Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-13
Blandede Efterretninger. Brasilien, bekjendt som eet af de frugtbareste og rigeste Lande paa Jorden, er ved den portugisiske Regjerings Tilladelse for Colonister at nedsætte sig der, og ved de mange Omstændigheder, som tvinge en stor Deel Europæere i nyere Tider til Udvandring, blevet dobbelt mærkværdigt. Men Landet har saavel sin lyse som Skyggeside, siger G. H. von Langsdorff, i hans Bemærkninger over samme. "Uagtet Brasilien, med Undtagelse af den sydlige Pynt, ligger mellem Vendekredsene, saa hersker dog i en stor Deel af det anseelige Rige, og i Særdeleshed i Provindsen Rio Janeiro, en meget moderat Temperatur, som er en Virkning af det betydelige Antal store Floder, der gjennemstrømme Landet, og Egnens høje Beliggenhed i nogen Frastand fra Havet. Provindsen Rio Janeiro bestaaer af høie, bjergfulde og meget flade, lave Egne. J de sidste, hvor Heden er ligesaa stor som i andre tropiske Lande, dyrkes alle Ostindiens Colonialproducter og Krydertræer, der, ligesom Theeplanten og de mange af Orientens Frugttræer fortræffeligen lykkes her. Paa de næsten 3000 Fod høie Bjerge, der, med Undtagelse af de opdyrkede Steder, ere bedækkede indtil deres Toppe med nigjennemtrængelige Skove, avles de første Træer og alle Curopas Producter. Begunstiget af et Clima, hvor hverken de europæiske Egnes Kulde, eller de tropiske Landes vedholdende og trykkende Hede findes, staaer her Planteriget i den yppigste Væxt. De med evigt Grønt smykkede Træer, hvis høje Kroner prunke med mangefarvede Blomster, danne maleriske Grupper, der, omgivne af raslende Bække eller spillende Floder, yde det henrykte Øie de meest fortryllende Landskaber. Den rigeste og lykkeligste Jndbildningskraft og det fuldkomneste af Mennesker dannede Sprog, er ikke istand til, siger Forf., at naae, endog kun i fjern Henseende, Rigdomsfylden, og overhoved Skjønheden af denne Natur. Til Beviis paa, hvor frugtbar denne Jordbund er, anfører han Exemplet af een i Biergegnen af Estrella boende Jorddyrker, der høstede 500 Fold af en Sester Riis, han havde udsaaet. Af Velskkorn avles sædvanligen 120-130 Fold, i meget frugtbare Aar endog 200. Caffetræet, der i Vestindien giver aarligen i Gjennemsnit 1 1/4 Pd. Bønner, leverer i Brasilien i det mindste 23, og ikke sjeldent 56 Pd. - Dette skjønne Malerie af en frugtbar Egn formørkes ikke ved Skildringen, af frygtelige Storme og Orcaner, der i andre tropiske Lande ofte i faa Timer ødelægge alle Plantager, og forvandle Colonisternes Boliger til en Steenhob. Ogsaa de smitsomme Sygdomme, som i Vest- og Ostindien blive saa farlige for Curopæerne, ere her ubekiendte. Men den, som imidlertid vilde bedømme Brasilien herefter, og ansee Landet for et jordiske Paradis, hvor den lykkelige Beboer lever i Velstand og Overflødighed, vilde meget bedrage sig; thi ogsaa dette Land har, som hvert andet, sin Skyggeside. Mangelen paa Industrie gjør Livets Ophold i Hovedstaden og Egnen deromkring, yderst kostbart, ligesom den fuldkomne Mangel paa Landeveie og Transportmidler betager alle i det Jndere af Landet avlede Producter næsten alt Værd. Neppe vil man troe mig, siger Fort., naar jeg forsikkrer, at i hele Landet ikke findes en ordentlig Landevei; at de Caravaner, der, paa Ryggen af Muulesler, bringe Bomulden fra Minas novas, som ligger over 100 Mile fra Rio Janeiro, til denne Hovedstad, næsten lige for Portene af samme, have at kæmpe med de største Vanskeligheder. Bomuld og Bomulds varer, der lykkeligen have tilbagelagt denne Vei paa 3 1/2 Mile nær, maa her med Livsfare for Befordrerne, drage gjennem Sumpe, Moradser, og Floder, og