Berlingske Tidende, 1834-05-02
Symptomer til Canadas Adskillelse fra Storbritannien. – Nedre-Canada er atter i en vis lovlig Opstand imod den Engelske Gouverneur og den Engelske Regjering. Denne Colonies Repræsentantkammer (house of assembly) har voteret en Række af Resolutioner, der fordre et Convent til deres Constitutions Revision. Gouverneuren har vægret sig ved, at lade disse Beslutninger tilstilles Autoriteterne og har erklæret dem stridende imod Constitutionen. Som en Følge af denne Vægring har Kammeret foreslaaet, at anlægge Sag imod Gouverneuren. Saaledes er nu Whig-Ministeriet, sat i den Stilling, at maatte anvende strænge Forholdsregler, eller indrømme Concessioner. Aarsagen til denne alvorlige Uorden ligger deri, at Canadierne trænge til en Reform og at de i hiin Artikel af deres Constitution, der underkaster dem et Øverste Kammer Clegislative council), hvis Medlemmer Kronen udvælger, øine en uoverstigelig Hindring for enhver Forbedring, Den største Feil i vore constitutionelle Acter, siger Repræsentantkammerets Beslutning, den Feil, hvis skjæbnesvangre Følge blev forudsagt af For fra den Tid, samme blev optaget, er: at Kronen blev beklædt med den uhyre Rettighed, ene at sammensætte en af Lovgivningens Grene, nemlig det legislative Conseil. For dette Misforhold gives der blot Et Middel, at gjøre dette Conseil vælgeligt Vistnok bestaaer det legislativConseil, eller det Overste Kammer, ei blot allene af Kronens Valgte, men ogsaa af Embedsmænd, der sædvanligen ere komne fra England, og hvis Jnteresser og Hensigter nødvendigviis staae i Misforhold til Valgkammerets. Desuden har det øverste Kammer af 64 Bille, som bleve det tilstillede fra Valgkammeret i Løbet af een Session, forkastet de otte og tyve. De talrige Besværinger, hvorover Canadierne beklage sig, ere ligesaa mange Følger af dette System af Regjerings-Jndflydelsen, sauctioneret ved Monopol paa en af Legislaturens Grene. Her er ikke Stedet, til at opregne de 64 Artikler, hvoraf hiin Beslutning bestaaer, vi ville blot anføre enkelte af dem. Endskjøndt man af den Franske Herkomst og det Franske Sprog har gjort en Gjenstand for Bebreidelse og en Aarsag til Udelukkelse og politisk Uduelighed, saa er dog Fleertallet af Jndbyggerne aldeles ikke tilbøieligt til at sælge nogen af de Fordele, samme udleder fra sin Franske Oprindelse. Reclamanterne anføre derpaa, at, uagtet Folkemængden i Nedercanada bestaaer af 525,000 Franskmænd og 75,000 Englændere, ere dog to Trediedele af de Ansatte, saavel i Civil- som i Militairstanden Englændere, herfra ere selv Dommerne ei undtagne; desuden ere Dommerne i den øverste Appellationsret ei allene Englændere, men endog Medlemmer afden fuldbyrdende Magt. Hvad de sande og eneste Midler til at hæve denne og utallige andre Misbrug angaaer, da forlanger Kammeret i Nedercanada et Convent eller selv begge Canadernes Forening til en eneste Repræsentation. Resultatet af denne Forbindelse angives af Landets offentlige Blade paa følgende Maade: For det Første sige de, gaae Radikalerne og Toryerne i Overcanada ligeop mod hverandre; for det Andet anslaae de Partiernes relative Styrke i Nedercanada til 500,000 Radikale, og 100,000 Torver. Paa denne Maade vilde Foreningen give det radikale Partie Overhaand. Whigbenævnelsen er, besynderligt nok, ei mere brugelig, og der gives intet Tiers-Partie. Ved denne hele Sag om Canada bliver en Omstændighed beviist, at nemlig den Engelske Regjerings Plan er mislykket. Denne Plan bestod i, at sammensmelte den Franske Folkemængde med de Jrlandske, Skotske og indfødte Engelske Masser. Man haabede, at disse Jndividuer vilde, naar man bevilger dem Landeiendomme, vorde gjennemtrængte af Troeskabsfølelser og danne en Modvægt imod Franskmændenes liberale Sympathie for deres Moderland, en Sympathie, ved hvilken Julirevolutionen maaskee lod Amerikas Folkeslag, gjøre større Fremskridt, end Europas Nationer. De Skotske og Jrlandske Plantage-Eiere have imidlertid paa den ene eller anden Maade tabt deres Troeskab i Skovene. Jmellem dem og Franskmændene indtraadte Catholicismens Baand, og begge disse forenede Folkemasser udgjøre den overveiende Masse af Radicaler i Colonien. Den sidste Beretning fra Committeen i det Engelske Parlament var Canadiernes Fordringer gunstig, og sandsynligviis vil, i Løbet af denne Maaned, et Votum af Underhuset fordømme den nuværende Gouverneurs vilkaarlige Fremgangsmaade. Dette vil nu vistnok mere være en Tilfredsstillelse for Øjeblikket end en Garantie for Fremtiden. Dette synes fuldkomment indlysende af en Depesche, som Colonialministeren Hr. Stanley har tilstillet Gouverneuren i Nedercanada, hvoraf Morning Herald nyeligen gav følgende Udtog: "Jeg hører, at hans Majestæt Kongens Undersaatter i Canada under en monarchisk Regjering efterligne alle Jnstitutioner i en Republik, eller ville have en fuldbyrdende Magts Phantom, hvis Existents ubetinget beroer paa et populairt Corps, der usurperede Statens hele Autoritet. Jeg er ikke tilbøielig til at give Hs. Majestæt det Raad: at anbefale Parlamentet et saa alvorligt Skridt, som Afskaffelsen af Acten for 1791 vilde være, hvorved vore Jnstitutioner bleve særskildt anvendte paa Provindserne Over= og Nedercanada. Saa betænkelige de Vanskeligheder end kunne være, der standse Eders Herligheds Administration, saa bevæge disse mig dog ikke til at fortvivle om den Britiske Constitutions practiske Virkning; men skulde ulykkeligviis Tildragelserne tvinge Parlamentet til at anvende sin øverste Autoritet for at dæmpe den indvortes Tvist i Colonierne, da vilde det være min Pligt som Kronens Tjener, at foreslaae Parlamentet: at indføre en saadan Modefication Chartet, der ikke var af den Beskaffenhed, at den var Principier gunstig, som ere uforenelige med den monarchiske Regjering -men tvertimod vilde, ved en aaben Tiltrædelse til den Britiske Constitution, opretholde og forstærke Forholdene til Moderlander og bevare de gjensidige Rettigheder og Privilegier for alle Classer af Hs. Majestæts Undersaatter.