Københavns Adresseavis, 1759-12-14
Slutning af Hans Høyærværdigheds Hr. Cramers Afhandling: Om Kopperne og sammes Jnoculation. Ligesaa let er det at bevise, at Jnoculationen er ikke Synd i henseende til vort Forhold imod Gud. Var den syndig i henseende til ham: Saa maatte den fornærme de Pligter, som vi ere det høyeste Væsen skyldige. Man maatte kunde bevise, at sammes Brug, fornærmer Kierlighed, Ærbødighed, Taknemmelig hed og Tillid eller Fortrolighed til ham, samt Hengivelse og Underkastelse under hans Villie. Disse væsentlige Pligters Jagttagelse imod ham kand sikkerlig her blive efterladte og forsømte, lige saa vel som ved alle andre guddommelige Velgierningers Brug. Man er visselig forbunden til, ved Jnoculationen som en nyttigt og probat Middel til vort Livs Vedligeholdelse og Forlængelse, at admirere Guds Viisdom og Godhed, som Tid efter anden for Menneskene lader opdage sikre og nyttige Midler imod nærværende eller forrestaaende og uforbigiengelige Livs Farer. Man er ogsaa forbunden til, naar man engang er bleven overbeviist om Jnoculationens Nytte, at betragte samme som en Velgierning, prise Gud for samme, ikke bruge den uden Tillid til ham, og uden en villig Hengivenhed i hans alle Tings Regiering, og følgelig ogsaa hans Bestyrelse i henseende til et lykkeligt eller mueligt ulykkeligt Udfald. Hvo der forsømmer disse Skyldig heder, han synder; men ikke ved Jnoculationens Brug, men allene ved de Pligters Efterladelse, hvilke han her lige saa vel som ved andre Foretagender skulde iagttage. Gud har befalet os, ikke at styrte vort eller andre Menneskers Liv i nogen modtvillig og vis Fare. Den Lov, ikke at slaae ihiel, bliver ved de kunstige Koppers Meddelelse saa lidet fornærmet, at man meget meere kand betragte samme som et Mid deel til denne Lovs Opfyldelse: thi disse Kopper ere ikke meere dræbende, end andre Lægedoms Midler eller Præservativer hvis Brug er i de fleste Tilfælde og Omstændigheder gavnligt, men undertiden dødeligt, ofte ogsaa forbundet med øiensynlig omendskiønt ikke aldeles ufeylbar Fare, og dog alligevel er tilladt. Gag. Man Man giør derved heller intet Indgreb i hans Herre, dømme over vort Liv, og i dets Maals og Endes Bestemmelse, siden han uagtet dette Herredømme og Bestemmelse ikke allene har tilladt, men endogsaa selv befalet, at bruge alle i sig selv uskyldige Midler, og som ikke vist og aabenbar strider imod andre Pligter, til vort Livs Vedligeholdelse og Forlængelse, og at sette samme i Sikkerhed for større og vissere Farer selv, ved at udvælge de ringere og uvissere Farer. Man frister heller ikke hverken Guds Godhed eller hans Viisdom ved Jnoculationens Brug. Thi hvad videt egentlig sige, at friske Gud, Man frister hannem, naar man foretager sig Gierninger i den Hensigt, at bevæge ham til nye og extraordinaire Beviser paa hans Forsyn og hans Sandhed, naar man styrter sig i Farer, af hvilke man ikke kand blive reddet uden Mirakler, ikke uden en umiddelbar Anvendelse af hans Magt, ved at afbryde Naturens sædvanlige Løb; eller naar man forsætlig overtræder hans Bud, for at erfare, om man ikke kand synde, uden at blive straffet. Det er umueligt i en anden Forstand at friste Gud. En dette ustridigt, saa kand man ikke forekaste dem, som ved de kunstige Kopper vil sette sig i Sikkerhed for den Fare af de naturlige, at de frister Gud. Thi de forlanger ingen nye Beviis paa hans Forsyn; de indretter meget mere deres Forhold efter de Prøver, som han allerede har givet derpaa. De vover sig ikke i nogen Fare, af hvilken de ved Mirakler maatte blive befriede; thi Jnoculationen er selv et lykkeligt og af Gud velsignet Middel imod den store Fare, som er forbunden med de naturlige Kopper. Hvorledes kand de altsaa beskyldes for at friske Gud? Maaskee siger man, at det er vel klart af det, som jeg har sagt, at et Menneske der er i de Aar, da han selv kand giøre Regnskab for sine Foretagender, maae lade sig inoculere; men alt dette beviser mueligt endda ikke, at en Fader er berettiget til, at giøre det ved sine Børn, som er ham tilladt i Betragtning af sin egen Person. Jeg svarer derpaa, at en Fader er berettiget