Den Vest-Sjællandske Avis, 1819-06-05
(Jndsendt.) Efterat Vikkehavrens Dyrkning i Brakmarken, af mange kloge og duelige Landmænd, har været prøvet og paa Grund af deres mangeaarige Erfaring været anpriist som følgværdig, og efterat mange rationelle Landmænd med Held have forsøgt og bekræftet denne Foderuets fordeelagtige Dyrkning paa denne Maade; maae det unægtelig være flere tilligemed mig høist ukiert, i et Blad, som den Vest-Siællandske Avis, som ved sit nyttige og populaire Jndhold har erhvervet sig en meget udbredt Yndest og Tillid hos Folk af alle Stænder, at en Forfatter, som ikke vil nævne sig, lader indrykke en saare ufuldstændig Beskrivelse og Vikkehavrens mislykkede Dyrkning i Brakmarken (see No. 29 Pag. 465) som ikke har mindre til Hensigt, end at afskrække alle fra sammes Dyrkning, og beklager tillige at det man anbefaler i en Almanak, eller rettere, i en Bog, som Bonden oftest tager i Haanden, at dette ikke indeholder en mere uimodsigelig Sandhed." – Den tænkende Landmand indseer strax, at denne mislykkede Dyrkning grunder sig paa, at Vedkommende enten ikke have kiendt eller ikke fulgt de Regler, som ere nødvendige til Erholdelsen af en attraaet god Høst, og det afskrækker derfor ikke ham fra Fortsættelsen af en Dyrkningsmaade, som saa kraftigen medvirker til et fordeelagtigt Jordbrug. Men paa den mindre Tænkende derimod, kan denne Beskrivelse virke meget ufordeelagtigt; thi naar han læser slig Efterretning om Misheld, som er vederfaret endog hele Byer, saa er han strax færdig til at forlade et saadant Jordbrug. Og de som endnu aldrig have prøvet dette, voye vist ikke at anstille Forsøg dermed. Til Efterretning for disse, vil jeg her korteligen vise, under hvilke Omstændigheder Vikkehavrens Dyrkning i Brakmarken aldrig mislykkes, forudsagt at Veirliget ikke paa ugunstig Maade modvirker samme: 4) Jorden maae i Efteraaret pløies tilstrækkeligt dybt og giøres skiør og smuldret, hvoraf da følger, at man ikke med Nytte kan opbryde Grønjord, om Efteraaret, og saaledes efter censuret Pløining paasætte Gjødning om Vinteren; thi naar man om Foraaret vil nedpløie Giødningen, saa faaer man Grønsværen opigien, som ikke er skikket til at modtage Sæden. 2) At man paa magre Jorder sætter i det mindste 8 gode Læs Giødning paa hvert Skiæppeland. 3) At Giødningen efter dens Udbringelse paa Jorden strax spredes. 4) At man om Foraaret ikke pløier Jorden til Sæd førend den er tilbørlig tør, saaledes at den smuldrer efter Ploven. 5) At man ved denne Pløining ikke pløier for dybt, thi dersom Giødningen bringes for dybt i Jorden, kan Luftens Medvirkning ikke befordre sammes Forraadnelse og altsaa ikke virke til Sædens frodigere Vært for den Sommer. 6) At der i et Tøndeland geometrisk Maal, ikke faaes ringere end 2 Tønder Vikkehavre; thi naar Planterne ikke staae tæt og sluttede til hinanden, saa skiørnede ikke Jorden, men give Qvækrødder og andet Ukrud Luft til frodig Fremvæxt. 3) At Vikkehavren afslaaes inden den bærer Kiærne. 8) At man senest 8 Dage efter Vikkehavrens Afhøstning, ompløier Jorden; thi ellers forløber den med Qvækrod og andet Ukrud. ) At man ikke sildigere end mod Udgang af Mai Maaned saaer Vikkehavren i Brakmarken, paa det den kan være høstet og Jorden pløiet forinden Høstens Begyndelse og saaledes være færdig til at modtage en tidlig Vintersæd. Cathrineholm den 29de Mai 1819. Jessen.