Kiøbenhavns Postrytter, 1795-08-03
Den 13de Julii blev det paa Gregoires Forslag vedtaget, at den følgende Dag, Sex Aarsfesten efter Bastillens Erobring, og det uindskrænkede Monarkies første Hiertestød, skulde høytideligholdes ved det, samtlige Conventdeputerede den Dag skulde møde i deres Embedsdragt, og det nationale musikalske Jnstitut (Operaen) synge republikanske Hymner; hvorpaa man skulde fortsætte Raadslagningerne over Constitutions=Acten. Strax efter kom Bailleul i Sikkerhedscommitteens Navn, at giendrive et Rygte, som sagde han Ondskab havde opfundet, og Frygt optaget. Man havde udspreedt, sagde han, at Committeerne vare sammen traadde, for at raadslaae, om Rædselen igien skulde giøres til Dagens Orden, og at ikkun to Medlemmer med Styrke havde modsat sig dette Forslag. Havde man gjort Committeerne et saadant Forslag, vilde de have forskudt det med Afskye; men det er aldrig gjort. Committeernes Medlemmer agte sig selv nok til at troe, der ikke iblant dem er een eneste Ven af Tyranniet. – Det er nok, at man veed, at alt hvad der sigter til at vedligeholde Roligheden, betrygge Frieheden, giøre alle lykkelige, ere Gienstanden for deres Pønsen; og at alt, hvad der vilde sigte til Undertrykkelse, er langt fra deres Tanker. Denne Erklæring blev levende bifaldet, og decreteret til Jndrykning i Bulletin. Næste Morgen vare samtlige Convendeputerede samlede i Salen til det fastsatte Klokkeslet; men de store Her eller rer fra den store Opera vare ikke saa nøyagtige, Jnd bange for at lade Nationalrepræsentationen vente. til nu disse behagede at komme, forelæste man forrige Mødes Protocol, forfattede et Decret om Betalinger til Statens Creditorer, og vedtog paa Thibauts Forslag i 2 nants- og Almeenvels=Committeernes Navn, at oprette en National-Toutine, hvis Actier hver skulde være paa 1000 Livres, men kunde deles i Coupons til 500, og til 200 Livres, og hvor Jnteressenterne deles i 16 Classer, med 5 Aar mellem hver; samt at aabne et Laan paa en Milliard mod 3 Procent aarlig og bestandig Rente. Man sysselsatte sig nu med andre Ting, blant andet med Skrivelser, fra General Moncey og Repræsentant Meillant, fra 6te og 7de Julii, der bebudede Vestpyrenæerarmeens heldigste Fremgang. Endelig mod Enden af Mødet fik de da Marseiller=Hymmen, ved den sidste Strophe, der paakalder den hellige Fædrelandskierlighed, blottede samtlige Repræsentanter og Tilstædeværende deres Hoveder, og istemmede Borger-Sangen; man overvældede den med bifald, saavel som Jean de Brys følgende Forslag: "Man kan ikke - sagde denne nidkiære Republikaner - uden Enthusiasme høre disse Sang, der vare Forspillet for Almeenfriehedens Oprettelse. Jeg foreslaaer, at denne evig navnkundige Hymne, der har vundet det første republikanske Slag (10 August 1793) skal indføres i Protocollen, og at Militaircommitteen beordrer, at den hver Dag spilles, naar Vagten trækker opl. Dette blev ufortøvet decreteret, saavel som en hæderlig Mælding, han æskede i Protocollen for Hymnens Digter, Borgeren Rouget de l'Jsle. Charles Delacroix tilføyede nu, at samme Digter havde gjort nok en Hymne, der var sin ældres Søster, og fordrede, at denne maatte blive opført ved første forefaldende Høytid; hvilket Forslag hiemviistes til Almeenunderviisnings=Committeen. Legendre tog Anledning af Høytiden til at erindre at man maatte vogte sig, at de, der vilde hævne sig i Republiken, ikke indførte et Hævntyrannie, og forlangede, at man skulde friegive ikke de skadelige Bloddrankere, men de Mennesker, der havde tient Fædrelandet, og blot af Vildfarelse været overdrevne Patrioter. Bailleul erklærede nu til Trøst for de Familier, der toge Deel i de Anholdtes Skjæbne, at Sikkerheds-Committeen Dagen før til Klokken 2 om Morgenen havde sysselsat sig med denne Gienstand. Disse Yttringer til Fordeel – som man fandt – for det nu saa forhadte hæftige System, saavelsom de ved Høytiden opførte Sange, ca ira, Veillons an salut de Lempire, og andre, giorde ikke liden Opsigt; midlertid syntes her Enighed og Samdrægtighed at herske, og da Dussaulz, som holdt Talen, Festen til Ære, i en Loge blev Borgeren la Salle vaer, hvem Pariserne den 14de Julii 1789 havde udnævnt til deres Anfører, og forlangede ham indført i Conventen, modtohave ges dette med det meest levende bifald. Men om Aftenen i Operahuset var Stemmingen anderledes; man knurrede over, at Conventen havde ladet opføre de Sange, ved hvis Lyd Jacobinismen havde øvet sine Rasenheder, og at den ikke i det mindste havde tilføyet Rædselsaandens Dødssang: Friehedens Opvaagnelse. Da man nu efter Operaen Jphigenie ventede Balletten Telemak, og man istedet for den ved Dækkets Opgang saae Friehedsstøtten paa en ophøyet Fod, og et talrigt Chor paa begge Sider, til at forestille