Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-10-15
Det er sørgeligt, for den menneskekiærlige og upartiske Jagttager, som opholder sig i Tyrkiet under denne nye Æra, at see Sultanen saaledes forøde sin dyrebare Tid og sine Undersaatters endnu dyrebarere Blod uden Gavn og Hæder for sig selv eller for sit Folk. Denne Souverains Regieringsbane, som efter Janitscharernes berømte Tilintetgiørelse opvakte saa store Forhaabninger, er nu aldeles forfeilet Hans Aand har ikke, som Lamartine siger, hævet sig til Høiden af hans Mod, og efterat han havde brudt Banen til sit Folks Gienfødelse paa en glimrende Maade, er han sunket sammen for de vigtige Arbeider, som han havde at udføre og han er forfalden til at give sig af med Smaaligheder, Man maa med Bekymring tilstaae, at Tyrkiet har mere tabt end vundet under Mahmuds Regiering, thi Janitscharernes Tilintetgiørelse, som ellers vilde have været et beundringsværdigt Statskoup, er nu bleven til en unyttig Grusomhed og en Ulykke for Folket. Man kan derfor ikke forundre sig over om Riget bliver bestandigt svagere; dets Forfald er iøinefaldende: dets Handel tager stedse mere af og dets Møntsystem bliver bestandigt slettere, Strømme af Blod ere udgydte i Bosphorus for et Portraits Skyld, for en Klædedragts Skyld, som nærmer sig til den europæiske, men endnu har intet nyttigt Establissement, naar man undtager een eller to Skoler i Konstantinopel, intet offentligt Jnstitut, ingen Understøttelse af Agerdyrkningen, eller Lettelse til Handelens og Jndustriens Fremme, forkyndet Tyrkiet. at dets Gienfødelses-Tid er kommen. Man fortæller at Sultanen vil sende sit Portrait til Mekka og at han har befalet at male Mahomeds Portrait, sandsynligen efter Traditionen eller Phantasien. Vi ville da faae at see om Frygt eller Fanatisme faaer Overhaand hos Tyrkerne. (Denne Skildring er uden Tvivl rigtig, og man har ikke nødigt at troe de formodentlig falske eller dog overdrevne Efterretninger om at den persiske Schah har en krigerisk Expedition for imod Ostindien og efter russisk Jndflydelse, hvilket selv skal have bevæget den tyrkiske Ambassadeur Essaad Effendi til at begive sig fra Teheran til Erzenrum, for holde Orientens Tilstand, for yderst kritisk og et Brændepunkt, hvorfra Krigens vilde Luer kunne voldsomt og pludseligt udgaae.) For dog under eet at samle alle disse mange foruroligende Rygter fra Tyrkiet, kunne følgende anføres, tagne af engelske Blade, at den engelske Gesandt Hr. Ellis, har befalet alle brittiske Officere at forlade den persiske Krigstieneste (den hele Sag synes at indskrænke sig til at Schaben vil foretage Erobringer i Østpersien, uden at tænke paa Ostindindien, men at dette dog mishager Englænderne fordi Perserne, som saa let kunne komme til at staae under Ruslands Bestyrelse, ville komme til at nærme sig til Jndien ved denne Erobring, at Porten er misfornøiet med at Schaben ikke vil i Forbindelse, med den hellere anvende sine Tropper til at betvinge de oprøriske Kurder, hvorom der skal være giort en Aftale imellem begge Magter). Det andet Rygte siger at Sultanen vil forøge sine Militsers Antal til 500,000 Mand, og at Jndvaanerne hellere ville tiene under disse end under de regulaire Tropper. Endvidere at Sultanen har ladet udtage 2000 christne Drenge for at bruges i Arsenalerne og Manufakturerne til deres Forældres store Misfornøielse. De vigtigste af alle Rygter ere at den tyrkiske Dampskibsfart paa det sorte Hav tager stærkt til, især paa Trapezunt, at Sultanen har foræret den franske Ambassadeur, Admiral Rousin sit Portrait, indfattet i en Halvmaane af Diamanter; at Sultanen vil styrte Paschaernes gamle Magt og inddeele Riget i 10 Præfekturer, med en Muschir eller Generallieutenant i Spidsen for hvert, og hvormed det strengeste Centralisations=System skal indføres; men hvorved dog den civile, financielle og militaire Administration ikke skulle adskilles, saa at det bliver blot et nyt Navn for en gammel Jndretning. Begyndelsen dertil er giort, da Lille-Asien, er allerede inddeelt i 4 Præfecturer, Brussa, Angora Aidin og Erzerum. J det europæiske Tyrkie er blot Præfekturatet af Adrianopel oprettet. Det utroeligste af alle Rygter er imidlertid dette, at Sultanen har i Sinde at emancipere sit Harem; det vil sige, befrie Fruentimmerne deri for den Tvang, som alle muselmannske Qvinder hidindtil have været underkastede, saa at de skulle ikke længere staae under de sorte Eunuchers Kommando; men skulle have Lov til at lade sig see paa offentlige Spadseregange med tynde Slør for Ansigtet. Er ogsaa dette Rygte sandt, saa har man Grund til at befrygte, at det vil have Sultanens egen Emancipation fra dette jordiske Liv til Følge.