Aalborg Stiftstidende, 1842-09-16
Udlandet. Fra Malta hedder det under 25de August. Alt hentyder paa, at England fører noget Stort i sit Skjold imod Frankrig. For det Første blev der ved Efterretningen om Hertugen af Orleans Død saavel her paa Malta som paa de joniske Øer givet befaling til, at samtlige Civil- og Militairautoriteter ligesom ogsaa Marinen skulde anlægge Sorg i 3 Dage. Flagene paa Skibene, Forterne og Consulatboligerne bleve i denne Tid heisedde paa halv Stang Regimentsfanerne omvikledes med Flor og ingen Militair musik lød under Sørgedagen. Kort sagt, det var en Sorg, som den kun er sædvanlig ved en Landsfyrstes Død. Dernæst er den engelske Flaadeafdeling, som næste Maaned skal støde til den franske Division, for i Forening med den at seile til Syrien, stillet under den franske Admirals Overcommando: en indbildt Ære, hvoraf Franskmændene ikke ville gjøre sig lidet til. Ogsaa den Division af den engelsk franske Flaade, som skal forbyde den tyrkiske at løbe ud af Dardanellerne, staaer under fransk Overbefaling Overhovedet kommer man Frankrig smigrende imøde paa enhver mulig Maade. Franskmændene ere jo i den Grad lettroende, at de ansee Alt for rede Penge, naar man forstaaer at tage dem fra den rette Side. Engelske Dampskibe komme og gaae næsten daglig til og fra Tunis og Tripolis hvor der ellers ikke hele Aaret igjennem kom et. Tidligere understøttede England den bestemte Expedition imod Tunis, trods Frankrigs Reclamationer, nu nogle Maaneder efter en det imod denne Expedition og slutter sig i denne Sag til Frankrig. Hvorfor fordi man ikke vil, at en tyrkisk Magt skal staae Tripolis saa nær, thi man har her almindelig der Mening, at England har Sigte paa dette fordums Regentskab, for at kunne udstrække sine Hænder til Høire og Venstr. til Ægypten og Tunis, naar der først byder sig Leilighed dertil. Striden imellem Paschaen og Englænderne blev søg af de Sidste. Den nye Pascha gjør Alt, hvad Englænderne ville. Hvad der maaskee er mindre bekjendt i Europa er, at 300 Mand engelske Tropper med 12 Stykker befinde sig i Tripolis, efter Skinnet for at befæste den nye Paschas Magt, og at de ville blive der saa længe, som man finde for godt. Derfor sørger England ved Emissairer, som opmuntre det Jndre af Landet til Modstand imod den nye Tingenes Orden. Fra en ganske sikker Kilde veed man, at Provindsen Fezzan, der tidligere en Tidlang havde erklæret sig uafhængig, oprøres imod Tripolis, for saaledes at retfærdiggjøre Englændernes Nærværelse. England vil absolut have fast Fod paa Syriens eller Nordafrikas Kyst. Da det nu ganske har tabt sin Jndflydelse i Syrien, saa understøtter det Østerrigs, men fornemmelig Frankrigs Hensigter med Hensyn til hiin Provinds. Men hvad Frankrig angaaer, saa er dette kun en Maske, for at kunne bevæge sig med mere Frihed og med nogen Ret søge sig en Skadesløsholdelse paa Afrikas Nordkyst som Belønning. Tage Franskmændene sig derfor ikke i Agt og gaae de i den lokkende Fælde, saa ville Pillerne til en frygtelig Bro være forhaanden: Tripolis, Malta, de joniske Øer og Grækenland, en Bro, der da vil kunne spærres af Englænderne til hvilkensomhelst Tid, og saaledes vil Gjennemgangen kunne ægtes enhver Flaade. Den Skygge, hvorefter Franskmændene gribe i Syrien, vilde derved forsvinde aldeles, fordi Communicationen imellem dette Land og Frankrig ikke saa let vilde blive mulig. Ligesaa vilde, hvis Frankrig siden skulde faae Lyst til Ægypten eller Tunis, dette forhindres, naar Tripolis toges i Besiddelse af Englænderne; det kunde endog være muligt, at disse to Nationer kunde blive Naboer i Afrika. Østerrig synes at ahne noget saadant, thi Admiral Bandiera forvildede sig for nogle Uger siden til vore Farvande og har recognoseret Malta, Tunis og isærdeleshed Tripolis. Omendskjøndt England er gunstigt sindet for Østerrigs Hensigter med Hensyn til Syrien, saa er det østerrigske Cabinet dog ikke saa lettroende, som Franskmændene, saa at det ikke skulde gjennemskue den britiske Regjerings sande Hensigter. – Maltas Besætning bestaaer af et Jægerregiment, af det 19de og og 88de engelske Linie-Infanteri-Regiment, fordetmeste alle Jrlændere, og dernæst af det overordentlig stærke Malta-Jnfanteri af Jndfødte, med et frygteligt Artilleri, ialt 10–12000 Landtropper. Det her hidtil garnisonerende Regiment Bjergskotter, er bleven indskibet til Jndien, og Jægerregimentet og Malta Jnfanteriet har for 14 Dage siden faaet Ordre til at bringe sin Felteqvipage i Orden og holde sig marschfærdig. Hvorhen derom veed man endnu Intet. – En Efterskrift til dette Brev melder, at Efterretningen om, at den franske Admiral Lasusse har viist sig for Beirut, har sat Alle i en mærkelig Bevægelse. Hvad der har sat den engelske Commanderende i Forbauselse, er, at den franske Admiral er seilet til Syrien tidligere end bestemt var, uden at give, ham Underretning derom, hvilket sidste dog havde maattet skee, da man skulde handle i Forening. England sætter nu Mistillid til Frankrigs Oprigtighed. To franske Linieskibe have ogsaa viist sig for Alexandrien, uden at Admiralen har underrettet den Øverstcommanderende over den engelske Sømagt derom. Man var meget spændt paa, hvorhen disse forskjellige Combinationer føre og hvilket Resultat de ville give for den Politik, der hidtil er fulgt med Hensyn til Orienten, Den engelske Flaade havde Levnetsmidler ombord for 6 Maaneder og Dagen efter skulde hele Flaaden løbe udDen spanske Regjering er i stor Forlegenhed, og det er endnu ikke lykkedes den at forskaffe sig Penge. Man troer, at den maa nødsages til at indlade sig paa alle Betingelser, som Banken finder for godt at paalægge den. - Flere af Don Carlos tidligere Generaler og Tilhængere have tilsendt ham en Adresse, hvori de opfordre ham til at frasige sig den spanske Throne til Fordeel for hans ældste Søn. - Den engelske Gesandt har udvirket, at Fyrst Lichnowsky har faaet Tilladelse til at reise videre.