Friehedsoffringen; og en Skuespiller atter istemte: Hellonnu salut, frembrød en temmelig almindelig Murren, afbrudt af enkelte Klap. Men neppe var Sangen til Ende, før man fra alle Kanter raabte: Der kommer Rædselen til Live paany, ned med Jacobinerne, Nedhuggerne, Morderne, Bloddrankerne. Man fordrede, og snart med fordobblede Skriig og Trudsler: Folkets Opvaagnelse, den blev siungen af en anden Skuespiller under almeent og levende bifald. Nu begyndte igien den første, ledsaget af Orchestret, Marseillerhymnen; neppe var et Par Vers tilendesiungne, før Sang og Musik overdøvedes af Skriig, ned med Jacobinerne, ned med Misdæderne, vil man endnu myrde os, ned med Rædselen Parterret var fuldt af Volontairer, der istemmede dette Skriig, sigende, at de ikke vilde høre en Hymne, som Blodmændene fang, i det de myrde Fædre, Mødre, Brødre og Søstre, til de kjække Fædrelandets Forsvarere, der strede mod Fienden paa Grændsen. Skuespilleren vilde ikke desmindre vedblive at synge; men nu bleve de fleste Tilhørere reent rasende, og til hans Lykke faldt Dækket. Man raabte paa Balletten Telemak, og den begyndte, første Act gik roelig af, ved anden raabte atter en Deel Stemmer paa Folkets Opvaagnelse. Da ingen Skuespiller kom at synge den, besteeg et ungt Menneske af Parterret Skuepladsen, og sang denne Yndlingsvise med Varme. Alle Tilskuere kom i Enthusiasme, reiste sig, og svingede deres Hatte; men da han kom til den Stroph: J et retfærdigt Folks Repræsentanter! blev han afbrudt. Man raabte igien: ned med de Skarn, ned med Jacobinerne! (!!!) Balletten. Balletten. Den begyndte igien, og der blev da ikke videre Uorden; men da næste Dag Vagten skulde trække op i Palais National, kom en stor Deel – Borgere kalder den leidenske Avis dem, deres uborgerlige Adfærd uagtet - om General Menon, der commanderede, og fordrede med høye Skriig, han istedet for den decreterede Marseillerhymne, skulde lade spille Folkets Opvaagnelse. En General - svarede Menon meget vel- veed ikke, hvad det er, at adlyde Skriig, enten fortiener jeg eders Tillid, eller jeg er den uværdig, i sidste Tilfælde vil jeg paa Stedet tage min Afsked, i første Tilfælde maae J lade mig raade; jeg veed, hvad jeg har at giøre, lader Veyen være frie. Paa disse Ord deeler Mængden sig i to Fløye, Vagten trækker op og spiller – Folkets Opvaagnelse, under det meest levende bifald. Gode Borgere – tilføyer et fransk Blad, hvoraf leidenske Avis har taget dette – have sukket over at see Conventens Befalinger miskiendte, men have heller ikke kunnet bare sig for at sukke over at see Conventen sætte sin Myndighed paa Spil, og afbryde sine Raadslagninger for Sangs Skyld. Sørgeligt vilde det være, hvis den i disse Optrin bebudede Aand var, vi ville ikke sige Frankerigs, men endog blot Parises, og en ny Varsel maatte det være for Frankerigs Lovgiven, ikke meere at bygge Friehedens Trone paa – Skum. Jean de Bry gav imidlertid i samme Dags Conventmøde Sagen den bedste Vending, mueligt var, ved at erindre, at Gaarsdagens Decret ikke gav Marseillerhymnen nogen udelukkende Forret, men indbefattede alle de Borger-Viiser og Sange, der kunde forplante den republikanske Energie. Men endnu klogeligen hindrede Lanjuinais den hele Sags Opeggelse i Conventen, ved at erindre, at det var blot en Politiesag, der ikke kom Lovgivningen ved. Meget bestyrke imidlertid disse Optrin, hvad Lareveillere Lepaux samme Dag sagde i Conventen, da Cambaceres foreslog: at man hver femte Dag skulde oplæse alle vedtagne Anordninger, for at eftersee, om de stemmede saavel indbyrdes, som med Rettighedernes Erklæring. Ovennævnte Laxeveillere erindrede da at de fiendtlige Magter, og særdeeles Engelland, ikke vilde, der enten skulde være Monarkie eller Republik i Frankerig; de neutrale og Venne=Magterne ønskede derimod Monarkiets Opreisning; begge arbeidede følgelig paa at sinke Constitutionen; og følgelig maatte man skynde sig at faae denne Constitution, vilde man have Republik. Paa Grund heraf fandt saavel han som Boissy d'Anglas den foreslagne Oplæsning unyttig og farlig. Den Artikel, der just da blev omhandlet, og siden antaget, lød saaledes: De Unge kunne ikke blive indskrevne i Borgermand tallet, med mindre de bevise, at de kunne læse og skrive, og øve en Haandtering (profession mechaniqve) hvorunder tillige Agerdyrkningens Haandarbeide forstaaes. Denne Artikel skal ikke sættes i Udøvelse før Republikens tolvte Aar. Artikelen fandt manges Modsigelse, men understøttedes af Creuze=Latruche, som viiste dens Fordeel i moralsk og politisk Hensyn, og anførte Franklin, der var Lysestøber, Snedker, Tømmermand, og Bogtrykker, J. J. Rousseau, der var Uhrmager, Eneboerne i Portugal, der forfærdigede Strømper o. s. v. Hans Tale decreteredes til Trykken.