Københavns Adresseavis, 1774-11-02
(Af det hannoverske Magazin.,J Aaret 1768 skede det, at Hr. S., hvis Bier stode omtrent 200 Skridt fra mine, berettede mig, at hans beste Kurv blev meget foruroliget af fremmede Bier, og denne samme Klage maatte jeg føre over en af mine folkerigeste Stokke. Om Aftenen kunde vi bestemme, at begge disse Bistader angrebe hinanden, og vare overbeviiste, at dersom sligt ikke blev hindret, saa maatte det ene Stade bukke under, og Røveriet blive almindeligt. Vi bleve altsaa eenige om, at giøre følgende Forsøg: Vi vilde en Dag om den anden lukke Aabningerne paa begge de røvende Stader, forat see, om det ikke, som jeg troede, skulde være mueligt, at afvenne disse to Stader fra Røveriet. Hr. S. vilde den ene Aften tilkine sit røvende Stade, sette det bort fra Benken, og lade det staae til den anden Dag om Aftenen, da mit Stade i samme Tid skulde blive aabnet, og kunde flyve ud; og Dagen efter og Aftenen vilde jeg ligeledes tilkline mit Stade, og først aabne samme igien efter 24. Timers Forløb, da imidlertid hans røvende Stade skulde være aabent og flyve. Og dette vilde vi for det første fortsette i 6 Dage, og derpaa lade begge Stader staae aabne, en Dag, saa skulde det give sig, om man kunde afvænne dem med Røveriet, som jeg sikkert troede. Hr. S. tilkimede altsaa sit Stade, og den følgende Dag, i hvor varme Veyret endogsaa var, lod sig ingen fremmed Bie see, hverken ved hans eller ved mine Bistader, saa længe hans røvende Kurv var tilkiinet. Klokken 5 om Eftermiddagen blev det ondt Veyr og regnede sterkt. Hr. S. troede, da det regnede, at han uden Fare kunde aabne sit Stade; men samme havde neppe været aabnet i nogle Minuter, saa indfandt sig ved hans og mine Bier en overordentlig Mængde fremmede Bier. Dette overbeviiste os om, at ikkun disse to Stader allene angrebe hverandre. Jeg til bandt om Aftenen, efter Aftale, mit Stade, og han lod sit den følgende Dag være aabent og flyve. Og denne Dag var der heller ingen Rovbier hverken ved hans eller mine. Da jeg sildig og Aftenen aabnede mit Stade, fandtes en stor Mængde døde Bier. J Førstningen troede jeg, at mit Stade var qvalt; men den følgende Morgen blev jeg overbeviist, at det var de fremmede Bier, som havde trængt sig ind i Stadet, for at steele Honning, men som ikke kunde komme tilbage igien, fordi det allerede var Aften. Vi fortsatte derpaa vexelviis Tilbindelsen indtil den syvende Dag; og da vi paa samme Dag aabnede begge Stader og lode dem flyve, saa havde vi den Fornøyelse, at vore Bistader havde glemt Røveriet, fløy ordentlig ud, og sværmede i rette Tid. Jeg har siden, da af Hr. Bis Bier og mine 2 Stader anfaldt hinanden, anden gang igientagen dette Forsøg, og hver gang afvant Røveriet ved Stader nes vexelvise Tilbindelse. Disse fortalte Forefald har underviist mig om to Sandheder. 1) Mange Stader begynde ey paa eengang at gaae ud paa Rov hos andre, men et tatrigt Stade anfalder først et andet talrigt Stade paa et fremmet Sted. 2) Dersom saadanne Stader blive strax vexelviis i nogle Dage tilbundne, saa har man sikkert afvant dem fra deres Røven. Saaledes kan man da holde Bier, uden at man behøver at frygte for deres Ødeleggelse ved Røverie. Ja saaledes kan man uden Medicin bestytte et Bielag for Rovbier, naar man ikkun passer paa at staae Begyndelsen imod Og saaledes seer man, hvor godt det er at holde Venskab; med sin Naboe. Naar et Stade bliver tilklinet i den Hensigt, at man vil afvænne Bierne med Røveriet, saa maa Stadet først settes ned af Benken, og staae den hele Dag paa et skyggefuldt Sted, og man maa 2) paa det at Bierne ikke skal qvæles, legge et Par Stykker under Stadet, og stilke nogle i begge Ender