Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1845-01-02
Det Stændermøde, som vi nu staae i Begreb med at slutte, vil ikke i Betydenhed staae tilbage for noget af de foregaaende, ja det turde endog deri overgaae ethvert af disse. Blandt de flere Lovudkast, som Kongen har ladet Dem, mine høitagtede Medborgere, forelægge til Overveielse, ere der enkelte, som gaae ud paa en omfattende Ordning af Forhold, der gribe dybt ind i Statens Vel og Folkets Udvikling, tildeels i de forskjellige Samfundsklassers indbyrdes Stilling mod hinanden. Men ogsaa fra Forsamlingens Side ere Gjenstande af ikke ringere Vigtighed satte i Bevægelse, ja et af de saaledes fremkomne Andragender har endog større Betydenhed end noget Andet af, hvad ellers her er forhandlet. Dybt grebet af Bekymring over den usalige Strid angaaende Fædrelandets fremtidige Sammenhold, der saalænge har undergravet de, gjennem flere Slægtfølger, til fælles Lykke forenede Folks indvortes Fred, og fyldt Sjælene med Bitterhed og Uro, har Forsamlingen gjort sig til Opgave, hvorledes Kilden til dette Onde kunde tilstoppes. Efterat nogle af de Mænd, til hvis Jndsigt den havde særdeles Tillid, vare komne til den Overbeviisning, at Det, der er alle brave og forstandige Statsborgeres inderlige Ønske, at de Lande, hvoraf den danske Stat bestaaer, stedse maae blive forbundne i en Eenhed, ikke har den gjældende Retsorden imod sig, men at det er overeensstemmende med denne, at disse Lande under alle Omstændigheder skulle gaae i udelelig Arv, har Forsamlingen henvendt sig til Kongen om, ved en høitidelig Erklæring at befæste Undersaatternes Tillid til det hele Statslegemes vedvarende Sammenhæng, og derved gjøre Ende paa hiin Strid og Usikkerhed, og gjenoprette den gamle Samdrægtighed, hvorpaa det Heles Vel beroer. Vel har det første Skridt, som Forsamlingen i saa Henseende har gjort, for Øieblikket vakt en forøget Spænding hos vore Brødre i Hertugdommerne; men dette har sin Oprindelse fra aabenbar Misforstaaelse, som kun bliver forklarlig af den lidenskabelige Stemning, hvori Budskabet derom er bleven modtaget, og om end denne Misforstaaelse ikke allerede har tabt sig, saa vil den dog ikke længe kunne holde sig vedlige. Det kan ikke andet end blive enhver redeligsindet Mand klart, at hint Andragende ingenlunde sigtede til at gaae Hertugdømmerne for nær, eller i mindste Maade at angribe dem i deres Selvstændighed og de historisk begrundede Forhold, hvori de befinde sig; men at man tvertimod har villet styrke de Baand, der holde dem sammen med Kongeriget, og derved tillige med hinanden indbyrdes, Baand, hvis Sønderrivelse ikke mindre vilde være dem end os til Skade og Fordærv. Havde der været Tanke om at forkrænke Hertugdommernes Ret, skulde jeg sandelig ikke have gaaet det saaledes imøde, som jeg har gjort, min Mening om hine Forhold har jeg ofte og udførligt nok udtalt, og jeg har ikke fundet Anledning til at fravige noget deraf. Ei heller skulde jeg, om Andragendet havde havt en saadan Tendents, have dristet mig til at yttre nogen Formodning om, at Kongen vilde med allernaadigst Velvillie modtage Samme. Naar man iøvrigt fra een Side bitterligt har besværet sig over min Jmødegaaen af hint Andragende, medens Man fra en anden savner en bestemtere Udtalelse til Bedste for dets Jndhold, saa har hverken det Ene eller det Andet været mig uventet; men jeg holder mig forvisset om, at begge Anker ville bortfalde, naar Gemytterne ere komne til en saadan Ro, at Man er bleven istand til at overveie Forholdene, ikke blot fra sin egen, men ogsaa fra den modsatte Sides Standpunkt, Under nogle af de nu tilendebragte Forhandlinger ere Meningerne traadte frem imod hinanden med en Skarphed, hvortil der ikke i nogen af vore foregaaende Forsamlinger har været Mage. At disse Modsætninger tildeels have faaet en fjendtlig Charakteer, kan jeg ikke andet end beklage; men jeg har det sikkre Haab, at Resultatet af denne Kamp vil blive høist velgjørende, idet Sandheden er bleven sat i et saa klart Lys, at de Taagebilleder, der have vakt Uro og Spænding, maae forsvinde. J det Hele har jeg fundet det Haab bekræftet, som jeg udtalte i de Ord, hvormed jeg indledede denne Forsamling, at der her vilde blive ydet Kongen kraftig Bistand i hans landsfaderlige Bestræbelser for en sund Udvikling af vore Forhold, og at de løse og overspændte Meninger, hvori denne sunde Udvikling finder sin største Fjende, vilde blive tilbageviste herfra. Dog, der er endnu Meget at gjøre for at overvinde, hvad der er lagt i Veien for den lykkelige fremskridende Tilstand, hvorfor ellers saa mange gunstige Betingelser komme os imøde. Lader os derfor Alle, hver i sin Kreds, arbeide herpaa. Den, der med Klarhed har opfattet de Forhold, der have sat Gemytterne i Bevægelse, søge paa en rolig overbevisende Maade at berigtige de vildfarende Begreber, og Den, der ved egen Dygtighed eller Lykkens Gaver er kommen i en Stilling, som giver han Jndflydelse paa Manges Vel, benytte sine Rettigheder med Maadehold og billigt Hensyn til dem, som have faaet en ringere Lod. (Forts.).