Københavns Adresseavis, 1776-09-17
Hvorledes Malt til bruunt Øl giøres i Engelland. (Af en Landhuusholdere der længe haver opholdt sig sammesteds. Af det Hamborgske Adresse=Contoirs Efterretninger.) Det beste Byg, som man vælger dertil, maae være glat, ret stort i Kornet, uden fremmed Frøe eller Sæd, af et Slags og fra een Egn, og som endelig er blevet tørre indhøstet, efterat det i nogle Nætter har ligget i Duggen paa Marken. Den første Forretning er Byggets Støbning. Man styrter det i Støbekar, som er udforet med Blye eller besat inden i med Teglsteen, og slaaer saa meget Vand derpaa, at det staaer 5 til 6 Tommer over Bygget; derudi bliver det liggende 3 eller 4 Døgne, eftersom det er fugtigt eller tørt, stort eller smaat i Kornet. Det Kiendetegn, som man har, at Bygget er støbt nok, er dette; Man tager et Korn imellem Fingrene, og trykker det saa te langs efter, og naar det da befindes blødt overalt, saa at det løsner fra Skallen, saa er det nok. Dette maae altid nøye lagttages; thi bliver Bygget liggende for længe i Vandet, saa taber det ikke allene af Sødme men end- og af Kræfterne; men bliver det for snart optaget, saa er det vanskeligt at bringe det ret til Grøde. Herpaa bliver Vandet aftappet, og Maltet styrtet i en lang Kiste, hvorudi det ligger i 30 Timer. Derpaa bliver det lagt paa Loegulvet, hvor man styrter det udi nogle store Hobe, paa det at det kan blive varet; man vender det og hver 5te eller 6te Time saavel Dag som Nat, og giør altid det Sted ret reent, hvor det har ligget. Ved varmt Veyr ligt giør man to til tre Hobe, men ved koldt Veyrligt ikkun een. Saasnart det viser sig, at Maltet vil groe, vendes det hver 3die eller 4de Time, alt eftersom Luften er varm til, hvorefter man fornemmelig maae rette sig ved dette Arbeyde. Jmedens Gronningen varer, bliver Ho den stedse udrørt tyndere, indtil man endelig giør adskillige Rader eller Furer af samme, saaledes, at det ligger omtrent 2 Fod tykt eller høyt og 10 Fod breedt. Dette skeer derfor, paa det at det kan blive desbedre bearbeydet, og efterhaanden bragt til Afkøling, hvorved de udskudte Rødder igien bortvisner. Naar man har bragt det saa vildt, bliver det igien lagt i Høbe, men dog alligevel stedse og ofte vendt, paa det at det ikke blive varmt paa nye igien, og de uddøde Skud atter bliver oplivede, og begynde at groe paa nye. Her maae Maltgiøreren bruge al muelig Paapassenhed, paa det at ovenmeldte Tilfælde ikke skal møde, og Maltet ikke blive klumpet eller udvoxet i Blade, thi alle de Korn, som skyde Blade, bliver gandske fordervede, og giver desuden alt Maltet en raa og feermenterende Egenskab. Nu er Maltet færdigt til Køllen. Nogle giøre paa denne Tid, og omtrent 8 til 12 Timer tilforn, førend det skal legges paa Køllen, en eneste stor Hob af Maltet, i den Hensigt, at det skal varme sig lidet, blive mildt, løst, og overhoved bedre forberedet til Tørkningen, hvilket ogsaa har sin gode Grund, kun at det maae passes meget nøye, og heller ligge nogle Timer for lidet end for længe tilsammen; Thi dersom Heden skulde tage Overhaand, vilde det blive gandske fordærvet, og at føle paa som Fidt. Derefter bliver det styrtet paa Kølleflagerne, som i Engelandmestendeels ere af Staaltraad, eller, efter en nyere og findrigere Opfindelse, af Haardug; paa samme lægges det 3 til 4 Tommer tykt, og tørres ved langsom Ild; det vendes paa Køllen nogle Gange, hvilket skal være lettest paa Flagerne af Haardug. Herhos maae man lægge Merke til, at det Malt er ikke det bedste, som er alt for mørkt efter Tørkningen. Tiden til denne Maltgiøring, fra Støbningen af at regne, kan ikke saa nøye bestemmes, saavel formedelst den forskiellige Aarets Tid, som formedelst Veyrliget. Naar det er mildt Veyrligt ere 3 Uger nok. Naar Maltet er tagen af Køllen, bliver det vel udbredet, paa det at det, saasnart som mueligt, kan blive koldt; derpaa kan man kaste det i en Hob, og forvare det til Brug. I Henseende til Jlden ved Maltets Tørkning er man meget vaersom i Engeland, at Maltet ikke skal faae nogen ubehagelig Lugt, og Øllets Smag derved blive fordærvet. Engelænderne tilbereder deres Steenkul hertil paa en særdeles Maade: De lade nemlig samme først afbrænde, og de svovlagtigte Dampe bortrøge. Saadanne Kul kalde de Coak, og der findes visse Folk, som leve af denne Handtering. Af denne Jld bliver det reneste og lifligste Malt. Af Brænde holde de Bøg og andet haardt tyndskallet fordet fornemste, men det maae være ret tørt, og fuldkommen frie for Vædske, for den Aarsags Skyld kan man ikke saavel benytte sig af Egebrænde, efterdi det ikke ringere end i 4 til 5 Aar bliver ret gjennemtørt; men efter den Tid er det ogsaa godt. Det tredie, som de bruge til Ilden, er Halm. Men denne bruges ikkun i Provintzerne, hvor den er i lettere Priis end Coak og Brænde. Maltet bliver heraf behageligt og godt. Paa nogle Stæder bruges det sammesteds stærk voxende Brægne; men, omendskiønt samme er bleven meget tørt, giver det dog Øllet en meget viderlig Smag. J Nottinghamshire blander man Steenkul=Støv og Korgiødning, og giør deraf et Slags Torv, udsætter samme et Par Aar i Luften og Solen, og bruger dem siden med god Nytte til Maltgiøring. Træekul bruges slet ikke, for deres skadelige Damps Skyld.