Kiøbenhavns Postrytter, 1795-10-09
J Chateauneuf opdagede han først en Oprørspire, Primairforsamlingen, der tiltog sig Enevælden, forviiste Republikens Agenter, og bemestrede sig de offentlige Casser; Friehedstøtten og Friehedstræerne bleve omstyrtede, og alle disse Udaad fremkaldtes deels af nogle ubeedigede Præster og nogle Flygtninge fra Vendeen, deels ved en Correspondence med nogle Sectioner i Paris, navnlig Sectionen Lepelletier, som de havde sendt en Deputation til, der skrev de skiændigste Ting om Conventen og Parises Almeenaand. Samme Aand herskede i Chartres. Letellier havde sendt Committeerne sine Tanker i denne Anledning, samt hine Deputeredes omtalte Skrivelse. Snart – tilføyede Ysabeau – vil det være os tilladt, at giøre eder en Almeenindberetning om denne afskyelige Sammenrottelse, hvis sidste Ring rækker til eder; midlertid vil jeg sige eder, at Fædrelandets Fiender frygte eders Viisdom og eders Rolighed. Han fortalte nu, at da Letellier havde begivet sig til Chartres, for at overlægge de Forholdsregler, der skulde tages med Administratorerne, udbrød Opstanden der den første Skuddag. En klynge Mænd og Qvinder stimlede til Tellier, og skede Brød. Fire Timer modstod han deres Skriig, og Trudseler. Endelig blev han nødt at begive sig paa Raadhuussalen. Der begyndte Mængdens Trudseler paa ny, man aftvang ham adskillige Beslutninger: at Nationalgarden skulde drage om i Egnen, for at skaffe Korn hid, at Brødet – dog først om nogle Dage – kun skulde gielde fem Sous Pundet o. fl. Midlertid var Departementsdirectoriet forsamlet, og sendte to af sine Medlemmer til Raadhuset, hvor de fandt le Tellier i Samraad med Mairen og ser af de oprørske udsendte Qvinder, som vilde, at Brødet strax skulde sælges til ovenangivne Priis, samt at Repræsentanten skulde være tilstæde ved Bekiendtgiørelsen, der under Trommeslag skulde skee paa alle Hiørner; og under hvilken der idelig raabtes: Kongenleve, Letellier sagde til de to Administratorer, der havde ham under Armen: "Een Ting giør mig ondt; at jeg er kommen her for silde; havde jeg havt mine Pistoler, havde jeg givet mig en Kugle for Panden, naar jeg ellers ikke havde været bange for, de da vilde have myrdet eder; men J skal snart see, der i Conventen er Mænd af Ære, og at jeg er iblandt dem. Da han ogsaa kom hiem, og efter en roelig Samtale med Administratorer ne blev ene paa sit Værelse, skiød han sig virkelig, og efterlod sig to Breve, eet til Chartres Administratorer, og eet til Regieringscommitteerne, hvori han bad, man ikke vilde troe ham feig, fordi han havde udstædet sine Beslutninger, for at spare de Øvrighedspersoners Liv, som paa hans Vægring vare blevne nedhugne med ham. "Jeg vilde spare deres Blod, og eene udgyde mit, sagde han, jeg har troet, at min frievillige Død vilde være Republiken gavnligere end et Mord. Jeg har gienkaldt Beslutningerne i et Brev, som jeg efterlader til de constituerede Autoriteter." Jsabeau skildrede nu Telliers Caracter, der synes at stadfæste det, hvormed han havde sluttet sit Brev til Chartres Administratorer: "Jeg har tient Folket af almin Ævne, og Skiændsel er min Løn derfor, denne har jeg ikke kunne overleve; jeg har heller vildet falde for min egen Haand, end ved en Forbrydelse. Jeg gaaer ud af Livet, og efterlader mine Børn i Arv en Retskaffenhed, ligesaa reen, som jeg modtog den af min ærværdige Fader. Efter at have fremstilt Royalismens øvrige Prak tiker, sluttede endelig Ysabeau saaledes: Vi have mistet en Republikaner, og vort Øie søger iblandt os det Sted, hvor han pleiede at tage sit Sæde; eller rettere kunne vi ingensteds henvende vore Øine i denne Kreds, uden at øyne de Rifter, Tyranniet har gjort deri. Hvilken Bataillon, hiemkommende fra en blodig Kamp, kan giøre sig til af flere Forliis, for at forsvare sin Sag og Frieheden; men lad vore Radder slutte sig tæt sammen i denne Kreds, som ved Thermoplæ, man skal gaae paa den sidstes Liig, for man skal lægge Haand paa Republiken. Mit Fædrelands Fiender, vi ere her flere end tre hundrede Spartiater, der foragte Døden, vi have lært at betragte den nær ved. Bag os vente meere end tre Millioner Patrioter kun paa et Løsen, for at hævne den undertrykte Friehed; disse frygtelige Hævnere ville ikke mere troe eders digtede Taarer, eders afskyelige Hykklerie. Conventen, stolt af sin Enighed, veed, at man vil adskille den, for at fælde den stykkeviis. Men den skal kaste eder tilbage i Støvet, Døgnpatrioter, der ville bemestre eder Statens Roer, for at sælge det til en Despot.