Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-06-22
J er en Prophet, som et synderligt gielder J Lande, hvor Træet for Frugten man fælder; En Karl, der har Hoved og Hjerte som Hans Fordunkler kun Breslauers uægte Glands. Gustav Palmer. Hvilken Retskrivning skulle vi vælge: Den fortjente Sproggrandsker Hr. N. Petersen, har, i Fortalen til sin Oversættelse af Deppings Værk om Normannernes Søetoge, yttret, at der hos alle virkelig kyndige og upartiske Dommere neppe kan være nogen Tvivl om den nye (af Prof. Rask angivne) Orthographies Fortrinlighed. Endskjøndt han maaskee har meent, herved blot at forsvare denne Orthographie, er han dog kommen til, maaskee mod sin Villie, at gjøre en Beskyldning mod adskillige danske Seribenter. Om mange af disse er det nemlig noksom bekjendt, at de nære megen Tvivl om den nye Orthographies Fortrinlighed. Jkke alene vise Mange af dem det derved, at de ikke anvende den i hvad de skrive; men Nogle, blandt hvilke jeg kun vil nævne den almeenagtede, grundige og tænksomme Lærde, Hr. Professor S. N. J. Bloch, have udtrykkelig og bestemt erklæret sig imod den. Hos de Første maatte man, hvis de vare overbeviste om dens Fortrinlighed og dens Hensigtsmæssighed til at betegne Tankerne skriftlig, forudsætte, at de enten af Frygt eller Føielighed mod Andre, der vare af forskjellig Mening, ikke benyttede den, thi hvad skulde ellers forhindre dem fra at bruge det Middel, som de fandt hensigtsmæssigst. Men til at forudsætte dette Slags Bevæggrunde hos Mange, have vi ingen Grund. Beskyldningen for Ukyndighed eller Partiskhed er altsaa gjort imod dem og det uden mindste Beviis. Og denne er endnu mere klar med Hensyn til de Sidste, med Mindre man vil anklage dem for aabenbar Falskhed. – Da imidlertid Nogle maaskee ville have den Tillid til Hr. Petersens Ord, at de med ham ville antage disse Scribenter for ukyndige og partiske, maa jeg dog bringe i Erindring, at det er ifølge Grunde, hentede fra Sagens Natur, at man foretrækker en anden Orthographie for den nye. Herom kan deels eftersees: Grundsætningerne for den danske Retskrivning oplyste og udviklede af Professor S. N. J. Bloch, deels mine orthographiske Bemærkninger i Statsvennen eller Freia 20 Debr. 1825, fortsatte i Ny Freia 1826 No. 17 og følgende No. Jeg vil ikke gjentage, hvad der paa disse Steder er sagt, men kun anmærke, at om end nogle af den gamle Orthographies Ufuldkommenheder ere bortskaffede i den nye, ere dog endnu mange beholdte (saasom at en enkelt Lyd betegnes ved to sammenstillede Tegn i de for tind og ld forn og 1, hv og hi for v og 1, – at flere forskjellige Lyde betegnes ved eet Tegn f. Ex. æ og e vede, w og v ved v, at og oved o, - og at een Lyd betegnes snart ved eet snart ved et andet Tegn, f. Ex. æ ved æ og e) og, hvad man mindst skulde vente, nye tilkomne. Paa samme Tid, som man forkaster at betegne de to paa hverandre følgende Lyde is ved 1, betegner man ki, hvergang a eller 8 følger efter, ved, og gi i de samme Tilfælde ved g. Bitegnene, som efter Sagens Natur og efter Prof. Rasks Regel, (Retskrivningslære S. 22.) skulde blot tjene til at betegne visse Beskaffenheder i de Lyde, som Bogstaverne betegne, bruges for at forvandle disse Lyde til andre. 2) Saaledes betegner a ikke et a af en vis Beskaffenhed men den ganske forskjellige Lyd at, 6 ikke et vist Slags o men den Vocallyd, som høres i Dør, 8 og 8 ikke visse Modifikationer af Lydene o og e, men Lydene aa og æ. Ved Anvendelsen af disse Bitegn formerer man endog de forskjellige Betegningsmaader for een og samme Lyd, da f.Ex. Lyden aa betegnes paa 3 Maader, a, o og d) a ligeledes paa 3 Maader, ægte og d. Dog, efter Hr. Petersen vil det ikke komme an paa et Skrivesystems Fuldkommenhed eller Ufuldkommenhed, om det skal anvendes eller ikke. Han har gjort os bekjendt med et nyt Princip for Retskrivningen, foruden de fire bekiendte: Udtalen, Analogien, Etymologien og Brugen, og dette er – den Understøttelse, som Velyndere af en Skrivebrug, have forundt en Forfatter. Han siger nemlig i Fortalen til forommeldte Værk pag. 9. Adskillige Velyndere af den ny Retskrivning have ved velvillig Understøttelse befordret denne Oversættelses Udarbeidelse; det var altsa en Selvfølge, at denne Retskrivning matte anvendes." Skade, at dette Princip er saa vanskeligt at iagttage! Man maatte nemlig vel vogte sig for at Jngen skeede Uret, og derfor, naar et Værk var understøttet af mange til forskjellige orthographiske Partier hørende Subscribenter, maatte man rette sig efter dem Alle i Forhold til deres Tal. For at dette kunde sættes i Værk maatte paa alle Subskriptionsplaner, ved Siden af den Rubrik for Subskribenternes Navne og Bopæl, være een for deres orthographiske System. Naar det nu kom til Udgivelsen af Bogen kunde det dog være tvivlsomt, paa hvilken Maade man skulde rette sig efter alle Subscribenter. Skulde man lade En raade for SubJ latinsk Tryk burde man istedenfor 6 bruge Tegnet, som og anvendes i det der trykkes i den hempelske Officin i Odense. stantiverne, en anden for Adjectiverne en tredie for Verberne o. s. v., Men denne Methode slog ikke til, da der kun ere 8 Taledele, og de orthographiske Systemer ere langt flere. Desuden vilde de, hvem Præpositionerne bleve til Deel, kunne klage over Uret, fordi der er saa saa af dem. Bedst blev det da vel altsaa, at man deelte Siderne imellem Subscribenterne, saaledes at f. C., naar man havde 200 Subscribenter til en Bog paa 200 Sider, enhver fik sin Side. J et saadant Tilfælde var det maaskee rigtigt, for at enhver des lettere kunde finde sin egen Side, at der paa hver blev trykt en Dedication til de vedkommende Subscribenter, ligesom man undertiden i store Kobberværker finder, at de enkelte Kobbertavler er tilegnede til forskjellige Personer, som have understøttet Værkets Udgivelse. - J saafald sparede man da de sædvanlige Subscribentlister for eller bag i Bogen. - Dog, der behøves ikke at gjøres flere Conseqventser. Hellere vil jeg tilføje, at jeg, uagtet disse Udsættelser, dog agter Hr. Petersens Fortjenester som Scribent højt. Allerede at gjøre det danske Publicum bekjendt med et saa interessant Værk, som Deppings, men især at forbedre det ved saa indholdsrige Tilsætninger, er Tak værd, og en Mand, der har beriget vor Litteratur med en saadan Oversættelse som denne, og med et saa udmærket Værk som Hr. Petersens om det danske Sprogs Oprindelse, har et saadant Krav paa Hæder at han ikke kan lide derved, at man viser, hvorledes han i et Par enkelte Sætninger har taget feil. J. H. Bredsdorff. Virkning af en Prædiken.