JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
Syvstjernen er den Samling af syv Stjerner, som sædvanligen kaldes Pleiades, efter et græsk Ord, som betegner at seile, og hvori der, igjennem Telescopen, sees henved 120 Stjerner. Denne Constellation findes paa Ryggen af Tyren i Dyrekredsen og burde egentligen hedde Syvstjernerne, saaledes som i vor Bibeloversættelse, ikke Syn stjernen, som er en urigtig Oversættelse af det tydske Siebengestien, ligesom Ordet Gestien, (constellation) ikke sjeldent urigtigen oversættes med Stjerne. Sin græske Benævnelse har den deraf, at Søfarende frygtede den, fordi der med samme sædvanligen indfandt sig Regn. Latinerne kaldte Syrstjernerne vergiliæ, af ver, Foraar, fordi de fremkommer omtrent i Foraarets Jerndogn. Den største af disse Stjerner er af tredie Rang og kaldes lucide pleiadum. Pleiaderne forekomme ogsaa i Mythologien. De vare syv i Tallet; deres Fader hedte Atlas og deres Moder Pleione, efter hvilken sidste de opkaldtes. De bleve bortførte af Bustris, Konge af Ægypten, men Herkules overgav dem, efter at have overvunden denne, igjen til deres Fader. Men de bleve siden forfulgte af Orion, indtil Jupiter, bevæget af deres Bønner, optog dem i Himlen, hvor de da kom til at tindre som Pleiaderne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
J Job, Cap. 38, V. 31, hedder det, efter vor autoriserede Bibeloversættelse: kan du binde de lystelige Syvstjerner og løse Orions Reeb; men om det Ord kimen i Grundsproget just betyder Syvstjernerne, er vel endnu ligesaa afgjort, som at ketil kan oversættes med Orion.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
Om Kirkepolitie i Kjøbstæderne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
For den, der erkjender Religionens Værd og Kraft, maa det være magtpaaliggende at see den offentlige Gudsdyrkelse hædret.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
Naar man desuagtet i vore Kjøbstædkirker, under Andagtstimen, hvert Øieblik forstyrres i sin Opmærksomhed, ved Kirkedørrenes idelige Raslen, de Kommendes, Bortgaaendes og Spadserendes Trampen og Piaddren, naar Børn hensendes i Kirken, for at man imidlertid hjemme kan være dem qvit, ligerviis som de ofte blot af den Grund skikkes til Skolen, naar endog stundom berusede Mennesker under Prædiken rave op af Kirkegulvet, som de i saadan exalteret Tilstand finde for smalt, naar man saaledes, formedelst alskens Støi og Tummel, ikke med al Anstrængelse kan høre Taleren - var han end en Demosthen - saa fristes man til før Alvor at spørge, existerer der hos os intet Kirke politie? At det omhandlede Uvæsen lottelig kan hæmmes, indseer vist Enhver. Den simpleste Maade at forbyde ubetimelig Ind- og Udgang af Kirken er udentvivl den, at lukke Kirkedørrene saa snart det Vers eller den korte Psalme, hvormed Præsten gaaer paa Prædikestolen, istemmes, thi den, som ei da er kommen i Kirken, bør for denne Sinde blive ude deraf. De faa Undtagelser, f. Ex. ved Børnedaab, eller hastig paakommen Sygdom i Kirken, kan ikke bevirke Reglens Forandring; thi Kirkebetjenterne hør i slige Tilfælde sørge for Oplukning. Derhos maatte Kirkedørrene altid være saadan beskafne, at de uden Allarm kunde aabnes. Spadsering i Kirken bør paa ingen Maade taales; hertil er Plads nok udenfor. Ei engang burde det tilstedes Nogen at staae i Kirkegangene; den, som besøger Kirken i det rette Øjemeed, tager gjerne Plads i en Stoel, og, sandelig, der er nuomtide tomme Kirkestole nok. Endnu værre er den tankeløse Sladdren og Piaddren under Gudstjenesten. Var det vel upassende, at slige Gjekke bleve uddrevne af vore Templer, liig hine Phariser af Synagogen, J Kirken mødes vifor ved fælleds Andagt at opbygges, trøstes, formanes, undervises af Religionens ypperlige Lærdomme og vigtige Sandheder; ei for at holde Samtaler, fortælle Nyheder, eller gjøre Anmærkninger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
