Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-07-08
(Af Politisches Journal for Juni d. A.) Den Landstrækning og det Antal af Jndvaanere, som Rusland har erholdet ved Freden af Turkmanschal af 22de Februar synes i sig selv ikke at være af stor Vigtighed; begge Kanaterne Erivan og Nahitschevan, som tilforn udgjorde, under Navn af Provinsen Aran, det nordvestlige Hiørne af det Persiske Rige, indtage noget over et Fladerum af 400 geographiske Qvadratmile, og er derfor kun omtrent saa stort som Kongeriget Würtemberg. Jndvaanernes Antal skal ikke være meget over 150000 Mennesker, saa at denne nye Russiske Provins kan i denne Henseende sammenlignes med Storhertugdømmet Veimar. Der leve derfor omtrent kun 400 Mennesker paa en Qvadratmil. Men er denne Provins ikke saa vigtig med Hensyn til Størrelse og Folkemængde, saa er den det destommere i andre Henseender, isærdeleshed med Hensyn til Religionen (ogsaa til at give Riget en bestemt Grændse). Med Chanatet Erivan er Rusland tillige kommen i Besiddelse af Klosteret Eischmiatschin, som er Sædet for den første Patriark for den Armeniske Christenhed, og som staaer i megen Agtelse i Orienten, og er et Valfartsted, der er ligesaa helligt som Jerusalem. Da der nu boe 1 1/2 Million Armenier i det Tyrkiske Aen, saa gjorde ogsaa Aftrædelsen af dette Kloster til Rusland en stor Opsigt i Constantinopel. Aftrædelsen af disse Provinser er ogsaa vigtig for Rusland i militairisk Henseende, ikke allene fordi det fra denne høitliggende Position kan let beherske det lavere liggende Persiske Rige, men tillige fordi det derfra kan foretage sig et Jndfald i det Tyrkiske Asien, da Rusland nu er kommet i Besiddelse af en Landstrækning, som ligger paa begge Bredderne af Floden Araxes, og som omgiver Bierget Ararat paa 3 Sider, saa at en Russisk Armee kan, naar Omstændighederne udkræve det, marschere i 3 Colonner løs paa Erzerum, uden at berøre det Persiske Distrikt, den høire fra Tifflis over Kars, den mellemste igiennem Dalen ved Aras over Kapzeran eller Kagtigorin, den tredie over Bajazid, Kara, Killissiah og Toboar Kaleh, igiennem yderst frugtbare Egne. Fra Erzerum fører det store nordlige anatoliske Landevei over Tokal, Amasia, Boli og Js=Nikmid (Nikomedia) til Skutari. Denne Caravantet er bleven temmelig nøie bekiendt ved Tavernier, Tournefort. Otter og de nyere Reisende Morier, Gardannes, Jaubert og Macdonald Kenneies Beskriveiser. At en Armee kan marschere uden synderlig Besværlighed, synes sikkert Kurderne. (Af samme Blad.) Kurderne, hvis Rytterie udgjør en af de vigtigste Afdelinger af Sultanens Armee i den nu udbrudte Krig, nedstamme fra den gamle Parther, som fordum beboede Assorien og Messopotanien. Kurderne boe for nærværende Tid saavel i Persien som i Tyrkiet. De ere Romader, boe under Telte og ere saa godt som uafhængige, da de kun betale en ubetydelig Tribut. Kun de Kurder, som boe i det egentlige Kurdistan, have faste Boepæle og ere underkastede Paschaen af Bagdad, endskiøndt de følge deres egne Love. Kurderne ere til alle Tider blevne holdte for at være meget tappre og krigeriske; de have altid udviist det største Mod, og Mahomed sagde fordum om dem, at naar de kun vilde forene sig, saa kunde de erobre hele Verden. De Tyrkiske Kurder ere smukke Folk, have et stolt og livfuldt Udseende; deres Børn øve sig fra det syvende Aar i at omgaaes med Vaaben. De ere hengivne til den Mahomedanske Religion i Hovedsagen; men med nogle Afvigelser i de udvortes Skikke; dog opholde sig der ogsaa iblandt dem nestorianske Christne. Man kan i Henseende til deres krigerigske Egenskaber sammenligne Kurderne med Kosakkerne; men man tillægger dem endnu større Mod og mindre Plyndrelyst end disse. De kunde derfor være en vigtig Hielp for Sultanen i nærværende Krig, naar han allene kunde stole paa dem; men de ere tilbøielige til Oprør. Ogsaa er det biergfulde og giennemskaarne Terrain i det Enropæiske Tyrkie ikke meget skikket til Kavallerie Fægtninger, lige saalidet som Grækenland, hvor Tyrkerne ikke heller kunde giøre meget Brug af deres Kavallerie.