Norske Intelligenssedler, 1764-02-22
hos Jntelligen skee, Sedler. No. 8. Onsdagen den 22. Februarii 1764. NB. Jntelligenz-Sedlerne vare efter den første Plan bestemte, til Ære og Nytte for Fædrene-Landet. Den forrige Aargang svarede aldeles ikke til disse Hensigter. Det meste vare Læreklude for Ondskab, Fuskerie, ja: det man ikke kand nævne for Velanstændigheden. Det kunde ikke blive anderledes, thi den var et Rov for enhver ond og taabelig Skrive-Lyst. Sligt burde ikke længere taales. Bladene burde renses, og bringes til sin første Bestemmelse. Dette er en af de Pligter, som et udi en langt vidløftigere Hensigt, for et Aars Tiid samlet Sælskab, under Navn: De Teenkende har troet at være det Almindelige skyldig. Til den Ende forkastede man al gammel Forraad, hvilken ikke var tienlig til andet end deels at beskiemme enkelte Personer, og deels at fornøye den nedrigste Tænkemaade. Man forsynede sig med noget nyt, og bestræbede sig paa, at det ny kunde blive saa nyttigt, saa levende, saa behageligt som muligt. For at tilkiendegive Publico denne Forandring; for at udbede andre redelige Medborgeres Understøttelse, blev Bekiendtgiørelsen udi No. 1. indeværende Aar indrykket, med Underskrivt Jntelligenz-Væsenet; et Navn vi udvalgte, for saavidt Opsigten med Sædlerne var blevet os vedkommende. Skade at denne Bekiendtgiørelse ikke af alle er bleven forstaaet. Endeel har falskelig troet: at vores Hensigt skulde allerne være at opkaste os til myndige Herskere, og selv behærsket av en overdreven Skrive-Lyst, at udelukke andres Jndfald. Men hvor vidt feylet, Vore Hensigter ere tvertimod at befordre Virksomhed til det sande Nyttige og Vittige, og derved at giøre disse Blade fortient til en almindelig Yndest hos Skiønsomme. Den nærmeste Vey til dette Maal troer vi ufeylbarlig vil blive, at forebygge, ey allene det som strider imod Velanstændigheden, men endog at vise vores Høyagtelse for Læsernes gode Smag, ved ikke at tillade noget, som enten i Stil, eller andet kunde opvække Væmmelse. Dette er Øyemaalet af vor Bekiendtgiørelse. Fa ViVi igientager forbindtligst vor Begjæring, om vittige og redelige Landmænds Understøttelse; den første har ikke været forgieves. Vi takker paa egne og det Almindeliges Vegne for hvad som er indsendt. Vi glæder os i sær ved at see Evner beskiævtigede, for at opdage, og siden videre at undersøge Sandheder til det Almindeliges Nytte. Vi venter med heftige Længseler paa det belovede Pro Memoria fra Mons Resolut. Vi troer det bliver godt. Vi troer, fordi vi ønsker det. Jmidlertid ville vi denne Gang fremlægge et Udtog af et til Kræmmernes Forsvar indsendt Stykke mod Stal Hans og Patrioten. Vi beklager, at adskillige Ting forekommer i det, som hindrer at det ikke heelt kand indrykkes. - - Dog vi vil intet udelade av de anførte Grunde, uden hvad vi troer Forfatteren selv vilde have udeladt, saafremt han stod paa en Syns Punct med os. Vi vil tillige anføre vore Tanker herover. Det fører til Opskrivt: Faae og smaa Sandheder, og er underskrevet: Sperantz. Forfatteren troer, at Kræmmernes Fordeele ikke ere saa store nu som i forige Tider. Til Beviis anføres: at uagtet Forhøyelse-Toldens Paalæggelse skulde Varene dog nu være i ringere Priis end forhen. Dette modsiges av Erfarenhed. Sætningen maa altsaa nødvendig være urigtig. Videre troer Han: at Mængden af Kræmmerne skal forringe og ikke ophøye Varenes Priis, paa Grund av den enes Bestræbelse for at undersælge den anden. Denne Bestræbelse kand ikke nægtes; men montroe den ikke blev udøvet og Kræmmernes Antal forholdt sig som 20 til 50 Den Menneskelige Naturs Beskaffenhed synes tilstrækkelig at love os dette, Videre lader det, som et ringere Antal Kræmmere, bedre kunde drive Underselgelsen til de yderste Grændser, end et stort, thi den i enhvers Handel omløbende Kapital blev større, følgelig kunde de sælge med ringere Fordeel. Derpaa synes Forfatteren at vilde vise 2de andre Kilder til Kræmmer=Handelens Fordervelse her i Staden, nemlig Naboe-Staden, dens større Friheder, hvilken foraarsager ved sin fordervelige Smug-Handel at Næringen, paa de andre Stæder avtager ey at tale om Kongens og Fabriquer nes Skade. Forfatteren beklager videre, at det drives saa vidt: at mange av de unge Kræmmeres udenlandske Reiser nu omstunder allene gaaer til dette Sted, hvor de ved ulovlige Konstgreb skal finde sin beste Regning. Beklageligt om dette medfører fuldkommen Rigtighed, hvorom vi dog opsætter vore Tanker, Er dette saaledes, bliver det at ansee som en medvirkende Aarsage, til den af Patrioten opgivne. Nu kommer vi til Forfatterens anden formeente Kilde: Herskaberne bruger den Maade, selv at forskrive sine Nødvendigheder, ----- a tillige at forsyne sine Venner. Om dette saaledes forholder sig veed vi ikke. Er det saa, da er vel Vedkommende dertil bleven foranlediget af de Handlendes alt for opdrevne Priser. Staten seer vi just ikke derved lider noget Tab. Tabet bliver Kræmernes; hvilke vel faaer at taale det, som en Spiire av deres egen Rod. Endelig udbryder Forfatteren i en trostende Medynk, over Kræmmernes slette Skjæbne. Formaner til at lide taalmodig; og paa fælles Vegne med Smaa Hans takker Naturen, at Byen hverken har Volde eller Porte, saa de behindret kand reise naar de lyster. Dette forekommer os i Ligning med Hans Paastand i Anledning af Kræmmer Mængden, som en hæftig Syg, der søger efter alle muelige Aarsager til, og Raad mod sin Svaghed; men fortørnes ved at høre nævne de rette. De Tænkende.