JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1806-01-01
Beklagelig Ubesindighed hos Ynglinger, der dog ikke ville regnes til den utænkende Pøbel. En af adskillige agtede Borgere ofte paaanket Betler, navnlig Niels Kieldsen, for nærværende Tid iklædt en rød Trøje, gl. blaae lange Burer, rund Hit, hvide uldne Strømper, og Tøfler, blev Torsdagen den 20de November om Eftermiddagen Kl. 4 anholdt i Bredgaden af 2de Fattigopbringere. Da han ved Paagribelsen satte sig til Modværge, og gjorde Støj og Allarm, kom en stor Del Kollegiantere ud fra det Kirurgiske Akademi. De toge Betlerens Parti, og uagtet Opbringerne sagde dem, at de vare beordrede at anholde ham, og bad dem ikke at hindre dem i deres lovlige Forretninger, vedbleve disse Herrer dog at paastaae, at Opbringerne skulde lade den Anholdte gaae, da han kun havde betlet. Betleren fik Mod, og Pøbelen Anledning til at fornærme Opbringerne. Disse maatte vige for Overmagten, og lade Betleren, som er et stærkt og arbejdsført Menneske endnu længere drive omkring paa Gaderne.
Politivennen, 1806-01-01
En nyttig Politiindretning i Holsten. J den under Baron Eggerss Opsigt udkommende Slesvigholstenske Landesseitung No. 21 læses følgende: Som bekjendt har man søgt, at lette paa alle Maader Bebyggelsen af Elbegnen ved altona, Neumhlen o. s. v. med Landhuse og Lysthuse, og derfor viist Ejerne al Begunstigelse. J denne Hensigt er endog nylig den Bestemmelse vedtaget, at der ikke gives Tilladelse til Anlæg i denne Egn af saadanne Fabrikker, der medføre Røg og Stank, med mindre Vedkommende tilvejebringe Politiets Jndvilligelse ihenseende til den vælgende Plads. Politiet sørger ogsaa for, at Skade og Ubekvemmelighed af de alt forhen anlagte Fabrikker afvendes saavidt muligt. Neppe vil nogen see denne den danske Regjerings Omsorg for den smukke Elbbred uden at finde den priselig, tillige følende det Ønske hos sig, at noget maatte anordnes imed vore Stankfabrikker i Hovedstaden. at Kohod inden Voldene maatte vorde aldeles forbudet; Slagteri ligeledes; at berefter intet nyt Garveri, Feldberederi, Stivelsefabrik anlagdes inden Voldene; og at ingen Fiskebløder, ingen Kallunsrenser, o. s. fl. fik Lov at nedsætte sig eller henflytte i Bygninger, der ej senest beboedes af Folk af samme Handteringer. Endvidere vil enhver, der læser det ovenstaaende, strax falde paa det Ønske, at der itide maatte gives en Anordning, som hin for Elbbredden, til Bedste for Frederiksbergallee, for den Classenske Strandbred og for Nørrebro forbi Gravmarken; da det, som allesteds er ækkelt, allermindst bør taales paa Steder, der ere Københavnerne saa kjære. Endelig torde vel samme ønske næres ihenseende til den saa skjønne Strandvej nord for Staden, der ikke eftergiver Elbbredden i Yndighed. Denne Vej, især dens nærmeste Del fra Staden til Dyrehaugen, er allerede saa meget søgt, og vil, naar engang den foreslagne Trækskjøtekanal eller Grav vorder færdig, og alle Grundes og St ders Værdi derved tidobbelt stiger, blive det i en saadan Grad, at det vilde være en stor Puk, om denne nydelige Strækning skulde paa saa ubehagelig en Maade vorde gjort modbydelig.
