Berlingske Tidende, 1816-12-13
- Den Adresse, som Præsidenten for de Deputeredes Kammer, i Spidsen for en talrig T. putation, overrakte Hs. Majestæt den 15de s., lyder saaledes : Sire Døbt rørte have Deres troe Undersaatter, Medlemmerne af de Deputeredes Kammer, hørt Deres Majestæts Ord. Den ile at tiltiendegive Dem deres ærefrygtfulde Høiagtelse, deres Kiærlighed og deres Tak. Bestemte til i Forening med Deres Majestæt at medvirke til Stasins Opkomst, nærme vi os Dem, fulde af Jver og Fortrolighed, eg besiællede af samme Hensigter, som Ministrene, og erkiendelingen anden Jnteresse end det Folk, der i egentligste Forstand er 1 Deres. Ja Sire, Ro hersker i Riget. Vi skylde Deres Viisdom, at den vendt tildage, og Deres Fasthed vil vedligeholde den. Om end den indvortes Rolighed for et Øieblik afbrødes paa et enkelt Sted, saa fandt De der urokkelige Øvrighedspersoner, troe Soldater, hengivne Undersaatter, og det ubesindige Foretagende var neppe bekiendt førend det ogsaa allerede var undertrykt. De har viist Europa og Frankrig, at den Kongelige Magt ved at sætte sig selv constitutionelle Grændser, i Deres Hænder intet har tabt af sin Majestæt og Kraft. Denne Magt er deres Undersaatters første Trang; vi ville stedse vide at agte den, og, naar det gjælder, forsvare den. De Franske have ladet deres Glæde frit yttre sig, ved at see til Spirer af Bourbonernes høie Stamme, som love dem et nyt Pa paa Velfærd, forene sig under den faderlige Skygge. De mindeindnu meget vel, Sire, hvor lykkelige deres Forfædre vare under Deres, og at den store Families Nød har sin Oprindelse fra den Dag. da den blev skilt fra sine sande Hoveder, og den, der skal befæstTionfølgens lovmæssige Orden hos dem og overantvorte den til Efterkommerne, ville de modtage som Forsynets kostbareste Velgierning. Med Vemod bortvende vi vort Blik fra disse Udsigter til Haab og Lykke; men De har foregaaet og med et Exempel paa modig Omhyglighed, der ikke ræddes ved at stille sig Nutidens Lidelser og Fremtidens Trang for Øie. Deres Undersaatter lide ved det ugunstige Veierligt, Statsudgivternes Byrde er næsten nedtrykkende. Mængden af de Paalæg, som vente os, kunne sætte os i Skræk; men vi ere Franske, og vor Historie godtgiør tilfulde, at saa ofte Monarken har opfordret og til at komme Fædrenelandet til Hielp, har intet Offer været vore Mod for stort. Og hvo skulde ikke henrives af det Exempel, som Deres Majestæt, og Deres høie Familie give os: Hvo skulde ikke vandre i det menne stekiærlige Fodspoer, som Prindserne, Gienstande for vor Kiærlighed, som for vort Haab, betegne og Vi erkiende med Deres Majestæt hvormeget Sparsomhed formaaer Kongens Sparsomhed er Folkets Skat; i den, i den Borgen, som Alles Jnteresse faaer ; i trolig Opfyldelse af Forpligtelserne, saavel i det Jndre som mod Fremmede, og fornemmelig i Samdrægtighed, til Frankrig finde den Kraft, som det behøver for at skaffe sig Ap telse i Ulykken, efter at det saalænge har paadraget sig Misundelse i Lykken. Den franske Kirkes Vee og Vel kunde ikke overgives i troere Hænder, end i hans, der har arvet Ludvig den Helliges Scepter og Dyder, og, lig denne vise Monark, med al Ærbødighed for den pavelige Stoels Rettigheder, ogsaa vil vide at skaffe Stadens Grundlove Agtelse og hævde Agtelsen for vor gamle Friheds Skat. Vi deeltage med Deres Majestæt i Omsorgen for at forbedre Alterets Tieneres Kaar, især deres, som, trods deres Embeds høie Nytte, hidindtil formeget ere blevne tilsidesatte. De Pligter, som Statsreligionen paalægger, ere i vore Øine hellige, og vi ville søger at forene dem med vore Jnstitutioners beskaffenhed, med Troesbekiendelsernes Frihed og Frankrigs endnu trykkende Tilstand. Deres Majestæt har anviist Hengivenheden for Constitutionsacten sin Plads strax efter Hengivenhed for Religionen. De har udtalt, Sire, hvad hele Frankrig tænker; thi der gives ingen Franskmand, som ikke ønsker en viis Frihed, rolig Benyttelse af sin Stand, fine Rettigheder og sin Formue. J denne Stemning, og med inderlig Taksigelse modtog man Deres Forordning af 5te September, og vilman modtage den tilføiede Kongelige Forsikkring, at De ingensinde vil tilstæde at Statsgrundloven overtrædes. Derpaa beroer Frankrigs Held, da Revolutionerne dermed ere endte. De vil, Sire, at alt Had skal være udslettet, al Avind endt, at Børnene af et og samme Fædreneland (og De har behaget at tilføie af en og samme Fader) skulle danne et Brøderfolk. De har allerede gjort meget for dette ædle Maal, i det De har givet den Forsikkring, at De vil anvende en lige urokkelig Fasthed for at undertrykke Ondskabens Foretagender, og at tæmme en alt for glødende Jvers Afvigelser. Deres Undersaatter have hørt det; de vide, at Kongen ikke talet forgiæves. Og var det mueligt at Deres Majestæts Stemme et Øieblik kunde vorde miskiendt, at der paa eet eller andet Sted fremkom med Fordringer, som strede mod Frankeriges og dets Konges uadskillige Jnteresse, saa vilde vi, Sire, med vore Ønsker trænge os omkring Tronen, og tilbyde Dem Bistand af alle Franske, som intet andet attraae end at leve i Enighed og Fred under Bourbonernes Herredomme, Forfatningsact og Scepter. Kongen svarede: Jeg er meget rørt ved de Deputeredes Kammers Følelser, og har i den Eenstemmighed, hvormed det voterede Adressen, med den meest levende Glæde erkiendt et lykkeligt Beviis paa dets Stræden efter det Maal, som ved alle Kammerets Raadslagninger især bør haves for Øie. Mit Løvte tro har jeg allerede ladet Kammeret, forelægge en Oversigt over vore Fornødenheder og Midlerne til at dække dem. Jeg venter af den Jver, som det vil medbringe til Forhandlingen af denne for Frankrigs Rolighed og Credittens Befæstelse saa vigtige Lov, al den Tilfærdighed, som Vigtigheden af et saadant Anliggende tillader.