Aalborg Stiftstidende, 1838-07-14
- Det fortæller nemlig, at en Boutiksvend den 29de f.M. fandtes svømmende i sit Blod paa sit Værelse. Han levede fjorten Dage, inden han under de skrækkeligste Smerter opgav sin Aand; dog modtog han først Sacramentet, og afgav den Forklaring til Øvrigheden, at et paa Væggen hængende ladt Gevær var gaaet af medens han sov. Da man ikke var berettiget til at drage Sandheden i Tvivl ved i at ansee den unge Mand for en Selvmorder, fandt Øvrig, heden og Præsten sig ikke heller beføiede til at giøre Jndsigelser imod, at han stededes til Jorden med de sædvanlige Ceremonier. Men Dagen for Begravelsen syntes Øvrigheden at have sadlet om; der kom befaling fra Byfogden, at Amtets Tilladelse først maatte indhentes. Den Afsjælledes Stedfader maatte i al Hast reise til Amtmanden med en Skrivelse fra Øvrigheden, og Resultatet blev: at Jordspaafastelse, Tale, Klokkeklang og alle andre Ceremonier bleve forbudte; Præsten, Ligbærerne og Følget, der havde samlet sig og kun ventede paa Stedfaderens Tilbagekomst, for at begynde Ligbegængelsen, gik hver til Sit, og den Døde begravedes i al Stilhed - som en henrettet Forbryder, Denne Begivenhed er saameget mere paafaldende, som 2de beviisligt aabenbare Selvmordere for ikke lang Tid siden ere blevne begravede i Vordingborg med alle Ceremonier og Høitideligheder. Herimod gjordes ikke den ringeste Jndsigelse: det var jo Synd for Familien at negte dem den sidste Ære." Ved den omtalte Boutiksvends Død skeete derimod Jndsigelser, uagtet der alene kunde være en ubegrundet Tvivl, om Sandheden af hans egen Tilstaaelse og uagtet man i andre saadanne Tilfælde benytter sig af de ubetydeligste Omstændigheder, for at skaffe den Døde en ordentlig Begravelse. Men" - hedder det fremdeles denne Boutiksvend havde heller ingen Familie, om hvis Smerte man, bekymrede sig synderligt." Man troede maaske ikke, at ogsaa den simple Almuesmand besidder den Æresfølelse, der saares ved Tilsidesættelse og krænkes ved uforskyldt paadraget Skam. - Saare træffende er den sidste bemærkning: "det er just den simple Mand, der anseer en saadan Begravelse for en stor Ulykke for sin hele Familie." - Dette er tilvisse sandt, og derfor burde vistnok Vedkommende tage alt Hensyn til, at den simple Mand, for hvem Lovens 6621, om Begravelse i uindviet Jord, egentlig synes at være skrevet til Afskrækkelse, ikke gives Anledning til ogsaa heraf at tage Forargelse. Jntet Lovsted kan være lettere at omgaae; det hedder jo udtrykkelig: - maa ei begraves i Kirken, eller paa Kirkegaarden, med mindre, han gjør det i Sygdom og Raseri." Men er da ikke ethvert Selvmord, Sygdom og Raseri, selv Den, der med roligt og koldt Overlæg, som man kalder det, efter at have ordnet sine Sager osv., lægger voldsom Haand, paa sig selv, er syg og rasende. Urigtigt er det derfor, i vore Tider at ville bringe et Lovsted i Anvendelse, der kun kan være baseret paa en from religiens Overtro, som nu - vi vide ikke, om vi skulle sige, gudskelovt eller desværre. - ikkun hører til Sieldenheder iblandt os. J Randers Avis læses fra Hr. C. G. Clausen til Lesagergaard Følgende: Til Underretning for Dhrr. Abonnenter af Jyllandsposten: Personen Christian Halling lod mig indstævne til Mød for Middelsom og Sønderlyng Herreds Ret Torsdagen den 31te Mai d. A., for, som bekjendt, par force at paatrykke sig mig og Jyllandsposten. Landsoverretsprocurator Deigaard blev i Sagen beskikket til Sættedommer. Landsoverretsprocurator Nyboe, som var min beskikkede Sagfører i Sagen mod Kammer. Rod, lod sig aldeles imod mit Vidende af hiin Person engagere imod mig i nærværende Sag. Landsoverretsprocur. Bastrup paatog sig i min Fraværelse at give Møde for mig den strup undlod aldeles at give Møde for 1 fik nu hurtig en anden Sættedommer, nemlig Hr. Fuldmægtig O. Jespersen, constitueret, som ifølge Hr. Nyboes fremlagte Paastande optog Sagen til Doms. At Dommen saaledes maatte gaae mig imod var en afgjort Sag. Min Regres til den kgl. beskikkede Sagfører nødsages jeg til at gjøre gjældende, ligesom Sagen nu er appelleret for den kgl. Landsoverret. Publicum skylder jeg nu offentlig Oplysning om denne Sags rette Sammenhæng, hvoraf vil erfares, at Chr. Halling her procederer om Keiserens Skjæg, da det baade med hans egenhændige Breve og Underskriftet, saavelsom med Vidner kan bevises, at hans Paastand er lutter Spilfægteri og Opspind, og saaledes stemmende med denne curieuse Herres øvrige Meritter. Publicum bedes derfor ei i mindste Maade at tage Notice af en Dom, som nu er suspenderet ved Appel og hvis soleklere Udfald enhver vil kunne forudsee ved nøiere at blive bekjendt med Omstændighederne.