Corsaren, 1842-03-04
Et Par Ord i Anledning af et Attentat mod "Corsaren". For de af vore Venner, der ved at læse denne Overskrift kunde blive allarmerede og troe, at der virkelig havde fundet et morderisk Attentat mod os Sted, og at vi kunde være saarede eller endog heelt dræbte, ile vi med at bemærke, at dette Attentat var af aldeles ustadelig Natur, idet det kun var "Dagen", der forsøgte det. Det blev imidlertid forovet under saa graverende Omstændigheder og i en saa afgjort ond Hensigt, at vi ikke kunne lade Maleficanten gaae fri, men have fundet det passende at beordre Action anlagt imod ham for Publicums Domstol, hvor vi haabe, at han vil blive dømt til at miste den Smule Ære, Liv og Gods, som han endnu fra sine ovrige Domfældelser maatte have tilbage. J forrige Uge nemlig, paa en Tid, da vor Opmærksomhed var taget aldeles i Veslag af Justitsraad Reiersen og Cancelliet, da alle Mennesker stode i den Formening, at vi vare nærved at drage det sidste Suk og for stedse sige: "God Nat, sov vel!" til Publicum, benyttede "Dagen" sig af Leiligheden og udstedte en Opfordring til Folk om at anlægge Proces imod os, naar vi efter Sædvane angreb deres private og huuslige Forhold, hvortil den senere føiede den Beskyldning, at vi i Almindelighed udbrede løse og usandfærdige Rygter, foruden adskillige Angreb paa vor Tone, vort Sprog o. s. v. At angribe En, der er saa lovlig forhindret fra at forsvare sig, som vi dengang vare (om Forhindringen iøvrigt var aldeles lovlig, haabe vi, at Domstolene skulle sige Nei til), er allerede nædelt og lavt, selv om man har Sandheden paa sin Side; men at benytte Leiligheden til at fremkomme med aldeles usande, ja lognagtige Ting (hvilket vi skulle bevise, er Tilfældet), er saa elendigt, at vi ikke engang kunne troe, at den Mand, der af et Blad er bleven beskyldt for Noget, som ingen gentlemen vilde lade sidde paa sig: for aabenbar Løgn, har skrevet det: at ikke engang Cancelliraad Fribert kan have skrevet det. Beskyldningen mod os for Angreb paa huuslige og private Forhold gjendriver sig allerede selv hos enhver opmærksom Læser af "Corsaren". Naar have vi omtalt private Familieforhold? Naar have vi angrebet en Mand for Noget, som ikke enten vedkom hans offentlige Liv eller hans Characteer som offentlig Person, hans Kald, hans Embede, og som altsaa var os aldeles tilladt? Vistnok ikke oftere, end der er udkommet et anstændigt Nr. af "Dagen". Ved den anden beskyldning mod "Corfaren" (for løse og usandfærdige Rygter) synes "Dagen" dog at have villet anstrenge sine Læsere over Evne ved at gjøre altfor store Fordringer til den Blindhed, der kunde forudsættes hos dem som Læsere af "Dagen". Corfaren" giver sig nemlig for det Forste aldrig af med at fortælle Facta eller udgive Noget for Factum; men, idet den indskrænker sig til at forsøge sig i Satire over og Allusion til stedfundne Begivenheder, er netop Sandfærdighed Betingelsen for dens Existents. De, som fole sig trufne af en Satire i "Corfaren" og derfor raabe Ak og Vee over den, bevise derved netop, at Satiren har været træffende; og, hvis Læserne ikke følte Tilværelsen af de Feil og Misgreb, hvortil "Corsaren" alluderer, vilde de ikke forstaae og ikke gide læse den. Hvo vilde f. Ex. forstaae eller bifalde en Allusion til Ørsteds Dumhed eller Spandets Bestikkelighed (eller Ussings Consequents)? Hvorlænge vilde man læse et Blad, som fatiriserede over Feil og Svagheder, som man ikke kjendte? En Tidlang kunde man blive skuffet, det er sandt; men snart vilde den saa ofte omtalte "sunde Sands" hos Folket gjøre det kjed og led af et saadant Blad, medens tvertimod "Corsaren" efter at have bestaaet i 1 1/2 Aar tæller ligesaa mange tusinde Abonnenter, som maaskee "Dagen" tæller hundrede. Apropos, gode "Dag"! Hvo