Politivennen, 1806-01-01
Bekjendtgjørelser. Det tilsendte Bidrag om en glubende Hund, som i en bekjendt Gaard paa Østergade skulde anfalde og virkelig bide Folk, kan ikke indrykkes. Ved denne Lejlighed maae Udgiveren, medens han takker de mange ærede Medborgere, der ved at lede ham paa Spor efter Uordener, saa ofte have bragt ham til en eller anden Forbedrings Bevirkelse, tillige underrette endel Forfattere af tilsendte Bidrag, der maatte undres over, ej at see disse benyttede, om at dette er en simpel Følge af, at de i Deres Breve til mig enten aldeles have udeladt deres Navne, og altsaa ikke lævnet mig nogen Adgang til dem, for at faae den fornødne Oplysning; eller betjent sig af enkelte Forbogstaver eller af et eller andet Tegn, istedet for Navn, hvilket giver ligesaaliden Mulighed til at finde Forfatteren; eller endelig sætte et Navn, men uden at nævne Næringsvej, Embed, eller Bolig, en Ting, som de allerfleste Gange er en ligesaa stor Gaade, som nogle Stræger eller Kryds. - Udgiveren var længe i Beraad med sig selv, om han skulde advare herom af Frygt at det kunde fraholde ham nogle Bidrag, der dog vare brugelige, endskjøndt anonyme. Han haaber imidlertid, at enhver vil fatte, at hans Mening er denne, at naar det tilsendte Bidrag omtaler en Handlug eller en Egenskab hos Mand eller Ting, som man veed, at Udgiveren ikke kan vide, eller idetringeste ej bevise, er det nødvendigt, at Jndsenderen af Bidraget sætter sit Navn, Stand og Bopæl, vedføjende, at det ej bekjendtgjøres hvis sligt er ham imod. Er Bidraget derimod om Ting, dem Udgiveren selv kan komme til bevislig Kundskab om, uden at kjende Jndsenderen, eller er Emnet blot en eller anden almindelig Betragtning, da flyder det af sig selv, at Jndsenderen ikke behøver at underrette Udgiveren om sit Navn o. s. v.,
Politivennen, 1806-01-01
Uordener. 1) Vedkommende Bestyrelse for den ny Materialbygning i Gothersgaden, ombedes at lade flytte det Udet overblevne Plankeværk, saaledes at Fortouget bliver nu som før frit for Fodgængere. 2) Den uden for No. 92 og 91 i Pilestræde liggende Fortogsflise, hvorom saa ofte har været ført Anke i Politivennen, ligger nu atter ganske skæv. At dette bestandig vil indtræffe, ihvor tit den end tilrettelægges, er forhen sagt og med Grunde bevist i dette Blad, og haabes derfor, at engang noget maatte gjøres paa dette Sted, som kunde have Varighed. 3) Husene No. 17, 18 og 21 i Nyebrogade have nogle meget afskyelige Tagspøjter. 4) Paa Hjørnet af Nørregade og Studiestræde, hvor Franskbageren boer, staaer paa Fortoget en hæslig stor Vandpus, hvori Fruentimre meget let blive vaade om Benene, da den er saa dyb, at den gaaer over Skoene. Man haaber Broen bliver lagt noget højere her. Desuden er Fortoget længer nede ogsaa i en maadelig Tilstand.
