Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-04-08
J Aalb. Av. skrives fra Kjøbenhavn af 4de. Det skal være blevet fornødent at trække den 10de Bataillon, som for den større Deel bestod af Slesvigere, tilbage fra det Slesvigske. - Vor talentfulde Politiker, Prof. Krieger, befinder sig i en sandsynlig politisk Mission i Sverrig. - Vi kunne fra aldeles sikker Kilde berette, at vor utrættelige Krigsminister har udarbeidet en fuldstændig Plan til en almindelig Nationalvæbning over hele Landet, der strax vil træde i Kraft saa hurtigt de først fornødne Rustninger imod Sønden nu ret snart ere tilendebragte. Landet vil blive inddeelt i Væbningsdistrikker og den fortræffelige Oberstl. Renoaard, som førte den første slesvigske Troppestare ud af Forrædernes Svælge er udseet til at indorganisere Folkevæbningen over Nørrejylland. - Den alderstegne Enkedronning Marie Sophie skal lægge den varmeste Følelse for Fædrelandets Sag for Dagen og havde erklæret, at have mistet en Datter fra det Øieblik hendes Svigersøn, Hertugen af Glücksborg, stillede sig i Oprørernes Rækker. - Beskednere Fordringer, til den udvortes Stilling, end den vore isandhed folkelige nye Ministre have opstillet, kan vistnok intet Lands nyere Bevægelser fremvise. Hvidt og Lehmann have aldeles renonceret paa Ministergaae, og Monrad og Tscherning tilkjendegivet at ville nøies med 2400 Rbd. Gage, Alle med Bibehold af deres nærværende andre Embeder og Pensioner. Dette gjælder naturligviis kun indtil at den tilkommende Rigsforsamling har fastsat Ministrenes Stilling. (Af et Veile Av., meddeelt paalideligt Privatbrev, dat. sydfor Apenrade den 4 April. Et af vore Dampskibe har iforgaars rekognosceret Fjorden til Flensborg, men intet Fjendtligt truffet. - Korvetten "Najaden ligger Station i Fjorden. - Kapitain Krenchel skal være underveis med en Brig og 5 Kanonbaade. Jeg tænker vi forblive her endnu nogle Dage, da vor Bestemmelse er at rykke sydefter med Armeen. De slesvigske Byers Fart faaer et svært Smæk iaar; det vil maaskee komme Jylland tilgode. - - Det er en forfærdelig Mængde Proklamationer, den provisoriske Regjering har kastet fra sig; de oversvømme Landet i den Grad, at Man ikke sjelden seer Baal, som lyser en halv Miil borte. - Alle Sømærker skulle være borttagne i Flensborg Fjord, Fædrelandet bemærker i Anledning af preussiske Troppers Jndrykken i Holsteen, efter først at have viist, at efter Wien. Schlusatte er ikke engang Forbundet, langt mindre den enkelte Forbundstat Preussen berettiget til at blande sig i Forbundsstaten Holsteens indre Anliggender, saalænge dennes legitime Hersker ikke paakalder Hielp eller er forhindret fra at paakalde den og at følgelig Preussen ved dette Skridt har traadt Forbundsloven under Fødder og med Tilsidesættelse af alle Formaliteter erklæret Hertugen af Holsteen Krig ved at falde ind i hans Land: Det kunde muligviis i den nærværende Stund, under Oprør indvendig og Angreb udenfra, være klogest, at betragte Preussens Angreb paa Holsteen som ikke vedkommende Danmark, saalænge det indskrænkede sig til en blot Besættelse af dette Hertugdømme, dersom det var tænkeligt, at Forbundet vilde finde sin Værdighed krænket ved Preussens Anmasselse, og føle sig kaldet til at beskytte Hertugen af Holsteen i hans lovlige Ret og kue Oprøret i Holsteen, uden at dette behøvede at koste Danmark Blod eller Penge; men dette er under den herskende Stemning i Tydskland lidet rimeligt. Dette var maaskee ogsaa tænkeligt, at de andre europæiske Stormagter, indseende, at Danmarks Tilværelse staaer paa Spil i en Krig med Preussen, vilde være end mere tilbøielige til at anvende deres Jndflydelse til at bilægge Striden, naar de saae Danmark vise det vistnok meget vidt drevne Maadehold, at nøies med at berolige Slesvig og forsvare Eideren, og forsøge Underhandling med Preussen og Holsteen, i Stedet for strax at tage Repressalier. Men det er overhoved farligt at sætte Maadehold mod Overgreb, Eftergivenhed mod Anmasselse. J alle Tilfælde har den tvivlsomme Mulighed af at undgaae den ulige Kamp ogsaa sin Grændse. - Dersom nemlig Preusserne kaste sig ind i den slesvigske Fæstning Rendsborg, dersom de gaae over Eideren, dersom den preussiske Regjering aabent tager Parti med anerkjender og understøtter Forræderne og Oprørerne, dersom den proklamerer Schleswigholstein og fordrer dets, ja maaskee hele Halvøens Jndlemmelse i det Forbund, som den selv har været den første til at bryde - saa er det i det