JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1806-01-01
Forslag om et Liv-Artilleriekorps. (Efter Jndsendt.) Fleres ønsker stemme vist med efterstaaende, nemlig: et Liv- Artilleriekorpses Oprettelse paa samme Fod som Liv-Jægernes; herved blev Garden fuldstændig af al Slags Krigsfolk. Da Korpset ej behøvede at bestaae af nogen stor Mængde, saa troer man nok, at der vilde findes saa mange modige Borgersønner og andre honette Folk, som kunde danne et sligt Korps og ikke var bange for at opofre sig til et af Krigskonstens farligste, men ærefuldeste Arbeider.
Politivennen, 1806-01-01
Et skadeligt Redskab averteret til Salg i Addresseavisen. J Addresseavisen No. 321 findes indrykket følgende Avertissement under Artikelen Varer: En Kirsebærstøder af Egetræ, beslaaet med Kobber, tjenlig for en Vinhandler eller Destillateur, er tilkøbs i Dybensgade 157 og 58. Det vil sikkerligen være Størstedelen af det mere oplyste Publikum bekjendt, at alle syrlige Spiser og Drikke, som koges eller hensættes i Kobberkar, have en meget skadelig Jndflydelse paa den menneskelige Sundhed, formedelst Syrernes Evne til at opløse Metallerne. Saa meget mere skadeligt vil det følgelig være, at støde fyrlige Sager, som Kirsebær a., med et Kobberredskab, fordi der ved den stærke Gnidning, som her finder Sted, løsrives og opløses en sterre Mængde Kobberdele, hvilke, naar de inhæreres Vinen og nydes, blive en langsom snigende Gift for Legemet. Salget og Brugen af slige Kobberredskaber burde af denne Aarsag vel neppe tillades, især naar de skulle anvendes til en offentlige Handelsvares Bredning. En anden Sag er det, om man i en enkelt Husholdning ikke ændser Kobberkarrenes Brug til dette Øjemed; man maa da tage Skade for Hjemgjeld. - Den oprindelige Aarsag til mangen en Mavesvækkelse, Nerve- og Gatsvaghed, der ere saa almindelige i vore Tider, torde maaske ikke uden Grund, saavel udledes herfra, som fra Brugen af de gemenlig med røde og hvide Blykalke malede Vandspande. (S. den almeennyttige Samler, 4de Aargangs 1 Bind, Side 137 - 142 og 162.
Politivennen, 1806-01-01
Bekjendtgjørelser. 1) Strandgaden i Helsingør, om hvis fæle Tverrendestene saatit forhen førtes Anke i dette Blad, er nu meget skjønt istandsat, disse Tverrender omfattede med hugne Stene, og overlagte med Brædder, som i København. 2) J Anledning af de tre paaankede Hjørnemalinger paa store Købmagergade hvor det er paaklaget, at Ordet Store er udeladt, er Jndsenderen siden gjort opmærksom paa, at paa det røde Hjørne til Kronprindsensgade dog staaer dette Ord, men ovenfor, og med saa meget mindre Bogstaver, at det virkelig ikke kan falde i Øjet, men maa opledes af samme. Da denne Husejer udmærker sig, ved at holde sin Bygning i alle andre Henseender i den skjønneste Stand, vil han vist ikke krympe sig ved at tjene det Offentlige og give et godt Exempel ved en ubetydelig Udgivt til Ommaling af det Paaankede.
