Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-09-18
Det danske Blad Fædrelandet indeholder i sit forrige Onsdagsnumer Udkast til en, som det angives af nogle Slesvigere tilsigtet Petition til Hs. Majestæt, som gaaer ud paa at Flensborg i Fremtiden maatte bestemmes til Forsamlingssted for de slesvigske Provindsialstænder. Blandt Grunden for denne Begjæring er ogsaa taget Hensyn til de bekjendte Forhandlinger i den sidste slesvigske Stænderforsamling, og ved denne Leilighed anført som Factum, at en Deputeret er bleven bortviist af Stændersalen, fordi han har betjent sig af det danske Sprog. – Som den, der har været Præsident i den sidste slesvigske Stænderforsamling, finder jeg mig foranlediget til offentlig at erklære, at den anførte Paastand i Udkastet til Petitionen er usand. Den slesvigske Stændertidende 1ste B. S. 771 viser, at den Deputerede for Sønderborg kun af den Grund blev bortviist af Stændersalen, fordi han gjentagende vægrede sig for overeensstemmende med Bestemmelsen i 8 61 af Frdn. 15de Mai 1831 at underkaste sig Præsidentens Afgjørelse. At Præsidentens Kiendelse, som den Deputerede for Sønderborg ikke vilde føie sig efter, blev fremkaldt ved en Differents og Brugen af det danske Sprog, er for den Deputeredes udviisning af Stændersalen reent tilfældigt. Den Deputeredes Opsætsighed mod Præsidentens Kiendelse var Grunden, hvorpaa den Deputeredes udviisning af Stændersalen paafulgte, og den vilde have været følgen, hvad saa end Gjenstanden havde været for den af Præsidenten afgivne Beslutning. Det behøver vel ikke at bemærkes, at det er to væsenlig forskjellige Spørgsmaal, om en Deputeret i den slesvigske Stænderforsamling maa tale Dansk og om en Deputeret kan vægre sig ved at underkaste sig Præsidentens Kjendelse. En Fordreielse af det foregaaede, saaledes som den i det nævnte Petitions-Udkast, kan ikke have nogen anden Hensigt, naar den overhovedet har nogen Hensigt, end at forvirre Læsernes Dom, skjule den fuldkomne Forskjellighed af de to nysnævnte Spørgsmaal, og skyde det ene ind i det andets Sted. Kiel den 4de September 1843. Falck. Det skal altsaa være sandt, at en Deputeret er bleven udviist af den slesvigske Stændersal, fordi han har betjent sig af det danske Sprog; Grunden til hans Udviisning skal kun være den, at han ikke vilde underkaste sig Præsidentens Kiendelse; at denne angik Brugen af det danske Sprog var noget reent Tifældigt; om en Deputeret maatte tale Dansk i den slesvigske Stænderforsamling, og om han kunde vægre sig ved at adlyde Præsidenten, skulle være to væsenlig forskjellige Spørgsmaal, hvis Sammenblanding ikke kan have anden Hensigt end at forvirre Læsernes Dom Naar det siges at være noget reent Tilfældigt, af hvad Beskaffenhed Præsidentens Kiendelser ere, hvorpaa de gaae ud, naar Spørgsmaalet og Lydighed mod disse skal være væsenlig forskjelligt fra det om deres Jndhold, saa maa det være Etatsraad Falcks Mening, at disse Kiendelser ubetinget, uden mindste Hensyn til Jndholdet, skulle adlydes, eller med andre Ord, han vil hævde deres absolute Gyldighed. Etatsraad Falck tillægger altsaa en Præsident i en Stænderforsamling en aldeles ubegrændset Myndighed, han fortolker Stænder anordningens § 61 saaledes, at der ved den er forlehnet Præsidenten en Magt, der er større end den Kongen, som har givet Anordningen, besidder. Th. skjønt Kongen af Danmark kaldes en uindskrænket Souverain, der kun erkjender Gud over sig, og kunde, om han vilde, befale alle sine Undersaatter at frembringe Ducater, uden at disse lovligen kunde undlade at adlyde, saa er der dog Eet, som han efter Kongeloven ikke kan paabyde Nogen, det er at afsværge den augsburgske Confession. Men for Præsidenten i en dansk Stænderforsamling, mener Etatsraad Falck, gielder ikke engang denne Jndskrænkning, hans befaling skal adlydes, dens Jndhold være aldrig saa galt; han kan befale de Stænderdeputerede at tale Russisk, de skulle adlyde: han kan befale dem at tie som Muus, de skulle adlyde; han kan befale dem at staae paa Hovedet, de skulle adlyde eller kastes paa Døren, Vi have i Danmark en Lovfortolker, der hidtil er bleven anseet for den største i sit Slags, hvis dialectiske Fingre formaae at bøie og dreie Lovens stive Bogstav, som var det blødt Vox eller flydende Glas, for hvis Skarpsindighed alle Begreber ere af Gummielasticum, saa at de kunne indsnevres og udvides efter Øieblikkets Behov; men han falder totalt igjennem ved Siden af den kielske Retslærer, han er dog ikke kommen saavidt, at han kan gjøre Brød af Steene han vilde, trods sine mandarinske Sympathier og Colleger, dog gyse for en chinesisk Præsidentur i de danske Stænderforsamlinger. Men vi troe, at han langtfra er den eneste, der er bleven bange herover; vi troe, at Statsraadens Erklæring maa have jaget selv de ivrigste Schleswigholsteinere, der i Drømme have seet ham som Præsident i det storhertugeligenordalbingiske Conseil, en Skræk i Blodet; vi troe, at enhver fornuftig Mand, Etatsraaden selv medregnet, ved en Smule Eftertanke vil indsee, at den givne Fortolkning af § 61 umulig kan holde Stik, men at der virkelig er faste, uoverskridelige Grændser for en Præsidents Myndig(Sluttes.)