Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-04-12
Det er allerede bemærket, at meget af det, der i den almindelige Veiforordning af 13 Dec. 1799 er anordnet for Hovedlandeveienes Jstandsættelse og Vedligeholdelse, ogsaa kan anvendes paa de mindre Landeveie. Dog indeholder Placaten af 4de April 1800 nogle nærmere Bestemmelser i Henseende til Kjøbenhavns, Roeskilde, Frederiksborg, Cronborg, Hirschholms og Sorøe Amter. Denne specielle Anordnings vigtigste Avi gelser fra den almindelige Forordnings Forskrifter ere følgende: I. Jstedetfor at Veiforordningens 45de §. forbyder fælleds Arbeide, befaler Placatens 4de §.at de mindre Landeveie skulle med fælleds Arbeide første Gang istandsættes. 2. Naar Forordningen paa flere Steder nævner 2 Mile, formodentlig beregnede efter Vejenes virkelige Længde, som Afstand fra de Steder, hvor Arbeide in Natura kan fordres, da bestemmer Placatens 6te §. 11 3/4 Miil i lige Linie. Hvor veed ikke, at især de gamle Veies uregelmæssige Løb og mange Bugter kunne forlænge Veien næsten til det Dobbelte, naar nu Aaer, Fjorde, Søer, store uveibare Skove, eller andet deslige, kommer imellem, da kan 1 3/4 Miil i ligeLinie, som vanskeligen uden paa et Kort kan maales, gjerne strække saa langt man vil, og næsten medtage en halv Dags Kjørsel. 3. Forordningen byder, at Arbeidet skal skee paa de for Bonden beleilige Tider, og Slutningen af dens 29de §. fordrer, at det skal fremmes uden Skade for Jordbruget; men Placaten nævner ikke et Ord om Bondens beleilige Tider; dens 11te §. sætter ingen anden Grændse, end hans Kræfters Tilstrækkelighed. 4. Forordningens 25de §. byder, at de mindre Landeveies og Bivejenes standsættelse. og Vedligeholdelse skal paaligge dem, som have Nytten deraf, og for hvis Skyld de ere til; men Placatens 11te §. fordrer Arbeidet paa de mindre Landeveie, uden Hensyn til, om een eller anden Deel af Amtet maatte gjøre mere eller mindre Brug af Veien. 5. Uagtet Placatens 6te §. gjentager Forordningens 29de §., forsaavidt Arbeidets aarlige Størrelse angaaer, giver dog den anførte 11te 9. Anledning til at gaae lidt videre, saameget mere, som Placaten blot bruger det Udtryk, ikke bør, istedetfor at Forordningen bestemt fastsætter, at mere Arbeide, end der kan beregnes til 4 Mk. 8 s. pr. Td. Hartkorn, ei skal paalægges Hartkornsbrugerne, og at de, naar saameget skulde udfordres, bør betimeligen underrettes. Af alt dette er det klart at Placaten har udvidet Amtsbetjenternes Magt til, næsten efter Godtbefindende, at anstrænge de vedkommende Hartkornbrugeres Kræfter til det Yderste, forsaavidt de mindre Veies Jstandsættelse og Vedligeholdelse angaaer, og det er aldeles overladt til disse Øvrigheder at bedømme, hvorvidt Bondens Kræfter kunne naae. Til saadan Bedømmelse udfordres en meget udstrakt local Kundskab om Bondens Forfatning, og et rigtigt Blik paa Landvæsenet, ikke allene som det nu er, men som det kunde og burde være. Vil man hos alle Amters Overøvrighed forudsætte disse Kundskaber, forenede med den bedste Villie til at holde Vejene i god Stand, uden at skade Agerdyrkningen, Mon dog disse Embedsmænd kunne sikkre Bonden for Mishandling af de, ham altid nærmeste, ringere Betjenter, hvis Strænghed eller Skaansel det for enhver ærekjer Mand er saare tungt enten altid at lempe, eller modtage, Dersom en Overøvrighed, paa Grund af et besynderligt beregnet Lighedsprincip, antog den Grundsætning, at Alle skulde have lige langt til Arbeidet, og derfor beordrede, at Sognet 2, istedetfor at istandsætte sine egne, skulde gjøre Arbeide paa Vejene i Sognet; at bligeledes skulde reise til Sognet, og e til d eller a eller bo. s. v.; mon da ikke Kjørselen til