Politivennen, 1806-01-01
Uorden. 1) No. 38 i Magstræde har endnu sine bæsselige Tagspøjter, hvorover saa til er ført Klage. 2) Huset No. 119 paa Ulfeldsplads har hverken Klokke eller Hamner, saa det er en Umu lighed i paakommende Tilfælde at komme derind om Natten. Dette er saameget mere uforsvarligt, som det er en RoDemester, der ejer og beboer det. 1) Da de Karle, som borttage Skarnet fra lille Kongensgade i København, bestandig læsse deres Vogne saa fulde, at de langs Gaderne tabe endeel deraf, saa ønskes de tilholdt en bedre Adfærd. 4) J Ulkegaden No. 109 staaer bestandig paa Skuret Urtepotter udsatte, som er meget farligt for de Gaaende, da Skuret er buet, og de i Blæst let kan nedkastes; dette ønskes forandret. 5) Uden for Huset No. 187 i store Fiolstræde, ligger et meget farlig vippende Rendestensbræt, over hvilket adskillige Personer have gjort farlige Fald, og beskadiget sig; man anmoder derfor sammes Ejer saasnart muligt, at lade det sætte i forsvarlig Stand. 6) J samme Stræde findes en stor Hob rage og ugudelige Gadedrenge, som fra Morgen til Aften, besvære og forurolige især Stuebeboerne, ved at lægge sig ind i Forstuerne, og spille Kort og andre Spil (endog om Penge) bande, skjelde og larme, saa at friske Folk blive ganske er i Hovedet deraf; og hvorledes vil det da ikke gaae de Syge? Adskillige Beboere have vel baade med det Gode og Onde søgt at fordrive dem, men det har hidtil været forgæves. De overøse endog Folk i dette Fald med Grovbeder oven i Købet. Man ønskede derfor meget, at enten Politiet eller vedkommende Forældre vilde see at raade Bod paa dette Onde, ved at besørge disse vanartige Børn i en Skole, for at lære noget og dannes til nyttige Borgere i Tiden, da den Syssel de nu drive, blot har allebaande Laster og Udyder 6. til Følge, til Skade for dem selv og til Skam for Forældrene. 7) For et Par Dage siden vare en Mængde Spadserende i den øjensynligste Fare for at overkøres i Fredriksberg Alle. En Vogn, hvis Kudsk var i blaat Liveri med trekantet Hat, drejede i den voldsomste Fart, og uden at raabe Varskov, fra den midterste All, tvert ind over Sidealleen, og jog til Porten af det Lyststed, der, naar man kommer fra Byen, er det næste, før man kommer til Mægle Berents. Man haaber, at Vognens Ejer vil paalægge Kudsken en fornuftigere Adfærd for Fremtiden. 21) Hjørnegaarden, til Klosterstræde og Vimmelskaftet, mangler Gadenavne og Nummer. 22) Nabobygningen i Vimmelskaftet er vansiret med stygge Tagspøiter.
Politivennen, 1799-01-01
Uordener. 1) Paa Østergade er Fortoget ude for Efterslægtsselskabets Gaard bleven meget mindre tjenligt for de mange Gaaende, og, især om Aftenen, for galoperende Komediekareter Flygtende ved den nye langt udskydende Trappe. Skulde dette prisværdige Selskab ikke paa en Maade erstatte Publikum dette Tab ved at forsyne sit Fortog foran hele Gaardens Fasade med gode Brætter? 2) J Fliserækken uden for Hovedvagten paa Hallandsaas er en meget hældende Flise der ofte har foraarsaget en Gaaendes Fald.
Politivennen, 1806-01-01
