JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Corsaren, 1844-04-05
Sultan Johannsen i Haderslev. Under den Krig, Tyrkerne førte med Veuctianerne om Candia, var et Aar den tyrkiste Flaade bleven aldeles ødelagt, og næste Foraar kunde de saaledes ikke forhindre, at Veuctianerne gjorde store Fremstridt. Forbittret herover lod Sultan Jbrahim sin Storvezir Jussuf kalde og sagde: "Endnu imorgen løber Du ud med Flaaden og slaaer strax Veuctianerne!" - Jstedetfor at lægge Armene over Brystet og bukke, havde Storveziren den uhørte Dristighed at sige: "Min Padischah! Det er umuligt; vi have ingen Flaade færdig." - Rasende af Vrede streg Sultanen: "Fordømte. Vil Du lære mig Søvæsenet? Bostandschibaschi, bring mig hans Hoved!" Hvorpaa Jussuf strax blev dræbt. - Jbrahims Efterfølger, Sultan og Amtmand Johannsen i Haderslev, vanslægter ikke fra sin høie Forgænger. Forleden fik han det Jndfald, at Tærskeren Johan Dahl skulde bringe ham en Bøsse. - "Min Padischah!" raabte Dahl og kastede sig til Jorden; "jeg kysser Støvet af Dine Fodder og sværger, at jeg har ingen Bøsse." - - "Kerl!" streg Sultan Johannsen, "vil Du belære mig, om Du har en Bøsse eller ei? Bostandschibaschi, lad ham bringeBøssen eller sæt ham paa Vand og Brød." - "Der. er min Kiømet, min Skjæbne," sukkede Johan Dahl, "Sultanen vil det!" Han blev fort bort, og Sultanen satte sig til at tænke paa, hvorledes han i den næste Sag skulde haandhæve tyrkiske Justits.
Corsaren, 1844-04-05
Den nye Rolf Blaaskjæg eller: Hvorledes det kan gaae den schleswigholsteinske Landesbank, naar det skeer, som projecteret er. Der levede, eller der vil komme til at leve i Staden Flensborg en berømt Kæmpe ved Navn Tiedemann. Saare rig og mægtig var denne Kæmpe; men det Kosteligste, han havde i Eie, var den schleswigholsteinske Landesbank paa 100,000 Mk. Courant, der i forventes at ville indkomme. En Dag, da han efter Sædvane drog ud paa sine vidtløftige Tog i det ikke mindre vidtloftige Øiemed at lette Schleswigholsteinernes Pung, kaldte han Kjøbmand Soltau for sig og sagde, ganske som der staaer i Nolf Blaaskjæg: Kjære Kone! See, her er en Nogle: Du maa lukke op i hele Huset; men med denne Nogle maa Du ikke lukke op; thi det er Noglen til Landesbanken. Farvel! J flere Dage gik Kjøbmand Soltau og glædede sig med at lukke op i hele Huset efter Sædvane; thi det var hans eget Huus. Men paa den syvende Dag kom Rettens Folk og vilde lukke hele Huset i; thi der var en Vexel bleven proiesteret, hvilket let kan hende i Kjøbmands-Affairer. Da sagde Kjøbmand Soltau ved sig selv: Min ædle Herre gav mig denne Nogle og forbød mig at lukke op med den. Hvad kunde det skade, om jeg virkelig lukkede op? En Nøgle er dog kun skabt, for at man skal lukke op med den. Jeg vil nok see, men inte føre..... En Times Tid efter saae man Kjøbmand Soltau, vakle bleg igjennem Huset, farende ængstelig sammen ved hver Larm, der lød fra Gaden: Landesbankkassen var paa en mærkværdig Maade bleven tom, og det vilde slet ikke lykkes ham at fylde den. Om Natten kom Ridder Tiedemann buldrende hjem: og hans første Ord vare med skrækkelig Stemme: "Min Nøgle!" "Jeg haaber, at der intet Ondt er skeet den", sagde han, idet han skjødesløst dreiede den i Haanden. "Paa min Ære!" sagde Kjøbmand Soltau, "jeg har ikke krummet et Haar paa dens Hoved." "Godt", svarede den strenge Herre og gik ind til Landesbanken. En Times Tid efter saae man ham dreie Halsen i om paa Kjøbmand Soltau. Derpaa gik han bort og sagde til Schleswigholsteinerne: "Eders Penge ere borte; J have Ret til derfor at tage mit Hoved - tag det!" Da fremstod en fornuftig Schleswigholsteiner og sagde: "Hvad skulle vi med Dit Hoved? Behold det!" Herpaa svarede Tiedemann: "Nei!" Hvorpaa han tog Hovedel af sig: Derpaa raabte han: "Behold J kun mit Hoved! Jeg skal vise Verden, at jeg kan hjælpe mig uden det."
