Jyske Efterretninger, 1773-09-17
(See de Jydske Efterretninger under No. 27.) ved en egen Leylighed kom jeg for ganske kort Tid siden til at Øse paa et vist Sted nogle sønderrevne Papirer. Jblandt dem var et Stykke af en Dansk Avis, hvorpaa iblandt andet stoed disse Ord: Tanker og Betleriets Afskaffelse paa Landet. Saasom jeg nu ey kunde paa slig en Lap læse mig til noget fuldstændigt, og vidste dog, at denne foretagne Materie var af største Vigtighed, og jeg var tillige meget begiærlig efter at vilde disse Tanker, spurgte jeg strax Manden i Huuset derom, men fik til Svar: Meget maadelige. Da han derpaa tang, beklagede jeg a) Uden at tage synderlig Deel i denne Stridighed, da vi forsikre os om at Forfatteren, i Fald han agter det Umagen værdt, selv best er i Stand til at forsvare sig, have vi forundt dette et Sted i disse Efterretninger, da mueligt denne vigtige Materie herved med Tiden kunde vinde et større Lys, endog til Betleriets Afskaffelse i Kiøbstæderne. jeg, at de dog vare saaledes sønderrevne; thi der maatte dog være noget i dem, som kunde være læseværdigt, svarede hans Sligt har jeg dog ikke fundet. Da nu hans Maade er at tale meget lidet, loed jeg det derved beroe den Gang, men søgte hos en anden, som ogsaa holder de samme Tidender, og fik hos ham den ganske Avis til Giennemlæsning. Jeg læste i Begyndelsen, med stor Agtsomhed, men siden tjo længere jeg kom hen) med større Forundring over Forfatterens store Taabelighed, Dumdristighed og Ondskab. Da jeg havde læst dem, sagde jeg: Jeg finder intet andet i alt dette Sludder, end at hin Mands Domme over dem ere meget sandfærdige, men dog temmelig lemfældige Saa meget kan jeg finde i dem, at de ere skrevne af en Keinedetter, som Tydsken meget beqvemt oversætter det, ein nichsmurdiger Mensch, de ere og derfore selv keine. - Liberinhar skrevet dem liberius, det er alt for frie. Man skulde af dem snart kunde tænke, at han er en Bilerius, og plages undertiden meget af Galden. De ere og saa ordentlige, som han til kunde være en Flaskenskjold, eller en Fyldehals, som kan gjerne af Latinerne kaldes Biberius. Jeg gad nok vidst blev jeg ved, om dette uforskammede Menneske, denne Rebeller, denne nye Philopatreiass, ey bliver besvaret af nogen. Ey svarede Manden, det er han ey værd, det er og ufornødent at ville beskæmme ham, som har hos alle Kloge og Retsindige beskommet sig selv. Han er at det Slags, der bør overties, og kan ey overtales - Efterat have lidet overveyet disse philosophiske Ord, syntes mig, at han havde Ret, dog naar jeg betænkte tillige, at Forfatteren er en den eneste af saadanne Spiesluer, og nogle holde maaskee med ham, uden at have dertil mindste Aarsag, og uden at overveye hans Ord og slette Tænkemaade, ligesaavelsom andre ere ham imod, og dømme allene vel om det Retskafne, saa satte jeg mig for at ville vise baade ham og hans Lige ganske kortelig hans store Taabelighed, Dumdristighed og Ondskab. Maaden, paa hvilken dette burde og skulde skee, var jeg i lang Tid ey eenig med mig selv om; thi vilde jeg giøre det saa fiint, som jeg burde og kunde, saa maaskee Hr. Keine forstoed mig ey og grovt finder ingen bifald hos disse Tiders Smag. Tilsidst syntes mig: Ad mal patrata sunt atra theatra paranda, det er : Skarp Lud til skurve de Hoveder. Faaer jeg endskiønt den