Aalborg Stiftstidende, 1836-08-01
Disse tvende jydske Embedsmænd tildrage sig i høi Grad den offentlige Opmærksomhed ved den Bestemthed, hvormed de begge ere optraadte som Talsmænd for to store, divergerende Jnteresser, og den Dygtighed, hvormed de, hver paa sin Side, have forfægtet dem. Hr. Landsoverretsassessor, Herredsfoged With taler Landmandens Sag, hvortil han ogsaa, som Deputeret for de mindre Landeiendomsbesidderes 13de Valgdistrict, har en særlig Beføielse, og han taler den med Kraft og Varme, uden dog at tabe af Sigte, at Kjøbstædmanden og Landmanden ere hinanden uundværlige, og at de derfor ingenlunde bør staae fjendtligt ligeover for hinanden. Traaden i hans Tankegang er følgende: Landets Opkomst virker gavnligt paa Kjøbstæderne, saalænge disse indskrænkes til at opfylde deres Bestemmelse i Statsmaskinen; Haandværker og Fabriker kunne ligesaagodt trives paa Landet som i Kjøbstaden; det er rimeligere, at nogle af Haandværkerne komme Landmændene imøde paa Halvveien, ved at bosætte sig omkring paa Landet, end at Landmanden skulde nødes til, at gjøre en Reise til Kjøbstæderne, hvergang han vilde have en Kjole vendt eller et Bord repareret; alle Forhold vilde jevne sig allerbedst, naar enhver Statsborger nød den meest uindskrænkede Frihed, forsaavidt en saadan kunde bestaae med almindelig Borgersikkerhed og uden at Andres naturlige Rettigheder krænkedes; denne Frihed bør aldrig, uden den meest trængende Nødvendighed, opoffres eller indskrænkes; det er derfor glædeligt, at den roeskildske Stænderforsamling ikke har laant Øre til noget Forslag, som vilde fjerne Nationen fra en Tilnærmelse til dette høie Maal; al Laugstvang, alle Monopoler og Forrettigheder maae afskaffes, som Levninger fra Middelalderen, der ikke passe til Tidsaanden; men Forandringen bør skee med Lempe, lidt efter lidt, thi et Gode bør aldrig erhverves ved aabenbar Uretfærdighed; Kjøbstædernes Beboere have betydelige Forrettigheder for Bonden; Værnepligten hviler ene paa denne; Tiendebyrden ogsaa; ligeledes for største Deel Konge- og Frireiser samt Veiarbeide; Mange mene, at Kjøbstædmandens Skatter og Afgifter ere langt større end Bondens; denne Mening er urigtig, i Veile Amt f. Ex. svarer Kjøbstædmanden kun circa 36 s. mere end Landmanden. Denne er altsaa ingenlunde favoriseret fremfor hiin, men om han end var det, vilde det ikke være ubilligt; ligesaalidet som der kan være Spørgsmaal om, at berøve Kjøbstædhaandværskerne nogen Rettighed, ligesaalidet er der nogen Grund til at tilstaae dem mere end de have, kunne Laugene ei bestaae, saa maae de opløses; Brænderier bør ikke undryddes heri Landet, men skulle de existere, da bør de fortrinsviis existere paa Landet, og det er høist urigtigt, at gjøre Brændeviinsbrænden ude lukkende til en Green af Kjøbstædnæring, thi det ere naturligt, at henregne den til Beskjæftigelse for dens Stand, som kan have meest Nytte deraf, altsaa for Landmanden; trods Alt, hvad der er anvendt for at hemme Brænderiet paa Landet i Jylland, er det dog vist, at dette endnu, efter 50 Aars Forløb, ikke er lykkedes; de Grunde, som bevirkede Forbudet derimod, ere ei heller længere forhaanden; gradeviis maa Landet gjengives sin tabte Frihed. Hr. Overauditeur, Borgermester Ræder derimod er Kjøbstadsinteressernes værdige og indsigtsfulde Repræsentant. J sit nyeste Skrift gaaer han de ovenanførte Yttringer af Hr. Assessor With imøde med temmelig skarpe Vaaben. Hans vigtigste Paastanden ere disse, Kjøbstaden har ligesaa stor Nytte af Brænderierne, som Landet; de Grunde, som bevirkede Forbudet mod Brændeviinsbrænding paa Landet, ere langtfra at være hævede, ved at forlange al Laugstvang, alle Monopoler og Forrettigheder afskaffede, erklærer man sig for Frihed og Liighed og tilstaaer, ligefrem at være Tilhænger ikke blot af det radicale, men selv af det ultraradicale System; en monarkisk Stat, hvori alle Forrettigheder, reelle og personelle, ere hævede, er en Modsigelse, med Hensyn til Fritagelsen for Værnepligt ere Kjøbstædbeboerne just des mindst Berettigede, thi deels præstere de virkeligen Værnepligt, deels udrede de til Vederlag meget betydelige Byrder, naar man taler om Tiendefrihed af Kjøbstædernes Jorder, da taler man om en Rettighed, som ikke existerer; Konge- og Frireiser kræves, af Kjøbstædmanden ligesaavel som af Landet; Frihed, for Veiarbeide er ingen særlig Kjøbstadrettighed den Beregning, hvorefter en Kjøbstædmand kun svarer, aarligen 35 Skilling mere end en Landmand, kan ikke være rigtig. Spørger Nogen om disse Mænds politiske System, da er With en Reformer, Ræder en Conservativ, men hvad de saaledes ere, ere de Begge med Liberalitet, og man kan kun ønske, at de maae fægte deres Strid tilende, uden at deres Vaaben besmittes af nogensomhelst personlig Animositet, for hvilken det Skrifter, de allerede have vexlet, desværre ikke ere frie. With synes at have udæsket Ræder ved i en misbilligende Tone at have omtalt nogle af Dennes Embedshandlinger. Ræder paa sin Side har ikke indskrænket sig til, at sætte disse i det rette Lys, men ogsaa, til Gjengiæld, gjort adskillige bittre Udfald mod With. Saaledes dadler han Dennes Sprog som lavt og plat, beskylder ham for Mangel paa Galanteri mod de danske Fruentimmer, for Mangel paa Læsning, for Partiskhed og Jnconseqvence, o. s.v., ei at tale om den Compliment, at Beboerne i Withs Jurisdiction ere bekjendte som Jyllands ivrigste Brændeviinsbrændere. Vil nu With igienJoptage den Handske, som her, i mange Henseender, tilkastes ham, er det at befrygte, at denne Strid, der angaaer et saa vigtigt Æmne, vil vorde overført fra Sagen paa Personen. Dog - vi tvivle ikke om at Hr. With, i sit Gjenmæle, vil vise sig tro sine hegne Ord: "Jeg mener, vi kæmpe Begge en ædet Strid, efter vore Evner og bedste Overbeviisning Und darum keine Feindschaft nicht. Fortrinlige Peie i Medelsom Perred.