Corsaren, 1844-04-05
Skizzer. En Dansk. En Politibetjent. III. Et Medlem af Prolægningscommissionen. IV. Et Medlem af Vandcommissionen.
Corsaren, 1841-02-26
"Kjøbenhavnsposten" leverer i en Række af Artikler en Characteristik af de slesvig holsteenske Stænderdeputerede. Vi henstille til 'Kbhvnsp.', om den ikke maatte finde det passende at give disse Artikler, den Overstrift: Aquareller.
Corsaren, 1844-04-05
Der mangler os endnu kun circa 100 indenbyes Abonnenter (navnlig fra Høst) og nogle faa hundrede udenbyes. Da disse resterende Abonnenter saaledes befinde sig i en afgjort Minoritet, haabe vi, at de ikke længere ville være gjenstridige og holde deres Boliger hemmelige, men speile sig i de mange hundrede Dannemænd og Dannekvinder, der redelig have indsendt deres Adresse til: Halmtorvet Nr. 68, 2den Sal.
Corsaren, 1844-04-05
Ved det standinaviske Selskabs sidste Møde udbragte Stiftsprovst Tryde en Skaal for: den Konge, hvis Krone ikke bestod i usikre Forhaabninger men i herlige nye Bedrifter*). - Det er ligeftem en Charivari-Artikel.
Corsaren, 1844-04-05
En ny Parisienne. Peuple des Seige! peuple des braves! La liberte har lukket ses bras! On nons disait: Soyons esclaves - Nous avons dit: Ja vel, lad gaae. *) Thorvaldsen.
Corsaren, 1844-04-05
Sondain en Knut I Jer mömoire Skal opfriske son cri de gloire: En avant! En Stok Er meer end canons! En Knut er meer end feu des bataillons, i Den bringer en sikker Victoirel:
Corsaren, 1844-04-05
Samtale i Aalborg. A. Har Du læst Avisen for igaar? B. Ja, synes Du ikke, det er malicieur først at kalde Musikforeningen en Toneforening og saa lige efter sætte et Stykke om ufremkommelige Veie? A. Malicieux! Nei det er jo slet ikke malicieux. B. Nu skal de have en Aftenunderholdning til Fordeel for Brændsels-Uddelingen og BespiisningsAnstalten, hvorved Medlemmerne blive luttter TreMarks-Mænd. A. Hvorledes? Hvad siger Du? B. Jo, da de Syngende selv skulle betale Entre, kan man jo med Rette sige, at de betale 3 Mk. for deres Mund. For at komme til en rigtig pæn Afgjørelse med D'hrr. Boghandlere i Kjøbenhavn vare de den 3die dennes indbudne til et høitideligt Møde hos os, og for at gjøre Scenen ret høitidelig havde Hr. Grosserer Nathanson velvillig ladet sig formaae til at dirigere Forhandlingerne. Først blev den projecterede nye Distribution af "Corsaren" forhandlet, hvorefter Dihrr, Boghandlere opfordredes til at afstemme over, om Alt skulde blive ved det Gamle eller Distributionen nu virkelig skulde fratages dem. Da Boghandlerne eenstemmig antoge det Første, bemærkede Dirigenten, at de gjorde bedst i at stemme om igjen, paa Grund af at Distributionen allerede var fratagen dem. Til Erstatning bleve Boghandlerne indbudne som Æresmedlemmer til en stor Festforestilling, hvorved man blandt andre Nummere vilde see sig istand til ved godhedsfuld Understøttelse at kunne give følgende som 1ste Afdeling: 1) Stor Solo "Medarbeider-Udtromnings Marsch" paa 3 tyrkiske Allarmtrommer, af Dirigenten. 2) Hr. Bootius vil udføre: le grand cours philosophique samt producere en ny Pas de Zephyre paa usadlet Kameel. 3) Hr. Faber vil, fuld i Uniform, springe over flere Barrierer paa udsadlet So i Gallop. 4) Hr. B. T. vil staaende paa et eneste Been, udføre sin Grand Jambe Saltomortale, accompagneret af sig selv paa Basuner. D'hrr. Boghandlere erklærede oftere under Forestillingen, at de morede dem saa godt, at de næsten i glemte deres 25 pCt.
