Norske Intelligenssedler, 1764-07-25
Norrer, Nettigen Nordske. No. 30. Onsdagen den 25. Julii 1764. NB: Første Sang. Kun frisk min Pegaasus, nu blir det Tiid at reise, Til Parnass, og der frisk blandt Skialdrerne at kneise; Thi nu man baade kand sin Meening sige frit, Hvad enten det er godt, eller ikkun saa lidt. Ja ei allerne det, men nu er Tiid at rime Og skrive Helte-Vers, og ey som før at stime Blandt Lig- og Brude-Digt, skiønt de sin Nytte har; Thi derved vindes lit som ellers borte var. Hvorledes skulde vel en stakkels Studiose, Som haver svedet haart for mangen Rime-Glose, Hvorledes skulde han for saadan Sved belønnes Naar de afskaffet blev, de ene dog nu skiønnes. For dem man dog kand faae fra tii til trediv Daler (See sligt jo klarlig for dennes store Nytte taler.) Saa er det da vel godt at Brud-Vers=Mager blive Og lange Sørge-Vers og Epitaphir skrive. Men skal de holde Priis man ogsaa smukt maae lyve; Vel sandt, man siger: Løgn den avler ogsaa Tyve, Ja rigtig nok, men tænk, det hører til Poeter At lyve altid godt, thi sligt er Propriteter. Og følglig er det dem jo ogsaa tilladt smukt: At stiæle den Douceur for Verset udi Tugt Men nu allerne man med sligt sig ei maa bryde, Og for en Skillings skyld omstøbe hver Mands Lyde. Nei, nei, min Musa, nei, en saadan Geist som du Maa til Heroisk Sang sig og tillave nu, Vogn derfor engang op! du længe nok er vækket, Hver Uges Viisdoms Blad nye Helte haver klækket Saa stor at de Homeer har fordum gjort til store, De alt har takket av og bag Gardinet foreDe grædske Hælte som et Troja ødelagde Av Bludsel daaned hen og ei et Ord meer sagde, Da vores Kiempe-Slægt med meer end Helte Mod Hverandre støder om, udøser Blæk som Blod. Per Paars den store Helt hvis Minde stedse lever, Paa Anholts omfløt Land hvor Kiemperne selv bever Blot ved hans store Navn, staaer gandske Maalløs hen. Ja selv den store Rus, hans Skriver og hans Ven; Han som saa tapper sig med Fogdens Paryk-Blokke Paa Ridderlig Maneer avbrækket nogle Stokke, Mag for en Smaa Dreng nu bekiende sig kun frit Hans Manddom i vor Tiid vil kun tilstrække lidt. Den tapre Christen Stork, samt hæderlig Matrone, Den gamle Gunild selv, den store Amazone Med sin den sorte Kat, Herver fordum var, Paa begge Sider af den Flod som Udløb har Fra Fogdens Bryggerhuus, de Helte-Mod udovet; Saa heele Anholts Mod, dets tapre Mod blev døvet. Men sligt saa lidet som de andre Helters Priis (Som av Hans Michelsen er udført Sange viis) Vil nu forslaae, ney, Mars bør nu selv frygtsom males, Jntelligentzerne allene og bør tales. Kom da, min Musa, kom tag Sporer, Pisk og andet, Til Pegasus, at han til Hypocrene Vandet Kand føre dig med Hast, lædsk der din tørstig Mund, Paa det du værdig kand i denne eenlig Stund, Vor Tiders Helters Priis med yndig Sang forkynde Til Efter-Verden, og den til slig Ære skynde, Som ved den sidste Tid din Sang med Under læser, Saa Efterfølgelse i hvert et Ønske blæser. O! kom da ogsaa J Parnassiværdig Fruer, Opliv min matte Sang! jeg allerede gruer, Mit Formaal er for stort, min hæse Sang for svag; O stemmer med mig i, og Deel i Æren tag! Da den Tyranne Slægt, som Herskab ene førte Var knækket gandske af (med Glæde man sligt hørte Da Miel og Spatium, Tertullian og Bie Med fleer skreg Fryde- skrig fordi at de var frie Jfra de haarde Baand, som Taushed dem paalagde, Da hver Riim=Fabriquant med Kræmmerne udsagde: Vi tar Jer ej igien. Da vær med mig Poet, Syng til dens Roos, som os fra disse Grumme sleed. Da opsteeg Helterne (skielv, skielv! o Læser, kun) Som femte Monarchi needstøder reent til Bund. En Alexander og en Cæsar fordum vel En Part af Jordens Kreds har tvinget til sin Træl; Men de sig aldrig dog saa yderlig mon lædske, Den halve Jord til Krig paa engang ud at æske; Men vores største Helt mod Hollandsk Sverd og Bue, Det Herskabs førend Kiøn begynder haart at kue Ved Hielp udav sin Ven og store Helte=Broder, Som Kiønnets Kydskheds Dyd forjager bort av Kloder. O! bæv nu svage Kiøn, nu bliv Jer Herskab knækket, Som for min Heltes Tid saa længe var ubrekket. Hvad større Helte-Mod, kand Digtres Formaal være? Min Sang ophøyes bør, Homeer af mig bør lære; Ja selv Hans Michelsen bag Døren nu maa staae Og see sin store Roos en Afskeed nu at faae. Forgiæves til Forsvar sig Kiønnet ruster ud Paa Vers og i Solut, sligt bliv kun Lære-Klud. Slutningen følger næste Uge.