Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1835-04-15
Hr. K. Schytte, Forfatter af Beskrivelsen, over Aarhuus Domkirke, berigtiger nu med Hensyn til det i flere Blade Anførte at Troe og Haab skulle ligge begravede i Aarhuus Domkirke", at der paa høire Side fra Jndgangen til Korskirken, findes et Epitasium tilhørende afdøde Raadmand Søren Sørensen fra Aarhuus, der døde 1686. Han med Hustrue er afmalet paa Epitaffet, paa hvis Sider sees Troe og Haab i 2de store Figurer, begge ligge begravede under en smukt udhuggen Liigsteen." Under Tittel af "Exorcismens eller den tilforn ved Daaben brugte DiævlebesværgelsesHistorie i Danmark, har Pastor Rohmann i Tøndern udgivet et lille indholdsrigt Skrift, hvori han antager at den har været almindelig gjennem hele Middelalderen. Den Formular, som her i Landet var brugelig for Reformationens Jndførelse, lød saaledes: "Derfor bekjend nu den Dom, som dig er overgaaen, du lede Diævel, og vid den rette levende Gud sin Ære; lad hans Søn, Jesu Christo, med den hellige Aand beholde sin Ære, og vig fra denne Guds Tiener N; thi Gud Fader og vor Herre Jesus Christus haver med sin Naade kaldet ham (hende) til sin Velsignelse og hellige Daab. Saa slet nu aldrig af det hellige Korses Betegnelse, som sættes paa hans Anled, det byder jeg dig ved den, som skal komme at dømme levende og døde." Og med Hensyn til Overtroen, meddeler Forfatteren følgende Slutnings=Note: "Det er ikke længere end omtrent 60 Aar siden, at adskillige Præster her i Jylland støde i stor Anseelse som Diævlebesværgere, og deriblandt en af mine Formænd. Om ham havde jeg længe førend jeg nogensinde tænkte paa at komme hertil, for en Deel Aar siden af hans egen Datters Mund hørt en Fortælling som en saadan Besværgelse, hvilken jeg ofte og endnu faa Dage førend jeg skriver dette, har under Salligheds Forsikkring hørt bekræftet af Oldinge her i Menigheden, som personligen have kjendt ham, saavel som en anden Præst, der var hans Mentor i Thaumaturgien. Historien - kun een af flere - lyder som følger. Bemeldte min Formand, som jeg vil kalde Ve var, førend han blev Præst, Degn og Skolelærer nogle Mile herfra; som studeret Mand havde han nogen Magt over Diævelen, men da han manglede den præstelige Vielse, blev han ham dog undertiden for stærk. Under saadanne Omstændigheder kom hans Mentor ham gjerne til Undsætning. Nu hændtes det engang, at en Mand i Sognet blev svært besat af Diævelen, og Degnen begyndte at besværge ham, men denne Diævel var seig." Præsten eller Mentoren havde nu den rare Gave, at skjøndt han boede nogle Mile borte, kunde han dog mærke paa sig, naar Degnen var i Knibe. Da dette nu blev Tilfældet under den nævnte Besværgelse, befalede han sin Karl at spænde for Vognen, og drog derpaa afsted i den bælmørke Nat, men da han kom udenfor Porten, vilde Hestene ikke længere og vare ikke at faae af Stedet. H. Spring af - sagde Præsten - og stru det høire Bag hjul af og kast det ind i Vognen."men" – bemærkede Karlen - "saa kunne vi slet ikke kjøre, det kan ikke ikke gaae an, Husbond!" – "Slubbert, tog Præsten Ordet - har jeg nogentid befalet dig Noget, som ikke kan gaae an; gjør som jeg siger." Som sagt, saa gjort og nu gik det i fuld Fart over Stok og Steen i en Hast lige til Maalet. Men det var ogsaa den høie Tid at Præsten kom; havde han tøvet et Qvarteer længere, havde Degnen været leveret, thi han havde allerede læst alle Bøgerne igjennem og havde kun et Stykke tilbage af den Sidste. Men nu maatte Satan give sig. Dog - hvorledes kunde Præsten kjøre med 3 Hjul, Ja, der stak Knuden. Da Hjulet var skruet fra, besvoer han Diævelen, som stod foran Hestene og forbød dem at komme frem, og det med en saadan Virkning, at den Onde selv maatte lægge sin egen venstre Skulder under Arelen og agere Hjul, og da dette var ham en ubehagelig Forretning, drev han Vognen saa glubsk afsted. Ja, det var en klog Mand!! - At denne Historie ikke er nye, veed en stor Deel af Jylland, og Mandens Navn, uagtet han er død for mange Aar siden, er bekjendt nok, han hed i daglig Brug: "Slante-Laurs."¬