Københavns Adresseavis, 1762-01-22
Anonymi skiemtsomme og alvorlige Brevvexling med sin Naboe om nogle nyttige Ting Landvæsenet angaaende. Kiere Broder! in Fader har upaatvivlelig været en Propher, efterdi han har tillagt Dig det Navn Thomas; thi sandelig intet Navn kunde bedre passe sig paa Dig end dette, saasom Du altid er vantroe. Forrige Aar vilde Du ikke troe at min dobbelte Plov blev dreven ved et Par Heste, og nu vil Du ey heller troe at den drives ved et Par Stude. Ja siger Du, det maae være saadanne Stude, som den Rødgrimede Høeg fik af Dig; Ney, de ere ikke større end Dine blakkede fire Aars Stude. Du siger, at den vinder ogsaa med, der pløyer med Stude: men jeg tør slaae Væds med Dig at mine tvende Stude skal holde det ud med Dine fire blaa skimlede Hopper. Dusiger, at paa min Jord kand min Plov bruges, fordi den er muldet og renset fra Steen, men den kand ikke bruges hos Dig, fordi Din Jord falder leeret og fuld af Steen, hvorudi Du har ret: Men jeg tænker at de Forhindringer, kand røddes af Veyen, naarsomhelst Du vil giøre lige som jeg, opbryde og bortføre Stenene af din Ager og sette dem i Steengierder, som Du seer jeg har gjort hos mig; Det koster vel noget, men det er dog ikke umueligt; det kand ikke giøres paa engang, men det kand dog skee ved Tid og Leylighed; Saaledes har jeg paa sex Aars Tid opryddet af min Jord og bortført Steen til omtrent 500 Favne Gierder. Det har kostet mig endeel, det er sandt, men jeg har dog overvundet det; derved er min Jord gjort beqvem til min Plov; jeg har renset Dyndet af adskillige Huller og lagt det paa min Jord, deraf er den bleven muldet og skiør, Da veed, at da jeg for sex Aar siden paatog mig denne liden Avling, befandtes Jorden saa slet som paa noget Sted i det gandske Land; nu finder Du den i saadan Stand, saa at den i hele Landet ikke kand være bedre. De kand selv regne det ud naar du hører mig bekiende for min Præst, at han med rette kunde tilkomme lige saa meget i Tiende af mine 5 Tønder Hartkorn, som af mine Naboer, paa 17 Tønder Hartkorn ; og var han gierrig saa ophære de han vel den gamle Accordt, saasom intet skriftligt er forfattet imellem os, og skulle han end af Dig eller andre blive overtalt dertil, skal jeg endda udfinde Middel til at knibe ham paa en anden Kant; og vil Du vide hvorledes det kunde skee, da skal jeg betroe Dig det. Du veed, at jeg foruden denne liden Avling har megen Jord andre Steder at dyrke, saavel til Lands som i afløbne Søer, hvor jeg i dette Aar har samlet omtrent 100 Tdr. Sæd, og saaledes gjerne kunde lade denne Jord ligge ubesaaet til Hørbiering, og da fik Præsten intet udi Tiende, ja, jeg kunde vel ogsaa finde paa med lige Grund at afkorte noget i mit Offer, saasom der ikke heller er noget skriftligt og hvad jeg skal give ham. Du siger, alt dette kand endnu ikke stoppe de af mig gjorte Bekostninger, og at jeg lever ikke den Dag at høste mit Udlæg, hvorudi Du kand have Ret: men jeg kand forsikre Dig, at mit Foretagende har ikke havt Jnteresse til Øyemed; men meget mere tragtet efter, at jeg ved mit Exempel kunde opmuntre mine Underhavende til Jmitation, hvilket jeg ogsaa har været saa lykkelig at obtinere; thi mangfoldige af Bønderne, som har seet hvorledes jeg har bragt mig et og andet Stykke unyttig Jord til sand Nytte, har fattet saa stor Lyst til at angribe dette Verk, at adskillige til min inderlige Fornøyelse har sat meere Gierde end man kunde formode. Jeg kunde nævne Dig en og anden, som udi et Aar har sat 50 til 100 Favne, og Du kand være forsikkret paa, at i faa Aar er her paa