Det er det almindelige Polities Sag, at holde Orden paa Kirkegaarden og ved Kirken under Gudstjenesten, og at saadant kan overholdes, veed Jndsenderen, som selv har bestyret en StadsPolitievæsen, af egen Erfaring. Det maa derimod formeentlig paaligge de underordnede Kirkebetjente at vaage over Roe og Stilhed inde i Kirken, hvilket deres Stilling synes at tilsige og deres Forretninger ret godt at tilstede; hvorhos bemærkes, at Tavlebæringen neppe burde foregaae under, men enten for eller efter Prædiken, hvilken Forandring og nogle Steder er indført. Maatte nu den værdige Geistlighed, understøttet af vedkommende høje Authoriteter, skienke den her paaankede Gienstand tilbørlig Opmærksomhed, saa opnaaer Jndsenderen sin Hensigt, en fremvirket ved Omhue for Religionens Tarv, en Sag, der i vor Tid, om ellers nogensinde, opfordrer til alvorlige Betragtninger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
Beretning om Jnstitutet for Metalarbeidere. for Aaret 1816.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
Siden Jnstitutets Oprettelse, ere nu 10 Aar forløbne og de patriotiske Bidrag til samme, have i de senere Aar oversteget de bedste Forhaabninger. Saaledes har Kjøbenhavns Magistrat tilstaaet Jndretningen 2de Favne Bøgebrænde aarligt, og Bestyrelsen for det Reiersenske Fond har givet til Jnstitutets Bogsamling 10 Exempl. af Hofkobberstikker Lahdes Elementarværk i Tegne konsten, med Løfte om flere Hefter, naar samme udkomme. Der er altsaa Haab om, at Jnstitutet om 10 Aar vil have opnaaet langt større Fuldkommenhed, end det har været mueligt at naae i disse første 10 Aar af dets Tilværelse; da de fornødne Jnstrumenter og Redskaber nu ere anskaffede.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
Uagtet der i Følge Jnstitutets Love, eller Bestemmelser aarligt skal udgives Beretning om dette Jnstitut, vil det dog hvert 10de Aar ikke være overflødigt, at tilføie en Oversigt over Sammes Skjæbne i det forløbne Aarti, der er derfor, som Tillæg til Beretningen for i Aar, anført en saadan Oversigt, som vil kunde visse Jnstitutets gradevise Fremgang, fra dets Stiftelse til d. A. Slutning. Man finder sig foranlediget til, at gjøre opmærksom paa, at der i Jnstitutet ikke forfærdiges noget Slags færdigt Metalarbeide, men undervises i det, som ikke i alle Metalarbeideres Værksteder gives Anledning til at lære, saasom: Dreining, Gravering, Drivning, Siselering o. s. v., hvilke Færdigheder ere nødvendige i Forbindelse med Tegnekonsten, for at forfærdige smagfuldt Metalarbeide; men Elevernes Arbeide er ikke nogen Jndtægtskilde for Jnstitutet, thi naar de der have lært, een eller anden Færdighed og de anvende det Lærre, paa Arbeide i den Metal, som de egentlig ere Arbeidere i, saa tilhører saadant Arbeide dem selv, eller deres Foresatte, som de arbeide hos, da de og selv tillægge Materialier, til sligt Arbeide. For det Ubetydelige som indkommer for noget af det, som de, der lære Dreining, dreie i Træ, forinden de begynde at dreie i Metallerne, udviser det aarlige Regnskab, at samme ikke hidindtil har kundet betale de Lys, som blive forbrugte under dets Forfærdigelse, hvilket heller ikke er at fordre, da Indretningen er en Læreanstalt, hvorved ligesaalidet kan profiteres ved Elevernes Arbeide, som det kongelige Academie for de skjønne Konster, har Fordeel, af deres Arbeide, som nyde Underviisning ved Academiet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