til, at giøre alt det til sine Børns Nytte, som de selv, efter al Rimelighed, vilde giøre, saafremt de vare saa mægtige som han, at betiene sig af deres Fornufts fuldkomne og beste Brug. Jeg beviser ikke dette; thi hvo har nødig, at bevise Sandheder, om hvilke i intet andet Tilfælde bliver tvivler, -Men dersom nu en Fader, der lader sine Børn inoculere, skulde miste et af dem ved den Leylighed; Hvormed kunde han trøste sig? - . - Og jeg spørger, naar en Fader mister sine Børn af de naturlige Kopper, da han dog kunde redde dem ved det probate Mid deel af Jnoculationen. Hvormed vil han trøste sig Nu det engang er blevet opfundet, kand ingen sige til hans Trøst: Gud har beskieret de Børns Død, der døer af de naturlige Kopper; thi det er just hans Forsyn og Tingenes naturlige Løbs Regiering, som vi har at takke for et tienligt Middels Opdagelse imod denne Livs=Fare. En Fader, som mister et Barn ved de kunstige Kopper, har langt flere Grunde til at trøste sig, end den, som mister et ved de naturlige, siden han har flere Grunde til at bruge Jnoculationen, end til at efterlade den. En Fader, som resolverer til at bruge dette Middel, tænker: Jeg har, efter det som Erfarenhed har lært mig, næsten intet Haab, at mine Børn skal blive frie for Kopperne. Faaer de de naturlige: Saa er Døds=Faren meget stor. Dersom de endogsaa ikke døer af samme: Saa kand de dog komme til at lide meget paa deres Sundhed, de kand ogsaa blive særdeles vanskabte derved. Voxer de op, uden at faae dem: Saa er Faren for deres Liv, deres Sundhed, deres Gestalt og Skiønhed, som unægtelig ogsaa er en guddommelig Velgierning, saa meget større og meere at frygte for, jo ældre de ere. De kand faae dem, naar Legemet allerede ved andre nærværende Sygdomme er svækket, eller naar det formedelst andre Omstændigheder er udygtig til at overvinde dem; eller naar ingen Læge kand komme dem til Hielp; i Særdeleshed ere de saa meget farligere for mine Døttre, naar visse i sig selv farlige Naturens Forandringer skal første gang gaae for sig hos dem, naar de ere frugtsommelige, eller en kort Tid forhen paafulgt Forløsning har udmattet deres Legeme, naar det ogsaa endelig i Betragtning af deres Mands Kierlighed, ikke heller kand være dem ligegyldigt, enten de bliver vanskabte af Kopperne eller ikke. Jmod saa mangfoldige, saa betænkelige og store Farer er Jnoculationen et probat Middel. Jeg er vis paa, at de ikke faaer de kunstige Kopper, dersom de vare blevne frie for de naturlige. Gud har velsignet Jnoculationens Brug næsten hos alle, som har betient sig af samme. Den befrier dem fra alle de Farer, som ere muelige og sædvanlige ved de naturlige Kopper siden de da ikke kand mangle nogen Pleye og Omsorg; og fordi de ogsaa ere præparerede dertil. Jeg har al Rimelighed for mig, som er muelig, at jeg forlænger deres Liv derved, og bevarer saa vel deres Sundhed, som deres udvortes Skabning fra alle høyst befrygtelige Tilfælde. Da nu Gud har velsignet dette Middel hos saa mange andre, saa anseer jeg just denne Velsignelse som en Opmuntring til at bruge samme, og i Tillid til ham resolverer. solverer dertil. Jeg overlader mine Børn til hans Forsyn, hvad Udfaldet angaaer. Er det lykkeligt, som han selv byder mig at haabe, siden saa mange allerede derved ere blevne befriede fra den Fare at døe af de naturlige Kopper, saa vil jeg takke ham for mine Børns Frelse, som for en nye Velgierning. Men stemmer Udfaldet ikke overeens med mine Ønsker Saa stiller min faderlige Hensigt mig tilfreds; jeg gjorde det, som efter tusinde Erfaringer var et sikker, Middel til deres Livs Forlængelse, for hvilket jeg en pligtig at drage al muelig Omsorg. Har vel den, der efterlader og forsømmer Jnoculationen, lige saameget at sige for dens Efterladelse? Ere disse Betragtninger grundede, hvilket jeg haa ber: Saa maae Jnoculationens Brug blive overladt til enhvers Overleg og Friehed, og man forsynder sig, efter min Jnsigt, naar man, uden at kunde imodsigeligt bevise det, fraraader den, som utilladelig, og uden Grund foruroliger sin Næstes Samvittighed. Jeg setter, at den for de Fornemme og Rige, hvilke kand forskaffe sig