Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-04
Blandede Efterretninger. Hofraad C. C. Andre, i Stuttgart, har under 7de Febr. d. A. bekjendtgjort, at han udsætter en Priisbelønning af 100 Ducater, samlede eller deelte, for den, der inden to Aars Forløb skriver det Bedste, meest Overbepisende, Uigjendriveligste om Garantien for Statsborgernes Rettigheder, (Øiemed) eller om Pressefriheden (Midlet), og indsender Afhandlingen til ham." ærer, siger Hofraaden i sin Jndbydelse: "Fyrsterne og deres Troner. Jeg afskyer Mytterier og Revolutioner. Men jeg anseer ogsaa Statsborgeren, for den vigtigste, integrerende Deel af Staten. En længe overseet, først i nyere Tider erkjendt, Sandhed, som et Partie, der kun kjender Herrer og Trælle, kun i meget indskrænket Forstand indrømmer." - Hver Statsborger, siger han videre, er en integrerende Deel af Staten, (jeg forudsætter for det første dette nigjendrivelige Beviis), hvad følger, hvad er da det vigtigste for ham, Thl, vel at mærke, jeg taler kun om Statsborgeren, ikke og Fyrster, Adelige, Geistlige, Soldater, Statsembedsmænd. Foralle disse er næsten overalt sørget. De have ikke blot Rettigheder, men for det meste Forrettigheder og Garantier for samme nok i Vedtægten, i Arveligheden, i Meningen, selv i Fordommen, i Rigdommens Magt, i Jntelligenzen, i Vælden, i Lovgivningen, i mange forunderlige Naadesbeviisninger, i Yndest- og Æresbeviisninger, ja i Religionen. Men hvad betrygger Statsborgeren, som saadan, lige ned til den sidste Hyttebeboer, hans Rettigheder? Hvori bestaae og maa de bestaae, naar Begreberne Stater, Statsborger ikke skulle være Chimærer, Hvorledes blive disse Rettigheder sikkrest garanterede? Dette Spørgsmaal anseer jeg forAxen, hvorom den vigtigste Deel af den sidste Generations politiske Tumlen har dreiet sig og fremdeles vil dreie sig, saalænge indtil et tilstrækkeligt beroligende Svar ved Kiendsgierning er givet. Det vilde aldrig blevet opkastet, aldrig saaledes rørt med den høieste Interesse Alt, som hører, seer, tænker, længes efter Lykke, Rolighed og Fred for sig og Sine - uden Magtens Misbrug, uden mange Enkeltes ustraffede, ulovlige Mishandling. Priisudsætteren ønsker en mueligst fuldstændig Sammenstilling af alle allerede bekiendte, men endnu mere alle mindre eller aldeles ikke bekjendte Kiendsgierninger af hine Misbruge, Undertrykkelser og Mishandlinger. Dette er egentligen Themaets Kjærne. Kiendsgierningerne kunde bringes under eet Begreb, f. Ex. Cabinets-Justits og alle Tiders og Landes Exempler opstilles som en bevisende Advarselstavle, hvilke bedrøvelige Følger den havde og hvorledes der, hvor den finder Sted, Borgeren, er erklæret for fredløs. Eller ogsaa kan Traaden føjes til Jnstitutioner, f. Ex. Jnquisitioner, hemmeligt Politie o. s. v. Det frugtbareste Udbytte vil den fra denne Standpunkt forfulgte Historie om enkelte Stater give, og tillige det historiske Beviis for den sande Kilde til Revolutioner, som i nyere Tider ere skeete, for hvilke en ond Aand kun altid vil give de desformedelst nøiere Forbundnes slette Villie og urolige Færd Skyld, fordi disse hade Fyrsterne, ville styrte dem fra Tronerne, for at sætte sig selv derpaa. Historien vil her tale tydeligere, lydeligere, umodsigeligere end Alt, hvad Trædskheden har udtænkt, Skumleriet udbredt, og meer end eengang skuffet Fyrsternes redelige Godmodighed, som derfor have givet deres Samtykke til saa mangen Forholdsregel, der sandeligen ikke kan hæve, men kun forværre det Onde. Dette sidste skal ingenlunde benægtes, men det sidder ikke der, hvor man troer at operere det. Det er ikke fremkommet af sig selv, men en nødvendig Følge af store, begangne Feil, der staae i nøieste Sammenhæng med vort Hovedthema, hvorfor det især anbefales. dem, der beile til Prisen, at tage Hensyn til samme. Det maa historisk vises, at Revolutioner ere saa gamle som Verden, at de i Middelalderen, og i den nyere Historie i Grunden kun have en stor, vigtig, almindelig Kilde, der vel er bekjendt, ofte anført, men, saavidt jeg veed, aldrig saaledes i stringent Sammenhæng og Overblik, at deraf det frappante Resultat af deres overordentlige, alsidige, fordærvelige Indflydelse og den simple Forklaring fremgik, hvorfor der, hvor den er stoppet, hersker Ro og Fred i Almindelighed. Jeg siger i Almindelighed; thi enkelte Udbrud af Lidenskaberne kan Guddommen selv (?) ikke standse. (Fortsættes.)