Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-01-03
Den Franske Revolution var neppe bleven fuldendet førend den belgiske udbrød; derpaa udbrøde tre i Tydskland, den Brunsvigske, Sachsiske og Hessiske; derpaa en total Omvættning i Schw. 8, hvorved Demokratiet fik overalt Overhaand over Aristokratiet. Nu udbrød endelig en Jnsurrection i Polen, som vel var en aristokratisk, men som dog søgte at støtte sig ved de demokratiske Principer. Det har fuldkomment Udseendet af, at det var allene denne Jnsurrection, som forhindrede at ikke ved det afvigte Aars Begyndelse en almindelig Krig udbrød imellem det østlige og vestlige Europa, denne Jnsurrektion aftog Stødet for det constitutionelle Statsystem i den første Begyndelse af dets Udvikling, og Aristokratiet blev besynderligen nok Demokratiets Forsvarer; nu har dette System faaet Tidtil at komme saameget til Kræfter, at det ikke er sandsynligt at det vil være til at betvinge. De Gamle anvendte ved Opførelsen af deres Sørgespil en Forening af Personer, som toge Deel i Spillet uden dog selv at være Medspillende; men som beskiæftigede sig med at vise sig som de Personers Fortrolige, som traadte op paa Skuepladsen, nu ved at give Raad, nu ved at trøste og nu ved at indgyde Skræk, man kaldte denne Indretning Choret. Et saadant pontisk Chor var Conferencen i London, som bestod af de fem store Magters Gesandte: De vore idelige virksomme ved det store politiske Spil, holdt det i en Balance, men Erfaringen synes at ville lære at de ikke havde Spillet i deres Magt; det er høist interessant at betragte hvorledes i indvirkede paa de Spillende i hele det afvigte Aars store Drama, uden dog at kunne bringe dette til Ende, og Dækket til at falde. Begyndelsen af Aaret bragte Conferencen det saavidt, at en Protokol blev afsluttet, hvori Belgien blev erkiendet for et uafhængigt Land. Nu formodede man da, at den ene Akt var sluttet Jntet mindre; – man havde neppe begyndt at spille den: Belgien skulde have sig en Konge; Frankerige vilde ikke tillade at belgierne valgte Hertugen af Leuchtenberg, for ikke at faae et Bonapartisk Jldsted ved Siden af sig, og foreslog Prins Otto af Baiern; Belgierne vilde have en voxen Yngling til Konge, følte Trangen til en mægtig Beskytter og valgte den 3die Febr. Hertugen af Nemours. England bliver nu passioneret og befrygter en altfor stor Udvidelse af sin gamle Medbeilers Magt; Det politiske Chor bemærker det, opløfter sin beroligende Stemme og Conferencen beslutter i sin Protokol af 7de Februar, at hverken Hertugen af Nemours eller Hertugen af Leuchtenberg maae blive Konge i Belgien. Men Frankerige og England have allerede forstaaet hinanden og erkiendet Nødvendigheden af at vedligeholde et politisk Venskab. De Franskes Konge afslaaer den 17de Februar Belgiernes Tilbud; og denne Anledning til Krig imellem de store Magter blev hævet. Men da man ikke kan faae det belgiske Drama udspillet, saa hielper man sig med et Mellemspil. Præsidenten Surlet de Chokier udvælges den 24de Februar til Regent, hvorved Belgien faaer indtil videre en ordnet Regiering. En Constitution blev nu givet Landet, som i høi Grad var bygget paa de nye liberale Principer, og hvorved det constitutionelle System i Europa blev betydelig styrket. Nu traf Belgierne den rette Udvei; de tilbøde Prins Leopold af Sachsen, Coburg Thronen, hvilket Forslag stemmede fuldkomment overeens med Englands Ønsker, da saavel dette Land sparede derved en aarlig Appanage paa 50,000 Pd. St. og tillige en Fyrste som var aldeles inde i Englands Jnteresse, kom til at regiere over et Land, der ved sin Beliggenhed er ganske fortrinlig skikket til et Transit=Land for den Europæiske Handel. Frankerige erholdt til Recompense for denne sin Opoffrelse i denne vigtige Sag den Betingelse, som man siger, at den nye Konge af Belgien skal ægte de Franskes Konges Datter og den Tilstaaelse, at nogle af de for Frankerige saa forhadte belgiske Fæstninger skulle sløifes Belgien blev saaledes forvandlet fra et Stridsæble imellem Frankerige og England til Venskabs Baand, imellem dem. Saasnart Leopold, som var bleven udvalgt til Konge den 3de Juni havde i den paafølgende Maaned modtaget Kronen, den 21de Julii holdet sit Jndtog i Brüssel, saa toge de Belgiske Anliggender en anden Vending. Den ene Protokol af Conferencen afløste den anden, og dens Decisioner bleve stedse gunstigere for Bel gin Urolighederne i Jtalien, Misfornøielsen i Ungarn, P. lakkernes haardnakkede Modstand, Jnsurrektionens Udbredelse i det Russiske Polen, Frygten for at England