Jyllandsposten, 1840-04-28
Skjøndt nu enhver Sagkyndig maa inddrømme, at slige Klager i og for sig ikke ere ugrundede, og det vel heller ikke tør paastaaes, at alle i Landdistricterne ansatte Politiøvrigheder med lige Jver søge at værne om deres Medborgeres Rettigheder, formener jeg dog, at man feiler meget ved i Almindelighed at tilregne disse Embedsmænd, om Lovene og in Specie Politilovene mindre overholdes paa Landet, end i Byerne, og heller ikke kan jeg antage, at man i saa Henseende vi naae Maalet ved strængere Straffebud. J første Henseende er det indlysende, at ikke alene de lokale Forhold Forskjellighed, men ogsaa Politivæsenets forskjellige Organisation paa Landet og i Kjøbstæderne have til Følge, at Politiøvrighederne i Landdistricterne og i Byerne ingenlunde ere ejusdem conditionis. J Kjøbstaden, er Politimesteren saa at sige altid og overalt tilstede, medens han paa Landet, hvor hans District ordentligviis strækker sig flere, og ofte ikke faa, Mile i forskjellige Retninger, deels umiddelbart kun kan erfare meget lidet af hvad der i hans Jurisdiction foretages mod Lovene, saa meget mere, som disse ordentligviis kun i hans Fraværelse overtrædes, deels, naar han bliver vidende om en Lovovertrædelse, dog formedelst Afstanden mellem hans Bopæl og det paagjeldende Sted som oftest ikke betimeligen kan komme tilstede, deels endeligen ved andre Embedsforretninger ikke sjelden er forhindret fra at offre den fornødne Tid paa en ofte temmelig lang Reise. Men skjøndt Politiøvrighederne forsaavidt langt mere paa Landet, end i Byerne, trænge til Medhjælp i Udøvelsen af deres Function, ere de tvertimod, som enhver Sagkyndig veed, i Almindelighed netop meget slettere assisterede i Landdistricterne, end i Kjøbstæderne, og det er utvivlsomt, at just den heraf nødvendigen følgende Mangel paa behørigt Politiopsyn er den Omstændighed, som foraarsager og maa foraarsage, at mange Lovovertrædelser og navnligen hyppige Politiforseelser ustraffede begaaes paa Landet. Hvor lidet endog den virksomste Politimester uden Andres Hjælp i denne Henseende kan udrette i en Land jurisdiction, er altfor iøinefaldende til at trænge til videre Udvikling, og jeg behøver for saavidt kun at henlede Opmærksomheden paa, at han, for ei at forsømme mange andre og ikke mindre vigtige Embedsforretninger, endog kun har en liden Deel af sin Tid at offre det umiddelbare Politi Tilsyn. Men ogsaa vil Enhver, der kjender Forholdene, lettelig indsee, hvor utilstrækkelig i saa Henseende den Astence er, som for Tiden ydes af Sognefogderne, der dog ere de eneste Politi mesterne paa Landet givne Medhjælpere. Medens det umiddelbare Politiopsyn i Kjøbstæderne ordentligviis føres ved faste og af det Offentlige lønnede Betjente, som af denne Aarsag udelukkende maae offre dem til Politiets Tjeneste, og ideligen af Politimesteren, under hvis Øine de handle, kunne sættes i Virksomhed, ere Sognefogderne derimod Mænd, som alle have de med deres Næringsdrift forbundne daglige Sysler at varetage, og, medens de udføre Forretninger for det Offentlige, enten maae forsømme deres egne Arbeider, eller lønne Andre til at udføre dem; men da de Fordele, der ved Lovgivningen ere tilstaaede Sognefogderne som Vederlag for deres Tjeneste, ere, som bekjendt, aldeles ubetydelige, kan det desaarsag ikke engang uden Urimelighed fordres, at de skulle anvende en betydelig Deel af deres Tid til Statens Tjeneste. Og da Sognefogderne, der kun for 3 Aar ere bundne til deres Bestilling, som en Følge af Vederlagets Ubetydelighed i Almindelighed meget ofte afløses, flyder heraf endvidere, at de, endog i Relation til de Evner, som kunne ventes hos Almuesmænd, meget ofte maae mangle den fornødne Kundskab om de Gjenstande, som vedkomme deres Bestilling, i Stedet for at de, ved i længere Tid at blive i Embedet, efterhaanden kunde erhverve dem de dertil nødvendigste Jndsigter. Men hertil kommer endnu den sikkert væsentligste Omstændighed, at da Sognefogdens Vederlag for hans Tjeneste kun er saa saare ringe, saa sætter han ordentligviis ikke, og kan egentligen ei sætte, tilbørlig Priis paa, og desaarsag heller ikke have tilstrækkelig Jnteresse for sin Embedstilling. Af det ham paaliggende Politiopsyn og den skjøndt meget subordinerede Øvrighedsmyndighed, han i Sognet skal udøve, er det en Følge, at han ikke kan opfylde sine Pligter uden jevnligen at komme i Opposition med Sognets øvrige Beboere, men da han paa Grund af det ubetydelige Vederlag, han nyder for sin Tjeneste, meget ofte nødes, og altid let forledes, til mere at tage Hensyn til sine Forhold som Sognebeboer, end sin Stilling som Sognefoged, saa bliver hans Bestræbelse efter at undgaae Collisioner med sine Sognemænd let saa overveiende hos ham, at hans Embedsførelse nødvendigen maa lide væsentligen derunder. At enkelte Sognefogder vise større Embedsiver, kan vel være muligt, men dette bliver altid en Undtagelse, og kan naturligviis Jntet relevere, naar en aldeles overveiende Pluralitet er i det modsatte Tilfælde. Jeg troer ogsaa at det Anførte er tilstrækkeligt til at vise, hvor naturligt det er, at Sognefogderne under de nærværende Omstændigheder, ordentligviis ikke tilfredsstille det Offentliges Trang til Haandthævere af Øvrighedsmagten omkring i Sognene, og hvor ubilligt det vilde være at tilregne Sognefogderne dette som en Brøde. Den egentlige Aarsag ligger unægteligen i Jndretningens Natur, og det er derfor selve Organisationen af Politivæsenet paa Landet, der bør rettes eller forbedres. At strængere Straffebud skulde bevirke Lovenes nøiagtigere Efterfølgelse i Landjurisdictionerne, er der efter min Formening ikke Grund til at antage; thi upaatvivleligen vilde de væsentligste Hindringer for Overholdelsen af de Love, som hyppigst overtrædes, nemlig Almuens Fordomme og Sammenhold, naar det kommer an paa at dølge saadanne Lovovertrædelser, endog tiltage i samme Grad, hvori Straffen skjærpedes.