Aalborg Stiftstidende, 1844-07-11
I Dags Adresseavisen bekjendtgjøres, at paa Grund af indtrufne Omstændigheder" vil den i Onsdagsavisen overterede Expedition til Færøerne med Skonnerten Havfruen allerede blive færdig til at afgaae idag. Skulde disse indtrufne Omstændigheder" være et Brev til Hs. K. Høihed Kronprindsen, Og i saa Tilfælde af hvilken Vigtighed maa (Fædrel.) da ikke dette Brev være. Brudstykker af Talerne paa Skamlingsbanken. Slutningen af Hr. Plougs Tale. "Som Skandinavere behøve J ikke at skamme Eder ved Eders Sprog; thi det er ikke et usselt, sammenrørt og forqvaklet Kandervelsk, som der brækkes paa mellem Flensborg Fjord og Colding Aa, men det er den samme Nordens Tunge, som klinger fra Ribe til Calmarsund, fra Nordeap til Gjedserodde. Som Skandinavere have J en Fortid, riig paa glorværdige, begeistrende Minder; J. ere da Ætlinger, ikke blot af hine Angler, der gave England Navn, men ogsaa af hine normanniske Vikinger, hvis Sværd lynede Europa rundt, som reiste Halvdelen af dets Throner, og som til Bod for den Udaad, de havde øvet imod Christendommen, plantede Korset paa Jerusalems vanhelligede Mure; J ere Slægtninger af Gustav Vasa, som i Spidsen for sin Bondeflok befriede sit Land, og af hin Gustav Adolph, som med sit Blod beseglede Europas Troesfrihed. Som Skandinavere have J ogsaa Lod i den herlige Forfatning, der har begrundet Norges Lykke og vundet Europas Beundring. Som Skandinavere see J endelig en stolt, en daadrig Fremtid imøde, thi vorde de tre Folk først enige, da have de en stor, en verdenshistorisk Opgave i den europæiske Retstilstands Opretholdelse; da skulle de ogsaa gjenreise hin Grændsesteen, der nu ligger henslængt i en Krog af Rendsborgs Arsenal, men da skal der ikke skrives paa den paa Latin, her ender Tydskland, men der skal staae paa Dansk: hertil gaaer Skandmavien; da skulle de, det er min Tro, min historiske Overbeviisning, ligesom de fordum med seirrige Vaaben reddede Troesfriheden, hævde og besegle Folkefriheden i Europa. "Altsaa frisk Mod, Slesvigere, thi I ere Skandinavere. Bestyrker hinanden i denne Overbeviisning, udvikler og klarer meer og meere denne Bevidsthed; derved afdrages J ikke fra det, der ligger Eder nærmest, thi først naar i ere gode Skandinavere, er J gode Slesvigere. Men, naar Faren engang synes Eder stor og Frelse umulig, naar Bekymring og Mismod overvælder Eder, og J fortvivlede troe Undergangen nær, – saa løfter blot Eders Blik imod Himlen; der funkler Nordstjernen; den er Eders, den er Skandinaviens Stjerne; som den aldrig gaaer ned, saaledes skal Skandinavien aldrig gaae under Held over Slesvig, Held over Danmark. Held og Hæder, Frihed og Seier over alt Skandinavien, Candidat M. Goldschmidt bemærkede, at jo dybere han som Jøde følte det Haarde i det Tryk, Jøderne gjennem Aarhundreder havde lidt trindt om i fremmede Lande, desto bedre kunde han sympathisere med de danske Slesvigere, hvem det Samme var hændet i deres eget Land og det af deres egne Landsmænd. Jmod Schleswigholsteinerne troede han derfor, at den christelige Regel, at holde det venstre Øre frem naar man fik Slag paa det høire, ikke passede saagodt som den gamle jødiske Grundsætning Øie for Øie og Tand for Tand. – Jmellem de forskjellige refererede Taler havde forskjellige Sangerchor jævnligen istemt, deels ældre, deels til denne Leilighed skrevne Sange. Blandt disse var ogsaa Kæmpevisen om Niels Ebbesen, hvoraf Frederik Barfod tog Anledning til at fremsige følgende Digt: Høit i Sæde paa Randers Slot, Kuldede Geert sad varmt og godt Staalklædt neied sig hver hans Svend; Galgen dingled med danske Mænd. Endnu er Dansken i Danmark dog Herre. Kong Christoffer i Vanmagt laae: Skjelvesot var ham kommet paa; Land paa Land gav han hen for Fred, Saae ei, at Æren i Kjøb gik med. Endnu er Dansken i Danmark dog Herre. Slet med Sværdet den Herre skrev; Færdigst skrev han et Pantebrev; Kuldede Geert holdt snildt paa Pen: Ham blev Dannemark pantet hen. Endnu er Dansken i Danmark dog Herre. Reis dig, Jyde, hver Mand, stat op Geert dig sluger med Tavl og Top. Glider først du i Holsteens Vom, Knap som Jonas igjen du kom. - Endnu er Dansken i Danmark dog Herre. Op stod Jyden, da ned gik Sol Frelst var Danmark, for Hanen goel; Tydske Geert blev et Spand for kort; Vinden blæste hans Bødler bort. - Og end er Dansken i Dannemark Herre. "Denne storartede og opløftende Folkefest, som er stiftet, indrettet og bestyret af Bønder, overværedes af i det mindste 10000 Mennesker, hvoraf meer end 3/4 vare Slesvigere. Uagtet disse altsaa, saaledes som ret og ønskeligt, udgjorde det store Fleertal og i enhver Henseende bestemte den hele Fests Charakteer, var der dog Gjæster tilstede fra alle Danmarks Egne, navnligen fra det sydostlige og sydvestlige Nørrejylland og fra Fyen, fra hvilken Ø et Dampskib og flere Baade lagde an umiddelbart ved Foden af Skamlingsbanke. Vi vove saaledes ikke for meget ved at paastaae, at der paa denne Dag blev indgaaet et virkeligt Fostbroderskab imellem de danske Slesvigere og de øvrige Danske, og at det glade og opløftende Jndtryk, alle de Tilstedeværende have hjembragt fra denne mindeværdige Dag, baade vil styrke Slesvigerne til mandig Udholdenhed i deres vanskelige Stilling og mægtigen vil bidrage til trintom i Landet at oplive Begeistringen for denne vigtige Nationalsag. Saaledes har da Danmark endelig faaet en Folkefest i saa stor Stiil, som Tidsomstændighederne kræve, og efter at der er ydet et saa slaaende Beviis paa, at den fuldstændigste Lovmæssighed og Orden fuldelig kan forenes hos en stor Folkeforsamling med den meest begeistrende Hengiven til stærke og patriotiske Følelser, slutte vi med den Forviisning, at Skamlingsbanke næste Aar vil blive et Stævnemøde for værdige og talrige Repræsentanter fra alle Danmarks Egne, fra alle Samfundsordenens Trin i eendrægtigt Sammenhold og virksom Kjærlighed for det elskede Fødeland. (Fædrel.)¬