Corsaren, 1844-04-05
Vi have modtaget efterfølgende Brev og gjengive det uden nogen Forandring: Velbordige Her Kosar! Jei har altidsens hørt a han er paa Nakken a Folk, naarenstid di bærer dem galt ad. Nu sta jei barestens fortælle ham, vad Jormoren har gjort i vor By. Den Stund nu a vor Moer hun lavede til Basel aa Tiden var nær, saa gik jei neer i Gaaren til Niels (for saaden hedder vor Kal); "Niels", sae jeg, "tae og spænd det blissede Øi aa den brune Plagt for den grønne Vovn, jei vil sæl age etter Jormoren." "Ja nok", mælede han; saa spændte han for mens jei gik op i Storstuen aa tov mine Vandstovler paa; vornæst jei aag alt vad Nemmer aa Tøi kunne holle til Kovstaden aa fik da Jormoren med mei. Saasnart som nu a det Hele var vel overstaaet, formærkede Jormoren, a der var inte meiet Liv i Barnet ikke, aa desformedelst a vor Præst er i Kovenhavn aa det let kunne døe førend vi fik hentet en anden, saa døbte hun Barnet i Gud Faders, Søns aa den hellige Aands Navn aa kaldte det Ane. Men den Tid nu a Livet var vel yde a Barnet, saa opdagede vi an det var slets ingen Pige, men en Dreng! Nu ka han da savtens begribe, voden vi Allesammen blev tilmode. Vor Moer hun ligger aa tyder, den hele Dav, formedelst a hun frøiter for a Barnet; inie kommer i Himmerig ikke. Deinen vil hae a vi sta vente til vor Præst kommer hjem; men Bestemoer sier a det var best a hente den klove Mand i Holte. Jei var idav henne hos Per Husar aa han paastaaer a Barnet kommer ligegodt i Himmelen enten det saa hedder Ane eller Mads; aa han maa vel kenne til di Dele, for han har staaet ved Malisen i Køvenhavn. Nu er min ydmyvelige Begæring, a han vil gie mei et godt Raad i min store Knive. Underdanigst Per Nilen.
Corsaren, 1844-04-05
Hr. a. h. Nei. Hr. V! Der ligger Brev i Deres gamle Boglade.
Corsaren, 1844-04-05
Foruden de ordinaire Billetter er Brev til Putte v. Maltbus.
Corsaren, 1841-02-26
Udgivelsen af det danske Skrift "Babylone" er med det nu udkomne 2det Bind gaaet istaa ligesom Bygningen af salig Taarnet Babylon: - formedelst Sprogforvirring.
Corsaren, 1844-04-05
Corsarens"Contoir er efter Flyttedagen i Skindergaden Nr. 39, ligefor lille Kannikestræde.
Corsaren, 1844-04-12
Dansk Forsigtighed. J Anledning af, at Lars Jochumsen satte Jld paa et Sted, idet han antændte Frictionssvovlstikker ved at gnide dem paa sine Skindbuxer, skal det efter Forlydende fremtidig forbydes slige Folk at gaae med Skindbuxer. Det skandinaviske Selskab havde indrettet sig saa uhyre godt paa de svenske Studenters Ankomst, og allerede faaet en Spisecomitte istand, og - nu komme de svenske Studenter ikke. Det var altsaa et Slags Varsel, at den fik Navn af Spise-Comitee istedetfor Bespiisnings-Comitee. Andre Mennesker gjøre Regning uden Vært. Skandinavisk Selskab gjor Regning uden Gjæst.
