JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
Da ikke alle de Studerende kunne samles paanye, som have underskrevet den Adresse til Hr. Prof. Clausen, der har foranlediget Grundtvigs Svar i No. 76 af dette Blad, troer Jndsenderen, der selv er En af dem, og mener tilfulde at kjende de Øvriges Mening i denne Henseende, paa deres Vegne at turde bemærke Følgende: Vi vide vel, at Kjærlighed kan gjøre blind; men vi vide tillige med os selv, at vor Kjærlighed til Sandhed er større end vor Kjærlighed til Prof. Clausen, og at vi ikke vilde krænke den større Kjærlighed for at fyldestgjøre den mindre. Derhos troe vi, at ogsaa Had kan gjøre blind, og give derfor Grundtvig sin Anmærkning tilbage til egen Anvendelse. Men hvad vi her egentlig ville, det er: gjøre Læseren opmærksom paa den Uredelighed, hvormed Grundtvig gaaer tilværks mod ham, en Uredelighed, der kun lidet passer sig for den Mand, som nylig i Adresavisen med Uskylds Mine pukkede paa sin Redelighed. Han siger: " naar. Eders Lærer ei vil have den kristelige Troesbekiendelse til Troesregel, da er han ei min Broder i Kristo et formildet Udtryk, som i Kirkens Gjenmæle hedder: da staaer han i Spidsen for Guds Ords Foragtere i Landet). Maae nu ikke Enhver troe, at Clausen har nægtet at antage den kristelige Troesbekjendelse, der de 3 Troesartikle? See vi nu hen til S. 837, da finde vi, at Prof. Clausen selv gjør Bekjendelsen af, at vi antage de 3 Troesartikler til betingelse for Jndlemmelsen i den kristne Menighed; hvorledes kan da Grundtvig, paastaae det Modsatte, Udentvivl har han overseet den Forskjel, som der er mellem en kristelig Troesregel, der er af Gud umiddelbar givet, nemlig Bibelen, og en kristelig Troesregel, som kun har menneskelig Autoritæt, nemlig de 3 Troesartikle, og de øvrige Symboler i den protestantiske Kirke. Eller vil Grundtvig bekjende sig til den papistiske Vildfarelse, at sætte Menneskeord ved Siden, af eller over det guddommelige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
En anden Uredelighed gjør Grundtvig sig skyldig i, naar han paastaaer, at Clausen fremlægger en Troesbekiendelse, der er aldeles afvigende fra Kirkens constitutive Grundsætninger. Thi ved disse Ord maae den Læser, som ei har Prof. Clausens Bog ved Haanden, forledes til at troe, at Clausen har foreslaaet nye Troesartikle. Men paa det citerede Sted (Pag. 337) findes kun et Forslag til Forandring i den geistlige Embeds-Eed, eller rettere, kun til en bestemtere Udvikling af de i samme indeholdte Sætninger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
Pastor Grundtvig veed meget vel, at den mindste Part af hans Læsere have Leilighed til selv at læse Prof. Clausens Bog, men at den langt større Deel maa lade sig nøie med hans Uddrag deraf. Er det da nu smukt, at vælge sine Udtryk saaledes, at Læserne maae forledes til at tiltroe Clausen, hvad Grundtvig selv meget vel veed, han hverken har sagt eller meent, Venlig Advarsel. Da jeg hører, man i Bladene skal have begyndt at tage den alvorlige Sag om christelig Tro og Bekiendelse lystig, og i den Anledning giækkes med mig, saa vil jeg nu, ubeseet, erindre Modstanderne om, at det er naturlig mit ømme Sted, saa de maae ikke vente at kunne lille mig ret længe, før jeg leer høit. Da jeg nu er viis paa, de nødig vil see de Leende paa min Side, hvad dog, med saa latterlig en Viisdom, som den jeg har at bekæmpe, let kunde skee, beder jeg dem holde op i Tide, da det er høistrimeligt, at faaer jeg først begyndt