mindste ikke længer muligt; saa har det lille Danmark Krig med det store Preussen, og det en Krig paa Liv og Død, som gjælder Kongens Krone og Folkets Selvstændighed, i lige Grad Nationens og Statens Existens. Saa maa vi kæmpe, kæmpe uden Frygt, med fast Mod og rolig Besindighed, kæmpe alle Mand, som kunne bære Vaaben og nogenlunde undværes fra Hjemmet, og kæmpe til sidste Mand. Enhver Fodsbred Land maa koste Blod, enhver Flekke blive et lille Saragossa. Det tør da nok hænde, at Preusserne finde det for besværligt, at gjøre Erobringer, og stikke Piben i Sækken og luske hjem. Man vil sige: vi kunne umulig holde dette ud ret længe med vor ringe Folkemængde, med vor lille Stats indskrænkede Kræfter. Men for det Første er vor Folkemængde slet ikke saa ringe, den er stor nok til at forsvare Landet, naar den bliver rigtig brugt og godt ledet. Slesvigs Terrain er ypperligt til en Forsvarskrig; det indeholder en stor Mængde Positioner, som det vil koste en Fjende store Anstrengelser at tage. Gjennem Fjordene kan Sømagten bestandig handle sammen med Landmagten, fra Øerne paa Kysterne kunne Flankebevægelser skee. En ringere Styrke kan her meget godt holde Stand mod en stærkere, især naar den ikke blot har en velsindet og velhavende Befolkning, men et enigt, begeistrende og opoffrende Folk bag ved sig. Hvad for det Andet vore Kræfter angaaer, saa huske Man vel, at vi have et Vaaben, der ikke blot kan bruges til Forsvar, men ogsaa til Angreb, og mod hvilket Preusserne, ja hele Tydskland, Jntet har at sætte: det er Flaaden. Hver en Trevl tydst Eiendom, som Østersøens Bølger bære eller nogen af dens Havne rummer, kunne vore Krydsere og Kapere hente, af Agtelse for vore Bomber ville de preussiske Søstæder maaskee være genereuse nok til at betale større Bidrag til vore Krigsomkostninger, end de erlægge til deres egen Regjerings. Altsaa, selv staaende ganske alene, den lille Stat mod den store, den Svage mod den Stærke, saa er Kampens Udfald slet ikke afgjort, Seir eller i alt Fald en ærefuld Fred ingen Umulighed. Bladet udvikler derpaa, at Faren bliver mindre, naar Man betragter den Opløsningstilstand, hvori det før stærke Preussen befinder sig, som desuden trues i Østen af en polsk Bevægelse og et muligt russisk Angreb og for Rhinpreussen zittrer ved den franske Republiks Nærhed og ved Forventningen om de tydske Republikaneres Jndfald, saa at det synes utroligt, at det skulde kunne kaste større Troppemasser ind paa Halvøen, end vi med vor egen Magt godt kunde modstaae og ikke rimeligt, at det ret længe vilde have Tid og Leilighed til at føre Krig for en saa slet Sag som Schleswig=Holstein. Bladet henviser endelig til, at vi vist ikke ville komme til at staae ene i Kampen. Frankerig og Engelland have garanteret Slesvigs Uadskillelighed fra Danmark; det er ingenlunde afgjort, at Lamartine vil ansee den af Ludvig Philip indgaaede Forpligtelse for hævet, og for Engellands Vedkommende (Statsminister Lehmann er reist derhen, rimeligviis for at søge Hjelp) er det ikke utroligt, at det er mere end et Rygte, naar selv berlinske Blade tale om Engellands Protest og Mellemkomst. Den svensk norske Regjering kan ligesaalidt som de Folk, den styrer, være blind for, at disse Staters nationale Selvstændighed og politiske Uafhængighed vilde være truet, hvis Tydskland eller Preussen opslugte Danmark, hvis det sort-rødegyldne eller gylden rød sorte - thi der føres herom en stor Strid i SchleswigHolstein - Flag viftede fra Skagen over mod den norske Broderkyst, og Kjøbenhavn, Skaanes naturlige Stapel- og Hovedstad, blev en tydsk Forbundshavn; den svensk norske Regjering, der, som Garantier for Wienertraktaten, protesterede mod Krakaus Jndlemmelse i Østerrig, den maa protestere og protestere ikke blot ved spagfærdige Noter, men, om det skal være, med Kugler og Krudt, mod enhver Krænkelse af det Danmarks Gebet, som den samme Wienertractat har garanteret; den maa selv om den nødig besluttede sig dertil, give efter for Folkenes Trang og Krav, hvoraf det ene aldrig vil kunne taale at see det andet i Dødsfare. Derfor, Medborgere, fast Mod og freidigt Haab, Faren er ikke saa stor, som den ved første Øiekast synes. Maaskee er det kun Preussens Mening at besætte Holsteen, maaskee vil det angribe os i Slesvig; men i saa Fald vil Kampen ikke være saa ulige, som den synes, og vi ville heller neppe komme til at staae ene i den. Saa lad da komme, hvad skal Lad os kun stole trygt paa Gud og den retfærdige Sag!