Corsaren, 1844-04-12
Baron Dirckinck-Holmfeldts Skrift, om Forsoning mellem Danske og Schleswigholsteinere. Da der i denne Tid er saa megen Bevægelse i Anledning af dette Skrift, idet baade Trykkefrihedsselskabet har udgivet det i Omarbeidelse og "Berlingske" for dets Skyld er veed paa "Fædrelandet", saa troe vi at burde fortælle Publicum, hvad dette Skrift egenlig gaaer ud paa. Det omhandler Danmarks, Slesvigs og Holstens indbyrdes Forhold og stræber at løse Differenserne og bilægge Uenighederne. Efter at den lærde Forfatter med megen Lærdom og Grundighed har udbredt sig over de sidste Par hundrede Aar og paa det klareste paaviist den store Uenighed, der finder Sted, fremsætter han det Forslag til Uenighedernes Bilæggelse, som vi Alle saa længselsfuldt have ventet efter. Dette probate Middel bestaaer i: – At de Danske skulle beflitte sig paa at være kjærlige imod Schleswigholsteinerne og Schleswigholsteinerne ligeledes beflitte sig paa at være tjærlige imod de Danske: Midlet er virkelig probal. Hr. Corsar! De har været uretfærdig, og det imod vor aalborgensiske Politimester. Jeg haaber, at De vil give ham Opreisning. I Deres Nr. 182 bestylder De ham for at være uden Gehør, fordi han ikke kunde finde Forskjellen, mellem en omlebende Gjøgler og en musicalsk Kunstner. Men beskyldningen er usand; thi endnu kunde aldrig nogen Mand dandse uden at besidde et viste Gehør for Musiken. Og det er en sand Fornøielse at see vor Politimester dandse, især naar Amtmanden spiller paa Pibe. Altsaa maa han have Gehør, ja, hvad der endnu mere, han viser altid en sjelden Tact i den Henseende. Troer De ikke, at han i sin Egenskab som Dandser kunde komme i "Dansk Pantheon"?
Corsaren, 1844-04-12
Gideons Tog. En ny- bibelsk Comedie med Prolog og Epilog. Prologus. (En Mand med en Knut). Fanden staaer skinbarlig i det. Man paastaaer nok, at vi Midianiter have lagt vor Haand tungt paa Jsrael; men see, om Jsrael er rolig alligevel! Jeg har ingen Tro til denne Gideon; jeg har ham stærkt mistænkt wegen demagogischer Umtriebe. Vi have lagt alle Tærskeladerne under Beslag, og igaar skal han have staaet i en Viinperse og tærstet Hvede. Det er en Clusion af Lovgivningen, men uheldigviis kan den ikke bevises; imidlertid skulde jeg troe, at man ved Hjælp af Jndiciebeviset kunde faae ham dømt i anstændigt Vand og Brød. Men det Værste er, at han vil gjøre et Tog imod os Midianiter - om ikke ligefrem imod os, saa er det heller ikke for os. Men jeg maatle være en daarlig Knut, om jeg ikke skulde faae det forpurret. (Gaaer).
