Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1840-03-31
Hvad "Fædrelandet, hidtil ikke har formaaet, med Hensyn til den almindelige Jndignation, som dets Angreb paa Dr. Kalkar har vakt, – at besvare Klagerne og forsone de oprørte Meninger, - det synes nu "Folkebladet at have gjort et Forsøg paa ved en Artikel i No. 6061, hvori dets almeenagtede Redacteur har sat sig selv den vistnok saare priselige Opgave, at opklare og berigtige de Begreber, som i denne Sag ere komne i Bevægelse. Men jo mere denne Artikel anbefaler sig hos Læserne ved dens milde og rolige Tone, og jo høiere dens Forfatter, saavel efter hans hele Personlighed, som efter hans Stilling i Trykkefrihedsselskabet, staaer i det almindelige Omdømme, desto stærkere opfordrer den til Jndsigelse imod de Synsmaader, hvorefter den vil have "Fædrelandets Færd bedømt og undskyldt, om end ikke aldeles retfærdiggjort, idet at dens mod "Fædrelandet, udviste Mildhed og billighed, mildest talt, er en Haardhed og Ubillighed imod den Forurettede, og ligesom paany krænker den dybt saarede Retfærdighedsfølelse. Villigen istemmer jeg den høitagtede og mig personligen kjære Forfatters Yttringer: at det er et godt Tidens Tegn"at flere Mænd paa en meget alvorlig Maade have gjort Jndsigelse imod Fædrelandets Adfærd i denne Sag, og at man vover neppe formeget ved at antage, at disse Jndsigelser have fundet Gjenklang hos en stor Deel af Publikum. Dog er det ikke alene for Pressens Friheds Skyld, den jeg forøvrigt ogsaa hylder, men fornemmeligen for Sandhedens og Retfærdighedens Skyld, at jeg sander disse Yttringer, og jeg føier derfor med hjertelig Glæde til, at hine alvorlige Jndsigelser ere et godt og trøsteligt Tidens Tegn, som viser, at Politiken endnu ikke hos os saaledes har opslugt alle høiere og ædlere Jnteresser, at man under dens Banner ustraffet tør krænke de helligste Rettigheder. Men naar derimod, strax efter, den Formodning ligesom trænger sig frem, at de hæderligen bekjendte Mænd, som have følt sig opfordrede til skarp og bitter Modsigelse. som have opfattet Fædrelandets "Færd som reent personlig og underlagt den de sletteste Bevæggrunde, at de have ladet sig lede af en foruroligende Frygt for, at Raden ogsaa turde komme til dem eller Deres, da vises derved en Ubillighed, saavel mod hine Mænd, som mod Dr. Kalkaar, idet en saadan let henkastet Yttring kun altformeget er skikket til, hvad den dog sikkert ikke er beregnet paa, ligesom forud at svække Jndtrykket, af det for Kalkar hæderlige Vidnesbyrd, som den offentlig fra flere Sider udtalte Jndignation unægteligen indeholder; – en Ubillighed imod den uretfærdigt Angrebne, som man mindst kan være tilbøielig til at oversee i en Artikel, der til Gunst for Angriberen gjør saa store Fordringer til Billigheden. Jeg har intet Kald til at indlade mig paa en Undersøgelse om Journalistens Beføielse til Personalkritik i Almindelighed, eller om den rette Linie, hvorpaa han bør holde sig, naar han, sig selv til Fornøielse, vil give Regjeringen nyttige og Folket interessante Meddelelser og navngivne Embedssøgendes moralske Charakteer, - eller om den pligtmæssige Resignation, som i saadanne Tilfælde kan forlanges af de Undgjeldendes Fædrelandskjærlighed; men jeg tør dog mene, at det i ethvert enkelt Tilfælde, hvor Misbrug har fundet Sted, kun er en slet Undskyldning: at det er en lovlig og ingen selvtagen Magt, der er bleven misbrugt; at selv den interessanteste Bagvaskelse er fordømmelig, og at man vel bør vogte sig for, at sammenblande den hellige Fædrelandskjærlighed, enten med Frygten for, eller Kjærligheden til Fædrelandet. Men hvad jeg derimod levende har følt mig opfordret til, det er en Protest imod Retmæssigheden af det formildende Lys, hvori "Folkebladets Artikel, ikke uden paa Sandhedens og Retfærdighedens Bekostning, søger at fremstille-Fædrelandets Færd. Det er saaledes imod Sandheden, naar det antages, at Fædrelandet, er blevet misforstaaet, rigtignok ved egen Forseelse, - og naar det menes, at selv Artikelen i No. 65 vil ved en rolig Gjennemlæsning afgive tilstrækkeligt Vidnesbyrd om, at en saare agtværdig Hensigt og en rigtig Almeenerkjendelse har været tilstede og gjort sig gjeldende ved dens Affattelse. Dersom det skal kaldes en Misforstaaelse, at man ikke har forstaaet, at "Fædrelandets første Artikel hverken handler om Dr. Kalkar, eller og Lectorembedet i Sorøe, men kun om et Princip, ja kun egentlig var en Efterligning, efter fattig Leilighed, at Slaget ved Waterlod, da maa rigtignok enhver slet Tale blive misforstaaet, saasnart den der talede ilde finder, at det tjener ham bedst, at erklære, at han har meent Noget ganske andet end det han har sagt. Om der virkelig har været en saare agtværdig Hensigt tilstede hos Forfatteren, derom skal jeg ikke fordriste mig til at dømme, men at Artikelen bærer Vidnesbyrd om at en saadan har gjort sig gieldende ved dens Affattelse, det tør jeg frit benægte. Det er urigtigt at give Anledning til den Tro, at Fædrelandets Adfærd muligen kunde retfærdiggjøres ved Følelsen af en i Sagen selv liggende Nødvendighed. Jeg kan ikke opholde mig ved de Betragtninger som denne, let misforstaaelige Paastaand, der synes at indtage en Grundsætnings Plads, kunde give Anledning til; men vil kun med Hensyn til dens Anvendelse paa nærværende Sag, og i den sunde uhildede moralske Bevidstheds Navn, udtale den simple enfoldige Sandhed: at naar en Sag, selv den helligste, under visse givne Forholde, ikke kan fremmes uden ved et i sig selv slet og forkasteligt Middel (saasom Løgn, Bagvadskelse, underfundig Forbeholdenhed &c.), da er der i Sagen selv slet ingen Nødvendighed for at den skal fremmes, men tvertimod i de omgivende Forholde en høiere moralsk Nødvendighed for at den skal overlades til sig selv.