Et menneskekjerligt ønske i Anledning af Vejen ved Jægersborg. Om jeg mindes ret, har der allerede flere Gange i dette almeennyttige Blad været talt om Farligheden af det Vandsted, der er tæt uden for Jægersborg, mellem Veien og Husarenes Exerserplads, men desværre, uden at Vedkommende endnu have taget Notice deraf. J Gaar Aftes Kl. 6 1/2, da jeg kjørte igjennem Jægersborg til Gjentofte, var jeg der Øjenvidne til en rædsom Scene. Et Menneske af god Familie (hvis Navn jeg ber fortier, for ikke at forvolde ham mindste Sorg i hans beklagelige Forfatning), fik pludselig det saakaldte Liigfald og styrtede baglænds ned ad Brinken. Jeg og to andre Mandfolk sprang i Hast af Vognen, ilede den Ulykkelige til Hielp, og fandt ham med Hovedet i Vandet og Kroppen paa Landet. Uagtet vi altsaa vare tre, kunde vi dog ikke ved den største Anstrængelse, formedelst Stejlheden bringe den Ulykkelige op paa Veien. Tre andre Mandfolk, som nylig vare spadserede os forbi, bleve ved vore Fruentimmeres Raaben kaldte tilbage og viiste sig som sande Menneskevenner. Jmidlertid havde denne Hielp, som vi skyldte og med største Glæde yde de vort ulykkelige Medmenneske, nær kostet os alle Livet. Thi da Liigfaldet gik over, førend vi endnu fik ham op paa Vejen, blev han ligesom rasende, og vilde med Magt kaste sig tilbage; han var meget stærk, ingen vilde slippe, Fodfæstet var usikkert, men vi fordobblede vor Anstrængelser og bragte ham lykkelig op. Da det var forbi, fortalte en Karl, mig, at det var et bundløst Norads, og at en Slagter for nogle Aar siden var falden deri med Heste og Vogn, uden at man endogsaa har fundet det Mndste deraf. Skjøndt denne Fortælling vel er overdreven, ja maaske heel usand; saa er det dog meget indlysende, at Stedet er meget farligt for Kørende og endnu mere for drikfældige Mennesker, som i Dyrehaugstiden sildig om Aftenen rave der forbi, og maaske har alt en eller flere af disse Ulykkelige der endt deres Dage, uden at man har erfaret det. J Menneskehedens Navn opfordrer jeg derfor vedkommende kongelige Embedsmænd, enten at lade et højt og stærkt Stakit sætte deromkring, eller lade det fylde med Grus, som nok var det bedste, da jeg ikke indseer til hvad Nytte en saadan stillestaaende, stinkende Sump kan være. Min og Medborgeres Tak og Velsignelse være deres Løn derfor.
Politivennen, 1806-01-01
Anke over en Dandsebod der forstyrrer Husfreden. Undertegnede, Skomagermester Bierregaard, boer i Kælderen, Hjernet af Antoni- og Kristenbernikovstræde; er færdeles (som ogsaa de øvrige Husbeboere forul jliget af en Dandsebod. Min Kone er i Nat d. 7 August bleven forløst med Tvillinger, og jeg har et Barn, der endnu ikke er fuldt et Aar gammel. Jeg har altsaa tre Børn i et Aar, og tillige en syg Barselkone, som behøver i det mindste Nattero, som hun paa ingen Maade kan nyde, da der endog i forrige Nat blev dandset, sviret og sværmet hele Natten ud, i Stuen over den Kielder hvor jeg boer. For min svage Kone og Børns Skyld anmæl es dette, i Haab om at enten Værten, eller hvis han ikke vil, da den som kan, vilde i Tide raade Bod paa denne Uorden, da det ellers mulig kunde koste min svage Kones og Børns Liv, da hun selv som en fattig Kone opammer Børnene.
Politivennen, 1806-01-01
Spørgsmaal til Addressekontoiret. Da det har indtruffet at Folk, som boe langt fra Addressekontoret, (og dette er Tilfældet med de fleste, fordi dette Kontor ligger paa et saa afsides og saare upassende Sted), har indsendt Avertissementer om Eftermiddagen omtrent Kl. 6 1/2, og Buddene ere bleven bortviste dermed af Kontorfolkene i en ikke alt for høflig Tone, som for sildig til Jndlevering, saa spørges: Hvor længe kan Avertissementer til Addresseavisen daglig indleveres til Modtagelse? Offentlig Underretning herom vilde spare baade Tid og mange forgæves Trin. Maaske var det godt, at denne Efterretning stod enten ved Titelen, eller bag ved, hvor Redaktøren nævnes.