Corsaren, 1844-04-12
Gideon (taler til endeel jerusalemske Studenter). Mine Herrer, Skjøndt deelt i tvende store Hoveddele: Landet paa denne og paa hiin Side Jordan, er Jsrael kun eet Land. Blodige Krige have i Fortiden hersket imellem Jordans Bredder; men de usalige Stridigheder ere glemte – Jsrael, mine Herrer, er eet Land. (Stærk Applaus). Kun ved denne Enighed kunne vi blive stærke og slaae Midianiterne med en Krukke i den ene Haand og en Basun i den anden. Derfor, mine Herrer, foreslaaer jeg Dem at gjøre et Tog for at knytte Venskabel med vore Brødre hinsides Jordan endnu fastere; fra Berseba til Dan skal strække sig et Fostbroderskab imod den fælleds Fjende! Jeg har til dette Øiemed henlagt en Liste, hvorpaa Deeltagerne kunne tegne sig. (Almindelig Jubel. Over to hundrede tegne sig). Gideon. Herrens Engel i Skikkelse af vor Rector er kommen til mig og har sagt, at jeg af Skaren skal undtage dem, som ikke ville gaae med under enhver betingelse, og som navnlig af høiere eller allerhøieste Hensyn kunde have Betænkeligheder. Dhrr., som dette gjælder, ville behage at række Hænderne i Veiret. (Halvdelen rækker Hænderne i Veiret). Gideon. Mine Herrer! Herrens Engel er endvidere kommen til mig i Landshovdingens Skikkelse (Herrens Engel paatager sig undertiden de besynderligste Skikkelser) og har sagt mig, at jeg endvidere af Skaren skal undtage dem, der ikke ville gaae med, naar den forrige Halvdeel ikke gaaer med. Dhrr., hvem dette gjælder, ville behage at række Hænderne i Veiret. (Alle tilligemed Gideon række Hænderne i Veiret). Gideon. Paa den Maade, mine Herrer, bliver der ikke Noget af Toget for til næste Aar, at sige, naar da hverken første eller anden Halvdeel har Betænkeligheder. Generalforsamlingen er hævet.
Corsaren, 1844-04-12
"Fædrelandet" som Epilogus. Eftersom disse tohundrede jerusalemske Studenter, ikke gjore Alvor af deres Tog fra Berseba til Dan iaar, er det kun altfor klart, at hele Jsraels sidste Time snart vil slaae.
Corsaren, 1844-04-12
Et Blad til Thorvaldsens Album. Hr. Frederik Barfod agter at samle alle Notitser o. s. v. der angaae Thorvaldsen, og udgive dem som et Thorvaldsens Album. Han har udstedt Jndbydelse til alle Mennester om at levere ham Bidrag, og vi tøve ikke med, foreløbig at sende ham Efterfølgende. Det bør hedde:
Corsaren, 1844-04-12
En Paryk og flere Skaldede. Da Thorvaldsens Død erfaredes, rev "Fædrelandet" sig som bekjendt jamrende i Haarene. Dog havde dette ingen videre Følger. Mere følgerig var Virkningen af den verdensberømte Kunstners Død paa Prof. Heiberg. Om det var af Sorg over den Hedengangne eller af Fortvivlelse over et Riim til det Declamations-Nummer, Fru Heiberg i den Anledning skulde fremsige i Theatret, vides ikke - nok er det, han rev sig ogsaa i Haaret. De, som ivivlede om Sandheden heraf, bleve overbeviste ved at see og høre, hvor haartrukket Declamations-Numeret var. Vist er det, at Prof. Heiberg fremtidig maa bære Paryk. Det var altsaa Parykken. Et andet Factum er mindre bekjendt; det foregik i Nattens Taushed som et Mysterium. Men selv Natten er ikke længere taus, den har fortalt Alt til "Corsaren". Da den store Døde laa ligklædt, med Laurbærkrandsen om Hovedet, og næste Dag skulde begraves, faldt det pludselig en fornem Dame ind, at hun ikke havde nogen Erindring om Thorvaldsen, og den maatte hun have. Hun var ikke saa lykkelig som Overlæge Jacobsen, han fik jo ved selve Thorvaldsens Død endog en drøi Erindring. Men et Erindringstegn vilde hun som sagt have, og hun sendte Bud og udbad sig en Lok af den store Kunstners Haar. Næppe var dette blevet bekjendt, for næsten alle fornemme Damer sendte Bud og ligeledes udbade sig en Lok. Thorvaldsen var en stor Kunstner og en retskaffen Mand; men han var ingen Samson. Dette sagde ogsaa Comiteen til sig selv, da den holdt et extraordinairt Møde for at raadslaae om, hvad der var ved Sagen at gjøre. Men man fik en Jdee, en glimrende Idee. Der seer man, hvad Fortvivlelsen kan gjøre. Man vilde lade Andre give Haar til! Andre - naturligviis andre Kunstnere. Men Eleverne vare naturligviis ikke værdige til, med deres Haar at repræsentere Thorvaldsen, og med en Art Stolthed rakte Professorerne derfor deres Haar, deres Hoveds Prydelse frem. Nogle Haar vare sorte, andre graae, atter andre røde, og Thorvaldsen havde hvide Haar. Damerne undrede sig, og En, der havde faaet en stor rød Tot, sagde: Jeg er bestemt bleven narret; Tjeneren er gaaen op til en Friseur. Men Comiteen, hvem hun adspurgte, svarede, at hun var ikke bleven narret. Hun maatte betænke, at Mennesket forandrer sig i Døden. Dette Factum er ubeviisligt. Men nok herom: Derfor er det saadanne skaldede Professorer, vi have ved Academiet.
