Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-01-12
Fra Constantmopel har man dennegang ingen nyere Efterretninger; thi de naae ikke længere end til den 11te Decbr., fra hvilket Datum de sidste vare, som ere blevne meddeelte i den Østerrigske Jagttager. Man erfarer intet videre om Hr. von Riveaupierres Afreise eller at han er ankommen til Odessa; Ligeledes høres ikke heller noget om at de Russiske Tropper ere gaaede over Pruth, som vel heller ikke kan finde Sted føren han er kommen tilbage til Rusland. J London gik den 1ste Januar det Rygte at den Russiske Regiering vel har yttret den Hensigt at ville lade sin Arme gaae over denne Flod, men at den Engelske og Franske Regiering skulde have erklæret sig derimod. Den Russiske Flaade som ligger ved Malta for at repareres vil neppe kunne afseile derfra førend i Marts. Den Nürnbergske Correspondent beretter: at en Engelsk Coureer som er passeret derigiennem, har fortalt at Hr. Stratford Canning var ankommen til Corfu, og havde afsendt ham med Depescher til Vien, hvorfra han nu fortsatte sin Reise til London over Frankfort. Grev Guilliminot seilede med et Sardinsk Skib lige til Toulon. Man vilde vide at Hr. von Ottensels og de øvrige Europæiske Magters Gesandte i Constantinopel fortsætte Underhandlingerne der, efterat Gesandterne ere afreiste. – De sidste udførlige Efterretninger som man har fra Constantinopel af 11te Detbr. indholde: at da de tre Magters Gesandte forlangte Firmans til at afreise saa svarede Reis Effendi i Overeensstemmelse med Portens System ikke at ville begynde en Angrebs Krig, at de maatte indgive deres Begiæring skriftlig og erklære, at de maatte reise bort paa deres Souverains udtrykkelige befaling. Da Ministrene kunde eller vilde ikke give denne Erklæring, saa besluttede de ufortøvet at afreise, men gave dog det mundtlige Svar, at de betragtede sig som staaende under Portens Beskyttelse og frygter ikke for nogen Hindring. Paa samme Tid underrettede de ved en Circulairnote det heele diplomatiske Corps i Pera om deres Forehavende og bade de nederindske Ministre om at ville paa det bedste vaage over deres Undersaatters Jnterresse. Førend de indskibede sig holdt Sultanen endnu en stor Divansforsamling hvorved henimod 300 Ulemas vare tilstæde; han lod sig deri foredrage Gesandternes Begiæring om Passerne og heele Gangen af Underhandlingerne og skildre Portens Maadehold, baade for og efter Catastrophen ved Navarino, som et stort Beviis paa Eftergivenhed og lod derpaa fremsætte det Spørgsmaal, om man skulde nedlade sig til videre Fornedrelser. Der blev derpaa eenstemmigen svaret, at man allerede var gaaet forvidt og at man aldeles ikke kunde tilraade nogen videre Eftergivenhed. Nu blev det derfor Alvor med Ministrenes Afreise og den 8de om Morgenen gik Hr. von Ribeaupierre ombord med sin Familie. Om Eftermiddagen Kl. 2 fulgte Dherr. Guilliminot og Stratford Canning hans Exempel, og da Vinden var meget gunstig for dem, saa vare de i faa Minuter ude af Øiesynet; men som sagt Hr. Ribeaupierre maatte endnu for Modvind opholde sig i Constantinopel til den 11te, Den Østerrigske Jnternuntius var upasselig. Ved alle disse alvorlige Begivenheder herskede dog den største Rolighed, og det giver sig tydeligt tilkiende, at Porten synes ligesaameget at undgaae en Landkrig, som den synes at frygte for den. Forresten forsømmer den ikke paa det alvorligste at udruste sig. Reisende, som komme fra Egnene ved Donau beskrive de der trufne Forsvarsanstalter som høist frygtelige; flere tusinde Mennesker, arbeide paa at udvide Fæstningsværkerne ved Vid din, og det hedder almindeligt, at ifald de Russiske Tropper ville rykke ind i Fyrstendømmerne, saa vil Sultanen selv komme til Donau og stille sig i Spidsen for sine Tropper for at forsvare sit Riges Grændser. - Følgende Skrivelse fra Dünaaf 26de Decbr. læses nu i offentlige Blade: Man seer nu at der bliver foretaget alvorlige Forholdsregler af de allierede Magter fra Landsiden af imod Tyrkiet. Sandsynligviis vil Executionen deraf blive betroet til Rusland. Hvilken Magt. er ogsaa ved sin Beliggenhed, sin Jnterresse og ved sin heele Stilling meere skikket dertil end denne, Ruslands hidtil udviiste Forhold midt under sine Seiervindinger er Borgen for dets Maadehold. Alexander synes at have gjort Jndskriften paa sin Mønt til sit Valgsprog: Verden tilfredsstiller mig ikke, og jeg behøver den ikke. Keiser Nikolaus er Arvingen til hans Maadehold. Samtiden erkiender det, og Efterverdenen vil vide at sætte Priis paa hvorledes Rusland er gaaet til værk, hvorledes den har underhandlet i heele Aar og har holdt sine Armeer paa Benene med umaadelige Omkostninger, for endelig at erholde Opfyldelsen af Traktaterne, eller for ikke at give den neppe sikkrede og paa nye truede Fred til Priis for nye Lidenskaber; Naar den trak Sværdet og seirede saa var det kun nødt dertil. Rusland, ønsker Fred, ligesaafuldt som nogen anden Magt; men der gives ogsaa en Maadehold og en Taalmodighed, som i Tidens Længde kunde faae Udseendet af Ligegyldighed. Kun den, som med Forsæt vil forblinde sig imod aabenlyse Forhold, kan beskylde Rusland for Lyst til at forstørre sig. Det behøver ingen Forstørrelse, dog kan man forlange af det, at det skal bringe Offere uden Godtgiørelse, taale Angreb uden at vise dem tilbage, føre uforanledigede Krige uden at sikkre sine Grændser, for idet mindste at giøre Angreb, som foretages af Letsindighed vanskelige om det endog ikke kan forhindre dem. Saaledes tør, saaledes bør, saaledes vil ogsaa det Russiske Keiserhof giøre det som Ret, Ære, Menneskelighed, Fred og Sikkerhed kræve af det. Heele Keiser Nikolaus Regieringshistorie er et Beviis paa hvormeget disse Formaal ligge ham paa Hiertet. Han vil vide at holde dem oprette og beskiæme dem saavel i de indenlandske som i de udenlandske Forhold. Det hedder fra den Polske Grændse, at ifald det kommer til Krig med Tyrkerne, saa skulle 4 Regimenter Polsk Cavallerie under General Kosnickis Commando, 4 Regimenter Jnfanterie under Gen. Krasinskys Commando og et Batterie ridende Artillerie under Oberste Schwerins Commando komme til at tage Deel i Krigen imod Porten.