Politivennen, 1806-01-01
Endnu et par Ord om Sjovervæsenet, især ved Hoftheatret. Søndag Formiddag den 23de November var dette Uvæsen igjen i fuld Virksomhed. Sjoverne havde opstillet sig i een Række fra Døren, hvor Vagten staaer, langs den højre Væg, og glede saaledes ind een efter den anden, og fra den anden Side, hvor de skikkelige Folk stode, slap næsten ingen ind. Endeligen kom en Theaterbetjent med en Underoffiser og to Mand, og, som slagne af en Lynstraale, saae man hele Langet, i en Hast begive sig bort. Et kjendeligt Bevis paa, at disse Godtfolk dog maae have en inderlig Overbevisning om deres Næringsvejs Ulovlighed, og om at de ere velfortjente til Stokkeprygl. Vagtens Komme opvakte en almindelig Glæde blandt alle de andre; men Glæden var stakket. Theaterbetjenten begav sig ind i den anden Gang, og Sjoverne listede sig lidt efter lidt ind igjen, fordi Underoffiseren med den bedste Villie intet klækkeligt kunde udrette, da han ikke kjendte Prangerne. Uagtet det simpleste Middel til at raade Bod paa denne - for 5 til 6 Aar siden her aldeles ubekjendte - Uskik, var Stokkeprygl, især da Politiets Stokke med langt mindre Omstændelighed anbringes paa disse Vedkommendes Rygge, end Flintekolber eller Bajonetter, saa kan man dog foreslaae et andet Middel, der med lidet mere Ulejlighed fyldestgjør alle Humanitetens saavelsom de Skuespilbesøgendes Fordringer. Det maatte nemlig bebage Theatrets Direxion at anordne, at en Theaterbetjent (en af dem, der ved billetternes Uddeling i Almindelighed opholde sig i Skuespilhusets Forfal, og som uimodsigeligen maae ligesaavel som ethvert andet Menneske, hvis Vej jevnligen falder forbi Comediehuset om Formiddagen Kl. 10, kunne kjende Sjovere fra Jkke-Sjovere), posteredes med et par Soldater eller Politiebetjente, ved Opgangen hvor der er aldeles lyst, og meddelede Enhver, som gik op for at tage Billet, et Tegn, f. Ex. en Blikpenge, at det paalagdes ham, ikke at give Tegn til nogen som engang havde faaet, og atter meldte sig; og at det paalagdes Kassereren ikke at uddele billetter til andre end dem, som havde Tegn, og ikke flere end een billet til de notoriske Sjovere, som derfor maatte meddeles ved Opgangen et noget forskjelligt Tegn; til andre to højt tre. Trængselen vilde derved ikke vorde voldsom; dog maatte Theaterbetjenten staae indenfor en Slags Disk eller blot et Bord, for ubehindret at kunne beskue og tildele enhver efter sine Gjerninger.
Politivennen, 1806-01-01
Et Ønske til Bedste for Sollisitantere. Enhver, som selv har været Sollisitant eller havt i Kommission at søge for Andre, veed, med hvor megen Umage det ofte er forbundet, især for den, der har kun saa Bekjendtere, i rette Tid at erholde Kundskab om, naar Embeder ere ledige, og det som endnu mere er, den nødvendige Kundskab om det ledige Embedes Jndkomster a. Kanseeliet bruger at lade opslaae, som det kaldes, de ledige Embeder, som sortere under samme, paa en Tavle, der hænger i Gangen, og denne bekvemme Jndretning savner man ved de andre sivile Departementer, f. s. Toldkammeret, Rentekammeret og Kommersekollegium. Nu maa den Søgende, saa ofte som Posten ankommer, henvende sig til vedkommende Kontoir, og indtræffer der, som ikke fjelden er Tilfældet, et langt Mellemrum, at ingen Embeder ere ledige, saa kedes saavel Sollistanten, som i Særdeleshed Betjenterne, der ere beskæftigede med Forretninger, ved denne idelige Spørgen af et stort Antal Sollisitantere; ej at tale om, at den forønskende Underretning, om nemlig den Afdede eller Forflyttede har havt personligt Tillæg, flere Embeder forbundne a. ofte paa denne Maade, formedelst den Skynding, den meddeles med, er upaalidelig, og som har til Følge, at Sollisitanten stundom, saa at sige, søger i Blinde. Bleve derimod de ledige Embeder bekjendtgjorte paa samme Maade, som brugeligt er under Kanseliet, og hvilket man især maatte ønske, at Toldkammeret ville foranstalte, da under dette Departement forterer et stort Antal Embeder, saa vilde de Søgende ikke alene med Lethed erholde Kundskab om Vakantserne, men endog faae sikker Underretning om det Embedes Beskaffenhed, den eller de agtede at søge, uden at foruleilige noget Menneske.
