Jyllandsposten, 1839-06-24
Nyheds Post. Jdet vi lykønske Hr. Kammerjunker Koefoed tilhans Ansættelse som Borgmester, Byfoged og Auctionsdirecteur i Randers, skulle vi ei undlade at bemærke, at vi hellere havde seet, at han om Kjøbenhavnspostens Referat i denne Anledning havde yttret sig i en anden Retning. Vi ere nemlig overbeviste om, at Hr. Koefoed selv maa indrømme, at det ei kan være hans Medborgere ligegyldigt, at dette vigtige Embede ikke blev besat med en af de erkjendte duelige Mænd, som vort danske Cancellie dertil skal have foreslaaet; heller ei, at den Scholtenske Jndflydelse her skulde gjøre sig gieldende, om hvis Værd man nylig er bleven overtydet ved den ubeføiet anlagte Magenske Sag. Det ligger derfor ganske i Sagens Natur, at man med mere Føie kunde vente en Byes Borgerrettigheder udtalte og fremhjulpne af en Embedsmand, som forhen var kjendt og vant til Forretningerne ved det her overtagne Embede end af fremmede Hænder, som den mangeaarige Bortfjernelse maa vanskeliggjøre den justitielle Administration. Vi indsee derfor ingenlunde, hvorfor Hr. Koefoed vil betegne hiint Referat, som hadefulde Jnsinuationer." Fra en anden Synspunct betragtet, formene vi ogsaa, at hiin offentligt fremsatte bemærkning ei alene kan være af stor Nytte og Gavn for den nye tiltrædende Embedsmand, men ogsaa for det ham anbetroede Borgerfolk. Bekjendt er det, under hvilken Umyndighedsstand Randers Byes Jndvaanere i mangfoldige Aar have sukket og liidt, og til hvilken Yderlighed Vilkaarlighedens Svøbe her blev brugt. Bekjendt er det, hvorledes mange af denne Byes Borgerfolk nedværdigede sig til at bruge de meest uværdige Midler for at sætte deres Villie igjennem. Hvorvidt Borgerfolket ved en saadan lav og krydende Adfærd selv har fordærvet en vistnok duelig Embedsmand, dette ville vi lade staae ved sit Værd, men ved at ihukomme denne Adfærd, bor Andres ei oversees. Borgerfolket i Randers fortjener derfor, som her er skeet, at mindes og Vigtigheden af at deres Rettigheder gjøres gjeldende imod enhver vilkaarlig Handlemaade, og forat en heel Byes Borgerstand ei skal tabe saadant Maal af Sigte, skader det ingenlunde, at den offentlige Stemme lader udgaae nogle Ord, som opfordre begge vedkommende Parter til at lagttage deres Pligter. Havde saadanne - Ave er bedst, naar den kommer itide - været anvendt i en ældre Periode, vilde mangen En med Taknemmelighed have paaskjønnet Publicitetens Nytte, som er og bliver den kraftigste Modvægt mod al Vilkaarlighed, men hvoraf man tidligere betjente sig alt for svagt. Jntet Under derfor, at baade sørgelige og latterlige Fortællinger om tidligere Embeds=Misbrug fylde næsten hver Bye, medens Embeds=Egenraadigheden tilvisse har faaet et Naadestød, som aldeles forandrer Forholdene, og hvorpaa vi her ville anføre et frappant Exempel (mellem mange andre) siden vor Tale nu engang dreier sig om Randers. – Det begav sig saaledes her for endeel Aar siden, at det hele Bagerlaug i fuldtallig Corporation var forsamlet paa Byens Raadhuus, for at afgjøre, hvorvidt en til Bagermester afpirerende Person skulde antages eller ikke. Forsamlingen erklærede sig af gyldige Grunde eenstemmig derimod og casserede den afgivne saakaldte Mesterprøve, men Justitsbetjenten, hvis Function det her kun var, at lede Forhandlingen, paastod derimod, at det fremstillede Jndivid skulde være Mester, reiste sig i Vrede fra Bordet og befalede som saa N. N. skal være Bagermester, og som sagt skeete det – han bød, og Mesteren stod der!! Som et Orakelsprog rungede Ordene for de maalløse Bagermestere; hver især søgte i al Hast at finde Hat og Stok, og uden Muk eller Kny forføiede man sig nu forbauset hjem, idet man fandt det klogest at undgaae videre Ubehageligheder. Dog andre Tider andre Sæder. – Fornylig lod en Dandselærer, i