Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1838-09-14
Sagen angaaende Assessor Withs Forslag om Foreningen af begge de danske Provindsialstænder, Committeens Majoritet (Rosenørn, Mulius og Fielstrup havde i sin Betænkning formeent det at bidrage meget til at vække- og vedligeholde levende Deeltagelse for Jnstitutionen hos Folket i det Hele, at ogsaa de Enkelte nærmest liggende Jnteresser tages under Drøftelse af Stænderne, og at dette vilde tabe sig meget overalt, naar Jnstitutionen ophørte at være hvad den er, nemlig Provindsialstænder; ligeledes troede den at have viist, at dette i Særdeleshed vilde være at befrygte med Hensyn til Jyllands Beboere, og saaledes tillod den sig at indstille til Forsamlingen, at ingen Petition i denne Sag indgives. Derimod havde Minoriteten (Brink=Seidelin og Hald) formeent, at Foreningen af Nørrejyllands og Øestifternes Provindsialstænder var særdeles tilraadelig; de Fordele, der ved en saadan Forening vilde opstaae, vare nemlig: Besparelse af Tid og Omkostninger; Kraft, Vægt og Betydning hos Folket - Vægt og Betydning hos Kongen. Efter i Betænkningen nærmere De Sø at have udviklet dette, foreslaaer derfor Minoriteten: 1) at Forsamlingen for Hs. Majestæt vilde udtale det Ønske, at Nørrejyllands og Øestifternes Provindsialstænder maatte forenes paa en til samtlige Provindsers Krav svarende Maade. 2) At det desaarsag maatte behage Hs. Majestæt, at lade udarbeide en Lovudkast i saa Henseende. 3) At Aarhuus maatte blive bestemt til Forsamlingsted. 4) At dette Udkast derefter maatte drøftes af begge Forsamlingerne i et fælleds Møde i Aarhuus, men hver Forsamling derpaa afgive sin særlige Betænkning. Proponenten, Assessor With, yttrede, at da han bragte nærværende Sag paa Bane, havde han mindst ventet fra Forsamlingens Side nogen Modstand, og havde han kunne ahne denne, især at den skulde findes i en saadan Grad, som han nu har Grund til at formode, da skulde han vistnok have vogtet sig for at fremkomme med sit Forslag, for ei derved at paadrage sig et stort Ansvar, saafremt det faldt igjennem. Han meener nemlig, at hvis Forslaget ikke af den jydske Forsamling skulde blive antaget, vilde dette bevirke megen Uvillie og Mistillid hos Øestifternes Beboere mod Jyderne, ligesom det hentydede paa et lignende Sindelag hos Jyderne imod Øeboerne, og han vilde saaledes ved Forslaget netop have foranlediget eller fremskyndet det Onde, som han havde villet forebygge. "Man seer gjerne, at i de mindre Kjøbstæder Beboerne ere deelte i Partier, og at de, om de end imod Fremmede holde sammen i Alt hvad der angaaer den fælleds Jnteresse, dog indbyrdes leve til daglig Brug i Kiv og Splid. Dette Phænomen aftager jo større Byerne blive, og Man kan derfor slutte, at jo mindre Provindsialstænder Man har, jo mindre ville disse blive hvad de bør være: Frisinds og Alsidigheds Centrums Møller Tøstesen yttrede, at naar Stænderne bleve foreenede, da vilde de Bekostninger, der ere anvendte paa at indrette Locale til Forsamlingerne i Roeskilde og i Viborg, være spildte, og nye Bekostninger skulde da anvendes paa at forskaffe et Locale i Aarhuus, og Man kunde maaskee derefter flytte Forsamlingen til Odense. Stiftsprovst Fald bemærkede, at naar Referenten lægger Vægt paa, at Folket ikke har udtalt Ønsket og Stændernes Forening, saa maa det bemærkes, at Assessor Ussings didhørende Forslag blev i det Væsentlige optaget i alle offentlige Blade: at der blev lagt særdeles Vægt paa Sagens Vigtighed; at heri altsaa indeholdtes en stærk Opfordring for Folket til at yttre sig mod Foreningen, hvis det ansaae en saadan for utilraadelig: at der desuagtet ikke er offentliggjort en eneste Modsigelse, og at Man altsaa vel kan betragte en saadan Taushed som en stiltiende billigelse. Den kongelige Commissarius maatte bemærke, at, forsaavidt der andrages paa, at