Almuevennen, 1844-11-20
Etatsraad Stenfeldt udtalte sig endnu kortelig om, at Stænderne ved at erklære for Kongen og Folket, at Ministrene aldeles have tabt Tilliden, anmasse og tilrane sig en Myndighed som de ikke have Kammerraad Drewsen bemærkede, at, naar Gret Moltke havde tillagt ham den Yttring, at Slesvigerne og Holstenerne vare de Danskes Fiender, saa havde han langtfra sagt dette, men han havde sagt, at Slesvigholstenerne ere de Danskes Fiender, og det var, og vilde vedblive at være hans Mening, saalænge de arbeide paa at adsplitte Riget; forresten kunde han naturligviis Jntet have imod, om Andre ansaae dem som Venner. – Naar Ussing havde sagt, at ved en Adresse Tiden vilde spildes, og at der forelaae Forslag, som i flere Henseender erstattede en Adresse, vilde han blot spørge ham, om han ogsaa var viis paa, at det mange Gange gjentagne Andragende om et Finantsbudgets Forelæggelse, saavelsom hans øvrige Forslag, denne den huler Stenen, naar den vedbliver at falde, Enhver Stand seer i sin Kreds Mangler og Misbrug, saa lad da Enhver, der har Øine at see med og Øren at høre med, fremføre hvad Mangler og Misbrug, han seer og hører. Kan han ikke fremføre dem paa Prent, saa lad ham tale derom, og tale derom saalænge, til de blive almindelig bekjendte. Hvilken fortrinlig Leilighed have ikke Embedsmændene til at opdage Statens Brøstfældigheder. Der er dog mangfoldige, som ikke ere saaledes blendede af en ulyksalig Slendrian, at de jo kunne see, hvorledes det kunde være bedre. Og have de ingen Glæde af at gavne det Hele, saa have de dog Sands for egen Fordeel, saa kunne de dog erindre, at naar Staten lider af Svindsot, saa staae de selv Fare for at smittes. Selv den meest underordnede Embedsmand har i mangfoldige Tilfælde en fortrinlig Leilighed til at see, hvorledes Statens Penge bedre kunde anvendes, og de offentlige Jndretninger forbedres. Naar saaledes Enhver fremførte hvad han troede vilde gavne, og de, der ei vidste Noget at fremføre, idet mindste med levende Deeltagelse vilde understøtte Hine, saa vilde den offentlige Mening snart faae en uimodstaaelig Magt Vor Goliath vilde saaledes komme til Kræfter, at han kunde fælde Statsministre, som Smaadrenge. Sæt f. Ex. at deri en Stat, hvis Finantser vare saakritiske, som vore, var en Finantsminister, der ei var sin Post voxen, vilde han da, til trods for den offentlige Mening, vove at beholde sin Post eller vilde han ikke meget mere ile med at give Plads for en Dygtigere, og hvis denne Dygtigere vel kunde foreslaae de fornødne Forbedringer, men ei kunde faae frie Hænder til at udføre dem, da vilde ogsaa han opgive sin Post, og saaledes ville alle hans Eftermænd blive nødte til at gjøre, indtil Folket faae sine Fordringer opfyldte." Hvo skulde have troet at den lille David dengang kun stræbte at forskaffe den store Goliath Næring og Kræfter, for nu at søge at fælde ham med Tvivlens, Spidssindighedens og Selvkjærlighedens fule Slynge, Dog, dertil er denne David baade for lille og for afmægtig Gang finder mere Indgang end hidtil, thi ellers vilde Tiden ogsaa spildes ved den af ham foreslaaede Fremgangsmaade. Justitsraad Ussing: "Jeg finder slet ingen Anledning til at svare Noget herpaa. Da Afstemningen nu skulde finde Sted, vilde Grev Moltke endnu henlede Opmærksomheden paa, hvad derkunde antages at komme ud af en Adresse, hvis den kun blev vedtaget imod en