Jnstitutets Overbestyrelse er: Hs. Exc. Hr. Geheimestatsminister Grev Schimmelmann, Ridder af Elefanten, Storkors af Dannebrog og Dannebrogsmand; Hs. Exc. Hr. Geheimestatsminister F. Moltke, Ridder af Elefanten, Storkors af Dannebrog og Dannebrogsmand, Stiftamtmand i Aalborg; Hs. Exc. Hr. Overhofmarskalk Hauch, Storkors af Dannebrog, og Dannebrogsmand, Hs. Exc. Hr. Geheimeconferentsraad Malling, Storkors af Dannebrog og Dannebrogsmand.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
Jnstitutets Bestyrer er: Hr. Capitain J. Conradt, Compagniechef ved det borgerlige Jnfanterie i Kjøbenhavn og Kobbertøisfabrikant. Bestyrelsens Medhielpere ere: Hr. Lieutn. og Kjøbmand Møller; Hr. Lieutn. og Kjøbmand P. S. Aabye; Hr. Lieutn. og Juveleer Westrup; Hr. Lieutn. og Compasm. Jytmann, Hr. Juveleer. Ekeroth; hvilke samle Bidrag til Justitutet. Hr. Borgerlieuten. Rosborg, Hofgortler og Oldermand for Gørtler=Lauget; Hr. Borgerlieuten. Schive, Oldermand for Uhrmager=Lauget; Hr. Hof=Medailleur Conradsen; Hr. F. Freund; Hr. Guldsmedmester FuschsSiseleur; Hr. Westrup, sen. Guld- og Sølvarbeider; Hr. Weller, Guldarbeider; Hr. Kleinmedmester Brauer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
Jnstitutets Secretair er Hr. J.W. Bruun, Lieuten. af Armeen og Skolelærer. Lærerne ere: Hr. Lieuten. Westrup, Juveleer Ekeroth og Guldarbeider Weller, undervise i Gravering; Hr. Guldsmedmester Fuschsunderviser i Drivning og Siselering; Hr. HofMedailleur Conradsen, underviser i Stempelskjæring. Ere Medhielpere af Bestyrelsen og undervise gratis. Hr. Konstdreier Møller, underviser i Dreining.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
J aarligt Bidrag til Jnstitutet gives: af Selskabet til Haandværkstandens Forædling i Danmark 300 Rbdlr., og af det Classenske Fide Commis 50 Rbdlr., samt af 132 Contribuerende 319 Rbdlr. 64 s., ialt 669 Rbd. 64 s.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
Siden Jnstitutets Oprettelse, have 247 Metalarbeidere nydt Underviisning i samme, og blandt disse, have fra April f. A. til April d. A., følgende viist meest Fremgang, nemlig: I. Kleinsmedsvend Hermand Hache, viist, antagelig Færdighed i Dreining og Skrivtgravering paa Staal. og Jern; 2. Kobbersmedsvend Daniel Kemp, viist antagelig Færdighed i Dreining, Drivning og Skrivtgravering paa Kobber; 3. Kleinsmed svend, Frederich Boda, viist nogen Færdighed, i Dreining i Staal og Jern; L. Kleinsmedsvend, Daniel Schardin, viist nogen Færdighed i Dreining i Staal og Jern; H. Guldsmedsvend, Frederich Schrøder, som tilforn har viist antagelig Færdighed i Ornament Gravering, viist, nogen Begyndelse i Kobberstikkerkonsten, som han, under Hr. Hof=Kobberstikker Lahdes Anviisning, har lagt sig efter i Jnstitutet. Jnstitutets nærværende Eiendele kunne anslaaes til: a) Fondet 1517 Rbd.; b) Værdien af Jnstrumenter og Redskaber 1500 Rbd.; c) Værdien af Bøger og Mineralier, samt Pengebidrag, som ere bestemte til Bøger 300 Rbd.; Er 3317. Rbdlr.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
