Jyske Efterretninger, 1787-03-09
J Begyndelsen vare vi i Almindelighed frygtagtige og misfornøiede med alle de Forandringer vores Huusbonde, iværksatte og havde helst ønsket om alting var bleven i sin gamle Søns, som ikke var at undre paa, da vi aldrig havde hørt, seet eller selv tænkt noget til Forbedring, eller Forandring, i Landvæsenet, men forrettede alting som vores Forfædre, alt som blotte Maschiner. Vel svarer vi her en stor Afgivt for Hoveriefrihed, men vi finder os dog langt meere vel holden end da vores Jorder laae i Fællig, og vi forrettede Hoveriet; dog forretter vi endnu noget lidet Hovarbeide, som nøie er bestemt, og om vi end paa samme Maade forrettede meget mere kunde det slet intet skade os, naar vores Afgivt derefter blev modereret; thi naar man veed Ende paa sine Pligter og enhvers pligtige Arbeide kan forrettes uden Fælledskab med andre, saa drives det hurtig og med Lyst- og Tiden drives ikke saa unyttig bort ved Hovarbeidet, som naar en Hoben Menneskeer kaldes sammen paa en Tid arbeider i Fællig med hinanden udnu at bryde sig det allermindste om hvorvidt det begyndte Arbeide fremmes, da de forud veed, at omendskiønt det begyndte Arbeide paa en Dag blev fuldført, saa skulde anden Dagen noget nyt begyndes, og de ved ingen Ende paa deres Pligter; hvorover al slig ubestemt Hovarbeide, som for det meeste forrettes ved Tienestefolkene, kuns bør ansees som Abespil, Bonden, som skal tillægge Kost og Løn, bliver des Aarsage ruineret og Proprietairen tiener lidet i Tiden, men beklagelig, at kuns saa saa endnu har kundet indsee det. Saavidt jeg veed er Dine Jorder forlængst udskiftet at Fællig, følgelig maae Du være fuldkommen overbeviist om den deraf flydende Nytte og Fordeel, og altsaa var det kuns til Overflod at omrøre noget videre i denne Materie, dog vil jeg aleene sige Dig det, som en Sandhed, at mange af de gamle Proprietairer eller Jordegods=Eiere, hvis Ambition ikke har kundet tillade at tilstaae Nytten af Udskiftninger, som i de nyere Tider og af den unge Verden er opfunden, nu næsten alle begynder at fratræde deres gamle Fordomme, men i Henseende Tiende=Frihed maae jeg vel sige Dig et Par Ord: Aldrig kan Du forestille Dig, hvor nyttig, beqvem og fordeelagtig en Sag det er for Bonden at være fri for at yde Tiende in Natura; thi omendskiønt det ikke er den retteste Maade at borttage den 1/6 Deel af Bondens Eiendomme for Tiende=Friheden, som her er skeet, og hvorved Huusbonden, dog øiensynlig intet vinder, da ikke alerne Udsæden og Græsningen formindskes meere end 1/2 Deel aarlig, men endog den 1/2 Deel af Høeavlingen gaaer bort, og Du veed selv at just Høet er det Slags Avl som faaes med mindst Bekostning og er saare god i mange Henseende som jeg ikke behøver at opregne; da Du som Landmand længe har vidst det; saa har jeg dog for min Deel siden jeg blev Tiendefri, befundet mig meget vel derved; men meget bedre var det i Almindelighed om Bønderne beholdt deres Jorder, og svarte en vis Afgift, for Tiendefrihed, som vist nok, efter Din Formeening vilde ansættes efter enhver Byes eller Stæds Beskaffenhed og ikke Generale ment efter Hartkorn over heele Landet, da Hartkornet, at bestemme enten Hoverie, Landgilde eller Tiende=Afgiften efter, naar det ikke skeede for enhver Bye eller Sted, i sær, vilde blive meget usikker; thi en Tønde Hartkorn, er paa nogle Stæder, bedre og meere Jnportant end mange Tønder paa andre Stæder, og saadan Forskiæl har jeg mange Exempler paa findes endog i et Sogn. AtJndfæstnings Penge blev afskaffet og Bonden tilladt at fratræde sin Gaard til hvem han vilde, var vist nok godt i det Hele, da meget blev foretaget til Forbedring som nu ganske efterlades, og ikke engang bliver tænkt paa. Atder skeer Forandring med Skifternes Administration vil vist følge af sig selv. Skriv kuns, men skriv fornuftig, varsom og kort, viis at Bønder ikke alle ere Gæs fordi de er graa, ligemeget at Stilen er simpel, thi der er skrevet nok i det vidtløftige og høitravende; det vigtigste er nu alerne at vise Maaden paa hvilken hver Ting, uden nogens betydelig Fornærmelse, kunde forandres og bestemmes, beed Gud, at han vil veilede Dig, og jeg ønsker megen Lykke til Dit Foretagende. Guddumholm den 28 Februarii 1787.