Københavns Adresseavis, 1767-09-16
Anmærkninger. Beskrivelse over Mogolerne i JndostanDe indfødte Mogoler eller Jagatayer, ere i Henseende til deres Legemers Størrelse lig Europæerne, men almindeligen meget lige i Lemmerne voxne. Thi, som vor Autor melder, saa har han aldrig seet der nogen iblandt dem, som enten har været skiev eller vanskabt i nogen Maade, ja heller ikke hørt nogen som har været enfoldig, eller af Naturen toffet. Deres Ansigter ere meget fortergule, eller som Olien Farve, deres Haar ere som Agat=Stene, og meget striit men ikke kruset. Folk, som ere meget hvide eller skiønne, behager dem slet intet, efterdi det er de Spedalskes Farve, hvoraf der ere mangfoldige paa disse Grændser. De fleste Mahometaner, undtagen Præsterne og gamle Mænd, lader sig stedse barbere, men Haarene paa deres øverste Læber lader de voxe meget lange, og betager dem deres naturlige Farve formedelst Blye=Kamme, som de kjemmer dem med De rager og alt Haaret af deres Hoveder, og lader kun overJssen en Lok blive staaende, hvorved deres Prophere Mahomer, efter deres Jndbildning og Forventelse, skal trække dem lige ind i Himmelen. De barer i steden for Hatte eller Huer en Art af Turbaner, som ere gjorte af et Stykke smalt Callico, og som gaaer nogle Gange omkring Hovedet. Jndbyggerne er meestendeelen meget artige sædelige og høslige, saavel imod Fremmede som og imod hinanden. Naar de hilser, saa tager de ikke deres Hovedbind af, men giør, enten med Hovedet eller Legemet, en dyb Bukning, legger den høire Haand paa Brystet, og saaledes, i Forbigaaende, aflegger deres Compliment. De ringe og gemeene hilser deres Obermænd paa en meget ydmyg og nederdrægtig Maade. Thi de legger enten deres høire Haand, paa Jorden, og siden paa deres Pande. Eller de falder ned paa deres Knæ, og bukker sig saaledes med deres Hoveder til Jorden. Ved deres fortroeligere Hilsen, fatter de hinanden ved Kinden, eller ved Skiægget, og raaber: Baba, Fader, eller Bii, Broder. Deres sædvanlige Maade at hilse paa, naar de kommer tilsammen, er, Gud give Sundhed, jeg ønsker eder de Fattiges Bøn, eller, at en Lykke snart efter den anden maae møde Eder. De ringere Folk, som dependerer af andre, siger, jeg æder Eders Brød og Salt, som er saa meget sagt, som, jeg er Eders Tienere og til Eders befaling. Jndostanernes Klædedragt er i Almindelighed lige baade hos Store og Smaa, Rige og Fattige, og ee allene forskiellig, i henseende til Kostbarheden; thi de forandrer aldrig deres Moder. Deres Kiørte ler ere til Midten meget tætte om deres Liv, men derfra, og til noget neden for Knæene ere de videre, og Sømmen er meget breed. Disse Kiorteler bliver bundne fast med Baand af samme Slags Tøy, hvilket gemeenlig er hvidt Callico, til deres Skuldre, saa og til deres Lænder paa begge Sider, og paa samme Maade. Men saasom de ere dobbelte paa Brystet, saa bliver de og der bundne med samme Slags Baand, og de ere fra det venstre Arm=Hul, indtil midt paa Livet, meget tætte og nær ved hinanden. Ermerne ere meget lange og snevre, at de kan legge dem i Rynker, eller Folder, fra deres Albuer indtil Haand Leedene. Under denne Over=Kjortel, bærer de gemeenligen endnu en slettere af samme Tøy, men som er kortere og dannet som en Vest, og ellers bærer de ingen andre Klæder paa Over=Deelen af deres Legemer. Men nogle som ere Fornemmere, kaster iblant, naar Luften paa visse Tider om Dagen er koldere, end ellers, en stor viid