Politivennen, 1807-01-01
Tanker om en ny Befæstningsplan for Kjøbenhavn i Fremtiden. (efter Jndsendt.) Dersom Kjøbenhavn vedbliver i Eftertiden at være af den samme Bestemmelse for Monarkiet, som det hidtil var, er det unægteligt at det bør være befæstet. Ligesaa uomstødelig er den Sandhed, at en ved Erfaring opdaget Svaghed ved en Fæstnings hidtil havte Forsvarsmidler bør afbødes, for ikke i Fremtiden at give fenere Angribere Lejlighed til at følge deres Forgængeres Spor, eller drage Fordel af de Opdagelser, i Henseende til Fæstningens Styrke eller Svaghed, sammes Angrebs Udfald lagde for Dagen. Som Fæstning var Kbhvns Bestemmelse hidtil firehaande. 2) at yde alle Regjeringskollegier, Skatkammer, Banke, det kongelige Hus selv, o. s. v. et sikkert Sted mod alle fjendtlige Anfald; b) at værne om en stor og formuende Borgerstand og en Handelsstand, der omfatter 1/4, om ikke mere, af hele den danske Stats Hande c) at afgive et trygt Sted for den danske Flaade og hele det danske Søforsvarsvæsen, med sammes eneste Verfter, Dokke, Magasiner, Arsenal o. s. v.; c) at være en Grændsefæstning mod Naboriget. Allerede længe har den danske Regjering indseet, at det ihenseende til Flaadens Forsvar var nødvendigt, at give Kiøbenhavn paa Søsiden saa stærke og tillige saa langt fremliggende Forsvarspunkter, at en overlægen fjendtlig Sømagt ej skulde fra den Kant kunne række ind med Bomber til Flaaden eller Holmene. Dette er ogsaa med utrolig Møje og store Bekostninger iværksat, og vi have seet den mægtigste Fjende holdt i Ave ved disse Verker. Ved en Fæstning af liden Størrelse hvis sieste Bygninger ere indrettede til at tage mod en Belejrings Medfør, hvor Besætningen er siktet ved Kasematter, Krige og Mund Forraaden ved bombefrie Gemmesteder, og hvor der kun haves faa Jndvaanere uden for det Militære, er en Bombardering fra Landsiden ikke saameget at befrygte, som hvor det belejrede Sted er en stor og folkerig Stad, fuld af Vareoplag, men manglende Kasematter, manglende bombefrie Magasiner m. m. Er denne store Stad desuden befæstet kun efter den gamle Maade, uden tilstrækkelige Udenværker mod Landsiden, ikke forsynet med en passende talrig Besætning af regulære Tropper, der forslaae til at hindre Fjendene Nærmelse, vil han blive snart istand til at anlægge Mørserbatterier saa nær Staden, at han kan med sine Bomber aldeles ødelægge Bygningerne, og tilligemed dem al den Mund- og Krigsforraad, hvormed en Belejring skulde udholdes. Kjøbenhavn befinder sig i dette sidste Tilfælde. Med al Jver og Fædrelandske hed hos borgerlige Korpser ere disse dog ikke brugelige til Feldtmanøvrer. Naar kjenden vogter sig for at komme under Karteskild, ikke heller fører Løbegrave saanær ind, at et Udfald af i Feldten uøvede Folk kan understyttes ved Voldenes Artilleri, derimod opkaster tilstrækkelige Kastebatterier, og har Forraad nok at indkaste derfra af Bomber o. s. v. kan Kjøbenhavn, befæstet som nu, ikkun kaldes svag, og maa være udsat for skrækkelige Begivenheder. Det Usædvanlige og Højstuventede i, at en Tid kunde komme, da Kjøbenhavn kunde overraskes i en for Tropper blottet Tilstand, vor Regierings Fredelighed og almindelig erkjendte Redelighed, der maatte synes at gjøre enhver Overraskelse utænkelig, de uhyre Omkostninger nye Fæstningsværkers Forfærdigelse medfører, alt dette bør tænkes som Motiver, til at have ladet Kjøbenhavns Forsvar fra Landsiden forblive paa den hidtilværende Fod. De nyere Begivenheder kunne derimod ikke andet end vække Tanken om det Forsvar, som for Fremtiden kunde sikkre Kjøbenhavn mod den mest uventede Overraskelse, og selv i den for Tropper mest blottede Tilstand. Ved at kaste et Øje paa Kartet over Kjøbenhavn og Omegn, vil man finde, at denne Stad fra Landsiden har sin naturlige Defension i de tre omtrent 700 Alen fra dens Volde liggende ferske Søer, der afgive dens Vandforsynelse. Disse tre Søer