Berlingske Tidende, 1835-05-16
flere tydske Blade indeholde en af Journal des Debats uddraget Artikkel, hvori et Brev omtales, som Feldt-Marschal Lieutenant, Grev Mazzuchelli, Gouverneur i Brünn, skulde have skrevet til Majland, og hvori han først skulde have meddeelt Confalonieris og hans Medskyldiges Benaadelse osv. Det forraader lidet Bekjendtskab med en saa betydelig Statsmands Stilling, men endnu mindre med Grev Mazzuchellis Personlighed, (han opholder sig desuden allerede i fire Uger i Vien, forat værdige en saadan Artikkel, hvis Hensigt man let kan gjette, en Optagelse. Uden Fare for at vorde gjendrevne, ere vi i Stand til paa det Højtideligste at erklære, at denne foregivne Skrivelse af Grev Mazzuchelli er en reen Opdigtelse J Følge en Privat=Skrivelse fra Brodi ere der over 300 Huse afbrændte og Skaden skal være uoverseelig. Fra Schwerin skrives under 10de Maj, at der i Ludvigslyst var blevet en officiel Beretning trykt over Høitidelighederne ved den regierende Storhertugs Jubilæum. Flere regjerende Fyrster og Prindser havde i Person indfundet sig; flere Hoffer havde sendt Gesandter til Lykønskning. Det storhertugelige Huses Medlemmer overgave Familiens ærværdige Hoved, fuld af en sindrig Betydning, en Guld=Egekrands med 50 Blade, og Frugter, og Hs. Kongl. Høyhed Kronprindsen af Preussen i Hs. Majestæt Kongens Navn tvende Porcelain-Vaser af hø Kunstværd. Men ikke alene i Residentsen, men overalt i Landet fejredes denne Fest, som endnu nogen Tid vil vedvare. Den store Proces, hvori Fortiden holder Ret over Fremtiden Pairerne ere nemlig i Gjennemsnit i en Alder af 60 Aar, medens de Anklagede i Almindelighed neppe ere 25 Aar gamle – har nu allerede varet i tre Dage og hver Dag kun medført Forlegenheder af den piinligste Art, endnu er man ikke kommet til at oplæse Anklage=Acten. Den 8de holdt Pairsretten intet Møde, da den Dagen i Forveien ikke kunde blive enig om, hvad der var at gjøre, for at give Sagen et anstændigt Udseende og bringe den nødvendige Anstand ind i Debatterne. De Anklagede have erklæret i Journalerne, at de ikke oftere ville møde for Retten, uden hvis man slæber dem derhen med Magt og denne Protestation er undertegnet af 110 af de 121 Anklagede, dertil kommer endnu umuligheden i, om man ogsaa virkelig slæbte dem frem for Skrankerne, at faae dem til, paa en rdentlig Maade at deeltage i Debatterne; thi hidindtil have de kun foranlediget tumultuariske Scener. Man har foreslaaet flere Maader: 1) At deele de Anklagede i tvende Classer, af hvilke den ene, formodentlig bestaaende af 11 føjelige Lyonesere, strax skulde dømmes, men Debatterne over de øvrige derimod opsættes indtil ogsaa disse havde givet utvetydige Beviser paa deres Føjelighed; 2) at ansøge Kongen og Udstedelsen af en Amnesti for den føjelige Minoritet, og at opsætte Forhandlingerne over de Andre i sex Maaneder, eller 3) slet ikke at tage Notitse af Protestationerne, at lade enhver Anklaget, der ikke vil møde, blive siddende i Fængslet og føre enhver Tumultuant der tilbage; og da at behandle dem, som om de vare tilstede, og saaledes uden Ophold at fortsætte Sagen. Dog have disse Midler ogsaa deres Betænkelighed. Hidindtil have kun saa af de Pariser-Anklagede blandet sig i Sagen; deres Notabiliteter, de Herrer Marrast, Napoleon Lebon ofv have med Villie holdt sig tilbage, for at lade de udmærkede Lyonesere og Marseillere Baume, Le grange og Maillefer, faae Æren af