Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1841-11-29
Jndenlandske Efterretninger. Hans Majestæt Kongen har bemyndiget Directionen for Universitetet og de lærde Skoler til med visse Bestemmelser at udsætte en Præmie af eet tusinde Rigsbankdaler r. Sølv, dog saaledes at ingen Forlagsret tilkommer Forfatteren, for Udarbeidelsen af en hensigtssvarende Lærrebog i den almindelige Verdenshistorie til Brug for de lærde Skoler. Priisskrifterne blive inden 1ste Juli 1843 at indsende til Directionen heelt udarbeidede, uden Navn givelse af Forfatteren, men forsynede med en Devise, der tillige paategnes den Priisskriftet ledsagende forseglede Billet, som indeholder Forfatterens Navn. Bedømmelsen af de indkomne Priisskrifter vil af Directionen blive overdraget til kyndige Mænd og Udfaldet derefter i sin Tid kundgjort. Mishandlinger i de nærmeste Familieforhold høre, som vi oftere have viist i de af os refererede. ved Domstolene paadømte Sager, ingenlunde til Sjeldenhederne. Ligesom det naturligviis maa være ønskværdigt, at en saadan Raahed og Brutalitet udryddes, saaledes troe vi, at et af de hensigtsmæssigste Midler hertil er, ikke alene at slige Sager erholde den størst mulige Offentlighed, men ogsaa, at det bliver almindeligt bekjendt, at den bestaaende Lovgivning indeholder strenge Straffebestemmelser for denne Art af Lovovertrædelser, og at der i saa Henseende ved Domstolene tages det tilbørlige Hensyn til det Umoralske i samme. Vi skulle derfor som sædvanligt vedblive med at offentliggjøre slige Sager, i Tillid til, at det dog engang vil hjælpe, at man erfarer, at saadanne Forbrydelser ikke blive uændsede, men netop saa meget haardere anseete, som der er en stærk Opfordring til i saa Henseende at beskytte Borgernes personlige Rettigheder. Den Sag, som vi her skulle giengive, er en i disse Dage i Høiesteret paadømt og mod Jndsidder Anders Madsen for voldsom og uchristelig Adfærd mod hans Hustru anlagt Sag. Tiltalte, der er født i Aaret 1818, blev i 1839 gift med Sara Nielsdatter, 21 Aar gammel, hos hvis Moder de unge Ægtefolk boede. Den gode Forstaaelse imellem dem havde, paa Grund af Tiltaltes Hang til Kortsvil og Svir samt deraf følgende ufornuftige Handlinger, hvorved han bortsolgte deres Kreature, og tilsatte Pengene, ikke altid været uafbrudt, og havde navnligt disse Omstændigheder faa Uger for han begik den her omhandlede Mishandling foranlediget Konen til at søge Skilsmisse. De bleve imidlertid forligte, og der hengik nu nogen Tid uden at der fandt Uenighed Sted imellem dem. Søndagen den 16de Mai sidstleden bestemte Tiltalte sig til at gaae til sin Søster og gik virkelig efter Middagsmaaltidet bort. Kort Tid efter vendte han imidlertid tilbage og traf sin Kone alene i Stuen, hvor hun sad og vuggede deres Barn. Han begyndte først at bebreide hende, at hun havde ham at snakke om baade først og sidst til Svigermoderen, hvilket han kunde høre, naar han var udenfor. Efter nogle imellem dem vexlede Ord, greb han hende med Haanden og Næsen og Munden som for at standse hendes Aandedrag, hvorpaa hun reiste sig og stred imod for at komme ud af Huset, men kunde ikke rive sig løs fra ham, da han tog bedre fat og slog hende omkuld, hvorved hun kom til at ligge paa Ryggen paa Gulvet imellem 2 Senge, medens han vedblev at holde hende paa Næse og Mund. Naar det af og til lykkedes hende at vriste hans Haand bort, bad hun for sig. Anders, Anders, lad mig dog beholde Livet!" men han svarede, efter hendes Udsigende, hvis Rigtighed han dog benegter, Du skal aldrig slippe levende ud af Huset meer. Efter hendes Opgivende traadte Tiltalte hende derpaa paa Munden og i Ansigtet, hvorved hun tabte Bevidstheden, og da denne kom noget tilbage, forekom det hende, at han stod med begge Fødder ovenpaa hende, og følte hun 2 Gange meget heftige Smerter i Halsen, uden dog at vide, hvorfra de kom, da hun atter sank tilbage i en bevidstløs Tilstand, af hvilken hun først opvaagnede, idet hun hørte sit Barn at skrige og sin Moder at komme udenfor, ved hvis Hjælp hun, der aldeles ikke var istand til at reise sig og i de første Øieblikke var ganske forvildet, kom noget til sig selv igjen. Tiltalte havde imidlertid ladet hende ligge alene og var gaaet til sin Søster, hvorfra han først vendte tilbage og Aftenen, uden til Nogen at have omtalt det Skete. Det Dagen efter optagne Læge Skjøn udviser en Mængde smaae Saar i Ansigtet, Pande og paa Næsen og Kinderne, tilsyneladende bevirkede ved stumpe Jnstrumenter (Støvlefødder), det Hvide i begge Øinene og Øienlaagene opfyldte med en Masse sort underløbet Blod, vidnede om Anvendelsen af betydelig Kraft, paa Halsen fra Adams æblet langs med Luftrøret en betydelig og for Helbreden betænkelig Hævelse, der omfattede hele Luft røret og besværede Aandedrættet og Nedsynkningen; paa begge Sider af Halsen rundt om bemeldte Hævelse smaae Saar som af Negle; tvers over Halsen en Fure med underløbet Blod som af en strammende Snoer eller et Huebaand; det hele Parti paa Halsen i høi Grad af Udseende som om der var gjort Forsøg paa at qvæle Konen. Ved en senere Attest har Lægen erklæret, at Sara Nielsdatter endnu lider af Smerte i Brystet, Hæshed, Kortaandethed og Hoste, at disse Tilfælde fulgte umiddelbar efter den hende af Tiltalte paaførte Vold; at Aareladning, Blodigler og andre Midler endnu (o: 2 Maaneder efter ikke har hævet disse Tilfælde; at bemeldte Sygelighed maa antages at være følge af den tilføiede Vold; samt at Tilfældene, om de end forØieblikket ikke vare farlige for Livet, dog truer hendes Helbred længe og maaskee ville forfølge hende hele Livet igjennem. Overretten dømte Tiltalte til at arbeide i Kjøbenhavns Forbedringshuus i 1 Aar.