Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-03-08
J Underhusets Møde den 19de Februar fremkom Lord Dudley Stuart med sit Forslag til Fremlæggelsen af Dokumenterne angaaende Forholdet imellem Rusland og Tyrkiet. Den Tale, som han holdt derved, og som havde til Formaal at skildre den russiske Politik med Hensyn til de brittiske Jnteresser, var umaadelig lang og fylder 4 af de stor Spalter i Bladet Times. Han foreslog en Addresse til Kronen for at forlange Meddelelse af den i Konstantinopel under 8de Juli 1834 afsluttede Traktaaf Chunkiar Jskelesi; den St. Petersborger Traktat af 29de Januar 1834, Korrespondencen imellem den brittiske Regiering paa den ene Side og der russiske og tyrkiske paa den anden, ligesom den, hvilken er ført med den russiske Regiering angaaende Polen. - J sin Tale gientog han de gamle (ubeviste Klager om Ruslands Erobrings- og Forstørrelses planer og som man har i Hovedet fra Katharine den 2dens Tidsalder. Han skildrede den russisk Politik som erobringssyg, underfundig og farlig foden kultiverede Verden. Han giorde opmærksom paa Ruslands indvortes Tilstand, hvori alt er fa paa en militair Fod, og hvorved Lyst til Krig og til Erobringer opvækkes hos Folket til Skade for de øvrige europæiske Stater. (Taleren tog vist derved Hensyn paa de militaire Kolonier; men siden Finlands Erobring har det russiske Kabinet udviist sig meget maadeholden i alle sine politiske Forhold.) Han bragte de sidste 150 Aars Historie i Erindring, og bemærkede, at i Begyndelsen af det forrige Aarhundrede førend Peter Car aabnede Russerne Adgangen til Østersøen, som de Svenske til den Tid holdt spærret, og anlagde Petersborg) var Rusland, som nu alle Magter skielve for og under hvis Jndflydelse nogle Stater synes at staae, endnu et ubetydeligt Rige. (Ruslands politiske Styrke bestaaer i følgende Omstændigheder: at det er angribeligt ved sin Beliggenhed fra Norden og Østen; at det besidder et uhyre Territorium, som idelig kan tilvoxe i Folkemængde og Resourcer; at dets Folkemængde er sammensat af mangfoldige forskiellige Nationer, som et klogt Tolerancesystem sammenholder, og at det nyder Fordelen af en eensformig og kraftfuld monarkisk Regieringsform.) Men siden den Tid havde dette Rige taget uophørligt til ved Vaabenmagt og ved snedige Underhandlinger. Katharing havde kun regieret over 22 Millioner, Alexander over 56, og nu behersker Nikolaus 54 Millioner Mennesker i Europa foruden hans asiatiske Undersaatter. (Sandsynligen er det hele russiske Riges Folkemængde for nærværende Tid ikke langt fra 70 Millioner Jndvaanere. Det romerske Rige havde efter Gibbons Beregninger 120 Millioner Mennesker da det stod paa sin største Høide under Trajan.) Hans Armeer bestaar af 700,000 Mand og hans Marine i det mindste af 60 Orlogskibe og Fregatter. Taleren forsikkrede derfor, at hans Foredravar ikke bygget paa en blot Sympatie for Polen; men at det var en tyrkisk, ostindisk, brittisk og enropæisk Qvæstion, som han havde foresat sig at betragte. Garen, vedblev han, er i den egentligste Forstand en absolut Regent, saavel i de borgerlige som i de geistlige Forhold. J 1815 havde de andre europæiske Stater næsten ganske opgivet deres Crobringer (dog ikke Storbrittannien); men Rusland har erhvervet sig Polen under visse Betingelser, som det ikke har holdet (dog kun først efterat Polakkerne ved deres Opstand forsvildte dem.) Deraf kommer dets Jndvirkning paa Tydskland. Moldau og Wallachiet vare saa godt som russiske Provinser. Ægypten dets Redskab (udentvivl en ubeviist Beskyldning), og Preussen staaer under dets