Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-12-22
(Fortsættelse.) Jeg boer nu i Hr. Descouffes Huus, en respektabel Kiøbmand i Algier, som tilforn har tient under Napoleon som Kaptain ved Kavalleriet, og er nu Oberst ved den algierske Nationalgarde til Fods Denne Fodgade bestaar af 5600 Mand; ogsaa er her en National=Hestgarde, men som kun udgiør en Eskadron. Hr. Descouffes Huus tilhørte tilforn Janitscharernes Aga; der kunne maaskee endnu gives to til tre Huse i Staden, som overgaae det forgyldte Alkover, i Fontainer, som ere prydede med Billedhuggerarbeide og andre Prydelser; men i det Hele betragtet er det et herligt Mønster paa den skiønneste Bygning i Staden. Man træder fra Gaden ind i Forstuen, som oplyses noget mat at et Vindue ovenfor Døren. Den store Plads bruger Værten som et Aftrædelsesværelse; men i forrige Tider pleiede Agaen, omgiven af sine Domestiker, at røge der sin Pibe og at tage imod Fremmede Paa den ene Side af denne mørke Stue ere Hvelvinger, som fordum brugtes til Stalde; men sider den franske Invasion ere blevne forvandlede til Viin kieldere. Fra Forstuen kommer man ned af til Trapper af hvidt Marmor til det klare Dagens Lys til en Gaard, som er broelagt med Marmor, og som har nogle og tredive Qvadratfod i Omfang. Denne Gaard er forsynet med Gallerier paa hver Side af Fiirkanten, som gaae langs med alle Bygningens tre Etager; de minde om de gamle engelske Værtshuse i London, alene finder her en større Elegance Sted, Søilerne ere af hvidt Marmor og kontrastere mod de grønne og gule glasserede Teglsteen, hvormed Trapperne og Buerne i ethvert af disse Gallerier ere belagte, og som frembringe megen Effect Fra disse Gallerier føre brede og smukke Døre af Træe af en mærkværdig Figur, til de enkelte Værelser. Bygningens indvortes Udseende fra Gaarden er virkelig imponerende; og fra det flade Tag over den øverste Etage har man en viid og herlig Udsigt over hele Staden, Havet og Skibene, og paa den anden Side over Biergene i en Afstand; vil man imidlertid skaane sine Øine og ikke lade dem for stærkt blende, saa skal man kun nyde denne Udsigt i Maaneskin eller naar Solen ikke skinner for stærkt. Jeg pleiede at samles her om Aftenen med mine Naboer, hvoriblandt Hospitals=Lægen Doktor Riviere, en forstandig, bereist og dannet Mand som har udmærket sig i Ægypten ved sin indsigtsfulde Behandling af Pesten. Under Tyrkernes Regimente maatte Mandfolk ikke gaae op paa disse flade Tage; dette var alene Fruentimmerne tilstaaet, og disse pleiede ogsaa paa dem at giøre hinanden Visiter og at klattre op og ned af Stiger fra et Tag til et andet. - Uagtet al den udvortes Pragt ere dog Værelserne i de mauriske Huse dunkle og ubehagelige, alle Vinduerne vende indad til Gaarden, sielden sees et til Gaden. Vinduerne ere forsynede med Gitterværk af sort og hvidt Jern, men mangle Glasruder, hvilket giver Husene et Udseende af et Familiefængsel, som vel ogsaa har været deres oprindelige Bestemmelse, da Fruentimmerne bleve indspærrede i dem, ligesom Forbryderne i andre Lande. Nischerne i Væggene, som ere forsynede med Døre, bleve for det meeste brugte til Skabe, eller Skiænkeborde. For de Franskes Ankomst kiendte man i Algier ikke noget til Kaminer, undtagen i de fremmede Konsulers Huse, og endnu er det vanskeligt nok at forskaffe sig et Logie, som er forsynet dermed. Men deraf maa man ikke uddrage den Slutning, at det ikke skulde være koldt i Algier i Regntiden; en Franskmand, som havde været i Norge, forsikkrede mig, at han der havde lidt langt mindre af Kulden end i Algier (af den Aarsag, fordi man er der bedre belavet paa at udholde Vinteren end i de varme Lande.) Men Maurernes Huse synes alene at være byggede for at holde den overvættes Hede ude, og at indspærre Fruentimmerne. Andet Brev. Algier den 29de September 1834. Jeg har kun endnu vandret igiennem en Deel af Staden; den indeholder 155 