at høste med det krumme Sværd, som jeg ved denne Leilighed nødig vil bruge, turde jeg have ondt ved at ramme Maal og Maade. Denne Advarsel kan jeg give, og nogen Spot kan jeg taale, fordi neppe Nogen tvivler paa, jeg jo fra denne Side kan rede for mig; men saasnart jeg seer, der er Fare for, at Spotten kan overføres fra mig paa den Kirke, jeg tjener, og den Tro jeg forkynder, da vente man ingen Skaansel; thi sandelig, det er et Ord, hvormed jeg ikke spøger, da drager jeg Sværdet og bryder Balgen, og hvad der da end times mig, skal Kirken dog, med Guds Hielp, faae Lovat staae uspottet, saalænge der er Staal i mit Sværd og Pil i mit Kogger! N. F. S. Grundtvig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
(Jndsendt.) Enhver Fugl synger med sit Næb Den, som har nogle Aars Erfaring, vil vist, ved at tænke sig tilbage i Tiden, have befunden, at der mellem Fortids og Nutids Anskuelsesmaade og Meningsyttring hersker megen Forskjellighed og Uovereensstemmelse i flere Videnskabsfag. Skribenten forbeholder sig nu undertiden et Spillerum i Udviklingen af sin Tænkning og Foredrag, affatter og fremstiller sine Meninger og Sætninger paa en saa bestemt, forblommet og tvetydig Maade, at Mankan antage det for hvad Man vil, Noget eller slet Jntet. Det er klog Manoeuvre, at sætte sine Ord paa Skruer, opkaste Tvivl, og udgive sine egne Meninger for andres, hvorved Man, dog tillige faaer sagt, hvad Man ønsker at sige. Hensigten hermed være hvad den vil, saa er dog saa meget vist, at et saadant Foredrag og en saadan Fremfærd, især i Religionssager, udi et Land, hvor Præste- og Kirkelærerne ved Eed have forpligtet sig at hylde en vis bestemt Troesbekiendelse, er til Forargelse, og hos Mange, der give sig af med at tænke over sin aandelige Tilstand og det Tilkommende, opvækker ængstelig Forvirring, der foruroliger Sind og Samvittighed. Det kan derfor neppe misbilliges, om Nogen, som troer sig dertil at have Kald, med Alvorlighed, advarer mod saadan utilladelig Licents.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
(Jndsendt.) Min Ven paa Landet! Du spørger mig hvad Nyt er her Jeg svarer saa, det er vel værd At jeg Dig derom skriver: At Troe er een og ikke to, Den Tanke gjør os begge froe Og evig Trøst os giver. En geistlig Mand saa lærd og stor, Vor Christi Lære kalder Ord, Dem uddøde Sprog maae tolke. Det læg Mand lægger Hjertet nær, Hans Grublen bliver ham for svær, Den piner ham som Dolke. En Prædikant med luend Mod, Mod hiin paa Stand i Skranken stod Med kirkelig Gjenmæle: Flux farer for den Første frem Vel Snese fire, nærved fem, Som Røst med Skraal vil qvæle. O! lad os ønske os og hver, Som Christi Lære have kjer, At ei den Strid vi agte. Lad os ei vakle i den Troe, Som ene gav vor Siel sin ReDen Christus selv os bragte. Vort bedste Haab maae staae derhen Gud vil de Stridere skienke den Saa saare simple Tanke, At kjæmpe i de døde Sprog, Hvori først skreves Troens Bog: Det ingen Læg kan anke. Gud seer jo hvad i Hjertet boer, Kan fromt de enes om hans Or Da laane vi dem Øre. De da oplue høit vor Bryst, Vor Siel de bringe salig Lyst, Naar Christi Ord de føre. Forestaaende 4 Stykker ere de sidste, der i Skilderiet i denne Strid optages, ligesom ei heller noget i Dagen, Striden vedkommende, bliver indrykket. Thaarup. Skulle vi optage O og Ai vort Alphabet? (Jndsendt.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