Politivennen, 1806-01-01
J Anledning af det i No. 430 indrykkede om Uorden i Kirsebærgangen. Som selv en Deeltager i Kirsebærgangens uskyldige Nydelser, bered til, endog uden den gjorte Opfordring, at fastholde enhver, der i denne Gang foretager sig noget uanstændigt, end sige stjæler af Kirsebærrene eller fordærver Træerne, maae jeg, medens jeg takker for Deres Bestræbelser for at denne Spadseregang fremdeles maatte kunne undes Publikum, dog tillige bede Dem fremsætte det Ønske, at de der til Vagt stillede Soldater maatte tages helst af de gamle. Disse ere sædvanligen ikke saameget efter Frugt som de unge, om en saadan gammel Karl vilde det ikke kunne fortælles, og om det fortaltes ikke troes, at han laante en af de Spadserende sin Sabel, for dermed at nedhugge Kirsebærrene. Da en saadan gammel Soldat selv ikke er saa meget for at snaske som en ung, vil han ikke heller saa let see igjennem Finger med spadserende Kirsebærnappere. Om Agtelse mod vore Dødes Minde. Hvad dette Blad for lang Tid siden ønskede, at en Orden maatte indføres med Topografien paa vor Assistentskirkegaard (et tosset Navn paa mere end een Maade, som vel burde omskiftes med et rigtigere og danskere f. Ex. Gravlunden, Gravmarken, Gravløkken, eller Gravlokkerne, Mindemarken, Fredlunden eller Fredmarken, Fædremarken. Flere Navne kunde vel udfindes; men for alting ønskeligt at man ikke valgte et Navn der medbragte Tanken om vore Avisdigteres forslidte Hvile, Ro, Lise Søvn eller Slummer i Graven, hvorfor jeg og af ovenanførte agter Gravmars eller Gravløkke for de bedste Benævnelser) saaledes at man om enhver Plet derpaa, til enhver Tid, kunde sig hvo og naar, er nu opfyldt. Hvad Bladet derimod har foreslaaet til Ordens Handthævelse mod Vold ved Menneskehaand, ved MenneskeUvane, det staaer endnu tilbage at ønske opfyldt. Dog derom en anden Gang. To Ting maatte kun her ønskes tagne i Betragtning, i Henseende til den Agtelse, der skyldes Mindet om de mange ypperlige og gode Mennesker som der ere jordede, at nemlig ingen Gravskrivt der bør opsættes paa Sten, Metal eller Træ, før den af dertil beskikket kyndig Mand (eller Mænd) er bedømt og fundet fornuftig i Tanke og rigtig i Udtryk og Bogstavering. Man kunde da ikke, hvad man nu kan, ved hver anden Gravsten fristes til Latter, eller til Ærgrelse, til Sindsbevægelser der stride imod de Følelser, ethvert godt Hjerte saa gjerne paa dette Sted plejer. 2) Krobold, Krostøj, Krognæggen, Krosludder, Kroslagsmaal, med eet Ord alt Krovæsen burde dog ogsaa ber holdes tre Skridt fra Livet som man siger. En Fremmed bar bemærket, at hvert tredie Hus, omtrent, i og om Kjøbenhavn, var en Kippe. Maaske burde han kun sagt hvert fjerde, men forargeligt er det, lige for Jndkørselen til denne Gravmark at læse en Kro-Jndbydelse.
Politivennen, 1806-01-01
Forslag til General Postamtet. Da det ved Helsingers Kareterne er fastsat, at disse punktlig skulle afgaae til det fastsatte Øjeblik (en Ting som er saa rigtig, at den ved enhver Post burde gælde), og det imidlertid kan give Anledning til at troe sig forurettet, naar intet Uhr er bestemt som det, hvorefter Afgangen skal skee; foreslaaes, at i Postgaarden paa et bekvemt og i øjnefaldende Sted opsattes et Uhr til dette Brug. Allerbedst vilde det sidde ligeover Porten og have Skive baade til Gaarden og til Gaden.
Politivennen, 1806-01-01
Om Sengklæders Luftning paa Københavns Gader. Saalænge vi endnu vedblive at bruge Sengeklædet fyldte med Fjær, og ikke kunne overkomme i hver Stad at have et egentligt Tørre- eller Bagehus, til Fugtighedens Uddrivelse af Dunene og til Fjærkraftens Fornyelse (en Anstalt, der dog vilde være storligen til Sundhed og B hagelighed), bliver det vel nødvendigt at sole sine Sengklæder, skjøndt det tilsigtede Øjemed derved kun halvvejs opnaaes, og man undertiden endog faaer en Regn paa dem ovenikøbet. Jmidlertid kan det paa den anden Side ikke nægtes, at den Skik at sole Sengklæder paa Gaderne selv paa de trangeste og mest mylrende Gader, er en sand Uskik og til stor Ubekvemhed. Det er paa anden Dansk at kaste sine Lopper, sit Støv sin Urenlighed paa de Godtfolk, der paa Gaden maae forbi ens Sengelad. For den Del af Kbhvns Bygninger, der ikke have Gaard nok til dette Brug, kunde dels Bastionerne paa Volden anvises, dels Steder paa Hallandsaas, Garnisonspladsen Kristianshavns Torv o. fl. St., hvor Færselen er saa bred, at man ej behøvede at komme Klæderne nær. Naar da Nyboder allene fik Lov at have Sengelad i deres Gader, troer man at det Hele var hjulpet.