Politivennen, 1806-01-01
Anmeldelse om en farlig Hund. Da jeg den 17de dennes kom og vilde op i Kongens Klub blev jeg paa Gaarden anfaldet af en stor Hund, som kom farende ud af et Kjøkken, og bed mig i den højre Arm, saa at jeg fik en Rift i Armen og en god Kjole fordærvet. Folk, som var i Gaarden, raadede mig atsøge dens Ejer, og forsikkrede, at denne Hund rasede saaledes hver Dag, og dog ikke blev bunden eller holdt inde. Den 18de, som var Dagen efter jeg blev bidt, passerte jeg forhi bemelte Gaard; i samme Øjeblik saae jeg en Mand anfalden af samme Hund, og uagtet han havde en tyk Stok, var det dog alt, han slap ubeskadiget ud af Gaarden. Da jeg stod i Porten, for at ville see Udfaldet, klagede han over, at saadant et rasende Dyr ikke var bundet: jeg har dobbelt Aarsag at ønske enhver, som ejer Hunde, at binde dem, thi det er kuns kort siden at mit Barn blev bidt et Kul i Laaret. Hvor ofte seer man ikke Børn, som af Skræk for en paafarende Hund falde, og kaste hvad de have i Hænderne, hvorved de kunne blive skamskændte. Naar en Ulykke ved slig Lejlighed er skeet, og et voxent Menneske eller et Barn er skamferet af saadant et for os ber i Hovedstaden unyttigt Dyr, da er det for silde at søge Øvrigheden om Hævn og Straf over Hundens Ejer; thi Hævn lægger ej Saar af den Beskaffenhed, men jeg holder for bedre at henvende sig til Øvrigheden med Begjæring, om det var muligt at forebygge, at sligt for Eftertiden ikke kunde skee. Mit ønske er, at disse saa Linier maatte virke for mig og mine Medmenneskers Sikkerhed.
Politivennen, 1806-01-01
Noget om Fodposten paa Kristianshavn. Kristianshavn mangler den skjønne Jndretning fremfor Byen, at man ingen Steder har, hvor man kan levere Breve til Fodposten, da nu Fodposten er bleven saa daglig vant at børes, saa hører man det som oftest fjeld n, og desuden gaaer han et langt Stykke i nellem han banker paa Gonggongen. Det vilde derfor være godt, om der kunde være et til to Steder paa hver Side af Broen, hvor man kunde levere Breve ind til Besørgelse, samt at Fodposten blev beordret inden for disse St der at staae et Øjeblik og slaae paa Gonggong. Jeg for slaaer til dette ønskes Opnaaelse, at følgende Steder vare de bekvemmeste til at imodtage saadanne Breve, nemlig Herr Hosekræmmer Lyngbye paa Hjørnet af lille Torvegaden og store Kongensgade, Herr Jsenkræmmer Lind i Strandgaden og Herr Urtekræmmer Veybel paa Hjørnet af store Torvegaden og Børnehustorvet, hvor samtligge tre Steders Butiker ere lige ind fra Gaden og Dørene staae mestendels aabne.
Politivennen, 1799-01-01
Spørgsmaal uden Vesterport. Forespørges om den Gaard, som bliver bygget strax uden for Vesterport paa venstre Haand, ikke burde staae i lige Linie med Aleen og de andre Gaarde.
Politivennen, 1806-01-01
Angaaende et Ønske, opfyldt længe førend det fremsattes i Politivennen. Det Ønske, Politivennen No. 448 frembærer til Generaltoldkamret, vil Jndsenderen finde allerede opfyldt ved Toldforordningen af 1 Februari 1797 dens 101 9, som befaler, at Opsynsforretningerne ved Lossen og deslige i Havnene skulle, naar forlanges, uafbrudt fortsættes alle Søgnedage fra Solens Opgang til dens Nedgang. Da saadant Forlangende bevisligen ikke er skeet til Toldinspectionen, hvis Pligt det er at gaae det imøde, ombedes Herr Politivennen at vise den ubekjendte Jndsender til Undertegnede, som boer paa Toldbodpladsen med den Forpligtelse ogsaa at høre og fremme de Handlendes velgrundede Ønsker, Toldopsynet betræffende.