Besvarelse paa de, i nyeste Skilderie af Kjøbenhavn No. 3537, og i Randers Avis No. 89, indrykte Yttringer om Geistlighedens Coelibat. (Fortsættelse; see forr. No.) Naar Forfatteren derimod omtaler den danske Geistligheds nærværende Fattigdom, da vilde det være stridende mod Sandhed, om det benægtedes, at Standen ved Foranstaltninger, som ere skete siden Perioden omtrent 1793, jo har tabt mere og mere af det, den umueligt, jeg vil ei alene sige til anstændigt, men til nødtørftigste Udkomme, for sig og Familier kunde undvære. Det er ogsaa en Sandhed, at den i sin nærværende Forfatning umueligen kan bestaae.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
Da den franske Revolutions Jdeer, ligesom et Hav, der havde gjennembrudt sine Dæmninger, overstrømmede Europa, da gik dens rædsomme Vande hen over alle Sandheder, ogsaa over de Guds Ords evige Sandheder, som aldrig kunne og aldrig skulle omstyrtes, hvilke for en Tid skjultes i denne Syndflods ugudelige Bølger. Disse evige Sandheder, uden for hvilke Mennesket vandrer som et usselt Rov for alle Løgnens Uhyrer, skulde hedde Løgn og Præste bedragerie, og deres Prædikanter Mørkhedens Venner, Løgnere og Bedragere, ligesom al legitim Regjering Despotisme, og hver lovlig Regent en Despot eller Tyran. Det var nu ei at undre over, at denne ærværdige Stand, uafladeligen bagvasket, og af de Stormænd, som vare vundne for hine Ugudelighedens og Vantroens Lærdomme, hadet, maatte lide. Tonen var idelig de havde alt for meget; de gjorde derfor liden eller ingen Nytte; dehavde fede og rige Tiender; de vare snarere skadelige for Oplysningen end de vare gavnlige; de kunde reent undværes. Paa den anden Side ophøiedes hvad Bonde og Borger kunde vinde, naar de kom til at nyde, om kun for en Deel, det, som disse unyttige Mennesker levede i Overflødighed med, ret som om den danske protestantiske Geistlighed endnu havde været i Besiddelse af katholske Rigdomme. Betænkes nu, at saaledes lød ei Enkeltes, men Tidens, Aands vældige Stemme, mon dette da kunde blive uden Følger: Nei, det galdt da, hvad Frelseren sagde for sin Dommer: "Nu er det eders Tid, det er Mørkhedens Magt." Sandheden maatte, som dens Konge- og Herre fordum saa ofte, søge Ørken. Men - Kornprisernes dybe Fald, tilligemed øvrige Naturalproducters, foraarsagede i den seneste Tid, at de Skaar, som gjordes i Geistlighedens Jndtægter, bleve, hvad man dog vist ei kunde forudsee, aldeles ødelæggende. Med et haanligt Blik kaster nu Forfatteren i Skilderiet Øiet til vor Geistlighed, som en aldeles ødelagt Stand, der har tabt sin Agtelse. Nu skal der ingen Redning være for den uden Coelibatet. Dette er Usandhed. Herren har endnu Sine, som ville forkynde denne vigtig Sag, saaledes som den i Sandhed forholder sig, for Thronen, og paa denne sidder sjette Frederik, hin vise og eiegode. Hans Visdom vil ei lade denne faste Støtte for hans Undersaatters timelige og evige Lyksalighed falde, han vil være for viis til at sætte en for 300 Aar siden forraadnet colibatisk Pille i dens Sted. Han vil føle, at han er begge Dele, Konge og Biskop.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
