Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-11-10
Politik. Da vi gaae en saa vigtig Tidspunkt imøde saa burde man tale noget og Politik, imidlertid kan det ikke være tilladt at sige, alt hvad der derom kunde være at sige, og der gives Tider paa Jorden, hvori man maae være glad ved, at i det mindste Tankerne kunne være toldfrie. Paa Raisonnements feiler det imidlertid ikke, og vi ville høre hvad der i Udlandet tales om nogle af de vigtigste Staters politiske Forhold. – Om den Franske Politik hedder det i en Skrivelse fra Paris følgende: Siden den sidste Erklæring fra det Russiske Hof om de Tyrkiske Anliggender, holdt man Krigen imellem begge Magter for uundgaaelig. Denne Efterretning frembragte her i Begyndelsen den sædvanlige Virkning; den bragte nemlig Statspapirerne til at falde. Jmidlertid stege de dog snart igien; da man vilde vide, at Fiendtlighederne ikke ville komme til Udbrud førend til Foraaret. Hvorledes det saa end vil gaae med denne Begivenhed, som man tidligere eller sildigere anseer for uundgaaelig, saa troer man dog almindelig i Paris, at en stor Continetalmagt (Østerrig) er imod Ruslands Hensigter; men at derimod en anden Magt (Preussen) istemmer det med, og har afsluttet en særskilt Tractat med Rusland. England, hedder det videre, har lovet at understøtte den første Magt, hvilket Partie skal Frankerige nu tage? At vedligeholde Neutralitet, synes vanskeligt; derimod at slutte et Forbund med Rusland synes at være det, som bedst svarer til det nærværende Ministeriums System, Tilbøielighed og Planer. For at bryde denne Tendents spilles der for nærværende Tid nogle Maneuvrer, hvilke til skrives Fyrsten Talleyrand, som for nyelig har havt en privat Audience hos Kongen, og som skal have udeladt sig med, at det eneste Middel for Frankerige til at vedligeholde sig med Ære og Fordeel i denne Crisis, var at forbinde sig med England imod Rusland. (Jmidlertid tilstaaer dog Forfatteren til dette Stykke selv, at alt dette er ikke videre end et løst Rygte, som blot finder meget Tiltroe i Paris).J et udenlandsk Bladyttres om den Franske Politik følgende Mening: Det er rimeligt, at Frankerig vil blive neutral, da Regieringen ikke kan begynde Krig mod Rusland, uden at sætte den gamle Bonapartiske Armee i Bevægelse, som ikke kan være behageligt for den. Frankerige kan desuden ikke agere imod Rusland uden at gaae igiennem Tydskland, og derved vilde det Tydske Forbund komme i Virksomhed. Desuden behøver Rusland ikke at anvende mere end en trediedeel af sin Magt imod Tyrkiet, da det har de Christelige Jndvaanere i Landet til Hielp. - Om den Østerrigske Politik høres følgende Omtale. Fyrsten af Metternichs uventede Reise til Hannover har opvakt nogen Opsigt i Wien. Forholdene med Hensyn til de Tyrkiske Anliggender ere endnu ikke berigtigede, da det Russiske Hof ikke har villet modtage Jndbydelsen til en Congres. Hine Forhold maae derfore vel have givet Anledning til denne Reise. Man havde haabet, at kunne formaae Keiser Alexander til en Sammenkomst med den Østerrigske Keiser, og maaskee og saa med Kongen af England; men da der nu ikke bliver noget af denne Sammenkomst, saa bliver alt overladt til den diplomatiske Vei. Maaskee stod dette i Forbindelse dermed at Kongen af England har opgivet sin Reise til Wien. Hidindtil har det Russiske Cabinet ikke ladet bekiendtgiøre et eneste Document i det Russiske Rige om dets Forhold med Porten; og de Russiske Statsmænd, som opholde sig i Udlandet, yttre sig ikke om disse Anliggender uden med den største Tilbageholdenhed. – J Henseende til Englands Politik hedder det: at man viser i dette Land den største Ligegyldighed for den Græske Revolution, og det selv hos OppositionsPartiet; da en almindelig National Jnstinct lader det Engelske Folk abne Undergangen af sit Herredømme paa Middelhavet, saasnart det Tyrkiste Rige bliver kuldkastet. Om denne Gienstand raisonerer man i England omtrent paa følgende Maade. Den Magt, som hersker i Constantinopel, kan let ogsaa bemægtige sig Ægypten, det er derfor afgjort, at dersom Tyrkerne havde holdet Skridt med Culturen saa vilde de nu have været Herrer over den Orienalske Handel; thi hvem erindrer sig ikke hvad Ægypten tilforn har været. Bliver det røde Hav forbundet med det middellandske ved en Canal, saa vil Handelen forbi det gode Haabs Forbierg snart blive tilintetgjort, da denne Vei er langt længere og kostbarere end den over Ægypten. England veed det meget godt, at det skylder Tyrkernes Uvidenhed og Fordomme sin Handelslykke i Jndien; da Porten aldrig vidste at benytte sine store Hielpekilder, men England veed nu ogsaa, at enhver anden Regiering vil hurtig forstyrre dets Handel. Det er derfor dets Jnteresse, at Tyrkernes Magt ved ligeholdes; thi saalænge den er herskende saa har det ikke nødig at frygte for at miste Jndien. Det var Aarsag til den Uroe, som England følte, den Gang Bonaparte bemægtigede sig Ægypten. Man kan derfor betragte Grækenland som en forbuden Frugt, hvilken alle ville gierne have; men som ingen tør vove at røre ved. Allerede for mere end eet Aarhundrede siden sagde Grev Magsigli, Man bebøver kun at marschere for at erobre Tyrkiet; men Vanskeligheden ligger blot i at blive enige om Deelingen af det. (Hertil kommer nu den Betragtning, at den Stat som kommer i Besiddelse af Grækenland og Constantinopel, kan let blive til en stor og herskende Søemag).