ikke meldent gaae lige i Konge stadens Paasyn Muulæslerne og Driverne til Grunde. Saalænge den brasilianske Regjering ikke bærer Omsorg for den indere Handels Befordring, maa i dette Overflødighedens Land herske Elendighed og Fattigdom. Af de Fordele, der ere tilsikkrede den fremmede Colonist, der ved sin Ankomst faaer 200 Dages Pløieland, uden Vederlag, høster han ingen Nytte, naar han ikke eier betydelige Capitaler. Den, der, blottet for alle Pengemidler, vandrer til Brasilien, seer sig stedt i den sørgelige Nødvendighed, at tjene en Herre som Tjenestekarl, og kommer saaledes fra Fattigdomstilstanden i Trældom. Disse Ulykkeliges Stilling beroer da paa deres Beherskeres særegne Egenskaber. At i dette Tilfælde deres Skjebne i andre Climater, og navnligen i Nordamerica, skal være sørgeligere end i Brasilien, er en Paastand, som Forf. kun af Forkjerlighed for det Land, hvori han i mange Aar har boet, kunde fremsætte. Brasiliens skjønne og sunde Clima, den overordentlige Frugtbarhed af Jordbunden, i hvilken alle Verdens deles Frembringelser lykkes, og de Fordele, som Regjeringen har tilstaaet de Udvandrende, vil bevæge mange til at drage til dette meget lovende Land. De, der vide at sætte Priis paa Besiddelsen af Friheden, og i Nydelsen af samme søge Menneskets højeste Gode og det sikkreste Middel til at befordre et Lands Cultur og timelige Vel, ville begive sig til de nordamericanske Fristater, hvor Ligheden i Rettighederne sikkrer Enhver det fulde Brug af sine Kræfter. (Bemerckungen uber Brasilien, mit gewissenhafter Belebrung fur guswandernde Deutsche. Von G. H. von Langsdorff, 1821, og Erganz. Bl. zur Jen. Liter. Zeit. 1823, No. 39.) Africa semper aliquid novi offert, hedte det allerede i Oldtiden, og denne Sandhed bekræftes paa ny i den i afvigte Aar i London udkomne Reise i Sydafrica, foretaget efter det Londonske Missionsselskabs Begjering, indeholdende en Beretning om en anden Reise i det Jndere af dette Land, ved John Campbell, 2 Vol. Da Forf. gjorde en Vandring langs med Bredderne af Gomka, en liden Flod, der udgyder sig i Karrog, stødte han midt i Ørkenen paa en Mimosa, hvis livlige grønne Blade og Mængde glimrende Blomster tildrog sig hans Opmærksomhed. Den bestod af sytten lange Skud, der udgik fra dens gamle Stamme, og udbredte sin Skygge over en Omkreds af 66 Fod. - Blandt Booshuanas gives to vigtige Personer, Regn mageren og Lægen. Den første er en Bedrager, der ved alskøns Kneb forstaaer at narre Folket. Da Regn er der omgjængeligt nødvendig til Høsten, saa er det Regnmagerens Forretning, i Tørke, at samle Skyerne og tvinge dem til at give Regn. Han mangler aldrig Undskyldning, naar det slaaer Feil. Lægen, der for det meste giver sig af med Qvaksalverie, besidder den vist ikke ubetydelige Rettighed, at saalænge han befinder sig hos den Syge hører Alting i Huset ham til. Et Rør sættes af den Aarsag uden for Døren, som et Tegn paa, at Jngen maa træde ind uindbuden; Lægen har Fordring til alt det, som en Fremmed bærer paa sig. – Naar en Qvinde iblandt dem føder Tvillinger, dræbes den ene af dem. Alderdom, som hos de fleste andre Nationer æres og agtes, er her høist foragtet. En gammel Kone maatte for ikke længe siden omkomme af Sult i Lattakoo, af Mangel paa Kræfter, til selv at ernære sig, og siden blev hendes Legeme trukket ud af Byen, som om det kunde været af en Hund, for at fortæres af Ulvene. Deres Mangel paa menneskelig Folelse er saa stor, at en gammel Mand i Byen, ganske af Forsømmelse, virkeligen blev opædt af Hunde. Jmidlertid beskrives de dog som venlige mod hverandre, ømme mod deres Børn, og virkelig bedrøvede over deres Slætningers Død.