Den Vest-Sjællandske Avis, 1822-05-28
Den store Frederik var død, hans Efterfølger Kong Frederik Wilhelm den anden af Preussen var høist misfornøiet med at Keiser Joseph den anden havde ved sine Forbindelser med Rusland skildt Preussen ved sin Alliance med dette Rige, og at begge Keiserhoffer bestræbede sig i Forening med hinanden for at udvide deres Magt i den Grad, at det tilsidst maatte have farlige Følger for de tilstødende Magter; han søgde derfore at oprette en Alliance med Kongeriget og Republiken Polen; den første Deeling med deres Lande var vel allerede foretagen; men den havde dog endnu en anseelig Magt tilvage; han lovede at ville understøtte dette Rige i at ordne og forbedre sin Statsforfatning; et Foretagende, som gav Ruslands Politik en nye Retning; tillige afsluttede Kongen den 16de Januar 1790 en Alliancetractat med Porten, hvorved han garanterede dens Besiddelser. Denne Forbindelse var især foruroligende for Østerrige, Keiser Joseph var desuden træt af Krigen og omspændt af Ulykker, Krigen i 1788 havde, som allerede er fortalt, været meget uheldige Undersaatterne vare høist misfornøiede med hans overdrevne og ubesindige endskiøndt velmeente Reformations-Planer; Belgien var i fuldt Oprør, i Ungarn truede et Oprør at udbryde; Keiserens Helbred var svækket og hans Sind nedbøiet af Bekymringer; desuagtet kom dog Freden med Porten ikke strax. J Vinteren imellem 1788 og 1789 blev der vel underhandlet om den; men da Sultanen, ikke vilde give efter for Keiserhoffernes Fordringer. saa udbrød den paa nye. Keiseren maatte recrutere sin Armee med 130000 Mand, paalægge en Krigsskat, optage store Statslaan og sælge mange af Domainerne. Feldmarskalk Lasey nedlagde Commanden og Feldtmarskal Haddik, en Mand paa 76 Aar, overtog den i hans Sted. Hans gamle Ven Landon skulde anføre en Deel af Armeen i Forbindelse med ham. Tyrkernes Modudrustning er vare imidlertid ikke mindre anseelige. Feldtoget begyndte i Mai; i denne Periode døde den Tyrkiske Sultan Abdul Hamid; men hans Efterfølger Selim den 3die var endnu meere krigerisk findet end han, saa at denne Thronforandring stærnede Freden endnu mere; Portens Fordringer bleve overdrevne. Jkke heller tegnede Begyndelsen af dette Feldtog til at det skulde blive uheldigt for den de Østerrigske Armeer vare ikke i den bedste Tilstand; hverken tilbørligt forsynede med Levnets midler eller i en fuldkommen god Sundheds-Tilstand, ogsaa var deres øverste Anfører Feldtmarskal Haddik for gammel og svagelig. Tyrkerne aabnede Feldtoget med deres sædvanlige forrige Angreb paa forskiellige Positioner og tilføiede Østerrigerne. megen Skade; men endelig besluttede Landon at gaae offensiv tilværks; han brød ind i Croatien, angreb Fæstningen Gradiska, som han efter et heftigt Bombardement indtog den 9de Juli. Prinsen af Coburg commanderede paa den anden Side Armeen i Moldau; han rykkede ind i dette Land, hvor General Souvarow stødte til ham med 7000 Russer; de marscherede hele Fyrstendømmet igiennem indtil Klosteret Forzany, som ligger paa Grændsen af Wallachiet; her kom det til en Træfning med en Tyrkisk Armee paa 30000 Mand under Osman Paschas Anførsel. Tyrkerne bleve aldeles slagne og mistede alt deres Artillerie og Bagage. Det gik i dette Aars Campagne, som i den foregaaende, at Armeerne paa begge Fløiene i Croatien og Moldau udrettede mere end Hovedarmeen, som stod i Centrum; Haddik viiste ikke nogen Lyst til at rykke frem med den, da Russerne ikke heller fatte deres Hovedarmee i Bevægelse; Landon afløste imidlertid den gamle Haddik i Commanden; inden han ankom til Armeen havde General Clair falt drevet Tyrkerne ud af Bannatet (eller den sydligste Deel af Ungarn op til Temesvar, hvori de vare indtrængte. Efter de ved Foczany i Moldau tilfægtede Fordeele, trængte Prinsen af Coburg indi Wallachiet; Storvezieren rykkede ham i Møde, med en Armee paa 100,000 Mand, og den berømte Hassan, der i det forrige Aar havde saameget udmærket sig som Chef for den Tyrkiske Flaade, commanderede under ham. General Suwarow forbandt sig paa nye med Østerrigerne, og det kom nu til en Bataille den 22de September ved Martiniestie ved Floden Rimnik, den allierede Armee var meget svagere end den Tyrkiste; men desuagtet tilfægtede den sig en afgiørende Seier, det synes som at Storvizierens Dispositioner vare kun maadelige. Tyrkerne efterlode over 5000 Døde paa Valpladsen, og mistede 77 Kanoner med Tilbehør. Østerrigerne og Russerne seirede her som sædvanlig ved deres Artilleries Overlegenhed