Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-04-01
Blandede Efterretninger. J Skriftet: "Tagebuch einer Reise durch Norwegen im Jahr 1817, von F. Biørn, 18227, fortæller Forfatteren følgende om Biskop Krogh: "Om Middagen traadte (paa Øen Tistøe) en Mand ind, hvis første Øiekast havde noget Jndtrykgjørende. Han bar en kort Trøie, Hat og Beenklæder, (saavel Trøien som Beenklæderne af Gedestind havde han udenfor kastet af sig), og som en rask, næsten lidenskabelig Sømand, ledsaget af en eneste Dreng, var han stegen udaf Fjerringen. Som en Mand paa 70 Aar vidste han endnu saaledes at trodse sin Sundhed, at han i Christiania, da han fandt det for varmt i et Selskab, indgned Ansigtet og Brystet med Snee. Der havde han nyligen siddet i Storthinget. Han taler Fransk og Engelsk med Færdighed, og det sidste vilde han engang paa Landet benytte sig af til at erobre et fjendtligt Skib. Man bleve nemlig et Fartøi vaer, der aabenbart ikke var bekiendt med Farvandet, og som man kun kunde antage for et fremmed, hvorved Alle bleve betagne af Skræk, Krogh fattede hurtigen den Beslutning, at sætte Skibet paa Grund, forklædte sig, seilede i en Baad hen til den formeentlige Caper, og udgav sig for en undvegen engelsk Matros, for desto snarere at vinde Tillid. Alting gik godt, kun blev det omsider befundet, at Skibet var intet fjendtligt, men et vildfarende indenlandsk, og Sagen endtes med Latter. Ved en anden Leilighed vilde Krogh overraske adskillige Bekjendtere. Han svømmede deres i en Frastand øinede Skib i Møde, og skjulede sig bag en Klippe i Tanget: en Spøg der nær havde bekommet ham ilde; thi een af Selskabet troede at see i ham en Robbe, og havde allerede grebet til sin Flint, da Krogh fandt det raadeligt at give sig tilkiende. - Lignende Anecdoter hørte vi, hvor kun Talen var om ham; det kraftige, muntre Væsen kan mindste i Nordlandene skade hans biskoppelige Anseelse, og det vilde vel være vanskeligt, at finde en værdigere Mand for hans Post. Her kan kun Exempel virke stærkt, og hvorledes vilde Nordmanden kunne agte en Biskop og elske ham med Begeistring, som hverken forstod at trodse Søen, Folkets egentlige Element, eller vidste at lempe sig efter Landets Sæder."J indeværende Aar er udkommet i Edinburg en meget pragtfuldt trykt og med en Mængde Vignetter forsynet Beskrivelse over Shetlandsøerne, indeholdende en Efterretning om deres Geologie, Naturskjønheder, Oldsager og Overtro, ved Sammel Hibbert. Torf. antager deri, at disse Øebeboeres Almuesprog, huuslige Vedtægter og Agerdyrkning pege paa en tidlig Udvandring fra det gamle Skandinavien. Jndbyggernes skandinaviske Characteer viser sig først i Formen og Letheden af deres Baade og Joller, hvortil Plankerne endnu hentes fra Norge, hvor man strax faaer dem bearbeidet, saa at der ved Ankomsten til Shetland næsten ikke behøves videre Umage, end at man sammenføier dem. Baadene ere for det meste 18 Fod lange og 6 Fod brede. Sandsynligviis i det sjette Aarhundrede eller noget tidligere have Skandinavier bemægtiget sig disse Øer. Fra dem nedstamme de nuværende Beboere saavel paa Orcaderne, som Shetlandsøerne. Efter Saggerne har Harald Haarsager erobret Shetland, Orkney og Hebriderne, der stedse have tjent Sørøverne til Tilflugtsted. Han tilbød sin Medkjæmper Ronald, Greve af Merca, Provindserne Cathnes, Orkney og Shetland som Earldom; men