Norske Intelligenssedler, 1782-09-11
Sedler. Jntelligen Nordser. No 37. Onsdagen den 11. September 1782. Ach. Atter har Døden, Morder-Engelen fældet en Retskaffen. Bedrøveligt Syn! for den Oplyste at see, De Retfærdige blive faae i Landet. Læser Tænk saa ved denne Grav der gjemmer Støvet, af den i Livet dydige og retskafne Borger-Mand, nu i Døden Himmel salige: Sr. Hans Jocum Gjerulf, Fød paa Kongsberg den 23de December 1727. Død sammestæds den 19de Augusti 1782. Midt imellem disse Dage faae Han i Ungdoms Dage sin Glædskabs- og Bryllups-Dag den 25de April 17748, med den igienlevende høyt bedrøvede Ægtefelle: Madame Anniken Jocums-Datter Lantverk, Med Hende avlede Han 6 Børn og alle disse har Han med sig for Lammets Trone, men Hun den Bedrøvede maae savne dem. O! Død, umættelige Morder! til sidst fløy din Pill tre Gange, og, førend Maanen tre Gange fyldte sine Horn, myrdede Du hendes Rolighed 3 Gange; Men sidst gjorde Du det verst, da Du berøvede Konen den ømmeste, den beste Mand, Staden en dydig Borger, Den Fattige og Trængende en trofast Hielper, og Religionen dens ivrige Dyrker; men trøsteligt er det: Denne Retskafne er opløst fra Elendighed og nyder nu Troens og Dydens Løn, ævig Salighed. M. W. Fortsettelsen: Men lad os være billig og tilstaae, at hun, som havde haft en slet Opdragelse, ikke faaet nogen Efterretning fra sin Elsker i mere end 3 Aar, som desuden var af en ringe, Stand, og havde kun liden Formue, blev forfulgt af hendes Paarørende og Forældre, og maaskee, fordi hendes Hierte var for blødt, har gjort nok, at hun i 7 Aar gjorde Modstand, og hellere fortiener Medynk end Bebreydelse, fordi hun endelig, træt af Striden, gav en anden sin Haand. Han derimod, som satte en uindskrænket Tillid til hendes Troeskab, blev vel ogsaa uroelig ved hendes langvarige Taushed; men da han dømte hendes Hierte efter sit, skulde han have holdt det for en utilgivelig Fornærmelse at bære, endog den mindste Tvivl om hendes Troeskab. Endnu mere forelsket end nogen Tid tilforn, kan han ikke længer imodstaae den hede Længsel for evig at indslutte hende i sine Arme. Han samler derfor sin hele anseelige Formue, og reyser tilbage til Europa. Hvor mangen sød Forestilling gjorde denne Reyse til den behageligste Tidspunkt i hans Liv. Hvor mangen et henrykkende Haab forkortede ham Reysen, J alt hvad han tænkte og saae, tænkte og saae han sin Elskede. - Hvor behagelig vil det ikke være at overrumple hende, hvor vil hun flyve ham i Møde, og hvilken Vellyst ved hendes første Omfavnelse. - Hvor vil hun ikke forundre sig over hans store Formue, hvor vil hun ikke blive henrykt over de Gaver, som han har bestemt for hende. Hvor vil han faae al den Kierlighed fra, hvorved hendes Troeskab, hendes Bestandighed - Stakkels unge Menneske, hvorfor opsatte Du ikke denne Reyse endnu i mange Aar, J mange Aar skulde endnu Haabet have fornøyet Dig! - Forgieves, hans Skib løber i Havnen; han løber til Staden, hvor hans Kierlighed boer, hans første Spørgsmaal er efter hende Hav Medynk med ham, J som begræde en Elskede, naar han nedsænkt i Angesters Afgrund føler en rasende Smerte. - Hvor er Hielp, i hele Verden Hielp for Han sendte de bestemte Gaver til hende, begav sig paa Tabet af det man elsker, Landet, og tilbragte den sørgelige Levning af sine Dage med at giøre vel.