Københavns Adresseavis, 1772-02-07
J April og Mai efter Addresse Avise for forlig Junio og Julie Dr. Af August og Septembr. ef Adresse Avise No. 176. Octobr., Novbr. og Dec. Hele Af Ri Jndtægt =J April og May v. Helsingøers Tidende No. Junio og Julio dito No. 334. August og Septembr. v. Kbhavns AdresseContoirs Efterretning No. 176. Octobr., Novbr. Decbr. see forau. Men deraf fragaaer Beholdningen fra August og Septbr. som, allerede anført i de 313 Rdlr. 3 Mk., og var samme. Heele Aarets Jndtægt Spinderiets Gield til mig med forrige Billance Aaret 1771. Rdlr. Mk., 6 efter Helsingøers rige Aar No. 23 162, 5 1 Avise No. 34 157 1 11 efter Kbhavns Decebr., see foran 249. 3 Aarets Udgift 71651. 1 Rdlr. Mk. Sk. og mig, conform. Jeg bunde og her atter fore Ordet for mine hiulyne Fattig. Medmenn skers Velsignelser, hvis ey paa den een Sel alles Beskedenhed selv fandt en belønnende Fyldest i relse i en stille Overbeviisning om en iagttaget Christendoms, Pligt og i den angenemme Fornøyelse at ste den Trængende hiulpen ved sin Godgiørenhed. Og hvad er ey den Tanke, at Forsynet har, ved at unde os Overflødighed, sat os i den Stand, at vi af vore Vilfignelser kand komme de Trængende til Hielp. Forsynet takkes ved denne Tanke. Men ey nok. Hvis Forsynet ey er ubesindig i fine Velsignelsers Udbytte, hvis det er retfærdigt i at betragte sammes Behandling, saa har endnu paa den anden Side de ædelsindede Givere en Rettighed paa Himlen selv, som endog forekommer mine hiulpne Fattiges velsignende Sukke, der affordrer Himlen deres Liv og Lyksalighed, ved hvilke deres eget usle Liv og Uheld lettes. I dens Sted vil jeg forekomme, en anden stiltiende Fordring. Ved mit Spinderie er i forrige Aar forbrugt, 6 Skipp. 16 Lisp. 2 Pund, foruden 15 Lisp., som dertil er af Godgiørende skienket. Deraf er forarbeydet 6 Stykk. blegede Hørlerreder, hvoraf det ene heele Stykke, da af Blaarlerret intet var bleget, er anvendt til usle og elendige Børn til Linneder, som en Opmuntring og Forpligtelse til flittig Skolegang. 6 Stykk. ublegede Hørlerreder og 10 Stykk. ublegede Blaarlerreder, som ved Auction den 28 Decembr. a. p. er bortsolgt, og over hvilken Auction ved denne Maaneds Extract skal giøres Regnskab. Og haver jeg tilovers en anseelig Mængde Garn, som deels allerede er bragt til Veveren, deels er henne at vindes og deels hænger endnu for at tørres. Jeg regner til virkelig Almisse, hvad af det givne ey kommer tilbage, og paa tilhiulpne Fortienestes Regning hvad der løber tilbage igien. Og saaledes haaber jeg enhvers Dom vil give min Omgang Ret. En Fattig hielpes ved givne Almisser. Der ere syge gamle elendige som saadan Hielp bør rækkes. Men at ey Ladhed skal deraf udspringe, saa er og en tilhiulpen Fortieneste en Almisse for Arbeydføre, men Arbeydmanglende. Og hvis jeg havde før med Hoben troet, at Ladhed fødde af sig den overhaandtagende Fattigdom, hvad skal jeg da nu tænke, da Vindskibelighed kappes om denne liden Fortieneste og enten tilgræder sig eller afpukker mig den Og hvo vil troe mig, naar jeg forsikkrer, at endog nu i denne Tid er der de, som for at fortiene Brødet forsig og usle Børn ved Lysning af en Tranlampe, tiller sig Natten igiennem denne Fortieneste til om Morgenen, og saaledes fra den ene Dag til den anden spinder 1 P. Hør. Og lad være Nøden nøder dem Rokken i Hænderne, saa har min Paastand Beviis nok, at Betlerie er Frugt af Arbeyds Mangel, og at mange Betlere, at de fireste, at alle kunde forsvinde, naar der var Arbeyde og Fortieneste. Saalkunde og Øvrigheds Anstalter faae en fuldkommen Ret til at afstraffe de modvillige, og saa leve Hospitaler og Fattighuuse kun Tilflugt for Fattige, gamle, fyge og kryblinge. Mig forekommer ellers deres haarde Dom, der altid føre i Munden: De arbeide, de stræbe, de fortiene; som deres Ømhiertighed, der byder Hunger til Bords uden Mad, Tørst til Begeret uden Drikke og de Frødne til Ovnen uden Jld. Her er altsaa ey om Opmuntringer til Fortieneste, endog Nøden driver; her er meere om en saa stor Forraad, hvoraf at kunde fyldestgiøre de nødlidendes Arbeids Attraae og Flid. Og her er det ømmeste for mig og mine egne Vilkaar ey kand giøre mit Hierte et tilfredsstillende Offer, her er Grunden til mine Sukke for de sukkende, til mine Bønner for de Trængende og Betlende. Som jeg da for det forrige Aar aflegger dem, der haver opholdet mine Fattige Livet, opklædet de fattige Børn og hiulpet dem til Underviisning den skyldigste, den forbindtligste, den hierteligste Taksigelse, saa er deres forhen viiste Ædelmodighed mig en Sikkerhed før, at de og i Aar, vil ey allene forbindtlig giøre sig Millioner velsignende Sukke, men og Himlen selv, der har forpligtet sig dem, der havdler forstandigen med den ringe, Selv har jeg aldrig, selv skal jeg aldrig ved nogen Møye trættet, ved de store Forskuder skrækket fuldkommen fyldestgjort i den Hielp jeg har kundet opbringe for Armod og Elendighed, i den Opklædelse og Underviisning, som gives en ellers forvildrende Ungdom, i det biefald, som mine garmilde Tilhielpere have viist over deres Gavers Anvendelse, sukker jeg kun over de enge Grændser, som min svage Evne sætter mig. Med hvormegen Fornøyelse de store Menniske Venner i det kiere Helsingøer har antaget denne Leylighed til at række Trængende Medborgere, Haanden viser ey alleve deres Villighed til at indtræde i mit Anlæg, men endog de udmerkende Tilskude de have gjort til Spinderiet at afhielpe Nødlidenheden, den Menneske=Kierlighed mod nogne Børn at opklæde dem, kort at giøre alt sit til at udbrede sin Lyksalighed paa andre, at afhielpe Nøden, at skiule Nøgenheden, at opelske Ungdom til Dyd og Duelighed, som ellers opvoxte det Selskabelige Liv til Uheld, Vanære og Byrde eller fortærtes ved Nøgenhed, Frost og Hunger. Men mon der og uden for Helsingøer skulde findes de, der vilde udviide sin Godgiørenhed til de Trængende i Helsingøer. Har min redelige Omgang med de hidtil givne Tilskude opfyldt Givernes Hensigt jeg troer den har, saa skal den og sige enhver, som maatte have Medlidenhed stor nok til at række mine Fattige en Hielp, god for, at samme skal blive paa den fornuftigste Maade anvendt.