Viborger Samler, 1775-08-07
2de Mandagen den 7 Augusti(Slutning af No. 31.) an veed, at Kopperne grassere eengang værre end en anden, at de ere værre i de heede Sommere end i de tempererede, og i de kolde Aarets Tider, at de ere mildest i Begyndelsen og Enden af en Omgang, og meest dræbende i Midten, helst i en Bye, hvor mange paa een Tiid faae dem. Hvem vilde nu ikke helst have de mildeste, og naar man kunde slippe dem best, da man dog skal have dem. Disse Fordeele tilbyder Jndpodningen; den Tredie Aargang. vælvælger den beleiligste Tiid, og, da ei mange paa eengang og et Sted indpodes, saa fyldes ei Luften med stærk Smitte. Det er og en væsentlig Fordeel, at i Stedet for ved de naturlige Kopper optages Smitten af Luften gjennem alle Svedehullerne, gjennem Aandedrættet, paa Lungen og i Hals og Mave ved Spyttet, man synker, saa faaer Legemet ulige mindre i de indpodede, og det er een Draabe Koppegift, overmaade formildet med det balsamiske, som er i Roddet eller Materien af gode og velmodne Kopper, hvor man tog Materien, da man derimod veed, at ved at smittees af Luften, optager man Giften i sin flygtigste Tilstand, uden nogen formildende Tilsætning, følgelig allergiftigst og virksomst. En anden, viist ligesaa væsentlig, Fordeel ved Jndpodningen er den, at Sygdommen, er Lægen fuldkommen bekiendt, baade for den kommer, og naar den er der. De allererfarenste Læger, hvis Rygte ei lider ved det, de tilstaae, at de ere Mennesker, og at de kan feile, de bekiende, at i en langvarig Udøvelse af deres Videnskab er undertiden forekommet Kopper, der i Førstningen har skjult sig under Skikkelse af andre Sygdomme, for Exempel Sidesting; Lade de sig da forføre af Sygdommens første Udseende til at aarelade, og hvor let kan ei det skee, saa koster det ofte den Syges Liv midt under de beste Anstalter til hans Frelse. Langt vissere. vissere er det ved Jndpodning. Man begynder selv Sygdommen, og veed derfor ei alleene, naar den begynder, hvad det er, men endog forud, hvad der vil skee hver Dag. Deraf flyder, at man er sikker for denne Feiltagelse, ja at man forud kan giøre Anstalter til at svække den kommende Fiende. Meget meere kunde siges til Jndpodningens Berømmelse, om der var Rum, men er dette, som her kortelig er sagt allene for videre at betænkes og overveies, ei nok til at opvække vore Læsere til Lyst- og Eftertanke, vil neppe det meere hielpe. Ynder jeg ikke Jndpodningen, naar jeg hører, at den kan bevare mine Lemmer og Sandser, at den setter mit Liv i langt større Sikkerhed, ved det, jeg kan vælge den beqvemmeste Alder, nemlig Barndommen; den beleiligste Tiid, nemlig naaar det ei er forhedt, naar der ei grassere onde Kopper, eller andre smitsomme Sygdomme; de allerfordeelagtiste Omstændigheder, som hos Fruentimmer, for de blive voxne, hos Mandfolk, for de faae Forretninger, eller ved nor dentlig Levnet eller paa anden Maade har svækket Legemet; hos begge Kiøn, naar de kan have Lægen hos sig og Lægemidler, naar de kan faae Giften under den beste Blanding bragt i Legemet; giver dette ei Jndpodningen Jndpas, da maa jeg vist have stoppet mine Øren til for al Fornuft. Jeg tiltroer vist ikke mine Landsmænd saa megen Dorsthed, Præ Præjudice, eller hvad andet, der kan være Aarsag, at de jo nøie eftertænke, i Anledning heraf, deres Velfærd, deres Pligter mod dem selv, Børnene, eller andre dem betroede, overregne Jndpodningens Fordeele mod naturlige Koppers Farlighed, og bruge den Fordeel, endog Herremanden paa sine Bønderbørn, om det ei var for andet, end for at faae meget Mandskab paa sit Gods, og des fleere Penge for Passer. De Geistlige, haaber jeg, skal efterfølge saa værdige Medbrødres Fodspor, som vor berømte Cramers, Engellændernes Warburtons, Doddringes og fleeres; de have prædiket og skrevet til Jndpodningens Forsvar. Tænker kiære Landsmænd, Doddringe, som med saa meget bifald i sine Skrifter lærer Eder den sande Gudfrygtigheds Øvelse og den rette Vei til Himmelen, han fandt Jndpodningen saa tilladelig, ja saa nødvendig en Pligt, at han, paa sin Prædikestoel, lagde det paa sine Tilhøreres Samvittighed ei at forsømme, den. Kan ei hans Navn have Jndtryk paa dem, der troe meget paa Navne, saa lader dog hans Gudsfrygt og hans Jndsigt og Overbeviisning opmuntre