Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-07
Om Agerdyrkning og Landvæsen. Af Pastor Wedel i Eerdrup. Ja, hvad Fordøel skal jeg vel udgjøre af 4. Skjepper Land? Lad der endog voxe 3 Tønder Byg deretter; men hvad koster det saa at lade pløie flere Gange, harve, faae, meie, høste ind o. s. v., da jeg maa leie til alting?" sagde en ung Bødker, som havde faaet et Huus og et Stykke Jord paa Landet for en Ugedags Arbeide i hans Profession til Godseieren."" svarede Seminaristen, hans Naboe: "Du kan udgjøre 500 Rdlr. deraf aarlig, alle Omkostninger fraregnede, ja maaskee meere; thi jeg har seet adskilligt ved det Kongl. Jnstitut, som bekræfter denne min Sætning. Jnddeel det Hele i fire Deele deraf et Stykke med Kommen, et Stykke med Turnips, et Stykke med Kartofler, og det fjerde til forskjellige Kjøkkenurter, Log, Rødder, Petersille, Roer, Spinat, Kjørvel, Carotter og deslige. Men det maae godt arbeides, tildeels gjødes, og naar Du hielper en Bonde med hans store Kar, som han ikke vel kan flytte, saa faaer Du og sagtens nogle Læs Gjødning for gode Ord og Betaling. For de Penge, som Din Jord saaledes indbringer, kan Du bedre kjøbe Korn, end selv dyrke det, og lettere kjøbe Melk, end selv holde en Koe; thi paa saa liden en Lod at holde en Koe er næsten kun Legetøi, at en ung Kone kan sige: jeg malker selv, kjerner selv, giør Oste selv, der kommer sandelig ikke meget ud deraf, især for en Professionist, som kan fortjene Penge; thi en fattig Huusmand bør have en Koe af flere Aarsager, og fornemmelig om han har smaa Børn; dog, mere herom siden. o Pigers Samtale ved Kirken.) God Dag, Sophie er Du her i Sognet?"er Ja, Boel, Du veed jeg var i Kjøbenhavn hos Fisenteren, saa blev Jomfruen gift med en Componist i Kammeret, og fik en stor Gaard her ude. - "Ja, saa har Du da godt og rart der?"J og nei, ligesom Du vil. Vi ere rigtig nok 8 Piger og have ikke svært Arbeide, og Madamen er et godt Stakkel; men i det klare Maaneskin maa vi enten gaae i Seng eller nøies med en Bøndeklodrian at spadsere med, og Tiden er mig saare lang; saa det er sandt hvad der staaet i en Vise, jeg ofte hørte min naadige Frøken synge, hvor jeg før tjente: Man mus in diesem Einsamkelt ja gang und gar versauren." - "O, Vis, Vas - lad os tage Tingen som den er; her ere ogsaa raske Fyre, naar Du noget bliver bekjendt; Fyre, som meget overgaaer hine Lapser i Hovedstaden. Paa Herregaardens Skriverstue, Præstens Jnformator, Møllerens Søn, Kroemandens Fetter, Skjøttens Broder, og flere andre. Vil Du have en Kjæreste, men NB. i al Ære og Respekt, saa skal jeg nok tale et godt Ord for Dig. vel nok; men her er ingen Komedie, Dandsebod og Lystighed." - "Hillemæn! hvor Du har en høi Gu. Din Madame, hører jeg, længes og efter Staden. Børn, hvad ville J her, naar J ei veed at skjønne paa Landets Gode? Ethvert Sted har sine Mangler, men og sine Fuldkommenheder. Rigtig, nok have vi ikke her friske Tvebakker, fersk Kiød, Lax, Østers, fine Vine a.; men vi have frisk Luft, god jevn Føde, sunde, veltænkende Kjærester, og dog noget Haab om at blive Koner med Hæder og Ære. Men hist kan du have 7 Elskere og faaer dog ingen af dem, endskjøndt Du har Cembrits Kjoler, store Ørenslanger og al denne Stads; thi Peer, Pavel, Hans o. fl. veed Du er en Bondetøs, der er pyntet som en Comteffe, og da Du er fattig, saa vil ingen i den høiere Classe have Dig. Nei, min Pige, vil Du være agtet, her, saa klæd Dig net og tarvelig og efter Din Stand, som en brav Bondepige i hjemmegjort Tøi og en rød bunden Trøie, og til Fadderstads noget Kramtøi. Jh, Du snakker godt, hvad ville da Folk sige i Staden, jeg kunde aldrig da komme til Fisenterens eller Skersantens, eller de rare Fruer, som jeg tjente hos, da de vare Frokkener. Farvel, Ja, ja, gid jeg igjen var i Staden! Den, der har for mange Jern i Jlden, forbrænder de fleste. - Dette gamle Ordsprog er end- og anvendelig for Landmanden; thi Sixtus eiede en smuk Bondegaard, arvede nogle Penge, pilde endnu gjøre Bygningerne skjønnere, rev ned og byggede op, og om kort Tid var Capitalen forsvunden. Sandt nok, han havde nu en herskabelig Boelig; men skulle følgelig nu leve blot af Jordens Afgrøde. Han læste occonomiske Bøger og dyrkede i Marken Rug, Hvede, Byg, Havre, Ærter, Turnips, Rødkaal, Klever, Esparsette Lucerne, Gulerødder, Valmue, Kartofler, og i Haven alle muelige skjønne Sager, havde Lighuse, Keglebane, Jiskielder, og herskabeligt var Alt. Udgifterne overstege Jndtægterne, og han maatte og skulle sælge, og fik ikke det Halve for denne Stads; thi han glemte, at han var simpel Landmand og ingen Noblesse. - Publius derimod syndede ikke paa denne Maade. Han var Landmand, men tillige ville være Pranger. Han handlede med Heste, Stude, Køer, Sviin, Faar, Smaakreature, Huder, Smør, Æn, Flesk o. s.v., og forsømte ganske sit Landbrug; omsider maatte han sælge med Tab, og blot Titelen; Hr. Pranger, havde han tilbage. Saaledes i stere Tilfælde. Hovedsagen er Landbrug og fornuftig Dyrkning af det Nødvendige. Gaaer man videre, og glemmer, at Skomageren bør blive ved sin Læst, da er det Daarlighed. Men, min Gud, der ere dog flere blevne rige ved Prangerie!" - O, ja, men der hører Lykke og en egen Routine til, og som oftest er det Lapperie, at bygge sin Bestemmelse paa saa svag en Grundvold. At spare er en Dyd; men at være gnieragtig med Mad og Drikke til sine Folk er størst Tab for Husbonden; thi Tjeneren gjør meget af, hvor der er, efter Talebruget, en god Mad-Plads. Sund og reenlig Føde i rette Tid, og passende Løn efter Tiderne, berettiger Huusbonden til at fordre sit Arbeide gjort, naar kun Bestemthed, og Sindighed veileder hans givne befalinger. Nogen Frihed, nogen Lystighed maa ogsaa gives Folkene, og da kan man paa anden Tid desto bedre fordre Flid og Rolighed. At skiende paa een Tjener i de andres Paahør, bør sjelden være Tilfældet; men naar det er fornødent, da bedst at samme skeer under fire Øine, som har mange og store Fordele med sig for den tænkende Mand.