Berlingske Tidende, 1830-06-29
J den Algierske Vældes Periode, under begge Barbarossarne og de efter disse umiddelbart følgende Eftermænd, da Algierernes Søemagt overgik enhver europæisk, øvede de Søerøverie mod alle christelige Nationer uden Forskjel, men siden ere de en natur lig Følge af deres Leveviis og deres Forbrydelser - uophørligen sjunkne dybere og dybere; nu bestaaer deres hele Marine kun af 12 til 15 Krigsfartøier med omtrent 200 Kanoner. I nyere. Tider have de ogsaa fundet sig villige til at slutte Tractater med de Magter, som de frygtede, men dog kun imod aarlige Foræringer; men med de Magter, af hvilke de Intet have at frygte, slutte de aldrig en Tractat; derfor have de erklæret Paven, de mindre italienske Stater og Hansestæderne Krig, ikke fordi de i ringeste Maade havde Føje til at besvære sig over disse, men blot for atter at fylde deres tomme Skatkammer. I Henseende til disse Søerøvere finder ingen Anvendelse af Folkeretten Sted i de have selv villet det saa, thi de betragte det som et gyldigt Motiv til Krig, at sige til ethvert andet Folk. vi ville have Eders Eiendom, for at deele den imellem os, og Eders Personer, at J skulle tjene os som Trælle, Saaledes have de legitimeret enhver Krig, der erklæres imod dem. Nu besvære de sig over at den franske Consul har taget romerske Undersaatter under sin Beskyttelse. Sandt er det, at Frankrige i ældre Tractater, der sidste Gang bekræftedes den 29de Marts 1790, har beqvemmet sig til den vanærende (honteuse) Betingelse : ikke at laane sit Flag til fremmede Magters Skibe, der ere i Krig med den algierske Regjering, og ikke at beskytte disse, men den algierske Regjering havde aldeles ingen Grund, intet Paaskud til at erklære Paven Krig, uden det Ønske at plyndre hans Undersaatter, og denne Bevæggrund retfærdiggjør altsaa Krigen mod den selv. De Røverier, som den tyrkiske Milits i Algier begaae, udstrække sig over alle Lande mellem Marokko og Tunis, over Middelhavet og over det Land, der ligger i Afrikas store Ørken. Dette Land kaldes Kongeriget Algier, endskjøndt det beboes af en Mængde afhængige Nationer, der vel hvert Aar plyndres af Algiererne, men hvergang værge sig saameget de det formaae, Den laveste af de forskelige Beregninger over det algierske Kongeriges Udstrækning betegner et Omfang, der i det Mindste er ligesaa stor som Jtaliens, med et Clima og et Jordsmon, som i Skjønhed og Frugtbarhed endnu overgaaer hiin Halvøes; det er altsaa i Stand til at ernære dobbelt saa mange Jndvaanere som Jtalien har ; og virkelig havde det en saa talrig Folkemængde, saavel dengang da Afrika var den rigeste og lykkeligste af de romerske Provindser, som siden da Kalisernes Herredømme anden Gang gjengav det til Civilisation, der stiftede mange arabiske Universiteter, og paa en Tid, da hele Europa endnu var nedsjunket i Uvidenhed og Barbarie, gjorde Landet til Literaturens, til Videnskabers og Konsters Sæde. Men den algierske Militses tyranniske Aag har siden hvilet saa tungt paa Kongeriget Algier, at dets Befolkning nu er forringet til 2 1/2 Millioner Jndvaanere. Levningerne af Berbere, Maurer, Araber, spanske Moresker og Jøder. Det eneste Princip, som den algierske Regjering erkjender, er at berøve de ulykkelige Beboere Alt. Jkkun Kulogierne (af tyrkisk Æt), der tilligemed de vanslægtede Tyrker og Jøderne boe i Byerne, ere de eneste, der nyde en Slags Beskyttelse, dog kun i disse Byers snevre Omegn, hvor de have deres Marker og Hauger. Byerne, fordum blomstrende og med talrige Indvaanere, have nu ingen Jndustrie, ingen Handel, ingen Manufacturer meer; de fleste forvandles til Ruiner fra Dag til Dag. Jorderne i fjernere Egne dyrkes af Berbere og Maurer, som dog kun opholde sig der, saalænge Arbeidet varer, og flygte tilbage til Ørkenen, saasnart de have endt Høsten, af hvis Afgrøde de medtage en Deel og nedgrave Resten i Jorden. Hvert Aar drage Deyens Statholdere, de tre Beyer i Oran, Titeria og Constantine, ud med tre tyrkiske Korpser for at indkræve den aarlige Tribut af disse Nationer, eller rettere sagt for med Magt at fratage dem Alt, hvad de ere i Stand til at slæbe med sig. I 3 Lieues omkring Algier findes over 10,000 Hauger, i hvilke Jordsmonnets Frugtbarhed kjæmper med Arbeidernes Skjødesløshed og Udygtighed, der har ladet alle Frugter udarte. Kommer man udover de øvrige store Byers Grændseskjæl, saa har Jorden ingen Eier, Landet ingen Regjering. Den Første, der kommer, besaaer Markerne, for siden hemmeligen at hente Afgrøden; med denne flyer han, som om den var et Bytte, han havde frataget Fjenden. "Under denne Kamp til Contributionernes Udpresning, der aarligen fornyes, under denne Kamp imellem Barbarie og Røverie, har Menneskets Jndustrie ei allene lidt et stort Tab, men hvad langt vigtigere er, dets moralske Natur er bleven dybt nedværdiget; det forvorpneste af al Slags Herredømme har der høstet Frugter, som ere det værdige. Den souveraine Milits, skjøndt den tyrkiske Nations Afskum, er alligevel den mindst foragtelige Deel af Algiers Jndvaanere. Med al dens Ryggesløshed og Grusomhed har den dog bevaret Disciplin og Tapperhed, og dens Magt har givet den en vis udvortes Værdighed. Men alle de underkuede Folkeslag ere i en skrækkelig Grad udartede. Kuloglierne, hvis TakRenaudot anslaaer til 150,000, hvilke deres Forfædres Politik har udelukket fra Armeen og al Deeltagelse i Regjeringen, hengive sig til alle Laster. Hos Maurerne, Berberne og de spanske Moresker, der skjælve for deres Undertrykkere, findes nu intet Spor af deres Forfædres Mod; de have aldeles ingen Sands, hverken for Krigskonsten eller for Videnskaberne, ved hvilke de fordum udmærkede sig, og som de gjengave Europaa; ligesaa lidet for Manufacturerne, i hvilke deres Arbeider engang beundredes, eller for Agerdyrkningen, som de paa samme Tid dreve i Grenada og Valencia til den høieste Grad af Fuldkommenhed. Uophørligen derimerede af deres Tyranner, som i deres Talenter, i deres Velstand, i deres Credit, ikkun see Anledning til Frygt, ere de nu blot Populacen af den gamle mauriske Nation, berøvet al den sociale Superioritet, som fordum udgjorde dens Hæder. De af dem, der boe i Byerne, ere Drukkenbolte og Trælle, og de, der besatte sig med Agerdyrkning, men, naar Tyrkerne nærme sig, flygte til Ørkener og Bjerge, leve i den raaeste Vildhed. - Jøderne, ogsaa her foragtede af Alle, tør ikke engang slukke deres Tørst af de offentlige Brønde, før den ringeste Slave har drukket deraf.