Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-01-22
De fornemste Kiendetegn, som Erfaringen hidtil haver opdaget at vise sig ved den almindelige smitsomme QvægSyge, ere følgende: Hoste, røde og rindende Øine, Sliims Udstod af Næsen, stinkende Aande, Stønnen, Hede over Krydset, kolde Horn og Øren, fornemmelig mod Slutningen af Sygdommen, undertiden tyndt Liv, undertiden Bindsel, Melkens Opbinding ved Køerne, og saa videre. Litr. B. til 2 Capit. 6 Artik. Efter at Qvæget i en befængt Gaard er ihielslaaet og nedgravet, anvendes ved Gaardens Rensning, til at afværge al Fare for Smittes Udbredelse, følgende Forsigtigheder: 1. Al Halm, hvorpaa det befængte og nedslagne Qvæg haver lagt, udføres, tilligemed al den i Stalden eller i de Huse, hvor Qvæget haver staaet, befindende Giødning, til et indhegnet Sted i Nærheden af Gaarden, og opbrændes der; men hvad deraf formedelst Fugtighed ei kan brændes, det nedgraves saa dybt, at i det mindste 2 Alen Jord, jevn med Overfladen, kommer derover. 2. Hvad Høe og Halm, som maatte være oplagt over Stalden eller de Huse, hvori det nedslagne Qvæg haver staaet, og som følgelig kan være smittet af Dunster, fra det syge Qvæg, bør enten ligeledes uden for Gaarden udføres, og, efter foregaaende Taxation, opbrændes, eller og, hvis det maatte behøves til Beboerens Heste eller til den i sin Tid ny indkiøbende Besætning, førend det bruges, udføres og giennemluftes, i det mindste i 2 Dage, under tilbørlig Opsigt af Sognefogden eller en anden dertil udnævnt paalidelig Mand. 3. Grunden i Stalden og de Huse, hvori Qvæget haver staaet, bør, om den ei med Steen er brolagt, opgraves 1 a 2 Qvarteer dybt og udføres, for, ligesom den fugtige Halm og Giødning, at nedgraves 2 Alen under Jorden; men er den brolagt, bliver Steenbroen, nogle Gange at afskruppe og vel med Vand at afskylle. Huset eller Stalden bliver derefter overalt at rense og Væggene tørt at overskruppe, samt Træverket i Baase, Dørre og videre, saavelsom alle Staldredskaber, af Spande, Skuflee, Grebe og deslige, med skarp Lud, eller, hvor den ikke kan haves, da med vel heedt Vand, at vaske, ligesom og Dørrene maae aftages og i fornødent Fald giøres flere Aabninger, at fri Luft i det mindste i 8te Dage kan indtrekke, da den indsluttede Luft ellers lettelig kunde smitte paa ny, naar Qvæg igien blev indsat. 4. Mødding=Stedet, saavelsom Gaarden selv, renses ligeledes med al Fliid, saa at intet bliver tilbage til Smitte for det Qvæg, som derefter i Gaarden kunde indkomme. Den derved faldende Giødning udføres og henlegges paa et for sig selv indhegnet Sted til Uddunstning, hvor ingen Sviin eller andre Creature kunne komme. J. Naar Gaarden og de Huse, hvori Qvæget haver staaet, saaledes ere rensede, skulle Beboerens med samt lige i Gaarden værende Folkes Klæder, som i Sygens Tid og ved Rensningen ere brugte, vel udvaskes, og, tilligemed brugte Sengeklæder, i en Bager=Ovn ud dampes, at ikke Smitten derved skal videre udbredes. Litr. C. til 4 Capit. 2 Artik. I det Tilfælde, naar det tillades Eierne af Qvæg, som er bortdød, medens Qvægsygen grasserer hos dem, at aftage og føre sig Huderne til Nytte, blive disse at behandlasaaledes: Saasnart de ere aftagne, skulle de paa det Sted, hvor Nedgravningen skeer, først baade paa Haar= og Kiød Siden vel udvaskes og renses med Vand fra Blod og al Ureenlighed, hvilken tillige strax nedgraves; samt dernæst, førend de videre bortføres eller afsendes til andre Steder, for at afvende al Fare, i det mindste i 14. Dage og indtil Haarene gaae af, tilberedes i Kalkvand, eller, hvor Kalk ikke maatte være at bekomme, da sterk udvaskes i skarp Lud, og siden overalt bestrøes med Aske. Huden bør aftages i det længste inden fire og tive Timer efter at Qvæget er dødt, paa det Sted, hvor det nedgraves. Halen, Ørene, Hornene og Kløvene blive ved Hudens Aftagelse at nedgrave med Qvæget. Naar de i Kalkvand lagte Huder af Kalklagen optages, maae de renses fra Haarene, hvilke strax nedgraves paa et beqvemt Sted i en tilstrekkelig Dybde. De saaledes behandlede Huder kunne vel bedst videre bearbeides og garves medens de endnu ere fugtige; men i Fald ingen Leilighed dertil skulde gives paa Stedet, maae de afhændes, og af Kiøberne, som samme til deres Haandverks Brug maatte behøve, medtages til Bearbeidelse hiemme hos dem selv, dog at de da strax foretages til Garvening, hvorved den affaldende Ureenlighed bliver dybt at nedgrave. De Huder derimod, som for Mangel af Kalk ikkun ere, som før er meldt, udvaskede i Lud og siden bestrøede med Aske, maa ikke saaledes sælges eller bortføres til Bearbeidning, inden de ere saa fuldkommen giennemtørrede, at ei den mindste Fugtighed, ved dem kan fornemmes; til hvilken Ende saadanne Huder, efterat de ere lagte i Lud og bestrøede med Aske, blive i den Gaard eller det Huus, hvor de ere faldne, at ophænge paa et Loft, hvor Luften kan have frit Træk, og aldeles ikke paa aabne Steder, hvortil enten Mennesker eller Creature fra andre Gaarde eller Huse kunne have Adgang. De, som forrette Hudernes Aftagelse og Tilberedning med Kalklage eller Lud og Aske, have derefter, naar Arbeidet er fuldendt, omhyggeligen at vaske sig samt at uddampe og reengjøre deres Klæder, førend de begive sig fra Stedet. Og maae ingen undværlige Folk, som alene ville være Tilskuere, ved dette Arbeide være nærværende. Redskaber, som bruges ved Arbeidet, lades enten tilbage paa Stedet, eller og vel reengjøres, førend de tages derfra. Den sidstleden anførte Palme: Vaag op og see, see til Jerusalen! a. findes ogsaa under Kingos Navn i den af ham forbedrede, i Aaret 1689 trykte, nye Kirke=Psalme=Bog, Vinter=Parten, Pag. 133. Hvor der desuden findes en Mængde af Kings Psalmer, som i den i Aaret 1699 udkomne, approberede og hidindtil anordnede Palme=Bog bleve uddeeladte. Davids anden Palme.