Viborger Samler, 1794-05-12
Den 18de August blev deres Huus omgivet af en Hoben National=Gendarmeer. Deres Anfører Vigneux, Cazottes gamle Ven, fandt Familien ved Middagsbordet, hvortil han og hiertelig blev indbudden. Vigneur viste ham med grædende Øine sin befaling til Arresteringen, men derved overmandede hans Smerte hans Standhaftighed; han faldt i Afmagt. Fader og Dotter bleve nu bragte til Fængselet i Epernay. Strax derpaa kom befaling at bringe dem til Paris. Præsidenten i Districtet Epernay havde forhen ønsket sig den unge Dame til sin Egtefælle, og anholdt om hendes Haand. Hun var bleven ham nægtet, og nu viiste sig for denne Uværdige Hevnens Tidspunct; han befalede at sætte begge de Fangne paa en Karre og saaledes at slæbe dem fra et Fængsel til et andet til Paris, Vigneux, som inttet meere kunde giøre for dem, skiælvede for den Fare, som begge, besynderlig den skiønne Elisabeth, vare udsatte for underveis; han tog derfor en Post Chaise, og fulgte dem til Paris. Denne Forsigtighed reddede de Fangnes Liv i Stæderne Chateau, Thierry og Meaux, hvor Folket absolut forlangte deres Hoveder. Ved deres Ankomst i Paris havde de alle de paa den Tid Fængsledes Skjæbne; de bleve først førte til Mairens Hotel, derpaa til Nationalforsamlingens Sikkerheds Udskud derefter fra et Udskud til et andet af Communeraadet og endelig bragte i et Jnterims-Fængsel, hvor man samlede de Fangne, og hvor disse Ulykkelige bleve anviiste de fugtige Steder i de smutsige Gange til Hvilested. Cazotte og hans Datter bleve her 48 Timer, efter hvilken Tid de komme til Forhør og derpaa bleve bragte til Abbediet. Den smukke Elisabeth blev dog friekiendt den 26 August. Men hun agtede denne Friehed uden sin Fader for intet; hun vilde derfor ikke forlade Fængselet og paatrængte derfor saa stærk, indtil man endelig opfyldte hendes Begiering. Her stiftede hun fortroelig Venskab med den arretterede Exprinhesse af Tarent og den unge Exgrevinde af Sombrevil, hvilken sidste ligeledes formedelst børnlig Kierghed var bleven ført i dette Fængsel. De skrækkelige September=Scener begyndte. Marseillerne besøgte ofte Fængslerne. Det lykkedes Elisabeth, at vinde disse Mennesker ved Ømheden for hendes Fader, ved hendes Gestalt og indtagende Taler. De lovede hende, at beskytte den saa elskede Fader. Den 2de September blev han endelig ført for Tribunalet; end ikke den ringeste gunstige Omstændi hed viiste sig for ham. Hans Dødsdom var afsagt. Allerede vare Sværdene trukne for at giennembore ham, da Dotteren kastede sig om den Gamles Hals, frembød Morderne sit eget Bryst, og tilskreegdem: "Mig maae J først giennembore Hiertet, førend J myrde min Fader., Man holdt inde. Marseillerne gienkiendte den kiere Pige, og raabte Naade; et Udraab, som gienlød af alle Stemmer. Den af Glæde tumlende Elisabeth forglemmer al Delicatesse, omarmer de af Menneskeblod dryppende Mordere, og saaledes selv i blodig Dragt triumpherende fører sin Fader hiem. Hendes Skiønhed, hendes Mod, hendes Dyd giorde saadan Jndtryk paa Tilskuerne og Morderne, at Fader og Dotter bleve omringede af Folket. Man tilraabte dem: " Navn os Eders Fiender, vi ville hævne Eder." Den Gamles Svar var smillende: "Hvorledes skulde jeg have dem; thi aldrig har jeg fornærmet nogen." Tildragelsen var dog endnu ikke til Ende. Petion var ikke meget ærefuld bleven omtalt i Cazottes Breve, og tørstede efter Hævn. Han var rasende, fordi man havde friekiendt den Gamle, og endogsaa Jacobinerne viste lydelig deres Utilfredshed. Cazottes Venner zittrede for ham og vilde hemmelig bortføre ham fra Paris; men han vilde intet høre derom, og paastod, det ville være en Skam for ham, i hans Alderdom at spille en Flygt nings Rulle.