Uhæld, at nogle vil synes at jeg skriver noget haardt, saa frygter jeg dog ikke, at Fornuftige og Retdømmende skal kalde mig enten partisk eller lognagtig som de kalder Forfatteren, til hvem jeg nu vil vende mig :Med Deres gunstige Tilladelse, min Hr. Forfatter at spørge den: Hvorledes vil de godtgiøre, at Proprietair= og ikke Selveyer=Huusmænd gaae om at tigge, og at vore Landsbye Tiggere ere Fæste=Huusfolk, Jeg troer neppe, at nogen Fæste Huusmand, ihvo han er, som har enten liden eller megen Avling til sit Huus, gaaer om at tigge, ja ey eengang veed jeg et eneste Exempel, at nogen Fæste=Huusmand, saa længe han er en Fæste=Huusmand, har gaaen Bettergang, uden en eller anden besynderlig ulykkelig Hændelse har i Forveien været Aarsag dertil; J det mindste er det nok meget rart, om det skeer nogensinde. Og om nogle faa endskiønt gjorde det, saa følger dog ey deraf, at alle giøre det. Altsaa har denne deres Regel sin Undtagelse. Og jo større Undtagelse den taaler, jo lognagtigere har de skrevet om den Sag. - De klager over Huusfæsteres Jord, at den er af den sletteste Art, det er og Løgn; thi det slaaer sielden feyl, at den Jord, en Huusmand har, er den beste, eller i det ringeste giver nok saa meget Korn, som nogen Gaardmands; thi den faaer gjerne nok saa meget Giødning, som nogen Gaardmands. Der siger de sig da ogsaa selv imod. Og hvor mange Fæste Huuse ere der ikke, som har slet intet Jord at bruge eller svare af de siger, at Selveier=Huusmænd endskiønt Nøden mangen Gang haardt nok trykker dem, undseer sig ved at trygle. Ved Selveier=Huusmænd kan ey allene forstaaes de, der selv eye deres Huuse, men endog der boer i Selveier=Gaardmænds Huusse. At det første Slags ey gaaer om at betie, er en saa sært; thi de hverken ere eller kan kaldes trængende Almisse=Lemmer, saa længe de selv eye Huus og Hiem. Trænger Nøden dem end haardt, saa kan de dog snart forvinde det igien, ja blive rigere end mangen Gaardmand, naar de i Tide vil afstaae deres Huuse til andre paa saadanne Vilkaar, som de baade kan naae og være vel tiente med. - Det andet Slags, som ere de, der boe i Selveyer Gaardmænds Huuse, gaaer derimod ey allene nok saa til Bettergang, som Proprietairers Huusmænd, men endog meget oftere. Thi af Selveiere faae de ey megen Hielp, omendskiønt de boe i deres Huuse. Det er en bekiendt Sag, at SelveierBønder ere iblandt alle Bønder de allernbarmhiertigste imod den Fattige paa Landet; Derom veed de Præster alt for god Beskeed, som daglig prøve dem deri. - Denne vores Fattiges Forstander siger ogsaa, at Proprietair=Huusmænd betragte deres Fæstebreve næsten som Kaldsbreve eller som Octroyer paa at trygle Jeg aad nok vidst, hvorledes han vilde bevise det; thi i det efterfølgende finder jeg intet Beviis derfor. Og i Fald nogle faa ere saa høyt opskruede, som jeg dog tvivler paa, saa er det dog alt for uforskammet at ville sige det om alle. Havde de, Monsteur, Derimod udelukket Fæste=Huusmænd af Betlernes Ru brikke, og i det Sted indført Inderster, gamle og skrøbelige Krigsfolk, forarmede Tydske, forarmede Kiøbstæd-Folk o. s. v., da havde deres Betle=Sladder faaet meere bifald; Det havde da og været tilladt, i Fald de havde skrevet tillige, at undertiden fandt man endog, at Fæste=Huusfolk, som sad med mange Børn maatte i de dyre Tider lade deres Børn