Berlingske Tidende, 1836-11-09
Odense, den 2den November. – Aftenen forud den 29de October bebudedes Festen ved Ringning med alle Kirkeklokker fra Kl. 5 til 6, hvorpaa fra St. Knuds Kirketaarn udførtes højtidelige Psalme melodier med Blæse-Jnstrumenter imellem Kl. 6 og 7, hvilket gjentoges de to følgende Aftener paa samme Tid. J St. Knuds Kirke prædikede paa Festens første Dag Hs. Højærværdighed Hr. Dr. Biskop Faber, R. af D., til Høimesse for en saa talrig Menighed, at alle Stole og Gange vare opfyldte af Tilhørere, som med dyb Opmærksomhed lyttede til den indtrængende, med luthersk Kraft og Varme udviklede Sandhed: at den oplukkede Bibel er – efter Luthers udtrykkelige Vidnesbyrd – den eneste sande Grundvold for Kirkens Reformation." Da denne og de to følgende Taler af Hs. Højærværdighed allerede ere udgivne i Trykken, vil Udgiveren ikke foregribe Læserne i deres Dom, men blot henvise til disse selv hvorledes den højærværdige Forfatter, i en forudskikket almindelig Jndledning fremstiller først Aandens Kraft, den Aand, som Jesus havde forjettet sine Apostle og fra dem gik over i det christne Samfund, den Aand, som viser sin Kraft i Troens, Kærlighedens og Haabets Frugter, og i troende Kjæmper skjænker Lys, Viisdom, Kraft og Mod, og dernæst den opslagne Bibel, som aldeles nødvendige Midler, hvorved Luther blev i Stand til at fremkalde Christi Menigheds Gjenfødelse, Kirkens Reformation. Derpaa følger af Luthers egne Ord Beviser for, at den opslagne Bibel og det i den opbevarede Gudsord, men ikke et mundtlig overleveret Ord – er og bliver den eneste sande og rette Kilde baade til Gudsordet selv og til dets Forklaring. Af disse hidsættes følgende Prøver: "Paulus underkaster i Galat. 1, 9 sig selv, Himlens Engle, alle Lærere og Mestere paa Jorden under den hellige Skrivt. Denne Kejserinde skal herske og regiere, og alle Andre, hvorledes de end hedde, skulle være den underdanige og lydige, de skulle ikke ville mestre eller dømme den, men kun alle være dens ligefremme Vidner, Disciple og Bekjendere, hvad enten det er Pave, Luther, Augustinus, Paulus eller en Engel fra Himmelen. Der skal heller ikke i Christenheden prædikes eller høres nogen anden Lære end det rene Guds Ord, eller ogsaa Præster og Tilhørere skulle begge tilligemed deres Lære være forbandede og fordømte. Guds Ord skal være Grundvolden, ikke Menneskeord." – Fordi du ikke antager det, som ej staaer i den hellige Skrivt, er du derfor ikke en Kjetter; det er bedre at du ikke troer det, som ej findes i Skrivten, end at du undlader at troe, hvad der staaer i Samme. Du er ikke skyldig til at troe meere, end hvad der staaer i Skrivten. Guds Ord og Troen hænge saaledes sammen, at de paa ingen Maade kunne afsondres eller adskilles. Der er ingen lettere Vej til at miste alle Troens Artikler, end ved at tænke sig dem udenfor den hellige Skrivt." Den hellig Aand (siger Christus) skal minde Eder om Alt, hvad jeg haver sagt; men han siger ikke, den skal ophæve eller forandre det jeg haver sagt." Den christne Kirke har ingen Magt til at fastsætte nogen Troens Artikkel, har aldrig gjort det, vil heller aldrig gjøre det. Af disse Sandheder tog Hr. Biskoppen Anledning til, at gjøre det indlysende, at der i Menigheden maa finde en uafbrudt Fornyelse Sted, en uafbrudt Frigjørelse fra Mørkets, Vildfarelsens, Lastens, Ukjærlighedens tunge Byrde, der drager Menigheden ned til det Onde og Usalige, og paa den anden Side en uafbrudt Fornyelse af den Aand og det Ord, der give Kraft til at afkaste hiin Byrde og saaledes mere og meere opløftes til ham, som en Hovedet, Jesus Christus hos Faderens Højre; men at hiin Frigjørelse og denne Fornyelse aldrig tilfulde kan naaes her paa Jorden, at Reformationen altsaa ikke er at betragte som en engang erhvervet Skat, hvoraf Vi nu Alle i Mag kunne tage, en eengang modnet Frugt, hvoraf nu alle senere Slægter i Mag kunne nyde; men at den, som en Fornyelse ved Aanden og Ordet skal gjentages i hver Tidsalder, i hver Slægt, i hver Menighed, i hvert enkelt Medlem af Samfundet. Men paa Luthers Tid var Bibelen en lukket Bog. Da traadte han til med djærvt Mod og kraftig Haand lukkede han Forraadskammeret opkommer hid, sagde han, til Fædrene, Mødrene; tager Børnene med, nyder frit og tager med Eder hjem Nu fornyedes i Hast Christi Meenighed; Sandhed og Kraft udbredtes i den ved den sunde Næring; for sygnende voxte den nu frodigen frem til Mands Modenhed. "See saa lyder Talerens mandige Opfordring – det er en vitterlig Kjendsgierning; det er den, som ogsaa i vort Fødeland aarligen prises; det er den, som vi ogsaa nu efter tre Aarhundreders Forløb fejre med Jubel. Ol saa fatter det Forsæt at slaae et kraftigt Værn om det af Luther oplukkede Forraadskammer, den opslagne Bibel, saa at hverken Vankundighed eller Menneskeklogt, hverken Kirkemagt, eller Menneskebud mere skulle kunne lukke det. Rækker hverandre kraftig Haand til at forsvare denne Eders Post, indtil i afløses af en yngre Slægt, opvoxen i den samme Tanke, besjælet af det samme Mod. Udgiveren har dvælet noget længere ved disse Betragtninger, som et væsentligt Hovedpunkt i Reformationsfesten. J Henseende til Kirkemusikken, Collecter, Texter og Bønner fulgtes Bestemmelserne i den Kongelige Anordning af 30te Marts d. A. Foruden Psalmen "O store Gud Vi love Dig!" som udførtes afvexlende med Solvstemmer og Chor af Herrer og Damer, foruden Orgel ledsaget af Blæse Jnstrumenter, blev i Vor Frue, St. Hans og Hospitalskirken paa Festens første Dag ligeledes afsjunget en Cantate, componeret af Hr. Organist Foersom jun. til Texten af et skjønt Digt fra Reformationsfesten 1817, hvoraf Begyndelsen lyder saaledes: Dybt i Vankundighedens Mørke – En Perle laae. (Fortsættes.