Berlingske Tidende, 1835-05-02
Tydskland. For kort siden steeg en ung Mand, efter Forlydende en Student, paa Reisen igjennem Buckeburg, af ved et Gjæstgiversted, i den Hensigt, næste Morgen at reise videre. Værten spurgte efter hans Pas, og da den Fremmede svarede, at han intet havde, bemærkede hiin, at han ikke kunde herbergere ham, da Politiet gik strengt til Værks, med Hensyn til de Reisendes Passe, og da der desuden stod en Mulkt af ti Daler paa Overtrædelsen af Forskrivterne, angaaende Fremmedes, især Studenteres, Passe. Den Fremmede tilbød, at erlægge denne Mulkt, hvis man vilde give ham Logi for Natten. Nu holdt Værten sig forpligtet til at indberette Sagen til Politiet, hvorfra en Betjent da strax afsendtes, for at ledsage den Fremmede til dets Bureau. Men paa Veien derhen fremdrog denne pludselig en Dolk og stødte sig den i Hjertet. Stødet var rettet saa godt, at den unge Mand strax opgav Aanden. Man har ikke fundet noget hos ham, der kunde give Oplysning om hans Navn eller Forholde, og indtil dette Øjeblik veed man endnu ikke, hvorfra den unge Mand kom, eller til hvilken Familie han hørte. Man troer, at det var hans Hensigt, at naae den hollandske Grændse, Ægypten. Kairo, den 12te Februar. - Følgende er værdt at bemærke, med Hensyn til den, for Europa, Africa og Asien saa vigtige Forbindelse, som Englænderne allerede have aabnet ved Dampbaade paa det røde Hav. Som Forbindelses-Middel mellem Jndien og England bleve tvende Veie foreslaaede; den første over Fastlandet paa Floderne Euphrat og Tigris. Men de omboende, for det meste nomadiske og følgelig røveriske Folkeslag gjorde denne Vei for farlig og utilgængelig. Man valgte derfor den anden sikkrere Vei, nemlig af det røde Hav, over Ægypten, langs det middellandske Hav til England. De første Forsøg til Gjenoprettelsen af denne Forbindelse bleve gjorte paa det ostindiske Compagnies Bekostning. Hugh Lindsay afgik første Gang fra Bombay i Marts 1829. J Kosseir optog dette Skib Reisende og gik til Suez, for at modtage Paquetterne. Kul var sendt i Forveien til Diidda, Mokka og andre Steder, som Dampbaaden, skulde anløbe. Dette Skib afseilede sædvanlig fra Bombay i Februar og brugde 28 til 30 Dage, for at komme til Suez. Men det ostindiske Compagni fandt denne Postgang snart for dyr, og man besluttede, ikke længer at sende nogen Dampbaad af denne Vei. Nu raadsloge Kjøbmændene i de trende Præsidentskaber Bengalen, Madras og Bombay, og forenede sig til en Subscription, i den Hensigt at oprette en regelmæssig Dampskibsfart mellem Jndien og Europa. Londoner Kjøbmændene indbødes til Medvirkning, og de indvilligede allerede dengang. Men en Spænding reiste sig snart mellem Deeltagerne, om Bom hav eller Bengalen nemlig var det meest passende Punkt for Affarten. Kjøbmændene i Bombay, der ansaae deres Stad som det meest passende Punkt, trak sig tilbage. Men Bengaler-Selskabet paastod endnu, at Bengalen burde være Afgangsstedet, de dette Præsidentskab danner Middelpunktet og altsaa er det beqvemmeste for den fælleds Jnteresse. Støttende sig paa denne Grund, aabnede det paa egen Omkostning Forbindelsen ved Hjelp af det, til saadanne Toure rigtignok ikke ganske passende Dampskib Forbes Skjøndt Jndtægterne endnu ikke for Øjeblikket aldeles svare til Udgivterne, kan man dog haabe, at dette snart vil være Tilfældet. Det er for det første tilstrækkeligt, at