Politivennen, 1798-01-01
Uorden paa Landevejene. Den 89de § i Vejforordningen af 13 December 1793 befaler "at naar to Vogne møde hinanden paa Vejen bør enhver holde til højre Side." Uagtet jeg bestandig har holdt mig denne Befaling efterrettelig, saa er det dog ofte hendet at Vogne have mødt mig paa højre Side af Vejen uden at de have villet vige; Jeg har altsaa for at undgaae Ubehagelighed, været nødsaget til, tvertimod Forordningens Bud at dreje til den venstre. Det er især hendtes mig med de saa kaldte Foermandskarle, der ved at støde i Hornet, har tilkjendegivet mig deres Forret; den Ubehagelighed. at forlade Vejen, naar man staaer i dest Tanke at man har Ret til at blive paa den, helst med en belæsset Bogn og paa en Vej som der falder gjennem Nørreallee, har foranlediget, at jeg nøje har søgt Oplysning om Sagen. Ved at anstille den, har jeg blant andet i foranførte § af Vejforordningen fundet følgende Bestemmelse: "En tom Vogn, hedder det, bør vige for en belæsset og for en Karet eller Chaise; og enhver skal være pligtig at vige af Vejen for Posten og Postellioner, naar disse blæse i Hornet." Uagtet al den Skarpsindighed, al den systematiske Nøjagtighed, der udmærker Forord. af 13 Dec. 1793, saa er det dog vist at dette Membrum af den forekommer mig mindre tydeligt; men maaskee ligger Fejlen hos mig selv, i saa Fald vil mine eenfoldige Tanker, væxe saa langt fra at nedsætte den virkelige Værd denne Lovgivelse tilkommer, at den meget mere for de klogere, for den der blev betroet en mere udvidet Synstreds, end den der indskrænker mit Øje, vil vise sig i en større Glands. Enhver Periode i bemældte §, saaledes forekommer det mig, indeholder en almindelig Regel; "naar to Vogne møde hinanden paa Vejen, da bør enhver af dem holde si til højre Side; her er den første almindelige Regel. En tom Vogn, hedder det fremdeles, bør vige for en belæsset," her er den anden; men hvorledes foreenes Den? to Tilfælde kan kun tænkes, enten er begge Sætninger at ansee som almindelige Regler, eller er den sidste en Undtagelse fra den første. Det første indeholder udentvivl Modsigelse; thi det Tilfælde, da en Vogn skal vige for en anden kan efter mine Tanker aldrig indtreffe, naar begge i Følge den første Sætning holde til den højre Side. Den sidste Sætning skal altsaa være en Undtagelse, fra den første, Forordningen vil altsaa sige: belæssede Vogne, Kareter og Chaiser maa fare hvorsomhelst de vil, enhver anden Vogn er forbundet til at vige for dem, hvad enten den saa kommer paa venstre eller højre Side. Er dette end billigt i Hensigt til de belæssede Vogne, der overalt trænge til den bedste Vej, saa synes det dog som der kunne siges adskilligt i Hensigt til Kareter og Chaiser; er en Holsteensk Vogn f. Ex. ikke ligesaa umagelig at køre til Side med som en Karet eller Chaise, hvorfor vil man give en fuld og malicieus Kusk Vaaben i Hænderne til at chikanere Folk paa en offentlig Vej hvor enhver bør have Ret at fare ubehindret? kan ikke enhver holde paa sin Side af Vejen? Sandeligen! jeg tør neppe troe at dette er Anordningens Meening - dog jeg gaaer videre. "Enhver hedder det endelig, skal vige af Vejen for Poste og Postillioner, naar de blæse i Hornet." Hvorledes foreenes nu denne Sætning med de foregaaende? Er dette atter en Undtagelse, fra den allerede anførte Undtagelse? Hvilken Besynderlighed! og dog forekommer denne Gisning mig rimeligere end nogen anden; altsaa skal de alle i Almindelighed og belæssede Vogne, Kareter og Chaiser i Særdeleshed vige til Side for den blæsende Post og Postillion. Jeg finder intet Nerus imellem disse Bestemmelser; heller ikke ere de byggede paa de billigheds og Retfærdigheds Principer, der udmerker sig som denne Lovgivnings Hovedpiller. Skal en belæsset Vogn vige for en tom, naar den blot føres af en Postillion? Hvad forstaaes ved Postillion, er det enhver Foermandskarl der kører en Tour, om det saa ikke var længer end til Dyrehaugen; og af hvad Aarsag skal man vige af Vejen for ham, naar han ingen Læs har, er det da altid sagt at de der køre med Fragtvogne altid har mere Hastværk end alle andre; i al Sandhed! disse Spørgsmaale besvares vanskeligen; saa meget er vist at Befalingen ikke synes aldeles billig; man kan ikke med Vished sige om de Karle over hvilke jeg i Begyndelsen klagede, havde Ret eller ikke; altsaa troer jeg mig beføjet til at kalde deres Opførsel, Uorden, da den strider imod mit Begreb om Ret; ønskeligt var det at see en tydeligere Bestemmelse i denne Henseende.