Viborger Samler, 1774-10-03
Valentin Spits, har gjort sig bekient overalt, ved sine stiklende Jndfald, og ved de Øresigen, samme har hiulpet ham til. Han skaaner ikke Barnet, i Moders Liv, naar han begynder at vise sin Vittighed. En ubarmhiertig Vundlæge kan ikke glæde sig saa meget over en rig Mands Beenbrud, som han for Penge og gode Ord haaber at kurere Lam, som denne alle krumme Beens og skieve Næsers Tugtemester fornøier sig over at see en Krøbling. Da er han ret i sin Sphære. Det andre Folk kalde en pøbelagtig Pasqvil, kalder han fiin Satire. De gebreklige gaae omhyggeligen af Veien for ham; Men en Offficeer, som altid var ham i Veien med sin store Næse, har taget sig den Frihed paa Kaffechuset at gjøre hans et got Stykke kortere. Klog er han derved ikke bleven, det er vel sandt, men han kunde dog blevet det. Hvis jeg havde Lyst til at philosophere, skulde det ikke falde mig svært at bevise af den menneskelige Kundskabs første Grunde, at Mueligheden at blive klog forholder sig til Skader, som Virkningen til Aarsagen. Jeg vilde da sige: Alt det, som man kalder Skade, opvækker en ubehagelig Følelse. Er denne. denne ubehagelige Følelse saa stærk, at den overveier Lysten til de Handlinger, hvorved jeg har tildraget mig Skaden, saa opkommer heraf en Beslutning at efterlade alt det, hvorved jeg har tildraget mig Skaden, og den deraf flydende ubehagelige Følelse. Men, som sagt, jeg har ingen Lyst til at philosophere, saalænge jeg kan bevise min Sats mod Exempler. Hvorfor gaaer den forsigtige Polydor hellere den største Omvei, end han benytter sig af en smaa Gangstie? Jo, han har vel Aarsag dertil. Han er bleven klog af Skade. Det var en uheldig Gangstie, hvor han for to Maaneder siden kikkede efter Pigen. Hans Krop kom derved ud af Ligevægten, og styrtede over Hals og Hoved i en dyb Morads, hvor hans Ungdoms Hidsighed blev temmelig af kjolet. Jeg har snart undret mig til Døde, at den knipske Elmire ikke meere holder Visten for Ansigtet, naar der tales om Giftermaal, at hun har lovet den forliebte Tobias Colper Ægteskab, og søger med største Hastighed at befordre dets Fuldbyrdelse, uagtet hun alt nogle Gange har afviist ham med Foragt. Men er det sandt, som jeg i Gaar har hørt, at hendes Klæder begynde at blive for korte og for snævre, saa undrer jeg mig nu just ikke meere derover. Hun er af Skade bleven klog Nr. Den Den frygtsomme Sylvia sov tilforn ganske aleene i et Kammer langt borte fra Folk; Men siden den tykke Sæbesyder har hængt sig, bliver hun hver Nat plaget af Syner og Spøgelser. Hun har indseet, at det er ikke got for et Fruentimmer at sover alene i en Tid, da Folk hænger og drukner sig. Hun er af Skade bleven klog, og tager hver Nat en behiertet Student med sig i sit Sovekammer, der skal mane Aanderne. Jeg kunde endnu vise dette Ordsprogs Sandhed med hundrede Exempler. Ja jeg trostede mig tilat skrive en heel Bog Papiir fuld over dette ene Ordsprog, naar jeg vilde udlade mig nærmere over dette Ord Klogskab, og bestemme det efter den politiske Talebrug. Det skulde da ikke blive mig tungt at besætte hele Jylland, ja vel hele Danmark med kloge Folk. Dog siden jeg ikke veed, om alle Folk vare tiente med, at deres Medmennesker bleve alt for kloge, saa vil hellere denne Gang afkorte min Betragtning, og kun endnu tale et Par Ord om den herlige Trøst, man kan drage af dette Ordsprog. (Resten følger.)