Politivennen, 1806-01-01
Bekjendtgjørelser. 1) Det i forrige No. paaankede Rendesteensbræt uden for Huset No. 187 i store Fiolstræde er nu sat i forsvarlig Stand. 2) Udgiveren ønskede at tale med Forfatteren af det ham tilsendte Bidrag, om den paa sidste 6te August forgæves forsøgte Tillivebringelse af en druknet Soldat. 3) Det tilsendte Bidrag, om smalle Buxeklapper kan ikke indrykkes. 4) Huset 119 paa Ulfeldtsplads er ikke uden Ringetøj (see No. 432), kun er samme mindre brugeligt, men vil nu blive sat istand.
Politivennen, 1806-01-01
Forslag angaaende Brolægning Sædvanlig er Steenbroen meest ujævn i de Gader hvor Kørselen er stærkest, f. Ex. paa Østergade, fordi det der falder vanskeligt at vedligeholde den. Mange Mennesker og især Hestene maae lide derunder. Maaske kunde denne Ubehagelighed afhielpes paa følgende Maade: Paa begge Sider af Gaden skulde der være faste Hjulspor af store hugne Stene, der vare saa brede, at ethver Slags Vogne kunde køre deri. J disse Hjulspor maatte der allene køres, og det altid paa højre Side, ligesom Bønderne køre paa Landevejen; dog forstaaer det sig af sig selv, at Gaden maatte være af den Brede at man kunde køre om forbi hverandre, uden at køre over i Hjulsporene paa venstre Side. Stenene i disse Hjulspor maatte være riflede og saa godt lagte, at det aldrig eller fjelden behøvedes at lægge dem om. Maaske lod det her Foreslagne sig ogsaa med nogen Modisikation anvende paa Landevejene. J Øvrigt er det sikkert bedre, at gjøre Bekostning eengang for Alle, end evig at lappe og kluddre.
Politivennen, 1806-01-01
Om Lygter i Fredriksbergallee. Fredriksbergallee er meget skummel i en mørk Aften; der burde være enkelte Lygter, fornemmelig en ved Rækværket, der gaaer tvers over Sidevejen ved Runddelen. En Mand havde nylig det Uheld i temmelig stærk Gang at støde med Brystet mod dette Rækværk, med saadan Magt, at han styrtede bag over, og tabte baade Sandser, Hat og Stok. De første fandt han snart igjen, men det sidste var sene at opsege i Regn og Snavs.