Kjøbmændene ere blevne overtydede og Muligheden af en Communication. Forbes, forlod Calcutta den 7de September, mellem denne Plads og Madras mødte det en heftig Modvind, og istedetfor at naae den sidste Plads i fire til fem Dage, som man med Grund kunde have ventet, ankom det først der om Aftenen den 14de. Den 16de afgik det fra Madras og naaede Den Ceylon (Point de Sal) om Natten den 21de. Den 26de forlod det Sal, og man haabede, at kunne naae Socotra i fjorten Dage men den tolvte Dag opdagede man, at Kullene ikke vare tilstrækkelige, og da Skibet havde havt at kæmpe mod heftige Storme, og Strømninger, kunde det ikke naae Socotra førend den 27de October. Strækningen fra Socotra til Mokka og Didda lagdes tilbage i tre en halv Dag. Fra Dildda til Suez brunde man, under Modvind, fem tre Fjerdedeel Dag. Maskineriets Kraft ligner den af 120 Heste. Mandskabet, med Undtagelse af Officererne, bestaaer af indianske Jndfødte. Skibet er 125 Fod langt, og 22 Fod bredt mellem Hjulene, foruden Maskineriet bær det 162, Tønder; uden dette vilde dette kunne fatte 470 Tønder. Capitainen hedder Forth og Over-Jngenieuren Dagus. Kommer til denne Dampbaad endnu en fra Malta til Alexandrien, over Candia, i Forbindelse med den, der allerede forlængst gaaer fra Malta til London, over Gibraltar, vilde en Fordring være tilfredsstillet, som Aarhundredets Fremskridt ligesaa meget som den forstørrede Folkeforbindelse gjør til Tiden. Særdeles vigtig vilde denne Forbindelse især være for den engelske Handel. Kommer Jernbanen derhos istand mellem det røde og det middellandske Hav, eller ogsaa kun Nilen, saa vil det yderste europæiske Norden blive forenet i en levende Berørelse med det aflatiske Syden, Africa medindbefattet, og Ægypten vil, som Foreningspunkt for begge Extremmerne, vinde et forynget Liv. De forenede nordamericanske Stater. Washlugton, den 17de Marts. – Ved et offentlige Gjæstebud, som man for nylig gav Senatoren for Louisiana, Hr. Gavarre, i New-Orleans, holdt denne en lang Tale, hvori han erklærede sig for en tro Tilhænger af General Jacksons Politik, og sluttede med følgende Yttring over Anliggendet med Frankerig. J det samme Øjeblik, da vi havde bortryddet alle Hindringer, som endnu modstræbte vor Nationalvelstand, antog desværre vort Forhold til Frankerig, vor gamle Bundsforvandte, et uvenligt Udseende. For gamle, for fem og tyve Aar siden tilføiede Fornærmelser nægter det endnu stedse Godtgjørelse, medens dog Franskmændenes høje Æresfølelse havde skuldet gjort det dem til Pligt, at gjøre den, deres bedste Venner tilføiede Uret god igjen. Naar vor Regjering skulde gribe til Tvangs Forholdsregler og en Krig skulde udbryde, saa ville vi Ambricanere af fransk Stamme efterligne det ædle Exempel af hine Anglo-Americanere, da de modsatte sig brittisk Undertrykkelse, og beseirede brittiske Vaaben og brittisk Tapperhed. Vi ville vise Franskmændene, at vi ere deres ægte Afkom, og at vi, med deres Sprog og deres Sæder, ogsaa have arvet deres Tapperhed og deres ridderlige Stolthed, hvoraf de rose sig saa meget, og at vi ikke taale det mindste Skin af en Fornærmelse. Vi ville vise dem, at vi ingen Bastarder, ingen udartede Efterkommere ere, men at der i vore Aarer flyder det gamle galliske og nordmanniske Blod, hvilket vi stedse ere beredte til at udgyde for vort Fædrelands Forsvar og vort stiernede Flags Hæder.