denne fo trak sine Besiddelser i Norge, og gav Slip paa hiin Foræring, til Fordeel for sin Broder Sigurd, der for første Gang blev valgt til Carl af Orkney. Paa det Øerne og Kysterne af de af Harald undertvungne Lande ikke længer skulde være et Fristed for hans Fiender, maatte de befolkes med saadanne Indbyggere, hvis Hengivenhed for deres norske Krone var upaatvivlelig. De erobrede Lande skulde fordeles efter høiere og lavere Militair= og Civilrang. Men ved Loddernes Udmaaling og Taxerne maatte man have en vis almindelig erkjendt Maalestok for Værdien. De Norske i Haralds Tid syntes ikke at have havt nogen anden end det der i Landet fabricerede grove Klæde, som de kaldte Vadmel. Otte Stykker Vadmel, paa 6 Alen hvert, udgjorde en Mark. Omfanget af hver Shetlandsk Jordlod, som fik Navn af Mark, blev blot bestemt efter hiin Qvantitet Klædes Værdie. Grændseskjæl lene vare Stene eller store Muslingeskaller, som endnu i Mængde ligge lige saa uforrykkede som de laae for mange Aarhundreder siden. Som Sammenligningsmaalestok fulgte siden paa Vadmel eet af de uædlere Metaller. Kun af de ved Markskjæl indsluttede Jorder og Hjorderne betaltes en Afgivt, som kaldtes Skat, der i Norge først indførtes, under denne Benævnelse af Harald. Ogsaa paa Shetland kaldes de frie Jorder Od hal eller Udal (det Norske Odel).J Liter. Wochenblatt No. 201 forr. Aar leveres en Afbildning af den meget omtalte Havfrue, som skal være blevet fanget paa Kysten af Japan, bragt til Batavia, derfra til Godthaabs Forbjerg og derfra til London, hvor den nu offentligen forevises. Efter et Øjenvidnes Beretning er den 2 Fod 10 Tommer lang Overdelen af Kroppen, indtil de nedhængende Bryster, ligner Durang-Utangen, og efter Ansigtstrækkene paa Afbildningen at dømme, maa den være død under skrækkelige Smerter. Den nedre Deel ligner en Lax med stærkt krummet Hale. Efter Missionair Philips Beskrivelse er Hovedet bedækket med lange nedhængende sorte Haar, ogsaa seer man paa Overlæden og Hagen adskillige Haar. Kindbenene ere fremstaaende, Panden lav, iøvrigt ere Trækkene forholdsrigtige, og Menneskeansigtet mere lignende end hos alle Abearter. Øre, Næse, Læber, Hage, Bryster, Brystvorter, Fingre, Negle ere ligesom hos Mennesket. Strax under Brysterne ophører Menneskeligheden, og man seer her to Finner Hele Kroppen er bedækket med Skjæl, men, som ikke ere saa kjendelige paa den øvre Deel. Neden til har Kroppen sex Finner. Brystsinnerne, der staae horizontale, tjene aabenbart til, at støtte denne Skabning, naar den holder sig opreist. Eieren har betalt i Jndien 5000 Dollars, for den. – J et engelsk Tidsskrift har en Jagttager villet drage dens Ægthed i Tvivl, paastaaende, at den er en Sammensætning af forskjellige Dyrs Ledemode, og forfærdiget paa hiin indiske Kyst, hvor den er foregivet at være blevet fangen; men da denne Iagttager selv siger, at han kun har iagttaget den gjennem det Glassutteral, hvorunder den staaer, saa synes det ikke billigt, at fæste ubetinget Lid til hans Forsikkring. Ved denne Leilighed fortjener at bringes i Erindring den Slange med de foregivne syv Hoveder, med Krone paa, der forevistes 1720 i Hamburg, under Tordenskjold, Ophold der med den unge Lehn, der tabte alle fine Penge hos Oberst Stahl, som holdt Ban que sammesteds, hvor man foreviste Vidunderet, hvilket blev en umiddelbar Aarsag til Tordenskjolds Død.