Den Vest-Sjællandske Avis, 1824-01-26
Fra det Russiske Asien eller Siberien veed man in et Nyt, uden at Keiseren har inddeelt det i flere Gouvernementer, som den tilvoxende Folkemængde har gjort nødvendigt; at Regieringen bærer Om borg for at flere Colonister nedsætte sig deri; at dets allerede uhyre Udstrækning udvides ved det at stedse flere Tatariske Chaner paa de sydlige Grændter lade sig bevæge til at underkaste sig Ruslands Herredømme og endelig, og som der forhen er fortalt at nye Guldbiergværker ere opdagede i de Uralske Bierge. – Et meget cultiveret Land bliver Siberien, aldrig; thi det har den Naturfeil, at de Altaiske Bierge hindre de sydlige Vinde fra at udbrede deres Varme over Landet, og at det derimod staaer aabent for de nordlige Vinde fra Jishavet, hvori dets Floder have deres Udløb; kunde man vende dette om, saa vilde Siberien erholde en ganske anden Naturbeskaffenhed. Forunderligt er det imidlertid, at der ogsaa i disse raae Egne findes gamle Jndskrifter. Hr. Greeg. Spassky, Adjunkt, ved Videnskabernes Academie i St. Petersborg, udgav i 1822 en Beskrivelst over dem paa Latin med 7 Afbildninger i Steentryk. Paa den første Tavle ere aftegnede, efter nogle Afbildninger paa en 35 Alen høi Klippe ved Staden Tomsk, hvilken Klippe er af grønagtig Leerskifer, Figurer af fiir fødede Dyr, Mennesker og Hoveder, som have den største Liighed med de Mindemærker, som von Humbolt har fundet paa de Amerikanske Klipper, og som bestyrker den Formodning, at den nordlige Deel af Asien og Amerika er befolket af den samme Stamme. (Dette er høist troeligt; men derimod ikke at det sydlige Amerikas Beboere ere komne fra det nordlige Asien; de Portraiter man har af dem i Prins Maximilians af Neuvinds og i Spix og Martius Værker udviise tydeligen, at de ikke have nogen Liighed med den Mongoliske Stammes Physiognomie). Paa den anden Tavle sees nogle Træk, som ikke ligne Bogstaver; paa den 5te, 6te og 7de Tavle sees en Mængde Jndskrifter, som findes paa Stene og i Huuler, som ere Drientolske de fleste ere Maneschuiske; men nogle i en aldeeles ubekiendt Skriftart; endelig findes paa den tredie og fierde Tavle nogle Jndskrifter, som ere fundne paa en Klippe lige over for Fæstningen Abakansk ved J nisei-Floden, som man formoder at være Seytyiske Bogstaver, og som have den største Lug hes med de Jndskrifter, som ere fundne i de saakaldte Huuniske Grave i det Hessiste, og som de største Lærde, som Biskop Münter og Grotesond, have mistvivlet om at forklare. Herom og om disse Characterer, som kaldes Tydske Runer, kan læses videre i de Gottingiske lærde Tidender 1823, 205 St. Side 2048. Til disse bemærkninger kunne endnu føies følgende herom af Journal des Savans Octover 1822. Skrifter indeholder 22 Jndskrifter. De Slags Skrift, som man kan forvente i disse fierne Egne, siger Skriftets Recensent Hr. AdelRemusat bekiendt som Udgiver af et Skrift om de Tartariske Sprogi) ere et Slags Runer, som skulle ligne de Nordiske og som skulle være i Brug hos Tortarerne (og som mueligen Odin har fra Asgaard bragt herind i Norden) eller Gammel Jndiske; da Culturen begyndte i Jndien og den har udskudt nogle Grene til disse nordlige Egne; eller Græske og Syriske fra Bartrien efter det Persiske Riges Erobring af Alexander den Store, endelig ogsaa Chinesiske; men han beklager, at de af Hr. Spassky leverede Jndskrifter see ud som de vare halvt fordærvede af Ælde og desuden som de vare maadeligt ascopierede, og af alle disse Jndskrifter kan man blot udbringe Meeningen af nøgle Ord af en eneste, som er Mongolisk. Da alt dette falder lidt ind i det Lærde, som ikke kan være dette Blads Bestemmelse, saa