over det Tyrkiske. Glæden over denne Seier var stor i Østerrig. Feldmarskal Laudon var imidlertid gaaet med den store Armee over Donau, og indsluttede den vigtige Fæstning Belgrad; den gote September bleve Forstæderne indtagne med Storm, Fæstningen capitulerede den 8de October, 300 Kanoner faldt herved i Østerrigernes Hænder. Lykken blev ved at ledsage de Keiserlige Vaaben i dette Aar; samme Dag som Belgrad faldt slog Fyrsten af Hohenlohe et Tyrkisk Detaschement, og erobrede 5 Kanoner; vel beleirede Laudon Fæstningen Orsowa forgiæves; men Fæstningen Gladowa blev indtaget den 11te November. Prinsen af Coburg forfulgte sin vundne Seier oversvømmede hele Wallachiet, og besatte Hovedstaden Bucharest. Dette Feldtog havde saaledes havt et ganske andet Udfald end det forrige, og Østerrigerne havde tilfægtet sig betydelige Fordele, imidlertid bleve de ikke til nogen varig Nytte for dem. Keiser Joseph den Anden døde i det følgende Aar, den 20de Februar 1790, og efterlod sin Broder og Efterfølger, Keiser Leopold den Anden et Rige fuldt af Oprør eller Misfornøielse; desuden var den Franske Revolution i fuld Udbrud og gav nok at tænke paa Kongen af Preussen, hvis Hensigter bleve understøttede af England og Holland, trak en Armee sammen i Schlesien, en Congres blev holdet i Reichenbach. Keiseren, som var tilbøielig til Freden, forbandt sig der til at slutte en separat Fred med Porten, og at give derved sine gjorte Erobringer tilbage, dog blev Krigen endnu fortsat i Aaret 1790; men kun svagt, den 16de April erobrede Østerrigerne Fæstningen Orsowa; men den 19de September blev en Vaabenstilstand sluttet i Giurgewo. En Fredscongres blev nu holdet i Szistowa, hvor Freden blev endelig sluttet imellem Østerrig og Porten den 4de August 1791, i hvilken Østerrige blot erholdt Staden Gammel Orsowa til Belønning for alle sine Anstrængelser og Opoffrelser. Saaledes endtes Østerrigs Kamp med Porten, vi vende os nu hen til Ruslands. Man vil ikke undres over, at den i Aaret 1789 blev ført med Mathed fra Russisk Side, da den farlige Krig med Sverrig, var udbrudt, som maatte tildrage sig Keiserindens fornemste Opmærksomhed; desuden vare Kongen af Preussens Forbindelser med Republiken Polen, hvilken han vilde unddrage fra hendes Jndflydelse, hende høist ubehagelige, og hun kunde ikke blive ligegyldig derved. Den 10de Mai d. A. gik den Tyrkiske Flaade under Gstritli Hussein Paschas Commando i Søen; thi Hassan Pascha havde, som det allerede er fortalt, nedlagt Commandoen, og var bleven udnævnet til Seraskier i Fæstningen Jsmail, og havde faaet den Bestemmelse at fratage, Russerne Orgakow. Den Tyrkiske Flaade bestod. af 16 Orlogsskibe og 21 Fregatter, en Afdeling af den paa 3 Orlogsskibe og 12 Fregatter blev den 27de Mai aldeles slaget af den Russiske Admiral Woinowich, som stod 3 Fregatter i Sænk og erobrede 10 Skibe, Krigen med Sverrig forhindrede Flaaden i Kronstadt fra at begive sig til Archipelet; og der forefaldt blot Caperfægtninger. Fyrst Potemkin afgik til Armeen udmærket med alle muelige Hæders beviisninger, saa at han ikke allene viiste sig som den belønnede Feldtherre; men tillige som Keiserindens erklærede Yndling. Den Russiske Armee trængte ind i Bessarabien og i Moldau. General Dorfelden slog den 27de April et Corps paa 8000 Tyrker ved Mascineni, og bemægtigede sig deres hele Artillerie; Staden Galasch ved Donau blev indtagen efter en blodig Fægtning (man veed, at det ogsaa lykkedes Grækerne i Fior for en føie Tid at sætte sig i Besiddelse af denne Stad, den blev plyndret og opbrændt. General Souwarow blev derpaa betascheret her, som det allerede er fortalt, for at understøtte Prinsen af Coburg i sine Operationer (det Held han herved havde, forskaffede ham Navnet Rimniskoi; hvilket han ved seenere Heltedaad ombyttede med Navnet Jtalinskoi; den 25de September blev Fæstningen Akiermann i Bessarabien angreben, den overgav sig uden at giøre nogen Modstand. Fyrst Potemkin rykkede selv imod den vigtige Fæstning Bender; den havde en Garnison af 16000 Mand, var tilstrækkelig forsynet i alle Henseender, og var besat med 300 Kanoner; desuagtet overgav Commandanten Achmet Pascha den paa Discretion, og uden at giøre den mindste Modstand; at han var bestukket gav sig derved tydelig tilkiende, at han forblev hos Russerne, efterat Besætningen som havde erholdet frie Afmarsch var draget bort. Russerne erholdt vel saaledes i Aar ikke ubetydelige Fordeele; men Erfaringen viiste, at de ikke vare Frugter af store Anstrængelser.