Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1822-03-07
Løverdags Reengjørelse. J Endskjøndt Zantippeslog en Narpotte over Hovedet paa Soerntes, og han havde Koldsindighed nok til at taale det, og sagde kuns: jeg vidste nok, at efter stærke Tordenskrald sædvanligen kommer en stor Regn, saa troer jeg dog, at dersom vi havde den gamle Karl iblandt osnume stunder, kunde Man og Løverdagene sætte Prøve paa hans philosophiske Taalmodighed. Allarmen med Skuren og Reengjøren fornemmes ikke allene i vort Huus, thi jeg hører alle mine Venner klage over en almindelig Vandflød omLøverdagene. Kort sagt, det er en Feil hos vore Fruentimmer, og hvad de kalde blot Reenfærdighed, er en Uleilighed baade for Folks Forretninger, og for deres Helbred. Dersom jeg vilde give en Dagbog over en af vore Løverdage, troer jeg, at den vilde passe sig paa den halve Deel af Husene i Byen. Reenselses=Dagen begynder, ligesom Jødernes Sabbat, Fredag Aften, da vi blive beordrede, tidligen og i en Hast at gaae til Sengs, for at Spise=Stuen, kan blive skrubbet ud; eller vi blive pakkede sammen i et lidet Værelse, hvor vi ere færdige at blive qvalte, allene for at der kan gjøres reent. Naar saa Trapperne ere skurede, faae vi strax Ordre til at gaae op paa de bare House=Sokker, endskjøndt vi derved løbe Fare for at falde i en Trediedags=Feber, eller at faae Hævelse i Halsen. Tidliligen om Morgenen ringes Pigerne op, som da vide at klæde sig efter Dags Forretningen, som forestaaer. Endskjøndt de frerfarlige nok ud ellers, saa dog, naar Man seer dem i deres Løverdags Dragt, for at tage fat paa Støve=Ko steen og Gulv=Skrubben, skulde Man sværge paa, at de vare Tater=Qvinder eller Spaae=Kjerlinger. En af vore 2 Piger, som er lille og knøv paa sig, maa, for at gjøre sig beqvem til den Dags Gierning, gjøre sit Hovedtøi en halv Fod lavere, og sætte en flad og tæt sammenbunden Nathue paa, samt stige ned af de Stylter, som sædvanligen bæres i Steden for Skoe; og naar hun er af med dem, seer hun ud ligesom Titania, som var bleven forført af den lystige Skalk og Natvandrer, Niss Puge. Naar jeg skal ned for at faae Frokost, er jeg nødsaget til at vade i Vand over Skoene, og dersom jeg ikke styrer, min Kours meget rigtig, saa er jeg vis paa at falde overen Strippe, eller at støde mine Skinnebeen fordærvet paa en Støvekost. Veirliget haver intet med denne Vand-Forretning at bestille, det maae være Frost eller Snee, Tørre veir eller Regn: Huset maa dog gjøres reent den Dag; og medens der spises Frokost, maa alle Døre og Vinduer, sættes aabne, at det kan trække friskt, paa det at Værelserne desto hastigere kan tørres. Derover er jeg færdig til at døe, og er sikker paa at faae Kolden, dersom jeg ikke er forsynet med en foeret Kjole paa. Argumenter gielde intet. Madmoder og Tjenestepiger ere enige i denne fugtige Sammenrottelse, og der er intet andet for, end enten at svømme eller at drukne." Sommetider haver jeg bedet for et eller andet Værelse, som ikke haver været brugt Ugen igjennem; men alt forgjæves. Det Ord at toe er almindeligt, og alt maa flyde, fra Loftet til Kielderen. To eller tre Gange i mine Livsdage har jeg fordristet mig til at lige ind i Kjøkkenet til Kokkepigen. Men, vær vis paa, at ingen Furie kunde see, saa bister ud, som hun; Haaret hængde hende ned over Skuldrene; hun var kommet til at stylte paa et Par høie Træskoe; Retterbænken var skjult med Potter og Pander, og hun var i Ansigtet overalt besmurt med Støv og Soed. Dyrene endogsaa maae paa denne Exekutions=Dag skulke heni Kroge og Huller; Hundene maae med Halen imellem Beenene forføie sig ned i Stalden; og den fattige Huus=Kat maa sætte sig paa en Øltønde i Kielderen, som paa en Throne, og der murre sin Tid væk, indtil der bliver tørt igjen i Huset. Men dette er endnu ikke alle de Ulykker, som Løverdagen fører med sig. Min Kone og alle Pigerne ere ligesom de vare forgjorte med Fortrædelighed; de sætte alle eet og det samme Ansigt op, og jeg sværger ved Hebes Læber, at jeg i de første tolv Aar ikke haver seet et Løverdags=Smi paa deres Ansigter. Det er ikke nok med, at vi jages af eet Værelse i et andet, overskylles fra Kielderen til Loftet, vaskes ud af Huset, og ere færdige til at dræbes af Trækvind, (som er det værste, der kan være), men det svier end- ogsaa til vor Mave, saa Tarmene maae skrige i os. Jntet maa gjøres ureent, men alt maa gjemmes til Søndagen; Middags=Maaltidet maa bestaae af Levninger; Spiskammeret maa gjøres ryddeligt, endskjøndt Mad levningerne ere skimlede og Brødet mullent. Dersom en Ven, uden at agte paa sit eget Bedste, søger at bryde igjennem Forskandsningerne af Reengjørelses Redskaber, og kan vinde frem til Kaminen, saa gjøres tusinde Undskyldninger for Skidden=Løverdagen med et: "den gode Mand veed hvorledes det gaaer til om Løverdagen, Løverdag er allevegne Løverdagt efter det andet. Jeg sidder skamfuld over saadanne Undskyldninger; men Mediens og Persiens Love ville før give efter, end et tiltaget Tyrannie, som handthaves een Gang om Ugen i ethvert Huus. Jeg brækker ofte en Boutellie mere end sædvanligen, for at forekomme Feberen; thi der er ellers visseligen intet andet Raad derfor; men dersom der af Vandheld drypper en Draabe Viin paa det blank lakeerte Bord, saa reiser min Kone sig med en Værdighed, som en Prælat, og med en Bone=Klud arbeider, tyve Minutter imod Pletten.