har givet Dem det fortvivlede Raad saa ofte at paakalde Folkets "funde Sands", og hvo har givet Dem den fortvivlede Jdee at følge dette Raad? Har De da ikke Lyst til at beholde een eneste Abonnent tilbage? – Det er sandt: De sidder i en Stilling, hvor De ikke behøver det; men det er dog saa rart at have nogle Abonnenter. En Deel af hiin Beskyldning ere vi, besynderligt nok, nødte til at indrømme - for at gjendrive den desto kraftigere. Det er sandt, fuldkommen sandt, at vi engang imellem lyve, ja, vi gjøre det endog ofte. Men det er et underligt Slags Løgn. Jngen troer den, ligesaa lidt som vi forlange, at Nogen skal troe den, ja, hvis man troede den, vilde vi endog befinde os i en stor Forlegenhed*). Det maatte overhovedet være en overvættes stor Dumrian, der antog den for Sandhed, og derfor havde vi ogsaa allermindst af "Dagen" ventet at blive beskyldte for Usandhed. Nogle Gange, det maae vi dog erindre at tilstaae, har Corsaren" fortalt sine Læsere Nyt og derved et Par Gange refereret feillagtigt. Den ene Gang var det en fra Landet indsendt Efterretning om en Præst, den anden var det om Dr. Haugsted; men ved begge Leiligheder gjorde vi de Fornærmede Afbigt - en Fremgangsmaade, som man neppe har vurderet efter Fortjeneste i et Blad som "Corsaren". Hr. Haugsted feirede en stor Triumph i den Anledning; men, havde han kjendt den Maade, hvorpaa f. Ex. le Charivari og le Corsaire, Blade, med hvilke "Corsaren" i Henseende til Tone og Jndhold nærmest bør sammenlignes, behandle de Folk, der skrive imod dem, saaledes som han skrev imod os, saa havde han sikkert følt, at det var os, han skyldte sin Triumph, og - havde ladet være at triumphere. Man bebreider os endvidere vor "Tone" og vort "Sprog". At vi ofte ikke synge i den allerblødeste Tone, at vi ikke forstaae at bruge Kammertonen, det indrømme vi. Vi tilstaae endog at vi undertiden komme med meget skjærende Dissonantser; men - hvorfor klemmer og kniber man os? Skulde vi lade os klemme og knibe og dog ikke skrige? Og skulde vi see saa Mange klemte og knebne og dog ikke skrige for dem? Fy! det det vilde ikke være smukt af os. Man skal imidtid maatte indrømme os, at, hvor democratisk end vor Tendents kan være, er vor Tone dog i det Hele aldrig tirrende eller ophidsende. Vi have *) Naar vi f. Ex. i Artiklen "Cancelliraaden som Digter" fortælle, at Fribert den og den Dag ikke havde Noget at sætte i Bladet, at han derfor besluttede at skrive en Allegori over sig selv, at han skrev den o. s. v., saa er det ikke sandt; men hvor findes hele Landet rundt den Mand, der kunde troe, at vi meente det for Alvor? havt den Fornøielse at see, at Folk for det meste have læst "Corsaren" med et muntert, maaskee endog smillende Ansigt, og med et smillende Ansigt gjør man ikke Oprør eller Spektakler eller lader sig prygle af Politibetjentene. Vi beklage forresten for en Deel, at "Corsaren" gjør dette Slags Jndtryk; thi derved blive vi mindre istand til at bevirke noget Positivt i en eller anden alvorlig Retning. At Mange beklage det med os, ja beklage sig over, at vi bringe Folk til at lee - over Dem - vide vi; men "Dagen" kunde dog i denne Henseende troste sig over "Corsarens" Tilværelse: Det er ikke"Corsaren", der gjør den til Latter. Hvad nu endelig vort Sprog angaaer, da troe vi, at ethvert Blad kunde være det bekjendt. Hvor findes der i hele "Corfaren" et Skjældsord, et grovt eller uhovisk Ord? Selv vore Svar paa Grovheder og Skjældsord have ikke indeholdt saadanne til Gjengjæld, skjøndt maaskee desuagtet Gjengjæld nok. Vi komme nu til et meget deelicat Punct, til en beskyldning, som man ogsaa har gjort os: at vi skulde skrive for Penge. (Det er dog ikke "Dagen", der har fremført den; den holder sig meget viselig fra at komme med Sligt). Denne