Viborger Samler, 1840-08-03
At Politimesteren endnu den 21de Juli ikke er bragt til bedre Erkjendelse, sees af et Spørgsmaal, indført i det følgende Nr. af Bornholms Avis. Der hedder det nemlig: "Men hvis man nu ikke faaer Politimesteren til at indsee" – hvad da? – Ville dHrr. Biering og Fog(Ab. Av.) da opgive deres Selvstændighed, I Nærheden af Fredensborg har desværre i disse Dage atter stadfæstet sig, hvor uforsigtigt der kun altfor ofte omgaaes med skarpladte Geværer. En Karl, som ved slig Uforsigtighed blev en ung Piges Banemand, kom derover i saa fortvivlet Stemning, at han benyttede næsten umiddelbart derefter et lignende Vaaben til at forkorte sin egen Levetid. Roeskildske Stænder. J Mødet den 23de Juli foredrog Prof. Clausen, som Referent for den nedsatte Comittee, Udkast til Adressen til Kongen, der, efter at nogle Forandringer i Udkastet vare foretagne, eensstemmigen antoges. Adressen lyder saaledes: "Allernaadigste Konge! Ostifternes Stænderforsamling, der nu første Gang under Deres Majestæts Regjering er traadt i Virksomhed, opfylder en kjær Pligt ved at bringe Deres Majestæt sin ærefrygtsfulde Lykønskning til, at De af den Almægtige er kaldet til at bestige Deres Fædres Throne. – Det danske Folk har staaet sørgende ved Kisten, som her i vor Nærhed omslutter Støvet af en høitelsket Konge. Thi Folket mindedes med Stolthed den Tid, da den kongelige Yngling greb Statens Roer, og med sjelden Viisdom kaldte Landets bedste Mænd til at understøtte sig ved Udførelsen af talrige, for Fædrelandet velsignelsesrige Jdrætter, til at løse den Opgave, som var stillet Danmark Konger ved Enevoldmagtens Overdragelse: idet han brød de fornedrende, fra den tidligere uretfærdige Standsforskjel hidrørende, Baand, som betyngede den danske Bondestand, og overholdt den Folket tilsagte Ret, at Fortjenesten og ei nogen sær Stand skal give Adkomst til Statens Embeder og Hædersposter. Tunge Tider, som standsede den yderligere Udvikling af de begyndte Reformer, brøde ind over Landet, og Konge og Folk maatte bøie sig under den haarde Nødvendigheds Lov, men indtil den sidste Dag gjenfandt Folket hos sin Konge den utrættelige, den folkelige, fra Egenkjærlighed og Forfængelighed bortvendte Virksomhed, som igjennem et halvt Aarhundrede betegnede hans Regent liv, og med altid dybere Erkjendtlighed lærte Folket at paaskjønne Værdien af hans Alderdoms høihjertede Daad, derhar lagt Grunden til Udviklingen af Danmarks politiske Liv. Men medens Folket med Beemod og Kjærlighed dvæler ved Jhukommelsen af Frederik den Sjette, vender det, fuldt af Forventning og Tillid, sit blik mod den nye Hersker, Thronens ophøiede Arving. Folket erkjender den Lykke, at see en Fyrste pryde Thronen, som med redelig Villie til at fremme sit Folks Vel forener en rigtbegavet, ved Videnskab og ved Livserfaring oplyst og uddannet Aand; Folket erkjender, med Tak til Forsynet, Værdien af en Fyrste, som ved Ord og ved Gierning har viist sig fortrolig med Tidens store Spørgsmaal, isærdeleshed under Forhold som de nærværende, da Modsætninger, der ikke kunne udeblive, hvor klarere Bevidsthed paagner og Livets Betydning i dets forskjellige Retninger, mere end nogensinde kræve en forsonende Virksomhed fra oven, grundet i en høiere Anskuelse af Forholdet imellem Regjering og Folk, og vi lykønske Deres Majestæt til, at have overtaget Rigets Styrelse paa en Tid, da Statens udvortes