Berlingske Tidende, 1830-05-24
Den preussiske Statstidende No. 138 indeholder følgende Brev fra London. - Kongens sørgelige Helbredstilstand; Frygt for hans nærforestaaende Død; de dermed forbundne Tvivl i Henseende til den Spørgsmaal, om en Forandring i Ministeriet da vil finde Sted; - dette er naturligviis nu Gjenstanden for den almindeligste, høieste Jnteresse. Torypartiet dølger ikke sit Haab om at den præsumtive Thronarving vil, naar han tiltræder Regjeringen, entledige Hertugen af Willingion fra sin høje Post, og at det ny Parlamentsvalg bringer en Pluralitet af Partiet ind i Underhuset Derimod hører man Mænd, som i det mindste have Leilighed til røiere Kundskab om Forholdene, med Bestemthed forsikkre, at Hertugen af Clarence tilfulde erkjender den Grundsætnings Sandhed, at en Konge ei bør mindes de ham som Prinds vederfarede Fornærmelser, og overhovedet ikke kjende noget somhelst personligt Hensyn, og at H. K. H. er overbeviist om, at Jngen i denne vanskelige Tidspunkt er saa dygtig til at være første Minister, som Hertugen af Wellington, der, ifølge sin Stilling og Charakter meer end nogen Anden er istand til at trænge den Sværm tilbage, som, stedse gridsk efter at tære af Landets Marv, er en svag Ministers Ulykke. Hs. K. H. Hertugen af Clarence skal derfor have beslunet, at lade Ministeriet blive uforandret, dersom Forsynet kalder ham paa Thronen. Hvad Parlamentsvalget angaaer, saa tør hiint Partie vel haabe, at Utilfredsheden med Tingenes Stilling, der er saa tilbøielig til at yttre sig ved Opposition imod Ministeriet, vil være det gunstigt, især i Provindserne, og forøge dets Antal i Parlamentet; men en Pluralitet kan det dog ikke haabe, thi dertil er Folket for oplyst, og de fleste Eiere af de Boroughsk, der have Valgrettighed, ere stedse tilhøjelige til at stemme, om ikke just for Ministeriet, saa dog for dettes Administrationssystem, i Henseende til indenlandske Anliggender. Plutaliteten vil formodentlig blive paa de liberale Oeconomisters Side, der stedse kunne regne paa Reformatorerne, og saa ofte Talen er om Opposition mod et ministerielt Pengeforslag, ogsaa paa To terne. Thi af Alt det, som man har fortalt Nationen om Aarsagen til dens Nød og Midlerne til at raade Boed paa denne, er det haandgribeligst, at hvad der kan svares i Afgifter er en Lettelse, og at det vilde være ønskeligt, om Statstjenerne - medens hele Nationen seer sig nødt til at vende tilbage til den Leveviis, der fandt Sted i det attende Aarhundrede, - lode sig nøje med en Lønning, der kom den i Aaret 1792 (d. c. for Begyndelsen af de langvarige Krige med Frankrige) nærmere, og at vi ere altfor fattige til at lade en Hær af uvigtige og aldeles overflødige Embeder (Sinccurer) vedvare til Bedste for de fornemste Familiers yngre Sønner. Kort: der er ingen Tvivl, om at ved et nyt Parlamentsvalg, hvor dog Nationen stedse beholder en virkelig Stemme, Indskrænkning og Sparsommelighed, vil vorde Hovedbetingelsen for alle Kandidaterne, og at Ministeriet, til hvilket Partie det end maatte høre, meer og meer vi nødes til at agte paa den almeene bydende Stemme, saa lidet det end hermed er de Aristokraters Alvor, som nu, med Lord Althorp i Spidsen, fordre dette. Lord Althorp, omtrent 40 Aar gammel, af en anseet Familie, agtet for sine Talenter og for sin ypperlige moralske Charakter, yndet for sit godmodige ligefremme Væsen, ei indskrænket af nogen Partieforbindelse, har i den ædle Stilling, som han har tilvundet sig derved, at han, uden factios Partie=Opposition, modsætter sig al ministeriel Ødselhed, aabnet sig en Bane, der vil bringe Statens Roer i hans Hænder, naar Hertugen af Wellington forlader det. - Lord Althorp staaer midt imellem Whigs, Torves og Radicaleformatorer; ham vil det være let, ved at forene de Bedre og Moderate af alle Partier, at danne et af de dygtigste og kraftfuldeste Ministerier, vi endnu have havt, Fra en meget agtværdig Kilde forsikkres, at de mundtlige Beretninger, som Prinds Leopold af Sachsen Koburg under sit sidste Ophold i Paris, har modtaget om Grækenlands Tilstand af flere Øjenvidner, navnligen af den berømte Borry de St. Vincent, have bestemt ham til at vægre sig ved at modtage den ham tilbudne græske Krone, dersom ikke de tre allierede Magter ville bevilge ham betydelige Concessioner, foruden de ham allerede tilstaaede. Alle indsigtsfulde og upartiske Mænd, der have opholdt sig i Grækenland, ere enige om at der først kan tænkes paa en regelmæssig Regjering, som vedligeholdes af Statsformuen, naar den nuværende Generation er uddød og en mere dannet Befolkning traadt i dennes Sted. Grækenland er saa forarmet, at der end ikke er nogen Bygning, der kan tjene til Boelig for dets tilkommende Souverain, hvor beskedne hans Ønsker end maatte være i denne Henseende. Paa den anden Side synes Kongen af Englands desværre ikke fjerne Død at aabne Prinds Leopold, som hidtil ingen Deel tog i offentlige Forretninger, Udsigt til en betydelige Indflydelse paa den engelske Regjering. Nogle ere tilbøielige til at troe, at den engelske Krones Arving, den alderstegne Hertug af Clarence, ikke vil modtage denne, og at den altsaa vil vorde hans Broderdatter, den mindreaarige Prindsesse Victorine af Kent (hvis Formynder, Prinds Leopold er) til Deel. Men selv om dette Tilfælde ikke finder Sted, troer man dog, at Prinds Leopold, mod hvem Hertugen er særdeles venskabeligen findet, vilde faae en vigtig politisk Jndflydelse i England; og at han foretrækker denne for en pretær og underordnet Stilling i Grækenland, er jo høist naturligt.