betydelig Deel Stemmer, som vilde vide at gjøre deres lovlige Ret gjældende. (Rem lig at indgive et Minoritetsvorum – en Contra-Adresse!) Kammerherre Scavenius forlangte, at der skulde stemmes med Kugler, og der befandtes da 29 Stemmer for en Adresse, og 36 Stemmer imod Hvem bør have Forsædet i de paatænkte Commissioner til Ordningen af skadeligt Vands Afledning af Jorderne: J Kjøbenhavns Amts Landcommunal-Tidende" Nr. 62 læses Amtsraadets Betænkning over det kongelige Lovudkast om skadeligt Vands Afledning af Jorderne, et Lovudkast som det vist almindelig ønskes snarest muligt maatte blive til Lov, med de Forandringer Amtsraadet har foreslaaet. Under de Forhandlinger der fandt Sted om denne Sag i hiint Raad, see vi Stiftamtmanden har yttret, at han ingen absolut Nødvendighed fandt i at insistere paa, at Myndigheden overgives Amtsraadet, som i Udkastet er tildeelt Amtmanden, da den samme Jnteresse for Sagen maa antages at findes hos Amtmændene, som hos Amtsraadene, disse Ord gave os Anledning til at oplyse følgende Forordningen af 25de Juni 1790, § 8 er saa lydende: "Skulde Nogen have dristet sig til ulovlig at stemme eller fælde Vandet i Aaer eller andre Vandløb, Andre til Skade, da skal han derfor ansees efter Lovens 5116 til 9, og vedkommende Stift- eller Amtmand skal, ved Aaernes Eftersyn, ogsaa tilsee, om Vandmøllerne holde sig det lovlige Flodemaal efterretteligt, og hvor de intet skulde have, skal han besørge det efter lovlig Omgang bestemt." Denne Lovbestemmelse har imidlertid kun virket lidet til, at afværge den Skade Mange lide paa deres Enge og Tørvemoser, af Vandet fra Nedre Værebro-Mølleaa; endog i den almindelige og rette Tørv- og Høbjergningstid have disse ofte været saa oversvømmede med Vand, at de have havt megen Liighed med Jssefjorden ved Roeskilde, Høet har i enkelte Aar maattet høstes paa Jis, og har da kun været brugeligt til Gjødning, hvorved den en kelte Mand har tabt fra 1 til 50 Læs Hø, efter Engenes Størrelse og Beskaffenhed. – Der har ofte været ført Klage over dette store Tab, for de til Aaen grændsende Enge og Tørvemoser; et Landvæsens=Møde afholdtes 1830, et andet 1837, men uden den tilsigtede Virkning. J Aaret 1842 indgaves et Andragende til Amtsraadet, hvori anholdtes om Raadets Medvirkning til, at Redre Værebromølle kunde blive nedlagt, imod en passende Erstatning til Eieren, eller, at Vandet i det Mindste kunde faae frit Løb fra 1ste Mai til 1ste August, da dette Andragende kom til Forhandling i Raadet, vilde Formanden, Stiftamtmand, Grev Knuth at det afvistes, som formeentlig afgjort ved en Landvæsenscommissions Kiendelse, for flere Aar siden, men da han ikke kunde oplyse denne Kiendelses nærmere Beskaffenhed, besluttede Majoriteten at foretage en nærmere personlig Undersøgelse paa Aastedet. Denne Undersøgelse bragte Raadet til den Formening, at Andragendet havde Krav paa omhyggelig Opmærksomhed, hvad enten der hensaaes til det for Productionen saa betydelige Tab, de hidtilværende Forhold maatte erkjendes at medføre, eller til det meget Tvivlsomme i, om ogsaa Tilstedeværelsen af disse Forhold har sin Kilde og sin Gyldighed enten i nogen virkelig Retsgrund, eller i nogen virkelig Nødvendighed for den Mølle, i hvis Gunst man i en Række af Aar havde vidst at hævde dem. Naa det besluttede derfor, "forinden Videre foretoges, at udbede sig alle de Oplysninger der maatte kunne erholdes.