Forhold synes at være gunstige, og saaledes den landsfaderlige Omhu kan være uforstyrret henvendt paa den Ordning af dens indre Anliggender og de Forbedringer, til hvilke der endnu stedse er umiskjendelig Trang, og til hvis Udførelse Deres Majestæts Viisdom vil vide at finde den fornødne Understøttelse hos Nationens indsigtsfulde Mænd. – Deres Majestæt har betegnet Deres Regjerings Begyndelse ved at skienke Hovedstaden en Communal-Forfatning, som vil fremkalde et friere, selvstændigt Borgerlig, saavelsom ved en Række af forberedende Foranstaltninger, navnlig sigtende til at iværksætte de Reformer i Henseende til Statens finantsielle Anliggender, om hvis Nødvendighed der i længere Tid har været ikkun een Stemme i Folket. Disse Foranstaltninger bestyrke det Haab, at Deres Majestæt ei vil træde tilbage for nogen Hindring, som kan frembyde sig imod en heldbringende, for den uvisse Fremtid betryggende Udvikling af vore Samfundsforhold, hvorved en nærmere Samvirken af Statens forskjellige Kræfter kan blive opnaaet, en kraftigere Folkeaand blive vakt til Statens sande Styrke i onde som i gode Dage. – Men idet Stændernes Forsamling saaledes i de af den forevigede Hersker grundlagte Jnstitutioner, i sin Konges Personlighed og i de af ham allerede trufne Regjerings-Foranstaltninger finder en Støtte for sine Forventninger og en lykkelig Fremtid, finder den tillige en ikke ringe Fortrøstnings Grund i Folket selv. Den Troskab og Hengivenhed mod Kongen og Fædreland, dertil alle Tider udmærkede det danske Folk, vil kraftigen understøtte enhver Deres Majestæts Jdræt for det almene Vel, og den større Selvbevidsthed og Modenhed, som tildeels er Frugten af Deres Majestæts forevigede Forgængers velgjørende Foranstaltninger, vil ikkun tjene til at give Folkets Troskab et fastere, ædlere Grundlag. – Deres Majestæt har gjentagne Gange henviist Ønsker og Andragender til Stændernes Forsamling. Vi vide, at Folkets Øine hvile paa vor Gierning, og vi ere os Tidspunktets Alvor og det Ansvaksfulde i Virksomheden, der forestaaer os, tilfulde bevidste. Men Stænderforsamlingen skal ei heller svigte Kongens og Folkets Tillid, eller forglemme den Regel, som Jnstitutionens ophøiede Stifter selv har foreskrevet: at Enhver i sin Nirksomhed alene haver at rette sig efter sin samvittighedsfulde Overbeviisning om, hvad der kan fremme det almindelige Vel." Det er ei andet muligt, end at der og flere Foranstaltninger kan til en Tid bestaae en Meningsforskjellighed imellem Folkets Udvalgte og Regjeringen; men ved gjentagen uhildet Overveielse og Drøftelse fra begge Sider, ved uforbeholden Tilkjendegivelse af Folkerepræsentanternes Overbeviisning vil det haabe vi tillidsfuldt – saadan Forskjellighed paa tilfredsstillende Maade vorde hævet, og Samstemmen tilveiebragt af Regjeringen og Folkets Anskuelser. Det er vor Bøn og tillige vort Haab, naar vi Jntet ville og Jntet søge uden Sandhed, at denne ogsaa vil lade sig finde, og at det derhos vil lykkes os at give den et Udtryk, som Folkets bedre Deel vil vedkjende sig som Yttring af dets Overbeviisning, og som Deres Majestæts Sandhed elskende Villie vil skienke Deres allerhøieste Opmærksomhed. Deres Majestæts troe Provindsialstænder nedbede Himlens Velsignelse over Deres Majestæt og vor ophøiede Dronning, at Sundhed og Styrke maa vorde dem forundte til gjennem et langt Liv at grundfæste vort Fædrenelands Lykke."