Københavns Adresseavis, 1762-02-26
Spinderiernes Indretning i Byerne samt deres Nødvendighed og Nytte. Det hører til en god Huusholdning i et Land. 1) Atman skaffer den gemeene Almue noget at bestille og fortiene. 2) At man søger at afværge Betlerie og Ørkesløshed, saa meget mueligt er. 3) At man søger at giøre saadanne Indretninger, hvorved ikke allene fuldvoxne Folk kand arbeyde og fortiene noget, men ogsaa, hvorved Børn kand lære noget, venne sig i Tide til at arbeyde, og fortiene hvor lidet det endogsaa er, at de kand komme deres Forældre til Hielpi de Bekostninger, som udfordres til deres Opdragelse. Jntet kand findes ulyksaligere i et Land end hvor Ungdommen opdrages i Vankundighed og intet lærer noget i deres Ungdom, hvorved de siden kand fortiene deres Brød, og hvor man ikke kand skaffe ørkesløse og friske Folk noget at bestille og arbeyde. Vil vi ret see til, hvorledes det gaaer i mange Byer, maae et medlidende og fornuftigt Sind og Gemytte, inderlig bedrøves derover. Tilstanden er saaledes: Defleste Qvindfolk af den gemeene Almue ere gandske vandkundige i Haand=Arbeyde, de kand ikke sye, de kand ikke strikke, eller (som man kalder det i Norge) spidde, ikke spinde, meget mindre væve eller giøre noget sligt, naar nu disse Qvindfolk blive gifte og faae Børn kand de ikke lære deres Pige=Børn det, som de ikke selv kand: Jblandt har de ikke Raad og Formue til at lade dem lære det, og om de end kunde have Raad og Formue dertil, agter de dog ikke derefter, efterdi de ikke ere opvante derudi, hvad er nu Følgerne heraf, Følgerne ere disse: At saadanne fattige Folk maae opføde deres Pige=Børn, uden at de i det ringeste kan lære noget, og fortiene noget, indtil de bliver tolv eller storten Aar, da det er en Lykke for slige Folk, om saadant et Barn kand komme ud at tiene for BarnePige, hvis ikke, maae Forældrene beholde saadant et Barn, hiemme hos sig, til det bliver fuldvoxen og kand tiene som en Tiener til at giøre grovt Arbeyde, naar sligt nu skeer, faaer saadant et fattigt Barn kun slette Tienester, efterdi de tildeels ere ugudelige og kand kuns lidet udrette, hvorved ofte saadant et fattigt Menneske kommer i Vildfarelse, He den 26 Febr. og fra sin Ungdom af kommer baade i Møye og Elendighed, og tilsidst bliver sig selv og Publico til Byrde. vil spørge. Om det kand forsvares for Gud og den forme tige Verden, at Publicum haver saa liden Omsorg for slige fattige Menneskers Opdragelse, og det første Trin, som saadanne Mennesker skulde giøre til sin Lykke, Jeg vil spørge om, naar saadanne Mennesker formedelst sin Uduelighed maae gaae fra en slet Tieneste til en anden, og geraader i en og anden Vildfarelse, om da ikke Publicum og de, som burde have søgt at giøre Anstalter herudi, ikke haver Synd paa sig herfore, og selv er noget skyldig i de Ulemper som heraf flyder, og om det ikke gaaer saavidt med saadant et Menneske, saa er dog en gemeen Mand som faaer hende til Ægte, i visse Maader med hende bedragen, hun kand ikke sye, spinde, eller fortien noget, Manden maae allene fortiene Alting til hende og hendes Børns Ophold. Dette kommer i visse Maader Publicum selv til Last. Saadan en Mand maae have desmere for sit Arbeyde, om han skal underholde sig og sine, da derimod, dersom hun kunde fortiene noget ved sit Arbeyde, dersom hun kunde lære sine Børn at fortiene noget, hialp det ikke lidet til deres fælles Huusholdning. Følgen bliver og denne, at hendes Børn bliver ligesaadan opdraget som hun selv, og det bliver et vedvarende Onde, der iblandt naaer til mange Slægter. Det gaaer endde an, saa længe slige Folk paa begge Sider ere unge og friske; thi saa længe kand de iblandt fortiene noget til at giøre grovt Arbeyde, men bliver slige Folk enten gamle eller svage, bliver de strax Almisse=Lemmer, og saa yderlig Almisse=Lemmer, at de maae aldeles underholdes af Publico om de ikke skal crepere, de ere ikke i Stand til at søge deres Leve=Brød ved grovt Arbeyde uden for Huset, og de har ikke lært noget Haand=Arbeyde som de kand forrette inden i Huset, da, om de kunde det, kunde de endnu en Tidlang ernære sig selv, enten aldeles eller ogsaa til deels de maae derfor i saadan en Tilstand underholdes af Publico, eller, om de ere saa undseelige, at de enten ikke søger Hielp, eller ikke kand faae Hielp, maae slige Folk, i hvor svage eller gamle de end kand være, krybe ud af Husene, og der fortiene noget ved at bære eller giøre grovt Arbeyde, om de end skal styrte derved, at de ikke skal crepere hiemme af Sult. Vil nogen sige at Tilstanden og Omstændighederne ere ikke saa slette herudi som jeg her afmaler dem, da vil jeg henvise det til deres Samvittighed som veed herom, og den daglig Erfarenhed bekræfter det alt for meget, ved er det sandt, at de fleste fattige gamle Koner eller Piger giver sig ud for Spindere, og med stor Møye Huus fra Huus søger at betle sig noget til at spinde, for at tiene Livets Ophold, og mestendeels ikke kand naae det; man maae vel merke at de fleste af slige Folk ere blevne Spindere i deres Alderdom, de har intet lært deraf i deres Ungdom, de har intet øvet sig der saa længe de endnu vare friske og kunde giøre grovt Arbeyde, men naar de ere tør røre ved kronede Hoveder, uforstandigt at ville demme blevne gamle og udflæbte og ingen Tieneste kand faae, har de mant fasket derpaa og lært sig det selv; men de ere Spindere derefter, forbarmer nogen sig over slige Folk og lader dem faae noget hiem at spinde, forderver de Det gemeenlig, som jeg selv ofte har erfaret, og finder man sig derfor bedre tient med at give slige Folk en reen Almisse, end levere dem noget til at spinde, omendskiønt deres Kræfter vel havde kundet været dertil, om de havde lære det.