Districtet bleven sat mange tusinde Favne Steengierder. Min Naboe Hans Pedersen, har ladet mig forbyde, at rydde flere Stene af hans Jord, saasom han agter selv at bruge dem. Var det ikke en herlig Sag, om dette Verk overalt blev angrebet med Lyst og med Magt, var det ikke at ynske, at Bønderne paa andre Stæder bleve ved Exempler hertil opmuntrede, vilde Du tage fat paa et lidet Stykke at rydde, og aarlig sette en halv Snees Favne Gierder og overtale Forvalteren til det samme, ja vilde Du formaae Dit Herskad til at understøtte Bønderne med fornødent Tømmer af Skoven til Steenvogne og Lad, samt at sette en Belønning for dem der opsetter fleest Gierder, Du skulle snart faae at see Dim Sognemænd at tage fat med, og at Forvalterens Exempel, skulle udvirke meere end hans med Læder betrokne Gammel Øll, og vilde han ikke deran med det Gode, saa kand Du vel udfinde Middel at drive ham dertil, og vil Fruen intet rekke Haand med de fornødne Reqvisita, saa kand Du jo offentlig sette hende til Rette derfor, saa finder det sig strax. Ja siger Du, det betaler sig ikke, og enhver hytter sig gierne for det første Udlæg. Ret saa, Du er af det Slags der ikke udgiver Skillingen med den eene, førend Du er vispaa at gribe Daleren mod den anden Haand; Du vil ikke haardere det mindste paa nyttige Ting, da man dog seer Dig løbe lige ind i de største Hazard=Spil, uden at være assecureret for at tabe, og dette nyttige Arbeydedrager Dui Betænkning at begynde, da jeg dog indstaaer for, at du strax skal høste Renten, om ikke Capitalen, og inden faa Aar hundrede Fordeele, hvoraf jeg vil fortælle dig nogle: Du kand menagere den tredie Deel af Sædekornet: Du kand menagere en stor Deel i Foeringen, saasom der er stor Forskiel paa at foere to Par Heste imod et Par Stude, og naar Du i mange Aar har slæbet de sidste, kand Du faae brav Penge for dem, i steden for at Du maae give en vis Mand Penge for at udslæbe Dine Heste, Du skal menagere Ploykiøringer; thi naar Studene bliver vante til visse Ord, saasom: Hielm, rechts um, Blis! linkts um, skal de selv vende sig; og tænk engang, hvor mange Plovkiøringer kunde da ikke Landet afgive til andet nyttig Brug, Du skal menagere Plov=Karlens Ryg, saasom han ikke har behov at gaae kroget, efterdi Ploven næsten styrer sig selv, og bliver i den Tour den stilles: Du kand spare Din Jern Harve; thi naar Du har pløyet Jorden, har den nok af et Tint med Træharven: Du skal spare Dine Folk, Dine Heste og Vogne, som maae bruges endog naar Du nødigst vil undvære dem, til at hugge og tilføre Gierdsel, og i den Tid drive saa jevnt med Dine Stude, og saae at see at Du ogsaa vinder med Du skal svare Din Havre, Dine Capuner, Kalkuner, Beder a. som ellers maae sendes med for at procurere Din Torv, Morgen=Fruerne skal intet formaae imod Dig; thi naar Stenene ere af Jorden, kand Du dristig synke Ploven, som er en Pest imod dette Ukrud Du skal ikke faae Aarsag at bandes og rives med Dine Naboer og ret Ren; thi naar Du kaster Jorden sammen med min Plov, bliver Rennen kiendelig nok; Du tør heller ikke være bange at Dit rene Byg skal blive blandet af Din vanartige Naboes Havre. Men alt dette er ikkun smaa Ting; jeg vil derfor ikke opholde Dig dermed, for ikke at blive Dig kiedsommelig; jeg vil heller vise Dig noget, som stemmer overeens med Dit Temperamment. Du skal om fire Aars Tid hoste fire gange saa meget Korn, som Du nu kand vente, og naar Du ved Dit Erempel har opmuntret Bønderne til lige Foretagende, skal Du faae fire gange meere Tiende, følgelig kand Du være i Stand, at levere Din Kone