Berlingske Tidende, 1813-11-15
Hs. Majestæt Keiseren, som i denne Tingenes Stilling ikke længer kunde skienke sine Undersaatter Fredens Velgierninger, og haandhæve en lykkelig Neutralitet, i Midten af den uhyre Kampplads, som paa alle Sider omgav hans Stater, raadspurgte, ved det Parti han valgte, ikkuns sin Troskab mod de saa nylig oprettede Forhold, og det Haab, han endnu saa gierne nærede om, at hans Alliance med Frankrig skulde give ham sikrere Midler til at lade Viisdommens Raad trænge igiennem, sætte Grændser for uundgaaelige Ulykker og tiene til at giengive Europa Fred. (?) Ulykkeligviis forholdt det sig ikke saaledes: hverken de glimrende Fordele i Felttoget 1812, eller de uhørte Elendigheder, som betegnede dets Slutning, formaaede at give den franske Regierings Planer den Maadeholdsaand, der kunde have nyttet de første og formindsket Virkningerne af de sidste. (3. Hs. Majestæt greb ikke destomindre det Øieblik, da den giensidige Udtømmelse havde sagtnet Krigsoperationerne, forat giøre de krigsørende Magter Fredsforslag, hvilke han haabede vilde blive modtagne paa begge Sider med den Oprigtighed som havde bragt dem. Overbeviist om at de ikke vilde blive hørte, med mindre han understøttede dem med en Styrke, som kunde love det Partii, med hvilket han maatte vorde enig i Hensigter og Grundsætninger, Bistand af hans kraftige Medvirkning forat ende den store Strid (1), besluttede Tid en Alliance med Frankrig, som det siden overtraadte; men dets Fæstninger og Lande vare besatte. Beliggende midt imellem to store udrustede Magter, og Krigens Skueplads kunde det umuelig vedligeholde Neutralitet. Det slog sig til den Stærkeres Parti. Da Rusland sidenefter besatte dets Lande, modtog det Love og allierede sig med Rusland. Jngen af de Omstændigheder, som bestemte Preussens Skridt, existerede i Aaret 1812 eller existere i Aaret 1813 for Østerrig. J Aaret 1812 forenede det sig aldeles frivillig med den Sag det ansaae for den retfærdigste, med den, hvis Triumph meest gavnede dets Øiemed og Europas Jnteresse, hvis saa ængstelige Beskytter og saa ædelmodige Forsvarer det fremstiller sig at være. Det har ladet sit Blod rinde for at understøtte Frankrigs Sag; det udøser det i Aaret 1813 forat understøtte Modpartiet. Hvad maae Nationerne tænke? Hvad Dom ville de ikke fælde over en Regiering, som, ved at angribe idag hvad den forsvarede igaar, viser, at det hverken er Retfærd eller Politik der styrer dens Kabinets vigtigste Foretagender. (?) Det franske Kabinet veed bedre end noget andet, at Østerrig tilbød sin Alliance dengang da man end ikke haabede at erholde den; det veed, at hvis nogen Ting havde kunnet bevæge det til Krig, var det Visheden om, at Østerrig ikke alene ingen Deel vilde tage i Krigen imod det, men at det vilde deeltage deri for det: det veed at Østerrig, langt fra at raade fra Krigen, har opvakt den, at det, langt fra at frygte for den, har ønsket den; at det, langt fra at ville modsætte sig nye Udstykninger, har tænkt paa Sønderlemmelser, hvoraf det vilde tilvende sig Fordeel. (a) Det wienske Kabinet kunde ikke, siger det, haandhæve en lykkelig Neutralitet i Midten af en uhyre Kampplads, som omgav det paa alle Sider. - Vare da Omstændighederne ikke de samme som i Aaret 1806. Leveredes der ikke blodige Træfninger i Aarene 1806 og 1807 nær ved dets Territoriums Grændser, og bevarede det dog ikke for sine Undersaatter Fredens Velgierninger, haandhævede det ikke en lykkelig Neutralitet? - Men da den østerrigske Regiering tog Deel i Krigen, da den kiæmpede