at begynde Kampen, og for senere, hvis de skulde finde sig foranledigede, med beste større Eftertryk at kunne træde op. Jmidlertid er den ydre Rolighed endnu ikke blevet forstyrret ved Proressen, skjøndt de militaire Forsigtigheds-Forholdsregler daglig stige. Den nylig omtalte Protest fra en Deel Nationalgardister har draget Capitain Hulots Suspension paa tvende Maaneder efter sig; han havde nemlig undertegnet den først, men heraf er opstaaet en ny Protest fra hiin Legions Officerer, og nu taler man alvorligt om, at opløse den fjerde og femte Legion. Folkemasserne, der iagttoge de Anklagedes Bortførelse til Fængslerne, yttrede vel Deeltagelse, men forholdt sig dog rolige. Den 7de d. M. bleve de samlede ved Fængslet til Kl. 11 om Aftenen, og sange Marseillaisen, og Le chant du departe, hvori de Anklagede stemmede i med. J Onsdags Mødet kom Retten først Kl. 5 tilbage fra Deliberations-Værelset, og Præsidenten bekjendtgjorde følgende Sentents: "J Betragtning af de svære Forstyrrelser, der ere forefaldne for Skrankerne; i Betragtning af, at flere Anklagede, uagtet Præsidentens Advarsel, ved Skrig, Tumult og Voldsomheder have standset Rettens Gang: meddeler Retten GeneralProcureuren Acten over hans, mod den Anklagede, Cavaignac. fremmede Paastand, udsætter Eragtningen over denne Paastand, indtil Hovedsagens Afgjørelse, og erklærer, at den (Retten) dersom nye Uordener skulde finde Sted, vil gribe til de nødvendige Forholdsregler, for at sikkre Roligheden for Skrankerne og Rettens ustandsede Gang. – Præsidenten erklærede derpaa Mødet for hævet. Flere af de Anklagede forlangte endnu at komme til Orde; men Municipal-Gardisternes Commandeur commanderede sine Folk til Opbrud; de marscherede bort, idet de droge de Anklagede med sig, og man hørte kun, hvorledes disse atter protesterede mod den nye Sentents. – Da Mødet aabnedes den 7de, saae man Oberst Festhammel, forhen en meget populair Mand, med hvem Restaurationen havde havt et vaagent Øje, personlig commandere sine, i Salen værende Gardister. Kun fem Advocater sadde paa Bænkene: Hr. Crivelli, for den Anklagede Guichard, Hr. Manestrier og de Herrer Favre, Vismatte og Bavour, der synes at være anerkjendt af de Lyoneser-Anklagede, til hvis Defensorer de ere udnævnte. Præsidenten havde netop befalet Actuaren at oplæse Anklage-Acten, da de Anklagede Martin Mailleser og Baune, og med dem Advocaten Crivelli forlangte at komme til Orde. Dette til stedtes den sidste. Hans Paastand gik ud paa, at de Medlemmer af Retten, der havde deeltaget i Processens Jnstruction og anerkjendt Anklagens Retslighed, nu skulde afholde sig fra al Ju dicatur, og denne Paastand grundede han paa en Forskrivt i Code; han meente, at Retten, hidindtil i sin Procedure havde rettet sig efter Codes Forskrivter, med Hensyn til Assiserne, og navnlig til de Anklagedes Skade, og derfor maatte dens Forskrivter nu ogsaa komme til Anvendelse, hvor der var Spørgsmaal om deres Fordeel, som i nærværende Tilfælde. Retten syntes at have sine Grunde til at laane Øre til dette Procuratorkned, hvorved den uhyre Proces vilde kunne synke ned til de almindelige pedantiske Pladerier; men de Anklagede, Baune og Lagrange gjennemskuede snart, hvor skadelig en saadan Vending af Sagen kunde blive for dem, og de afbrøde Advocaten, for at erfare, i hvis Navn han førte Ordet. For den Anklagede, Guichard fra Lyon, som længes efter Processens Tilendebringelse, og som