og Frankerige skulde blande sig i disse Giæringer, ti veiebragte en Harmonie i det politiske Chor i Londen, som ellers maatte opvække Forundring. Allene Kongen af Holland viste sig ubøielig i at føie sig efter Conferencens Beslutninger; denne retskafne Monark, som havde lidt saameget og saa ufortient, blev yderst bekymret ved den uheldige Vending, som Politiken tog for ham og hans Land, da en mægtigere Jnteresse nu kom med i Spillet end Belgiens. Uagtet han syntes at staae ene og forladt af hele Europa (thi hvo kiender Politikens hemmelige Spil) saa udviiste han dog et ubøieligt Mod, en usvækket Standhaftighed, erklærede Leopold for sin Fiende, naar han vilde overtage Regieringen paa den Basis Conferencen havde fastsat og erklærede pludselig Belgien Krig. Feldtoget gik for sig i August, havde det meest glimrende Udfald for Hollænderne, det uheldigste og meest vanærende for Belgierne. Den Hollandske Armee var ikke langt fra Brüssel; men Kong Leopold anmodede de Franskes Konge om Biestand; denne blev øieblikkeligen rækket; Marskal Gerard rykkede i ind Belgien med 50,000 Md. og Prinsen af Oranien maatte trække sig tilbage til Holland, især da England ogsaa besluttede at sende Belgierne en Flaade til Hielp under Admiral Codrington. Conferenten var strax tilrede med sine Opfordringer til de handlende Magter; den forlangte at den Franske Armee, selv imod Kong Leopolds Ønske, skulde strax rømme Belgien; og den bevirkede at en Vaabenstilstand blev sluttet og siden forlænget til den 23de October. Belgiernes Vanheld, var i Grunden meget fordeelagtigt for dem; det knækkede deres Overmod, det lærte dem at paaskiønne deres nye Konges Værd, som næsten allene havde udviist Mod under Kampen, og overbeviste dem om Nødvendigheden af at slutte sig til deres Monark, og afholde sig fra de fordærvelig demagogiske Excesser. Conferenten benyttede den langvarige Vaabenstilstand fra Aug. og til October til at udarbeide en desinitiv Afgiørelse af Misforstaaelsen imellem Belgien og Holland. De 24 Artikler kom for Lyset og bleve forelagte begge Magter til Antagelse og med den Erklæring, at de vilde tvinge de eller den af de stridende Parter, som vilde giøre videre Jndvendinger og ikke antage Tractaten. De belgiske Kamre antoge den den 1ste Novbr. efter nogen Remonstration. Kong Leopold betingede sig inden han underskrev den, at Conferencen skulde erkiende Belgiens Uafhængighed. Alt blev tilstaaet, den Belgiske Udenlandsk Minister jublede i Kammerne over denne 7. M. a 4 4 16 3 Erkiendelse, som at der nu var kommen en Ende paa den lange Tvist og som at dette passionerede Stykke var udspillet 1. Men det var langt fra saaledes: Kongen af Holland protesterede imod Tractaten og vægrede sig ved at afgive en desinitiv Erklæring førend efter 4 Maaneders Forløb, og blev ubøielig, uagtet den Engelske Ambassadeurs Trudsler og en Engelsk Flaades Afsendelse imod hans Kyster. Den Polske Jnfu rection blev imidlertid dæmpet, og et Rygtesiger, at den Russiske Keiser, vil ikke, i det mindste ikke ubetinget, ratificere den Tractat, som hans Ministre ved Conferencen have afsluttet. At Østerrige og Preussen ikke vilde modtage Kong Leopolds Gesandter og træde i en ordnet diplomatisk Forbindelse med ham, uagtet en Belgisk Gesandt var admitteret ved Hofferne i Paris og London, og en Fransk og Engelsk opholdt sig ved Hoffet i Brüssel, synes ogsaa at røbe nogen Betænkelighed fra disse Magters Side. Krigen imellem det østlige og vestlige Europa, som hvert Øieblik syntes at staae for Døren ved dette yderst. omfindtlige, mangesidige og forviklede Anliggende, blev heldigen undgaaet i 1831. Nu ville vi faae at see hvad Aaret 1832 vil lære os derom. Den politiske Conjectur kunde herved finde Stof til de vidtløftte Betragtninger og Fremstillinger; men vi ville springe dem forbi og blot bemærke, at det begyndte Aar vil først fuldstændigen opklare os om hvad dette nye diplomatiske Phoenomen, den Londonske Conference egentlig har været, om den har været en medspillende Person ved dette store politiske Skuespil, eller blot et advarende og modererende Chor, som kun med sin Stemme har blandet sig ind i Spillet, og talet de Spillende til Rette, naar de bleve for heftige. - Paa Protokoller manglede det ikke, deres Antal nærmede sig til de 50; men hvad man tænker om dem i Holland kan bedst skiønnes deraf, at det er blevet et Mundheld i dette Land, at naar en Hollænder vil tænde sin Tobakspibe, saa siger han til sin Dreng, istedetfor giv mig en Fidibus, ræk mig en Protokol. (Fortsættelsen følger).