Politivennen, 1806-01-01
Om Rundetaarn, uden, inden og oven. For lang Tid siden have nogle Blade bebudet som sikkert, at Rundetaarn i denne Sommer blev udvendig og indvendig oppudset. Enhver, der veed, at Rundetaarn er en af de meget saa offentlig. Bygninger, der tildrage København Fremmedes Opmærksomhed, at det er i Verden det eneste i sit Slags, glædede sig ved at dette Taarn, der ved sin trofaste Bygningsmaade kræver saa liden Paabod, dog engang kom til at see lidt anstændig ud; men desværre! - kun lidet af Sommeren er tilbage - og man kan frygte, at dette Kristian den Fjerdes Mindesmærke overlever endnu en Vinter i sin skidne Overkjole. Man kan ikke uden Græmmelse sammenligne Taarnets nærværende Forfatning med dets Tilstand, da det var færdigt fra Bygmesterens Haand. Det var da ikke afdelt i to Stykker, et utilrøget, som er Gadedrengenes Bolgade og Vandhus og et saa aldeles gjennemhagt af Røg, at naar der end ikke er Jldgnist levendt, stinker det dog helt igjennem af Sod! - Hvad vilde Kristian sige, om han nu kunde opvaagne og besøge sit kjære Taarn, da Gud naade baade Sælgekærlinger, og Drenge, og Røgfolk, og - Maatte dog den Tid komme, da det ikke længer tillodes Portneren, at boe saa langt fra sin Port, da han ved den sydlige Side af Taarnet, inde paa Kirkegaarden, faaer en lille Bolig, hvorfra der kan være en Dør ind i Taarnet, da Taarnets Port til store Købmagergade altsaa holdtes luft, undtagen enten Observatoriets Folk gik derigjennem, eller Personer over Peblen, som derfor hver erlagde lidet (ikke til Portneren men til Observatoriets Bedste, da altsaa det ovenmældte Skillerum nedbrødes, med samt Køkken, og vansirende udvendige Render, da alt det Skramleri borttoges, der nu sees inden Traller i Vinduesrummene, da blot de for Astronomerne nødvendige Værelser levnedes, da endelig Taarnet baade Udvendig og indven ig og oven paa holdtes i saadan Stand, som sømmer en saa sjælden Bygning, og som, rigtigere talt, enhver offentlig Bygning, den tilhøre en Regjering eller en Stiftelse, burde findes i, hvis den skal gjøre det fordelagtigere Jndtryk paa Beskuerne? Mueligt vil det Jndbrud, som i disse Dage er forøvet paa Observatoriet, bidrage til, at dette Taarn kommer nærmere under Betragtning. Sikkerligen fortjener det Opmærksomhed, og upaatvivleligen vil det da ogsaa i alle Henseender erholde den.
Politivennen, 1806-01-01
Om Straffenes Udøvelse paa Halmtorvet. (Efter Jndsendt.) J Anledning af Kapten Bøjesens Pidskning fandt Jndsenderen, at det sikkert vilde afværge megen Trængsel, hvis Stedet omkring Pælen, forhøjedes nogle Trin. Et andet Ønske, som Jndsenderen ikke kan tilbageholde paa dette Sted, er at, ligesom Henrettelserne ikke mere skee inden Stadens Volde, det ogsaa maatte findes rigtigst, at lade Pidskningerne og Brændemærkelserne, der ere endog ubehageligere at skue end Henrettelserne, i Fremtiden skee paa et Sted uden for Staden, hvortil intet var bekvemmere end det nye Rettersted. Man kunde indvende, at hvor man vil have offentlige Afstraffelser, der vil man og have Tilskuere dertil, da Exemplets Jndskæpelse er et af Straffens Hov døjemed. Mn Tilskuere ville vel aldrig mangle, og de, der ikke ønske at see sligt, ere sikkert ikke af det Slags, som trænge til Exemplet; disse bleve da forskaanede for Synet, hvilket derimod nu er saagodtsom uundgaaeligt for Beboerne af Torvets og endel Nabogadernes Bygninger, og for mange Personer, der benytte sig af Volden til deres daglige Spadseregang.
Politivennen, 1806-01-01
J Anledning af Rosenborg Haves Aabnelse. J Søndags Morges søgte en Person, som ikke har Lejlighed til at tage frisk Luft om Aftenen, og derfor gjør det om Morgenen, at komme ind i Rosenborghave, for der at spadsere; men forgæves; Porten var ikke allene lukket, men der var ingen tilstede for at lukke den op. Da Jndsenderen ikke veed, om dette bør saa være eller ej, skjønt han formoder det sidste, vælger han at gjøre Sagen offentlig bekjendt, som det bedste Middel til heri at bevirke en Forandring. Vor Sommer er saa kort, vort Vejrligt, endog ofte i den, saa afskrækkende, at det sikkert er ønskeligt, baade fra Behagelighedens og Sundhedens Side, at der levnes Københavnerne al mulig Lejlighed til den uskyldige Nydelse, som Spadseregang yder, helst naar den skeer paa et behageligt Sted.
