Aalborg Stiftstidende, 1835-08-13
Indsendt.) Jngen Opposition, men nogle frimodige Yttringe, over Conditionerne, hvorefter de Aalborg By tilhørende, i Kattesundskjær beliggende, Parceller, blev bortleiede ved offentlig Auction paa Stadens Raadhuus, den 23de f. M. Det er et glædeligt Omen for den alt mere og meere om sigst gribende Rapssæds Dyrkning, at de her omhandlede, golde og ukultiverede Jorder, fandt saa mange Lysthavende, at der, forsikseparate Parceller deraf, hvis Jndhold er mellem 7 a 8 Tønder Land, blev buden i aarlig Leieafgift fra 70 til 40 Rbd. S. Og, skjøndt denne Afgift synes høi, og skjøndt der ved Auctionen over det Samlede blev gjort Overbud, er det dog ikke usandsynligt, den var bleven større, hvis ikke (saavidt Jndsenderen veed) den aldrig forhen i slige Conditioner optagne Clausul var bleven indført, og som navnligen bestod deri, at det hele Stykke omtrent 46 Tønder Land, inddeelt i 6 Parceller, skulde, efter endt separat Auction, opraabes samlet." Thi, ligesaa naturligt som det er, at den eller de, som speculerede paa det Hele, ikke under Auctionen kunde være nogen synderlig Liebhaber til den Enkelte, og, gjordes end alternativ Overbud, saa var det sandsynligt kun paa Skrømt, da det naturligviis maatte være Lysthaverne for det Hele om at gjøre, at hver enkelt Parcel ikke opbødes for høit, thi, jo mindre Afgiften kunde blive for de enkelte Dele, desbedre Kjøb var jo at vente for det samlede Stykke. Endelig er det vel ogsaa uden for al Tvivl, at der ikke kan ventes saa stor Concurrence om den hele Lod, som om mindre Dele deraf: Ligesaa naturligt, gientager Jndsenderen, som dette er, ligesaa rimelig kan man vel ogsaa antage: at de her omtalte Parceller muligen vare blevne bedre betalte, hvis den paapegede Clausul var udeladt, thi da maatte den eller de (hvilket Enden viiste), som speculerede paa det Hele, vedbleven at gjøre Overbud paa hver enkelt, indtil enhver Antagonist var slaaet af Marken, og Jngen kunde da fortryde paa ikke at komme i Besiddelse af et enkelt Stykke, saasom fri Villie til at blive den Høistbydende ikke var ham berøvet. Uagtet de her omhandlede Parceller ere udleiede til en særdeles virksom og utrættelig Jordbruger, saa bliver dog et Spørgsmaal, som vist ikke ligefrem lader sig besvare negativ, om Communen, og in specie Jorderne, ikke i Fremtiden var bedre tjent med separat Udleie? Kan Jndsenderen end ikke intuitiv fremstille sin individuelle Mening som Jndicativ, saa troer han dog: at en saadan, som den paaankede Clausul, aldrig burde optages blandt Conditionerne over Bortforpagtningen af Commune-Jorder; thi, kunde ved saadan Forpagtning øines nogen Fordeel, synes det, naar Kæmnerkassen ikke lider noget føleligt Tab, meere passende, at denne fordeeltes paa flere, end concentreredes paa et enkelt Jndivid. Men, da den tidtommeldte Clausul ikke kan være opstillet uden Dhrr. udvalgte Borgeres dertil givne Vota, saa maa man antage: at disse Herrer have havt saadan Anskuelse af samme, at det ikke har været dem muligt at udfinde nogen rimelig Grund til Modsigelse, denne Gienstand betræffende. Foruden det anførte Motiv, hvorfor saadan Clausul, som den omtalte, burde udelukkes af Auctions=Conditioner over Commune-Jorder, kunde vel med Grund ogsaa anføres dette: Naar saadan Marimme følges, gives Leilighed til Forprang, thi, naar hele Strækninger Land saaledes kan faaes sammenkoblede, vil der vel heller ikke mangle paa Speculanter, der ville være Høistbydende, og, naar da den eller de smaae Stakler, hvis største Næringskilde ofte udgaaer fra een eller tvende i Leie havende Parceller, skal nødes til at tage disse ligesom til Lehn af de store Prangere, saa følger deraf, at hine, formedelst den fordyrede Afgift, maae arbeide sig til Armod, medens denne høster den virkelige Fordeel uden Møie og Besvær. Kan dette System da være til Nytte og Gavn for Communen i Almindelighed?