aabne Pennefiedre igiennem Flyvehullet. Behøver saadant et Stade nogen Forring, saa gives det samme om Aftenen, førend det tilkines. Noget om Kartofler. Kartoflernes Fæderneland er Ostindien, hvor Jndvaanerne benytter sig af dem til Spiisning paa adskillige Maader. Derfra har Engellænderne og Hollænderne først hiembragt dem og forplantet dem i deres Lande, samt brugt dem med Nytte, og fra dem ere de endelig komne til os. Hvor fordeelagtig denne Vext er, bliver meer og meer stadfæstet ved Erfaringer om deres mangfoldige Nytte. Men det er ogsaa noksom bekiendt, at der endnu ere mange Forbedringer muelige ved sammes Plantning og Benyttelse. J Stedet for at plante samme to Qvadrat Fod fra hiin anden, er det got, at man lader være halvtredie Fod Rum imellem dem, og det af den Aarsag, fordi man da desbedre kan behakke dem. Denne Behakning maae nødvendig foretages anden Gang, naar de have afblomstret; jo sterkere den giøres, jo mere Frugt har man at vente. Dette beviser den Maade at avle Kartofler, uden at man behøver at plante dem. Maaden er denne: Naar Kartoflerne har afblomstret, og Bærenesidder derpaa, saa skierer man Stænglerne af, og stikker dem en Fod dybt ned i Jorden to Qvadrat Fod fra hiinanden. Efter 14 Dages Forløb begynder man at behakke samme een eller to gange, saa skal man om Efterhøsten finde lige saa mange Kartofler derpaa, som paa dem man har plantet. Denne Afskiering er ikke skadelig, kun at man ikke maae tage meer end halvparten af Stængerne paa hver Rod. Kartoflerne trives i hvert Land, endogsaa i de biergefulde og stenige Egne, kun alt for fugtig Jordbund er dem skadelig, men det er en afgjort Sag, ligesom ved alle Vexter, saa ogsaa ved disse, at jo bedre Jorden er, jo bedre lykkes Frugten. Kartoflerne skader heller ikke de Vexter, som skal voxe det følgende Aar i samme Jord, kun at man ikke maae plante saadanne derudi, som skal voxe i Jorden, men over Jorden. En Ager, hvorudi man har avlet Kartofler, og som man derpaa om Efterhøsten ompløyer og be saaer med Rug eller Hvede, giver en ypperlig Sæd. Jorden bliver ogsaa reen deraf og jeg har fundet, at Kartoflerne ere et Middel til at udrydde den saa skadelige Hestehov; thi formedelst den ofte igientagne Behakning mister den sin Kraft, og qvæles ved det den bliver bedekket af Kartoffel Bladene. Da Kartoflerne om Foraaret ere ofte dyre, saa kan man spare Halvparten, naar man betiener sig af det ommeldte Middel, og derved skaffer sig et Land Kartofler mere, end man ved Plantningen allene skulde faae. Hvad Kartoflernes Benyttelse angaaer, saa ere de som bekiendt er brugelig baade for Mennesker og Qvæg. Det allervigtigste er deres Brug til Brød i Stedet for Korn. At koge dem, stampe dem til en Grød, og saa blande dem med Melet, er den sædvanlige Maade, men den er ikke den beste; bedre er det at rense Kartoflerne, skiere dem i smaa Tærninger, og tørre dem haardt i Bagerovnen, de males derpaa paa Møllen ligesom Korn, og blandes tre Dele Kartoffelmeel med en Deel Rugmeel, hvoraf man kan bage, et got nærende og velsmagende Brød. Hvor fordeelagtigt dette er for Fattige, ved dyre Kornpriser, kan enhver lettelig indsee. Til Sviins, Køers a. Foring betiener man sig ogsaa af Kartofler, Sædvanlig koger man Kartoflerne møre, og forer saa dermed; men dette er besværligt, og kostbart forJldebrandens Skyld. Den beste Maade er derfor den, naar Kartoflerne ere rensede fra Jorden, saa støder man dem gandske smaa, blander dem med noget skraat Korn eller og ikke, og giver Qvæget samme at æde: dette er lettere og fordeelagtigere, og Qvæget æder samme ogsaa des heller. Ere Kartoflerne kogte, saa bliver de letteligen sure, og saa gider Qvæget ey ædt dem.