Viborger Samler, 1816-09-02
Doberan, den 12de August. Fyrst Blücher har glædet os med sin Nærværelse til Begyndelsen af næste Maaned. Hvormeget Hs. Durchl. har længtes efter sit Fædreneland og sin Fodestad Rostock, seer man af følgende Tale, som har holdt ved Storhertugens Taffel den 10de, da denne udbragte Skaalen: "Alle brave Mecklenburgere! Mecklenburgere. J Eders Navn staaer og op, og takker vor Landsfader for hans Lykønskning. Jeg tor det; thi jeg tilhører Eder, og det er mig en Ære at høre Eder til. Gud har ladet det lykkes for mig, en Mecklenburger, at medhielpe til, at Verden blev befriet fra Tyrannens Sløveaag. Dette er nu skeet - men mere er lykkedes mig, Hvad jeg under alle mit Livs Forholde dybt bevarede i Hiertet, og hvad jeg med inderligste Længsel ønskede at naae, det er naaet. Jeg er da nu fro og fri i det Land, hvor jeg fødtes, hvor jeg henspøgede mine Børneaar, hvor mine brave Forældres Been hvile. Gud, Du veed hvormeget jeg har længtes efter at bede ved deres Grav, førend Graven ogsaa skiuler mig. Lovet være Du, nu kan, nu vil jeg det. Gierne hvilede jeg ved deres Side, naar mit Øie, maaskee snart, lukker sig i Døden. Dog jeg ønsker intet mere. Jeg har allerede opnaaet formeget, mere end jeg har fortient. - Mi Hierte tilhører Eder; elsker mig igien, Vedbliver at være troe mod Gud og Sandheden, troe mod Eders Fyrste, saa ere J troe mod Eder selv. Jeg troer ikke at feile, naar jeg ved mine Dages Ende spaaer mit Fædreneland sin høieste Flor under den Fyrste, som jeg tør kalde min Ven. Længe leve Frederik Franz! længe og lykkelig!" Ved Ankomsten til Dobberan den 7de Eftermiddag, løsnedes Kanonerne. Han modtoges af en stor Menneskevrimmel, kjørte til Storhertugen af MeklenburgsPalæ, hvor Hs. Kgl. Høihed med aabne Arme modtog ham og havde ham til Aftentaffel. Den 8de gik Blücher ved Storhertugens Arm til Skuespilhuset, modtoges i det udpyntede Huus, med en Tale af Directøren, der var saa skjøn, at den fremkaldte Heltens Taarer. Om Aftenen var Lystskoven illumineret og 2 Musikkore udførte der Musikken. Blücher blev der længe og var ret munter. Man bemærkede, at hans Udseende var friskt. Den 18de August kom han efter Løvte offentlig til Rostok. En Æregade af Kjøbmandskarle til Hest modtog ham og reed foran Vognen. Ved Forstaden var et Selskab Baadsmænd med Flage, som rakde ham et Digt; derpaa bragtSkibstømmermændene ham et Vers paa en Silkepude og spændte Hestene fra Vognen for at trække ham indi Byen; men dette afværgede han og erklærede: "at det ene Menneske ei burde trække det andet." Haandværkslangene med Musik, Fahner etc. rakte og et Digt, endelig rakde den Forreste af endeel hvidklædte Piger ham ved Porten en Laurbærkrands. Under Musik og Hurra gik Toget gjennem de med Blomsterudstrede Huse, til Storhertugens Pala- der viste han sig paa Altanen og takkede for de ham viiste Æresbeviisninger. Siden rakde Deputerede fra Borgerne Fyrsten Stadens Borgerret i Guldfutteral og derpaa bivaanede han en stor Diner paa Raadhuset, hvor adskillige Hertuger og Arvestorhertuger og vare tilstæde. Om Aftenen var Rostok illumineret. Begge Frimurerlogerne gave og en Fest om Aftenen hvor Fyrsterne og kom. Kl. 12 om Natten drog han tilbage til Dobberan.