Viborger Samler, 1841-08-05
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Om den sidste Emente i Toulouse med deles i Augsb. Allg. Zeit. Correspondentefterretninger af 14de, 15de og 16de Juli. Toulouse, den 14de Juli. "Mandagen den 12te Juli lukkedes i Toulouse Theatrene og Værkstederne, af hvilke enkelte Ateliers bestæftigede flere Hundrede Arbeidere, for saaledes at tvinge den arbeidende Classe til at tage Deel i Kampen; Veirliget begunstigede i overordentlig høi Grad Ementen. Omtrent Kl. 3 om Eftermiddagen samledes flere Skarer af Haandværkere og Fabrikarbeidere, og udstødte vilde Skrig for Generalprocureur Plougoulms Hotel, snart var Antallet af de med Knipler væbnede Tumultuanter steget til 4 a 500, der efterat have afsunget Marseillaisen, begave sig til Beterinairskolen, for at forene sig med denne Skoles 400 Elever. Dette Forsøg strandede paa Skoleforstanderens Fasthed, og Jnsurgenterne, hvis Antal bestandig forøgedes, ilede derefter til Præfecturpladsen, og stormede under Raabene: "Ned med Mahul, til Lygtepælen med Ma huld, løs mod Præfecturbygningen. Den fra den indre Gaard fremrykkende Afdeling af Jnfanterie og Vincennes-Jægere modtoges med en Hagl af Stene og Knipler, en ung Mand dræbtes ved et Bajonetstik. Nu er kjendte Folkets Raseri ikke længere nogen Grændse; fra alle Sider fløi Brostene; Militairposten maatte trække sig tilbage; Barricader bleve opkastede ved alle Tilgangen til Pladsen. - Stærke Piketer af Cavallerie og Jnfanterie ilede til Præfecturpladsen, hvis Tilgange bleve befatte. Troppernes Stilling blev imidlertid mere og meere critisk, den uhyre Masse af tilstrømmende Rebeller true de at overvælde de militaire Poster. En Afdeling af Vincennes-Jægerne havde bemægtiget sig Taarnet paa den i Nærheden af Pladsen liggende Cathedralkirke, forat fordrive de Angribende fra Tagene. Det lykkedes imidlertid en Deputation fra Municipalitetet at udvirke Præfectens Tilladelse til Nationalgardens Sammenkaldelse Kl. 6 om Eftermiddagen viste de første Nationalgardister sig paa Præfecturpladsen, hvor de modtoges med Jubelraab, og blandede sig med Linietropperne, der endnu hold de meest truede Puncter besatte. Et Compagnie af Nationalgarden afløste Vincennes-Jægerne, der hidtil havde besat Capitol= eller Raadhuus=Pladsen. Folket udstødte Forbandelser imod Præfecten, Generalprocureuren og Linietropperne og isærdeleshed imod de uforfærdede Jægere, hvis krigerske Mod, efter Nogles Beretning, skal have forledet dem til at begaae Voldsomheder, hvortil de ikke havde befaling. Overalt hvor disse Jægere viste sig, modtoges de med Hujen og Piben, Skjeldsord og Steenkast, Pøbelen forfulgte dem under det Raab: "tue les charbonniers!" (Slaaer de Kulsviere ihiel!).(Vincennes-Jægerne bestaae af Udvalgte fra alle Linieregimenter; de henhøre til Kjærnen af den franske Hær, deres mørke Uniform gjør dem skikkede til Tjeneste om Natten.) Kun med stor Møie lykkedes det Nationalgarden at udrive isolerede Jægere fra Folkets Raseri. Det paa Capitolpladsen afløste, 300 Md. stærke Jæger Detachement maatte bivouakere og Natten i den indre Gaard af Stadens Raadhuus, fordi Jægernes Afmarsch til Casernen udentvivl, paa Grund af Pøbelsværmens utrolige Forbittrelse, vilde have givet Anledning til de blodigste Optrin. Det ridende Artillerie, der ligesom Jægerne havde udviist Energie, var ligeledes udsat for Folkers fanatiske Had. Et Detaschement af dette Corps skulde ifølge Gen. St. Michels Befaling begive sig til Casernen; en Rebel styrtede ind paa Capitainen, der red i Spidsen; men et alvorligt Sabelhug strakte hiin til Jorden; Artilleristerne, opmuntrede ved deres Anførers Exempel, befriede sig paa samme Maade fra Pøbelen, der lagde voldsom Haand paa dem. Men saa rigtigt dette Forsvar end var, tiltog dog Pøbelens Voldsomhed, og Detaschementet maatte i nogle Minuter begive sig ind i Raadhuusgaarden, hvorfra det