gaae ud at betie, ja at mangen en gaaer nu Bettergang, som tilforn for meget faa Aar siden loed haanligen derom, og sad i skikkelig god Stand; The det beviser saavel Kiøbstæder som Landsbyer alt for vel. - Det sandfærdigste af alt, hvad de har skrevet, ere disse deres egne Ord: Jeg agter ingenlunde at agere Talsmand for Betlere. De havde aldrig Behov at forklare sig saa nøye; thi andre kan strax see af deres intet betydende Skrift, at ikke Christelig Kiærlighed til eller Medlidenhed med Bønder eller Betlere, men et partiskt Had til Proprietairerne er deres Hoved=Drivefieder. Men, Spørsmaal. Er det ret, Kan det forsvares eller paa nogen Maade undskyldes, Kan den, der er partisk, enten blive antagen eller troet som en Sandsiger, som de dog paastaaer at ville være og ansees for, Jeg har vel vildet, men er kundet, udstudere, hvad Tid og under hvilket Himmeltegn de er fød; J en vis Henseende tænker jeg, de er fod under Tyren, i en anden Henseende under Skorpionen, i den tredie under Steenbukken og i den fierde under Fisken. Det kan vel og hænde sig, at de er fød i Hundedagene. Ligemeget er det, hvad Tid de er fød; Nok er det, at deres lognagtige Skrift viser, at de er Løgnens Elsker. Misundelse hos dem over Proprietairernes Lykke og Velstand har bragt dem saaledes i Harnisk imod dem. Men hvor uchristeligt er ey det? Hvor aldeles stridigt imod Guds hellige befaling og Villie, At de hart lært noget af Guds Ord, viser de Skriftens Sprog og Talemaader, som de hisset og her har indslikket i deres Skandskrivt, Men at de har havt nogen retskaffen Nytte af at vilde noget af Guds Ord, kan ingen Fornuftig eller Retdømmende see; Thi hvorledes kunde de da saaledes i en grov Satire og ukiærlig Spot bruge Gulds Ord, og uden Undseelse for det hellige, alvidende, retfærdige og almægtige Væsen saa frit skiertze med hans hellige Skrivt, og i en saa vanhellig Hensigt tage hans hellige Pagt i deres vanhellige Mund; Saa længe deres Hensigt dermed er ugudelig, saa længe maae de og vente, at sligt er og bliver Gud modbydeligt og vederstygge, ligt. - At de selv er ingen Proprietair, viser de tydelig nok, og at de ey heller maae blive det, vil jeg oprigtig ønske dem; Thi de kunde maaskee selv med Tiden blive imod deres underlagte Bønder en Udsuer, hvortil deres Hierte (saavidt jeg kan mærke, er allerede vel skikket. De maae ey heller tænke, at jeg er en Proprietair, eller paa nogen Maade haver med enten Proprietairer eller Bønder at bestille. Men jeg er en af dem, der er lige saa villig som pligtig at sige Sandhed, naar forlanges. Jeg søger hverken Ære eller Fordeele ved at sige dem imod, men allene at vise dem og andre ligesindede med dem, at og hvori de have feylet. Har de Uret, vil jeg sige dem imod, og har de Ret. skal jeg ikke nægte dem det. Jeg nægter dem ikke, at nogle visse Proprietairer ere saa ugudelige og ubarmhiertige imod deres Bønder, at de ey fortiene Navn af Mennesker, men af Rovdyr, BlodJgler o. s. v., men beviis de, at disse ere engang den største Deel, end sige alle. Altsaa kan jeg ey skiære alle over een Kam Behag at nævne mig en Stand i Verden, hvis Lemmer ere alle lige gode eller onde. Deres egen Stand, seer man nok, det holder ey Stik i. - Mange ere enige om at laste alle Bønderne, men med dem holder jeg ikke. Jeg roser dem ey heller