ere egentlig kun een. To Dæmninger, den der fører til Ladegaarden, og den, der gaaer til Blaagaard, overskære den, og saalænge disse ikke ere i Stadens Magt, men kunne bestryges af fjendtlige Kanoner, ere Udfald fra Staden at ansee for saa godt som umulige. En forsvarlig Broskandse hvor Ladegaarden nu er, med dobbelte Grave og Volde, vel palisaderede, med svært Skyts i tilstrækkelig Mængde, og en ligesaadan Broskandse for Enden af Broen til Blaagaard, vilde her være af den mest udmærkede Nytte, forudsat at Egnen paa 1500 Alen friedes fra Bygninger og Træer. Naar videre fra Østerbro, paa det Sted hvor Sortesø ender, ned til Kalkbrænderiet, førtes et Retranchement forsynet paa to eller tre Steder med lignende Hovedskandser, og en lignende Linie fra Enden, af St. Jørgens Sø tvert ned til Kallebo, omtrent hvor Reberbanerne før stode, og Egnen foran baredes; saa var Kjøbenhavn fra Landsiden om ikke fuldt saa dog næsten ligesaa sikret mod et Bombardement, som nu fra Søsiden. Man indvende ikke mod denne Plan, at Forstæderne gik aldeles i Lyset, og tillige saa mange skjønne Plantninger. Den Sætning, der er fremstillet i Begyndelsen af denne Betragtning, som det forudgaaende Vilkaar, hvis Kjøbenhavn i Fremtiden skal vedblive at have samme Beslemmelse for den hele Stat, som det hidtil havde, er tilstrækkelig Jgjendrivelse af alle Nænsomhedens Modgrunde. Hvo, som vil Øjemedet, maa ville Midlerne, dette er en gammel men uomstødelig Sandhed. Ognu kunne desuden slige Jndvendinger langtfra ikke have den Styrke som forhen. De fleste Bygninger ere af vort eget Skyts fordærvede. De have altsaa tabt uendelig meget af deres Værdi for Ejerne, der desuden ikke havde dem, uden under den Forpligtelse, at borttage dem, saasnart Fæstningsverkernes Tarv udfordrede det. Ogskulde end denne Forpligtelse ikke gælde Ejendommene hinsides Søerne, da maatte Staten vel heller gjøre en Opofrelse, ved at skadesløsholde for disse Sløjfelser, end opofre sin Hovedstads, eller som det rettere kunde kaldes, sin Hjertestads Værn. Vil man endelig indvende mod den her foreslagne Befæstningslinie, at Fjenden kunde storme een eller flere af dens Dele, da haaber man, at det vil indsees, at en Fjende maatte være overmaade talrig, og forsikret om hurtig Forstærkning, hvis han turde tillade sig at storme nogen af denne Linies 4 Dele, først fordi deres naturlige Beliggenhed er saadan, at om det end lykkedes ham at storme een, gav dette ham aldeles ingen Fordel over nogen af de andre Dele, dernæst fordi et tilstrækkeligt svært Artilleri paa de indenfor modliggende Dele af Stadens egen Vold vilde gjøre ham det umuligt eller i højeste Grad folkespildende, at forblive paa det ved Storm tagne Sted, eller der at sætte sig fast, og endelig fordi det endnu var tilbage, at gjøre Storm paa Stadens Vold, der vel pallisaderet og velbesat med Skyts paa Flankerne maatte være skikket til at indgive højst betydelige Betænkeligheder. Hvad det angaaer, at Forstædernes Tilintetgjørelse vilde være til Hinder for Stadens Folkemængdes Tiltagelse o. s. v. da ansees dette, som en Tingen selv uvedkommende Betragtning, der altsaa paa ingen Maade kan gjøre den mindre anbefalelig. Forstædet ved en Fæstning ere netop samme til Skade. Vil Kjøbenhavn endelig have Forstad, da skee dette paa Amager, hvor det ikke vilde være vanskeligt, at dække den ved en Linie af Verker sønden for begge Sundbyerne. Det hører desuden til et ret kraftigt Forsvar af Kjøbenhavn. imod en regulær og langvarig Belejring, at Amager saalidet som muligt kom i Fjendens Hænder; dette forbydes nu enten ved slig omtalt Linie, tilligemed Redutter paa bekvemme Steder, eller paa andre Maader. Endelig bør det tilføjes, at enhver, der læser ovenstaaende, tydelig vil see, at Talen ikkun er om Kjøbenhavns mulige Befæstelse i en Fremtid, hvis Afstand fra os det endnu neppe er i nogen Dødeligs Evne at maale eller angive.