Politivennen, 1806-01-01
Bekjendtgjørelser. 1) Det i disse Blade omklagede Jerngitter, der var opslaaet i Pilestræde imellem de to første Døre paa højre Haand naar man fra Kronprindsensgade gaaer til Myntergade, er paa den gjorte Anke strax borttaget af Husejeren, hvis Retsindighed, og Nensomhed for sine Medborgere fortjener at takkes. Jndsenderen af det med fire Kryds og et sammensat Bogstav underskrevne Bidrag, der i Slutningen omtaler franske Offiserer; vilde forbinde Udgiveren, ved at umage sig hen til ham engang i Middagsstunden. 3) Ved Fodgængerbroen paa Vesterports Fæstningsbro er nu gjort Jndretning til at forekomme Uhæld, som det der rammede det unge Fruentimmer. Man haaber sikkert, at og den Anstalt føjes, som disse Blade alt endel Aar siden foreslog, at en lille Baad med Aarer og Hage ligger færdig under hver Fæstningsbro. 4) Det tilsendte Bidrag om Enkepensions- Forsørgelses- og Godtgjørelses-Selskabet kunde for Rummets Skyld ikke optages denne Gang, men skal indrykkes i næste Nummer. 5) Det nye gule Hus paa Hjørnet af lille Kongens Gade og Halmstræde har nu faaet de manglende Gadenavne paamalede.
Politivennen, 1806-01-01
Om tidligere Bekjendtgjørelse af Kataloger til Bogauxioner. Nærværende Forslag til Herr Boghandler Milling ønsker Jndsenderen, at Deres Blædelhed vilde give en Plads i det næste Nummer af Deres Politiven. Til S. T. Herr Literatus K. H. Seidelin. Til Herr Boghandler Malling! Ved adskillige af Deres Bogauxioner men fornemmelig ved den sidste, bar Jndsenderen ikke allene bemærket, hvor liden i Forhold til mange ypperlige Bøgers Værd, Betalingen har været, men at der endog aldeles ingen Købere have været, især til gamle, men ofte just derfor sjældne og kostbare Værker. Jndsenderen irer derfor, baade at tjene Dem og Bøgernes Ejere, samt andre Bogelskere, ved at gjøre Dem opmærksom paa følgende Forslag. At lade Kataloget bekjendtgjøres til Salg 14 Dage eller 3 Uger før den Tid Aurionen er berammet at holdes. - Katalogets Tilværelse bekjendtgjøres næsten samme Dag som Auxionen begynder; det har derfor hændet Jndsenderen, som formodentlig flere, der ikke altid have Addresseavisen ved Haanden, at han hverken har vidst af Kataloget eller Aurkonen at sige, førend Aurionen allerede var begyndt, og adskillige Beger bortsolgte. Dette vilde for Eftertiden ikke blive Tilfældet, dersom nærværende Forslag af Dem blev iværksat. Men især vilde Katalogets tidligere Bekjendtgjørelse end sædvanlig sætte de Herrer Kommissionærer og andre istand til at forsende det til Provindserne, og til dette Øjemeds Opnaaelse er det just Jndsenderens Forslag sigter. - Jeg veed adskillige Bogelskere, som have ønsket at eje mange af de paa Deres Aurioner solgte Bøger, men som de ikke vare istand til at erholde, fordi de vare fraværende, og der ingen Tid var dem levnet til, ved Kommissionærer at faae dem købte. Udgiveren har med Fornøielse indrykket dette Forslag, som han finder overmaade rigtigt, og som bør gjøres til alle dem, der have Bogsamlinger at bortsælge ved Auxioner; og var det bøjligen at ønske, at Vedkommende vilde opfylde samme.
Politivennen, 1806-01-01
Uordener. 1) Uden for 179 i Gottergade er et Rendebræt, som vipper naar man træder derpaa. En Gaaende fik i Formiddags derved et saadant Slag paa sit Knæ, at han muligt ikke forvinder det saalænge han lever. 2) J Pilestræde har atter indfundet sig en Uorden, uagtet den flere Gange har været paaanket og hævet. Det er denne, at den Afviser, der staaer paa Hjørnet af Antonistræde, ligeover for Bagerens, igjen hælder ind over Fortoget, saa at Fodgængere let derpaa kunne støde sig.
