Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-03
Postefterretninger. Kronprindsen af Sverrig er d. 13de ankommen til Paris, som han, efter Forlydende, vilde forlade d. 19de, for at reise tilbage til Sverrig. – D. 15 holdt Keiseren af Østerrige sit Jndtog i Paris, og blev modtagen med stor Jubel. Keiser Alexander, Monsieur, Storf. Constantin, og Kronpr. af Sverrig vare gaaede Monarken i Mede, og ledsagede ham til det forrige Hot Charost i Forstaden St. Honore. - Erkehertuginde Loulse ankom d. 10de, under en Bedækning af Garde, fra Blots til Orleaus med et meget talrigt Følge. Hun ledsagedes, som man siger, af en russisk General. D. 12te ankom hun til Rambouillet. Keiser Fran, tog d. 16 meget tidlig til Versailles. Man troer, at han i Kleintrianon vil have en Samtale med sin Datter, og at hun vil udnævnt til Storhertug inde af Parma og Placeng. – Fyrst Metternich og Lord Castlereagh have hyppige Sammenkomster med Prindsen af Benevent, og, man troer, de vedkomme Freden. - Med den store allierede Armee er nu, i Følge Vaabenstilstanden og med Keiser Alexanders Samtykke, foretaget en Dislocation. Tropperne skulle gaae i Cintennering d. 10de. Det store Hovedqv, skal være i St. Clond, men Keiser Alexander og Kongen af Preussens forbliver i Paris. Samtlige Corps blive ikke over 3 Uger, og nogle af samme kun 14 Dage, i disse Cantennements, og tiltræde da strax deres Tilbagemarsch fra Frankrig. Alle Reserver, Transporter a., have faaet befaling, ikke at rykke videre frem. Gen. Barclay de Tolly er udnævnt til russ. Feldtmarschal. - Marsch. Augercan, er d. 11te ankommen til Lyon med den hvide Cocarde paa Soult, som ei er bleven underrettet og hvad der er forefaldet i Paris, fordi Napoleon lod optage Courererne, havde endnu d. 11te et Slag ved Toulouse, som han maatte rømme for Engellænderne, og, som strax erklærede sig for Bourbonnerne. Nu er Soult underrettet om det Forefaldne, og vil underkaste sig den provis. Regjerings befalinger. – J Bordeaux skulle 100 Skibe, hvoriblandt mange Americanere, have overgivet sig; Engellænderne ere i Begreb med at gjøre en Bevægelse fra Bordeaux til Anjou og Limousin. - Ved en Senatsbeslutning af 14 April er den provisoriske Regjeringscommission ophævet, og den provisoriske Regjering overdraget til Greven af Artois, under Titel af Kongerigets Generallieutenant, indtil Ludvig XVIII har antaget den ny Constitution. - Erkebispen af Paris, Cardinal Maury, er bleven afsat, fordi han har vanhelliget sin Præste værdighed i Napoleons Tjeneste, og han har nu trukket sig tilbage i det romerske Gebet. - Det hedder, at Prindsregenten af Engelland agter at overvære Kongens Kroning i Paris. - Lord Wellington ventes med det første til London. - Napoleons Moder skal, som den hele Familie, have for adskillige Millioner Diamanter, som hun har gjemt som en Nødskilling. - Napoleon var endnu den 17de i Fontainebleau. Han har havt heftige Nervetilfælde, hvorpaa der fulgte en fuldkommen mattelse. Lægen Korvissart var kommen til ham fra Paris, og hans Sygdom havde antaget en alvorlig Caracteer. Han var allerede den 17de i Bedring, og skulde samme Dag afgaae til Elba, under Bedækning; af 1500 Mand. – D. 5 April udstedte Napoleon følgende Parolbefaling i Fontaineblean: "Keiseren takker, Armeen for den Hengivenhed, den har viist, og fordi den har erkjendt, at Frankrig findes hos ham, ikke hos Hofkrydet og Hovedstadens Pøbel. Soldaten følger, i Lykke og Ulykke, sin Hærfører, hvor han fører ham hen; hans Ære er hans Religion. Hertugen af Ragusahar ikke næret samme Sindelave som hans Vaabenbrødre; han er gaaet over til de Allierede. Keiseren kan ikke billige de betingelser, hvorpaa han har gjort dette Skridt, han kan ikke modtage, sit Liv og sin Frihed af en Undersaats Haand. Parises Senat har vovet at byde over Regjeringen i Frankrig. Det har glemt, at det har Keiseren ene at takke for den Magt, som det nu misbruger; at han var det, som reddede deels dets Medlemmer fra Revolutionens Strømme, og beskyttede dem mod Folkets Had; deels frem trak dem af Mørket. Senatet beraaber sig paa Artikler i Constitutionen, for at kuldkaste Constitutionen. Det tager ikke i Betænkning, at giøre Keiseren Bebreidelser, uden at overveie, at det, som det øverste Statscollegium, selv har taget første Deel i alle Begvenheder. Det er gaaet saavidt, at forekaste den høieste Magt, at have forfalsket sine Actstykker; det er Verden vitterligt, at saadanne Konstgreb ikke behøvedes; et Vink var det befaling og det hat altid gjor mere end man forlangte af det. Keiserens Øre stod altid aabent for kloge og i god Hensigt fremsatte Jndvendinger fra sine Statsembedsmænd; men han har bestandig forgieves ventet dem for sin Trone. Hvad han har hørt var altid kun den meest ubetingede Billigelse af alt hvad han foretog, og et Beundringsprog og bifald, der har alle Sandhedens Præg. Var Enthusiasmen i Adresserne og de offentlige Taler hyklet, saa er Keiseren bleven skuffet af sin Troskyldighed; men de, som have ført dette Sprog, have selv at tilskrive sig de fordærvelige Følger af deres Hyklerie. De blucikke, at tale om Skandskrifter mod fremmede Regjeringer, og glemme, at Nogle i deres Kreds selv udgav dem. Saalænge Lykken var deres Fyrste tro, bleve de hos ham, og der hørtes ingen Klage over Vældens Misbrug. Naar Keiseren har foragtet Menneskene, som man har bebreidet ham, saa vil Verden nu erkjende, at han havde nogen Grund dertil. Hans Værdighed er fra Gud og Folket, og kun didfra kan den fratages ham. Han har altid betragtet den som en Byrde, og aldrig som noget Attraaeværdigt. Naar han alligevel paatog sig den, saa skeete det i Følelsen af sin Kraft, og i Bevidstheden, at han blandt alle var den voxen; hans Lykke syntes ham hans Kald. Nu, da Lykken har erklæret sig mod ham, kunde kun Nationens tydelig udtalte Villie formaae ham til længere at dvæle paa Tronen o. s. v." (Efter Lüb. Avis.) Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Heckes Enke.