Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-12-30
Udenlandske Efterretninger. Efter Hr. Cand. M. Goldschmidts nye Maanedsskrift "Nord og Syd, tillade vi os at hidsætte følgende Artikel om et af Øieblikkets vigtige politiske Spørgsmaal, den græsketyrkiske Strid. "Maaskee skulle vi snart være Vidner til en ny græsk Uafhængighedskrig, idetmindste samler hele den tyrkiske Flaade sig paa Smyrnas Rhed i den aabent udtalte Hensigt at angribe Grækenland, og den europæiske Magt, hvem Havet er underdanigt, vil ikke, som hiin Romer, slaae en Cirkel og Sultanen og hans Flaade, tvertimod holder den sin beskyttende Haand overden høie Turban. Og dennegang er Krigens Aarsag ikke et Folks Frihedslængsel, en Herskers Høihedsret – o, saadanne Smaating ere vi Europæere kumne ud over! Det gjælder og Fragtfarten paa nogle Havne i Middelhavet, det, der staaer paa Spil, er engelske Kjøbmands-Anliggender. Men lader os ikke overilet spotte over denne Magt, som nu bevæger Hære og Flaader og raader over Menneskeliv, lader os huske paa, at det er den samme Magt, Handelen og Jndustrien, der hersker i Europas Raad, byder Kongernes Privatinteresse at tie, seer adelig og forstelig Fødsel over Hovedet, benytter sig af Talentet, Fliden og Dygtigheden, hvor den end finder dem, nedbryder Monopoler, Privilegier og Fordomme, bringer Civilisation og Oplysning ind i de mørkeste Afkroge, idet den bryder gjennem Bjerge, iler gjennem Ørkner og sætter over Occanet. Det er en despotisk Magt; den vil ofte, som alt Menneskeligt, gjøre Uret, den nedtræder mange Enkeltes Lykke; men, idet den i sin Egoisme troer at arbeide for sig selv, tjener den dog kun en høiere Magt: Friheden, og Humaniteten. Uveiret, der truer Grækenland, udgaaer fra de rynkede Bryn, hvormed England saae de dristige, flittige, sparsommelige græske Sømænd bemægtige sig Fragt farten i Middelhavet og fortrænge de engelske Skibe. England skal have Guld hjem til at forhindre dets Criser eller helbrede dem; Selopholdelsesdriften gjør det ubarmhiertigt. Det besluttede nu at ruinere Grækenland og den græske Handel, og da Grækenland ikke prompte kunde betale de Statsgjældsrenter for 1846, som England havde garanteret og forskudsviis betalt, vilde den engelske Regjering allerede til at gjøre Execution og bemægtige sig Piræus, og muligviis havde man saa ved et Tilfælde brændt de græske Skibe og Skibsmaterialier, ligesom man gjorde i Toulon, i Kjøbenhavn og flere Steder. En Privatmand i Gens, Hr. Eynard, lagde sig imellem de to Stater og betalte de lumpne 500,000 Fr. England var langtfra fornøiet over denne Løsning og forlangte Caution for de følgende Udbetalinger; da indtraf et Tilfælde, hvorved det ret fik Leilighed til at komme Grækenland tillivs uden directe at blive lagt for Had. Hr. Mussurus, en Renegat, tyrkisk Gesandt i Athen, havde nægtet en græsk Officeer, Kogens egen Adjutant, Pas til Tyrkiet, under Paaskud af, at han tidligere havde deeltaget i et Friskaretog mod Tyrkerne. Kong Otto, der er noget ung, gik ved en Hof-Søire hen til Hr. Mussurus, spurgte ham om Grunden til denne urimelige Vægring, og uden at vente paa Svar, vendte ham Ryggen, medens alle fremmede Gesandter og mange andre Fremmede, der saa let blive indbudne til det athenske Hof, saae derpaa. Nu var Tyrkiet fornærmet i sin Gesandt, og England lod ikke Leiligheden glippe sig af Hænderne. Tyrkiet forlangte en glimrende Satisfaction, og ved at forlange denne Satisfaction, havde man til Hensigt, enten, naar den blev tilstaaet i den fulde Udstrækning, at ydmyge Kongen i Folkets Øine og foranledige en Revolution i det bevægelige, urolige Land (ligesom man paa alle Maader understøttede de enkelte Hovdinge-Oprør, eller, naar den blev nægtet, kaste Tyrkiets overlegne Stridskræfter over det lille Hellas. For det Første vilde man dog Handelen tillive, og Tyrkiet truede strax med at forbyde det græske Flag i sine Havne. Forgiæves tilbøde Kongen og hans Premierminister, Kolettis, at give enhver Satisfaction, der kunde bestaae med Kongemagtens Værdighed, og ligesaa forgjæves lagde Metternich sig imellem. Metternich begynder nu at blive gammel, saare gammel. Under disse Forhold døde Kolettis, og med ham var den Person borte, som England og Tyrkiet havde en vis frygtblandet Respect, for. Det var ikke en Minister af den Sort, som man hyppist seer, i sort eller broderet Kjole, bleg, ældet mellem Papirer og Diplomater. Han havde staaet for Skud, han havde kjendt Begeistring, han havde kæmpet med i den vilde Strid, og naar han senere som Minister havde seiret ved Ordets Kamp i Parlamentet, maatte han ofte udenfor trodse Sabler og Geværer. Naar han da, stolt af sin snilde, parlamentariske Seir, skred gjennem Athens Gader, med opløftet Hoved og luende Blik, saa hændtes det vel, at en eller anden Palikar, der allerede havde lagt den sølvbeslagne Bøsse til Kinden og taget Sigte paa ham, pludselig betænkte sig og bragte Hanen i Ro, idet han sagde: Nei, han ligner Odysseus, Efter at han var bleven efterfulgt af Tavellas, bragte Tyrkiet sin Trudsel mod det græske Flag til Udførelse, og Stormagterne, som dog ikke ganske kunne slaae Haanden af det Barn, de selv stode Fadder til ved Navarino, gave endelig efter for Kong Ottos Anmodninger og besluttede at holde en Congres i Constantinopel og forsøge at bringe en fredelig Løsning tilveie. Men neppe er dette blevet officielt, før det tyrkiske Divan stiler en Note til samtlige Magter, hvori det forud erklærer, at det ikke vil opgive det ringeste af dets Ære og Værdighed, og paa samme Tid faae de forskjestige Afdelinger af Flaaden Ordre til at samle sig i Smyrnas Havn. Saaledes staae altsaa Sagerne for Øieblikket.