Berlingske Tidende, 1831-10-22
udenlandske Efterretninger. Tyrkiet. (Fortsættelse s. No. 176.) Den nuregjerende Sulian, Mahmud, blev ved Grækerne, som fordum vare ansatte ved den Ottomanniske Port, først gjort bekjendt med curopæiske Anskuelser; vel kjender han tildeels sin Tidsalders Tarv, men han kan ikke være, hvad Peter den Store var, hvis Liv han, efter Rygtet, har studeret. Stedse røber har Tyrken, der opdroges i Seralet. Czar Peter var ikke, som Mahmud, i en Religions Snarer, der, liig den mohammedanske, hemmede hvert hans Skridt; den Dannelse, som han gav sit Folk, havde han først selv tilegnet sig. Men ved hvilket fremmed Ho har Mahmud levet? Hans Selskabscavalerer tilhøre endnu det 14de Aarhundrede, Alchymiens Tidsalder. En af dem, en Musabid, spurgte, om det var sandt, at Napoleons Søn havde en Æske, hvori han kunde lægge sig og flyve igjennem Luften, Unge Grækere og Jøder opdrages ved det Tyrkiske Hof paa Qvinde viis; Sultagens Gunst var ofte en mandlig Skjønheds Belønning. Serailet var et noget bedre Fængsel, og endnu tilbringen den største Deel af Hoffolkene deres Tid ved deres Herres Fødder, eller paa bløde Divaner ; deres eneste Beskjeftigelse bestaaer i at skyde til Maals i Gemakkerne med Pile. J Øvrigt ere de ikke omgivne af Luxus eller af elegante Former. J Sultanens Pallads findes intet Malerie, ingen Bøger; Intet, som kunde give deres Ideers materielle Retning et høiere Sving. Man seer i Sultanens Pallads kun nogne Vægge, Sabler og Pistoler ophængte i Form af Trophæer, og en Slave, der staaer ubevægelig. Undertiden stirrer Hofcavalererne med et dorske Blik ud af et stort Vindue, gjennem hvilket de studere Verden. Paa Sultanens Bord seer man ingen Pen, intet Blad Papiir, ikkun naar Curopæere komme, sætter hans Finares Telegraph sig strax i Bevægelse; de Stummes Sprog passer for Slaver. Djævlemanere ere endnu almindelige; Dervischerne komme i Serallet, for at signe smaae Voxfigurer, og Achmed, Capudan Pascha, troer, at hans Vattersot hidrører fra en Væsel, som han har i Maven. Fæstningerne ved det sorte Hav vare de Tyrkiske Stor mænd ikkun derfor saa magtpaaliggende, fordi de tjente dem til et Magasin for de Slavinder, som de lode komme fra Georgien og Kircassien. - J Palladsets Omkreds seer man den største Ureenlighed; Hunde og Rovfugle stride med hverandre om deres Bytte. Endnu finder man ved Palladsets Porte Bødler, afhuggede Hoveder, indpakkede i Halm, og Sække med afskaarne Øren. Tre Mænd have nu den største Jndflydelse: Sultanens Secretair Mustapha Effendi, Cosrew Pascha og Cassas=Artin. Den første af disse er en vakker ung Mand, forhen Søefarende, der i Moscheernes Skoler vakte Opmærksomhed ved sin skjønne Stemme. Sultanen gaaer i hans Ledebaand og han selv i en gammel frankisk Tjeners. Han bestræber sig, som han selv siger, for at ophielpe Handel og Jndustrie, d. er han sender tre eller fire Skibe for sin Regning til det sorte Hav, driver et Monopol med Levnetsmidler, har forskrevet en Ploug og en Landoeconom fra England, og holder Skræderconferentser med Sultanen. Cosrew Pascha, en af Sultanens Circassiske Slaver, staaer i Spidsen for Militærreformen. Han er en lille haltende Mand, der, med sit couleurte Ansigt og hvide Bakkenbarter, har temmelig Lighed med en Abekat; hans Smidighed har under alle Serailets Revolutioner frelst hans Hoved. Hans Virksomhed er grændseløs, man seer ham allevegne; han bestyrer Gadepolitiet og snakker med i Divanet. Armenieren Cassas=Artin, i fordums Dage Tjener hos Familien Duz Uglu, til hvis Fald han medvirkede, er een af Ophavsmændene til Forfølgelserne mod Catholikerne; han har bragt det saa vidt, at han kan kjøbe hele Serallet. Midt imellem saadanne Hofmænd arbeider Sultanen paa Rigets Gjenfødelse. - Han har allerede begyndt, at knytte Forbindelser, med andre Magter, og ikke meer paa gammel barbarisk Viis. Forhen, da Tyrkerne blot kjendte Europæerne gjennem Dragomanerne, og troede, at aldeles ingen Politik kunde bestaae uden Intriguer, overlode de deres Anliggender til Grækerne, der ere udlærte Mestere i Bestikkelseskonsten Først siden Aaret 1821 have de begyndt at see med egne Øine, og fra den Tid spores ogsaa meer Oprigtighed og Værdighed i deres Underhandlinger. De Dage ere nu forbi, da en Dragoman solgte Hoveder og Paschaliker. Man oversætter de christne Magters militaire Reglements, jo endog deres Lovbøger. Franskmændene betragtes af Tyrkerne som Mestere i alle fornuftige Indretninger, og Napoleon som en anden Prophet. Selv det franske Sprog synes at vorde Hofsproget. Allerede i det attende Aarhundrede blev det Tyrkiske Artillerie forbedret ved franske Agenter, og Bonaparte havde af Velfærds committeen faaet Fuldmagt til at træde i tyrkisk Tjeneste. Fæstnierne ved Bosporus og Dardanellerne ere franske Ingenieurers Værk. Sundhedsofficianter ere ansatte ved Hospitalerne, men hele Underviisningen i Medicin og Chirurgie er betroet til - en ungarsk Barbeersvend. Den militaire Reform skrider frem, understyttet af franske Raadgivere, men antager desuagtet undertiden en barnagtig Charakteer.