Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1833-10-04
Hr. Algreen-Ussing har i fjerde Hefte af sit "Bibliothek for dansk Lovkyndighed meddeelt en interessant Afhandling om "det juridiske Studium ved Kjøbenhavns Universitet, hvoraf vi optage følgende Brudstykke, som vi føle os forvissede om, vil læses med almindelig Jnteresse: "Der hersker hos os et vist Embeds-Aristocrati, der ikke mindre yttrer sin Jndflydelse i den literaire, end i den borgerlige Verden. Hvilken Rolle Embedsklassen spiller i det borgerlige Samfund, er uden Tvivl Enhver bekiendt. At være Embedsmand, og hvad der, som Critteriet herpaa, regnes fast lige hermed, at have en Rang og en Titel, var det endog den mindste af alle Titler, var den end ikke høiere end en Krigsassessors, ansees hos os for det Høieste, der er at opnaae. Embedsklassen er den eneste, som agtes: alle andre ere meer eller mindre ringeagtede. Naar Man ikke er blind, kan Man see dette ved hvert Skridt i Livet. En Candidat, der har taget sin Embedsexamen, om end blot med anden eller tredie Characteer, er et velkomment Parti i alle Huse, hvor der ere ugifte Døttre, og er han ovenikjøbet bleven Volontair eller Copiist i et kongeligt Collegium, saa er der intet Høiere at ønske. Om han vil gaae i tyve eller tredive Aar, som Klister i Toldkammeret, inden han kan gifte sig, og derefter, naar han har skrevet sig Ryggen, vind og skjæv og er bleven fuld af Gigt og Gavenhed og gammel Contoirlugt, neppe faaer saa meget at leve af, at han skaffe en Familie det tarveligste Udkomme, derom spørges der ikke. Han er jo Candidat; han er jo Volontair i det høikongelige Generaltoldkammer- og Commerce-Collegium; om faa Aar bliver han jo Krigs-Cancelli-Secretair, og hvad Nød har han da Lykkelig den Pige, som faaer en saadan Mand! Lykke ligge de Forældre, som faae en saadan Svigersøn, Lad derimod en ung Mand, som ikke hører til den studerende Classe, faae Adgang til en saadan Familie, lad det være en flin Hendelsmand, en duelig Haandværker, en drivtig Landmand eller enhver Anden, kun ikke en Studerende, og lad os da see, om ikke alle de gamle Tanter ville rynke paa Næsen af et saadant Parti, naar han ikke har i det mindste en Snees tusinde Rigsdaler at veie sin Mangel op med, og det om han end- ogsaa har en Dannelse, der langt overgaaer den Studerendes, og om han ved egen Flid og Dygtighed er i Stand til at ernære en Familie. "Hvad er han Dette første Spørgsmaal, som høres ved enhver Leilighed, hvor en Person bliver nævnet, gaaer ikke ud paa hvad Dygtighed og Kundskaber en saadan Person har, hvad Nytte han stifter i det borgerlige Selskab, og hvorvidt han er i Stand til, ved egen Flid at skaffe sig sit Udkomme. Nei, det gaaer blot ud paa, hvad for en Slags Penneslikker han er, om han er virkelig eller ikke virkelig Cancelliraad, om han æder Havren af denne eller hiin Krybbe i den store Embedstald. Heri grunder sig igjen den naturlige Adskillelse i Stænderne, som finder Sted hos os, og som neppe i den Grad vil findes i noget andet Land, det nordlige Tydskland fraregnet, hvormed vi deele Characteren i Alt baade Ondt, og Godt. Denne Adskillelse udtaler sig ved alle Leiligheder, og virker lige fordærveligt for begge Classer; for Embedstanden forsaavidt den kommer til at danne en afsondret og stillestaaende Classe i Samfundet, der bestandigen seer paa sin egen Stands Jnteresse, og hos hvilken der af den Grund savnes Alt, hvad Englænderen saa betegnende kalder commonspirit, for de ovrige Classer af Borgersamfundet, fordi de ikke ved nærmere Omgang med den meere videnskabeligt dannede Embedsclasse hæves op over deres egen Stand, faae Leilighed til at drage Fordeel af hiin Stands Kundskaber, og kaste fra sig Noget af den slaviske Ærbødighed, som de nu bære for samme. Man maa ikke tro, at alt dette ikke kommer den Sag ved, hvorom Talen her er. Det ligger den meget nærmere, end Nogen tænker. Det er denne Ringeagt for alle andre Stænder, end Embedsklassen, og denne usalige Higen efter Embeder, Rang, Titler og Alt, hvad der hermed staaer i Forbindelse, som gjor, at alle Folk ere ligesom blevne be faldne af det Galskab, at deres Sønner skulle studere, og som hvert Efteraar udklækker os nogle hundrede Studenter. Det er denne Higen, som drager alle Landets intellectuelle og pecuniaire Kræfter bort fra Næringsstanden, da det er fast uden Exempel, at Nogen i de høiere Classer anbringe deres Børn til selv et ædlere Haandværk, Fabrikanlæg eller anden lignende Jndustrigreen, hvorimod de Alle, lige fra Statsministeren til Spekhøkeren, skulle studere, og ikke Andet end studere. Det er denne Higen, som giør, at Universitetet, Aar for Aar, fyldes med en Utallighed af Subjecter, som meere egne sig til at gaae bag Ploven, end sidde for Cathederne, og at der hos de fleste Studerende ikke findes Tanke til Jnteresse for Videnskaben selv, hvorimod det Eneste, der bringer dem til at læse, er de udsigter, som Exammen tilbyder dem til i sin Tid at faae et Embede og en Titel. Dette har en ganske utrolig Jndflydelse paa hele Universitetsstudiet, da der, som en viis Mand saa rigtigt har sagt, ikke er Noget, der skader Videnskaberne meere, end de maadelige Hoveder, der studere. Mariebo. Præmiepløiningen ved Mariebo Ladegaard den 28de f. M. overværedes af en stor Deel Tilskuere og begunstigedes af særdeles skjønt Veir. Henimod 60 Plouge vare i Gang. Vi vente, til næste Avis at modtage udførlig Efterretning herom.