Kiortel over den anden, som er forret med Silke, eller Callico, og iblant gjort af Engelsk Schar lagen; thi denne Farve holder de allermeest af. Under deres Kiorteller bære de lange Buxer, som gaaer ned til Anklerne, og ved den smale Deel af Beenene ere de lagde i Rynker eller Folder, de gaaer med bare Fødder (som ere saa reene som deres Hænder) i Skoene. Deres Hoved Dekke bestaaer af et langt Stykke Tøy, som er en halv Vard, halvanden Fod bred, og er gemeenlig hvidt, undertiden er det og til Prydelse i det mindste ved den ene Ende, igiennum draget med Silke, Guld eller Sølv Traade. Dette Klædemon, som de kalder en Sash, gaaer adskillige Gange omkring Hovedet, og gjor dem megen god Tieneste imod Sommer=Heeden; men da det tillige giør Hovederne alt for varme, saa forekommer de denne Uleylighed derved, at de bestandig klipper eller rager Haarene af. De haver Skierf af det samme Sash, som gaaer i det mindste 2 Gange omkring deres Liv, og begge Enderne hænger ned foran Der er kun liden Forskiel paa de Mahometanske Qvinders Klædedragt fra Mændenes. De bærer lige saadanne Kiør teler og Buxer, og binder allene deres Haar tilsammen med lange Baand, som hænger bag ned af Ryggen. De bærer, paa deres Hoveder et Dække eller Slør af Callico, som hænger ned over deres andre Klæder. De stikker ey allene Hui deres Ørelæpper, men endog rundt omtring i Kanten af Ørerne, hvori de har smaa Ringe hængende som ere gjorte af tynde og smale Stykker Guld eller Sølv, Ertz eller Jern, ligesom Personen er af Stand og Formue til. Den nederste Deel af deres venstre Næseboer er og igiennemboret, hvorudi de ogsaa efter Behag hænger Ringe af samme Metaller. Enderne af deres Guldringe slutter tilsammen som en Perle, og i den Henseende ere de hule. Men som Qvinderne af første Rang lader sig aldrig offentlig see, saa kand vor Autor ikke sige hvorledes de samme med Juveler ere pyntede. Men han har dog merket at nogle af de Fornemme som han har seet, har haaret store hule Ringe af emaileret Guld, Sølv eller Ertz omkring deres Haandleder, og neden om det tynde af deres Been, 2 eller 3 paa ethvert Leed, hvilket har foraarsaget en Klingren saasnart som de har bevæget sig. Beretning om Jndostans adskillige Nationer. Jndostan har mange Slags af Jndbyggere. Thi man finder der, foruden Hinduerne, Pataner eller Afghaner, Baluchier, Parsier, Mogoler, eller Tatarer, saa og adskillige Udlændinger, fornemmelig Jøder og Christne af alle Slags Secter, Alle disse, undtagen Hinduerne, som ere degamle Jndbyggere, har sat sig ned her, enten ved Erobringer, eller ved andre Tilfælde, da de enten formedelst Handelen ere blevne bevægede dertil, eller og formedelst Krig og Forfølgelser ere blevne tvungne til, at forlade deres Fæderneland. Hinduerne ere fra Begyndelsen, Landets rette Eiere, og de paastaaer, uagtet at de ere Vasaller og Underdaner af den store Mogel, stedse Overhaanden, som de og har, i henseende til Mængden; Thi naar de skulle lignes med de andre, omendskiønt man tog dem alle tilsammen, saa bleve disse, dog ikke meere end en mod hundrede at regne. Parsierne ere Efterkommere af de gamle Perser, som dyrkede og tilbade Jlden. Disse flygtede, for at undgaae Mahometanernes grumme Forfølgelser og Undertrykrelse, da de første Gang erobrede Persien, og komme i stor Mængde til Vands til Indien, hvor de satte sig ned paa den Vesterlige Halv=Øe, fornemmelig omkring Surat, hvor de endnu ere. Patanerne