JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1805-01-01
Til Ober-Præsident, Borgemestere og Raad i København. Gjenpartens Rigtighed bevidner G. F. Lange. Uden at sige det mindste Ord om Oprindelsen, tør man dog haabe at nu, da man skriver 1805, vil det findes af vor Regjering, at denne partiske (forstaa partielle) Skat egner sig fuldkommen til Afskaffelse. Man vil blot opgive følgende Hvilepunkter for Tanken! 1) Naar Aarsagen ophører, ophører ogsaa Virkningen. H. G. Sogn er nu ikke længer af de mindste. 2) Siden Synagogen brændte, boer knap 50 jødiske Familier der. 3) De Jøder, der boe i de andre Sogne, optage jo ogsaa, som hiint Dokument udtrykker sig, Pladsen for Kristne. 4) De reformeerte og katholske Beboere betale intet til de Præster inden hvis Sognegrændser de boe, og det er dog tydeligt, at de gjøre det samme som Jøderne, thi de Herrer Vogelins og Møller have ved Kristne blot forstaaet dem, som de havde Jndkomster af.
Politivennen, 1805-01-01
Om Langebro. Hr. Sibbern har i sit Blad No. 162 spurgt, hvorfor gaaer det saa langsomt med Udbedringen af Langebro? Hans Aarsag til at spørge derom er, at det koster et Par Skilling ved Baad at lade sig oversætte. Maaskee veed Hr. Sibbern ikke, at Langebro ikke er en Stadens Bro, men en Bro, der er til for og tilhører Københavns Fortisikation. At den, med Tilladelse, og mod Betaling af Kørende, ellers er aaben til Færsel er ingen Mos, men en Godhed. At pukke paa en Ting, der blot er Godhed, røber Uskjønsomhed. For at Spørgsmaalet imidlertid ikke skal være uden sit Svar, da følger dette herved til Tjeneste. Der skal Tid til enhver Ting J. D. Kjær. Bommand ved Langebro og Oversætter der.
Politivennen, 1805-01-01
Bekjendtgjørelse. Den paaankede Brøstfældighed af Stenbroen i Kompagnistræde, er afhjulpet. Rodemester og Boghandler Hr. Malling har ikke endnu agtet paa den i No. 377 anførte Anke.
Politivennen, 1805-01-01
Uordener. 1) Uden for No. 44 paa Nørregade ere nogle meget slemt liggende Fortogsfliser. 2) Uden for No. 150 og 151 i Skidenstrædet staaer endnu den i dette Blad flere Gange paaankede indhængende Afviser. Da i denne Tid flere af Bladets Anker ere værdigede Brolægningsvæsenets Opmærksomhed, haaber Udgiveren ogsaa, at denne slemme Afviser rettes, eller hvad bedre var, reent borttages. 3) J Huset No. 5 i Klædeboderne, hvor Bogbinder Anthon og flere boer, har man i lang Tid havt den Vane, uden for Qvist Vinduerne paa Taget at lægge store Muursteensstykker for derpaa i Regn og Sol at sætte Urtepotter, og da sligt et Foretagende i Regn og Blæst kan være meget farligt for de paa Gaden forbigaaende; saa haaber man at Verten vil see dette Utilladelige forandret og bemmet. 4) J store Fiolstræde er paa Huset No. 181 en Skorsten, hvis øverste Murstene ere saa løse, og ligge saaledes, at de ved en stærk Storm meget let kunne blæses ned, og hvor farligt kunde ikke sligt Tilfælde vorde. 5) Uden for No. 188 i store Regnegade er en Fortogsflise, som ved sin Skævhed er yderst farlig. 6) Samme Uorden har, skjøndt engang paaanket, endnu Sted uden for Glashandlerne i Vimmelskaftet paa Hjørnet af Kokkegaden. 7) J store Regnegade er der ligeledes en skraaliggende Flise ved hvert af Hjørnerne af lille Regnegade. Onsdagen den 31te narrede Magito en stor Mængde Mennesker ud af Porten, uden at holde hvad han havde lovet. Da vi nu faae saa mange Mennesker af det Slags, burde vel snart tænkes paa en lille kriminal Coder for dem, hvor da en Straf vist vilde finde Sted for Firerplakatmageri. 9) Brolæggerne have skilt sig yderst slet ved det Stykke af Kørebroen uden for Bryggergaarden No. 47 i Kompagnistræde, i Løverdags Eftermiddag, som Vandmesterens Folk havde gravet, da de forlod det uden at stamre det, hvilket i dette fugtige Vejr har foraarsaget et Hul, som ifald det ikke hastig bliver istandsat, vil blive slemt.
