Københavns Adresseavis, 1795-12-11
Fra bients. Amme franstats, Usten kan, Morum. Jucundsigte. AsbilligPublici. Magis, Guam. Arvart. Commodi Studiosus Cixthus. Prodesse Unice. Contendt. Publicis. Laudibus Præmisque. b. Priliter. Serives. Ant. Act. Sæpius. Decoratag. spanbøbes. Ved Mahamme Løbels Grav. Marmoret behøver Du Veninde Jkke, for at sige Verden, hvad Du var gand Selv Du reiste Deg et varigt Minde, Dine Frænder føle hvad de mistet har Skiønt den stakket Tid vi sammen leved Jeg dog paa Din Gravhøi klager ved Din Død, Dybt udi mit Hierte staaer der, skrevet At Din blide Omgang alt for kort jeg nød - og Vennehuld Dug andres Sørg forsøded. Virksom rygted Du en Qvindes høie Pligt, Skrømt og Smiger paa Din Læbe døde: Thi Dit gode Hierte var saa redeligt. Stille var Din Adfærd og sagtmodig, Af Dit fromme Blik fremlyste Hiertets Fred, Derfor da Din skiønne Aand forlod Dig, Saae vi Dyden udi al sin Herlighed. Dyden, denne Himlens ædle Datter, Siger man har i sig selv sin egen Løn Ved de Frommes Sygeseng man fatter Denne Lære, o hvor er den stor og skiøn, Til min Ven Løbel. Dit Tab, siger Du, dyrebareste Vey, er overordentlig Alle Dig før tilstødte Uhæld ere tilsammentagne et alerses intet derimod. Dit Livs Ledsagerinde, hvis opverste Fryd var huuslige Glæders Søgning i Pligters Opfyldelse, hende hvis Blidhedstroede de livsaligste Blomster paa Dine Veie, hende, der i at rygte Dit Kald ydede Dig den trofasteste Haandrækning og viiste Dig nerstattelig Hielp, hende der indgjød Dig usigelig Giæleglæde, naar hun som Myder søgte at lægge i de uskyldige Børns Hierter den skiønneste Sæd til Dyds og Blidheds Sieleglæders Opspiring og Frugter, hende, hvis Kundskaber forædlede Eders Bane. - Hende - den uskatceerlige har Dumistet. Elskte Ven, føel Dit Tab, men betænk og hendes Fordeel ved Reisen herfra til bedre Egne i Algodhedens Rige. Alle Velgierningers Fader har jo taget hende til ufattelig Belønnings Nydelse, skilt hende ved ulidelig Smerters Lidelse og de saligste Glæder, som Din varmeste Jndbildning kunde skabe til at ønske over Dit Hiertes ommeste Veninde, medens hun vandrede med Dig, de ere jo i endeligen høi Grad blevne hende tildeelte. J samme Forhold, som Det Taber overordentligt stort, i samme Forhold er den Løn hun nyder af alle gode Gavers Giver. Hendes Aand svæve over Dig og Dine Børn. Hendes Minde styrke Eder paa Livets Vandring, til at erholde de Siels Prydelser, i hvilke den Sallige ønsker at see Eder, naar Verdens Behørsker byder Eder at forlade denne Jord, og møde hende i hiin Evighed Hendes Børns Hierter vorde hendes lig. Hendes Aand være og over hendes over Tabet bedrøvede Venner. Strøe=Blomst. paa S. T. Hr. Etatsraad Voltelens Grav. Du var gudfrygtig, ærlig, Forsigtig, ydmyg, kierlig, Tag dette Minde med i Graven Rasmus Peter Langhorn. Ved Alle Mads Christian Beyers Død den 28 Novbr. 1795. Jeg saae Dit Smiil, mens Smilet svandt, Jeg saae en Engel vige Fra Jorden hvor han kom og sandt Til glade Himmerige. Vi saae Din Gang, Din Lysets Vey Mens følge Dig, det kan vi en. Tanker i Anledning af Hr. Jac. Holme og Jfr. Maria LorcksForening den 9 December 1795. af deres Ven. D. J. som nys for Hymens Alter stod med Haand i Haand, og saae det skiønne, og af Daarer kun miskiendte men Eder hellige og dyrebare, Baand for stedse Eders Siæle sammenknytte. gaaer hen og nyder Dydens Løn, saa til Alfader er min stille Bøn; I fælles Arm hensvinde Eder De blide, skiønne skyldfrie Dage Ved Uskyld, Kiærlighed og Flid! Ei Daarers tomme Glæder, vilde Lyst, Sig nogensinde Eders Hytte nærme, Net - men naar sølvgraae Jssen bliver Da sige Holm endnu min Pige, Og jeg ved Hymen bleve lykkelig!