Norske Intelligenssedler, 1773-03-10
Anmærkning. Forfatteren af det i sidste Jntelligenz-Seddel anførte Middel imod Feedme, maa ikke fortryde over denne, Rørt af Nyesigenhed, spørger jeg: Hvor Han haver smauset sin Recept, Eller: Om det er hans egen Opfindelse, Samt: Om Han har fundet den probat paa sig selv eller andre, Middelet kunde maaske holde Prøve, men om Medicinen ikke er for stærk, maa Naturkyndige dømme om; thi det er uden for min Videnskab. Hvad Drivfiedren er til hans Raad, fortiener adskillige Betænkninger: Endeel har tildømt Forfatteren av det i samme Blad forestaaende Stykke, at have skrevet dette; men Stiilen synes at imodsige denne Dom. Jeg troer snarere Han har Tæring, Svindsot, eller andre deslige Sygdomme, der enten kunde være arvede eller selvpaadragne, ved at giøre Overflødighed av Bachus, Venus, eller fleere saadane Giæster, saa Han derfor skulle være jaloux, naar Han saae en trivelig Person staaende hos eller for sig. Og hvorfor udpeges egentlig HaandværkStanden, Maaske for Han meener, de havde ikke Kyndighed til, at tænke noget videre, end at tage til Takke med, hvad der kunde falde for dem. Det kunde have været i forrige Tider, da denne Stand florerede; men nu synes jeg man kand meget vel tælle dem deriblant, som ere feede. Disse troe dog, fleere fortiene Bruget av Forfatterens Forslag, skiønt Han vel selv er udelukt; thi Forskrækkelse over den Tanke, at Medicinen med al billighed kunde ansees som for skarp, havde vel skræmmet Ham fra, at sætte Pen paa Papiir i saadan Henseende; og da disse Tanker begyndte at virke, syntes mig, Han kunde appliceret sit Middel paa sin Hierne. Feedme, troer jeg, er mindst fornøjelig for dem, der har den: Denne er ofte et Arve-Middel og ikke en Frugt av overflødig Levemaade, som man kand mærke er Forfatterens Mening, i Henseende til Spisens Ordination under Curen; men hvorledes den kunde hindre fra at arbeide, begriber jeg ikke. Ladhed haver saavel Sted, hos feede, som mavre Folk, og hvor denne regierer, der gives nok Arbeide Rolighed. Beqvemheden kommer av Lysten, og denne er Siælen i ethvert Foretagende. Denne lille Anmærkning er saa god, som min Hierne kunde føde: De, der ere bedre øvede og lærde Folk, kunde giøre den meere passende: Den opfylder allene noget Manglende og kand give Anledning til videre Eftertanke for bedre Tænkere. Skulle ellers nogen finde sig fornøjet dermed, at De undte mig en liden Belønning for mit Arbeide (men av Mangel paa Opgivelse af mit Navn, ej kunde giøre det) da udbeder jeg mig deres Gaver leveret til de almindelige Fattig-Huse her i Byen, saa ville jeg ansee den Time vel anvendt, som jeg tænkte paa at skrive i denne Materie, da hverken Stand eller Feedme har tilskyndet den dertil, som nu kaldes Ædel. Til L: M: M: Paa det reelle af deres Spørsmaal i Jntelligenz-Sedlen No. 7, har jeg svaret i No. 8. hvortil jeg henholder mig. Deres øvrige Vittighed, som udmærker Dem, sær ved Underskriften i No. 9, er neden for mig at besvare. Men siden De er saa liden og spæd, hvortil deres Navn og maaske hensigter, der paa det høfligste kunde udtydes til Lars Mager Mand, saa er mit Raad det, De ikke befatter Dem med den 1/2 Tønde Rug paa Ryggen. Som en vittig og lærd Mand har De vel læst Fabelen om Last Dyret, der forhungrede under kostbare Byrder. Nu kand De herefter fremsætte saa meget og ofte som De behager af deres Vittigheds og Hiertes Fylde; Dette bliver det sidste, hvormed jeg agter at være umaget. Johan Qvist.