Politivennen, 1805-01-01
Om Udringningen af Kongens Have. (Efter Jndsendt.) Den Tid Kongens Have bliver meest besøgt er unægtelig om Aftenen, og følgeligen enhver Uorden, der begaaes i Haven paa denne Tid større, end naar den blev begaaet en anden Tid paa Dagen; dette giver mig især Anledning til at gjøre Vedkommende opmærksomme paa den Uorden, at der om Aftenen ikke udringes af Haven nogen bestemt Tid, men beroer formodentligen paa hans Forgodtbefindende, som Udringer. Muligen beroer det og paa hvad enten der ere mange eller faa Spadserende i Haven, men at udringe tidligere end sædvanligt, fordi der ere Faa, er en Ubehagelighed for dem der den Aften ville benytte den af Haven, da de maae gaae tidligere ud af den end sædvanligen, eller maaskee endog finde Porten tilluft, naar de gaae dertil i den Formening endnu at kunne spadsere i den over en halv Time, (hvilket ofte haver været Tilfældet med mig. At anføre flere Ubehageligheder som denne Uorden medfører, for sikkert at kunne antage, at det maae være Enhvers ønske: at det blev paalagt Vedkommende at udringe af Haven en bestemt Tid, som offentligen blev bekjendtgjort og rettede sig efter Dagenes Til- og Aftagen, er vist nok ganske unødvendigt, da ved en saadan Bestemmelse Jngen blev udsat for de Ubehageligheder, som mange nu ere udsatte for.
Politivennen, 1805-01-01
Om Badetvang. Jeg kan ikke andet, end fortælle en Historie, som mødte mig i Gaar Eftermiddags, og som jeg i dette Øjeblik ikke forstaaer mig paa. Jeg kommer med et andet Menneske til Badehusene ved Langebro, for at benytte os af dem, men da ber var saa fuldt, at vi maatte have ventet længe, for at faae et Kammer til Brug, gik vi til den saakaldte Kjøkkenkurv, eller det Sted, der i en Retvinkel skyder ud i Vandet ikke langt fra Badehusene paa venstre Side, og forespurgte os hos Skildvagten om man maatte bade sig ber; men da denne lod os vide, at for hans Skyld maatte vi nok, men Vagten og Bommanden vilde nok ikke tillade det, forføjede vi os strax til den vagthavende Under Offiseer, som heller ingen rigtig Rede vidste i denne Sag, uden at han for nogle Aar siden havde havt en Ordre desangaaende, som nu var borte, men talte ellers immer om Skillingsmanden eller Bommanden, som den der var hans Mand eller til hvem han henholdt sig. Han gik derpaa med os til bemeldte Bommand, som, da UnderOffiseren spurgte ham, om der ikke var en Ordre for, at Jngen maatte bade sig i Kokkenkurven, vidste intet andet at svare, end med Hidsighed at hande paa, at der for forrige Aar i en - Gud veed hvilken - Bog, stod en Ordre, som forbød Badning paa dette Sted, men for i Aar kunde han ikke fremvise nogen saadan Ordre, og endelig ved Uhøflighed at lade os vide, at hvis vi prøvede paa at bade os der, skulde han lade os arrestere. Denne Begivenhed forekommer mig heel besynderlig. Allerede det at Soldaten lader enhver gaae ubehindret ved Køkkenkurven, og først, naar man vil til at kaste Klæderne, ganske eftergivende og ubestemt siger. For min Skyld maae De gjerne bade Dem; men de maae takke Dem selv for, om Bommanden eller Vagten kommer og tager Klæderne fra dem, synes mig lidt underligt; da man ellers er vant til at høre det sædvanlige. Juruek, eller andre platte Myndigheds Ord, hvilke dog i al Fald ere et Tegn til, at de grunde sig paa en expres Ordre hvilket man ikke kan opdage her, men staaer derimod i Tvivl om hvad man skal giøre, især naar man hører, at Bommanden er ligesom det magnin hen, som gjennemkrydser baade Vagtens og den posthavende Soldats ustadige Forbud, og man veed, at han har sine Badehuse i Nærheden, som da ikke vilde skaffe sine 8 ss. af hver, som badede sig i Kokkenkurven. Om ogsaa virkelig al Badning var forbuden her, - altsaa af gyldige Grunde, saa var det at ønske, at Skildvagten bestemt kunde sige Folk det, thi at en vagthavende Underoffiser paa sin Post skal spørge Skillingsmanden ved Langebro om sine Ordres, det synes mig meget upassende, og at lade sig sige af denne Mand, at han vil lade en arrestere, ifald man overtræder hans Befaling paa et offentligt Sted, hvor der er Vagt, det er overmaade ærgerligt. Mange med mig ønskede sikkert at vide, hvorledes dette i sig selv hænger sammen og maa hænge sammen, for at de Ubehageligheder, som maa være en uudeblivelig Følge af nærværende Uvished, kunde forebygges. Khavn., d. 1ste August 1898. Anderson, Student. Regentsen.