derfor vil opbyde Alt, for ej at give Anledning til Udhalen, svarede han. Lagrange forlangte nu, at man i Protocollen skulde bemærke, at de øvrige Anklagede ikke vilde vide noget af Hr. Crivelli og hans Sophisterier, og tillige forekastede han Præsidenten, at han havde tilstedet Advocaten at tale, førend Acten blev oplæst, hvilket Dagen i Forvejen var blevet nægtet de Anklagede. Nu fik Advocaten Menestrier Ordet; men da han erklærede, at han traadte op i Hr. Mollard-Lefebres Navn, afbrødes han af denne med den bemærkning, at han ingenlunde havde bemyndiget ham dertil. Har De ikke skrivtligt opfordret mig til at være Deres Defensor spurgte Hr. Menestrier. "Jeg havde i Sinde at forsvare mig selv svarede Hr. Mollard – men da Code vil, at man skal have en Defensor med, saa har jeg antaget Hr. Menestrier, for Formens Skyld og under den betingelse, at han punktlig skal holde sig til mine Jnstructioner, og kun tale da og kun det, naar og hvad jeg tillader ham. Advocaten blev udleet og trak sig slan tilbage. Derpaa kom den Anklagede, Martin Maillefer til Orde; han erklærede, at man fremfor Alt maatte undersøge, om Retten var competent; da de Anklagede imidlertid ikke vare denne Opgave voxne, saa vilde han gjentage sin, Dagen i Forvejen forkastede Paastand og selvvalgte Defensorer, med den Erklæring, at hvis samme ikke antoges, vilde de Anklagede ingen videre Deel tage i Debatterne. De har ikke Ret til at tale i andre Anklagedes Navn. – svarede General-Advocaten Chegaray; men de Anklagede raabte alle, at de istemmede Hr. Martins Protestation. Da Retten vilde bortfjerne sig stod den Anklagede Lagrange op og foredrog følgende Protest, under Præsidentens og Parquettets Vægringer, men alle de Anklagedes jublende Bifald: Hvis jeg saa at sige frivillig har fremstillet mig for Dem og ikke oppebiet, at man med Magt slæbte mig for Skrankerne, da indbefatter, denne min Handlemaade ingenlunde nogen Anerkjendelse af Deres Forum. Ved at fremstille os have jeg og mine Staldbrødre, villet give Nationen Leilighed til at iagttage, hvorledes De træder de Anklagedes Rettigheder under Fødder, idet De betage Forsvaret alle Midler, al Kraft og al Offentlighed. Jeg protesterer mod det lange Fangenskab, der har bragt vore Familier til Bettelstaven, mod den Maade, man har holdt os fangne paa, der har ødelagt vor Helbred; mod Afsondringen i Fængslet, hvorved man har berøvet os ethvert Opholds-Middel, vore Venners Besøg og Samqvemmet med vore Forsvarere; mod Jndretningen i denne Sal, i hvilken jeg ikke opdager noget sandt Publicum, som hvilket jeg kun betragter vore Koner og Børn eller Jndivider af selve Folket, lig os selv; kort, jeg protesterer mod Alt, hvad De have, og hvad De ville foretage Dem med os. Nu maae De dømme os friskvæk til Skaffettet, uden at have hørt os og uden at vi ere blevne forsvarede. – Da han havde endt, gjorde Præsidenten, som forgjeves havde søgt, at standse hans rappe Tunge, den bemærkning, at han havde talt, uden at have Ordet; man loe, og Lagrange tilføiede: "Det er mig ligegyldigt, om De tager Rotitse af min Protestation eller ei; jeg vilde kun foredrage Nationen samme; Nationen vilde jeg fremkalde til Dommer mellem Dem og os; og denne min Opfordring til Nationen vil tidlig eller seent blive lagt Mærke til. – Nu trak Retten sig dage, og efter en Times Beraadslagning bekjendtgjorde den en Beslutning, ifølge hvilken Advocaten Crivellis Paastand blev