Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-01-13
Jnden jeg slutter har jeg endnu een Ting at afgjøre med Hr. S. Han fortæller Publicum i en Anmærkning, der staaer under den anden Spalte af hans Anmeldelse, at jeg, saavidt han veed, har indført min Bog paa Seminariet uden Autorisation. Dersom Hr. S. eller nogen Anden tvivler om Seminariets Direction eller sammes Forstander skal lede og styre Underviisningen, saa vil jeg til Oplysning for alle Vedkommende anføre § 57 af Reglementet for samtlige Skolelærer-Seminarier i Danmark, der lyder saaledes: "Forstanderen har Ret til at ordne det Jndvortes i Seminariet, og af de øvrige Lærere at fordre udført, hvad han finder tjenligt at anordne, saalænge det ikke strider mod de for Seminariet gjældende Anordninger eller den for samme opproberede Pland. Directionen har Overbestyrelsen af Seminariet, den skal paasee, at Reglementet overholdes, men, naar Underviisningen eller Anordningen af det Jndvortes ikke strider herimod, har Directionen Jntet dermed at gjøre. Men hvorfor har Hr. S. omtalt denne Sag, der aldeles ikke vedkommer Anmeldelsen af min Bog? Hvor har Hr. S. erholdt Oplysning om, at Bogen er indført paa Seminariet uden Autorisation? Dersom han staaer i den Formening, at jeg ei var berettiget dertil, saa veed han bedst selv, hvad man kalder den, der uden Nødvendighed anmelder Sligt; dersom han virkelig troer, at jeg har været berettiget til at gjøre, hvad jeg har gjort, spiller han ei heller nogen smuk Rolle, idet han træder offentlig frem og gjør Sit til at en anden Lærers Virksomhed lænkebindes. At Rectorerne ikke have Ret til at indføre den mindste (!) Bog uden Autorisation vedkommer jo slet ikke Sagen; thi deels er en Seminarieforstanders, Stilling ganske eiendommelig og heelt forskjellig fra en Rectors, deels gavner det jo ikke Rectorerne, hvis jeg berøves denne Rettighed, og det skader dem ikke, hvis jeg beholder den. Er det virkelig Hr. S's Mening, at Medlemmerne af Universitetsdirectionen bedre end Rectorerne ved de lærde Skoler kunne bedømme, hvilke Bøger der skulle bruges ved Underviisningen, Hr. S. siger endvidere, at det er farligt at lade en Seminarieforstander vælge de Bøger, der skulle bruges paa Seminariet. Vistnok er der Fare forbunden med at betroe en Mand Bestyrelsen af et Seminarium; thi paa Grund af vore Forhold er det saare vanskeligt at træffe en dygtig Mand; men har man været uheldig, da kan det kun lidt hjælpe, at man foreskriver ham de Lærebøger, han skal bruge, har man været heldig, da gjør man vistnok bedst i at lade ham afgjøre, hvilke Bøger der skulle lægges til Grund for Underviisningen. At forbyde en saadan Mand at bruge sine egne Lærebøger i de Fag, hvori han underviser, vilde i Almindelighed være en temmelig unyttig Forholdsregel; maa man ikke bruge det Trykte, saa kan man jo dictere, og maa man ikke dictere, saa har man jo det levende Ord, og det vil trænge igjennem til Trods for alle Bestemmelser. Jdet jeg herved slutter mit Svar til Hr. Silfverberg, maa jeg endnu bemærke, at jeg, hvormegen Opfordring jeg end maa have dertil, dog ikke oftere agter at svare, hvis Nogen paa den Maade vil recensere mine Bøger, min Tid og mine Penge ere mig kjærere, end at jeg skulde spilde dem, derpaa. De, som kjende mine Forhold, vide ogsaa, at jeg endnu kan have en meget vægtig Grund til at tie. Skaarup den 27 Decbr. 1847. Holberg.