alle, men siger: Nogle ere gode, nogle onde, nogle meget skaarnagtige, nogle meget skikkelige. Dem, der fortiener at lastes, laster jeg, og roser dem, der bør roses, enten han saa er min Ven eller Uven, høy eller lav. -At nogle Proprietairer pine og plage sine Bønder paa alle optænkelige muelige Maader, kan ingen nægte, der hører, seer og veed noget; men at alle ere (som de, Hr. Forstander, beskylder dem for saa ubarmhiertige, at de, for at faae Extra-Skatten, herud, tage fra Bonden den sidste Pialt, naar han ey nærmere kan betale, det er vanskeligt at bevise. I det ringeste veed jeg paa eet Sted, at en Proprietair betaler for over 90 Fattige paa sit Gods, der er 300 Td. Hartk., iblandt hvilke skal, som mig er fortalt, være Fæste=Huusfolk. Et andet Sted veed jeg, hvor der er kun lidet over 250 Tdr. Hartkorn, og Husbonden dog betaler Extra Skat for 69 om Aaret. For hvor mange betaler ikke Hr. Fischer paa Allinggaard, Jngen af disse tre har vel taget den sidste Pialt fra den Fattige først, eller den Pude, til hvilken de skulde hælde deres Hoveder. Og hvad kan ikke skee paa flere andre Godser, omendskiønt vi veed det ey, Kongen, som har paabudet Extra-Skatten, har ingensinde befalet Proprietairerne at betale selv for alle deres Huusmænd og Inderster; thi disse ere ikke alle uformuende, men allene for de Uformuende, som har selv intet at betale med. Disse Uformuende beløbe sig og undertiden til et temmeligt stort Antal. Nu er det vel ganske rigtigt og billigt, at Proprietairen betaler for dem, naar de ere hans Fattige, og de ey kan betale selv, og Kongen dog lige fuldt vil have sine Penge herud. Men her maae den Sag først bevises og af giøres: Alle de Fattige paa et Gods ere den Proprietairs Fattige, som eyer samme Gods. De, min Hr. Liberius, meener ved ja, og jeg meener baade ja og ney. De paastaaer, at alle Fæste Huusfolk ere Proprietairens Fattige allene, og ingen nægter heller, at de ere hans, naar han eyer dem, men fordi de ere alle hans saa ere de dog ey derfore hans Fattige, det er her uformuende, og følgelig Almisse=Lemmer. Desuden: At alle fattige Fæste=Huusfolk ey ere gjorte fattige af deres Husbonde, som de dog meener, omendskiønt det maaskee kan for en Deel siges om nogle, vil jeg bevise dermed: Huusfæstere paa Kongens Gods fad, imedens Kongen eyede dem, for en taalelig Afgift, og gjorde ingen Hoverie til nogen. Siden Kongen har solgt dem, ere en Deel af dem komne under saadan en Huusbonde, der hverken forlanger Hoverie eller Hoverie=Penge af dem, men maaskee et par Markes Penge meere i Landgilde, eller Huusleye, og somme forlange intet meere i nogen Maade, end Kongen fik: Sligt er baade mig og fleere her i Stiftet bekiendt, hvor Bønderne indbyrdes prise sig selv lykkelige, at de ere faldne i den Huusbondes Hænder, og ønske, at han altid maae leve med dem og eye dem. Sligt kan maaskee vel og existere i andre Egne. Deraf lære vi da, at Huusfolk gjerne kan være fattige, omendskiønt deres Huusbonder er har virket noget dertil. Ufrugtbarhed i Landet, de deraf følgende dyre Tider, Qvægsygen, paabudne Udgifter ere de rette HovedAarsager til deres Fattigdom. Altsaa har de min Herre!) tabt Sagen, naar deres Ord skal efter deres egen Begiering) dommes af naturlig billighed. Og siden de nu paastaaer saa meget at dømmes af naturlig