Politivennen, 1799-01-01
Kirkeudseen. Mon man tør haabe, at Nikolaj Kirkes Ruiner blive nedrevne og derimod Kirken paa Amalienborg opført efter Harsdorffs Plan? Jkke at tale om at nogen vel turde paastaae, at der paa det Strøg i Byen, hvor Nikolaj Kirke laae, ikke behøves nogen Kirke, saa var det desuden for det Kongelige Herskabs Skyld rigtigt, at Amalienborgs Kirken blev fuldført og indviet til Hofkirke, da det efter al Rimelighed vil vare længe, om det nogen- sinde skeer, inden Kristianborgs Slot indrettes til Beboelse for Kongen, og at bygge to Kirker vil dog ingen for Alvor forlange. Desuden kan den nye Kirke blive skjøn, men hvis Haand kan omdanne Nikolaj Kirles gothiske Mure, uden skjendige Bekostninger til nogen skjøn Bygning; og det var dog paa høje Tid at man sørgede noget for skjøn Bygningkonsts Udøvelse hos os. Den Deel af Kirkegaarden, som ligger ud til Ulkegaden og strækker sig om til Urtekræmmer Møllers Hus i lille Kongensgade burde anvendes til Bygninger, eller sælges til de tilstødende Grundejere, da den, saaledes som den nu ligger, kun er til Vansiir.
Politivennen, 1806-01-01
Til det vestindiskguineiske Rente- og Generaltoldkammer. Efter Toldforordningen af 1ste Februar 1797 er trykte Bøger, med dertilhørende Kobberstykker, frie for at betale Told. Uden at drage i Tvivl, at det bøje Kollegium jo har Grunde, hvorfor at Bøger (o: Papir, hvorpaa er trykket Bogstaver bidtil har været fritaget for at betale Told, tager jeg mig den underdanige Frihed at fremlægge for det høje Kollegium de Modgrunde jeg har derfor og hvi jeg troer, at Bøger, fremfor nogen anden Artikkel, bør ikke allene svare Told, men endogsaa en temmelig bøj Told; thi 1) vil Boghandlere derved hindres fra at lade Bøger, der dels skrives i det danske, deels i det tydske Sprog af Mænd i Dannemark - trykke og indbinde i Tydskland, hvilket ikke allene er til stort Tab for de Mænd, som af Regjeringen have faaet Privilegium paa at være Bogtrykkere, men tillige for de Borgere i Staden, der ernære sig ved Bogbinderie. - At Boghandlere her lade i Tyskland trykke, indbinde og derhos stikke Kobber til de Bøger de have til Forlægning, er meget rimeligt, da de i Tyskland kan faae Bøger trykkede og indbundne for billigere Priis end i Danmark og derhos spare de den Told, som de ellers maatt yde for det rene Papir, hvorpaa de her skulde lade trykke. Selv Papirfabrikerne tabe ved denne Eftergivelse af Tolden. 2) Hvo hindrer den Uretskafne fra, at lade Kobberstykker, som ikke henhøre til Bøgerne, indsye i saadanne, for paa den Maade at faae dem indførte uden at betale de 5 1/2 Prosent, som de, naar de vare løse, efter Forordningen, skal afgive i Told. 3) Vil det gavne Litteraturen meget, hvis Bøger betalede Told ved Jndførelsen fra fremmede Steder hertil. De tydske Romaner og Lommepjeser, der nu oversvømme de danske Boglader, og som mere skade end gavne, da disse fortrænge andre gode Værker, saavel i de fremmede som i det danske Sprog, isærdeleshed i en Tidspunkt, som denne, da alt hvad der er tydsk fra den usleste Dognpsse af læses med langt større Begjerlighed, end vore gode danske Skribenteres Arbejder, vilde da være sjeldnere. Dette er de Grunde, hvorfor jeg troer, at en paabuden Told af bøger med dertil hørende Kobberstykker, vilde være højst gavnlig. Bogtrykkere, Bogbindere, Kobberstikkere og Papirfabrikanterne tabe ved, at Bøger ere frie for at svare Told. Politiken tilsiger, at de bør svare Told, og Stadens Kasse troer jeg ogsaa kunde værtjent ved denne Forandring. Baade som Arbejder ved Revisionen paa Københavns Toldbod, og som Litteraturdyrker har jeg havt Lejlighed til at indsee Nytten af ovenfor gjorte Forslag, hvilket, jeg vover at smigre mig med, vil findes værdig til det høje Kollegiums naadigste Opmærksomhed og Bifald.