Politivennen, 1799-01-01
Bekjendtgjørelser. De i sidste Nummer paaankede Afvisere i lille Kongensgade, har Vedkommende, med prisværdig Opmærksomhed, ufortøvet ladet tage af Vejen.
Politivennen, 1805-01-01
Marked i Adelgaden. Hver Aften, Klokken imellem 7 og 9 holdes der nu et Slags Marked i den Ende af Adelgaden, som vender imod Nyboder. Her seer man Matroser og Kjellinger at falbyde alskens Ting, i Særdeleshed Klædesorter, Støvler o. s. v. At dette er utilladeligt vil letteligen indsees, naar man eftertænker hvormegen Leilighed derved gives til at sælge Tyvekoster. Man tør derfor haabe, at vort aarvaagne Politie vil søge at forhindre denne Uskik, hvilket letteligen kan skee, blot ved nogle Gange at paagribe de falbydende Personer. T. P. Thortsen, Student.
Politivennen, 1805-01-01
Ønske angaaende Peblingesøen. (Efter Jndsendt.) Det var højligen at ønske, at Vedkommende vilde paasee Peblingesøens Oprensning, da det meget Græs og Mos som groer op fra Bunden, paa nogen Tid har saa stærkt tilgroet, at man med Grund kan formode, at den om nogle Aar vil groe ganske til. Jlligemaade var det ønskeligt, at en Pram som ligger ved Blaagaard, blev optaget. Baade Mosset og Prammen ere meget ubehagelige for den som have Baade i Søen, som ogsaa meget mere fordi det fordærver Vandet, hvoraf hele Byen drikker, hvilket noksom kan mærkes af det daarlige Vand, der overalt gives i hele Byen. Udgiveren er fuldkommen af den Mening, at Søerne bør holdes rene, men aldeles ikke for Lystbaadenes Skyld, der uden Undtagelse, hvis hans Raad galdt, burde forvises af disse vore Suppefade.
Politivennen, 1805-01-01
Forslag til Københavns Hyrekudske. (Efter Jndsendt.) Elskere af Maskerader, Komoedier Klubber, Baller, Conserter, Korispil, Familie- Sammenkomster, saavelsom og svage vandrende Embedsmænd med flere, bede Hyrekudskene eller andre at forskaffe dem, paa en mindre bekostelig Maade, end den i Kareterne, omkringkørte, som kan skee i et Slags mindre bekostelige Vogne til een Hest. En saadan Vogn maatte være indrettet saaledes, at man kan deri sidde og ligge saa sikkert for Regn og Kulde, som i en Karet, omtrent som Deligensen, dog med Døre paa Siderne og deri mindre Vinduer end i Kareterne. J Vognen 2de Sæder, hængende ligesom i en holsteensk Vogn, hvoraf det forreste baglæns, hvert til 3 Personer, Hjulene kunde være lave, og de forreste underløbende for at kunne vende kort. Kudskesædet kunde indrettes til at sidde i tørre, eller for at spare denne Bekostning, at han stod bag op for at køre. En saadan Vogn blev halv saa bekostelig som en Karet, og gjorde samme Nytte, men ikke samme Pragt; det halve Antal Heste og Foder spares, og en stærk Hest vil nok gjøre den fornødne Tjeneste, om den end ikke er Stadsbest.
