Aarhuus Stifts-Tidende, 1831-03-11
Det var om Natten mellem den 3die og 4de Febr. at de Sammensvorne i Bologna, nogle Hundrede i Tallet, forsamlede sig i Caffe de St. Pietro. Paa samme Tid havde Prolegaten i sit Pallads forsamlet Stadens anseeligste Personer for at overlægge med dem, hvad han skulde foretage sig ved den nolige Tilstand som herskede i Staden. Men disse Personer, som ligeledes hørte til Oprørspartiet, skregge og truede saaledes inde i Palladset, som om flere Tusinde vilde bestorme det. Ellers havde Forsamlingen i Caffehuset neppe vovet paa at angribe Militairet, endskjøndt der blandt disse ogsaa befandtes Officerer som vare gunstigt stemte for Revolutionen, hvis Udbrud blev paaskyndet ved Begivenhederne i Modena. Man tvang Prolegaten til at underskrive et Document, hvorved han maatte anerkjende Oprettelsen af en provisorisk Regjering, som bestod af 2 Grever, 3 Advocater, en Kjøbmand og to Professorer. Om Morgenen fik Karnevalet, (Jtalienernes Fastelavnstummel), som hidtil havde været meget trist, et tusindfoldigt nyt Liv, og Mange holdt i Begyndelsen endog de trefarvede Kokarder paa Hatte og Huer for et Maskeradetegn. Boderne vare nu aabenlyst smykkede med indsmuglede Vare, Herrer og Damer promenerede omkring i en sværmende Henrykkelse, og omfavnede hinanden af Glæde. De omløbende Kræmmere raabte dolei, (Bagværk, og indulti quaresimali, (tilladt Fastespise) Man saae nu den bevæbnede Ungdom besætte Vagterne, og de pavelige Soldater uden Vaaben imellem den gabende Pøbel som ørkesløse Tilskuere. Fra Palladserne vajede nu den italienske Nations Faner, og Frihedsbillederne, som alt flere Gange i forrige Tider vare flygtede bort ligesom bortsvævende Aander, bleve igjen ophængte paa Søilerne. Prolegaten begav sig til Florenz, da han kunde vente at finde Romagna i fuld Opstand, thi om Natten vare en heel Deel af de Romagnoli brudte ud igjennem Portene for at forkynde deres Landsmænd i Naboe stæderne at Revolutionen var udbrudt. Dagen efter indtraf Efterretningen dertil om Pavevalget, men Jngen brød sig om den nyvalgte Pave, skjøndt han altid var bleven roest som en fortrinlig Mand og som Den manhelst ønskede sig dertil. Een Nat havde forandret Alt i Bologna; den hvide, røde og grønne Farve havde fortrængt de pavelige Vaaben, som man nu ikke længere saae undtagen paa Mønterne. Om Aftenen var hele Staden illumineret, og overalt paa Gaderne hørte man Vaabenbrag. Jngen Stad i Jtalien har et saa skummelt Udseende som Bologna (der har 70,000 Jndv.), og hvad der især giver den dette Udseende ere de utallige Facchin(Lastdragere) som ere der nødvendige, fordi alle Gods eierne have Oplag af deres Producter liggende i Staden, og de saakaldte Precettati, som gives der i hundredeviis, og som ere Personer, der altid staae under Politiets Opsyn. Disse Mennesker havde det antirevolutionaire Partie og det hemmelige Politie bestemt til at betiene sig af, for om Natten derefter at gjøre Forsøg paa en Kontrarevolution. Men hele Planen blev opdaget, og Chefen for den hemmelige Politie arresteret; en Anden af Formændenskjød sig en Kugle for Panden. J Førstnævntes Huus fandtes flere hundrede Dolke, Pistoler og Landser, samt to Foustager med Krudt og Patroner. Næste Søndag Aften var der et forfærdeligt Spektakel i Theatret, hvor Patrioterne sprang op paa Bænkene og raabte: "Døe Forræderne!" Den nye Regjering har udstædt en Proklamation med den Overskrivt, "Frihed, Uafhængighed, Enighed!" Alle Jtalienere opfordres der til at befrie Fædrelandet fra det trykkende Aag som fremmede Magter have paalagt det, og til at træde i Brutus's Fodspor Vor Tids Livsvarighed. At lidt Krig engang imellem saavelsom og lidt Cholera, Gulfeber og Pest kan have sin Nytte, synes at kunne bevises deraf, at Verden ellers snart vilde staae Fare for at blive overbefolket, da Folk i Almindelighed opnaae en langt høiere Levealder nu, end Fortiden. Af Ulpian vide vi, at Middeltallet paa Roms Jndbyggeres Leneaar i Begyndelsen af den christelige Tidsregning ikke overskred tredive Aar, hvorimod man nu i Engelland ved alle Livrente- og Tontine=Beregninger antager 50 Aar i Overeensstemmelse med Finlaysons Tabeller. Forholdet er paafaldende. Men endnu mere: J Staden, Genf har man opbevaret fuldstændige Mandtals- og Dødsfalds-Lister fra 1560, hvilke afgive mærkværdige Resultater. Dengang overskred de Begravedes LeveaarsMiddeltal ikke atten; i det syttende Aarhundrede var det steget til 23, og nu er det sammesteds 36 Aar. Man har tilforn antaget, at der døde aarlig tre Personer i Gjennemsnit af hvert Hundrede Levende, dog saaledes, at Dødeligheden stedse var større i Sumplande, og i store Stæder i Forhold til disses Folkemængde, men dette er nu ikke længere rigtigt, thi i Engelland og Wales døde for 50 Aar siden 1 af 40; 1801 døde 1 af 47, 1821 kuns 1 af 60 og nu 1 af 67. Dog er Forholdet ikke saa gunstigt paa Fastlandet, f. Ex. i Nederlandene, hvor for 80 Aar siden døde 1 af 23, døer nu efter Middeltal 1 af 48. J Preussen, Neapel og Würtemberg døer omtrent 1 af 34 og i det Venetianske endog 1 af 28 hvert Aar; men Aaret 1817 døde sammesteds hvert fjortende Menneske, hvilken store Dødelighed fornemmeligen tilskrives politiske Trængsler under Sauerkranternes Aag.