Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1784-03-12
(Jndsendt.) Bønder ere ikke Giæs, fordi de ere graae. Med disse Ord have de Gamle vildet lære os, at Folk bør ikke ansees for enfoldige og taabelige, fordi de have slette Klæder paa, og at man gierne kan have Forstand, endskiønt man ikke har prægtige Klæder. Det er Ordenes rette Mening. De vilde derved forebygge Stolthed, i sær hos Un dommen, at de ikke skulde indbilde sig at være klogere, end den Fattige, fordi de havde prægtigere Klæder paa, end han. De have herved vildet opvække Høyagtelse hos dem endog for ringe Folk. De have vildet formane dem til at eftertænke, at Folk i slette Klæder og kunde have Forstand. Det kan og gierne være, at dette Ordsprog har paa den Tid indeholdt nogen vigtig Sandhed. Det kan gjerne være, at Folk kunde den Tid have Forstand, endskiønt de gik i slette Klæder. Jeg har ikke saamegen Læsning i de gamle Tiders Historie, at jeg kan dømme derom. Men saameget veed jeg, at det nu ikke meere gaaer an. Nu kan ingen have Forstand, som gaaer slet klædt, men jo prægtigere en er klædt, jo større Forstand har han. Hvem er saa ubekiendt i Verden, at han ikke utallige Gange skulde have seet Beviser herpaa, Titus, en gammel fattig Mand, som har beviist sit Fædreneland vigtige Tienester; som har ved sin Flittighed, Sparsommelighed, og fornuftige Huusholdning ikke allene opfødt og opdraget mange Børn til det almindelige Beste, men som og undertiden har havt lidt tilovers, hvilket han har meddeelt dem, som vare endnu meere nødtørftige, som har giennemgaaet mange vigtige Afvexlinger og Forandringer i Verden, og forhvervet sig en sikker Erfaring i mang. foldige Ting; denne Titus begyndte engang i et Selskab af prægtige Kioler at tale, fordi han nu ikke længere kunde udholde at høre paa saa mange urimelige og naragtige Taler, som der forefaldt, men derimod holdt det for sin Pligt at underrette dem bedre. Men neppe havde han opladt sin Mund, førend man strax forud mærkede, at det vilde blive noget uforstandigt Tøy, som han vilde komme frem med. Man saae strax paa ham, at han ikke var i Stand til at fremføre noget, som var forstandigt; man loe ham ud, og tvang ham til at tie. Og hvor kunde man vide det forud, at Til tus havde ingen Forstand, Er det at spørge om? Det saae man strax paa hans Kjoel, thi han havde slette Klæder paa. Derimod kommer den unge Coridon ind i en Forsamling. Neppe har hans forfærdelige høiskyggede Hat, hans prægtige Kiøel, hans broderede Vest, hans behændige Hoppen vidnet om den Jndsigt og Erfarenhed, som han besidder, førend alle de tilstædeværende beundrer hans Viisdom. Neppe begynder han at bevæge sine Læber, hvoraf man slutter, at han vil oplade sin deillige Mund, førend man ved et Nik eller Smiil, giver ham allerede i Forveien sit Samtykke. Hans vittige Jndfald opvække Henrykkelser; man er glad, at han vil holde os værdige til sine Samtaler, og alt hvad han siger, holdes for Orakler. Og hvorfra har da denne al den store Forstand, See dog paa hans prægtige Kiel. At det virkeligen er Klæderne, der giver Folk denne store Forstand, derom overbevises vi endnu tydeligere, naar vi eftertænker, at een og den selv samme Person baade kan, miste sin Forstand, og siden bekomme den igien alt eftersom han har Leilighed til at bære slette eller prægtige Klæder. En Mand saa nyelig i god Næring, han havde stor Formue, og da vidste alle at skiønne paa hans Forstand. Hvorfor, Jo, hans Tilstand tillod ham at bære prægtige Klæder. Men denne selvsamme Mand kom siden i slette Omstændigheder. Hans Fattigdom nøder ham nu til at klæde sig slet, og just derfor har han mistet sin Forstand, endog hos dem, som tilforn beundrede hans Viisdom. Det kommer nu allene derpaa an, om han igien kan komme ud af sine slette Omstændigheder, om en Leilighed vil aabnes for ham, hvorved han kan arbeide sig ud af sin Armod, saa faaet han strax sin Forstand igien. Heraf sees da, at ovenstaaende Ordsprog ikke i vore Tider kan antages for sandt, men maae nødvendig erkiendes for falskt. Dersom man vilde inskrænke dette Orsprog, til Bønderne allene, da bliver det endnu meere øiensynlig, at det er falskt. Bønderne have jo aldeles ingen Forstand, de er jo som umælende Dyr Dette beviser man jo med den Maade, paa hvilken man daglig omgaaes dem.