Man har ogsaa havt flere Exempler paa Usandheden af hvad Forfatteren har paastaaet, flere ganske nye, og sidst vil jeg kun nævne den offentlige Hæder, som Menighederne i Aalborg, af alle Stænder, beviste deres elskede og høitagtede Jubellærer Hr. Stiftsprovst Schierup. Det var jo dog sandeligen en Hæder, som alene vistes ham af Skjønsomhed over et velført christeligt Læreembede, en Ære, som denne bedagede Christendommens Lærer vist har tilbagegivet den Naadens Gud, den alene tilhørte, ydmyg erkjendende, at vi ere intet af os selv.Men nogen Sandhed er der, fra en anden Side betragtet, i hvad Forfatteren siger. Naar Mange af Sandens Medlemmer maa staae tilbage med hvad de skylde baade det Offentlige og Private, naar Nøden udsætter dem for idelige retlige Forfølgelser, naar de trænge til at laane, trygle, naar de aldeles ikke ere istand til at vedligeholde nogen udvortes Værdighed: da agtes de ikke af dem, som især see hen til saadanne udvortes Omstændigheder, og, forsaavidt Almuen, og flere end Almuen, henvende Øinene til nærværende Forfatning, da kan det siges, at Standen er fjunken i sin Agtelse. Desto ærværdigere er Standen i den Ædel tænkendes Øine, naar den ligefuldt, skjøndt sukkende, arbeider for hundrede tusinders dens Medborgeres timelige og evige Lyksalighed, og selv Lidende trøster alle Lidende. Naar Forfatteren derfor berører, at det Tabte bør Geistligheden tilbagegives, og naar han taler om andre nye Emolumenter, som burde den tillægges, da har han Ret, og det er ingenlunde at tvivle om, at vor vise Regjering jo indseer det, og drager derfor den mueligste Omsorg. (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
Jndenlandske Efterretninger. Odense d. 23 Septbr. Paa det i Tirsdags afholdte Egeskovs Marked vare Priserne omtrent saaledes: for Sædehvede forlangtes 4 Rbd., Sæderug kostede 3 Rbd. Tønden, Boghvedegryn 3 Mk. a 3 Mk. 8 s. Skjeppen, 1 Tønde Herregaards=Smør fra 50 til 60 Rbd., Ejæs, 4 Mk. a 4 Mk. 4 s. Stykket. En god Hest betaltes med 100 Rbd. - J nogle Dage have vi havt en trykkende Lummervarme med stærke Regnbyger og Torden af og til, som i Onsdags Eftermiddag trak her over Byen med især eet meget stærkt Lynglimt og Skrald. Saavidt, vides, er dog ingen Skade derved anrettet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
Aalborg. Paa Markedet d. 16 Septbr. vare Priserne: Rug 15 a 16 Mk., Byg 8 a 9 Mk., Havre 1 Rbd. Tdn.; Beder 15 a 18 Mk. Stkt.; Malkekøer 12 a 15 Rbd.; Smør 16 a 18 s. Pd.; Ost 5 a 6 Mk. Lpd.; Æg 14 a 16 s. Snesen; Ænder 2 Mk. 8 s. Parret; Gjæs 3 Mk. 8 s. Stk.; Kyllinger 10 a 12 s. Stk.; Duer 1 Mk. Parret; Hørlærred 28 a 30 sk. Alen, Blaarlærred, 24 a 26 s. - Paa Leerups Marked den 14de og 15de betaltes en god Hest med 70 til 80 Rbd.; Køer med 8 til 12 Rbdlr.; Lam 9 a 10 Mk.; Smør 13 a 14 s. Pdt.; Ost 4 a 5 Mk. Lpd.; Ænder 24 a 28 sk. Parret, Duer 5 a 6 sk. Parret.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
Aalborg, d. 22 Septbr. Den 9de Sept. afbrændte et østen for Byen beliggende Sted, der tilhørte Hr. Proprietær Aarslev til Vei gaarden. Huset beboedes af en Fæster. - Ved det i Gaar holdte Marked i Nibe, betaltes Sæderugen med 16 til 18 Mk. Tdn.; Smør, 13 a 14 s. Pdt.; Gjæs 3 Mk. a 3 Mk. 8 s. Stk.; Ænder 2 Mk. Parret, Kyllinger 1 Mk. Parret; Duer 10 a 12 s. Parret; Hørlærred 28 a 30 s. Alen; Blaarlærred 24 s. Alen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