af en Omvei kom til Corpsets Caserne. Staden er indhyllet i det dybeste Mørke, alle Lygterne ere sønderslagne. Flere Tusinde Jnsurgenter have begivet sig til Generalgouverneurens Hotel, og med vilde Skrig fordret de Fangnes Frigivelse; Artilleriet og Jægerne have maattet gjøre flere Charger for at tilbagedrive Masserne; enkelte Skud ere faldne. Banden begav sig derefter til Stadens Hovedfængsel, hvor Nationalgarden ankom saa betids, at Dørene ei opbrødes med Vold. Den provisoriske Maire, Arzal, skal have lovet Oprørerne at sætte Fangerne paa fri Fod. J dette Øieblik vender et Compagnie af Nationalgarden, blandt hvilket man seer mange af Forstædernes Beboere marschere med opsmøgede Skjorteærmer og væbnede med Hotyve og Knipler, tilbage fra Generalprocureurens Bolig, der forsvares af Nationalgarden og Linieinfanteriet. Det hedder, at Nationalgarden skal besætte alle Posterne, og at Linietropperne skulle consigneres i deres Caserner. Telegraphen er ødelagt af Pøbelen, for at forhindre Auctoriteternes Communication med Hovedstaden. 2) Toulouse, den 15de Juli. "Nationalgarderne have besat alle Posterne; kun i det Jndre af Præfecturet staaer en Jnfanteriepiket. Store Sværme drage med trefarvede Faner og under Trommehvirvler igjennem Gaderne, hvor Marseillaisen, gjenlyder, overalt true Barricader og oprevne Brostene. Kl. 11 om Formiddagen udbredes det Rygte, at Præfecten vil nedlægge sit Embede. Høi og gjentagen Jubel ledsager Meddelelsen af denne Beretning; udstødende Forbandelser imod Præfecten, ile Banderne til hans Hotel. Ved Efterretningen om at Mahul har reddet sig igjennem en Bagdør for i en Facre at komme til den Vogn, der ventede ham udenfor Staden, styrter en vild, med Knipler væbnet Bande afsted for om muligt at indhente og myrde Flygtningen. Det rædsomme Anslag mislykkedes. Ogsaa Plougoulm har maattet tage Flugten, Nationalgarden har været feig nok til at tillade Hovedmændene for Ementen at undersøge Procureurens Bolig, for at overbevises om denne Embedsmands Afreise. Der tales om et Angreb paa Jægercasernen; 2 Jægerofficierer skulle være myrdede af Pøbelen." 3) Toulouse, den 16de Juli. "J Dag Kl. 12 stædedes til Jorden Liget af den unge Mand, der blev gjennemboret af en Bajonet. Auctoriteterne havde ønsket, at Liigbegængelsen skulde have fundet Sted Kl. 3 i Morges, for at undgaae Folkebevægelsen; men Geistligheden, modsatte sig Magistratens Plan. Man antager halv om halv, at Clerus ei er ganske fremmed for Ementens Vedbliven. Liigkisten bares af Haandværkere, og var omringet af unge Mennesker, der holdt i Hænderne grønne Grene, foran Kisten gik 5 a 6 Geistlige i Ornat; en uoverskuelig Skare af Haandværkere og Borgere sluttede Toget. Vor Tilstand er sørgelig; hvormeget maa man ikke beklage en Regjering, der har at kæmpe med saadanne Elementer. De tvende fornemste Civilembedsmænd i et Departement fordrives af det oprørske Folk; Generalen, Baron St. Michel, agtet som Kriger og som Menneske, insulteres af den vilde Pøbel; i det Øieblik, da han ved Mildhed, uden Anvendelse af Vaabenmagt, søger at bøie Oprørernes vilde, blodtørftige Sind, faares han af et Steenkast; og desuagtet tillader han ikke Garnisonen, der bestaaer af 2 Regimenter Artillerie, 900 Jægere og en stærk Jnfanterieafdeling at rykke frem og skride til det yderste imod de oprørske Masser; han befaler Tropperne, der have udmærket sig ved deres Mod, Holdning og strenge Disciplin, at vige, uden at gjøre et Skud, for Folkets Villie, og at afløses af Nationalgarden; Krigerne consigneres i deres Caserner; de ere der ligesom Fanger, medens Rolighedsforstyrrerne begaae de største Excesser. Nationalgarden kan, hvor den støder paa den mindste Modstand, ikke erstatte den bevæbnede Magt; thi den første Øvrighedsperson i Departementet, Kongens Procureur, er nødsaget til at forlade sin Post, saasnart han stilles under Borgergardens Beflyttelse.