Københavns Adresseavis, 1770-08-22
1. Om Frygt ved Tordenveyr. Det er en ævig Sandhed at Menneskets Hierte er en trodsig og forsagt Ting; og hvad man meest maa undres over, er, at det trodser de nærmere og rimeligere Farligheder, og ved fraværendere og usandsynlige skiælve det. Paa den farligste Aarets Tid, og med forvoven Diervhed vover Mennesket sig paa Søen; omendskiønt dette Elementes Troløshed er ham bekiendt formedelst den bedrøvelige Undergang af saa mange Skibe, som hvert Aar forgaae. Mennesket boer og sover rolig ved de ildsprudende Bierges Fod, om de end oven fra skiæler ham med Ildfloder, og neden under ham kunne aabne sig og opfluge ham. Forsætligviis tillukker han sine Øyne, imod egen Erfaring og Historiens Fortælling, og hielper sig med den uvisse Trøst, at han betids nok skal kunne mærke Ulykken og undvige for den. Soldaten gaaer modig imod de plantede Kanoner og det hele fiendtlige Skyts, styrter sig i Feltslaget, hvorvel han mange Gange har seet Tusinde at falde ved sin høyre og Tusinde ved sin venstre Side. Men neppe drager et stærkt Tordenveyr op paa Himlen saa blegner Soldaten Jøklufields Naboe skiælver og Matrosen beder. Hvoraf rei ger sig denne Frygt hos Folk, som efter al Anseelse agter deres Liv for intet, da det dog er det eneste, som de kunne miste Hvoraf kommer det, at fornuftige Personer, som meget vel kiende Tordenens Egenskaber, tage i denne Angest deres Tilflugt til Hielpemidler, som intet mindre end ere det? At de krybe i Skiul i mørke Kamre og dybe Kieldere, for hislet ikke at see Lynet, og der ikke at høre Tordenen, Ret ligesom at Mørkheden, og en Kielder, om den endog var Brandfrie og Bombefast, vare i Stand til at værge for Lynilden, Sandelig, denne Frygt kan ingen anden Aarsag have, end det Jndtryk, som de Begreb om Torden, man i sin spæde Ungdom har faaet, har gjort paa deres Siel. Jntet er sædvanligere, end at Mødre, Ammer og Barnepiger, naar det tordner, sige: at den kiære Gud er vred, eller og at det er et forskrækkeligt Guds Veyr, at de som helst bande, bryde ud i denne og andre lige Talemaader: Jesus Christus, Kors o. s. v. Ja om end Mødrene eller Barnepigerne ere kloge nok, ikke at lige dem saadant, saa seer dog Børnene øyensynligen og tilfulde deres Banghed, og at der maa være noget frygtagtigt eller nogen Fare for Haanden, som man vil dølge for dem. De frygte sig altsaa med dem, uden at vide Aarsagen dertil, og hvorfor man frygter sig, ret ligesom en Soldat, der møder en Hob flygtende Kammerater, flyer med dem, uden at bekymre sig om, hvad enten de forfølges eller ey; eller ligesom Pøblen paa Gaden, naar de see tre eller fire løbe, løber med, uden at vide, hvorhen. Denne saa tit og igientagne Medfrygt giør det omsider til en Vane hos Børnene, og de frygter sig i Alderdommen for Tordenveyrret, alleneste fordi de i deres Ungdom har frygtet sig for det; thi Vanen er den anden Natur. Hvor vanskelig deslige i Ungdommen indgroede Begreb og antagne Vaner ere at udrydde, seer man i den Frygt for Spøgelser, og Mørket, som har reist sig hos dem i Ammestuerne; saa at undertiden forstandige Folk ikke aldeles har kunnet bare sig derfor, naar de i Morket har gaaet allene forbi Kirkegaarde, Retterstæder og tykke Skove. Naar jeg siger til en Frygtagtig: Vær ey bange, saa er det ligesaa forgiæves, som hvis jeg vilde sige til een, som haKoldesygen: Frys ikke! Thi Frygten er Sielens Feber, og den lader sig ikke undertrykke, naar Faren er der, eller naar at den formodes at være der Jeg vil altsaa ikke forlange af dem, som zitre ved et Tordenveyr, at de ikke skulle frygte sig, thi dette er umueligt for dem, men jeg vil kunn til deres Tilfredsstilling vise, hvor ringe den Grad af Rimelighed er, at de skulle komme til at staae i Fare for, at miste deres Liv, deres Sundhed og deres Gods; thi disse Ting ere det dog, hvorfore de frygte. Lad os antage, at paa en Qvadratmiil i og om en stærk beboet Stad opholde sig 200000 Mennesker. Vi ville fremdeles antage, at af 10 Tordenveyr, som drage op over denne Quadratmiil, et Menneske dræbes af Lynilden, og at een Bygning antændes eller beskadiges, saa forholder sig hans Fare, at Slaget skulde ramme ham, som 1 til 2 Millioner, og at den skulle ramme hans Huus (naar jeg paa QuadratMilen antager 25000 Bygninger, smaa og store, Boder, Sale, Stalle og Lader) som 1 til 250000. Er denne Proportion vel at regne for meer, end een blot Muelighed, Og dog alligevel er denne Beregning endnu for liden. Mange Mennesker forhauses heftigst ved Tordenernes maajestætiske Buldren, da dog denne ikke gjør den allermindste Skade, men kun Lynilden. Tordenen giver os den trøsterige Efterretning, at Faren for denne Gang er forbi. Tordenen er saa skyldig i alle disse Ødelæggelser, som en Bøsses Knald er i Dyrets Død, paa hvilket Skuddet blev sigtet. Dadet altsaa er Lynilden, som giør Skade, saa var denne i hvordan det og hændtes allene at frygte for. Men i hvadsomhelst det end er, saa kan endog her den afgjorte Sandhed tiene til at skaffe sig Rolighed. Hvosomhelst der seer Lynilden, han rammes ey af den. Thi naar den reiste sig i nogen Slags Frastand, saa udkræves der et vist Tidemaal, førend den kan bane sig Vey til den Person, som den skal ramme, og da den er forbi i et Øyeblik, saa har og dens Virkning taget en Ende tillige med dens Jld. Man har udregnet, at Jldens Bevægelse i det mindste maa være saa hastig, som Luftens Hastighed er, naar den trænger ind i et Rum, som er tom for Luft, saasom den trykkes af den hele Attmosphære c: Dunstkreds. Men denne igjennemløber et Rum af 1305 Fod i en Secunde; Knallet derimod igiennemløber i lige Tid ikkun et Rum af 1280 Fod, og efter dette Maal kan man beregne Tordenveyrets Frastand, naar man paa et Pendul=Uhr c: Stue=Uhr i agttager Mellemtiden, førend man hører Tordenen efter Lynilden. Nu vilde jeg ønske, at kunne være i Stand til, at meddele mine Læsere et sikkert Forvarelses Middel imod Lynilden, men der gives ikkun faae, s. f. Ex, at staae paa Silke eller andre Ting, som ikke blive electrisk, og den mindste Deel Mennesker ere i de Omstændigheder, at de kunne betiene sig deraf.