Viborger Samler, 1848-01-10
En Mærkværdighed har jeg endnu at beskrive Dem, inden jeg endnu forlader Paris. Det er et Menneske i den mystiske Tilstand, der kaldes den magnetiske Søvn, paa dens høieste Punct eller Clairvoyancens. En Magnetiseur har i denne Tid erhvervet sig en vis Berømhed her med en Sommambul. Han giver hver Løverdag Aften en offentlig Forestilling; men da der er saa stærk Tilstrømning til disse, dannede vi et Selskab og toge en privat seance, forleden Middag. En 8 a 9 Danske et Par Normænd, et Par Tydskere og en Russer samledes vi hos Magnetiseuren og bleve placerede omkring et Bord, ved Enden af hvilket der stod en Lænestol, hvori Somnambulentog Plads. Da Magnetiseuren havde strøget ham nogle Gange stærkt ned af Brystet mod Hjertekulen og ned af den høire Arm, gik nogle convulsiviske Trækninger over Somnambulens Ansigt; han giøvede nogle Gange og faldt i Søvn. Man lagde ham Bomuld over Øinene, og bandt tre Tørklæder derover, saa at endog Næsen var bedækket. Derpaa satte En af de Danske sig ved Bordet ligeoverfor ham og spillede et Parti Ecarte med ham, hvilket Somnambulen gjorde med samme Færdighed, som om hans Øine havde været aabne. J det andet eller tredie Spil sagde han, efter at have kjøbt flere Gange, inden han endnu havde rørt de sidste Kort: "Jeg har nu Kongen, marquerer altsaa et Point." Naar han tog sin Medspiller i Haanden, kunde han sige hans Kort. Man tog nu Bindet fra hans Øine og præsenterede ham en Bog, som En af de Tilstedeværende imidlertid havde hentet fra et Leiebibliothek i Nærheden. Han lagde Bogen paa Panden og læste nogle Linier; derefter lagde han den foran sig paa Bordet, tog et Stykke Papir og skrev et Par Linier, som han sagde skulde staae en halv Snees Sider under den, der laa opslaaet. Saavidt jeg erindrer var Sidernes Antal ikke ganske nøiagtigt; men Ordene fandtes imidlertid nogle Sider derfra, hvor han umuligt kunde have seet dem. Han greb derefter dens Haand, som han sidst havde spillet med, og sagde, at han havde en Ring paa den tredie Finger, der var til at lukke op- og inden hvilken der stod to Navne; af disse læste han det ene rigtigt. Jeg havde medtaget et Stykke Papir, hvorpaa jeg havde skrevet to Linier paa Dansk. Det var ikke alene lagt i en Convolut, men tillige indsvøbt i et dobbelt farvet Papir. Han sagde mig, efter at have grebet min Haand, at det første Hovedord var Magnetisme"; derefter begyndte han at ville skrive det næste Ord, men kom kun til de første Bogstaver hvo, hvorpaa han gav mig det tilbage med den Erklæring, at det var ham for vanskeligt i et aldeles fremmed Sprog, efter at han havde anstrænget sig saa meget. Jeg havde skrevet: Er Magnetismen, hvad Sjælens Udødelighed angaaer, et Modbeviis eller et Beviis." – En af de Tilstedeværende præsenterede fremdeles Somnambulen et Visitkort med et polsk Navn vel indsvøbt i Papir. Efterat han havde befølt det noget, skrev han: "Dr. Brillantovsky, hvilket var aldeles rigtigt, Russeren gav ham derpaa et Document, indhyllet i en russisk Avis, og sagde ham, at det indeholdt et Autograph af en berømt fransk Forfatter. Somnambulen skrev ogsaa strax efter paa et Stykke Papiir, Voltaire", hvorpaa Russeren reiste sig ligesom i Ærgrelse. En af Tydskerne præsenterede ham endelig sit Uhr, idet han spurgte: om han kunde læse det Navn der stod inden Kassen, og han læste det efter kort Betænkning. Endelig rakte een af de Tilstedeværende ham en Haarlok, og efterat have havt den imellem Fingrene et Øieblik, beskrev Somambulen ham, efter Sammes Erklæring, fuldkommen rigtigt den Person, der havde givet ham den. Der blev gjort endnu nogle flere Experimenter, som jeg dog ikke nøie erindrer, hvorefter Magnetiseuren vakte ham, ved at gjøre nogle Greb over hans Hoved, hvorpaa Selskabet opløste sig. Ved de allerfleste af de Experimenter, jeg har nævnet, ja ved dem alle, kunde der aldeles ikke være Tale om Bedrag eller charlatanistiske Kunstgreb. De foregik tydeligt og for Alles Øine, og ved flere af dem, f. Ex. ved det polske Visitkort, vidste kun den paagjældende Person, hvad der stod og hvad Convuluten indeholdt; hvad jeg da ogsaa kan bevidne om mig eget Papir. Det, som Somambulen her præsterede, var iøv, rigt ikke af de mærkværdigste Ting, som man beretter om Mennesker i Clairvoyancens Tilstand, men de vare tilstrækkelige til at bevise Magnetismens Sandhed."