Berlingske Tidende, 1835-11-24
Den Tale, Lord John Russell holdt ved Festmaaltidet i Bristol, betragtes næsten som et historiskt Document Denne Statsmand hedder det hvem den Lykke og den Hæder bleve til Deel, at bringe den nyere Tids tre vigtigste Biller: Billen, til Ophævelse af Testacterne, Parlaments-Reformbillen og Municipal-Reformbillen, ind i Underhuset og at sætte dem igjennem, den nuværende Minister for det Jndre og tillige Hovedet for det liberale Parti i Underhuset, meddeler i sin Tale et Overblik over de historiske Begivenheder i de sidste Aaringer (siden 1830), i hvilke Jngen tog en virksommere Andeel, end netop han selv; og det ligger i Sagens Natur, at han ved denne Lejlighed ikke alene belyser bekjendte Gjenstande, men ogsaa Forhold, der hidtil tildeels vare indhyllede i et hemmelighedsfuldt Mørke, eller i det mindste endnu ikke opklarede paa nogen authentisk Maade. Det nuværende Ministeriums conservative Modstandere paastaae, at hiint kun ved en unaturlig og forekastelig Forbindelse med det irlandskeradicale Parti formaaede at faae Magten i Hænde i Begyndelsen af dette Aar. Hidtil havde de liberale Talere kun med nogle saa kraftige Ord affærdiget denne Daddel., men Lord John Russel gjør i Talen sig al mulig Umage for, paa det grundigste at gjendrive samme. J de sidste Efterretninger fra Ostindien hedder det blandt Andet: Kongen af Lahores Armee, organiseret af den bekjendte General Allard, som for Øjeblikiet opholder sig i Paris, er intet andet, end en Armee som under Napoleon, med hans Uniformer, hans Flinter, hans Patrontasker, hans Theori, hans Pelotonskole og hans Fahner. General Allard har paa Setletsch's Bredder henplantet Keiser-Rigets Regimenter, Grenaderer, Husarer, Dragoner, Jnfanteri, Elite-Compagnier, Alt, lige indtil det franske Commando-Ord. Man kan vel forestille sig, hvilken Taalmodighed, Bestemthed, Skarpsindighed, Jver og hvilket Mod, der har hørt til et saadant Værk. Rekrutteringen skeer ved frivillig Hverving; men da Folket er meget krigerskt og Soldaterstanden den bedste, mangler det ikke paa Frivillige. Vil Kongen af Lahore forstørre sin Hær, da kan man næsten sige om ham, at han behøver kun at stampe paa Jorden, for, ved Allards Hjelp, at faae hele Batailloner til at voxe frem af den. Armeens Proviantering skeer paa den simpleste Maade af Verden; Regjeringen blander sig ikke deri. Soldaterne faae saa og saa mange Rupier og Maaneden, en Jnfanterist omtrent 20 Franker, og en Cavallerist det Dobbelte, med denne Sold maae de selv besørge deres Levnetsmidler anskaffede. Føre de Krig, da ledsages de af en Mængde Kræmmere og Udsælgere af alle Slags, der reise paa deres egen Omkostning og sælge paa deres egen Regning, uden at Armeens Chef bekymrer sig videre om dem, end at han sørger for Politi og god Orden paa disse vandrende Markeder. Rytterne have beredne Tjenere, der maae opspore Foder til Hestene. Den Lethed, hvormed en Armee paa 10 og selv paa 20,000 Mand i faa Timer forsynes med Proviant, endog ved Ankomsten i et Land, der ikke synes at tilbyde Hjelpekilder, og hvor man skulde troe, at Alle maatte døe af Hunger, skal, efter General Allards Fortælling, være beundringsværdig, og paa denne Maade kunne Kongen af Lahores Tropper foretage sig overordentlige Marscher og fordybe sig i aldeles ubekjendte Lande, uden nogensinde at blive udsatte for de Afsavn, der i andre, endog civiliserede Lande ere saa ilde virkende paa Militair-Disciplinen. Runschit Sings Tropper bære ikke Tschakoer, men Turban med lange Haar, gjennem hvilke Kaschemiret er slynget. J Haarene bestaaer disse Mænds Coqvetteri; de forbinde med den Jdecu om Kraft og Magt, og pleie dem derfor samvittighedsfuldt. Det samme er Tilfældet med Skjægget. Uden Skjæg er man ingen Mand; hos den Unge som hos den Gamle maa det rulle ned paa Brystet i sorte eller hvide Bølger. General Allard bær fransk Generals-Uniform og en let Hjelm af elegant og beqvem Form, broderet med Guld. Duel er ikke brugelig i Rundschit Sings Armee; Officererne afgjere deres Stridigheder med Næven.