vare de selv samme, som Mogolerne tog Jndostan fra. Historie=Skriverne ere ikke eenige i henseende til deres Oprindelse. Nogle siger, de ere komne fra Patna eller Patana, som er en Provintz liggende paa hiin Side af Ganges Floden. Men det er Sandsynligere og rimeligere, at de stammer fra de samme Mahometaner, Tyrker, Perser og Araber, som i Aaret 1000 under Sultan Mahmud Gagni, gjorde sig første Gang Mester af Dehli og Multan. Tallet paa disse Folk, er over heele Indostan endnu meget stort, fornemmelig paa de Nordvestlige Grændser, henimod Rabul, Ghazna og Kandahar, hvorfra de, efter al Formodning, har deres Herkomst. De beboer endnu stedse de samme Provintzer af den Persiske Rige, hvor de under det Navn af Afghaner fornememelig ere bekiendte. Den Afskye, som de haver til Mogolerne, fordi de har drevet dem ud af deres egne Grændser, er meget stor, og da de ere meget hoffærdige, saa haver de endnu stedse Haab, at de igien skal eropre det, som de haver taget fra dem. De allerringeste iblant dem bruger ofte dette Mundheld: Jeg vil ikke være Konge af Dehli, dersom dette ikke skeer. Dette Folk er meget vilde og krigsk. De besidder nu mange af de Biergagtige Grændser, hvor nogle af dem har oprettet sig smaa Herskabs Herligheder, ligesom Rajaherne. De haver en Tid efter anden foraarsaget Mogolerne megen stor Uroe, de havde en stor Andeel i den Statens Forandring, som for faa Aar siden blev bragt i Stand i dette Rige af Nadir Scah. De Balluchier ere en anden Nation, som besidder adskillige Deele af Jndostan, paa den Vesterlige Kant af Sind eller Jn dus, og i Besynderlighed den Provinz Hajakhan. Men i Persien, hvorfra det synes, at de haver deres Oprindelse, ere de Eyere og Herrer af et langt større District; thi de haver udbredt sig over den heele vidtløftige Provintz Ma kran, og de hosliggende Grændser. De ere barbariske Folk, og meget hengivne til Røverie, og de beviser den Monark, hvis Underdaner de dog ere, ikkun liden Lydighed. Mogoler eller Jagatayer, ere nu omstunder Herrer af Jndostans og hvor de med en uomskrænket Magt næsten hersker over alle de øvrige. Til disse 5 Nationer kan vi endnu legge Europæerne, som der haver sat sig ned, i Særdeleshed Portugieserne, Spanier, Engellænder, Hollændere, Franske og Danske. De første satte sig lang med Kysterne af begge halv Øerne, og paa Øerne, fornemmelig med Magt; men bleve siden efter snart overalt fordrevne derfra igjen af Hollænderne. Spanierne bragte og noget med Vaabens Magt til sig, nemlig de Philippinske Øer, men de øvrige 3 Nationer satte sig der ned, enten ved en skikkelig Forening med Indbyggerne, eller med deres Kongers Tilladelse. Jblant disse adskillige ommeldte Nationer, ere de Hinduer og Parsier Hedninger, men de overgaaer alle de andre tilsammen, baade i skikkelig Opførsel og Levemaade, saa og i Dyders Udøvelse. De Pataner, Baluchier, og Mogler ere Mahometaner, Begge de første ere hengivne til Vaaben og Krig, og meget uroelige Hoveder, de rebel lerer for den ringeste Aarsag skyld, og plyndrer deres Naboer uden Forskiel. Jmidlertid ere de Pataner og Mogoler, i det mindste imellem dennem selv meget nøye Holdere over deres Love og Rettigheds Regler. Efter at vi nu saaledes haver givet vore Læsere dette almindelige Begreb om de adskillige udi Jndostan boende Folk, saa gaaer vi videre frem, og skriver noget udførligere og tre Slags af de samme, nemlig om de Mogoler, Hinduer og Parster. De fald.