Gader, 11 Stræder, som ere lukkede i den ene Ende, og fem Pladser, som man kunde kalde Sqvares, iblandt disse er kun en stor, nemlig den som ligger ved Havet, og som virkelig er af et stort Omfang, da den er bleven udvidet ifølge de Franskes Ødelæggelser i Staden (ved Erobringen). Resten af Algier bestaaer, naar een eller to Gader undtages, af en Labyrinth; af de snevreste, mørkeste og krummeste Gader, som kunne beboes af menneskelige Væsner. J nogle af dem kunne to Personer knap passere hinanden forbi, og dersom man møder et Æsel, beladt med Brænde, saa maa man skubbe sig til Side, naar man ikke vil knubbes. Denne Sneverhed ved Gaderne tager vel noget af for den overvættes Hede og de stærke Regnskyl, da Husene støde næsten sammen til hinanden med deres Gallerier i de øverste Etager; men man maa tillige forundres over at Byen kan blive forskaanet for Forraadnelses=Febere, da Luften ikke har nogen frie Passage, og Ureenlighed er sammenhobet i alle Kroge. Jmidlertid er dog Byen forsynet med brede bedækkede Kloaker, som føre Ureen ligheden bort fra den, saa at den kunde holdes reen, naar kun Gaderne bleve tilbørligt feiede. Algier er godt forsynet med Vand, fire Vandledninger føre det til Staden fra de Banker, som omgive den, og forsyne 64 offentlige Brønde og 78 i private Huse. Kloakerne skulle være fra Romernes Tider; men Vandledningerne bleve anlagte i 1611 paa en Maurers Tilskyndelse, som var fordreven fra Spanien; han opdagede en Kilde, tre Fierdingvei fra Staden, ved Keiser=Kastellet, og byggede derpaa sin Plan til en Vandledning, som blev antaget af Deyen og iværksat. Ved enhver Brønd er anbragt en Spand, som Enhver kan betiene sig af, ogsaa ere nogle Arabesker anbragte paa de Stene, som høre dertil, med en Jndskrift, som indeholder et Vers af Koranen; hvilken, som jeg troer, anbefaler Adamsvinen, som den fortrinligste af alle Drikke. Muselmændene, tage gjerne deres Texter af deres hellige Bog, saaledes har jeg læst paa en Skarpretters Sværd de Ord med gyldne Bogstaver: Gud er barmhiertig. Den eneste taalelige Promenade i Algier er den omtalte store Plads (grande Place). Her kan man om Morgenen paa Torvedagen faae at see ikke alene den meest varierende Folkemasse med deres mangfoldige Klædedragter; men man har tillige det yppigste Syn af de forskiellige Produkter af Plante og Dyreriget for Øiet. J nogle Dage fandt jeg en sand Fornøielse i at spadsere her omkring inden jeg spiste Frokost. Havde jeg været en Maler, saa vilde jeg have fundet det meget interessant at aftegne disse Menneskefigure med deres mangfoldige Phystognomier og spraglede Dragter. Mauren med sin Turban, Jøden med sit poliske Ansigt og hans unge Brud Rebekka med sit nedhængende Hovedhaar. Saa ofte jeg passerede forbi Jødedrengene, som ere beskjæftigede paa Torvet med at pudse Skoe, maatte jeg lee af deres Snakkefærdighed og komiske Gebærder; de tale alle fransk, synes at være de lykeligste Skabninger paa Jorden, og kontrastere mod de halvnogne Negere, som bestandig pluddre med hinanden og slaae af og til en Latter op. Kabylerne, disse Landets oprindelige Biergbeboere, vare mig meest paafaldende ved deres overordentlige vilde Udseende. Araberne, som nedstamme fra Landets Erobrere i det 7de Aarhundrede, ere af en større Væxt, men ikke saa føre; de udmærke sig ved sorte og livfulde Øine, mange af dem gaae pialtede og slet klædte; men de velhavende, som ere godt klædte, have ved deres orientalske Hoveder et ægte patriarkalsk Udseende. Det kom mig for i denne Morgen, som jeg havde et levende Billede fra Oldtiden for Øinene, da en gammel majestætisk Araber stod for mig, som lod sine Kammeler hvilke han havde drevet til Torvet, knæle for at losse deres uhyre Fragt af Frugter og Urter. De vegetabiliske Skatte, som omgave mig, prangede med alle Regnbuens Farver: glindsende Hobe af purpurfarvede Viindruer i den ene