Aalborg Stiftstidende, 1836-06-01
Det fjerde Jndstillingspunct ansee vi naturligviis for det Vigtigste, og saaledes har ogsaa Forsamlingen opfattet Forslaget, thi om dette Punct alene dreie Forhandlingerne sig. Hvad nu Oberst Brocks Forslag angaaer, da ville vi ikke tage det i Forsvar i dets Enkeltheder, vi lægge kun Vægt paa, at Ordet: almindelig Værnepligt af ham var udtalt, og ville nu gaae over til at besee de Jndvendinger, som ge Medlem, hvilket vi for Kortheds Skyld ville betegne med A., fremførte derimod. De indeholde saa meget Falsk, blandet med noget Sandt, at det maa tilgives os, om vi blive noget vidtløftige i at gjennemgaae dem. A. gjør sig selv det Spørgsmaal, er ei for alleBorgerklasser lige Værnepligt overeensstemmende med det danske Folks Tarv, For at besvare dette tager han Hensyn til 1) Statens politiske Stilling; 2 de forskjellige Borgerklassers aandelige og materielle Jnteresser og 3) disses Jndflydelse formedelst Vexel virkning paa den almene Velvær."De store Magters Jalousi, mener A., er Danmarks tryggeste Værn; Staten, i sig selv lille, bliver vigtig ved sin Beliggenhed, og ingen af de Magter, der kunde blive os farlige, vilde tillade, at den anden bemægtigede sig Danmark. Mærkværdigt nok er her det, som i flere Henseender maa ansees for farligt for Danmark, udhævet som noget i og for sig betryggende: den Vigtighed nemlig, som Beliggenheden giver os. Thi netop denne Beliggenhed maa jo ofte kunne friste krigførende Magt ter til at angribe os, og lad saa være, at den gjensidige Rivalitet mellem de større Magter vilde gjøre en stadig Besiddelse af Danmark for nogen af disse Magter vanskelig, saa kunde den dog aldeles ikke forhindre, at vi, ved manglende Forsvarsanstalter, let vilde blive et Bytte, om end kun for en Tid, for en fremmed Magt. Men hvilke Ulykker vilde allerede ikke flyde heraf, Landet besat først af en Fjende, og siden af en anden, der vel kom som Ven for at befrie os, men visselig ikke rakte os denne saakaldtes Venskabstjeneste for Jntet. Vi kunde blive og vildet blive plukkede ret ordentligt baade af Fjende og Ven, og havde da den Harme oven kjøbet at skulle være en anden Magt takskyldig for vor Redning. Vi begribe ikke, hvorledes man med 1807 eller retteres alle Tiders Historie for Øie kan snakke om, at den europæiske Politik alene sikkrer os. England kundet ei være tjent med, at Frankrig fik Danmark og Frankrig ikke med, at England tog os, og hvad var Følgen? Maaske den, at vi trygt hvilede i Fredens Skjød, Følgerne føle vi desværre endnu, og hvadske Fare der ved Wiener-Kongressen truede endog vord Selvstændighed er vel ikke omtalt i Klubers Acter, men dog derfor ikke ubekjendt. Havde vi havt en kraftig Folkevæbning, vilde vi da have mistet vor Flaade, Vilde vi seet Kjøbenhavn brænde? Vildelse vi have havt den Ærgrelse at see en i sig selv tapper Nation, der brændte af Harme over det engelske i Angreb, af Mangel paa Krigsøvelse blive til Spotyefor Fjenden? Hvad betyder overhovedet den Sikkerhed, som Ridvaliteten mellem de større Magter menes at give de smaae Stater, Kun med Jndskrænkninger gjælde denne Sætning: thi hvor let kunne ikke de stor Magter forene sig om at deele Stridsæblet? J Kr. gen 18067 var Rusland allieret med Preussen, Freden til Tilsit blev sluttet - og Rusland fik er Stykke af Preussen. J Krigen 1796-97 imeller en Østerrig og Frankrig stræbte Venedig at vedligeholdt sin Neutralitet, heldede imidlertid meest til Østerrig, fordi det ikke havde Tillid til Varigheden af de Franskes Herredømme i Jtalien. De Franske seirede Venedig ophørte at existere - og Østerrig fandt sig ret godt i at faae den største Deel af Republikken Gebeet i Campo=Formio=Freden. - Det kunde altsaa meget vel tænkes, at de stridende Magter venskabelig kunde ene sig om, at den danske Stat ophørte af nexistere, naar den ikke havde Evne til at forsvare sig Beliggenheden kan bidrage til at gjøre os til Mere lend vi efter Landets Størrelse, Folkemængde og Hjælpekilder ellers vilde være, men den kan aldrig fritage os for at være betænkte paa et kraftigt Forsvar De store Magters Rivalitet kan, naar vi selv ere paa vor Post, være os til stor Nytte, men den kan, som sagt, aldeles ikke sikkre os for fremmed Herre, domme, naar vi tilsidesætte Hensyn til vor Sikker, aghed. - Hvad A. i denne Henseende har bemærket bliver altsaa kun rigtigt under den Forudsætning, at vi selv gjøre vort Muligste.