Berlingske Tidende, 1833-04-24
Paris, den 14de April. Den store Pluralitet af Middelstanden i Frankrige vil ikke mere vide noget af en betydelig Aandsanstrængelse at sige, naar man undtager Oeconomien, Budgettet og Discussionerne derom, findes der neppe noget i Staten, som synes dens Opmærksomhed værdigt. Ministrene Thiers, Guizot, Broglie, som meest glimre ved deres Talenter, holde sig tilbage i dette Kammer, fordi det er ugunstigen stemt mod alle gjennemgribende Discus, sioner; paa den anden Side er ogsaa Oppositionen bleven frygt som, og de høiere Elementer, som findes i den, ere ligesom de Doctrinaire, paa en vis Maade dømte til et Slags Tanshed, tun den fornærmede Personlighed yttrer endnu sit fulde Liv hvorpaa Tribunes Process er et mærkeligt Exempel. Der er ingen Tvivl om, at afhængige Corporationer bør kæmpe for deres personlige Værdighed, og dette lader sig ikke afgjøre for de sædvanlige Domstole ved en controverserende Process. Etourderier, grove Jnjurier, - naar man ikke vil foragte dem. - høre ikke under Justitiens Forum, men under den nævnte Parts personlige Forum i politiske Anliggender. Man maa naturligviis være i Besiddelse af et anseet Navn, en hædret Charakteer og Stilling, for paa denne Maade at kunne hævne sig personligen. Hr. Viennet, en retskaffen Mand, maadelig Digter, og tildeels en politisk Charlatan, vil neppe ved en Process, der føres i hans fornærmede Værdigheds Navn, kunne opnaae sit Øjemeed: politisk Agtelse; Kammeret imponerer ikke tilstrækkeligt ved Charakteer og Magt, for at gjøre sig frygtet Desuden har det begaaet den Feil, at vælge Hr. Persil, en redelig Mand, men vranten og med indskrænkede Aandsevner, til at være dets Sagfører. Hvad Bladet Tribunes Jnjurier og dets jakobinske Rodomontader angaaer, da fortjene disse visselig en ligesaa fuldkommen Foragt, som dette Blad selv, der lovpriser en Marat, en Danton, en Robespierre, fortjener hvert velsinder Menneskes Afskye. Men Enhver, der ikke holder Skafottet for en Tribune til at stifte dæmagogiske Forstyrrelser, yder i fuldt Maal Sansculottismen denne Foragt og Afskye. Saaledes tænker den Franske Nations langt større Pluralitet. Ogsaa Subskriptionen for Lafitte vidner om vor Charakteerløshed. Man har bebreidet ham stor personlig Svaghed som Minister, og hans Tilbagetræden fra Klubberne; den herværende høiere Middelstand er ugunstigen stemt imod ham, naar man undtager Hr. Aguado, er neppe een af vore store Banquiers kommen ham til Hjelp. Paa den anden Side kan man ikke nægte, at han stedse har viist sig hjelpsom mod en stor Mængde Personer, og ofte røbet et højmodigt Sindelag. Ligesom Necker vilde han spille en stor Rolle, som han ikke var voxen; han var ligesaa forfængelig som Necker, uden at besidde hans Aand. Det er meget begribeligt, at man har villet gjøre Salget af hans Hotel til en Æressag, til en Nationalsag, thi i dette Hotel forsamlede man sig, for at udnævne den nuværende Konge, endskjøndt Lafayette egentlig først havde udtalt Ordet i Hotel de Ville, og Lafitte var meere den ledede end den ledende Person. Alligevel halter denne Subscription, som i England under lignende Omstændigheder vilde have været bragt i Stand i otte Dage. Man har gjort et frugtesløst Forsøg paa, at give denne Subscription Udseende af en personlig Opposition mod det ny Dynastie. Hr. Lafittes Venner have hverken villet gjøre fælleds Sag med Republikanerne (i den Betydning, som National, tillægger Ordet), eller med Tribunes, Sansculotter; derover opstod en stort Scandal, som Factionernes Anførere ogsaa havde til Hensigt, Paa denne Maade er Subscriptionen, saa at sige, bleven hængende fast i den almene Ligegyldigheds Dynd.