Blandede Efterretninger. Sverrig har havt to Konger, lige berømte som Helte, Gustav Adolph og Carl den Tolvte, der, skjøndt begge døde i Krigen, dog, som almindeligen antages, faldt for Morderhaand. Den førstes Død fortælles af Fr. L. v. Rango i hans Værk: Gustav Adolph der Grosse, König von Schweden, ein historisches Gemalde, Leipz. 1824, paa følgende Maade: "Kongen, i fuld Seir mod Fjendens venstre Fløi, faaer Efterretning om hans Jnfanteries Tilbagetog og hans venstre Fløis Skjebne. Med rolig Sindighed overdrager han Feldtmarschal Horn at forfølge Fjenden, og iler i Spidsen for det Steenbockske Regiment, i det Øjemed, at gjenoprette Ordenen blandt sine tilbagetrængte Tropper. Piilsaar bærer ham hans ædle Ganger hen til det Punkt, hvor hans Jnfanterie heftigst trænges. Det Stenbockske Regiments Escadron umager sig forgjeves for, at følge sin Konge. Kun omgiven af faa Ryttere og Hertug Albert af Sachsen-Lauenborg, fører hans Kortsynethed ham for nær hen til de fjendtlige Linier. Hans venstre Arm blev saaret af en Musketkugle. J det samme Øjeblik kommer det Steenbockske Regiment galoperende. Rytterne see deres Konge saaret. "Kongen bløder - Kongen er skudt tilraaber den Ene den Anden. For at forebygge Følgerne af dette ulyksalige Udraab, undertrykker Gustav, Adolph de Smerter, der overvælde ham, og med munter Mine raaber han: "Det er intet : følger mig!" Med sønderknust Arm styrter, han løs paa Fjenden. Fægtningen bliver almindelig, men formedelst Tabet af det af hans Saar flydende Blod en Afmagt nær, vendte han sig til Hertug Albert af Sachsen Lauenborg. Bring mig, sagde han til ham, uden at det gjør nogen Opsigt, ud af Trængslen. Hertugen, der var bleven fra Begyndelsen af ved Kongens Side, ligesom hans Skygge, ledte ham af den venstre Fløi til. Paa denne Vei, fjernet fra sine Tropper, følte Kongen et andet Skud i Ryggen. "Jeg har nok, Broder!" raaber han med døende Røst og segner fra Hesten. "Frels Du Dit Liv." - Et tredie Skud kaster ham med det Udraab: Gud til Jorden. Hans flygtende, med Blod bedækkede Hest, gjennemflyver de svenske Geleder og aabenbarer Kongens skrækkelige Skjebne. Fnysende af Harme trænger hans Rytterie frem, for at redde Monarken, som det troer at være i Fare. Men lemlæstet og livløs ligger han paa Jorden. For at frarive Fjenden det hellige Liig begyndes en haardnakket Kamp, og den uforglemmelige Konges med Saar bedækkede Legeme bliver begravet blandt gemene Lig. - Man har en vis Person mistænkt forat have været Kongens Morder, men beviist er det ikke, og de vigtigste Historieskrivere modsige sig selv. Menke har skrevet en heel Afhandling: de dubia Gustavi Adolphi, Suecorum Regis, gade. De fleste Forfattere stemme overeens deri, at Kongen rammedes af to Pistolskud; dog fra hvem de kom fortælles paa forskjellig Maade.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
Da nu henved to Aarhundreder siden denne ulykkelige Begivenhed indtraf, ere henvundne, uden at man i denne lange Række af Aar har kunnet kommet til nogen Vished i saa Henseende, saa synes det rimeligt, at Sagens Sammenhæng, nok for evig vil blive skjult for hver Dødeligs Øie med et tæt Slør, som det næsten ikke er værd mere at gjennemtrænge, da man, hvis den sørgelige Formodning virkeligen skulde stadfæstes, kun vilde see Krønikens Blade befudlede med endnu en Kongemorders Skjændselsnavn, om hvis Tilværelse man nu er i en lykkelig Uvidenhed. Hvad Sully var for Henrik den Fjerde, det var Oxenstierna for Gustav Adolph. Da han engang fraraadte Kongen et alt for voveligt Foretagende, sagde denne: "Min gode Kantsler, J er alt for kold for mit Sindelag. Det kan vel være, Deres Majestæt, svarede Ministeren; men havde min Js ikke slaaet nogen Væde i Deres Jld, saa var Deres Majestæt allerede for adskillige Aar siden opbrændt. Oxenstjerna var den første, der i en Tale, han holdt i en Forsamling i Heilbronn 1633, gav Gustav Tilnavnet den Store. - Da Kongen af en Musketkugle blev streifet i Skulderen og maatte lade sig bære bort fra