Københavns Adresseavis, 1777-04-11
Efterretning om Stavanger Amts Landhuusholdings Selskab, som dets nærværende Lemmer har fundet sig forpligtede at bekiendtgiøre offentligen for de Fraværendes Skyld. Efterdi det er den mindste Erkiendtlighed det skylder dem for deres store Ædelmodighed, at giøre dem Regnskab for dets Bestyrelse. paa Hs. Kongelige Majestæts Fødselsdag sidstafvigte 29 Januarii havde Selskabet sin første Samling i Stavanger, hvor 31 af Medlemmerne, og den iblant 3 fra Kiøbenhavn, Hr. Kammerherre, Baron Gyldenkrone, Hr. Kammerjunker og Søelieutenant Hauch, og vestindisk Koffardiekapitain Dirchs. De øvrige vare af Byen og begge Fogderierne. I denne Forsamling holdt Selskabets Forstander Hr. Kammerherre og Amtmand Scheel følgende Tale: Høystærede Herrer Medlemmer, Har jeg nogen Tid ønsket, at mine Ord skulle være mine Tankers troe Udtolkere, og har jeg ønsket at kunde med Ord tilkiendegive, det jeg føler, saa er det i Dag, da jeg har den Lykke, at tale i et Selskab, der har forenet sig, for ved samlede Kræfter at befordre Agerdyrkningens Floer og Landmandens Flid i Stavanger Amt. Men jo meere jeg leder efter Ord, beqvemme til at udtrykke det mit Hierte føler, jo meere mangle de mig. Den Deel jeg har i Amtets, i dets Jndbyggeres og i dets Bønders Vil gaaende, i sær og den Pligt mig paaligger, efter yderste Formue at befordre deres Gavn, giør, at jeg føler mit Sind at være opfyldt af de stærkeste Bevægelser, og mit Hierte rørt af en oprigtig Glæde over mine Herrer Medlemmers Bestræbelser til Amtets Vel og Beste, ey mindre end over den Understøttelse jeg til bemeldte Øyemærke faaer af et saa ædeltænkende saa patriotisk Selskab. - Jngen Pligt er større end Erkiendtlighed, den ønsker jeg derfor her at kunde lægge for Dagen, og ingen Følelser meere behagelige, end de, Selskabets saa ædle Handlinger, og de Prøver de har viist paa et kierligt Sindelang mod Amtets Almue, paa et oprigtig Venskab imod mig har opvakt i met Sind; og hvor gierne ville jeg her udtrykke dem paa en passende og rørende Maade. Men jeg maa lade det være nok, med her at erklære, at de høystærede Venner, ved at oprette dette Selskab, har befordret en af de Ting, der giver mig den største Fornøyelse, og at ey allene jeg, men det, som meere er, det hele Publikum vil derfor blive dem evig forbundet. - Denne min Fornøyelse forenet med deres egen Glæde, høystærede Venner, over at kunde giøre Vel, at tiene Fædernelandet, til at lægge høytideligen for Dagen, have vi bestemt en af de glædeligste og mærkværdigste Dage iblant os, vor allernaadigste Konges Fødselsdag, som Selskabets første Samlings Dag. En Dag vi paa ingen anden Maade bedre kunde helligholde, end ved at tildeele den flittige Vindskibelighed, den arbeydsomme Bonde i sær de fortiente Belønninger. Jntet passer sig bedre paa vor allernaadigste Konges Fødselsdag, der elsker sine Undersaatter, og elskes af dem, der sætter sin Ære deri, og der glæder sig ved at fremme deres Vel, og see den af andre forfremmet. Denne Dag bør helligholdes ved Taknemmeligheds Beviisninger, ved Løfter og Ønsker, ved at giøre vel og ved at efterfølge saa stor en Konges Exempel. Gid vi maa tælle mange saadanne Dage, Dage, som skulle vidne om vore Bestræbelser, at fremme den beste Konges Villie og Landets Beste. - Det skeer ey uden Undseelse, at jeg i Dag modtager den Ære, at være dette værdige Selskabs Forstander. Saa meget jeg ønsker at være dette Valg værdig, saa meget frygter jeg at Valget maa meere henregnes deres Godhed, end til mine Fortienester. Men jeg giør mig en Ære af at modtage det, for at kunde fyldestgiøre et saaveltænkede Selskabs Villie og Hensigter, i Haab og Fortrøstning paa dets Veyledning, dets Understøttelse, samt paa de Herrer, Medhielperes grundige Jndsigter og gode Hielp. Ved den vil jeg stræbe at vise Selskabet min Taknemmelighed, og om ey meere, saa dog udi en idelig Bestræbelse, for at vaage over dets Opkomst og Tilvext, for at fremme dets Beste, for at knytte stærkere, og sammenholde det Enigheds Baand, der skal giøre vort Selskab bestandigt og tienligt til at kunde opnaae sit større Øyemærke, vore Medborgeres og Landets sande Vel. - Selskabets Hensigter ere vist store og ypperlige, de fortiene at roses, og de fortiene af enhver retskaffen at understøttes, af enhver efter Formue. Hensigterne ere ved Præmien at belønne den stræbsomme Vindskibelighed, at vække den vantrevne Dovenskab af sin Slummer, at undervise Vankundighed, at komme Uformuenhed til Hielp, at lokke Ærgierighed til Arbeyde, at drive mange forudfattede Meeninger i Landflygtighed, ja at giøre