Ribe Stifts Adresseaviser, 1845-01-13
J Henhold til Deres Jnserat i dette Blad Nr. 5 og 10, maatte det tillades mig at fremkomme med et Par bemærkninger, som Sygdom hidtil har hindret mig i at fremsende. De synes at antage, at de Meningsyttringer, som fandt Sted her i Byen Aftenen den 13. September f. A., ene og alene hidrørte fra omtrent 6 Personer, som De først betegner som begeistrede siden som urolige Hoveder, og grunder denne Deres Mening paa den Omstændighed, at kuns sex Jndivider ere idømte en Mulkt af 5 Rbd. hver, hvoraf skulde følge, at den Stemning, som yttrede sig, ikke var almindelig, men indskrænkede sig til omtrentlig hiint Antal, men deri tager de storligen Feil. Den her herskende Stemning overstiger, som det synes, langt Deres Begreb, og Deres Bekjendtskab til Byens Mænd af enhver Classe, maa enten være meget ubetydeligt, eller disse have havt Deres Grunde for ikke aabent at udtale sig for Dem, eftersom De har kunne fremkomme med slig, en Yttring. Desuden har Hans Høiærværdighed Hr. Biskop Müller, en Mand, om hvis Sandhedskjærlighed der kun kan være een Mening, saaledes udtalt sig i Stænderforsamlingen, denne Gjenstand betreffende, at jeg troer det tilstrækkeligt at henvise Dem til det af ham Sagte, for at overbevise Dem om, at De i Sandhed har feilet i Bedømmelsen af den her og i Omegnen herskende Stemning; en Stemning, som De iøvrigt selv bekjender at dele, naar De siger: "at De, saa inderligt, som Nogen, hader de unationale Bestræbelser, som drive deres Spil i vor Nærhed, og ingen Sympathie føler med deres Hovedmænd og Ledere; – naturligviis uden at tilføie, Hvem De forstaaer under disse Benævnelser. Jeg vover saaledes at antage, at hele Forskjellen mellem Dem og os stakkels Mulcterede, kuns bestaaer deri, at De, som saa mange Andre, forsigtigen har holdt Deres Følelse under tæt Laag, medens vi uforsigtigen have ladet vores frit Løb. Hvad de urolige Hoveder angaaer, da vilde det nok falde Dem vanskeligt at bevise, at et eneste af dem, som De har taget fat paa, fortjener hiint Epi thet, som De er den Første der har charakteriseret mig med, skjøndt jeg nu er 69 Aar gammel. Je var forbemeldte Aften endog saa besindig, formedelst Majestæternes Nærhed, ikke at tage Deel i de Udbrud af Uvillie, som fandt Sted, mine Følelser som Dansk uagtet, hvilke jeg ikke har lært at skjule, hvor ellers mit Fædrelands Nationalitet og Ære kan komme i Betragtning. Den Stilling, som den høitstaaende Kongelige Embedsmand og Undersaat, hvem De sigter til, og hvem hine Udbrud af Uvillie gjaldt, indtager, vilde iøvrigt ikke kunne have mindste Jndflydelse paa min Tænke eller Handlemaade. Jo høiere Hs. Majestæt stiller en Mand, jo større, jo vigtigere Pligter paatager denne sig, jo mere er Folket opmærksom paa, hvorledes han opfylder disse, og jo høiere stiger dets Uvillie. naar de seer eller hører, at de af ham tilsidesættes. Til noget Saadant hentyde de offentlige Blade, samt hvad der i Stænderforsamlingerne er sagt og i Nr. 17 og 18 af "Dansk Folkeblad spørgsmaalsviis fremsat, uden enden grundigere enten at være bleven gjendreven eller besvaret, og saalænge dette ikke er Tilfældet, troer jeg at turde vente Undskyldning for mine Anskuelser, saafremt de ere urigtige, hvilket da, som De seer, bliver at tilregne den her i Landet existererende Trykkefrihed, over hvis snævre Grændser De dog beklager Dem. Forresten har jeg med Dem det Haab til Forsynet, at den retfærdige Sag omsider vil seire, skjøndt man behøver ikke at have levet længe, for at gjøre den sørgelige Erfaring, at dette ikke alle Tider er Tilfældet.