Valpladsen, droge ogsaa hans Soldater bort, da de ikke kunde forudsee, hvorledes det vilde gaae dem. Kantsler Oxenstierne tiltalte Kongen skarpt og besvoer ham, mere at skaane sin høie Person. Men han fik til Svar: "Gud vil ikke ophøre at være almægtig, om end jeg ikke var i Live mere." Da Saarlægen ikke kunde faae Kuglen ud, sagde Gustav Adolph: "Lad den sidde, det er en Amindelse, vi ikke bør skamme os ved." Kongen førte altid, selv under Vaabnenes Gny Hugs Grotius's berømte Værk: de jure belli et pacis hos sig og læste det. J den første Deel af vindiciæ Grotionæ siges, at hiin Værk blev fundet efter Slaget ved Lützen i Kongens Telt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
Den svenske Regjering har tilkjøbt sig et Manuskript, indeholdende den som Minister i Spidsen for Anliggenderne, fra 179296, staaende Baron Renterholm historiske og politiske Iagttagelser, hvori der skal findes mange vigtige Oplysninger over Perioden fra 177292.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
De have hidtil ligget i det udenlandske Departements Archiv og skulle i Fremtiden opbevares i Rigsarchivet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
J et Stykke om Brillers Brug, som læses i Lesefrüchte, 1 B., 22 St., ivrer Forf. meget imod de skadelige Følger af den mangelagtige Form eller den slette Bearbeidelse af de Briller, som Nürnberg, ja selv Paris og London levere, og hvis Udbredelse saa ubetinget tillades. Er da ikke Øiet, siger Forf., Menneskets konstigste og ædleste Organ, Skulle Briller, der fordærve Øinene, ikke ligesaa godt være en Gjenstand for det medicinske Polities Opmærksomhed, som Qvaksalveres Lægemidler, Gjøre da disse Menneskene mindre ulykkelige end hine? Jeg skulde troe, at den Familiefader, der ved et Par slette Briller mister sit Syn, er ligesaa meget at beklage, som Huusmoderen, der formedelst Lehnhards Mirakeldrik, begræder et sygeligt Legeme."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
Kjøbenhavns Børs, den 27 Septbr. 1825. Hamburg 2 M.a vista 209 Species 212.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
Specier solgtes til 12 Rbmk. 11 12 s. Bank-Disconto 5 pCt. Norske Speciessedler. pr. 100 Specier. Svenske Sedler. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R.) Dito Dito. . . . . . . . Nationalbank Obligationer. Dito Dito. . . . . . . .
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
Hamborger Laan af 1819. Bmk. 3000 Dito Dito Bmk. 4000 6 pC. norsk Laan, ved Hambro & Søn. 4 pC. Dito nye . . . . . Asiatiske Actier . . . . . . ere udstædte. -L. Sterling. 1 L. Sterl. beregnet til 14 Bmk.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
En dannet Familie tilbyder sig for en mo Reflecterende behage at melde sig i Admiralgade, 102 i Stuen. 190 1/2 Rbd. Sdl. 51 1/2 52 Rbs. Tegn. 92 Rbd. Sedl. i Banco. (af Laanet 4 Febr. 1820) 102 1/2 103 Rbd. r. S. 109 109 1/2 i Sedler. 100 - Banco. 100 - Banco. 105 1/2 106 i Banco. 97 1/2 98 i Banco. 89 1/2 90 i Sedler 3 pC. nye danske Oblig., 3 M. efter at samme derat Betaling at modtage et eller tvende Drengebørn, som skulle anbringes til Studeringer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-27
Paa de i dette Blad No. 73 imod mine geographiske Formodninger om adskillige af vore Stæders og Byers Navne og disses Oprindelse i Engelland, fremsatte Tvivl, skal jeg ikke undlade at svare og give nærmere Oplysninger, saasnart jeg kommer i Besiddelse af de dertil fornødne literaire Hjelpemidler. Den 15 Septbr. 1826. J. H. Larsen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-01
