Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1813-08-17
J Tirsdags skulde i Kjøbenhavn holdes en Møbelauction, hvor Alting, i Følge Konditionerne, skulde opraades og sælges i Sølvværdie. De Lysthavende fandt denne Betingelse uantagelig, og efterat 4 Nummere var. solgte, havde alle Kjøberne forladt Auctionsstuen. Følgen heraf vil være den, at Alting i Fremtiden ved Auctioner vil sælges i Navneværdie. I Kjøbenhavns N. Skilderie læses en varm patrionsk Opfordring til hver Danneborger og Sølvets Aflevering til vor nu nationale Bank. Jblandt de Grunde, Forfatteren lægger sine Medborgere paa Hjertet, beder han dem betænke, at de kun berøve Staten sin Kraft og Marv, ved at gjemme og tilbageholde det Metal, hvis Sum gjør Landet fattigt, uden at gjøre dem rige. Er da nogensinde Roden bleven stærkere, fordi den nægtede Stammen sine Safter, Er nogensinde Moderen bleven karskere, fordi hun nægtede den Diende sin Melk, Troer ikke, at I have betrygget eder, fordi J gjemme Sølv paa eders Kistebunde. J kunne umulig vedblive at være rige, naar Staten med hver Dag bliver fattigere. Naar Roden af Træet hentæres, nytter det kun lidet at enkelte Gren endnu ere grønne. Gaaer Stammen ud, saa visne ogsaa de grønne Grene. Naar det brænder i første Stokværk, søger man forgjeves Redning paa Loftet. Tidlig eller sildig maae J dog frem med det, kun med den Forskiel, at det siden hverken vil gavne synderligeder selv eller den Stat, som det i dette Øieblik kan redde. I ere eders Indbildning rige, naar J have den mindste Smul af disse Metaller liggende. Glemmer ikke, at eders virkelige Fattigdom voxer med eders indbildte Rigdom. Cajus har 500 Specier liggende; deres Nominalværd er stor, men deres indvortes Værd bliver evig den samme - 500 Specier. Hvad venter Cajus nu egentlig at udrette med disse, Stige de i Nominalværd, saa stige tillige alle Fornødenheder, og naae tilsidst Sølvets Kours. - Det er vor egen Blindhed, som er vor værste Fjende. J det Øieblik vi ville ophøre at være indbildt rige, ophøre vi at være virkelig fattige. I dette Øieblik hedder det: mange kunne hielpe Een, men En kan ikke hjelpe mange. Denne Ene er Staten, disse Mange ere J. Det er endelig Tid, at J føle og indsee eders egen Tarv. Læng nok have vi arbeidet imod hinanden; lader os engang for Alvor arbeide for hinanden. Vi have hidtil hørt tale og skrive og synge nok om Fædrenelandskjerlighed, lader os nu endelig engang i Gjerningen vise den. Op altsaa. I Dannemænd og Danneqvinder, som mene det redelig med eder selv, med eders Medborgere, med hel Staten - op, og nedlægger det Guld og Sølv, der i eders Hænder er en død Masse, som et sandt Dannefæ, paa Fædrenelandets store Nationalaltar. Her er alt at vinde og intet at tabe. Bliver Krigen, som Gud forbyde, endnu flere Aar ved, hvad nytter eder da eders Guldsmykker og Søekar, Hvo af eder giver vel prunke med tom Glimmer, naar hele Landet er nedsjunket i Sorg? Jngen er saa taadelig at besætte sin Sørgekjortel med Guldbræmmer. Faae vi Fred, hvor let ville J da ikke ved fornyet Handel og Skibsfart, ved atter fremblomstrende Velstand i alle Næringsgrene see eder istand til anskaffe eder Guldsmykker og Sølvkar, langt kosteligere og skjønnere, end de I have ofret eders Fædrenelands Tarv og eders Konges Hæder, Hvad danske Qvinder gjorde for Aarhundreder siden og i uoplyste Tider, det vil danske Mænd heller ikke aflade at gjøre nu. Agtede hine ikke deres beste Smykker for gode til at løse deres Konge fra Fængsel, saa ville heller ikke J agte eders overflødige Sølvkar for gode til at hjelpe eders Fødeland i Trængslens Dage. Det Guld og Sølv, J saaledes frembære som fædrenelandske Offere, bliver eders og eders Børns Eiendom. Det sættes under eders Forvaltning og Bestyrelse. Det Metal, som J ellers i Tiden af Blussel over eders Mangel paa Tagersind maae undrage eders Medborgeres Aasyn, kunne J nu forvandle til et frugtbringende Liggendefæ. Danske Mænd og Qvinder, endnu er det Tid Endnu staaer det til eder, ved forenede Anstrængelser at støtte Statens sjunkne Kræfter. Held eder, hvis eders Børn engang maatte kunne sige: Det var vore Fædre, som vort Danmark har at takke for sin Frelse Den residerende Kapellan paa Lesøe, Hr. P. M. Hjersing, har i Aalborg Adresse-Avis udsat en Præmie af 50 Rdaler d. Kour. for offentlig Besvarelse af nogle Spørgsmaale, som i Tallet, der, saavidt man skjønnet, alle gaae ud paa, hvorvidt det kan kaldes en lovlig Handling, at Øvrigheden har i Eiernes Fraværelse og til Trøde for Madamens udtrykkelige Vægring, taget Hs. Velærværdigheds Heste og Vogn, og aflæsset den paa alfare Veie, for at hjelpe en strandet Mand at frelse sin Eiendom for befrygtet fjendtligt Overfald, og uagtet man vil betale for Brugen, Den civile Øvrighed faaer ved samme Leilighed nogle smukke Lovtaler for sin Sandheds og Fredsskjærlighed, Sindighed og Sagtmodighed i Embedsførelse, Uegennyttighed &c.