Berlingske Tidende, 1790-01-18
Paris, den 4de Januarii. Vor nye Constitution har langt fra ikke endnu opnaaet den Fasthed som behøves, for igjen at oprette Roligheden. Nationalforsamlingen opdynger Decreter paa Decreter, og ethvert skaffer den nye Fiender. Pensionisterne, som man ved nye Jndskrænkninger vil skille ved deres Underholdning, udbryde i høie Verklager. Geistligheden istemmer med disse og Adelen, der nu ligesom de Upriviligerede, besværres med Paalæg, klager over, at man næsten allevegne nægter at betale den sine Herskabsrettigheder. Man kan let tænke, hvormeget Magistratterne, som i lang Tid ere blevne truede, hemmelig arbeide paa at kuldkaste alt hvad man har i Sinde imod dem. Med et Ord, alle de, der ere blevne Offere for den nye Constitution, udbrede allevegne Uenighedens Aand. De til Paris henhørende Districter, som ville beholde der Magt, der er givet deres Repræsentantere paa Raadhuset, ere i aabenbar Strid om det Omfang, der skal gives Departementet af Paris, og iblandt Districterne indbyrdes hersker en meget skadelig Uenighed, som Nationalforsamlingen ikke kan afhielpe. - Forsamlingen, i hvilken der findes saa mange Medlemmer, der ere interesserte ved dens Forlængelse, tilegner sig, foruden den høieste lovgivende Magt, ogsaa denne, at dømme i alle de Begivenheder, som tildrage sig, og paa denne Maade at forene den lovgivende med den udøvende Magt. Communerne og Districterne giøre det samme, og da der intet er forordnet om den Magt, der skal have den udøvende Raadighed; saa gives der ligesaa mange Misfornøie, de i Riget, som Mennesker, der ere interesserte ved at omstøde Nationalforsamlingens Beslutninger. Jmod de simpleste Forslag, imod Decreter, der ere naturlige Følger af andre Decreter, lægges Hindringer, der give Anledning til lange og hidsige Debatter, kort sagt, naar man betragter hvad der paa nogen Tid er gaaet for sig i Nationalforsamlingen, skulde man troe, at den aldrig agtede at giøre en Ende paa Tingene. Ved alle Leiligheder vises en hemmelig Mistroe mod Ministerium og en Lyst til at regiere næsten gandske allene. Jmidlertid blev dog den 2den hujus oplæst en Skrivelse fra Hr. Necker, hvori han beretter de Forholdsmidler, som Disconto-Cassen havde taget for at kunne gjøre den Bistand, som Finanserne ventede af samme, og ingen af alle de, som ellers aldrig kunne skiule deres Had imod denne Ministers Foretagender, gjorde mindste kritiske Anmærkning over den Plan, som var aftalt med ham, og skal i Dag blive bekiendtgjort. Den fornemste Artikel er, som allerede meldt, Forfærdigelsen af 25000 halve Actier, hver Actie til 1600 Livres, hvoraf Betalingen skal skee i 3 Terminer, nemlig i Februarii, Martii og April. Resten af den forlangte Summa skulle Actionisterne anskaffe ved et Laan, eller ved udenlands at anbringe Annuitæter, der allerede ere færdige. Indretningen af den dømmende Magt sætter Nationalforsamlingen paa nærværende Tid i Forlægenhed, og Parlementerne synes langt fra at afhielpe samme. Det kommer an paa at liquidere et uhyre Penge Forskud, der er bleven gjort paa Embeder. Under den gamle Regiering behøvedes hertil kun en Aret fra Conseilet ved Udstædelsen af Finans=Qviteringer, som man gav dem, der besad Embederne. Men nu er det at befrygte, at den hele Magistratur vilde klage over en Banqverot, dersom man skred til dette vel ikke omstændelige men kostbare Middel til en indbildt Tilbagebetaling. - Jmellem en Deel af Geistligheden og Adelen mærker man allerede en hemmelig Forbindelse med Magistraturen der tiltrædes af Pensionisterne, som foruroeliges ved deres Skiæbne, og dette betragter man som Aarsagen til de mange Afvigelser, som Nationalforsamlingen i nogen Tid har gjort fra de vigtigste Gienstande, saasom Constitutionens Jndrettelse &c. Den ringeste Privatbegivenhed giør strax en Standsning heri, og hele Sessioner tilbringes ofte med juridiske Undersøgelser, der forvandle dette lovgivende Corps til en Ret.