Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1809-06-02
Forlangt Jndrykkelse. Tale. ved Jomfrue Laurentze Wilhelmine Bechs Begravelse, der i sit 9de Aar forlod Verden, den 18 Mai 1809. (af S. T. Hr. Pastor Bastholm til St. Petri Kirke i Slagelse.) Du vil spørge mig Fremmede, som betræder dette hellige Sted og betragter denne Sørgehøitid, hvem er den Hensovede som vi her ledsage til sin Hvile, Er det en udlevet Olding, der er mæt af Dage og paa hvis udtrættede Legeme Aarenes Mængde har tynget, er det et Menneske der har oplevet Livets Maal og er gaaet ind i dets Vinters, som hviler her i denne Kiste, Ak! vi maae svare Dig: det er ikke saaledes her slumer en uskyldig Pige, som i Livets Foraar, i sin Barndoms haabefulde Dage er bleven et Offer for Døden. -"Saaledes seer Du den rødmende Rosenknop, at udvikle sig frodig af sit mørke Gjemme, yndig er dens Farve, blid dens Udseende, den bliver hver Dag skjønnere, den nærmet sig sit fulde Udspring, men den skarpe Nordenvind gaaer over den, eller en giftig Orm saarer den, den hensvinder og visner, et Øieblik hengaaer og den er ikke mere." - Det er ikke længe siden, fromme, uskyldige, muntre Pige da Du hoppede saa glad omkring paa Din Barndoms Blomstervei; Du var saa livfuld, saa fornøiet og saa lykkelig; Du skjænkede Dine kjærlige Forældre saa megen Glæde: Din Forstand og Dit gode Hjerte vakte saa behagelige Forhaabninger om Dig i Fremtiden; Du var saa kjær for Dine Ungdoms Veninder og for alle dem, som kjendte Dig. - Af Dødens Mørke har forvandlet denne Glæde til Kummer; Du er ikke mere blandt de Levendes Tal, med trøstesløs Sorg begræde Dine kjærlige Forældre Dit Tab, og Dine Barndoms Veninder staae med taarefulde Øine om Dit Hvilested. -"Ja ømme Forældre! J ville istemme de Ord, som jeg har sagt Eder, og som Medlidenhed har indgydet mig at sige, at Eders Sorg er trøstesløs; J ville istemme dem, fordi i det Øieblik naar Hjertet røres eller lider, saa tabet Fornuften sin Kraft til at berolige os og Religionens Lægedom bliver uvirksom; men stedse vil den ikke blive uvirksom. Tiden læger alle Saar, men Fornuftens Lys og Religionens Balsom læger dem endnu mere. "Sørge vi da mine Dyrebare! naar den skjønne Urt forplantes fra en mindre god og frugtbar Jordbund og forsættes til en bedre, hvor dens Vext kan blive frodigere og dens Skjønhed herligere; og hvad er her skeet andet end dette: Den unge ædle Siæl er forplantet fra dette Livs lave Dale til Evighedens herlige Have, den er afklædet sin forgjænge, lige jordiske Bedækning for at iføres en himmelsk Dragt, der bedre passer til dens eiendommelige Ynde. -Men J beklage Eder, J sørgende Efterladte, at Eders Blikke ikke længere kan følge hende, at hun er unddraget fra Eders Øine, og at J ikke kan være Vidne til hendes høiere Lyksalighed; o hvorfor ville J gjøre dette, Vilde J beklage Eder, i Fald hun i en ældre Alder var kommen langt fra Eder, men et Sted hvor J vidste hende lykkelig, og hvor er Mennesket lykkeligere end i hiin Verden, hvor er der bedre sørget for vore Elskede, end naar de ere komne til deres Gud. Du er afbrukket, rødmende Rosenknop! Din Blomstring, skal ikke fuldendes paa Jorden, men Du var uplettet og reen, og i Din Barndoms ufordærvede Skjønhed forlod Du Jordens Egne, Din Siæl var saa uskyldig, Dit Hierte saa fromt, unge Pige, vi vil ikke klage, De forlod Jorden inden Du lærte at kjende dens Fordærvelse. O skjønnere er den rødmende Rosenknop end den fuldtudspringende Rose med plettede Blade." - Lærer af dette rørende Exempel, J den Afdødes unge Veninder, lærer at kjende Livets Ustadighed; saaledes bortsvinder dette menneskelige Liv, saa usikker er dets Varighed, det gaaer under saavel i Barndommens haabefulde Vaar som i den sildige Alderdoms Vinter, stoler ikke paa Livets Varighed, men værer altid beredte til, med et fromt og uskyldigt Hjerte, at forlade det. Vi ville aftørre vor Graad og ikke overlade os til vor Kummer; vi ville sige til os selv, at de ere lykkelige som ere døde. især de som have forladt Livet i den barnlige Alders Uskyld. Fromme, haabefulde Pige, med et beroliget Hjerte ville vi forlade Dit Leiested - vort Haab om Dig skal opfyldes i Himlen." -Men J unge Piger, J, den Hensovedes kjærlige Veninder, strøer falmende Blomster paa det Gjemme, som tilslutter Eders afblomstrede Venindes Støv. - Liget blev baaret af 6 unge Karle og fulgtes af 7 Par unge Piger, som bekrandsede Kisten og strøede Blomster paa Graven. Desuden var et talrigt Følge.