Berlingske Tidende, 1769-06-30
Fra Warschau, Følgende Manifest er her vorden uddeelt i Fransk, Pohlsk og Latinsk Sprog, "Hendes Msts. Keiserindens over alle Reusser, General en Chef, Fyrste Gallitzin, gjøre hermed vitterlig; med hvad for Sindelag og Hensigter Keiserinden, min allernaadigste Herskerinde, har behaget at tage sig af Republiken Pohlens indvortes Sager, er det ganske Europa, og i sær den Durchl. Republik fuld kommen bekiendt af de mange fra det Keiserl. Hof bekiendtgjorte Declarationer. Det Mellem Regimente, som til alle Tider har været farligt for Republiken, har foranlediget den fornuftigere og anseeligere Deel af Nationen til at udbede sig det Russiske Riges Bistand til at handhæve Valg Friheden, som stillet blot for fremmede Magters Paafunde; Keiserinden har føyet denne de Pohlskes Forlangende, og beviist dem sin Hielp med saadan Tilbøyelighed og uegennyttigt Forhold, at paa Hendes Oprigtighed, Retfærdighed og Trofasthed i sine Løfters Opfyldelse haves usvigelige og ævigvarende Erindrings Tegn. Følgen har været, som alle ønskede den. En Piast er ved enige Stemmer udvalgt til Konge, og den til Republikens Stats Forfatnings Vedmagtholdelse saa fornødne Eenstemmighed er bleven bragt i sin forrige Kraft just i en Tidspunct, da dens Ende syntes at være for Haanden. J samme Henseende har Keiserinden, min allernaadigste Herskerinde, paa Forlangende af de ved Kiærlighed til Fædrenelandet og Klogskab sig meest distinguerende Pohler, paataget sig Garantie for de paa sidste Rigsdag fattede Beslutninger til Forbedring af adskillige i Republikens Forvaltning indsnegne og den ganske Nation selv forhadte Misbruge. Den blotte Forsigtighed, at ikke Fremmede maatte overfalde den, har budet den at giøre dette; og ingen fornuftig og fra Lidenskaber fri Patriot vil nogensinde tænke anderledes om denne Sag. J det Hs. Keiserl. M. videre paa bemeldte Rigsdag har igiengivet Republiken endeel af Statens Medlemmer, som uretfærdigen vare undertrykte, og af Had og phantastisk Jver, som giemte sig under Religionens Kappe, vare med Magt næsten bero vede Benyttelsen af den frie Luft, har Hun ikke gjort andet, end hvad Menneskekiærlighed og Trofasthed i at opfylde sit Riges gamle Forbindelser, ved hvilke Hun er forpligtet at vedligeholde denne Deel af Medborgerne ufornærmede, udfordrede. Alle Fyrster, som bekiende sig til samme Religion, som disse Medborgere, ere iligemaade forpligtede ved de fuldkomneste Forbunde at antage sig dem. De have ogsaa gjort Deres dertil, deels ved de yderligste Forestillinger, deels at de aabenbare have gjort et med i denne Sag, til at erholde for hiine den dem pligtige, og af Keiserinden, saa indstændig forlangte Ret. - Da nu den Durchl. Republik ved et ligesaa retmæssigt som nadvendigt Forbund befæstede sit Venskal med det Russiske Rige, ryddede af Veyen alle Aarsager til indvortes Uroligheder, forbedrede Feylerne i Regieringen, og læggede sin Forfatning paa sikre og uomstødelige Grunde, tumlede den ikke paa, at den jo skulde hoste Frugterne af sin Viisdom og Retfærdighed formedelst en uafbrudt Fred, saavel inden som uden for sine Grændser; men ganske uformodentlig have Misundere over dens Lykke og over Hs. Russisk Keiserl. Msts. Berømmelse betaget den alt dette Haab. Neppe havde Rigsdagen bragt sine nyttige Forretninger til Ende, førend en ildesindet Hob Oprørere, som kuns følge deres Lidenskaber, og lade sig bedrage af Fremmedes Forforelser, grebe til Vaaben mod den høyeste og Lovgivende Magt, der kuns tilkommer Rigsdagen, og af hvilken den saa forsigtig havde betient sig. Det var dem ikke nok, at de vuste sig som Oprørere mod den høyeste Magt, og Fædrenelandets Fiender; en rasende Forvovenhed, og de allerslemmeste Kunstgreeb, som de legge sig efter, have saaledes forblindet dem, at de have understaaet sig at gribe til Vaaben lige mod det Russiske Rige, i det de fiendtlig have angrebet de Hielpe=Tropper, som Keiserinden til Beviis paa sit Venskab, og for Republikens eget Vels Skyld, har afgivet; ja