Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1813-10-04
angaaende en Forandring i Forordningen af 5 Januari 1813830 (S. 578). §. 7. Naar en Debitor, hvis i dansk Kourant kontraherede Gjeld er overgaaet til Rigsbankpenge Sølvværdie, døer, opbyder sit Gods eller fal lerer, bør Kreditor istedetfor, efter Forordningen af 5 Januar 1813 §. 30, ikkun at nyde Gjeldens fulde Beløb, i Rigsbankpenge Navneværdie efter Rentens 25 dobbelte Beløb i Sølvværdie, være berettiget til at erholde den hele omskrevne Gjeld i Rigsbankpenge Sølvværdie. - Dog bør der i de Tilfælde, hvor Lettelse i Forretningen finder Sted, ved Gieldens Betaling, naar denne falder medens Krigen endnu vedvarer, afkortes til Fordeel for Debitor et Beløb, ligt Rentemoderationen, sammenlagt for fulde 6 Krigsaar. Falder derimod Gieldens Udbetaling, efterat Krigen er endt, bliver der, istedet herfor, ikkun at afkorte det sammenlagte Beløb af den Rentemoderation, som for de tilbagestaaende Aar efter Freden tilkommer Debitor i Følge den Forordningen af 5 Januar 1813 ved føiede Tabel Litr. B. - Iøvrigt vedbliver den Ret, Forordningens §. 30 har inddrømmet Boet til, istedetfor Betaling, at skaffe Kreditor saadan reel Sikkerhed, som Lovene foreskrive, naar Umyndiges Midler skulle udlaanes. 5 8 Foranførte Bestemmelser ( §. 7) ere ogsaa anvendelige i de Tilfælde, hvor Debitor allerede er død, eller har gjort Opbud eller Fallit, for saavidt Fordringen ikke allerede ved Betalings Erlæggelse eller løvligtUdlægs Jværksættelse, er afgjort. H. 9. Naar der for Kapitalen er givet Pant i faste Eiendomme, og ei tillige stillet Kaution, bør der fremdeles forholdes efter oftnævnte Vor Forordnings §. 29. forsaavidt der, ved Pantets Salg, er Negen der vil overtage Prioritetsgielden. Naar eller for saavidt der ikke findes Nogen, som vil kjøbe den pantsatte Eiendom under saadanne Vilkaar, bliver denne Vor Forordnings §. 7 ogsaa at anvende paa Pantegielden. . 10. Paa samme Maade, som en Fordring, efter de her i S. 7 foreskrevne Regler, skal afgjøres, naar Debifor dør, opbyder eller fallerer, bør den, selv endog hvis der tillige maatte være givet Pant i faste Eiendomme, berigtiges i Tilfælde af Kautionistens Død, Opbud eller Fallissement; dog skal Debitor, naar saadan Begivenhed, indtræffer, have 3 Maaneders Varsel, inden Kreditor kan fordre den ham tilkommende fyldestgjørelse. H. 11. Enhver Kautionist, hvad enten han tillige er Selvskyldner eller ikke, skal være berettiget til, inden 6 Uger fra denne Forordnings Kundgjørelse, at opfordre Debitor til uden Hensyn til den i Forordningen af 5 Jan. 1813 bevilgede Udsættelse, paa den oven for i H. 7 bestemte Maade at afgjøre Gjelden til næstkommende 11 December Termin, eller til den i Forskrivningen bestemte Tid, saafremt denne indtræffer sildigere, og Kreditor skal da, naar Kautionisten inden 6 Uger underretter ham om, at han har iværksat stig Opfordring, være pligtig til at modtage Kapitalen med det foran bestemte Afdrag, med mindre han vil frafalde sin Tiltale mod Kautionisten. - Dersom Debitor kan skaffe saadan Sikkerhed, som i 8. 7 sidste Membrum omhandles, bortfalder hans Pligt til at betale efter Opfordringen, og Kreditor skal da være pligtig til at antage denne Sikkerhed i Kautionistens Sted. - Det Dokument, der indeholder foranførte Opfordring, kan Almindelighed skrives paa ustemplet Papiir ; men hvor Opsigelse, efter Kontraktens eller Forskrivningens Jndhold, er fornøden for, at Kautionisten kan gjøre Ende paa sit Ansvar, bør det til Opsigelse befalede stemplede Papiir bruges; ligesom det og følger af sig selv, at Opsigelsen ei maa skee med kortere Varsel, end betinget ers. 12. Naar Debitor ikke efterkommer saadan Opfordring. er Kautionisten berettiget til, i Medfør af D. L. 123. - 15. N. L. 1 - 21 - 15, at sagsøge ham til Gjeldens Afgjørelse paa den i 5 7 bestemte Maade. §. 13. Det følger iøvrigt af Grundsætningerne i Forordningen af 5 Jan. 1813, at Kautionisten, naar hans Kaution er yngre end selve den Forpligtelse, hvorfor han har borget, ikkun kan være ansvarlig for saa stor en SumRigsbankpinge, som der, efter Omskrivningstabellen, svarer til Fordringens Værd paa den Tid, han tiltraadte Hovedmandens Forpligtelse, ligesom og de ovenfor i H. H. 11 og 12 foreskrevne Regler, i dette og ethvert andet Tilfælde, hvor Kautionistens Forpligtelse angaaer en mindre Sum end Hoveddebitor, blive uanvendelige paa det Mere, denne sidstes Forskrivelse indeholder, i hvilken Henseende det i et og alt har sit Forblivende ved Forordninger af 5 Jan. 1813 med de nærmere Bestemmelser, som indeholdes i de ovenfor S. §. 119 fastsatte Bud.