Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-01-17
Nyeste Post-Efterretninger. De fra Petersborg ankomne Handelsbreve, hedder det i en Skrivelse fra Veixel, give aldeeles intet Haab om at Krigen med Porten vil blive tilendebragt i denne Vinter ved diplomatiske Forhandlinger; men tale kun om den utrolige Virksomhed hvorved en dobbelt stærk Armee skal aabne Feldtoget. Fra alle Egne i det uhyre Rige strømme Recrutter til, 900 Kanoner ere allerede afsendte fra Tøihusene i Moskau til Donau og alle Depots af Heste blive tømte for at erstatte det øieblikkelige Tab. 150,000 Mand irregulaire Kosakker og andre Tropper ere brudte op imod Donau. Det hedder at Keiseren vil selv commandere Armeen og allerede i Marts Maaned afreise dertil; Gen. Diebitsch bliver Chef for Generalstaben og Fyrsten af Vitgenstein skal commandere. Avantgarden af Keiserens Armee. Generalerne Geismar, Roth og Rüdiger skulle erholde særskilte Armeecorps for at operere paa Flankerne af Hovedarmeen, og Hertugen af Bürtemberg skal commandere Reservearmeen. Som man siger, men det er uvist, skal den Polske Armee blive gjort 10,000 Mand stærkere. Jmidlertid synes det at være vist, at en Division er bestemt til at garnisonere St. Petersborg saalænge Krigen varer med Tyrkerne. Man har havt mange Rygter om Noter, som de store Magter have overleveret og selv om et Ultimatum fra den overordentlige Engelske Gesandt; men man kan forsikkre af en paalidelig Kilde at alle disse Efterretninger ere aldeles ugrundede; den bedste Forstaaelse hersker iblandt de allierede Cabinetter og vil ikke blive forstyrret. Fra St. Petersborg, hedder det i Skrivelse fra det Preussiske af 1ste Januar: erfare vi, at Tilberedelserne til det næste Feldtog ligne de som bleve gjorte i 1812, og at den Russiske Nation er efter Begivenhederne i det sidste Feldtog mere end nogensinde stemt for Fortsættelsen af Krigen imod Tyrkerne. Det er usandsynligt at den Polske Armee skal tage Deel i Krigen, thi i det mindste er der ingen Tilberedelser gjort dertil, siden Storfyrste Constantin er kommen tilbage til Varschau. Det samme bekræftes i en umiddelbar Skrivelse fra denne Stad, selv og der ti føies: at den Russiske Keisers Armee er stor nok uden Polakkernes Hielp til at begynde næste Feldtog paa en imponerende Maade og at fortsætte det med Kraft, især da der hersker en saa fortræffelig Aand i Armeen, at alle Tropper trænge sig til for at tage Deel i Krigen imod Tyrkerne. En større og mere almindelig Enthusiasme kan man ikke vel tænke sig; Polakkerne ere vel besiælede af samme Aand som Russerne; men for det første vil man kun betiene sig af de Polske Tropper til en Reserve armee. J anførte Skrivelse fra det Preussiske hedder det at Lord Heytesbury har faaet nye Jnstructioner fra sit Hof for at bringe i St. Petersborg en Overeenskomst tilveie angaaende de Orientalske Anliggender. Ogsaa hedder det at man venter kun i Paris paa Efterretninger fra Lorden for at bestemme naar den Franske Ambassadeur skal afgaae til St. Petersborg. Hidintil skal den bedste Forstaaelse herske imellem Cabinetterne i Paris og St. Petersborg og de Franske blive i denne sidste Stad behandlede med den største Agtelse. Alt Haab om Fred og Udsoning imellem Rusland og Porten siger det Franske Blad Coureren er aldeeles forsvundet; det hedder at det Russiske Hof skal have proponeret de andre Hoffer Afholdelsen af en Kongres; men som hverken har fundet Biefald i Vien eller i London, da begge Hoffer skulle være overbeviist, om at den dog ikke vil tiene til at bevæge de krigførende Parter til at opgive deres Fordringer, og da Sultan Mahmud har fattet den uforanderlige Beslutning ikke at ville afsende nogen Gesandt til en Congres, og Magterne ville søge at undgaae at blive indviklede i denne Sag. Jfølge paalidelige Efterretninger fra London af 26de Decbr. har den Russiske Ambassadeur Fyrsten af Lieven ved Underskrivelsen af den tilkommende allerede bekiendtgjorte Grændsebestemmelse for Grækenland, i den den 16de Novbr. af Greven af Aberdeen og Fyrsten af Polignak ratificerede Conferenceprotokol, blot beqvemmet sig til en separat Ratification under visse Forbeholdninger og han har erklæret, at han først maae indhente videre Forholdsregler fra sin Monark angaaende denne høist vigtige Sag med Hensyn til de saameget beskyndte Slutningsforhandlinger. Man slutter sig deraf til at hans Jnstruktioner ikke tillade ham ubetinget at antage denne Basis. Det hedder i en vidtløftig Artikel i Afg. Z. om Opløsningen af de forviklede Orientalske Anliggender indsendt i det Franske Sprog fra en Mand af en stor politisk Anseeise: at man maae i høi Grad rose Cabinetterne for at de ville søge at mægle Fred; men dersom Mahmuds vilde Charakteer vil tilbagevise den, saa er det paa Tiden at Magterne tager den vigtige Qvæstion i Overveielse hvad man da skal tage sig for med det Tyrkiske Rige dersom Sultanens blinde Energie nøder de Europæiske Magter til at drive Tyrkerne ud af Europa. Forfatteren søger nu herved udførlig at deducere hvorledes Tyrkerne ikke allene ere Russernes, men ogsaa alle christelige Nationers Fiende, og at disse derfor maae frygte for at Tyrkerne faae Tid til at organisere deres militaire Magt paa Curopæisk Fod. Men han troer at de mæglende Magter feile meget i naar de ville mægle Fred, at de da skaane Porten formeget; thi med det nye Forslag til at giøre det uafhængige Grækenland saa lidet, forøge de kun Sultanens Stolthed og dermed ogsaa hans Modstand.