlige Nytte, som der ligger i denne Plante, ney, den skal være et særdeles virksomt Middel imod Steen og Steen=Smerte. Saaledes have Medici i Montpellier erfaret det; saaledes har og den Wienske Prof. de Harn Rat. Medend. Part. I. Cap. Kll. H. 160. it. Part. III. Cap. IV. N. N. L. 151. Part. V. Cap. V. N. P. p. 253, befundet det, og til Beviis anført Exempler herpaa, ikke, at Afkoget af denne Plantes Stilke tilligemed Bladene have sønderknuset, eller udført Steenen, men at det har stillet de grusomme og utaalelige Smerter, som den har foraarsaget og gjort, som den 20 Rd. den ikke meere var i Legemet, men var aldeles ude og borte af det. Guddommelige Middel, herligste og største Nytte, ubeskrivelig og uudsigelig Trøst, Glæder eder J Dødelige, Eders, næsten Helvedes Pine kan lindres, kan stilles! Glemmer ikke at siunge Meelbær-Riset sin tilbørlige Lov, Dog, er vel noget Lægemiddel fuldkommen, hielper det alle, Ney, Mennesket skal døe. See da, hederne have ogsaa deres megen store Nytte.