Politivennen, 1798-01-01
Forslag til vore Gaders bedre Reenholdelse.*) (Sluttet.) Næst efter Skarnets ovenfor udviklede Frembringelse, maae dets Jndbringelse næv*) J Anledning af Forfatterens Yttringer i No. 7, om alleslags Affalds Benyttelse, kan Udgiveren ikke tilbageholde sin Forundring at ingen af vore mange Brændeviinsbrændere endnu har forsøgt at drage Nytte af den utrolige Mængde grønne Ertebælger, nes, men mere behøves ikke heller, thi da den skeer ved det paa indkommende Vogne, Hestes og Menneskers Fødder, klæbende Skarn, deels ogsaa ved Vinden og ved Nedfald fra Høe- eller Halmlæs o. d. m. saa kan den ikke lettelig forebygges. Dog kunde det med billighed forbydes at Varer som indbringes til daglig Salg, først inde i Staden renses. Saaledes seer man hos os f. E. Amagerne at indbringe skidne Kartofler og paa Torvet at rense dem. Naar Skarnets Frembringelse og for en Deel dets Jndbringelse er standset, eller i det ringeste formindsket, saaledes som ovenfor meldt, vil Arbeidet, som Udførelsen, eller den egentlige Reenholdelse, kræver, allerede være uendelig formindsket. som hvert Aar ved denne Tid henslænges paa Gaden og forøger Skarnhobene. Enhver der tager en Bælg i Munden vil finde at den indeholder Sukker. Man kan sikkert regne at der indbringes i Kbhvn. over 50,000 Skæpper grønne Erter. Reenholdelsen af en Stad, der ligger ved en Flod, Fjord, eller Søe, skulde man troe lod sig lettest bevirke ved at skylle alle Uhumskheder deri; dette skeer og virkelig i nogle Stæder, og hvor en afløbende Ebbe rigtig (i det ringeste et par Gange om Maaneden) fører det ikastede Skarn saa at sige fra Næsen, har denne Rensningsmaade de fleste Forsvarere; men med Uret. Thi et seilbart Vand er en altfor kosthar Naturens Gave, at man letsindigen, ved at bebyrde det med Skarn, skulde forandre eller stoppe dets Gang. Og et stillestaaende Vand, som fra Bunden af opfyldes med Uhumskheder straffer med rigelig opstigende Blærer af skadelig Luft. Herpaa er vor Kastelsgrav et synligt Exempel. Bortførelsen paa Vogne eller Pramme, hvor dette sidste er gjørligt, beholder altsaa med Rette Fortrinnet. Og i begge Tilfælde vil Bortforpagtning til den mindstkrævende altid være at tilraade, med den Jndskrænkning, at en stor Stads Gaderenovation ikke bortforpagtes under eet, men efter Distrikter; herved bliver baade mere Concurrenee om Budet, og mere Kappelyst i de paatagne Pligters Opfyldelse. Hvorledes Vognene, hvormed Bortførelsen skeer, bedst bør være indrettede; hvorledes Tiden til Bortførelsen bedst regleres; hvorledes og hvor Skarnet til største Nytte, og til mindst Skade for Sundheden henlægges; alt dette ere Gjenstande som jeg ikke forbigaaer, fordi de jo ere vigtige og fortjene grundig Drøvtelse, men fordi Rummet forbyder mig nøjere at berøre samme. Hidtil har man kun kjendt hos os to Maader hvorpaa Skarnet bragtes i de til Bortførelsen beskikkede Vogne: den ene at Skarnageren med et Tegn gav tilkjende at han var i Gaden, og at da Skarnet af Huusfolkene udbæres og kastes umiddelbar i Vognene, hvorved Gadernes Reenlighed virkelig vandt, men Husene tabte ved saalænge at have Skarnet staaende i Beredskab; Den anden Maade er den som nu bruges, at kaste Skarnet paa Ryggen af Gaden før den Tid, som er bestemt for Vognene at komme, tilligemed alt det Pladder som ved Rendestenes Rensning maae udtages for at give Løb for Vandet. At denne sidste Maade er slet og virkelig den dummeste, der kunde udtænkes, vil ingen tvivle et Øjeblik paa, om han end aldrig havde været Vidne til Kjøbenhavns deraf følgende Skidenhed, naar han overvejer at den nødvendig drager to onde Følger af sig, som netop ere det modsatte af det man tilsigter, af Reenholdelse. Thi først ligger Skarnet ofte i lang Tid førend Vognen kommer, hvorved Gaden bliver baade stinkende, ureen og, hvor den er snever og tæt beboet af smaae Familier, næsten ufremkommelig, og dernæst løber det tynde af Skarnet fra Ryggen af ned ad, baade ved sin egen Tyngde, ved Regn og ved Vognes og Hestes Gjennemfart, imedens de tørre og lette Dele af Vinden blæses over hele Gaden, bestøver alle Vinduer, ja fylder Værelserne selv, hvis Vinduerne staae aabne. Manglerne, som vi saaledes her see ved de hidtil brugte Maader, føre selv Læseren paa mit Forslag. Han indseer at 1) Skarnet skal skaffes ud af Husene og Gaderne, item af Rendestenene. 2) Skarnet bør paa ingen Maade henkastes paa Gaden paa den nu brugelige Abderitiske Viis. 3) Det er ikke altid let for afsides i Gaarde Boende at høre en Skarnagers Skralle, undertiden kunde de, om de hørte den, mangle Udbærer. Altsaa bør der paa Gadernes Kiørebroe i en Frastand af 50 Alen omtrent, indrettes Skarnkuler med jernbeslagne Lemme, der kunne taale Kørsel. J disse Kuler nedkastes alt Skarn saavel af Rendestene som Huse, ja Gadens eget Fejeskarn maae nedfejes deri. Lemmene bør være til at oplukke gandske eller for en Deel, efter Tykke. Kulerne selv maae kun være 2 Alen brede, men derimod desto længere. Deres Plads bliver nede ved Rendesteenen. Naar Vognmanden kommer, kører han over Lemmene, og bliver holdende naar Baghjulene ere komne over dem. Nu aabner han Lemmen og med en dertil indrettet Skovl fylder sin Vogn ind over Bagsmækket. Herved opnaaes mange Fordele. Gaderne vorde rene og sunde. Husene og Gaardene ligeledes. Rendestenene fri og aabne. Bortkørselen forhindrer ikke Gadens Færsel, da Vognen holder ved Siden og lader Gadens Ryg fri. Gaden bliver lige reen, hvor forsømmelig en Skarnager end læsser. Opsynet er lettere. Forraadnelsen og Gjæringen i Skarnet gaaer langsommere for sig i en luft kølig Kule, end paa den aabne Gade. Jeg indbyder paa det indstændigste mine Medborgere til at overveje mit Forslag, og haaber at Vedkommende ikke uden vigtige Grunde ville forkaste det.