Arbeids stedet var spildt og tabt for Landet? Dersom det kunde bevises, at enkelte Sognes Bønder i en lang Række af Aar have arbeidet paa Veie, hvor de sjeldent eller aldrig færdes, i en Afstand af 1 til 2 Mile fra deres Bopæle, uden at Touren endnu er kommen til de i deres eget Sogn liggende temmelig onde mindre Landeveie, hvilke de desuden aarligen have maattet holde i brugbar Stand; mon dette da ikke gjerne kan forsvares med den 11te §. i Placaten af 4de April 1800; men mon Bonden med Lyst og Driftighed gaaer til saadant Arbeide, og naar han da bliver dorsk og treven, kommer til Stedet saa seent, som nogenledes forsvarligt, arbeider saa lidt som mueligt; drikker en Dram over Nødtørft til sin tørre Mad; søger at opmuntre Sindet i de paa Hjemveien, forekommende Kroer og Kipper, og tilsidst beruset og hujende jager over Hestenes Kræfter til sit forsømte Hjem, hvor han, knarvurn og mismodig over sin Tilstand, maaskee til den huslige Freds Forstyrrelse, alt for eftertrykkelig lader sin Hustrue, Børn og Tjenestetiende føle Virkningen af sin hele Dagen dæmpede Harme, og at han dog, i det ringeste i sin egen Hytte, er Husets Herre - mon ethvert følsomt Medmenneske da ikke bør opvækkes til Medynk, og mon disse Uordener bør foranlediges ved nogen offentlig Foranstaltning, naar de kunne forebygges, Det ligger i Menneskets Natur, at det først arbeider for sig selv, siden for Andre. Bonden, hvor lidet hans Forstand dyrkes, veed dog, at hans Skjorte er ham nærmere, end hans Overkjole. Det er derfor indlysende, at han med større Lyst og Virksomhed vilde arbeide paa Vejene i hans egen By eller Sogn, eller det Strøg, hvor han næsten daglig færdes, end langt fra sit Hjem, hvor han sjeldent kommer, og hvor Frugten af hans Arbeide synes at komme Andre til Nytte, uden at naae til ham selv. Veiforordningens 1ste §. melder, at Hoved landeveie ere de, som forbinde en Provinds med den anden. Mindre Landeveie de, som ikkun føre fra een Kjøbstæd til en anden, eller til almindelige Færge= eller Ladestæder, eller og tjene en heel Landstrækning som Vei til nogen betydelig Kjøbstad. Den 2den 8. befaler, at det første, som bør foretages efter Forordningens Bekjendtgjørelse er, at fastsætte, hvilke Veie der skal være Landeveie. Den 3die §, byder, at samtlige, saavel Hoved, som mindre Landeveie, skulle med Kjæde opmaales, karteres og nivelleres. Omtrent det samme gjentager Placaten af 4de April 1800. Men mon det endnu er skeet, undtagen paa Hovedlandeveiene, og ifald det er skeet, mon da ved Undersøgelse paa de vedkommende Steder, eller blot ved en Passer paa et Kort? Hvad er en betydelig Kjøbstæd, Hvad en heel Landstrækning? Hvor begynde de mindre Landeveie i denne Strækning? Alt dette synes at burde være bekjendt, ikke allene for de befalende Øvrigheder, men og for de arbeidende Bønder; thi i andet Fald kunne næsten alle, undtagen de private egentlige Markveje, og de, som føre til enkelte udflyttede Gaarde, efter Godtbefindende, ansees som mindre Landeveie; efterdi næsten alle Veie kunne føre til en Kjøbstæd. De virkelig mindre Landeveie, som føre fra hele Sogne til en Kjøbstæd, Færge= eller Ladeplads, kan paa den anden Side, efter Amts øvrighedernes eget Godtbefindende, saalænge ingen anden Bestemmelse er skeet, ansees og behandles som en Sogne, Kirke= eller Møllevei; thi hvilken Vei fører ikke til en Kirke eller Mølle? Blev det derimod, uden Hensyn til Kjøbstæd, Kirke eller Mølle, eller hele Landstrækninger, anseet som mindre Landevei, hvor enhver havde Ret til at kjøre, og som ingen kunde aflukke, da blev der ikkun meget saa af de saakaldte Viveje. (Fortsættes.) Var det Skandinaver, der ødelagte det romerske Rige,