billighed, og tillige er saa vis paa da at vinde Sagen, vil jeg spørge dem, om det er efter naturlig billighed, at alle Jnderster og saadanne Fattige, som i Tiden ere komne ind paa et Gods, kan og bør kaldes Proprietairens og ikke Bøndernes Fattige, Her bor de svare: Det kommer an paa, hvorledes de ere komne ind paa Godset, og hvor længe de har været der; Har Proprietairen selv voldet, at de ere komne derind, fordi han har tænkt at ville have Nytte i Tiden af deres Drengebørn, da bor han og bestandig betale for dem, naar de ey selv kan. Ja han bør og at føde dem, saa vidt de behøve det, og ey lade dem være Bønderne eller andre til Byrde, som ey har virket til, at de ere komne paa hans Gods; Han kunde ellers have ladet dem blive borte. - Men dersom Bønderne, Gaardmænd eller Huusmænd paa egen Haand og uden deres Huusbondes Tilladelse tage saadanne Fattige i Huuse, som hverken har at æde eller betale med, bør Bønderne selv, som have taget dem an, ey allene mulcteres a parte, men endog baade føde og betale for disse Fattige de første to Aar. Siden skal vel Huusbonden betale for dem, men endda synes mig, at Bønderne bør selv føde dem til Straf, fordi de have taget dem an. Og vilde jeg ønske, at dette maatte skee for Eftertiden, da jeg er vis paa, at det vilde have sine visse store fordeelagtige Følger. Vil nogen spørge mig, hvor da disse fattige Mennesker skulde hen, naar ingen maatte saaledes tage dem an, da svarer jeg: De skulde drage tilbage til det Gods, hvor de sidst kom fra, og havde hiemme. Hvorfore det og var at ønske, at ingen af Godsets Tilhørende maatte derfra udjages, saa længe de vilde blive der, og opførte sig saaledes, at de kunde blive der; Dette, troer jeg, vilde temmelig hielpe til, at ey saa mange Betlere kom til at gaae Betlergang, naar tillige Forordningen af 24. Septembr. 1708, blev saa nøye efterlevet, som den kunde og burde. Nu maae ingen nægte, at det kan være haardt nok for en Proprietair at betale for alle de Uformuende paa hans Gods naar han har mange saadanne at betale for, og hans Gods kan maaskee i ufrugtbare Aaringer ey allene ey svare ham selv, hvad de bør, men han maae maaskee betale Kongel. Skatter for nogle og endda oven i Kiøbet give en Deel baade Æde= og Sæde=Korn, og maaskee undertiden baade Bygnings og Besætnings Hielp. Men endda vilde det blive haardere, om han tillige skulde selv fode alle eller de fleeste Fattige paa sit Gods. Sæt sig selv i hans Sted, og dom saa, hvad de da vilde synes at være ret og billigt. De siger, at de er ikke uvidende om, at Lovene undtage de Hr. Jordegods=Eiere saavel fra de Fattiges Pleye, som fra de fleeste borgerlige Pligter og Byrder, og dog finder man tvertimod ilde Forordninger, som de selv citerer dat. den 24 Septembr. 1708. og 5. Mart. 1734. Der befales jo ey allene Proprietairerne at givesligesaavelsom fleere andre noget vist aarlig til de Fattiges Underholdning, men endog har Øvrigheden befaling og Magt at sætte dem for noget vist, i Fald de ey vil give godvilligen. Om det nu ikke skeer, hvis er da Skylden, er det Lovgiverens ney, det er deres, som skal, men ey vil, efterkomme Lovene. Ere Jordegods=Eiere da fri eller undtagne i Lovene fra de Fattiges Pleye, og kan de siges at være frie for borgelige Pligter og Byrter, om de endskiønt have noget lidet frit Hartkorn