Udenlandske Efterretninger. Commissionen for Fattigvæsenet i Aarhuus har ladet bekjendtgjøre, at uagtet den for længe siden har sørget for, at Byens Fattiglemmer nyt tigen kunne sysselsættes, enhver efter sin Alder og sine Ævner, hvorved de kunne finde Livets Ophold, i Forbindelse med den Understørrelse, de nyde, saa vedblive dog endnu en Deel at betle uagtet det er dem under Straf forbudet, og nogle endog virkeligen ere blevne straffede derfor. Commissionen anmoder derfor enhver, ikke at nære det saa høist fordærvelige Betlerie, ved hensigtsløs Medlidenhed, hvorved enhver Foranstaltning fra dens Side, til sand Gavn for de Fattige, gjøres frugtesløs. Kiender man derimod eet eller andet aldrende og hielpeværdigt Fattiglem, som man vilde understøtte paa een eller anden bestemt Dag, saa behage man at meddele denne en Seddel med Giverens Navn og den bestemte Dag, til Foreviisning for Fattigfogden, der har Ordre at paagribe hver den, der tager Almisse, uden at kunne forevise en saadan Seddel. - Anmelderen finder den sidste Bestemmelse saa ganske grundet paa Menneskekjerlighedens Forskrifter, at han troer den fortjente at efterlignes paa flere Stæder. Hvor nødvendigt Forbud mod alt Betlerie paa offentlige Gader og Pladser, eller for Dørre og Huse end er, især i et Land, hvor man har et velorganiseret Fattigvæsen, og hvor Armoden ikke blot unddrages vore Øine, men ogsaa ydes den tilbørlige og passende Livsophold, synes det dog vist, at Adgang til formuende Medborgeres Medlidenhed ikke ganske bør nægtes de Gamle og Svage, der, foruden den Understøttelse de nyde af Fattigvæsenet, dog endnu kunde være vel tjente med den Hielp, Gavmildheden, vil række dem. Ved at meddele en saadan Fattig saadan Seddel, som Fattigcommissionen i Aarhuus foreskriver, vil al Misbrug letteligen kunne forebygges. Mueligen vilde her nogen indvende, at den, der vilde betænke de Fattige, jo kan henvende sig lige til deres Foresatte; men der gives mangfoldige Mennesker, der lettere stemmes til Medlidenhed ved at see Gjenstanden for samme, end naar den paa andre, mindre i Øine faldende Maader skal vækkes.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
Den i vore Dage saa ofte paaankede Overdaadighed yttrer sig desuden kun ved saadanne Leiligheder, hvor det kommer an paa at tilfredsstille sine sandselige Lyster eller bringe sin Forfængelighed et Offer. Men i de fleste andre, langt ædlere Henseender viser man en ofte næsten mageløs Gnidskhed. At anføre, her Exempler synes unødvendigt. Naar Rec. mener, at Bonden, hvis man forbyder ham Caffe, vilde drikke dessto meere Brændeviin, og at det Korn, som i Udlandet nu bortbyttes med Caffe, da vilde gaae i Destileermaskinen, saa synes Brændeviins Nydelse paa Landet allerede at have naaet en saadan Høide, at der fra den Side ikke kan være stort at befrygte meere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
Mariboe, den 27de Martii. Ved Sognestenne bydes nu paa nogle Steder her i Lolland 40 Rbd. for en Tønde Hvede i store og smaae Partier, og hvad der er det bedste - Penge glich. - Hvor ulige Priserne ere paa Levnets- og Fødemidler her i Stiftet kan sluttes deraf, at paa en Avlsgaard forlanges 5 Rbd. for en Spædkalp og paa en anden Herregaard ikkun 3 Rbd. - leve Speculanten!! - Nogle af Eeres's Sønner (Agerdyrkerne) forlange og faae 1 Rbdlr. for et Pund Smør, andre ere derimod saa menneskekjærlige at overlade det for 4 Rbmk. 8 s. Hveden det - som synes underligt? Et Pund Oxekjød fra Landet koster 16 s., her i Mariboe endnu 2 Rbmk. (Mariboe Av.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