have end ikke skammet sig ved at indblæse det Russiske Riges troe Undersaatter selv Oprørs Diævle Gift. Kort Tid derefter, da de befandt sig ikke voxne til at udføre saa ubesindige Foretagender, men alligevel intet andet Middel var forhaanden til at afværge deres egen Undergang, end deres eget Fædrenelands, hvis Borgere og Undersaatter de ere, aldeles Ødeleggelse, saa ere de forfaldne saa vidt i Ondskab, med Tilsidesættelse af Fædreneland, Religion og al Skam, at de frivilligen have tilbudet det christelige Navns afsagde Fiende en Deeling af Republikens Provincer, hvis Erholdelse har kostet Pohlerne og alle Christne saa meget Blod, for ende lig at bevæge ham til, at antage sig deres Sag, og bekrige Rusland i Pohlen selv. Hidtil søge de endelig at dølge for deres Medborgere en saa sammelig Handel, og give Navn af den christelige Religions Beskyttelse til den Krig, som Troens Forstyrrere ved deres Hielp have begyndt, hvis indbildte lykkelige Fortgang ikke kan kiøbes uden med saa mange tusinde Christnes og frie Medborgeres elændigste Slaverie. Og denne sanatiske Jndbildning har faaet saadan Magt, at det saa sandsynlige som kunstig opspundne Religions Paaskud, uagtet det ved deres Handlinger meere end tilstrækkeligen igiendrives, dog ligesom en Gift har udbredet sig i Almucussvage Gemytter, og er i samme saa dybt indgroet, at endog de største Farligheder, saavel enkelte Personers, som og den ganske Republikes i Almindelighed, ikke formaa at udrydde den. Reverier give disse den store Hobs saa fordærvede Lidenskaber Styrke, og find derimod igien deres Næring i samme; i det man bevæbner hune, tage disse ved hiines Magt idelig til; og er nu snart ikke en Plæt Pohlen meere tilbage, hvor Borgernes Liv, Ære og Gods kunne paa Stamhed. De andransk sane til at gamme saadant Nr. hans maae Kaase, Handelen liggen, den ingensteds Eikken. den spande, den er man saadan har absende Havre, sunsin anmelde sig og sine med Mare af Ranene jo skulsnuun, ag møde - Vandenne Sagerag til hemmelige Tilstand og Log har Hun. Raasisk Konens Meste paalas at samt fine Dagen i Amaling nærmesk en den Tyrkiske Rigequandsende Monaring og neskener mig som deres Egelig for at alle Koster afluge aldringe den dennen, at hendes og alle Chrufne huur afstaae anans smase Hensigten samt hans Freds Huusumunde nærmen antag maa ham indgangne Forbund, hans haSalan anandre sammune maa mange ruarias og sammenhed. en almaa den Ransisk Anman, guule og en forsam andet saa mann, som nas skandvæsnets Nabordig og Chritergammen, maatter som man ganden saa har saa kaldet og en paa at sammat allenenskafne Borgere og Venner af Fælemmelanden en naar alle Maader at man nehielgelse ved de sæde. gaae, saa sulte Ravanniens Valænaabensang barner. Trundenne og Bagerm man under man Anonsel angaar lun paa Sønden er saaget Raasiske Rigs Fordens Skuld allene, men fur de Løbes Manaar Vadmaarholdvise, og hans Fugeds og kundet karsgang og jeg beder alt Pahians Medborgang at ingen anden Aarsag mason deres nu og sanderes Fadumelands Skyld. nissionens allen gelige ved mine Faldtrygge. Jeg paa Maler alle, men um man kammer Viinsninger af en saarmmæs sin Formangang dog paaligger mer Embede mas ogsaa allige at arremmig; Assensom aabenskulle sine herfra, saa skal fraat et Has anseet. M. maa de Everkans Hande, og mod demme en sorenadsaande Fulde Forstning bestemte Tranen hans som mas dan som middamtale mandshan samme Falde. ningende, mingsstands at langt en hemmelig besørdre, aden maasket. Han som forlader sig paa saadan Maade at ansandskrive sin Gesindighed, Forvaninhed og Troesagen da Dage ham bederfares. Paa denne man Maade at handse og gaae mærks paa hende Kings Durangernes Forsamelser og den nanstemmede Tavner Saaling udfordrer samme. Blanden sigt Saar, sangle Dameldelsen af hos Man skadige Forsær neden saattning anden Dar H. Rabek, at hele dens stinde har indstran slandske Deel er osman lavet Fanden demen Ane mometsom og ikke. Sære i Hoved=Qnameneden den 24de Man 1269. sine attrander Sal.