Aarhuus maatte blive Sædet for de forenede Stænder, saa ville der vistnok være mange Jndsigelser derimod at gjøre fra Øestifternes Side, og navnlig vil det udentvivl findes ubilligt, at Forsamlingsstedet skulde saa ganske bestemmes efter hvad der var beqvemmest for den Deel af de forenede Stænder, som havde hjemme i Jylland, og hvad ingenlunde vilde være det beqvemmeste for det dog noget større Antal, der havde hjemme paa Øerne. Biskop Øllgaard følte sig tilskyndet til at udtale de Grunde, der bevægede ham til, i det mindste forTiden, at stemme imod den projecterede Forening og han kunde ningenlunde indrømme de saakaldte Publicisters, Blad= og Bog skriveres Yttringer nogen Afgjørelse i saa Henseendes (Etatsraad Brink=Seidelin havde iforveien bemærket, at han ikke satte liden Priis paa Publicisternes Mening; han kunde for sit Vedkommende ikke overgive sig til den Frygt, at Adskillelsen, i tvende Forsamlinger skulde fremkalde en Adskillelse i det danske Folks Hjerter og Sind. Stiftsprovst Hald spurgte, om det ikke var en Erfaring, der er bleven gjort saavel i Roeskilde, som i Viborg, at de Deputeredes indskrænkede Antal bevirker, at Enkelte blive overlæssede med Arbeide, Tobaksfabrikeur Funder bemærkede, at efter hans Mening burde ingen enkelt By vælges til Forsamlingsted for den fælleds Stænderforsamling; en Forening ansaae han iøvrigt for gavnlig, naar de forenede Stænder holdt deres Møder afvexlende i tvende Byer, hvert andet Aar i Øestifterne og hvert andet i Nørrejylland. Justitsraad Fleischer yttrede, at det er udsagt, at der ikke existerer nogen Splid mellem Jylland og Øestifterne, og at der ikke kan være nogen Frygt for samme. Men om den end ikke nu er til, hvo tør da borge for, at den ikke i Fremtiden kan opstaae, og er det ikke da for silde? Det er sagt af Christian den 5te, at det var urigtigt, at Lande, der havde een Gud, een Tro, een Konge i eet Rige, skulde være ligesom adskilte ved Lovbøger, men er det ikke ogsaa tildeels en Adskillelse, naar Jylland og Øerne raadslaae adskilte, Assessor With erklærede sig enig med Justitsraad Fleischer i, at det ikke kan antages, at en Petition fra Stænderne om Foreningen skulde kunne mishage eller endog 2de smerte Kongen, hvilken Mening deeltes af Kammerjunker Lüttichau, men ikke af Landvæsenscommissair Wulff, hvem det forekom, at det her Omhandlede laae udenfor Jnstitutionens Grundlov. Præsidenten bemærkede, at han maatte ansee det for uparlamentarisk, at paaberaabe sig Hs. Majestæts formodede Villie som Motiv for Forsamlingens Beslutninger. Da Præsidenten derefter stillede Minoritetens første Jndstillingspunkt: "At Forsamlingen for Hs. Majestæt vilde udtale de Ønske, at Nørre-Jyllands og Øestifternes Provindsialstænder maatte forenes paa en til samtlige Provindsers Tarv svarende Maade, under Afstemning, blev samme bifaldt med 3 St. mod 25, og ligeledes billigedes med 35 St. mod 19 Minoriterens andet Jndstillingspunkt: "At det desaarsag maatte behage Hs. Majestæt at lade udarbeide et Lovudkast i saa Henseende. Proponentens Jndstilling om, at de forenede Stænder maatte sammenkaldes vexelviis til Viborg og Roeskilde blev, da den efter Tobaksfabrikeur Funders Forlangende sattes under Afstemning, forkastet med 31 St. mod 23, og det samme blev med 46 St. mod 8 Resultatet af Afstemningen over Minoritetens tredie Jndstillingspunkt: "At Aarhuus maatte blive bestemt til Forsamlingsted." Minoritetens fjerde Jndstillingspunkt: "At dette Udkast derefter maatte drøftes af begge Forsamlinger i et fælleds Møde i Aarhuus, men hver Forsamling derpaa afgive sin særlige Betænkning, bifaldtes med 34 St. mod 20. Da til Slutningen Majoritetens Jndstilling om, at der i denne Sag ikke indgives nogen Petition, sattes under Afstemning, hvilken efter Møller Tøstesens Begjering skeete med Kugler, blev samme med 31 St. mod 25 forkastet.