Nyborg. Løverdagen den 22 Marts, var en ualmindelig Sørgedag for Nyborgerne, idet den af enhver Retskaffen saa høit elskede og agtede Brand Inspector., Forligelseskommissair og Gjæstgiver Holst, blev stæder til Jorden. Foran Liget hørtes en skjøn Sørgemusik, dernæst fulgte 4 smaae Piger med Blomsterkurve og derefter 2de Brand officerer med Marskalstave. Liget blev baaren af 8 Brandofficiantere i Uniform, og efter Liget fulgte 130 Personer af alle Stænder. - Da Liget blev nedfænkt i Graven, afsang de 8 Brandofficiantere det første Vers af Psalmen No. 423, der af Musikken blev accompagneret; derefter fremstod Hs. Høiærværdighed Hr. Pastor Nyholm, der i en skjøn og kraftfuld Tale skildrede den Afdødes Fortjenester; hvilken Tale tilligemed Jnskriptionen, paa Pladen af Kisten om nogle Dage vil udkomme og blive Familien og Venner tildeelte.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
Kjøbenhavns Børs d. 1 April. Cours. Hamb. 2 M. 672, a vista 680. Amsterdam 2 M. - , a vista - . London 2 M. 25 1/2 Rbdlr. Paris 2 M. 5 Mk. 14 s. Spec. 685. Specier solgtes til 36 Rbmk. 8 s., for Committeesedler blev givet (med Rente) 93 1/2 pr. 100; Oblig. (uden Rente) 80 1/2. Norske Sedler 24 1/2. Svenske Sedler 10 Mk. 8 s. a 10 Mk. 12 s. - Disconto 10 PC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
Blandede Efterretninger. Den Norske Regjering er bleven underrettet om, at der i Christiania gives en Samling af Qvækere, og at der i en af disses Forsamlinger den 28de Novbr. f. A. er imellem en Borger af denne Sect og en Pige, der nylig er overgaaen til samme, under Jagttagelse af de iblandt Qvækerne indførte Skikke, indgaaen en Forening om Ægteskab, hvorom der samme Dag blev underskrevet et Document, forsynet med de Tilstedeværendes Underskrifter. De saaledes forenede Personer have bestemt vægret sig for at underkaste deres Forening de Formaliteter, der efter Rigets Love ere nødvendige til et lovligt Ægteskab, og anført, at Saadant var stridende mod deres Samvittighed; hvorimod de have indsendt deres skriftlige Forening til Paategning eller Bekræftelse af Christiania Magistrat, som dertil ei fandt sig hjemlet med nogen Lov. De have derhos, som en formeentlig Grund for Tilladeligheden af deres Forbindelse, fremleveret et saakaldet Udtog af Vilhelm Pens Afhandling om Vennernes eller Qvækernes Oprindelse, Grundsætninger m.v., som i §. 10 handler om Giftermaal, og angivet, at deslige Ægteskaber ere for nogle Aar siden i England ved en Parlementsact erklærede lovmæssige. Regjeringen har forestillet Hs. Majestæt denne Sag, hvorefter Høistsamme under 20 Februar d. A. naadigst har resolveret saaledes: 1. At det skal tilkjendegives vedkommende Qvækere, at, saalænge den imellem de indgangne Forbindelse ikke fuldbyrdes ved den i det Norske Kirke-Ritual og øvrige Kirkelove foreskrevne Vielse, kan den ei i nogen Henseende som lovligt Ægteskab vorde anseet. 2. At en Commission, bestaaende af Biskop Bech, Generalauditeur Bergh, Professor Platon, Professor Hersleb, Professor Lange, Consul David Thrane og Blikkenslager Torgersen, skal udnævnes til at undersøge samt indgive omstændelig Betænkning og Forslag om, under hvilke særdeles Betingelser Qvækernes eller Vennernes Sect kan, i Overeensstemmelse med Grundlovens §. 2, som Religionssamfund tilstædes særdeles Rettigheder her i Riget, samt i Overeensstemmelse dermed at udarbeide et Forslag til et Reglement for Qvækernes Samfund, der saavidt mueligt nøiagtigen bør vise, hvad de sig i Norge opholdende Qvækere, som Saadanne, have at lagt tage. 3. At Biskoppen paalægges at lade nysnævnte Personer ved Præsteskabet advare om i Almindelighed at vise Lovene Lydighed, ei at udbrede deres Lærdomme ved at forføre andre til at forlade vort offentlige Religionssamfund, og i Særdeleshed om, i Henseende til Ægteskaber, Børns Daab, Begravelser og andre udvortes Kirkeskikke, som gode Undersaatter og Borgere at forholde sig efter Anordningerne. (Norsk Rigst.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
