Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-14
Jngen østerlandsk Despot hersker mere egen mægtigen end Moden. Damerne især maa føle dens Jernscepter. Den er det, der kan bringe et Fruentimmer til at afklippe det skjønne lange Haar, som fordum følgede sig om hendes svane hvide Barm, det Haar, som hun ikke havde solgt en Lokke af, om nogen end havde villet betale hende den med en Juveel. Den er det, der gjør det Stygge skjønt og det Skjønne stygt. Man kan næsten ikke bare sig for at lee, naar man seer, hvorledes vore Damer klæde sig, snart paa Tyrkisk, snart paa Sjællandsk, snart paa Engelsk og snart paa Græsk. En Hofdame begynder Moden, - en Tjenestepige ender den. Moden synes at have samme Skjebne som Hestene, - de begynde deres Løbebane hos en Greve eller Grevinde, og ende den hos en Vognmand. Dog gaaer Moden og undertiden en anden Vei. Jeg har lagt Mærke til, at een af de første, der indførte den Mode blandt vore Fruentimmere, at gaae næsten nøgen lige ned til Skuldrene, var en Tydsk Kokkepige fra Hamborg. Jeg mødte hende paa Volden, hvor alle Folk bleve staaende og saae efter hende. Det varede ikke tre Uger, og alle vore Dammer klædte sig ligesom hun. Fornemmeligen i Fruentimmernes Klædedragt seer man saaledes de latterligste og absurdeste Variationer. Fordum var det kun Bisper, som ved en Salvingsact eller anden høitidelig Handling havde en lang sort Fløiels Kjole paa, - nu gaae endog vore Damer i lange sorte Fløiels Pelse. Dersom de vidste, at det for det meste er Modehandlere, Fabricanter, Skrædere s., som indføre deslige, Moder, saa vilde de sandelig ikke være saa villige til, strax at efteraabe dem. Det er bekjendt, at den første, der bragte Parykker i Mode, var skaldet, og at den første, som indførte Brugen af Pudder, havde graa Haar, som han vilde skjule. Fra een Side betragtet synes denne overdrevne Modesyge kun at opvække Latter i det høieste Medynk med den menneskelige Svaghed, men i en anden Henseende synes den at have sørgelige Virkninger. Den slapper ofte de Baand, som binde Ægtemanden til Konen, Børnene til Forældrene, den forspilder mangen en retskaffen Mands offentlige Tillid og gjør ham stundom ulykkelig, – ja, hvad der endnu er det værste af alt, den nedbryder Fruentimmernes Sundhed og gjør dem uskikkede til at opfylde deres Moder pligter. En Dame, som ellers ikke kan taale den mindste Trækvind, som gaaer med Handsker hjemme i sit Huus, – er ikke bange for ude at klæde sig halvnøgen midt i den strængeste Frost. Mandfolkene ere i mange Henseender ikke mindre modesyge end Fruentimmerne. Beenklæder, der hænge som en Sæk omkring dem og naae op til Brystet, – en Vest, som er tre Tommer lang, – et Halstørklæde, der ligger som et stort Ankertoug, omkring Halsen og bedækker Halvdelen af et Ansigt med Bakkenbarter, der see ud som en Halvmaane eller en Sax, - Støvler, der skjule et Par læggeløse Been, ligesom paa en masqueret Redoute, - alt dette udkræves der til en complet Kjøbenhavnsk Petitmaitre. Men ikke allene heri, ogsaa i andre Ting hersker Modens Jernscepter. J ethvert Fag af Litteraturen, blandt Skribenter og Lærde, har den sit Herredømme. Den er det, der tvinger os til at troe, at uforstaaelig Ordbram er Philosophie, at Pesthuusfloskler ere Poesie, – at flau Hverdagssnak er Socratisk Viisdom, - kort sagt, den er det, som tvinger os til at begribe, hvad vi ikke kunne troe, og til at troe, hvad vi ikke kunne begribe. Jndfald.