for Frankrigs Sag, raadspurgte den, siger den, "sin Troskab mod de nylig oprettede Forholde; en Troskal som ikke meere fortiener at raadspørges, da disse Forholde ere blevne mere end eet Aar gamle og endnu ere blevne nøiere knyttede ved en fornemlig Alliance; dersom man i nærværende Øieblik skal troe det, da var det ikke forat forsikre sig sine Udvidelser at det allierede sig med Frankrig i Aaret 1812, at det garanterede det alle sine Besiddelser, og tog Deel i Krigen; det var forat tiene Fredens Sag, og forat lade Viisdommens Raad trænge igiennem. Hvilken Fornuftlære, hvilken Beskedenhed, (!) Hvorledes har det wienske Kabinet bragt i Erfaring at det glimrende Held i Felttoget 1812 ikke har bibragt den franske Regierings Planer Maadeholdsaand? Havde det været vel underrettet vilde det have vidst, at Frankrigs Planer efter Slaget ved Moskowa vare maadeholdne og fredelige, og at man dengang, forsøgte Alt som kunde bringe Freden tilbage. (?) Det wienske Kabinet bruger et Slags Følgerigtighed i sine Jnconseqventser. Det giør i Aaret 1812 fælleds Sag med Frankrig, og det var, som det nu angiver, forat forhindre det fra at føre Krig mod Rusland. J Aaret 1813 ruster det sig for Preussen og Rusland, og det, som det siger, forat indgive dem Kierlighed til Freden. Disse Magter, som i Begyndelsen bleve hovmodige ved den Fremgang de skyldte Hændelsen, sagtnedes i deres i Følelser ved de paafaldende Fordeele Felttogets første Maaned bragte med sig; svækkede, overvundne lode de deres skuf sende Forhaabninger fare. Den østerrigske Regiering erklærer dem, at den ruster sig for deres Sag; den tilkiendegiver dem, at dens Armeer ere færdige til deres Forsvar, og idet den giver dem nye Kraft til Krigens Fortsættelse, udgiver den sig for at ville i opvække deres Lyst til Fred. Hvad skulde den da vel have gjort, Hierte tunge Middel, at henvende sig til sine Undersaatters Mod og Fædrenelandskierlighed. Den af ham foreslagne og af begge Parterne antagne Congres forsamlede sig midt under Krigsrustninger, som i Udfaldet af Underhandlingerne vilde giøre unyttige, hvis Keiserens Ønsker opfyldtes, men som i modsat Tilfælde ved nye Anstrængelser kunde lede til det fredelige Resultat, som Hs. Majestæt heller havde ønsket at opnaae uden Blodsudgydelse. (?)(Fortsættes.) dersom den havde villet opmuntre dem til Krigen? Den tilbød Rusland at paatage sig dens Byrder; den tilbød Preus see at forandre Krigens Skueplads. Den kaldte sine Allieredes Tropper hen paa sit eget Territorium, tilligemed alle de Byrdet der trykkede det preussiske. Den gav endelig Kabinettet i Petersburg det behageligste Skuespil for en russisk Keiser: Østerrig, hans naturlige Fiende, i Kamp mod Frankrig, hans nærværende Fiende. Havde det mienske Kabinet spurgt Klogskab til Raads, da vilde den have sagt: at man ikke slukker en Brand ved at give den nye Næring, at det ikke er viist at hengive sig for et Folk hvis Jnteresse er modsat og fremmed; endelig at det var uklogt at udsætte en Natton for alle Krigens Afvexlinger, der, efter saamange Ulykker, kunde vedblive at nyde Fredens Velsignelser. Men Ærgierrighed er ikke en Raadgiver der hylder Klogskab. (?) Forfatteren til denne Declaration forlader ikke den feilfulde Cirkel hvori han har indviklet sig. Rusland og Preussen vidste meget vel at Østerrig rustede sig imod Frankrig. Fra dette Øieblik af kunde de ikke meere ville Freden. Denne Følge af det mienske Kabinets Forholdsregler er alt for ivinefaldende til at den ikke skulde blive bragt med i Overslaget. (Fortsættes.)