Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-09-10
Lissabon. (Sluttet.) Folkemængden i Lissabon er maaskee den roe ligste af alle Europas store Stæder. Et Par Politievagter ere tilstrækkelige for at vedligeholde Fred i Viinhusene og dæmpe Slagsmaal. Desuagtet taaler ikke Folket at de høiere Stænder tiltale det med Grovhed og de Skieldsord, som man paa andre Steder betiener sig af mod Almuen, vilde her blive besvarede med Knivstik Uagtet alle Politieforbud kan man aldrig faae den Skik afskaffet, at gaae med Knive hos sig, og der gaaer aldrig nogen Uge hen uden at nogle Mennesker blive saarede af Knivstik enten i Strid eller af Røvere paa Gaderne om Natten. Det hyppige Kortspil i Viinhusene og i andre Huse. især og Søn- og Helligdage, giver den meest Anledning til Klammerie, Til Hazardspil ere især Søefolkene hengivne; i Henseende til Nydelsen af Vinen ere Jndvaanerne temmelig maadelige. – Dovenskab og Lediggang ere almindelige Feil, som ere blevne meget befordrede ved de Rigdomme som bleve indbragte fra Brasilien. Har en Provincial ved Handel og Flid erhvervet sig Formue i Hovedstaden, saa er det sieldent at Sønnen træder i Faderens Fodspor. Har Faderen drevet Handel, saa skammer Sønnen sig derved, daser hellere Tiden hen, og tilsætter sin Formue. En falsk Undseelse er et Hovedtræk i Jndvaanernes Charakteer; i enhver Stand vil man synes at staae et Par Trin høiere end man virkelig giør, og lider derfor hellere Nød inden Dørre, naar man kun kan være galant paaklædt naar man gaaer ud (ligesaa hos os). - Et ganske eget Slags Folk ere de Kongelige Schaluproere, omtrent 50 i Tallet, og allene bestemte til denne Tieneste, fortrinlig smukke, store og stærke Folk vælges dertil. De erholde en anseelig maanedlig Løn, faae god Føde og blive prægtigt klædte. Da de blive betragtede som et Slagsmarinariske Hofnarre, hvis Jndfald ikke engang Monarken pleier at tage ilde op, saa betiene de sig altid og overalt af denne Friehed uden Hensyn til Personer og Sædvaner og give deres fri og raae Tajovittighed Tøilen. Det er et smukt Syn at see Monarken omgivet af disse Folk, feile paa sin lette og ziirlige, indvortes og udvortes herligt udsmykkede Chaluppe op af Tajofloden til eet af sine Lystslotte. En ligesaadan priviligeret Klasse af Spasmagere ere de Kaloseros, Kudskene paa et Slags Droscher, foran hvilken to Muulæsler ere forspændte; den ene bag ved den anden. Man skal vogte sig for at komme i Klammerie med dette Slags Folk; thi man kommer ingen Vei dermed, ved Drikkepenge faaer man dem ikke til at kjøre stærkere end de pleie, og vil man skiende paa dem, saa lade de Vognen staae stille, og man nødes til at træde ud af den midt i Gadeskarnet. Det er ikke længe siden at Damerne rede ud paa Mulæsler; en Tiener reed bag efter og stak den med et sords Redskab, naar den skulde gaae hurtigere; men holdt den tilbage i Halen, naar den gik for stærkt. Man seer kun faae elegante Karether. Adelen kjører allene med 4 Heste eller Mulæsler; men dens Vogne ere for det meste gammeldags og Hestene forsultede; men den lader sig altid ledsage af en Mængde Tienere i gammeldags og stygge Liberier. Naar en gammel Adelsmand rider ud, saa har han en Tiener efter sig; men hvis Hest har saadant Tøi paa, som om det var en Kiørehest. En Portugisisk Rytters Hestetøi, ligner meget det Mauriske, især deri, at Stigbøilen har et Træefutteral for Foden.