Ondskab og Misundelse selv tienlig og nyttig for Landet. Hvilke store, hvilke betydelige Øye mærker. Men vi haabe at opnaae den. Meere ved Vane og Exempler, end af Naturen, ere mange tilbøyelige til Efterladenhed i det Gode, eller uvillige til at fremme deres eget og andres Beste; disse skal man ved gode Exempler, ved opmuntrende Belønninger fremlokke til Arbeydsomhed. Andre, som med den beste Villie, ivrigste Lyst- og Attraae til Arbeyde for sig og andre maa see sine Hænder af Uformuenhed at være bundne, for dem skal Selskabets Gavmildhed opløse dette tvingende Baand, og giøre Evnen Villien liig. Begierlighed efter Vinding skal udstrække sine Hænder til Arbeydet, for at bortsnappe noget af Belønningen. Avind, som med skeelende Øyne seer her Dovenskab forvandlet til Vindskibelighed, hist Uformuenhed at vige for Formuen, skal skiære Tænder, men trodsig og forbittret tage fat paa Hakken og Spaden, i Forsæt at rive til sig, hvad hine skulde have. Ærgierig, hed, som seer her Ære og Fordeele at vindes, skal slaae sig til den arbeydende Hob, for at deele Æren med den. Men den vanartige Jndbildning, som tænkte intet Nyt at være got, intet gavnligt, intet værd at forsøge uden hvad som førte Alderdommens Stempel, skal med Blussel tage Flugten, og rømme Landet. - Saa store og fordeelagt tige ere Selskabets Hensigter, og hvor vilde jeg ønske at dets Evne og Formue til dem at opnaae maatte være større, meere tilstrækkelig end den er. De kunde høystærede Venner opnaaes. Men skal det sikkert opnaaes, maa det være vort Selskabs helligste Lov, dets Livsprog, dets Symbolum. For ingen uden den meest fortiente. Holde vi den, kunde vi giøre os sikker Formodning om Fremgang, endogsaa strax, og om større i Fremtiden. Herom tillade det Kongelig Norske Videnskabers Selskab det Kiøbenhavnske, det Sundmørske, det Bergenske og flere Landhuusholdnings=Selskabe os ey at tvivle, og herom bringe, de offentlige Tidender os de meest rørende Vidnesbyrde. Disses Fremgang har givet Anledning til vort Selskab. Den Erkiendtlighed vi ere den stræbsomme Bonde skyldige. Den Hielp, hvormed han bør understøttes, han, som er Landets Støtte. Den Haand, der nærer os og flere, har dannet Selskabet, og til Landmandens Beste skal det vedligeholdes. At lægge til, at vi dermed fremme og de andre Stænder, ogsaa vort eget Beste, ved lavere Priser paa Fødevarer, ved gode Tider i Landet, kort ved Velstand og Overflødighed overalt, tør jeg ey erindre for et saa kyndigt Selskab; saadant kræver ey heller min Hensigt, og det tillader ey Tiden, som er bestemt til Selskabets andre Forretninger. - Himmelen give selv Lykke til dette i saa reene og saa vigtige Hensigter oprettede Selskabs Fremgang; Gud give at Nytten deraf maa svare til Hensigterne og de yndigste Frugter, snart at kunde høstes af dets Anlægge, dets Bestræbelser til Landets og Landmandens Nytte. Vore Myrer og sumpige Moradser blive forvandlede til de frugthareste Marke, vore Marker indhegnede ved gode Steengierder, vore Krat=Lyng= og Enemarke til deylige Græsgange forandrede, og vore Bierge prange med nye opelskede Skove. Den mørke Vankundighed, den reene og pialtede Dovenskab, den hungrige Fattigdom vige langt fra vore Grændser og vort Selskab nyde denne Frugt af sin Møye, sine Bestræbelser, fine Omkostninger; da skal det blive en Ædelsteen iblant Landets Juveler, men dets Stifteres Hukommelse hos den sildige og taknemmelige Efterslægt, i et udødeligt Æreminde. Da denne Tale var sluttet, aflagde den første af Medhielperne Hr. Provst Arenz paa hele Selskabets Vegne dets Taksigelse til Forstanderen for den Nidkierhed han havde viist til Selskabets Opkomst og Beste, og endelig velsignede han Kongen, Landet og Selskabets Øyemærke. - Derefter blev Selskabets Udkast til dets Plan og Love oplæste og vedtagne, bestaaende af 16 Artikler, som for Vidtløftigheds Skyld ikke her kan anføres. Dernæst bleve Medlemmernes Navne, og hvor meget enhver af dem aarligen giver til Selskabet, oplæste, hvilke dets Medlemmer nu i Tallet ere 72, og deriblant følgende høye og ædelmodige Patrioter uden for Amtet, nemlig: Enkefrue Geheimeraadinde Scheel, fød Baronesse Gyldenkrone, Hr. Geheimeraad Stampe, Hr. Geheimeraad Bram, Hr. Kammerherre Suhm, Hr. Kammerherre Baron Gyldenkrone, Hr. Etatsraad Lindenkrone, Hr. Kammerjunker og Søelieutenant Hauch, Hr. Cancellieraad Schanche i Christiania, Hr. Kammerraad Olrich, og vestindisk Skibskapitain Hr. Boye Dirchs. De øvrige 61, som for Rummets Skyld forbigaaes her at benævne, ere alle boende i Amtet, hvoraf Kammerherre og Amtmand Scheel er, som forbemeldt Nyheder.