Hovedgaards Fart, som de ey skatte af, eller om de ere endskiønt fritagne fra 3. & Co. en eller anden liden borgelig Pligt og Byrde, svare de da ingen Extra Skat, Formue=Skat, Familie=Skat, Krigstyre o. s. v. naar saadanne paalæges andre? J Fald de have Rang, betalde da ey ligesaavel deres Rang Skat som andre? Hvorledes tor de vove at gjøre saa løgnagtige beskyldninger paa Lovgiveren, selv, thi hvem, uden han, har fritaget dem, i Fald de ere efter Lovene undtagne, mon de og ey selv maae svare de Kongel. Ska ter, naar Godserne ey selv kan, enten det saa er i Freds= eller Ufreds=Tider, Brænder nogle Gaarde eller Byer af paa deres Godser, monne de da slet ingen Bekostning komme i, naar samt me skal igien opbygges, svarer nogen mig her: Det er jo deres egen Fordeel angaaende; da svarer jeg: De tabe altid derved mere, end de vinde. - De, min Hr. Udtolker, har noget nær ligsaa stor Jndsigt i Kongens Lov og Forordninger, som i Bibeleselv, i hvis Forklaring de er ligge saa lykkelig, naar de siger, at det i 4 Kongers Tid er gaaet med vore Betlere, ligesom det fordum gik med Jfraels Børn i Ægypten: Jo meere man ved Ho fet hemøyede sig for at formindske deres Tal, jo fleere bleve de Jeg vil ikke vise dem her, i hvad Henseende det gik saaledes med Jsraliterne fordum, eller hvem der styrede det, ey heller hvad Liighed der er imellem dem og vore Betlere, samt Hoffernes Her sigter med samme; thi hvo seer ikke strax her, at det ene passe saa næt til det andet, som det 5te Hiul til en Vogn. Neyl de lyd mit Raad, og læs hellere i Plinio; derved er ey saa meget Hazard. Det kan maaskee med Tiden lykkes dem bedre, især om de tager gode Lexica og Scholia til Hielp *). Lykkelige de, at jeg ey har Kongelig Magt; thi da viiste jeg ey Naade og Langmodighed imod dem, men strax uden Skaansel lod deres kiætterske og satyriske Flab rive ud op til begge deres Øren, enhver deraf kunde lære at beslitte sig paa at frygte Gud, en Kongen, og jage efter Fred med hver Mand P. Til Slutninlader det, som de vel vilde, men kan dog ey foreslaae, hvorlede de Fattige i ethvert Sogn nemmest og bedst kan faae deres for nød 2) Til at læse Plinius (enten det nu skal være den ældre eller den ynge endog ved Hielp af de beste Lexica og Scholia, troe vi, at der behøvlangt større Forstand, end til at besvare dette modige Stridskrift. 1) Skade var det, at Forfatteren ikke havde levet i den Tid, at ha kunde have ladet sig bruge iblandt de bekiendte støvlede Apostle i Frankerige. I Danmark har man ellers et gammelt OrdsproDet er vel, at kulded Oxe har intet Horn. Forfatteren maat ikke tage det ilde op, at finde her disse faa Scholia føyede til ha Afhandling. de Tillæg til No. 37. nødne Underholdning. At corrigere samme deres Miskmask, og vise dem, hvori de har Ret, og hvori de har Uret, tillader Tiden mig ey, hvorfore jeg vil henvise dem at læse den liden Piece, som en Student ved Navn Danæus har skrevet om den Sag. Der handles vidtløftigere om den Sag, og findes det Forslag, som i mine Tanker er antageligt, indtil et bedre gives, som giør det til intet. Hvor den faaes, veed jeg ey tilvisse, dog har den, der har foræret mig en, sagt som jeg mindes ret at den faaes hos Hr. Raadmand Bering i Horsens. - Prosit Keines=Skruplund i Aarhuus Stift den 1 Septembr. 1773. Løgneres Contra Part.