til Brygning i steden for en Tønde knap Maal, et Pund med sin Skieppe, og derved sette hende i Telligt, brygge, got Øll, saadant Øll, som det fra Bredenfeldt, i fleden for at hun maae trekke det saa langt som Tudse=Gierde. Ja dette Gode skal endog strekke sig indtil de fattige Bønder, saa at de ogsaa skal blive værdige at smage got Øll, og deraf blive saa trivelige og sterke, at i steden forde, efter Dit eget Klageriaal seneste Høytidsdag, formedelst det fierke Hoverie vare saa udslæbede, at de maatte være fire Par om at tilbære Dig en Daler, skal een allene kunde bære Dig en heel Crone, som paa visse Stæder er en Mands Dragt; Herskabet skal blive uden Bekymring for at faae Sæde= og Fode=Korn til dem, ey heller have behov at tinge dem i Kost hos Peder Kromand; de skal blive raadige, selv at udtærske og sælge deres Korn=Vahre i beqvem Tid, og derved fatte Lyst til Stræbsomhed i steden for dennem nu betages Lysten derved, at Sæden i Utide udtærskes og bortføres til Afskrivning paa Laan og Restancer, ofte til ringere Priis end Torvekiøbet er. Børnene skal fatte Lyst til at blive ved Godset, og tragte efter at løse Forældrene af og see dem til Gode i deres Alderdom, i steden for at de nu stræber paa alle Maader at echavere, af Frygt for at blive tvungne til øde Gaarde. Herskabet, naar de seer at Ploven gaaer saa let, skal fatte Lyst til selv at forrette dette Arbeyde, og da skal dette Trældoms Aag forvandles til Lyst=Arbeyde, som Bynden, maae holde sin Næse fra at forrette. O! lyksalig Bonde, som da kunde gaae hiemme og nørke saa jevnt ved din Jord, naar den var beqvem, og medens Creaturene forkede noget, og ikke have behov at lade din Jord ligge, indtil Besterne ved Hov=Piøyningerne ere udmattede, saa at de lidet eller intet for dig kand udrette, og du derover maa, see at Morgen=Fruerne qvæler din Sæd. Nu, min Broder, hvad synes Dig vel om saadanne Fordeele, kand dets Betragtning ikke opvække nogen Lyst hos Dig til at begynde paa Rødning og Steengierders Setning, jeg tænker jo, og naar Du dermed er færdig, da glem ikke at gjøde og dyrke Din Jord det beste Du kand overkomme, og mangler Dig Giødskning da søg den i Kier og Huller paa Marken; giør en Prøve paa at bringe Dyndet af Gadekieret paa Leer=Bierg, Du skal snart faae at see at Jorden skal blive saa muldet, som den er i dit Asparres=Beed, og mangt et Korn skal bære Dig nogle tusindefold Frugter, hvorpaa Du hos mig kan finde Beviis; men giør det strax; thi faaer Bønderne Smag paa hvortil dette Skarn duer, saa faaer Du efter den Tid ikke en Haandfuld. Naar Du nu for Din Deel og Forvalteren tilligemed har gjort en Begyndelse, og Byemændene saavelsom Herskabet og andre seer Frugterne deraf, skal det ikke vare længe, førend de imiterer dig og Forvalteren, og det skal inden kort Tid rygtes over Herredet, ja inden faa Aar over det gandske Land, og enhver skal ligesom kappes om at faae Stenene af Veyen, og faae sig en Plov efter min Mødel, og naar Tingen overalt saaledes kommer i Skik, kand man vente at Landet kand svare til det Navn det bærer, og saadan Jordens Afgrøde, at for at employere den, skal ligesom gives Ævret og for alle og enhver til at brænde Brændeviin. Ak! lyksalige Tider, som snart komme og længe vedvare, Du vil vel indvende, at dette aldrig kommer til nogen Fuldkommenhed, fordi det er imod Forvalterens Jnteresse, at Bønderne blive formuende; jeg vil ikke sige Dig imod, men gjerne tilstaae at mange gode Ting ligger tilbage fordi en andens Jnteresse vilde lide ved dets Fremgang; det er vel sandt at Forvalteren vilde tabe