Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-09-24
De Mordere, som den 22 Nov. 1809 i Landsbyen Meitingen, 3 Mile fra Augsburg, paa en grusom Maade have dræbt Emilie Dorothea Blankenseld, have for ikke længe siden faaet deres Dom. Følgende er en kort Fortælling om denne skrækkelige Morderhistorie, uddragen af deres egen Forklaring. Joseph Antonini, født i Messina, kom tilligemed sin Kone Therese og hans 14aarige Svoger fra Berlin til Dresden, hvor han hændelsesviis mødte C. D. Blankenfeld, en Borgermands Datter fra Preussisk Friedland, da hun reiste allene, og vilde over Augsburg tage til Wien, saa tilbød Antonin sig, der agtede at reise til sit Hjem, at ville gjøre hende Selskab, og saaledes afreiste de ogsaa d. 13 Nov. 1809 fra Dresden. Men snart vaagnede hos Antonini Tanken om Mord, til den Ende undersøgte han i sin Kones og sin Svogers Overværelse C. D. Blankenfelds Kuffert, efterat han i Forveien havde bedøvet hende ved at give hende Opium, for, som han udtrykte sig, at undersøge, om det ogsaa lønnede Umagen, at myrde hende. Ogsaa i Henseende til sin Tvivl, om hun havde Penge hos sig og hvor hun havde skjult samme, vidste han paa en snedig Maade at skaffe sig Vished. Adskillige Planer til at myrde den ulykkelige C. D. Blankenfeld bleve nu udkastede, og adskillige Anstalter til Mordets Udførelse føiede, men tilstødende Omstændigheder og Frygt standsede hver Gang Gierningen. Under disse Forsøg og Planer kom nu det hele Selskab til Meilingen; sandsynligt var det, at C. D. Blankenfeld næste Dag vilde forlade dem, og maaskee blive tilbage i Augsburg; men Antonini behøvede Penge til at fortsætte den lange Reise til hans Hjem; hiin Frygt og denne Trang bestemte ham derfor tilden faste Beslutning, at Reisefællen skulde myrdes i Meitingen. Men endnu var Maaden ikke bestemt, da de i deres Raadførsler faldt paa den Tanke, at slaae den Sovende gloende Tin i Øret; de smeltede virkelig ogsaa Tin i en Blikskee over Lyset; men da det til Prøve paa Sengen slagne Tin ikke gjennembrændte Lærredet, men kun sved det lidet, saa blev ogsaa denne Plan forkastet, og den allerede tidligere udkastede, at ihielslaae det ulykkelige Fruentimmer, igjen valgt. For at udføre denne Plan bragte Antoninis Svoger, førend man gik til Sengs, et Mangletræ ind i Værelset og puttede det hen bag Sengen. Med Lyset i Haanden sneg Antonini sig hen til C. D. Blankenfelds Seng. Hans Svoger fulgte ham skilttende med Køllen, og Konen ventede i Sideværelset, for, om det skulde gjøres fornødent, at være behielpelig. Veien til Flugt eller Hielp var spærret, thi i Laasene af Dørene havde Morderne puttet Træstumper. Nu gav Drengen den Sovende det første Slag med Køllen og jamrende vaagnede hun op af Søvnen; Antonint styrtede nu flux lø paa hende og holdt hende fast ved Brystet og Halsen, bestyrtet havde Drengen slængt Køllen og vilde flye, men hans Søster, Antoninis Kone, holdt ham tilbage, og gav ham Køllen med den fornyede Anmodning om at slaae til. Han gjorde det, men traf med den yderste Spids af Køllen sin Svoger, der havde hældet sig hen over C. D. Blankenfeld og Køllen sank ham atter ud af Hænderne. Antonini greb nu efter den og i samme Øieblik sprang E. D. Blankenfeld op af Sengen; Blodet løb hende ned af Tindingen og hun kunde endnu frembringe hule Toner; grædende og hun omkring i Værelset, men Antonini forfulgte hende, og, rammet af adskillige Slag, styrtede hun omsider omkuld. Morderne fratoge hende nu det Guld, hun har paa den bare Krop, indsvøbt, Legemet i Lagener, snoede et Toug om Halsen, og bar hende ind i det andet Værelse; men medens de vare i Færd med at borttørre Blodspovene, som Vidner om deres Misgierning, fra Gulvet og Sengen, begyndte den Myrdede at ralle; Antonnis Kone gjorde ham opmærksom herpaa med det Tillæg, at hun maaskee kunde komme til Live igjen, hvorpaa denne stod op paa hende og trampede omkring paa den Ulykkelige. Ved Ligets Obduction fandtes 7 betydelige Saar i Hovedet og Hierneskallen sprukken; Lægen fandt Saarene i og for sig dødelige, og at den Ulykkelige vel ikke vilde død paa Stedet, men at en fortsat voldsom Behandling har fremskyndt Døden. Ved de Kongelige Retter blev Joser, Antonini og hans Kon dømt til at halshugges med Sværd, og Drengen derimod til visse Aars Arrest. Men Uhyret Joseph Antonini døde nogle Dage førend Dommen kunde fuldbyrdes paa ham af en Lungebyld; TheresAntonini endte d. 1 Junii sit Liv under Bødlens Hænder. (Moniteur Westphalien.)