Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1830-05-11
Rendsborg har i denne Tid tildraget sig en høist sørgelig Begivenhed. J en Borger-Familie vare tre Personer, Mand, Kone og en ung Pige, om Aftenen gangne til Sengs i det samme Værelse, hvori de havde hængt deres af Regn gjennemvaade Klæder paa og ved den med Tørv opvarmede Kakkelovn. Dunsterne af de vaade Klæder, i Forening med den igjennem en Aabning paa Ovnen i det tæt tillukkede Værelse udtrængte Kuldamp, virkede saa fordærveligt paa de Sovende, at Manden og den unge Pige om Morgenen, bleve fundne døde, medens det dog lykkedes ved en Læges hurtige Hidkaldelse endnu at redde Konen. Maatte dette sørgelige Exempel dog tjene andre til Advarsel, Mariebo, den 10de Mai. Delinqventinden Margrethe Olsdatter af Særslev paa Falster, som ved Høiesterets Dom, for at have ved Givt ombragt sin Mand, er tilfunden paa den i Forordningen af 16de October 1697 foreskrevne Maade at henrettes, er ved allerhøieste Rescript af 28de f. M. fritaget for de med Dødsdommen forbundne foregaaende Piinsler, hvorimod det iøvrigt skal have sit Forblivende ved samme Dom dog at efter Forløbet af 3 Gange 24 Timer Hovedet nedtages af Stagen og Kroppen af Steilen, for at begraves paa Retterstedet. Bemeldte Margrethe Olsdatter er født i Særslev paa Falster den 17de Mai 1802 af Forældrene Ole Clausen og Karen Pedersdatter. Hun blev confirmeret 1817, efter at hun Aaret forud, formedelst hendes maadelige ForstandsEvner og ringe Kundskaber, var bleven nedviist. Den 4de December 1818 blev hun ægteviet til den af hende nu dræbte Peder Andersen Skov, med hvem hun har avlet tvende Sønner, den ældste 9 og den yngste 3 Aar gammel. Hun nægtede at ægte Skov; men blev tildeels tvungen af sin Moder til at indvilge. Denne grusomme Moder, som endnu lever, har endog tilstaaet, at hun brugte Trudsler og Overtalelser samt Hug og Slag, for at faae Datteren til at givte sig med Sko da hun var et Barn, der ikke kunde indsee sit eget Vel Bryllupsdagen vilde Datteren ikke klæde sig paa, hvorfor Moderen truede og lokkede hende, samt klædte hende paa, for at faae hende til at følge med til Kirken. Dette gjorde Moderen, uagtet Peder Skov allerede den Tid flere Gange havde banket Margrethe. Nogle Aar efter Brylluppet blev Moderen behandlet paa samme Maade af Skov. Som Motiv til den Domfældte udforte Misgierning har hun stadigen opgivet hendes Mands, som det hedder, urimelige og slette Opførsel imod hende, samt Medtiltalte Ole Hansens Tilskyndelse at give ham Rottekrudt. Selv har hun imidlertid bedrevet Hoer og i andre Henseender forseet sig mod sin Mand. Hun var, hedder det i Collegialtidenden, af Høieste rets Pluralitet ikke indstillet til Benaadning paa Livet, og Cancelliet dristede sig ei heller til at anbefale hende til saadan Naade. Vel indeholdt det ulykkelige Forhold, hvori hun havde levet til hendes Mand, og dennes slette Opførsel mod hende Anledningen til hendes Udaad, og det er rimeligt, at hun, under andre Forhold, inge saadan Misgierning vilde have begaaet. Ogsaa har hendes Medskyldige Ole Hansens Udladelser sandsynlige havt Deel i hendes ulykkelige Beslutning, som er bleve befordret ved den Omstændighed, at hun tilfældigviis vai Besiddelse af Rottekrudt. Men disse Grunde fandtes ikke at kunne i den Grad nedsætte den med en saa afskyelig Gierning forbundne Strafskyld, at Livsstraffen kunde være at eftergive, især da flere Omstændighede paa den anden Side svækkede Vægten af hvad der kunde anføres for hende. Saaledes er det oplyst, at hun vidste og ved flere af hendes Omgivelser var gjort og mærksom paa, at hun ved en Øvrigheds-Bevilling kund faae det ulykkelige Samliv med hendes Mand ophævet; men at hun, da hun derved udsatte sig for at Boet vilde blive deelt og hun miste Besiddelsen af Gaarden, foretrak af en saadan Grund at berøve sin Mand Livet. Denne Gierning udførte hun derhos efter langt og modent Overlæg, og hun lod sig, da det første Forsøg til ved Givt af ombringe Manden mislykkedes, ikke afskrække ved de Smerter, dette havde forvoldt ham, fra oftere at gientage Forsøget indtil det havde den tilsigtede Virkning. Hun har derefter under Forhørerne med en mærkelig Grad af Haardnakkenhed nægtet Forbrydelsen og med temmelig Snuhed vidst at sammensætte en ganske sandsynlig Fortælling om den Aflivedes Dødsmaade, indtil hendes Samvittighed endelig bragde hende til Bekjendelse. Hun har og ved sit eget Forhold bidraget til den onde Forligelse, der fandt Sted imellem hende og hendes myrdede Mand, saavel ved gjentagende at have gjort sig skyldig i Høer, som ved anden Adfærd." – Ole Hansen, der ei var aldeles i det Tilfælde, Lovens 6 B. 6 C. 12 Art. omhandler, er, i Overeensstemmelse med Grundsætningerne i dette og det næstforegaaende Lovsted, og med særdeles Hensyn til at Mordet blev begaaet paa hans Husbond, ved samtlige Retters Domme anseet skyldig til Strafarbeide for Livstid, og dette ved HøiestertsDom bestemt til Fæstningsarbeide.