noget i Skieppen, men du maae stræbe at indprænte ham den Troe, som en Hoved=Lærdom, at han kand vente at faae dobbelt Vederlag, udi Skifte=Salarid. Du vil vel ogsaa undskylde Dig dermed, at Dine Her rets=Brødre og Naboer vil ansee, udraabe og forfølge Dig som en Kiettere, der søger at forplante nye Lærdom, saa som alt det som er nyt, er underkastet Foragt, Misundelse, og Undertrykkelse: men, keer Dig an nichts! Du skal snart faae Din Naboe overtalt til den samme Fordeel. Forvar nu denne Epistel at Din Hustrue ikke faaer den at læse; thi hun vil ansee den for Skiemt, da her dog en noget alvorligt iblant om Du vilde troe det; men, især forvar den for Din Naboe; thi faaer han at see alle de Fordeele som høstes efter min Plov, bliver Du ikke den første, som bringer den i Marken. Jeg forbliver a. 2. Brev. Om det Danske Sprogs Oprindelse. Svar paa forrige. Min Herre, endskiønt min Mening om det Danske Sprogs Oprindelse ikke har havt den Lykke at behage Dem, saa er det dog en stor Forlystelse for vort Menneskelige Sind, at kunde meddele hverandre vore Tanker. Jeg var tilforn af eens Mening med dem; men da jeg gaae, at der vare mange Danske Ord, der hverken havde nogen Lighed med Tydsken, eller kunde finde sine Stamme=Ord derudi, saasom: en Hest, et Faar, en Have, et Hav, et Træ, en Skov, en Green, en Nod, en Bark, en Pande, et Laar, en Jld, en Seng, en Kiol, Buxer, en Hue, og saaledes utallige flere, da begyndte jeg storligen at tvivle om den almindelige Meenings Vished. J Førstningen foraarsagede min Tvivl en yderlig Vankundighed; men efterhaanden, fik jeg meere Lys ved Eftergranskning. Jeg faae, at det Danske Rige havde forhen været Hovedet for en stor Deel, af Tydskland, i sær i de Waldemarers Tid, og før. Som nu alle tilstaaer, at det Engelske Sprog maae takke det Danske for en stor Mængde Ord, fordi Engelland i gamle Dage har ligget under Dansk Herredømme, saa forekom det mig ikke urimeligt, at det Tydske Sprog af samme Aarsag burde i mange Ord erkiende det Danske som Moder. Jeg ansaae nu Sagen som en Opgave og et Spørsmaal, der behøvede nøyere Forklaring. Jeg paastod vel intet, men fortrød hemmelig at alle saa gjerne ansaae det Tydske for Moder til det Danske, da Ligheden syntes mig lige stor imellem begge. Jeg ærgrede mig over de mange Laan, vi ved alle Leyligheder gjorde af det Tydske, og derved mere bestyrkede den gamle almindelige Mening. En delig fandt jeg, at mange Tydske Ord maae søge deres Stamme=Ord i det Danske Sprog, og det formaaede mig til at troe, at det Tydske burde hidledes af det Danske, og ikke tvertimod. Forlanger De videre Grund til denne min Mening, da tiener jeg gjerne derudi, Jeg forbliver et Efterretning om Øster Port. Omendskiønt denne Port fører Navn af Øster, som maatte give Anledning til at troe, at den laae imod dette Verdens Hiørne, saa er det dog ey saa i sig selv; thi den vender mere imod Norden end imod Østen. Dette Navn af Øster Port har den arvet efter den forrige Øster Port, som virkelig laae imod Østen, og som i Christian den Fierdes Tid blev afbrudt, da den Høysalige Herre 1606, og 1607. lod Kiøbenhavn paa denne Kant merkelig udvide og flytte Fæstnings=Verkerne videre ud; og da den nye Port blev anordnet paa det Sted hvor den nu staaer, lod man den for Sædvanes Skyld beholde den gamles Navn. Denne, som nu staaer, har Høysalig Kong Frederich den Fierde 1708, gandske af nye ladet opbygge. Øster Port har ellers i gamle Dage sluttet Østergade mod Kongens Nye Torv. (Herefter følger Christianshavns Port.) Efterretning om de syv Verdens Vunderverker.