Jndflydelse. Man har nyelig læst i de offentlige Blade en Skrivelse fra Berlin om hyppige Underhandlinger imellem Berlin og St. Petersborg, og en Misfornøielse over Lord Palmersions uophørlige Jnqvireringer, og hvortil denne udentvivl sigtede ved et Svar, som han nyelig gav Sir Robert Peel i Underhuset.) Der gives to snevre Kanaler, som beherske dette mægtige Rige: Sundet og Bosphorus. (Det vil vel sige ved hvis Spærringer dets Handel kunde generes; men Ruslands Landhandel er vigtigere for det end dets Søehandel.) Paa den sidste har Rusland altid gjort Fordring; men Napoleon har godt vogtet sig for at indrømme Keiser Alexander Dardanellerne. Paa Ruslands Forsikkringer kunde man ikke bygge, det udviser dets Forhold mod Polen og Tyrkiet. (Et Folk som giør Oprør kan ikke vente den samme Behandling som det der forbliver i Lydighed. Tyrkiet blev behandlet med en udmærket Moderation i den sidste Fred, selv Moldau og Wallachiet bleve ikke unddragne Portens Overherredømme.) Dersom Rusland kom i Besiddelse af Konstantinopel, saa vilde dets Søemagt stige til det dobbelte, og Storbrittanniens Handel med Tyrkiet tilintetgiøres; dette beviser allerede den russiske Tarif, som især er stilet mod England; (at den giør England Skade eller formindsker dets Fordeel er unægteligt, især da den foranlediger en forden høist skadelig Konkurrence i den asiatiske Landhandel, men den engelske Kornbill skader igien Ruslands Kornudførsel. Siden Aaret 1788 har den russiske Regiering ikke foretaget noget, som lader befrygte at den vil erobre Tyrkiet; en uforanlediget Mistænkelighed er en politisk Uklogskab; thi den kan netop lede til saadanne Handlinger, som man befrygter. Men Østerrige vilde desuden vist modsætte sig en saadan Erobringsplan, og en Fornyelse af Keiser Joseph den 2dens politiske System er ikke til at befrygte.) Taleren omtalte en Fornærmelse, som ikke for længe siden skal være tilføiet det engelske Flag ved at passere Dardanellerne. Nu kom han til at tale om den Punkt, som meest foruroliger Englænderne: Tyrkiets Fald vilde snart giøre Persien til en russisk Provins, og hvorledes vilde det da see ud med vore ostindiske Besiddelsers Sikkerhed, Vort Herredømme i Ostindien beroer paa Nationernes Mening der (paa den Forestilling som de giøre sig om Storbrittanniens Overmagt); blev den engang rystet, saa var det ude med vort Herredømme der (det er sandt, de europæiske Troppers Antal i Jndien er kun ringe; Armeen bestaar især af Seapois, hindiske Soldater, kommanderede af engelske Officerer; tabte de Troen paa Englands Magt, saa vilde deres Lydighed blive meget tvivlsom. Vilde man kun sende 10,000 Md. dertil, saa vilde dette koste os en Million Pd. Sterling (desuden kunne de ikke saa let blive klimatiserede; med mindre de have en Tid i Forveien og i en ung Alder været stationerede paa Kap. Man holder vel en russisk Jnvasion i Ostindien for en Chimære, meget problematisk er den vist nok (den er vistnok udførlig ved en Forbindelse med Persien, og ved det at Østpersien og Riget Lahore svække hinanden ved indbyrdes Krige; men hvorfor skal den russiske Regiering mistænkes for saadanne Projecter). Men saameget er vist, sagde Taleren, at Sagen bliver forhandlet med megen Alvor i St. Petersborg, og at Kort og Planer til dette Formaal blive sammenhobede i Krigsdepartementet, saa at denne Sag maa ikke betragtes som et Hiernespind. Ogsaa paa det vestlige Europa vilde Tyrkiets Fald have den største Jndflydelse. (Det er besynderligt at høre alt dette sige; det var ligesom at en russisk Armee allerede var paa Veien til Konstantinopel.)