selv og deres Børn al fornøden Pleye, Tilsyn og Hielp af Lægerne, ikke var saa stor en Velgierning, som den synes at være for det hele menne skelige Kiøn, saa er den det dog i Sandhed for den store Hob af de Nedrige og Fattige, som ikke har de Fornemmes og Riges Fordeele. Man veed, hvor meget Mængden dependerer i deres Beslutninger af deres Meninger, som de, formedelst deres Stand, troer til at besidde meere Jndsigt, end de selv. Saa fremt nu de der kunde give de Nedrige Ord og Lyd, taler imod Jnoculationen, uden engang at vide, hvad der kand recommandere samme, saafremt de snakker alt det efter, som geraader til dens Afbrek, om det endogsaa er falskt, og mueligt mange gange er bleven igiendrevet; saafremt de stedse siger, hvad de selv ikke vilde giøre, uden engang tilbørlig at have undersøgt, hvad de skulde giøre, saafremt de dermed forvilder Mængden, og giør dem afspændige fra at bruge et ofte velsignet Middel, og der døer saa mange Børn af de naturlige Kopper som Jnoculationen kunde have frelst, saafremt den ikke ved dem var kommen i et slet Udraab? Hvor megen Synd og Skyld drager de da ikke paa sig, Da de ogsaa tillige derved forhindrer vor elskværdige Konges godgiørende Hensigter og Anstalter: Hvormed kand de forsvare dette for deres egen Samvittighed, Skal de ikke have Regnskab at giøre for alle de Fordeles Tab og Forliis, som kunde have været udsprungne af den ubehindrede Jnoculation, Nu er omtrent paa en tre Maaneders Tid flere end otte hundrede Mennesker blevne bortrevne af de naturlige Kopper. Man tilstaae, at tre hundrede iblant dem ikke havde kundet blive inoculerede, og følgelig ikke ved de kunstige Kop pers Hielp blevne frelste; man tilstaae videre, at dersom de øvrige som hundrede vare blevne inoculerede, saa havde ti Personer af dem ikke kundet blive frelste, og det er dog det høyeste, som man kand tilstaae; thi de nyere Erfaringer stadfæster, at af som hundrede, af otte hundrede, af femten hundrede, af to tusinde, døer ikkun een Jnoculeret: Saa skulde i dette Aar flere end firehundrede og halvfemsindstyve Mennesker være blevne holdte ved Live. Hvo besidder saa liden Kierlighed til sin Næste, saa liden Kierlighed til sit Fæderneland, at han ikke skulde holde flere end firehundrede og halvfemsindstyve Menneskers Conservation for en særdeles stor Velgierning af det guddommelige Forsyn, Tør vi tvivle derpaa, at Guds Godhed skulde jo lige saa vel have beviist os denne Velgierning som andre Nationer, da der i vort Fæderneland endnu ikke findes noget beviisligt Exempel, at en er død af Jnoculationen, uagtet at de, som lykkelig ere blevne inoculerede, næsten udgiør et Antal af to hundrede? Saa stor en Velgierning bliver det menneskelige Kiøn tilbudet ved Jnoculationen: Vil vi ved uoverlagte Taler imod et saa ofte velsignet Middel, tildrage os den Bebreydelse, at have berøvet vort Fæderneland samme? Hvo der raader til Jnoculationen, fordi han ved omhyggelige Undersøgelser er bleven overbeviist om dens almindelige Nytte, han synder ikke, siden han ikke recommanderer noget utilladeligt Foretagende, i sær naar han tillige giver enhver det Raad, selv at undersøge, og derefter at resolvere efter hans beste Jndsigt og Overbeviisning. Saadan en kand tilfredsstille sig ved et hvert Udfald; Men kand vel den, der raader til det der er tvertimod, være lige saa rolig? Præster har vel ingen nærmere Forbindtlighed end andre til at lade sig deres Næstes jordiske Velgaaendes Befordring i en besynderlig Grad være angelegereller magtpaaliggende. Jmidlertid har de meere Leylighed end andre, til at bekiendtgiøre og recommandere Jnoculationen som tilladelig og nyttig iblant de Ringe og Fattige. En særdeles Grund, som dertil kand opmuntre og drive dem, er denne, at de som taler imod Jnoculationen, snakker saa meget om det Syndige ved den, uden engang tilbørlig at være underrettede om, hvad der giør et Foretagende syndigt. Jngen Samvittighed maae foruroliges, og hvo er beqvemmere til at bevare samme for falske Foruroligel. Gag 2 ser, end Lærere, som i henseende til deres Embede maae vide, hvad Samvittighed og Religion tillader, eller forbyder,