Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-11-19
Blandede Efterretninger. (Slutningen af Prof. Falckes Forord til Skriftet: Uber die staatsrechtliche Verbindung der Herzogthumer Schleswig und Holstein o. s. v.; ste forr. No.)At overhoved et Lands Forfatning paa ingen anden Maade kan kiendes i sin sande Skikkelse, end ved historiske og juridiske Oplysninger, at den blinde Tro, ligesaalidt i Statsretten, som i nogen anden Videnskab er en uangribelig Auctoritet, og at en saadan Tro maae være den svageste Grundvold for landsherlige Rettigheder, fordi Troen netop, som blind, ikke indeholder nogen Borgen, for sin Varighed – alt dette er Sandheder, som selv de svageste Øine ikke ville være istand til at miskjende, naar ikke Fordomme bortlede fra den sande Synspunct. Men der gives desværre saadanne, og en saadan temmeligt udbredt Fordom er det, at den Lærde maa nok udgrandske fjerne og ligegyldige Gjenstande, som Konsternes Tilstand, i det gamle Syrien og Meningen af halv opløske Ruiner, men at han bør afholde sig fra alle Undersøgelser, der lære at kiende det politiske Forhold imellem det Nærværende og Forgangne. Dog fortjener denne Vranghed, der mueligen kunde lede til at ansee en historisk Undersøgelse om Lands constitutionen som er Majestæts Attentat, snarere at deles eller ynkes, end alvorligen at gjendrives. Obresætteren Lan saa meget meds undertrykke hvos Bemærkning herimod, som han i sin Fyrstes Retfærdighedskjerlighed og Jndsigt, i sit Fædrenelands gode Love, og i Bevidstheden af sin Handlemaades Retvished og i sine angerløse Hensigter, finder en mere end tilstrækkelig Beroligelse imod alle alvorlige Følger af saadanne Fordomme. - Ogsaa syntes det mig, da Spørgsmaalet om Hertugdom met Slesvigs statretlige Forhold eengang var kommet paa Bane, at Læseren af mit tidligere Skrift, ikke ugjerne vilde erfare, at en ved Lærdom, og især ved heldige Grandskninger i sit Lands Lovhistorie saa udmærket Mand, som Hr. Conferentsr. Schlegel dømmer om Sagen. Saavel ved det, han erkjender, som ved Maaden, hvorpaa han søger at gjendrive andre Paastande, er der aabenbart vundet for et endeligt Resultats Fastsættelse. Thi deels indbefatter Overenstemmelse imellem to fra modsatte Synspuncter udgaaende Forfattere en stor Stadfæstelse af det fundne Resultat; deels syntes mig selv den Lethed, hvormed nogle Jndvendinger kunde besvares et sikkert Beviis paa, at der imod de angrebne Paastande intet Betydeligt vilde være at anføre. J nogle tilføiede Anmærkninger har jeg, saavidt det tyktes mig fornødent, og tillige var mueligt, søgt at betrygge mit tidligere Skrifts Jndhold imod alle Angreb. Talrige ere imidlertid mine Modbemærkninger ikke blevne. Thi lykkeligviis stemmer Hr. Conferenceraad Schlegel i de vigtigste Puncter overens med mig, i det han paa ny har indrømmet, hvad der lige indtil vore Dage ikke er omtvivlet: at ved Ophævelsen af Schleswigs Lehnsforbindelse med Danmark Kongeloven ikke er blevet indført i det Schlesvigske; at dette ligesaalidet er paafulgt ved den bekiendte Begivenhed 1721, og endeligen at den gamle Forfatning ikke de jure, men blot de facto er ophørt. J det mindste forstaaer jeg det Lidet, der om denne Punct er sagt, saaledes, og ligesom Forfatteren selv ikke erkjender en stiltiende Frasigelse eller, som det vel egentligen maatte hedde, et ophørende Hævd i disse Forhold. - Saaledes bliver den eneste betydende Punct, hvori vi endnu afvige fra hinanden den, Hertugdommets Forening til Nydelsen af en fælles Forfatning, men ogsaa Vigtigheden af denne Differenz formindskes saare meget derved, at Schlesvigs Fordring, paa en Forfatning med Holsteen er indrømmet.