Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-08
Om Cometen i Aaret 1832. Den skal træffe sammen med Jorden. Er saadan en Begivenhed mulig? Hvilke vilde Følgerne deraf være naar det var mueligt, eller, naar Comeien i det mindste kom Jorden meget nær, - Skal en Comet træffe sammen med vor Jord, laa maa den i eet Punkt gjennemskjære vor Ekliptit de den man i eet Punkt berøre den Vei, paa hvilken Jorden bevæger sig om Solen, antaget, man nu Jordens Gjennemsnit for 1719 geographiske Mile, saa kan man vedde 1718 mod 11 at Cometen ikke vil møde os; imidlertid umuligt er det dog ikke. Nogle Cometer ere virkeligen allerede komne andre Verdenslegemer la nær, f. Ex. 1773 en vor Jord. En anden kan altsaa komme endnu nærmere. Er den lille, mindre end Jorden, saa ville vi, ved den Stærkeres Ret, tvinge den, at gaae evigen, som Drabant, med os, vi ville da have to Maaner. Dog vilde denne Seir ikke være os til nogen Baade. Alle Phænomener, som man antager at hidrøre fra Maanens tiltrækkende Kraft, vilde dobbelt stærke finde Sted; heftige Vinde, hyppig og frygtelig Torden, rasende Storme, Tiltagen af Ebbe og Flod; uophørlige Oversvømmelser; maaskee blevendog Aaret længer, da endnu en Masse i Jordens Planetbane vilde kunne gjøre sammes Løb langsommere. - Værre vilde det blive om Cometen skulde være større end Jorden. Da vilde den trænge vor Klode ud af sin Bane, og ved sin stærke Tiltrækningskraft slæbe den gjennem det uendelige Rum, vi ville stedse see os mere fjernede fra Solen, savne dens Varme og Lys, kun Stjernerne vilde forunde os deres blege Skin, ja, vi vilde ikke have Aar eller Aarstider mere; Menneskene vilde omkomme af Kulde og Mangel. Kom Jorden omsider i et andet Planetsystem, qvægede sig dens levnede Jndbyggere igjen ved den ny Sols Straaler, saa nærmede Cometen sig maaskee denne igjen for meget og hvad der var undgaaet Kulden vilde Heden tilintetgjøre. - Kan den end ikke trække os til sig, saa vil den dog foraarsage store Forstyrrelser. Ere begge Verdenslegemer ikke i Ligevægt i Henseende til Electriciteten, saa vil ved begge Armosphærers Sammentræffen, en frygtelig Detonation finde Sted. Alle Vulkaner ville drives til skrækkelige Udbrud, den hele Vandmasse, følgende Cometens tusind Gange større Tiltrækningskraft, eller maaskee ogsaa ved en høi Temperatur af samme sulyndet og udvidet, vil, i Skikkelse af Dunst, tralle fra Jorden til hiin, og denne, som Maanen, berøvet Vandelementet, rulle, som Skelet, gjennem Rummet - Støder Cometen paa Jorden selv, saa vil Stødet forandre dens Axel og dens Æquator, og Vandet, lydende Centrifugalkraften, styrte sig mod den ny Æquator. Vee det Land, som Cometen rammer, Eller blev kun et Land, en Stad med sine Beboere, sine Bibliotheker, tilovers, hvor vilde da ikke alle Aarhundreders Konster, Videnskaber, Arbeider gaae under paa een Dag? – Maaskee udholder Jorden aldeles ikke Stødet, Kan den ikke springe i Stykker, der, som egne Planter, bevæge sig i egne Baner om Solen, Alle Astronomer holde jo Juno, Ceres, Pallas og Vesta for intet andet end Ruiner af en Planet, som engang befandt sig mellem Mars og Jorden. - Dog, værer uden Frygt, kjere Læsere og Læserinder, Vi ville roligen oppebie 1832, endnu have vi fire Aar at løbe paa. Jeg, for min Deel er uden Frygt, indtil de ulykkelige spaaende Astronomers Regning ogsaa stadfæstes af Mænd, som Arago, Gambert, v. Zach og Andre. (A. Dinzmann.)