Aarhuus Stifts-Tidende, 1817-11-22
Nr. 141. Aarhuus Stifts. Aar 1817. privilegerede. Kongelig allene Tidende. Adresse=Contoirs med Brevposterne. som førsendes. den 22de November. Sl Løverdagen. Maaske kunde det interessere dette Blads Læsere i Reformationsjudelaaret at læse Dr. Morten Luthers Testament, i en saavidt mueligt troe Oversættelse af Originalen saaledes som den findes i hans samlede Skrifter udgivne af Joh. Grorg Walch, 21de TomRachlese paa 270. Jeg Martinus Luther. Dr., bekiender med denne min Haandskrift at jeg haver givet min kiære og tro Ægtefælle Catharine til Livgeding, (eller hvorledes man ellers vil kalde det) paa hendes Levetid, at hun efter Behag paa beste Maade maae føre sig det til Nytte, og giver hende i Kraft af dette mit Brev paa denne nærværende Dag, nemlig det lille Gods Zulsderf, saaledes som jeg det haver kjøbt og indrettet, aldeles som jeg hidtil haver havt det. For det Andet, Huset Bru til Bolig som jeg haver kjøbt under min Wølfes Navn. For det Tredie, Bægrene og Klegodierne, saasom Ringe, Kiæder og Skuepenge af Guld og Sølv, som omtrent ere henved 1000 Gylden værd. - Dette giør jeg 1) fordi hun som en from, troe og ærlig Ægtefælle altid haver elsket og agtet mig, og ved Guds rige Velsignelse født og opdraget mig 5 levende Børn, hvilke endnu ere i Live, og Gud give det længe maae blive det. 2) fordi hun skal paatage sig og betale den Skyld, som jeg endnu er skyldig (saafremt jeg ikke i levende Live afdrager den) som kan være, omtrent som mig er bevidst, 450 Gylden. Dog kunde maaskee endmeer befindes. 3) og allermest derfor, fordi jeg vil, at hun skal have Raadighed over Børnene og disse ikke over hende, og at de skulle holde hende i Ære og være hende underkastede, som Gud haver befalet. Thi fuldeligen haver jeg seet og erfaret, hvorledes Diævelen hidser og ægger Børn imod dette Bud, ihvor fromme de end ere, ved ondskabsfulde og skumlende Tunger, fornemmeligen naar Mødrene ere Enker og Sønnerne erholde Ægtekoner Danten Ægtemænd og videre forrus nurum, nurus forrum. Thi mig tykkes, at Mødrene ville vorde de bedste Værger for deres egne Børn, og at de ville anvende saadant Gods og Livgeding ikke til Skade og Forfang. men snørere til Rytte og Gavn for dem, som er deres Kiød og Blod, og som de har baaret under deres Hierte. Og skulde hun efter min Død blive nødt til, eller iøvrigt aarsaget til, at forandre sig, (thi ei kan jeg sætte Gud noget Maal for fine Værket og sin Villie) saa tiltroer jeg hende dog og viser herved saadan min Tiltroe, at hun moderligen vil skikke sig imod vore fælleds Børn, og troeligen, som ret er, dele Alt med dem, det være sig Livgeringet eller det Øvrige. Og beder jeg herved underdanigst at Hans Chur i fyrstelig Schsiske Naade, min naadigste Herre Hertug, Johan Frederik vil naadigen saadan Skjænk og Livgeding beskytte og haandhæve. Ogsaa beder jeg alle mine gode Venner, at de ville være min kiære Caldarins (Lethens) Vidner, og hielpe til at undskylde hende om nogle unyttige Skumlere skulde ville besværre eller bagvaske hende, som om han hemmeligen skulde have negen Pengesværd hos sig, som hun vilde fravende eller underslaae for de stakkels Børn. Thi jeg bevidner, at der er ingen Pengesværd, uden Bægerne og Kone derne, som ovenfor meldter, i Livgeding t. Og vistnok kan hver Mand aabenbar giøre sig Regning herover, saasom man veed, hvormeget jeg har havt i Jndkomst af min naadige Herre, og at jeg eller ei haver havt nogen Hvid eller Krumme til Indtægt af Nogen, uden hvad Skiænk haver været, som ovenfor anført er under Kiensdierne og tildeels og stikker og findes i Skylden, da jeg dog af saadan Jndkomst og Skiænk har bygget og kjøbt meget og ført en stor og svær Huusholdning, saa at jeg selv med Andre maae erkiende det for en synderlig og underfuld Velsignelse, et jeg har kunne overkomme det og ei er det Under, at der er ingen rede Penge men saarere, at der er ingen større Skyld. Det beder jeg ogsaa derfor om, at Diævelen siden han ikke har kunnet komme mig nærmere, skulle vel allene af denne Aarsag paa alskiøns Maade antaste min kiære Catharine, fordi hun har været, og, Gud være lovet, endnu er Mandens, Dr. Martini ægte Hustroe. Endeligen beder jeg ogsaa Enhver, siden jeg i denne Skiænk eller Kiøgeding ei har brugt Juristernes Form og Ord, hvortil jeg har havt Aarsag) at man vil lade mig være den Person, som jeg dog i Sandhed er, nemlig som offentligen og baade bekiendt i Himlen raa Jorden og i Helvede, har noksom Anseelse og Autoritet, at man kan have Tro og Tillid til mig meer end til nogen Notarius. Thi da Gud, al Barmhiertigheds Fader har betroet mig fordømte, arme elendige Synder hans kiære Søns Evangelium, dertil ogsaa har gjort mig trofast og sanddru deri, og hidtil bevaret og befunden mig saadan, ogsaa Mange i Verden har antaget dette ved mig, og holdt mig for en Sandheds Lærer, uanseet Pavens Ban, Keiseres, Kongers, Fyrsters, Pavsters ja alle Diævles Harm: saa tør man jo meget mere troe mig i denne ringe Sag; synderligen siden min Haand er vel bekiendt her, haaber jeg det vil være nok, naar man kan sige og bevise: Dette er D. Martini Luthers (Guds Notarius og og Vidne i hans Evangelium, hans alverlige og velbetænkte Mening, med hans egen Haand og Segl. at bevise. Skeet og givet paa Cuphemie Dag 1542. M. Luther Ego Philippus Melanchion testor, hancesser et sententiam et roluntatem et manum Rererendi Domini D. Martini Lutheri, Præceptorie et Patris nostri carissimi. Ego Caspar Cruciger D. testor hancesse sententiam et voluntatem et manum reverendi D. Domini Martini Lutheri, carissimi patris nostri Qvare ipse med manu subscripsiEt Ego Johannes Bugenhagius, Pomeranus D. idem testor manu mea.