Kurv, Pomerantser, Ferskner, Citroner, Granatæbler i den anden. Et Sted sees uhyre guldgule Meloner og Græskar udbredte i Rader, og paa et andet Sted Hvideløg og de skarlagene og grønne Peberbælge. De berberiske Figner sælges 10 for 2 Skilling; denne billige Priis forundrede mig; men jeg erfarede at de voxe vilde paa Landeveiene og man har blot Uleiligheden med at samle dem, denne Frugt voxer ikke allevegne i Barbariet, men hvor den voxer lever den fattige Araber næsten ene af den. Frugten er saa stor som en Citron, den er sød, dog smager den ikke saa godt som de sædvanlige Figner, men dog ret godt, og den er nærende Træets Blade ere tæt besatte med Pigge, for hvilke man maa tage sig godt i Agt; thi trænge de først ind i Huden, saa ere de ikke gode at faae ud igien. - Der er et eget Fisketorv i Algier; Fiskene skulle være af samme Slags som de europæiske. - Af de indenlandske Dyr tildrage de anseelige Kammeler, sig først Opmærksomheden. Deres lange Føl med deres krøllede Pels ere saa tamme som Lam. Men i det voxne Dyrs Physiognomie ligger en Vildhed afpræget, hvorfor den ikke heller er frie. Kamelen er ingenlunde saa blid og mild, som der sædvanligen fortælles om den. Jeg gav engang een af dem et lidet Slag, men den viste mig strax sine Tænder, med et saa truende Skrig, at jeg gik hurtig til Siden; dens Vildhed tager især til i Brunsten, og da kan den blive farlig, selv for sin Herre. Araberne søge saameget som mueligt at skaane deres Kammeler, og at vinde deres Hengivenhed; endskiøndt de belæsse dem stærkt, give dem slet Foder og mangent et drøit Slag; men i det Hele taget omgaaes Araberen blidt med sine Kammeler, og søger at skaffe dem godt Foder naar han kan, saaledes voxer Dyret op som et Barn under sin Eiers Telt; den deler Overflod og Mangel med ham; moerer sig ved hans Sang (det er bekiendt at Kammeler holde meget af Musik), og lærer at gjette sig til hans Ønsker Dens bekiendte Lærvillighed er en Følge af Vane og Hengivenhed; ja man kunde sige af et Slags moralsk Jnstinkt. Da de Franske kom til Algier og bemægtigede sig Kammelerne, saa formeente de at de kunde tiltvinge sig deres Lydighed ligesom Muulæslerne og Æslerne ved Prygl; men Kammelerne lærte snart deres Erobrere, at de ikke maatte behandles paa den Maade, og at deres Stød og Bid ere lig farlige. - Hesten synes at være en Udartelse af den gamle numidiske Race, den er slank og besidder sielden sine Stammefædres Skiønhed, Livfuldhed og Muskelkraft. Men man siger, at den ofte skal udvisenen forhausende Smidighed og Mod, og at den ved den Hurtighed hvormed den formaaer at glide ned af steile Steder, vilde beskiæmme den meest øvede Hest, redet af en engelsk Jocken. – Muul æslerne ere store og stærke. Af Æsler gives to Slags; een af den ægte bibelske Race, af det Slags som har Saul paa sin Ryg, den anden Slags er meget liden og af en ussel Beskaffenhed. Hvert Øieblik hører man Driverne at anspore disse ulykkelige Smaadyr til en hurtigere Bevægelse med deres Raaben: Harri, Harri, hvorved de stikke det i Hofterne med et spidst Jern i et Saar, som altid holdes aabent. - Undertiden seer man et Slags smaae Aber uden Hale, at bringes til Torvet for at sælges. Disse Smaadyr, som ere det mindste Slags Aber i Berberiet, ere, naar de flokke sig sammen i Skovene ved Collo og Bugia, farligere end Skovens vildeste Dyr; de ødelægge ofte i een Nat hele Kornmarker og Frugthaver. Man siger at de ere regelmæssigt disciplinerede, have deres Anførere, Skildvagter og Spioner, og besidde et eget Angrebssystem, desuagtet forstaae dog Jndvaanerne at fange dem ved List. Den kabyliske Landmand binder et Græskar fast til et Træe, kommer noget Riis i den, og giør Aabningen kun saa stor, at Dyret kan stikke sin Pote deri. Stikker nu den ulykkelige Ade sin Pote ind i Aabningen, saa kan den siden ikke faae den ud igien, og om Morgenen kan man finde den i en meget pudseerlig og ynkelig Stilling.