Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1837-06-30
Fædrelandet. Naar man seer med hvilken vedholdende Jver de Blade, der fornemmelig gjøre Fædrelandets Anliggender til Gjenstand for deres Undersøgelser, fremdeles behandle 12 Mill. Spørgsmaalet, da kan dette vistnok ikke andet end glæde enhver, der indseer af hvor stor Vigtighed denne Sag er, thi her er ikke blot Tale om Banken, eller rettere Bankactionairene, skulle miste en meget betydelig Sum, men tillige om Bankbestyrelsen, eller en Samling af 15 Mænd, egenmægtigen kunne disponere over Bankens Eiendele, og om det staaer i deres Magt atter at tilbagekalde den sørgelige Periode, da Banken var et Rov for Finantserne, og hvis Følger blev, at Landets Borgere lede betydelige Tab. Det er naturligt at ikke Alle kunne være enige, hverken i Hovedsagen om de 12 Mill., eller i Bisagen og Bankbestyrelsens Competence, og saaledes har man da og i den senere Tid seet flere, der, deels maaskee fordi det var deres Overbeviisning, og deels fordi de meente at det vilde vinde Bifald hos høie Vedkommende, – have søgt ikke alene at frakiende Banken Ret til de omtvistede 12 Mill., men og paastaaet at Bankbestyrelsen maatte være berettiget til, om saadant af den ansaaes gavnligt, at træffe en mindelig Overeenskomst med Regjeringen. Hvor urigtig imidlertid denne Mening er, have saavel Fædrelandet, som Kjøbenhavnsposten i de sidst udkomne Nr. viist, i det nemlig fornemmelig Kjøbenhavnsposten viser, at Bankbestyrelsens Competence, kun kan yttre sig inden for de ved Octroyen afpælede Grændser, og det, at forklare eller fortolke Octroyen, naturligviis maa være udenfor baade dens og Regjeringens Competence. Antog man det modsatte Resultat, nemlig at Bank bestyrelsen var berettiget til at gaae udenfor Octroyen, da manglede man enhver Garantie for Vilkaarlighed, og da 9 samlede Repræsentanter lovgyldigen kunne tage en Beslutning, vilde en Majoritet af 5 Mænd kunne skalte og valte over Borgernes Formue efter et eget Tykke. – Som en Sag, der hermed staaer i nøie Forbindelse, fortjener det vistnok at bemærkes, at flere i den senere Tid have henvendt dem til Stænderdeputeret, Procurator Haagen, med Forespørgsel om han anseer det rigtigst under de nærværende mislige Omstændigheder at sælge Bankactierne, og om man ei vil udsætte sig for betydeligt Tab ved at beholde dem, naar Banken skulde tabe Sagen om de 12 Mill. Med Føie siger Haagen at det er tungt at 8 Mill. privat Formue, der udgjøre Bankens Grundfond- og som efter Kongens Løfte i det aabne Brev af 30te Juli 1813, skulde være og forblive dem tilhørende som deres Jndskud i Banken, ere ved en formeentlig Utydelighed i Loven gjorte i den Grad usikkre, at der, naar Finantsernes Paastand gaaer igjennem ikke bliver 1/4 Deel af Capitalen tilbage. Har imidlertid den blotte Paastand fra Finantsernes Side vakt en saadan almindelig Frygt, da kan man vistnok vente at Regjeringen ikke vil lade denne Uvished vedvare længe, eftersom det jo kun er ved Tillid, der, som Kjøbenhavnsposten siger, ikke kan skabes ved Lovbud, at Banken hidtil er gaaet fremDet er imidlertid ikke nok at denne Sag snart afgjøres, men det er og en absolut Nødvendighed at alle de hertil hørende Documenter nemlig Forhandlingerne og Beregningerne, der bleve opgjorte forinden Bankoctroyen udkom, først forelægges Publicum.