Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-04-24
(Jndsendte Artikler.) Efter det i denne Tidendes Nr. 64 offentliggjorte første Aars Regnskab for Understøttelsesanstalten for gamle, trængende og værdige Borgere i Nykjøbing. synes denne velgjørende Stiftelse os ikke at have fundet saa stor Deeltagelse, som Øiemedet berettiger den til Borgerstanden i en By som Nykjøbing maa dog sikkerlig kunne bringe det til Mere, end et aarligt Bidrag af 165 Rbd., hvor det gjælder at mildne den værdige Deel af dens trængende Medlemmer de Dage, om hvilke vi jo Alle, selv Dem, der have fuldtop af timeligt Gods, hvorfor de kunne kjøbe sig Beqvemmeligheder, skulle sige: "de behage mig ikke!" Vi see ikke, hvad Grund man her kan have til at tilbageholde et Bidrag efter sin Evne; thi skulde virkelig Følelsen for Næstens Velvære, Deeltagelsen for den svage, idelig til Hjælp trængende Alderdom, der er dobbelt tung at see som at lide, hvor den henleves i Armod og Mangel, være noget slov ogsaa i vor Stand, som den er det i de andre, og behøve kraftigere Midler, behøve Elendigheden for Øie, see Betlerens fremrakte Haand, for der gribes til Hjælpen, da er der dog en anden Førlelse - hvor lidet glædeligt det iøvrigt kan være, at skulle appellere til den –, som ikke er sløv, hverken hist eller her, som kun behøver et ubetydeligt Stød for at vaagne og reise sig i sin hele Styrke, Følelsen for eget Velvære, Sandsen for egen Fordeel, og den kan her give en stærk Opfordring til at arbeide med uden Tilbageholdenhed; thi Hvo er Den, der, selv nok saa begunstiget af Lykken, nok saa rundelig velsignet med timeligt Gods, tør sige, at han ikke kan være arm og elendig imorgen, end sige langt frem i Tiden, Og Hvo skulde da ikke ønske, naar han Jntet selv eier for den Tid, da han ei længer kan erhverve, dog at nyde den qvægende Hvile, den Pleie og de Beqvemmeligheder, han trænger til og har fortjent, uden ængstlig Sorg for den Dag imorgen og dertil uden at modtage dette som Almisse, der jo saa ofte ydes med et kjærligt Sind, med Haanhed eller endog med haarde Ord Hvis man ønsker dette, da arbeide man med til Maalet; Tingen lader sig see fra to gode Sider, man kan betragte sit Bidrag som man tænker helst, enten som en mild Gave, hvor der er meest Hjerte til at give, eller som en Sparepenge for de besværlige Dage, hvor der er meest Forstand til at spare. - Hvad Stiftelsens extraordinaire Jndtægter angaaer, da have disse, naar undtages hvad der tegnedes eengang for alle ved den første Jndbydelse og senere er indkommen ved en Aftenunderholdning og en Bortlodning, nok været liig ingen. Vi troe, at de vilde være flere, hvis man kun stadig erindrede sig, at en Stiftelse med et saa smukt Formaal existerer iblandt os. J Odense, hvor der for faa Aar siden oprettedes en lignende, seer man saaledes jævnlig i Aviserne anmeldt extraordinaire Bidrag til samme, indkomne ved de forskjelligste Anledninger, det ene Bidrag vel hyppigt født af det andet, thi det gaaer her som i saa meget baade Godt og Ondt: Exemplet virker. Og sandelig, i hvormangen Forsamling, i hvormangen Familie, for hvormangen Enkelt er der ikke ofte god Anledning til at betænke en saadan Stiftelse, naar man kun mindes at den er til og har Krav paa vor Deeltagelse, kun ikke glemmer, at man kan feire en god og glædelig Dag, have Fest i Anledning af et opfyldt Ønske, et stillet Savn osv., uden at det altid ene eller fornemmelig skal skee ved Hjælp af Ganen eller Bugen - (det være iøvrigt lang fra os, at ville gjøre saa væsentlige Deele af os Menneskeskabninger Skaar i deres naturlige Rettigheder.), eller overhovedet ene ved Adspredelse, selv om den ogsaa er smuk og priselig, men mindes, at enhver Adspredelse, enhver Glæde kan forhøies og forædles ved Noget, som er meere end Glæde, ved at gjøre vel. – Gid derfor, at den unge Stiftelse, saa ringe og uanseelig den end er i sin Begyndelse, maa tildrage sig vore Medborgeres Opmærksomhed, og aldrig blive gammel og forslidt og affalmet i deres Hukommelse, at dens smukke Formaal altid maa være dem klart og kjært, da skulle vi vel ogsaa snart saa jævnlig høre Budskab om dens Fremvæxt og i Tiden glæde og over dens Frugter, En Borger.