Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1772-09-14
Udgangne: J. Marstrander af Bergen til Stokholm, C. Svane af Bergen til London, S. Nyegaard, M. Findsen af Odensee, C. Wonyster af Roterdam til Holland, R. J. van der Os af og til Roterdam med Fisk; A. Behr af og til Rostok med Sild, Tran, A. Mohr, H. Foheringham af og til Skotland med Trælast. Udgangne Jægter: Af Salten 22, Helgeland 11, Vesteraalen 7, Tromsøen 6, Lofoden 4, Senjen 4, Numedalen 1. J alt 55, Jndsendt. Min Herre! Jeg sender Dem herved tilbage det laante lidet Skrivt: Essai sur Une Amitie Patriotique, gik on propese des moyens infalllibles, pour rende les hommes plus vertueux & meilleurs Citoyens. Jeg er Dem saa meget meere forbunden for Laanet deraf, som jeg har læst Skrivtet med meget Behag. Havde jeg Tid og forstod det franske Sprog saa godt, som De, jeg gav mig strax til at oversætte dette Skrivt, der saa vel fortiente at være almindelig bekiendt. Jeg veed, De forstaaer Sproget, jeg veed og, at De var i Stand til at giøre de Anmærkninger ved en Oversættelse, som kand giøre den meer brugbar hos os. Men jeg veed, De har alt for mange Forretninger til derfra at have Tid til over til saadant Arbeide, endskiønt Skrivtet i alt ikke udgiør mere end 189 Dundere-Sider. Jeg vil ikke tvivle om, at de, som agte at udgive det bergenske Magazin, jo kiende dette læseværdige Skrift. Skulde man da ikke kunde haabe, at de i deres Magazin vilde give os en Oversættelse deraf, Efter dets Jnddeling i 8te Breve, som alle ere korte undtagen det sidste, kunde dets Oversættelse beqvemmelig deri efter Haanden meddeles. Jeg henlever o. s. v.Er den 1te Sept. 1772. N. N. Fortsættelsen af en sand Patriots Tanker om Smørs og Rugs umaadelige Priis, afbrudt i No. 36. Mon her ikke mangen Gang sluttes Kiøb, og Varerne sælges længe forend Bonden har angiven Varerne, og af dem erlagt den paabudne Consomption, Min egen Dreng vidner om en saadan Behandlings Maade med ham sidst han var i B. Jeg sendte noget Smør med ham, og gav ham Ordre at sælge det for 5 sk. Marken, medberegned Aecise. Men neppe var han indkommen, førend en saa kalded Snøier, eller Snyder af fuld Hals raabte: Har du Smør, og da han gav Ja til Giensvar, raabte den anden: Sælg det ikke, jeg gir dig 6 s. Marken. Han fik det og. Nu forestille man sig, at da han havde min Ordre at sælge det mindre, tog han vel det mere, naar ham det strax uden Jndvending og Aftingning blev buden Bønderne her i Egnen har forsikret, de aldrig tænker at begiere saa meget; men da man selv tilbyder dem det, ere de ei saa daarlige at sælge det mindre Disse Snyderes eller som man kalder dem Snøieres Forprang sætter er alene Prisen for de andre Borgere, hvis Skatter er 1 Rdlr., naar en saadan nedrig Persons er 1 Mk., den han ofte ikke uden efter megen Tids Forløb, ja Tvangs Midler, tilsidst udreder; men har tillige en anden skadelig Følge (hvilken, om den ikke i Tide forekommes, bliver næsten uovervindelig) samme er denne: At Bønderne, som ved deres Hiemkomst fornøier sig paa Borgernes Bekostning, ja beleer deres Daarlighed, uanseed de dyre har betalt dem deres indbragte Varer og (endskiønt Borgerne virkelig ere eller burde i det ringeste være meere vittige end vore Bønder, anseer dog disse hine for store Taasser, saaledes betitler de dem i deres Sammenkomster) opkiøber alt det Smør, som de længst inde i Landet kand sammenskrabe, og her giver 5 til halvslette s. Marken, for at føre samme til Byen, og der profitere 1 s. til 2 s. paa Pundet. Træffer det nu (som det hænder iblandt) at de ikke kand blive skadesløse, saa giør de et Oplag deraf, som een eller anden paa deres Vegne, naar Prisen stiger, skal udsælge dem til Fordeel, medens de ere borte. Jeg kand forsikre, at man ikke hos os og, saa vidt jeg veed, i den hele Egn heromkring kand ringere kiøbe p. t. et Pund Smør end 11 s., da man dog for faa Aar herfor har kiøbt det for 7 til 8 til noget over 9 sk. Pundet. Saaledes kand den Uorden, som gaaer i Svang i Byen, og ligegyldig af Vedkommende (Gud veed af hvad Aarsag, ansees, have Jndflydelse paa Landmandens Pung, baade til Skade for den Kiøbende og Fordeel for den Sælgende, ja med Tiden blive flere til Skade end Nytte. Thi at nogle visse i en Bye eller et District paa Landet (hvor Skatterne trykker og daglig udsætter alle Stænder fra den forrige Ulykke i deres NæringsVei) paa saadan Maade kand tilvinde sig meere. end sædvanligt, bliver uden Tvil mindre Nytte, ved, ligesom det og har mindre Jndflydelse i Statens Lyksalighed, end naar det Almindelige lider vel, og den trængende Borger eller Bonde kand faae de nødvendigste Føde-Varer, dem han ikke kand undvære, til taalelige Priser.