Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-06-25
Det kongelige danske Cancellie har under 6te dennes ophævet det lagte Beslag paa Thisted Avis No. 55. Artiklen, som Censor ikke vilde lade passere, lyder som følger: "Det er noksom bekjendt at mange heri Byen holde Faar, uden at eie mindste Jordplet, hvorpaa disse kan fødes, men at Almisselemmer have havt saadan Frihed, er vistnok ikke forekommet i nogen Communes Fattigvæsens Annaler i hele Riget, førend Jndsenderen gjorde den Erfaring her, da forleden en Auction averteredes over et affgangen Fattig lems Efterladenskaber, hvoriblandt fandtes 6 Faar med Yngel!!! Vel have vi i mange Aar været vidende om, at et Fattiglem heri Byen aarlig opdrætter og feder Sviin, men det er saa gammelt, at Personen vist har erhvervet Hævd derpaa, og saa ofte gjentaget og forslidt for Vedkommende (som endogsaa fandt det underligt, at man ville berøre sligt, som noget overordentligt) at man er blevet kjed af at movere mere derom, men Faareavlen bliver dog langt skadeligere for Byens Jordeiere, end Svineopdrættet; thi Liebhaberne af hiin spolerer i sin Jver for at vedligeholde sine Faars og Lams gode Huld, mere af Jordeiernes Sæd og Græs, end hans Faaræde eller ere værd, naar Elskeren af dette derimod blot bedrage Fattigskatyderne for de Tønder Byg, ham aarlig er tilstaaet, og de barmhiertige Almissegivere for den Melk og det Brød hans Børn tilhyle sig ved Dørene, og siden kaste i Svinetruget. Heraf er det blevet Jndsenderen klart, hvorfor den inventerede Arbeidsanstalt ei kunde nyde Fremme og hvorfor den mødte saa megen Uvillie, saavel fra den ene som anden Side, thi man kunde jo ikke ret vel give Anstalten en saadan Udstrækning, at den kunde afgive Stalde for de Huusdyr Fattiglemmerne maatte være i Besiddelse af, og som man icke ville være grusom nok til at lade dem afskaffe. – Ogsaa til Historien om Fremgangen med Markfreden paa Thisted Jorder, vil dette afgive et værdigt Bidrag; thi man vil deraf see, at Aar 1835 vare Jndvaanerne, hvad Hegn angik, endnu ikke videre end deres Forfædre i Aaret 1635. At ville troe at Markfreden kan tilveiebringes ved 1 a 2 Gange aarlig at udtromme Byen rundt, at fra Dato vare Byens Jorder lyste i Hegn, og at Overtræderne ville blive straffede efter den og den Forordnings hele Strænghed, er mildest talt, latterligt; thi Overtræderne gaae mange Gange lige fra Udraaberne hen for at drive deres Faar ud paa de Græsgange de ikke eie et Straae af. –At ville troe, at Fattigskatten, efter slige Oplysninger som nærværende, ret mange Gange tiere vil lade sig duplere eller triplere, er at stole for meget paa Ydernes Føielighed til at lade sig kommandere at pleie Dovenskab og Uforskammenhed, og inden vi see os om, er Amisselemmernes nu allerede store Antal Legio. Jndsenderen, og upaatvivlelig flere med ham, mene, at der med Almisseuddelingen af Fattigskatten, burde vises nogen mere samvittighedsfuld Vaersomhed, end hidindtil er skeet, i det man ikke nøie nok har undersøgt de sig meldende Personers Competence til at æde og drikke af Medborgernes Sveed. – Det var ønskeligt og gavnligt om det maatte blive Jndvaanerne befalet imellem sig selv indbyrdes, uden Vink fra nogen Authoritet, at vælge sine Fattig- og Skolecommissioner. Der formenes da, at man ville betrygge sig selv, ved at vælge Personer, som vare Posten voxne, og ikke blive aldeles ukyndige og villieløse Jabrødre. – J det jeg vil slutte fortæller man mig, at Fattigcommissionen, indseende den begangne Feil, privatim skal have kjøbt ovennævnte Faar og Lam til en hidtil ukjendt høi Priis, og beregnet Fattigkassen den Sum til Jndtægt, for dermed at erstatte Noget af det den Afdøde urettelig tildeelte Bidrag. Er dette sandt 277 Ogsaa en anden Byes, Roeskilde's, Fattigvæsen har i den sildigere Tid været Gjenstand for offentlig Drøftelse. En af Offentlighedens varme Talsmænd, Hr. Overlærer J. Hage, havde nemlig i Roeskilde Avis fremsat nogle bemærkninger og Fattigskatsligningen, og derhos udhævet de Grundsætninger for denne: 1) at de, der knap have det Fornødne, aldeles burde fritages for Bidrag til Fattigvæsenet, og 2) at de meere Velhavende burde beskattes i et høiere Forhold end det, der nu iagttages, og med Exempler oplyser han da, at han fandt Forholdet mindre rigtigt imellem adskillige Kontribuenters Bidrag. Ogsaa omtalte han i et følgende Nummer Gavnligheden af, at Fattigregnskabet kunde blive trykt. Disse bemærkninger synes ikke at have behaget Fattig-Kommissioner, som i et Svar talede om de Enker, der havde maattet paradere i Aviserne," – Hr. Hage havde nemlig ved at anføre Exempler paa den efter hans Mening urigtige Fordeling, ogsaa nævnet nogle Enker, og sluttede med følgende directe Ord: "Saasnart Regnskabet for 1834 er passeret den befalede Revision, er det til Tjeneste (?) for Enhver, som vil bekoste det trykt, dertil at anvende Kommunens Penge, ansee vi os ikke berettigede." Dette gav Hr. Hage Anledning til en Replik, hvori han gjør opmærksom paa, at i Odense har Fattigkommissionen været af en anden Mening og bekostet Regnskabet trykt, hvorhos han yttrer det Haab, at Roeskilde Byes Kommission vil vise, at den ei staaer tilbage i Oplysning for Odense's, og komme til Erkjendelse af, at en saadan Anvendelse af Kommunens Penge er hensigtsmæssig, og at Offentlighed i slige Sager rigeligt paa mange Maader vil erstatte den derpaa anvendte Bekostning.