Corsaren, 1841-02-26
Skulde man troe det muligt? "Dagen" har erklæret, at den i sine Beregninger over Banken ikke kan komme til et saa gunstigt Resultat som Berlingske Tidende!
Corsaren, 1844-04-12
Skizzer. Aa, Herregud, holdt! hjælp! I kjører mig over. - Jeg er Cancelliraad Horn i Skive. Vil J mig Noget, kan J komme til mig i Skive. II. "Jeg er en Skandinav."
Corsaren, 1844-04-12
Et Medlem af Magistratens Lygtevæsen. - Man har fundet det noget besynderligt, at Skuespiller Schneider er bleven udnævnt til Portcontrolleur. Vi finde det i sin Orden. Man siger, han vil gaae i Compagnie med Hr. Seemann. Den Ene skal være Port, den Anden Controlleur.
Corsaren, 1844-04-12
 - Vi bebreidede i vort forrige Nr. Oppositionsbladene, at de ikke havde Mod til at sætte sig op imod Opinionen. For denne Bebreidelse maae vi dog nu undtage Bladet "Fædrelandet": Det kalder saamæn Heibergs Prolog "en i sin klare Simpelhed og mandige Kraft værdig Ordets Hyldning" af den tabte Kunstner. Men ved Leilighed vil Heiberg nok ogsaa gjentage, at "Fædrelandet" er et intelligent Blad. Og det er da virkelig heller ikke mere Lon, end "Fædrelandet" fortjener for sit borgerlige Mod.
Corsaren, 1844-04-12
De ulykkelige Følger af en fri Presse. Aldrig har det klarere og tydeligere end for nærværende Tid i Spanien og Portugal viist sig, hvilken Ulykke en fri Presse er. Det er ikke meer end en Maaneds Tid siden, da var Pressen endnu fri, og da hed det f.Ex. i et spansk Oppositionsblad. J Landet herster den største Misfornøielse med Ministeriet. Dets reactionaire Forholdsregler berøre Nationen paa det ømfindligste. Paa flere Steder er alt udbrudt Opstand, og især truer i Carthagenas, Alicantes, Barcellonas Opstande at blive uheldssvangre for Ministeriet. - Om Munoz, der skal være hemmelig viet til Dronning Christine, hed det, at han var en Skjælm, reent ud sagt en Skjælm. Og saaledes fremdeles. Da standsedes paa en befaling af Ministeriet een og samme Dag alle Oppositionsblade, og Virkningen i var forhausende. Allerede næste Dag var Munoz Nationens Velgjører, den ædleste Mand, en ægte Grand d'Espagne. Alle Opstandene vare i den ene mellemliggende Nat bragte ned til smaae Emeuter. Alicante, saaledes meldte Diario da Goberno, den spanske "Berlingske", havde overgivet sig, Carthagena var nær derved, og paa Barcellonas Troskab kunde man trygt stole. Der seer man da, hvad den frie Presse er for en Ulykke. Vi give nu et Uddrag af nævnte Blads daglige Beretninger efter hiin Dag: Den 15de Marts. Vor Beretning i Gaars-Aviser og Alicantes Overgivelse maa forstaaes derhen, at Alicante vel ikke har overgivet sig, men er lige paa Nippet af at overgive sig. Carthagena følger bestemt strax efter. Landet nyder den største Rolighed. Jnat ere 30 Personer arresterede. Den 16de. Alicante noler endnu; det er bare Trodsighed. Der er næsten slet ingen Oprørere i Staden. Ligeledes i Carthagena; det er ubegribelige hvorfor de saa Opsælsige tøve med at overgive sig til den mægtige Beleiringshær. Den 17de. Som vi havde forudsagt, er Carthagena falden. Hele Landet er roligt. Den 18de. Carthagena er ikke falden; men det falder snart. Flere smaae Stæder, der ligeledes ere lidt urolige, ville falde med det samme. Landet er fuldkommen roligt. Den 19de. Vi vente iaften paa det bestemteste Efterretningen og Carthagenas Overgivelse; men de Efterretningen mulig kommer noget silde, ville vi ikke opholde Bladets Trykning derefter. Landet er toligt.
