Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1840-06-01
Den første Skaal udbragtes af Grosserer Hansen for Kongen; i sin Tale yttrede han blandt Andet: Vi skue med skjønsom Glæde den kraftfulde Virksomhed, der allerede betegner hans Kongebane; en af hvis første Frugter var den herlige Lov han gav sin Hovedstads Borgersamfund; hvis nyeste Frugt er den Lov, saa glædelig for danske Hjerter, hvorved han har ordnet Sprogforholdene hos vore slesvigske Brødre, overeensstemmende med det ved Disse Love ere deres Repræsentanter udtalte Ønske. Velgierninger, der præge sig dybt i et skjønsomt Folks Hjerte, og som, idet de vise os Christian den Ottende som Borgerfrihedens og Folkefølelsens sande Ven og Beskytter, bebude Danmark, under hans Styrelse, en lykkelig Udvikling af alle vigtige Statssamfunds Forhold. Efterat Justitsraad Guldberg havde udbragt en Skaal for Stænderinstitutionen og dens fremtidige Udvikling, blev der afsjunget en af Hr. Overskou forfattet Sang til Minde om Stænderinstitutionens Giver, Sjette Frederik; da Man afsang den sidste Strophe: Fra Tronen lyde Fredriks Ord, Vor Bøn fra Folkets Gjæve Og Friheds Tempel skal i Nord Sig uden Tvedragt hæve Da Kjærlighedens stærke Baand, Skal Folk til Fyrste binde, Og Fredriks rene, milde Aand. Fremgaae af Fredriks Minde! reiste hele Selskabet sig og efter Afsyngelsen herskede en almindelig Taushed, der vidnede om det Jndtryk, den havde efterladt. Kronprindsens Skaal udbragtes af Commandeur Lütken; Fædrelandets af Grosserer Hansen. J sin Toast for sande og værdige Folkestemmer, til Konge og Stænder, spurgte Prof. Clausen; men hvor er Folkets Stemme, og hvorledes skal den Enkeltes Stemme lyde, for at kunne gielde som Gjenklang af den danske Folkestemme, og yttrede derpaa: "Mindst er det Folkets Stemme, der klinger gjennem de vilde, af Mørke omhyllede Skrig, der kalde Loven frem imod sig, ja endogsaa med Ret eller Skin af Ret - væbne en Magt imod sig, hvis Udøvelse er Skjændsel for enhver fribaaren Mand. Saadanne Udbrud af Raahed, der kun ere skikkede til at kaste Vanære eller Mistanke paa den Sag, i hvis Navn de udføres, vil Jngen for Alvor ansee som Yttring af Folkets Stemning; og det forekommer mig derfor at være en lav og fornedrende Tanke, naar det er blevet yttret og Regjeringen, hvad der vilde være Fornærmelse mod enhver Mand af ædlere Art: at slige Optrin skulde kunne have Jndflydelse paa Regjeringens Handlemaade, at de muligen skulde kunne holde den tilbage paa den Vei, den engang havde betraadt til at fremme Folkets Vel. Men naar enhver Forsamling i Folkets Midte paa Folkets Festdag kan gjelde som en Repræsentation af Folket, da sømmer det sig i denne Forsamling udtrykkeligt at forvare Folket imod at sammenblandes med Pøbelen. Heller ikke er det Folkets Stemme, der træder frem i Tale og Skrift med buldrende Raab, med skjærende Overdrivelser, eller tomtklingende Declamation. Folket er sig ret vel bevidst, at, hvad det trænger til, er klar og grundig Kundskab om de vigtige Anliggender, der ere Gjenstand forDagens Forhandling; Folket søger Belærelse og erkjender, med hvilken Omsigt der maa gaaes frem ved at omdanne de vigtigste Forhold. Det hører ikke til vor Folkecharakteer at nøies med Ord uden tilsvarende Gierning, og ligesaa lidt at give Ord uden klare Tanker." Endeel andre Skaaler udbragtes, saasom for Communernes Frihed og Selvstændighed; de frimodige Stændertalere; for de Mænd, der vide hvad de ville; Trykkefriheden; Sammensmeltning af det unge og det gamle Danmark; Tilliden mellem Kongen og Folket (Prof. David), for "Journaalisterne, der consumere det meste Papir, (Drewsen), Finantserne (Ussing); endelig udbragte Magister Monrad Skaalen for Skattebevillingsretten. Efterat Man derpaa havde takket Præsidenterne og Digterne, afsang Man den sædvanlige Slutningssang, hvorpaa Forsamlingen reiste sig under et almindeligt Hurra for Kongen.