Viborger Samler, 1809-09-28
Opfordring til Viborg Stifts Beboere af alle Stænder, af alle Folkeklasser. Hine September Maanedens Rødselsdage i Aaret 1807, da Fastlandets Fjender, Britterne, hærsede Tanmark, og især dens Hovedstad ved Brand, Sværd og Ødelæggelse, ville staae evig uforglemmelige i Eftertidens Aarbøger, som Minder og Englands Fremfærd mod et Land, som, medene mange af Europas Statspillere rystedes, stod ved sig Tron herskers urokkelige Standhaftighed, klorfast; men ikke mindre uforglemmeligt vil, saalænde Danmark er til, Mindet staae der om dansk Borgersind, er kjendt Borgerværd, og den ædle Broderkjerlighedens Følelse, der gjerlitligen orflammede enhver mindre eller mere Formuende, hver Høi og Lav til at ofre sin Skiørv til Lindring for de Brandlidte, for de Oæstede og deres Huustroer og Børn, for de tappe norske Brødre, og til Danmarks ranede SøeværnsGjenoprettelse. Ædle Medborgere, En nye Leilighed, værdig Nationens Opmærksomhed, frembyder sig for Eder til Veldædighed, der altid var et udmærket Hovedtræk i Dannerfolkets Karakteer. De offentlige Blade forkyndt og at danske og norske Stand, i deres lovlige Kald paa Bølgen bleve Fiendens Rov, sukke paa de engelske Øer, ei allene over Tabet af deres Frihed, Skabningens ædelste Gode, men ere endog udsatte for Hungerens piinlige Nød, i det disse stolte Øeboere, ved dette umenneskelige Middel ville tvinge dem til at gaae i brittisk Sold, til at vorde deres Eed og deres Konge utro, og til at fægte mod det elskte Fødeland, Men disse Ædle, deres Pligt tro, vælge hellere Hungerens langsomme Død, end indvillige et saa fornedrende Forslag. Held og Hæder med disse Kiække, der hellere ville leve med Ære, i Mangel, end med Skam i Overflod, og derved vanære dem selv og Nationen, Men dette tunge Offer de ved denne deres Troskab yde Fædrenelands kierligheden, kiøbes ogsaa dyrt. Jeg seer dem i Tankerne, disse Ulykkelige, som bleege Skygger, med haule Øjne, med indfaldne Kinder, med halv udtærede Lemmer at udstrække deres kraftløse Arme mod det elskte Moderland, hver selv Fienden æres som Menneske, hvor de længselfulde stue hen ud over det umaalelige Ocean, sukkende efter Gienforeningens føde Glæder ved elskede Huutroere, Børn, Fædres, Mødres, Venners Bryst, i hvis fortrolige Kreds, ved hvis deeltagende Barm, de - at forhen - nøde Jordens skiønneste Fryd, dens adelste Gode : Frihed og Tilfredshed. Hvo ere de Ufølsomme, der ikke belage disses sørgelige Lod, der ikke ønske at kunnehusaale disse nødlidende Fangne - o mangen Een blandt os har maaskee, uden Selv at vide det, iblandt disse en rer Broderen og Ven en kierlig Søn, for hvilke Medlidenhedens og Pligtens Stemme bør tale højt til Hjertet - og ved broderligen at række hinanden Haanden, ved fælles Sammenskud bidrage til at gjøre dem deres tunge Kaar mindre tunge? Kunne vi da end ikke ganske afhielpe, saa kunne vide lindre deres Trang, og hertil sigter nærværende Opfordring. Danske Mænd og Brødre, Mistyder den ikke, denne min Opfordring. Jeg er Dansk - og som dansk Undersaat er det mig en hellig Pligt - som Menneske slaaer mit Hierte varmt for mine lidende Brødre - som Embedsmand og Medlem af en Stand, der er hædret af Regieringen og af Folket, er det mig en frydefuld Tanke: om jeg, ved at bringe vore fangne Landsmænd uforskyldte Trængsler i Erindring, kunde opmuntre den ædelmodige danske Nation til at frembære nye Offere paa Menneskekiærlighedens Alter. Viser da, J gammel Jyllands ædle Beboere, viser ved samkristelig Medlidenheds udøvelse mod slavisk behandlede Brødre i Fiendeland, at Religion og Fædrenelands- og Broderkierli hed ligemeget besiæler Eder! Erkiender og føler: det er retfærdig Krav hine have paa fri Brødres Hielp; Selv den mindste Gave, ofret af et velvilligt Hierte, er tak- og hæderværdig. Enkens ringe Skiærv i Templets Blok, var af Religionsstifteren meere anseet end de Riges anseelige Gaver. Kongen vil med naadigst Velbehag modtage disse nye frivillige Offere, og hans ømme Hierte vil røres ved denne Broders kiærlighedens skiønne Yrtring, glad ved at være Fader for et Folk, der i Dyd og Fædrenelandkierlighed ikke staaer tilbage for eet eneste af Euroras mange Folkeslags. - Fleere Fædrenelandets Venner og Kongens tro Mænd ville følge dette Exempel - og vore fangne beklagelsesværdige Brødre, hvad ville de føle ved dette rørende Beviis paa Medbrødres menneskekiærlige Sindelag, - hvor ville de med Taalmod og stille Hengivenhed lide og vente, indtil engang Frelsens salige Time slaaer, - hvor vil deres af Sorgen maatte Øje fælde Glædestaarer, - og disse Frydens og Glædens opvakte søde Følelser var de da Eders Værk, ædle Menneskevenner, disse hede Taarer Eders Veldædigheds Løn! At virke Godt og skal Glæder omkring sig - at aftørre Taarer, og bringe Smiil paa de falmede Kinder - og dette er en Himmel paa Jorden.