Politivennen, 1806-01-01
Korn, som Maalestok for al Værdi i den Danske Stat. Skjøndt hvad Udgiveren ber tager fat paa at omhandle ikke er noget Nyt i Tanke, tildeels ogsaa forhen har været fremsat offentligen, torde det dog maaskee ikke dømmes aldels overflødigt, at samle her, saavidt muligt, alt hvad der om denne vigtige Sag kan være at sige, i egentligt Hensyn paa den Danske Stat. J disse Lande, ligesom i alle andre have Hovednæringsvejens Frembrugelser i de ældre Tider været den Ting, hvormed alle andre Fornødenheder sattes i Sammenligning, for at vurderes og betales. Derfor var al Handel Tuskhandel, og derfor erlagdesalle Skatter og Lønninger i disse Naturvare. J Danmark, hvor Kon var Hovedfrembringelsen, blev Skyldsætningen derfor i Korn, og deraf endnu vort Hartkorn. J Norge og Jsland var det Fædrivten eller Fiskeriet, alt efter Beskaffenhed, der gav Material til Afgivters og Lønningers Udredelse. Skade at denne Fremgangsmaade ikke er vedblevet, i det mindste for saavidt at disse Naturvarer forbleve Værdiernes Maalestokke. At forresten Forfædrene have havt en dunkel Anelse om Pengeværdiens Foranderlighed, sees deraf, at saamange Stiftelser havde indtil vore Dage deres Jndkomster bestemte paa den allerrigtigste Maade nemlig i Landets Naturvare. Jeg siger med Flid Landets Naturvarer; thi ogsaa Penge eller Sølv ere Naturvare. Men det er dels en for vort Land femmed Frembringelse, dels en ufortærlig (i det mindste saa at ansee), i Mængde stedse tiltagende, og derfor stedse i Værdi faldende Naturvare. Det synes en stræng Dom over Guldog Sølv-Bergverkerens Arbejd, at han arbejder saa at sige imod sig selv; jo mere af de ædle Metaller han bringer op af Jordens Skjød, desto mere tabe de i Værdi, i Sammenligning mod de fortærlige Fornødenhedsvarer, ja selv imod de uædle Metaller. Jernets og Kobberets Mængde tiltager hvert Aar i Handel og Brug og stiger desuagtet i Pris. Kun Sølvet og Guldet synes at have denne Forbandelse hæftet til den Ære at kaldes ædle, at deres Værd mod alle andre Varer Aar for Aar aftager. Denne Omskiftlighed, rettere talt bestandige Aftagelse, af de ædlere Metallers Sammenlignings Værd, have Statsstyrerne af Uerfarenhed ikke noksom taget sig i Agt for. Denne Vare indtog ved sin Flyttelighed og deraf flydende Bekvemhed til at være Tuskmiddel ved allehaande Fornødenbeder, eller som er det samme Vurderingsmiddel for alle Værdier, disse være sig nu Varer eller Arbejde; en Bekvemhed, der bør tilstaaes den, overalt hvor ikke Eftertiden kommer med i Betragtning, men hvor en Vare eller Arbejd vurderes for det eneste paaagældende Øjeblik. Var denne Omstændighed i det mindste efter nogen Erfaring, hvilket dog vel ikke havde været formeget at fordre, bleven noksom skjønnet, var den ikke meget mere lige til denne Dag, om ikke ubemærket, saa dog ubenyttet af alle europæiske Regjeringer, da vilde derved en højst farlig Brost, en Statskræft, hvis sørgelige Virkninger overalt kunne spores, itide været vel forebygget. (Fortsættes.)
Politivennen, 1806-01-01
Til Herr Hattemager Brandt paa Østergade. Man kan ikke andet end undres over, at De efterat være offentlig gjort opmærksom derp a, endnu vedbliver at have fransk Jndskrivt over deres Hatteudsalg. Man veed vel at det hielper mange danske Varer til at gaae af, at de udgives af Forhandlerne for franske eller engelske, og dette faaer saa at være indtil videre; men at en Handlende, for at føje Nationalfejlen, driver Selvfornægtelsen saa vidt, at frasige sig Sproget, det er dog vel for vidt gaaet. Man haaber, at Her Brandt sætter et godt dansk Skildt op, eller i det mindste et med dansk oven og fransk neden. Vel er dette en Udgivt, men ved rigtigt Overlægfra først af kunde samme være sparet; nu kan den regnes for en lille Afsonning.