Berlingske Tidende, 1813-09-20
Kiøbenhavn, den 20de September. Til Hs. Majestæt Kongen er, igiennem Statholderskabet i Norge, indsendt efterfølgende Takadresse fra Almuen i Leirdals Præstegield i Bergens Stift: Til Kongen! Naar Deres Majestæt med sædvanlig faderlig Mildhed værdiges at modtage denne svage Yttring af og Bevidnelse om vore taknemmelige Dem aldes hengivne Hierter: saa lette vi derved en Trang til at sige Deres Majestæt, hvor lykkelige vi føle os under Deres huldrige Scepter. Norges farligste Fiende, og den eneste vi kan frygte for, Mangelen, er nu snart - lovet være Gud og Kongen - aldeles beseiret. Henrundet er nu det Misværtens Aar, hvis Lige vort Land maaske ikke kan erindre. Men selv medens Naturen unddrog os sin Velsignelse, medens en grum og overmodig Søfjende og en troløs Nabe forenedes om at berøve os en stor Deel af den Forraad Deres Majestæts faderlige Omsorg sendte os fra Danmarks Broderland, selv under disse frygtelige Omstændigheder har Deres Majestæts veldædige Haand opholdt os. Nei, vi kunne ikke glemme det, vi kunne ikke fortie det, og ønskede at kunne sige hele Verden det: den Velsignelse, som nu bølger paa vore Agre eller allerede i gyldne Neeg pranger paa den afskaarne Stub, skylde vi for en stor Deel Deres Majestæts mide Forsorg. Dog ikke blot Sæden have Mange blandt os modtaget af Deres faderlige Kierlighed; vi skylde Deres Majestæt tildeels ogsaa det Brød, som nu nærer os, og ved betydelige Kongelige Pengelaar, blev det mange Uformuende muligt, at skaffe sig det uundværligste Livsophold; ja selv den Fattigste, hvis Hierte var hans hele Eiendom, og et stumt Tak til Gud al den Erstatning han kunde give, har ved Deres Majestæts vise og velgiørende Forsorg, for hvem ogsaa den ringeste Undersaats Liv og Lykke altid var vigtig, erholdet betydelige Gaver af Brød og Penge, og er saaledes sat istand til at vente paa den Velsignelse, Naturen af sit almindelige Overflødighedshørn vil tildeele os. Allernaadigste Konge, saa mange, saa udstrakte Velgier, ninger kunne vi ikke tause modtage, og vi ønskede at kunne sige hele Verden det, hvor høit vore Hierter brænde af hellig Taknemmelighed for vor Landsfader, som med en saa kierlig, aldrig hvilende Omhu sørger for fine troe Norske Undersaatters Held og Lykke. Er end den ne Deres Undersaatteres Lykke al den Løn Deres store Hierte attraaer, i det Deres Kongelige Daad sletter en uvidnelig Krands om Deres Majestæts høie Tinding: modtag huld ogsaa dette ringe Blad af Taknemmelighed, som troe, Dem aldeles hengivne Undersaatter allerunderdanigst nedlægge ved Foden af Deres Majestæts Trone! At vi, medens næsten hele Europa svømmer i Blod, have saa længe, selv under Tidens Trængsler, nydt saa mange af Fredens Velsignelser, det erkiende vi taknemmeligen at være en følge af Deres Majestæts vise og faderlige Styrelse. Rede ere vi da ogsaa paa første Vink, naar det gielder vor dyrebare Konge og et elsket Fædreland, at ofravort Blod, som ikke kan flyde skiønnere, end naar det rinder fra vort Lands første Velgiører. Med retfærdig Harme erfarede vi de Bestræbelser, Naboriget fandt passende for at sønde rive det Baand, som binder os til Deres Majestæts Trone, et Baand, som igiennem Aarhundreder hærdedes i Troskabs, Taknemmeligheds og Kierligheds hellige Luer. Men det Demantbaand, som slynger sig om Nor og Dan, skal med Guds Hielp være ligesaa uigiennemtrængeligt for Sværdets Od, som det er uopløseligt ved Smiger og Trudsler. Frit og lykkeligt var Norge under Deres Majestæts høie Forfædre, frie og lykkelige leve vi under en kierlig Faders milde Regiering, og - for Tyranniets Lænke skal trælbinde gamle Norges Klippefod, før skal vi døe, langt heller døe. Allerede længst ere Leirdølerne dragne til Østlandet, hvor de med Sværki Haand og fulde af Mod vente - om det saa er Guds Villie - Kampens høitidelige Time, Kampens for Konge og Fødeland. Somdet var, saa skal det blive en Sandhed, hvad hiin Dannerrigets Skjald sang om Norges Broderland: Egn, som stolt af trygge Fielde, rolig trodser Himlene. Kiækhed, Mod og Kraft og Vælde Gav du dine Dyrkere. Leirdal i Bergens Stift, den 29de Juli 1813. allerunderdanigst. Ulrik Frederik Bøyesen, Claus Rumohr, Sognepræst til Leirdals Præstegield. afskediget Capitain af Jn Hans Urdahl Wendelboe, fanteriet, samt Gaard. Klokker i Leirdals Præstegield. bruger. Halvor Olsen Raae. Anders Davissen Raae, Lehnsmand for Leirdals Skibrede. David Nielsen Raae. Jngvar Tørrissen Øgaarden, Lehnsmand for Borgunds Skibrede. Mons Andersen Østebøe. Ole Tostensen Kirkevold, anden Forligelses=Commissair i Borgund. Knud Thomassen Nedre=Lysne. David Olsen Hægh, Medhielper. Tøger Hansen Leierdalsøren. Ole Hatleberg, Medhielper. Anders Andersen Vold. Anders Jensen Hauge. Ole Olesen Lysne. Lasse Andersson Hauge. Ole Haagensen Øvre=Lysne. Johansen Olsen hunderli. P. Hiermand, Postaabner. Johannes Andersen Seim. Søren Lem, Erich Andersen Herrøe, Borger og Giæstgiver i Aardahl. Lehnsmand i Aardahls Sølfæst Ofstun. Skibrede. Paa egne og øvrige Almues Vegne.