Jyllandsposten, 1839-04-29
Det begav sig Anno 1837 den 7de Decbr. at en Sognefoged fremtraadte som Vidne for Middelsom og Sønderlyng Herreders Ret i den bekjendte Sportelsag og bevidnede, at da han engang havde henvendt sig til Stedets Herredsfoged paa dennes Contoir angaaende Betaling for Kundgjørelsen af Placater, var han af denne bleven begegnet med denne Tiltale: "Du Hornbek Sognefoged er en Æsel, Du søger mig ved enhver Leilighed med de Placater, hvorpaa han var bleven taget ved Øret og Haaret og kastet ud. Han bevidnede nu sener, at han antoge, at hans umiddelbare Entledigelse derefter fra sin Sognefoged-Bestilling grundede sig deri, at hiin ved denne Leilighed var bleven Færgerlig paa ham. Næppe var dette Vidne dimitteret, førend en anden Sognefoged, Niels Taarup fra Winge, indfandt sig for Skranken. Denne bevidnede, at han aldrig havde indgaaet nogensomhelst Overeenskomst, som Jndstævnte foregav, af saadan Natur, at han skulde have renonceret paa den ham tilkommende Betaling for deslige Kundgjørelser, hvorimod han bekræftede uden Virkning hos Jnstævnte, at have fordret samme. Til Legitimation for sin Paastand fremlagde han nu de i Retten medtagne Placater for adskillige Aar tilbage, i hvilken Anledning Jndstævnte, som maa have taget Vidnet denne Adfærd ilde op, skal have yttret til ham at havde han gjort ham sin Ret, var han allerede for flere Aar siden afsat, hvortil Vidnet da bemærkede, at det ikke vidste nogen Grund til denne Afsættelse, hvornæst Sættedommeren (Assessor Eberlin der dog ligesaalidet hørte Samtalen, som de andre Tilstædeværende, da Vidnet stod tæt op til Jndstævnte, skal have hysset, rimeligviis for at paabyde Begge Taushed. Eftersom Jndstævnte imidlertid senere under Proceduren benægtede Sognefogdens Foregivende om at have udtalt saadanne Ord, som blev paaklaget under Sagen, som Beviis paa Jndstævntes upassende Adfærd i Retten at tale med Vidnerne, blev Vidnet atter fremstillet for Retten den 22de Febr. 1838, hvor det med Eed bekræftede Sandheden af sit Udsagn. - Dog hvad skeer, Jmod dette Vidnes edelige Vidnesbyrd lod Jndstævnte nu andre Vidner optræde, som benægtede at have, skjøndt tilstedeværende, hørt disse Udladelser. Hvad mere er, Sognefogden blev dernæst indkaldt tilPolitieforhør paa Raadhuset i Viborg, hvor han først paa det skarpeste under fire Øine skal være bleven advaret imod den Synd at aflægge falsk Eed og betydet dens Følger, medens det endnu var Tid at tilbagekalde sine Beskyldninger imod sin Herredsfoged, i Tilfælde Sandheden er var fulgt. Men Sognefogden, almeen erkjendt for en ligesaa sanddru som retskaffen Mand, der i sin Stilling er anseet for den meest formaaende i hele Herredet, vedblev urokkelig Ord til andet sit Udsagn. Altsaa hvad mere er - Jndstilling blev nu indgivet gjennem Stiftamtet til Collegiet af Jndstævnte, angaaende Sognefogdens Adfærd, som rimeligviis har indeholdt Begjæring om dennes Entledigelse. Sognefogden, en sjelden determineret Bonde, opbragt over alle disse Anstalter og Ophævelser og harmfuld over det circulerende Rygte, at ogsaa han skulde afskediges, gik nu directe til Stiftamtmanden for at erkyndige sig, om han, fordi han som Vidne havde talt den rene Sandhed, skulde fra sin Post. Denne skal imidlertid med Mildhed have svaret ham, ifølge indløbet Svar fra Collegiet: "Nei, min gode Mand, drag Dukun hjem med Fred, Du skal nok blive rolig ved Din Post."