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Toogtyvende Aargang. No. 79. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 1 October 1825. Sollerød, d. 25 Septbr. 1825. Kjere TryNaar Flaccus synger: Jam satis terris nivis athve diræGrandinis misit pater . saa siger Du, rimeligviis: Nu Nok om Søllerød, min Ven, Du skrevet har, Saa jeg er moxen kjed af denne Patiar. Dog forhast Dig ikke i Din Dom, og døm ikke, som saa mange Mennesker have for Skik, efter Ydersiden, eller efter blotte Sandsynligheder; thi rigtigt nok finder Du denne min Epistel atter dateret Søllerød, og end vandrer jeg der, men jeg agter ikke denne Gang at omtale Landsbyen selv, men blot at levere nogle, paa mine Ride og Spadseretoure opsamlede enkelte Efterretninger og Et og Andet, som maaskee ikke tør være uden al Jnteresse, saavel for Dig, som for dem, der ville besøge Omegnen. Man har jo hele Bøger og Residentsernes og Musæernes meest vigtige Seeværdigheder; hvi skulde man da ikke ogsaa turde gjøre sine Venner opmærksomme paa Det, som har tildraget sig vor Opmærksomhed skjøndt det blot gjælder nogle Bonde byer &c. 2 Holte er en ikke liden Bye, en Fjerding vel fra Søllerød. Af Bygningerne udmærket sig den saakaldte Hovedgaard, som er en, i en simpel, men ædel, Stiil opført Bygning, der er prydet med et lidet Taarn, som lader sig tilsyne i stor Afstand; Udhusene ere af en betydelig Udstrækning. Gaarden har ypperlige Fiskeparker, hvori findes Karper, og skal, saavelsom Tørve moserne, være en god Indtægtskilde. Naar man - den behageligste Vei - gaaer did igjennem Kirkeskoven, da passerer man en Gaard, der tilhører 2de Brødre, som af Profession ere Hjulmænd, og udmærkede vindskibelige, da de forstaae at forarbeide alskens Ting, f. Ex. Komoder, Skabe og Ruller. Jeg saae en, der havde en, mig forhen ubekjendt, Indretning, som syntes at svare bedre til Hensigten end den, der findes ved de sædvanlige Ruller, hvilke, naar de sættes i Virksomhed, buldre tungt afsted, og ere belæssede med store Stene, da derimod Rullen qvæstionis er steenløs og fungerer med Lethed, og indtager mindre Plads end dens sædvanlige Brødre.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-01
Ved Nyemølle, et saare yndigt Sted, frydes Øiet ved en høi Bakke, paa hvis Top man finder magelige Bænke og en sjelden skjøn Udsigt. Man stiger op paa nogle, i Bakken indskaarne, Trappetrin, som ved Bræder hindres fra Udskred; Alt bekostet af Hr. Nelthrup, der og ved den nedenfor rindende Kilde har ladet fasthænge et stort forgyldt Sølvbæger, til Husvalelse for den forbigaaende Vandringsmand. Nyemølles og Ørholm Papiirsfabrik sysselsætter af den arbeidende Klasse 80 Personer, og brødføder deres Huustroer og Børn, eller ialt circa 150 Personer. Her findes 4 Værker, hvert med 2de Bøtter, 26 Jernpresser og 7 Hollændere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-01
Af Skrivpapir kan aarlig leveres circa 12,000 Riis.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-01
Som Supplement til de alt meddeelte Efterretninger om Brandvæsenet i Søllerød, meddeles endvidere, at hele Sognet har 24 Slange sprøiter (af hvilke især udmærket sig Dronning gaards, en engelsk Patentsprøite), 48 Brand vogne og 69 Vandtønder. Den dristige Hr. Nelthrup, som er Overbrandmester, har paa egen Bekostning forsynet hele Brandpersonalet med Skildter af Messing, og holder, roesværdigen, paa streng Orden.