Eder; Kongers, Prindsers og Lægers egne Exempler burde og være god Borgen for Jndpodningens Ypperlighed. At Et got Valg i de Bøger man vil læse, er een afde største Fordeele for den Studerende, thi den Tiid han skulde anvende paa at læse meget uden Nytte, kan han derved nyttig anvende paa at læse een Bog, der indeholder alt det gode, han ellers med megen Besværlighed og Fliid skulde søge i mange. De meest lærerige Forfattere ere de, som har foretaget sig at afhandle en Materie fra Grunden, og som har anvendt en Deel af deres Levetid paa visse Verkers Forfatning. Ved saadanne Verkers Læsning kan man i faae Dage have Frugten af mange Aars Arbeide. Af al den forfærdelige Mængde af Bøger, som er skrevet, bør man i det ringeste eie een i hver denskab; men det maae være den beste, det er at sige den som kort og grundig afhandler Begrebene og de almindelige Regler om de Ting, man vil lære til sin Siels Forædling. Ved de andre Bøger kan det være nok, at man gjennemløber Jndholdet, Titlerne eller Registerne af dem, for at see, om de har noget Nyt, som man ikke allerede veed. Man bør da holde sig op ved saadanne nye Opdagelser, og leg dem til de Kundskaber, man alt har Det er vist ogsaa en stor Hielp, at indrette sin Tiid vel; derfor burde eenhver inddeele den efter sine ordentlige Forretninger, og holde sig saa fast og nøie som mueligt til den Regel, han har foreskrevet sig. Om man, f. E. om Morgenen, for man gik ud af Huset, anvendte een eller to Timer til at studere med Alvor paa sin Næringsvei, og naar Forretningerne tillade det, gjør igien det samme om Aftenen. Den øvrige. øvrige Tiid af Dagen maa anvendes paa Forretningerne, saaledes at man til visse Tider har Forandringer, der ikke udkræve saa stor Agtsomhed. Har man Lyst at gjøre meget i kort Tiid, er intet bedre, end at studere i Kap med to eller tre Venner; at læse tilsammen, gjøre Regnskab for sin Læsning, og hvad man efterhaanden lærer, derved faaer man større Jndtryk af det i Sindet. Naar man har læst en Bog, en Afhandling, eller een og anden Konst, bør man fatte det i Pennen, og giøre et kort Udtog deraf, det er en Hielp for Hukommelsen, og indprenter bedre de Ting, man vil lære til gavns. Man giør og vel i at oversætte; Den Agtsomhed, en god Oversættelse udfordrer, lærer at studere alvorlig og med Jver. Man bør raadføre sig med de store Lærde; soge Underretning hos dem om, hvilke Bøger de helst betiene sig af, eller hvilke de holde for best i hver Videnskab. Man bør udstudere deres Maade, og soge at efterfølge dem. Det er paa den Maade man skal danne sig, og er de Folk, som gjerne forklare sig, saa kan man vinde ved een Time i deres Omgang alt det, de har anvendt heele Maaneders Læsning og Møie paa. Man bør og flittig søge de Lærdes Forsamlinger, give Agt paa deres Tvistigheder og Forskielligheden i deres Meeninger; deres Maade at forklare sig og de omtviistede Ting paa; hver Aften anvende en halv Time eller meer, paa at eftertænke hvad man har lært den Dag, hvad man har seet, læst eller hørt, og eftersee de Bøger og Steder, de har rost, forklaret, kritiseret, eller hvorover de har feilet. Man bør altid have Tegnebøger, hvori man kan antegne med faae Ord, hvad man videre vil under undersøge fra Grunden, at intet skal undflye vor Opmærksomhed. Man bør ligeledes stedse have en behagelig Bog hos sig, som dog ei udfordrer den største Agtsomhed, for at læse deri, om nogle ledige Øieblik forefalde, da man er aleene; Man skal derved finde, at man vinder mange Timer, som ellers tabes. Man giør ei ilde, om man, endog for man fortiener Navn af meget Lærd, foretager sig adskillige Materier, samler og opsætter sine Tanker derom, som om man vilde skrive og samme, naar man har gjort storre Fremgang i Videnskaben, kan man forbedre det, eller og kaste det bort, ligesom man da synes; har man ingen anden Fordeel deraf, saa er dog denne, at det lærer os at øve vor Forstands Kræfter, at tænke ordentlig, og samle alt det paa eet Sted, som vi ellers ofte et gav Agt paa. Saadanne umodne Arbeider lægge ofte Grunden til en god Forfatter, og mange af Tydsklands, ja maaskee Danmarks og fleere Landes store Skribentere skulde vi undvære, naar vi er først toge til Takke med deres Ungdoms Arbeider. Ulykkelig Hendelse.