Aalborg Stiftstidende, 1841-12-29
Jndsendt. J Retfærdighedens Navn fremkomme Undertegnede herved med følgende Erklæring: Naar Jndsenderen i Nr. 24. af Aalborg Stiftstidende troer at kunne underskrive sit Forsvar for Hr. Kammerherre, Amtmand Graab: den almindelige Mening i Hjørring Amt, da har han vistnok i Hovedsagen Ret, og kan udentvivl betragtes som den, der har udtalt den almindelige Mening i Amtet, skjøndt nogle Enkelte vel kunne have en afvigende Mening. Til disse høre de i Aalborg Avis Nr. 253 fremtraadte tvende Anonymer. Men det begribes ikke, hvorledes disse Mænd, hvis Stemmer Redacteuren af Aalborg Avis dog vil have tillagt nogen Vægt, kunne mene, at Jndsenderen i Kjøbenhavnsposten visinok ikke nærer Andet, end Jndifferentisme mod Kammerherre Graahe. Hvorledes et saa hadefuldt Angreb kan fremgaae af Jndifferentisme, indsees ikke, i det Mindste maatte det være en ganske ny og egen Art af Jndifferentisme, som det kunde være ret interessant ved Leilighed at see nærmere defineret. - Naar fremdeles Kjøbenhavnsposten, anfører, at de fra Hjørring Amthuus i sin Tid udstedte Embedsbreve vare afjaskede af en Fuldmægtig med Underskrift: Amtmandens Fraværelser, de bemærkes hertil, at vi kunne fremlægge flere Breve fra viin Periode, underskrevne deels af Hr. eftatsraad Brink, Seidelin, deels af Hr. Justitsraad Koefoed, med det udtrykkelige Tilføiende: "Paa Amtmandens Vegne hvilket vidner om en ordentlig Constitution til at fungere i Amtmandens Sted. I det Hele indsee vi ikke, hvad Grund der er til at røre op i slige gamle Sager, eller hvad man har at beklage sig over fra den Tid, da Alt gik sin sædvanlige ordentlige Gang, og Jntet blev forstyrret i den prompe- og nøiagtige Expedition, som man altid er vant til at see fra Hjørring Amtscontoir. Forsaavidt der altsaa er gjort Forsøg paa at nedsætte vor Amtmand i den offentlige Mening, da maae vi udtrykke vor Misbilligelse heraf, og føle os opfordrede til herved offentligt og frit at erklære. at Hr. Kammerherre Graah, i den lange Aarrække, han har beklædt den høie Post som Amtets Overøvrighed, stedse, saavidt vor Kundskab strækker sig, har viist sig som en Beskytter og Haandhæver af Lov og Ret, som den redelige og billige Mand, som den duelige, ordentlige og upartiske Embedsmand. P. C. De ovennævnte, originale Breve ere til Eftersyn hos Avis=Redactionen. Tolstrup Præstegaard og Hjermitslevgaard, den 23de December 1811. Chr. Morup, N. Nielsen, Godsforvalter og forhen Fuld Sognepræst. mægtig ved Hjørring Amtstue en lang Aarrække. Efter Forlangende indrykket. J Anledning af Juseratet i Kbhvnsposten Nr. 221. Justitsvæsenet i Hjørring Amt. Den Floskel, at Vensyssel ligger norden for Lov og Rett, er visselig en uheldig Vittighed; thi, som Spøg vil den dog af Mange antages tillige at indeholde Historie, og i Alvor sagt indeholder den en aabenbar Usandhed. Undertegnede, der i 20 Aar har fungeret som Embedsmand i Vensyssel, tør udtale det som min fulde Overbeviisning, den jeg ogsaa, skjøndt ikke uden Vidtløftighed, vilde være istand, til at documentere, at den retlige Tilstand i Hjørring Amt (tilforn maaskee med Undtagelse af eet Herred, ikke er flettere; men i det Hele fuldkommen ligesaa god, som i nogensomhelst af de ovrige jydske Provindser sønden Fjorden; og kan jeg i den Henseende med god Samvittighed bevidne, at ingen Forsømmelighed i saa Henseende finder Sted fra Underøvrighedernes Side, skjøndt vel det Talent, ved Undersøgelserne at fange og gribe Lovens Overtrædere saaledes, at de kunne blive afstrafede, ikke er givet Enhver i lige Grad; hvorved det dog maa bemærkes, at denne Opgave maaskee i sig selv falder vanskeligere at løie her end i de mere cultiverede, meere befolkede og mere sammenbyggede Egne. Thi naar Forfatteren anfører, at det ifte kan antages, at Folkemassen eet Sted mere end et andet i Danmark skulde sætte sig imod, eller ud over Lovens Magt, saa vil jeg dog, uden i mindste Maade at kaste Skygge paa Vendelboerne, der i det Hele have mange agtværdige Egenskaber, bemærke, at Enhver, der kjender til Historien, vil vare vidende om, at Vendelboen altid har været, ligesom han endnu er, mer nøieregnende og paaholdende paa sine Rettigheder, endog den yderste Detail, end Jndbyggerne i de sydlige Egne, og, at han, - jeg troer ikke saa meget af Hensyn til Venskab og Frændskab, som af Frygt. - i Almindelighed er uvillig til enten at angive eller vidne med nogen af fine Lige, hvilket ikke sielden lægger Vanskeligheder i Veien for Justitien. Saavidt og hiint ubetimelige Jntimations-Motto. Hvad angaaer de øvrige i Inseratet indeholdte Skumlerier, som væltes ud over mig og mit Embedsforhold, og det væsen, der skal have fundet Sted i Hjørring Amt (et Mentor=Udtryk, der er ligesaa upassende og fornærmeligt imod de overordnede Collegier, der have seet igiennem Fingre med eller taalt, at Uvæsen finder Sted, som mod mig) da skal jeg ikkun tillade mig at yttre den Formening, som jeg tør være overbeviist om, det bedre Publicum vil dels med mig. - at den Mand, som ukaldet paatager sig at undersøge og revidere anden Mands Embedsforhold, og paa saadan Maade, som sk. for Dagen) blot at divulgere formeentlige Pletter, visselig derved viser en høist inhuman og tvetydig Charakteer. 2) Hiørring, den 9de December 1811. (Graah.) 5) Slutningen af dette Inserat eder oprindelig har staaet i Kiøbenhavnsposten) findes i Avisens Redactionsartikel under Aalborg i Nr. 256. (Red.)