Politivennen, 1806-01-01
Ulovlige Nytaarsønskere. Ovenstaaende Rubriktitel skal ikke sige at der er lovlige Nytaarsønskere, men at en skjøndt uhjemlet dog i sig selv, naar den følges med den passende Beskedenhed, uskyldig Folkeskik, kan give Anledning til de ulovligste Snyderier. J Dag 8te Dage indfandt sig i et Hus i Borgergade to velvorne og ikke slet klædte Personer, som hos Vertens anmældte sig at være Taarnvægtere fra Frue Taarn, der anskede Nytaar. Da Pigen bragte dem 2 Mark, brugte de Mund fordi det var for lidet. De gik derpaa op paa første Sal, mældte sig i samme Ærinde, og fik ogsaa der Penge. Men efter at de vare borte fornam man, at de havde stjaalet adskilligt medens de anmældtes for Husbonden. Dette kundgjøers for at andre kunne tage sig vare saavel mod disse Bedragere som mod andre, der kunde prøve paa noget lignende.
Politivennen, 1806-01-01
Ønske i Menneskekjerlighedens Navn. J Tirsdag, den 16 Desember, omtrent Kl. 11 kantrede en svensk Færgebaad, kommende fra Malmø med 3 Personer i, noget uden for Toldboden, nogle københavnske Færgebaade og flere Skibes Fartøjer ilede strax til Hielp og vare ogsaa saa beldige at bjerge de 2 Baadsfolk, som bleve bragte ombord paa en nærliggende Galleasse og bleve inden føje Tid restituerede. Men den tredie, ved Navn Vennerberg, hvis Broder er Lodsinspektør i Malme, blev senere hjerget, og alligevel var der dog Livstegn hos ham, blev ført i Land og benbragt paa Frederikshospital, hvor han strax blev modtaget og behandlet omhyggelig; men uagtet alt anvendt Umage af de Herrer Vithusen, Selmer, Hansen og en fjerde, hvis Navn jeg troer at være Rust, var det nu ikke muligt at tilvejebringe mindste Livstegn, men forblev død. Jndsenderen kan ikke andet som følende Menneskeven, end yde Vedkommende sin varmeste Tak for de gode Anstalter og disses hurtige Anvendelse, der modtog den Forulykkede paa Frederiks Hospital. Men ønskeligt var det, om det kunne forebygges at saadanne Livløse skulde bringes saa langt, inden der kan anvendes Redningsmidler paa dem, da i saadant sørgelig Tilfælde ethvert Øjeblik er kostbart. Undertegnede føler sig alt for uformuende til at foreslaae noget til Forbedring i denne vigtige Sag, men overlader det til kyndige Mænd at værdige den nogen Opmærksomhed.
Politivennen, 1806-01-01
Bøn Kronborg Fæstning vedkommende. Alle de, være sig Soldater, Tjenstetyender, Børn eller andre, som i Vinterens mørke Aftener maae gaae fra eller til Kronborg, bede meget, og det ikke uden Grund, at der, paa Vejen til Slottet enten maatte anbringes flere men og klarlysende Løgter, eller et Bolærk ved Graven paa det, paa højre Haand, til Slottet lange bolværkløse Stykke Vej, og derved Fodgængere sikres for den Fare, ved et Fejltrin at styrte i Graven, og der omkomme, thi fra et saadant Uhæld vilde neppe nogen tænke at komme fra med Livet. En Bøn, som vedkommende høje Veltænkende vist vil tage til Hjerte, og veed at sikkre Menneskers Liv fortjene Publikums varme Tak.