beskyldning vinder saa meget lettere Indgang hos Publicum, som man kan beregne, at "Corsarens" store Abonnentantal maa afgive et betydeligt Overskud. Men have vi da kunnet begynde et Blad, som alene for at kunne bestaae fordrer 12 á 1300 Abonnenter *), i det Haab, at det synderligt vilde overstige dette for et dansk Blad saare talrige Abonnentantal? Og kan saaledes "Corfaren" siges at være beregnet paa Pengefordeel? At vi fra Begyndelsen af antoge Folk til ansvarhavende ReTrykkerløn... over 500 Rbd. quartaliter. Boghandler-Rabat af 1300 Explr... - 250 - Bøger, Blade, Honorar, Tegninger og de mange andre Redactionsudgifter... - 250 - J alt over 1,000 Rbd. qvartaliter, eller over 1,200 Gange 5 Mk. dacteurer, som kun fordrede en saare liden Gage, har vel kunnet bestyrke denne Mening; men man har derved overseet den Hensigt, hvori egentlig disse antoges. Netop fordi Bladet udfordrede saa stor Afsætning for at kunne bestaae, var der saare liden Udsigt til, at det virkelig vilde bestaae, og det var derfor umuligt at finde meere moralsk vederhæftige Folk, som selv med stor Gage vilde have staaet i Spidsen for Redactionen af et Blad, der truede med at blive aldeles ephemerisk. At den Anonymitet, der saaledes var beregnet paa Publicum, siden kom til at giælde Regjeringen, var Omstændighedernes, navnlig de tidlige Beslaglæggelsers og Actioners Skyld. Den første Beslaglæggelse kom, da Bladet endnu ikke talte 200 Abonnenter, og man maatte altsaa blive ved, som man havde begyndt. Men, selv afseet derfra, at pecuniairt Overskud ved et Blad aldeles ikke kan tjene til Beviis for, at Bladet kun udgaaer for Penges Skyld, samt at Journalisten vel har Krav paa at faae den Tid, han anvender sine Evner og Kundskaber til, anstændig betalt, er egentlig enhver Pengefortjeneste ved et Blad for Tiden aldeles illuforisk. Hvor gaaer egentlig Overskuddet hen? Til Fattigkassen for Mulcter. Den sidder luunt inden Vægge, og, har Nogen pecuniair Fortjeneste af Spot og Lovovertrædelser, saa er det den. Enhver, som har noget Begreb om Skribentvirksomhed og betingelserne for denne, vil være overbeviist om, at et Blad som "Corfaren" ikke kan skrives uden en inderlig Kjærlighed til den, uden en virkelig Lyst og Tilbøielighed til at tale, saaledes som den taler, og uden sand Begeistring for den Frihed, som den undertiden, lovpriser i Ord, der, idet mindste efter vor Formening, ere altfor varme og glødende til at kunne synes tomme og forindre Følelse blottede Declamationer. - Springet fra en glødende Enthousiasme for den ene Sag til Spot og Sarcasmer over den modsatte er aldeles ikke stort. Dersom nu "Dagen" skulde glæde sig over at have bragt os til at skrive denne Artikel, formenende, at den var et Beviis paa, at den havde ærgret os og gjort os Skade, saa tager "Dagen" som sædvanlig aldeles feil, idet vi kunne bevise, at det netop er os, der have Nytten og Fordelen af dens Bestræbelser. Først og fremmest love vi os nemlig en moralsk Nytte af denne Artikel; men, da "Dagen" vel neppe veed, hvad dette vil sige, maae vi opregne andre Fordeele. Skulde vi have fyldt disse 5 Spalter med en anden Artikel, som vi have liggende, saa var den muligviis (eller rimeligviis) bleven lagt under Beslag. Skulde vi have betalt een af vore Medarbeidere for at fylde dem, maatte vi idetmindste have betalt ham 10 á 12 Rbdlr. for den. "Dagen" har altsaa bragt os moralsk Nytte, friet os for et Beslag og indbragt os 10 á 12 Rbdlr. - mange Tak, "Dagen"; kom snart igjen. NB. Siden denne Artikel blev skreven, har "Dagen" begaaet en Mængde andre Synder, som vi umulig kunne holde Skridt med, især naar Justitsraad Reiersen saa tit holder os op. En Deel skulle vi dog see at indhente; det Øvrige faaer tynge paa "Dagens" Samvittighed - naar det finder den.