Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-11-22
Paa Efterretningen om Osmannernes Ankomst forlagde Hungades sin Leyr imellem Høiene og en Søn, og stillede sig i Slagorden saa Ved Traktaten i Segedin, Juli 1444, hvorefter Sultanen afstod Herredømmet over Servien og Vallachiet. (Den danske R. Anmærkn.)*) Krønikeskrivere benævne ham Cardinal Gundelmarius. 1125) Sandsynligen Danna-Søen. ledes: Rytteriet og Kjernen af hans Magt stod paa høire Fløi, Wladislaus selv i Midten. En betydelig Deel af den venstre Fløi udgjorde det ungerske og polske Rytterie, anført af Biskopperne af Gran og Warasdin. Middelpunkten, dannede Fodfolket, og Leiren kunde, efter sit Anlæg kun angribes for fra. Det første Angreb gjorde en Pascha i Spidsen af 15000 Ryttere paa venstre Fløi, og Kongen var her selv personligen. Tyrkerne fandt en saadan Modtagelse, at de snart saae sig tvungne til Flugt. Hunyades, som frygtede for at see sin Slagorden adskilt, og forudsaae, at Fienden ikke vilde lade det blive ved et Angreb, havde strængt forbudet sine Folk at forfølge den flygtende Fiende, men de to Biskopper paa venstre Fløi tilraabte deres lette Rytterie, at de ikke maatte lade de Flygtende undkomme, og man fulgte deres Ordre. Dog, ved denne Forfølgelse stødte man paa Tyrkernes høire Fløy, som anførtes af Sultanen, selv; de Christne kom nu i en haard Kamp, bleve bragte i Uorden, og da de vare blevne afskaarne fra og ikke kunde faae Understyttelse af Fodfolket, saa blev deres Nederlag almindeligt, og Alle, ogsaa de to Biskopper bleve nedhuggede. Amurath, hvem Dagens første Tildragelser havde gjort fortvivlet, fattede igjen Mod, satte sig i Spidsen af sit seierrige Rytterie, for at falde i Flanken paa Fodfolket af den Christelige Hærs venstre Fløi, der ved dets Rytteries Nederlag, var stillet gandske blot. Det frygteligste Myrderie, som Tyrkerne nu anrettede paa dette Punkt, bevægede Hungades til at sende den venstre Fløi en Deel af sit Rytterie til Hjelp, og i dette Mellemrum besvore de ungerske Magnater Kongen at angribe Amurath med sit svære Rytterie. Da Sultanen saae disse Bevægelser, blev han greben af Forfærdelse, og vilde vige, men Ali Pascha greb hans Hestes Tøile, og nødte ham til at holde Stand mod Fienden. Man paastaaer, at Amurath havde i dette Øieblik gjort det Løvte at ville, naar han maatte komme fejerrig fra Kampen, blive Derwisch. Medens nu begge Armeers Rytteri var i Kampen, angreb Ali Pascha med sine Janitscharer Wladislaus's venstre Fløi, og beskjød den med en morderisk Musketild, ved hvilken Kongen blev dræbt 1) uden at Ungarerne kunde bemærke, hvilken Fare deres Regent var udsat for. Hunyades havde begivet sig til den høire Fløi, og bestræbede sig for, da han saae hvorledes alt var tabt, at faae sin Konges Lig bragt fra Valpladsen, hvorved han, i Midten af den tyrkiske Hovedmagt, bød de største Farer trods. Medens dette stod paa, havde Resten af hans Fodfolk og Rytterie gandske opløst sig og søgt sin Frelse i Flugten, og for Hunyades blev ej andet tilovers, end med nogle tusinde Mand, som han var saa lykkelig endnu at faae samlet, at trække sig tilbage. Flygtningerne ikkun i ringe Antal undslupne, adspredte sig i Egnens Bjerge, Skove, sumpige Lande, og bleve efterhaanden slagne af disse Egnes Beboere. Paa saadan Maade omkom ogsaa Cardinal Cæsarinus, efter hvis ulykkelige Jndskydelser Vaabenstilstanden var bleven brudt. Hans Legeme fandtes nogent, giennemboret af Stik, midt iblandt Ligene, med hvilke Valpladsen og Egnen var bedækket. Kong Wladislaus's Hoved blev paa Spidsen af en Landse slæbt fra Provinds til Provinds, efter Amuraths Befaling, som Tegn paa den fuldstændige Sejr, som denne Barbar havde vundet. Dette mærkværdige Slag, hvor henimod 50000 Mand fra begge Sider bleve paa Pladsen, stod Mortensdag den 11 Nov. 1444.