Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-03-27
Forlangt Jndrykkelse. Slutning af det i N. 44 af Aarhuus Stiftstidende indførte Stykke om Vederlaget for den Aarhuus Commune tilkommende Græsningsret. Efter mit Skjøn vilde den retfærdigste Fremgangsmaade være den, at de 400 Tdr. Land, der udlægges for Græsningsretten, bortleiedes i Lodder af forskjellig Størrelse, til Fordeel for de Græsnings berettigede, og at de da indkomne Leiesummer uddeeltes til disse efter een hvert Aar forfattet Ligning efter det samme Forhold hvori Græsningsretten forhen tilkom Enhver. - Men en saadan Ligning, hvor saamange Omstændigheder og Forhold, tildeels efter et Skjøn hvert Aar, skulde tages i Betragtning, vilde vistnok give Anledning til Forviklinger og Klager, der idelig vilde gjentages og høres, endogsaa meere end alt nu ved den aarlige Regulering af Græsnings retten. Det vilde vistnok derfor være ønskeligst om man kunde finde en anden meere stabil Maalestok der kom den fordelende Retfærdighed saa nær som muligt, og det troer jeg man kan, naar man hvert Aar fordeelte det Provene der indkom for Udleien af den for Græsvederlaget udlagte Jord, mellem Communens Beboere, efter det samme Forhold hvori samtlige Comunalskatter udredes. Paa denne Maade kom da baade Grundeiendommens og Næringsveiens Størrelse i Betragtning til Bestemmelse af det større eller mindre Græsningsvederlag, saa at den der svarede de største Skatter ogsaa erholdt det største Vederlag. Den der f. Ex. svarede til Byen i Skatter 100 1 erholdt dobbelt saa stor en Godtgjørelse som den der svarede 50 ; og jeg skjønner ikke rettere end at man paa denne Maade kom Retfærdigheden saa nær som det efter Forholdenes Beskaffenhed er gjørligt. Men da det med Føie er antaget at Jngen hidtil tilkommer større Græsningsret end til 6 Køer, burde der vistnok ogsaa efter nærmere Undersøgelse og Overveielse af Forholdene bestemmes et passende Beløb som Maximum for det Græsvederlag Nogen kunde tildeles, hvorved saaledes ogsaa de store Grundeiere og næringsdrivende Borgere ei fik for meget paa de Mindres Bekostning. Under disse Omstændigheder synes det derfor mig rigtigst, at det aarlige Provene der indkom til de Græsningsberettigede, indbetales til Kæmneren, og at denne da paa hver Skatteyders Conto og i Skatteqvitteringsbogen afskrev, som contant Betaling, den Godtgjørelse der tilkom Enhver for hans Græs ningsret. Der vilde da opkræves et saa meget mindre Beløb hos Enhver i Skatterne, og derved vilde der saaledes ikke komme meere i Kæmnerkassen. Øn ster man imidlertid at Jndbetalingen ei skeer i Kæmnerkassen, som saa Mange ere imod, dog efter den nærværende Indretning vistnok uden tilstrækkelig Grund, nu vel, dette gjør ikke Noget til Sagen; Borgerne kunne da udvælge en Bestyrelse af deres egen Midte og lade denne modtage hvad der indkom i Jordleie. Denne Bestyrelse maatte da forfatte en Ligning over hvad enhver af Communens samtlige Beboere kunde tilkomme, efter det Forhold hvori Communalskatterne udredes, og derefter til Enhver især uddeele hvad ham tilkom overeensstemmende med Ligningen, der naturligviis i nogen Tid først burde henligge til almindeligt Eftersyn. Maatte disse Linier bidrage lidet til at bringe en Sag, der er saa saare vigtig for Aarhuus Commune i kommende Tider, under almindelig Overveielse, for at derefter det retfærdigste Resultat kan opnaaes, da vilde dette være mig saare kjært.