samme Bye sig indfalde, at benytte Raadhuussalen til Dandseøvelser, idet han foreløbig erhvervede sig vedkommende Justitsbetjents Tilladelse. Byens værdige Borgerrepræsentanter modsatte sig denne efter deres Mening upassende Brug af Raad- og Domhuset, hvor Repræsentantskabet desuden ugentlig afholdt Møde, aldenstund Byen ei manglede flere andre til Dands hensigtsmæssigere Localer. Dandselæreren henvendte sig strax til Justitsbetjenten, som engang havde sauctioneret dette, for at see den givne Tilladelse haandhævet. Denne begav sig hurtigst til Raadhuset, hvor netop det forsamlede Repræsentantskab befandtes. Efterat have fremsat sit Forlangende til Formanden for Repræsentanterne, stillede denne uopholdelig Spørgsmaalet under Afstemning for de forsamlede Repræsentanter, som eenstemmigen vare imod Dandseøvelsers Foretagelse paa Raadhuset. Formanden tilkjendegav i Kraft heraf den mødte Justitsbetjent, at ingen Dands her vilde finde Sted, – og saaledes gik dennegang den Sidste bort med uforrettet Sag!! – Vi formene, at et characteristisk Træk, som nærværende, tilstrækkeligen vil kunne overbevise Hr. Koefoed om, hvorledes Tidsaanden har udviklet sig under hans Fraværelse i Vestindien, idet vi paa det Bestemteste tør paastaae, at der blandt Byens Repræsentanter findes Mænd, hvis gode Villie, Jndsigt og Characteerfasthed, under vor nærværende gavnrige Communal=Bestyrelse, til enhver Tid vil være Folket Borgen for, at dets Rettigheder ville blive urokkeligen overholdte, ligesom Forslag om nyttige Jndretninger af alle Arter til Byens Fremme, nærmest i mercantilsk Henseende, alt ere indgivne og drøftede ved de ugentlig afholdte Repræsentantmoder, hvor man med sjelden Jver og Opofrelse har taget sig af Byens Opkomst. - Det staaer derfor nu til Hr. Koefoed, at gaae ind paa Folkets Ønsker og Forventninger, som i Sandhed ere mange og store. Hans offentlig fremsatte Tilsagn til hans Medborgere, at han med tillidsfuld Fortrostning gaaer sit Embede imode, maa glæde enhver af os, idet vi ere forvissede om at ethvert af hans gavnlige Foretagender vil finde fortjent Anerkjendelse hos alle Retsindige. "Dagens Anførsel, at Studentercorpsets Vaabenøvelser i Hovedstaden Aar for Aar skulde udføres med mere Orden og Færdighed, synes ei at være begrundet paa FactaJdetmindste er det meget paafaldende og næppe henhørende til militairisk Orden, at see Studentercorpset forinden dets sidste Præsentation for Kongen ved de daglige Marscher til Nørrefælled, hvad Tilfældet var iaar, iført aldeles forskjellig Klædedragt, saaledes saae man f. Ex. Studenter i complet Uniform, andre bare sorte eller brogede Beenklæder, istedetfor de reglementerede hvide, atter andre, som manglede Tschako, betjente sig af Kaskjetter - hvilke forskjellige afstikkende Dragter gav det hele Corps et vist frit Anstrøg, som lidet harmonerede med den sande krigerske Holdning og Anstand, hvormed Corpsets Høistcommanderende aabnede Toget. Studentens kostbare Tid, hans Bestemmelse, ved fjendtligt Overfald at posteres paa Byens Volde, gjør vel ogsaa Vaabenovelsernes Færdighed for dette saare indskrænkede Corps mindre nødvendig, end ved ethvert andet. – Eftersom "Jyllandspostens Redacteur ved Forkyndelsen af den inden Middelsom og Sønderlyng Herreders Ret afsagte Dom i Anledning af den upassende Fremstilling, der er givet i dette Blads No. 23 for 1838, betitlet "Bidrag til en Skildring af Nationalaanden i Danmark, uden videre erklærede sig utilfreds med bemeldte Dom og forlangte den indanket for en høiere Domstol, formene vi det for Øieblikket rigtigst, at tilbageholde vor Mening om denne i flere Henseender mærkelige Dom, som senere skal blive fremsat in extens i dette Blad, men vi føle os opfordrede til at anføre, hvorledes "Khvnspostenudtaler sig herom. Det hedder deri.