forkastet. Massen af de Anklagede raabte: "Det angaaer ikke os 1 – Nu lykkedes det Martin Maillefer at bemægtige sig Ordet. Han yttrede blandt Andet: Vi have frivilligt stillet os, fordi vi meente, at Æren bød os, at dele vore Staldbrødres Skjæbne. Men vi have stillet os, med den Overbeviisning, at vi i Dem, mine Herrer Pairer, ingenlunde vilde finde Dommere, men Fjender. Vi have stillet os frem for Dem, for at afrive alle Masker, for at blotte alle Løgnene i Deres Anklage-Act og forugjendriveligt at bevise, at ingen Anden, end Regjeringen har udtænkt og opspundet det Complot, for hvilket man nu har sat os under Tiltale. Denne Kjendsgierning ville vi bevise, men ikke for Dem, hvis Judicatur vi forkaste og afskye, men for vore Medborgere, som man, med Hensyn til nærværende Anklage paa det meest oprørende har bedraget. Parrer af Frankerig! endte han - Gaaer kun frem paa Vilkaarlighedens begyndte Vei; føier kun vore Hoveder til dem, De allerede have afmeiet; kolde imødesee vi Deres Dom, som Verden alt forinden har brændemærket. – De Anklagede applanderede, General-Procureuren talde om, at Rettens Anstand var fornærmet ved hans Udtryk og Præsidenten vilde atter have Anklage=Acten oplæst, men ogsaa denne Gang afbrødes Oplæsningen. Efterat nogle Anklagede og en Advocat havde tiltvunget sig Ordet, voxede Tumulten frygteligt, og General-Procureuren holdt et Foredrag, hvori han paastod Forholdsregler mod deslige Optrin, nemlig at lade de tumultuariske Anklagede føres tilbage til Fængslet, hvor de da senere kunde faae Underretning om det Passerede, Under den stigende Larm befalede Præsidenten, at bringe de Anklagede, der næsten alle vare sprungne op paa Bænkene, til Sæde igjen. En af de Anklagede fra Etienne, Chaussidere, raabte truende til Gardisten, der vilde udføre hiin Befaling mod ham: Vov ikke at røre mig, Respecteer i mig en gammel Keiserlig Gardist, som var med i Ægypten. Troer Du, at jeg er bange for en ung Conscriberet? Jeg har bortskudt flere Patroner, end Du i Dit Liv kommer til at see. Endelig nødtes Præsidenten til at lade de Anklagede føres ud; og selv dette skeete ikke uden Vanskelighed. Memorial des Pyrendes, melder: Paaskesøndag tog Don Carlos til Jegura, hvor han traf Lord Elliot og hans Følge, og gav om Tirsdagen et stort Maaltid; Taffelet var paa det rigeligste besat. Fire Carlist Batailloner bleve mynstrede, og Lorden beundrede deres gode Orden og Holdning, trods deres Beklædnings slette Tilstand. General Eraso og andre Anførere, spiste om Onsdagen hos Lorden, der og Torsdagen afreiste til Alsama, for derfra at tage videre til Pamplona. Han har hos sig et af Zumalacarrequi undertegnet Cartel, til den Ende, at giøre en Ende paa alle de Grueligheder, som saa meget have nedværdiget denne Krig; dertil fattes nu intet uden General Valdez's Underskrivt, men først maa et formelt Spørgsmaal afgiøres: Don Carlos fordrer som sine qua non, at Underskrivten ikke skeer i Jsabella l's Navn, og da Christinerne uden Tvivl, vilde have ligesaameget imod Underskrivten i Don Carlos's Navn, saa er der nu i Forslag, kun at nævne de tvende øverste Befalingsmænds Navne, og det paa enhver af de tvende Udfærdigelser i en forskjellig Orden, saa at Jngen ubetinget indrømmes Fortrinnet for den anden. Election siger, at Capitlet i Sevilla havde opslaaet 200 Huse, som tilhørte det, til Salg, hvilket vil indbringe en Million Pd. Endnu andre 800 i Staden tilhørte det.