Rettelser. No. 19. P. 303, Lin. 17, 85de Aar. læs: 55de Aar. No. 25. P. 388, Lin. 9 nedenfra, gaaer han og tigger læs: gik han og tigede. Sammest. Lin. 10 nedenfra; aller man dier som pain de cuisine en cuisiner læs: allot mendier som pain de cusine en cuisine.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-01
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Höeckes Enke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Nyeste.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
Skilderie af Kjøbenhavn. Fjortende Aargang. No. 27. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 5 April 1817. Pegepind til den ny Abe. Dannevirkes Læsere veed, at jeg i Aar har besluttet mig til at legge lidt med de Smaa, og er beredt paa hvad der i en saadan Leg kan møde. At jeg ikke gjør det, fordi jeg ikke gider gjort eller kan giøre Andet, maa enten mine Læsere vide, eller det maatte være unyttigt at forsikkre, at Æren der er at vinde ikke frister mig, vil man vel troe, men at det var gavnligt, hvis de Smaae kunde lære lidt mores, vil ingen fornuftig Mand nægte, og jeg anseer det derfor som et Offer den alvorlige Skribent maa bringe, at udsætte sig for endeel smaa Ubehageligheder, ved af al Magt at bekæmpe Drengeriet. At nu i Literaturen kan gives meget gamle Drenge, det veed man, thi Dreng er der enhver Fusker, enhver som letsindig og letfærdig behandler den store, alvorlige Syssel, at tale paa Prent til det hele læsende Folk, og om mueligt, til ufødte Slægter. Men, der er i de sidste Aar udruget en Drenge=Flok, som, lige fattig paa Evner, Aar og Kandskab, med denne Fattigdom forener en Kaadhed og Jndbildskhed, en Næsviished og Ligegyldighed for Sandhed, som, hvis den fik Roe til at voxe, og udbrede sig blandt de unge Studerende, maatte have de fordærveligste Følger, gjøre det Alvorligste Mennesket har og Skribenten skal befordre. Religion, Poeste og Videnskabelighed, til et Drengespil, forvandle Alt til det meest forvirrede Chaos. At bevise dette, behøves ikke, da hvert alvorligt Menneske føler det er sandt, og nytter ikke, da Drengene kun lee ad Alvors-Tale, og har netop i den kaade Latter deres eneste Styrke, om Øvrigheden vilde stræbe at sætte Grændser for dette Uvæsen, det hialp ikke heller, thi det er en Virkning af Tidens Aand, som kun ved aandig Kraft kan kues, og vilde blive des farligere, jo mere den ved verdslig Magt standsedes i sin Yttring. Efter min fuldeste Overbeviisning er da Satirens Vaaben de eneste, som her kan føres med Held, naar de bruges med Reenhed, svinges, ikke af Lyst til at saare og vække Latter, men med inderlig Harme og Sorg, thi kun disse Vaaben bide paa de lattermilde Drenge, kun da, naar de over mandig Latter i Sandheds Navn, maa glemme deres, kun da føle de deres Afmagt, kun da tør man vente, at de enten kaare en alvorligere Stræben, som kan giøre dem til Mænd, eller i det mindste holde Tand forTunge, hvor Mænd skifte Ord. Hvorvidt nu jeg er skikket til at føre disse Vaaben, det maa Tiden vise, men prøve det bør jeg, da jeg er mig den gode Villie bevidst, da jeg alt i ti Aar har beviist, at jeg baade har Evne og Lyst til at gjøre noget Bedre, da Jntet af Alt hvad Drengene kan sige og gjøre, er i Stand til at rokke en Fier i min Hat, med mindre deres Aand skulde seire, og i et Publikums Øine der kunde finde dem store, vilde jeg ansee det for min største Ære at synes ingen Ting.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