Corsaren, 1844-04-12
Jndbydelse. til et Total-Politik-Afholdenhedsselskab. Man kan snart ikke komme i noget stort eller lidet Selskab, før Talen kommer paa Fædrelandskjærlighed, Frihed, Rusland og andet Sligt. Politiske Taler høre til Dagens Orden, og over dem kunne hverken de Ældre faae sig det gamle kjære Slag Lhombre eller samtale om deres langt vigtigere private Anliggender, eller de Angre more sig ved Spil, Sang, Tale om Fruentimmer - kort, Alt tilsidesættes for den uanstændige Politik. Foranlediget ved denne stedse tiltagende Lyst til at politisere, der, som paaviist, virkelig bliver generende for ældre og betænksomme Mænd, har et Antal af disse besluttet at danne et "Selskab for Totalafholdenhed fra Politik". J bemeldte Selskab optages Enhver, der antager og overholder Selskabets Principer, nemlig: Enevoldsregering, Conservatisme, Loyalitet eller: Døden! Bort med al Politik! Alt, hvad der er upolitisk, leve! Saasnart Selskabet fuldkomnere er sammensat, vælges en Præsident, i hvis Hænder den uindskrænkede Magt nedlægges i Form af en Knut. Selskabets Virksomhed vil concentrere sig i Udgivelsen af et Blad, hvis Jndhold vil blive: Mærkværdige Dyrarters Beskrivelse, ligeledes: marokkanske, chinesiske og siberiske Noveller, oversatte i det dalnske Sprog ved Leerbeck; endvidere: Afhandlinger over Tidens Fremskridt, forfattede af Krebs, Deputeret i det himmelske Riges Cancelli, Medarbeider af den i Peking udkommende Statstidende, samt Nidder af flere Ordener. Med hvert Nummer følger et Kobberstik, fremstillende enten antike Bygninger, f. Ex. Bastillen, Blaataarn, Statsfængslet paa Christiansøe o. s. v., eller ogsaa nyttige Drev i en Statsmaskine. Som Prøve erholde de tiltrædende Medlemmer, gratis, tre forskjellige sorteblaa Aftryk af Knutten. Selskabet udsætter ogsaa Priisopgaver; blandt andre, vil den bedst skrevne Nationalsang, der varierer over Danmark Stolthed og Storhed, efter Melodien: "Mallebrok er død i Krigen x.", blive fyrstelig belønnet. Selskabet agter endvidere at anlægge et Bibliothek, deels ved at modtage Gaver, deels ved Kjøb. Fire Værker ere allerede i dets Besiddelse, to statistiske, nemlig: Fortegnelse over de danske Adelsmænd og et Auctionscatalog, og to physiologiske, af Paul de Kock. Hver ottende Dag samles alle Medlemmerne til et Festmaaltid, der for det meste vil komme til at bestaae af Stokfisk og Østers. Ved Generalforsamlingerne møder Enhver en galla, med trekantet Hat og en stor Pidsk af samme Facon som den, Garden og Maadeholdenhedsselskabet undertiden møde med. Da dette Selskab, sandsynligviis, vil komme til at bestaae af Physiognomier af enhver Rang, ligefra Secretairens flade Ansigt, indtil Geheimeraadens hemmelighedsfulde, saa er det nødvendigt at gjøre hvert Lem nøie bekjendt med Rangforordningen. Naturretten byder os at oplyse vore Medmennesker. Enhver, der ønsker at indtræde i ovennævnte i Selskab, behage at indgive billet til Corsarens Redaction, som nærmere paaviser Localet o. s. v.