ville vi skynde os for at komme bort fra Siberien og fortsætte vor Reile videre til det vestlige Asien som har mere almindelig Jnterresse og ille for at naae til Persien. Dette Land erholder en dobbelt Mærkværdighed i vore Dage, først fordi det er paa Veien til at arbeide sig frem til at erholde en Europæisk Cultur, som især Englænderne af visse gode Aarsager søge at befordre af al Magt, og fornemmelig, fordi det som Mellemlandet imellem Rusland og Ostindien bliver Middelpunkter, for hele den Asiatiske Politik. Persien bliver derfor herefter en Hovedpunkt for den politiske Opmærksomhed. Englands Hovedformaal gaaer derfor ogsaa ud paa at vedligeholde bestandig en indbyrdes Enighed imellem Persien og Porten; men som er vanskeligt, da de ere i politisk og religiøs Henseende naturlige Fiender. Porten kan desuden lignes med en hentæret og kraftesløs Olding, som det koster Møie at holde Livet i, og Persien med en raae Yngling, som det falder vanskeligt at sætte Skik paa. Men de Russiske og Engelske Diplomater have altid fuldt op at bestille ved Hoffet i Teheran. (Det er forunderligt, at de SeiksErobring af Øst-Persien er indtruffen i denne Tid, denne Begivenhed spænder den politiske Knude endnu stærkere). - Ved denne nøie Forbindelse imellem England og Persien har man nu faaet saamange Efterretninger fra dette første Land, at man kiender det næsten ligesaa godt som England selv. – Saaledes udgav Sir William Ouseley, som tilforn har været Storbrittannisk Ambassadeur i Persien, i Aaret 1821, i London, en Beskrivelse over sine Reiser i de orientalske Lande og sig, Persien i to Bind i Qvart; men det er det værste ved dette lykke Værk, at det handler næsten allene om de Oldtids Monumenter, som forefindes i Persien, saa at vi ikke her kunne giøre nogen Brug deraf og maae indskrænke os til den Bemærkning: at den lærde Forfatter troer, at de over al Verden bekiendte Monumenter i Persepolis ere byggede af Cyrus. De Persiske Monumenter ville saaledes kun blive meget unge imod de Ægyptiske. Da Cyrus levede 550 Aar førend Christi Fødsel, og man har derimod rimelige Grus de for at antage, at der gives Ægyptiske Monumenter, som i det mindste ere 1000 Aar ældre end Moses. For dog ikke ganske tomhændet at forlade denne Brittiske Ambassadeur paa hans Reise i Persien ville vi meddeele en liden Passage, som tiener fortreffeligt til at skildre Persernes Characteer: J Persien er det Brug, at naar man modtager en Present fra en fornem Person, saa maae man give en ligesaa anseelig Present igien, eller give en betydelig Douceur til Overbringeren. En Dag sendte den Kongelige Prins Hosein AliMitza en Present af nogle Stykker Vildt til den Brittiske Ambassadeur. Mirza Zeki Khan, som ledsagede Overbringeren, sagde med høi Røst: Jghar Ordre fra Prinsen Hosein Ali Mirza, at underrette Deres Excellence om, at Prinsen haaber, at De ikke vil give nogen Penge derfor til hans Domestiker, hans Hensigt er ikke, at De skal betale hvad De faaer af ham, ligesom man betaler det, man kiøber paa Torvet. Naar Hs. Kongelige Høihed seender Dem en Present, saa er det allene for at aflægge et Beviis paa sin Agtelse. Men derpaa sagde han med en noget lavere Stemme, saadanne ere de Ordrer, som jeg har modtaget af Hs. Kongelige Høihed. Men De ville dog tillade mig at anmode Dem at give Overbringeren af denne Present 5 Toumans (et Slags Mønt) over den sædvanlige Douceur. Denne Person staaer i en særdeles Gunst hos Prinsen og forventer at De giør en Undtagelse til hans Fordeel. (Saaledes ere Perserne findede: udvortes Bram og Pralerie, forbundet med lav Kryderie og Begiærlighed, hører til deres Characteer).¬