H. har nylig udgivet et lille pædagogisk Forsøg, som jeg her vil pege paa, saavidt jeg kan røre ved det, som en Parodie paa Drenge=Aanden; er det skrevet i den Mening, vil ogsaa min Pegepind fornøie ham, hvis ikke, da kan jeg ikke hielpe ham; rolig og stadig, med mit Maal skarpt i Øie, fortsætter jeg min Gang, at være ung og ufuldkommen, er ingen Brøde i mine Øine, og jeg er selv begge Dele, men at være en kaad, næsviis og uvorn Dreng i Literaturen, det er en Brøde mod Sandhed og boglig Konst, som man vel skal kunne tilgive, naar den angres, men aldrig, naar den som i vore Dage, er en smitsom Syge, lade gaae ustraffet af. Hvem der vil, maa løbe for Drenge, men jeg vil staae og see hvad de kan giøre mig. Grunden, hvi jeg vil pege paa den Tingest, er Godhed for de Smaa, da jeg ikke nænner at lade dem blive i mindste Vildfarelse om, hvem det er Abeceten har til Bedste, og naturligviis er min Commentar kun et Forsøg i ConfecturalCritiken, hvor jeg, efter lovlig Skik, ikke bryder mig stort om, hvad Forfatteren har meent, naar jeg kun faaer min Mening ind i hans Ord, men derfor er det intet Bedrag, deels fordi jeg selv siger det, og deels fordi man veed, det hændes let en Digter, at hans Værk er klogere end han Min Hypothes er da, at H. i Julespøgen. har villet parodiere hele det literaire Drenge=Væsen, og i sin Abc de Smaaes Harme over mit Riimbrev, en Hypothes, som jeg tør sige er hverken vanærende for hans Hoved eller Hjerte, og som paa den allernemmeste Maade lader sig gjennemføre, men for ikke at falde i Commentatorernes almindelige Feil, vil jeg overlade det til Læseren, og kun berøre, hvad der stærkest taler for min Hypothes, og med det Samme give et lille Bidrag til de Smaaes Pychologie. Jeg vil ikke opholde mig ved Omslaget, skjøndt jeg der seer en god Finte til de smukke Titelblade, hvor samme af de Smaa stak Piben ud, men kun bemærke, at man i Klageverset virkelig finder Piben, skiøndt den naturligviis har faaet en anden Lyd. Titelbladet er aabenbar Parodie, paa det nær om Gedebukken, hvor Digteren ligefrem snerter die Smaa, som har Skiæg paa Hagen, og derfor, skiøndt de ere Grønskollinger i Grunden, giøre sig vrede, naar de faae Drenge=Confect. Forberedelsen er en, vel langtrukken, men høist træffende Caricatur af de Smaaes Manifester, hvori de giør ingen Ting vitterlig, uden at de har bidt Hovedet af Skam, og tør dutte hvem det skal være, som om hver Mand havde vogtet Sviin med dem, og at de har faaet Noget, som ikke smagde godt, men tør ikke sige, hvad de have faaet og hvor de fik det, fordi de veed, at saa leer Folk ad dem, og siger: ja saasaa det var jer, der fik lidt for nichts wissen! J det Enkelte maa jeg anmærke de drøieste Hip, de Smaa paa en lidt forblommet Maade faae, og et af dem er det upaatvivlelig, at Digteren lader den i Arrighed byde mig et Par af Clauses, og forlange min Qvittering. Selv de smærreste Smaa vil sagtens finde dette Træk overdrevent, da de neppe vil være bekiendte, at beile til den Jnfallibilitet, man beviser med Næverne, og finder giendrevet af Riset, men det skader ikke Effecten, og for dens Skyld tilføier jeg følgende General=Qvittering:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-04-05
At velbemeldte Smaae, Jfald de kunde naae, Mig gjerne vaske vilde; Derfor jeg Sort paa Hvidt, Dem give skal saa til, Som Krukken gaaer til Kilde.