Politivennen, 1805-01-01
Om Frideriksbergs Allees Vanhelligelse. (Efter Jndsendt.) Til Udgiveren! Med Forundring har man i Politivennen savnet en Anke imod et Uvæsen, som paa nogen Tid har havt Sted i en af vor meest søgte Spadseregange. Hidtil frydedes Naturens Ven, naar han paa sin Gang til Frederiksberg, efter at have arbejdet sig ud af Vesterbroes Støvskyer, Slagterstank, Vertshusmusik, Markrigerstøj o. s. v. endelig aandede frit i den fridlige skjønne Alle. At holde dette Fristed helligt, syntes hidtil at være Vedkommendes Attraa, da det ikke allene var forbudet, der at anlægge Vertshuse for den lavere Klasse, men endog paalagt forud at faae Tegningerne, til hver der opførende Bygning, bifaldede af Rentekammeret. Alleen var egentlig en Kørevej blot for de Kongelige Personer, og dem, som af Marskalken erholdt Nogle dertil. Kongen tillod siden alle Kørende at deltage i Nydelsen af den bedre Vej imellem to med Spadserende opfyldte skyggefulde Gange. De Spadserende tabte vel noget herved, da mangen Centaur, hvis øverste Del er ubændigere end den underste, nu og da sætter firbenet igjennem Sidealleerne, men den vilde støjende Pøbelglæde vare de dog frie fer. Nu derimod er dette tilende. En af disse Maskiner, der desværre i vore Tider saa særdeles have forfleret sig i og om Kiøbenhavn, hvor Tjenestepiger og Læredrenge, Daglejeren og Handverksvenden opofre det surt erhvervede, for i nogle Øjeblikke under Trommers og Trompeters Lyd at svinges omkring i en tankebedøvende Hvirvel, - hvor denne jammerlige Fornøielse vist nok ofte købes for Skøgeprofit, eller Utroskabs onde Penge, og hvor sikkert mangen Sæd først nedlægges til slette Handlinger. Om denne Gynges Anlæg nu ikke strider mod hint Forbud, saa kan dog ikke nægtes, at det derved frembragte Spektakelmageri og larmende Uvæsen jo endog er værre, end hvad der kunde frembringes ved det gemeneste PøbelVertshus. Om Søndagen er det endog ikke muligt at trænge sig igjennem den ene Sidealle for den Mængde gabende Tilskuere, som der samler sig. Saaledes er nu den landlige Ro forjaget ved dette Uvæsen fra den dejlige Alle; snart ville flere søge her at udspænde deres Garn, og man vil da nødes til at fortsætte sin Vandring lige til Haven, for at nyde den stille Natur, hvis ellers ikke ogsaa en Gyngemand finder Adgang dertil. Men nu den Familie, hvor meget er ikke den især at beklage, under hvis Vinduer denne lede Pøbelrangle er og slet, hvis skjønne Udsigt til Frederiksberg derved ganske er spildt, hvis Øje evig modes af en ikke altid sædelig Mængde, og hvis Øren fra Middag til langt ud paa Natten døves af Pøbelstøj og af en elendig BjørnetrækkerMusik. Maatte disse Betragtninger, forenede med den, at Heste ved Tumlen kunne blive skye, og at denne Alle er Kongens Yndlings Promenade, kunne bevirke, at denne Gynge bortvistes til et andet Sted, da vel endog en lille Erstatning gjerne sammenskødes af Beboerne i Frederiksbergalle, og af dens Yndere.
Politivennen, 1805-01-01
Af Dynen i Halmen. Hr. Rodemester og Boghandler Malling blev i No. 377 af Politivennen lempeligen tiltalt, fordi han solgte en slet Bog(den forsigtige Fruentimmerven), og offentlig under sit Navn averterede, at man dermed kunde sikkre sig for venerisk Smitte. Denne lille moralske Berørelse kunde Hr. Malling ikke taale. Han fik derfor Hr. Litteratus Lund til at skrive et Forsvar i Københavns Skilderi. J dette Forsvar erklærer Hr. Lund, der er Bogens Oversætter, at den hverken kan eller skal sikkre for venerisk Smitte. Hr. Malling er saaledes værre faren med Forsvaret, end med Angrebet, og man bør da endnu haabe, at han bestemmer sig til den priselige Handling at standse Bogens Salg. Da fortjener han at roses af alle gode Mennesker. At sælge Bogen kan foruden et Slags Skillinger blot tilvende Bifald i Horekipperne.
Politivennen, 1805-01-01
Om Fiskekøb i Helsingøer. De Jndbyggere, som boe i Nærheden, af Svingelporten, kunne næsten daglig være Vidner til, hvorlunde 2de der ogsaa i Nærheden boende Koner afkøbe de fra Lejerne Snekkesteen, Espegjerde a. indbringende Fisk, og siden udbøkre dem igjen paa Byens Fisketorv, hvorved de blive fordyrede. Hvad de en Dag ikke kunne afsætte, opvise de den anden Dag, og sælge den for frisk Fisk, eller dog blande den med saadan og firere mange Købere. Et lidet Opsyn af Byens aarvaagne Politi, NB. lidet tidlig om Morgenen, vilde let standse dette skadelige Fiskeopkøb.
Politivennen, 1805-01-01
Bekjendtgjørelse. Det tilsendte Bidrag om Fredsforstyrrelse for Naboerne af Dandseboderne paa Hjørnet af Kristenbernikovstræde og store Grønnegade og paa Hjørnet af Gothersgaden og store Brøndstræde, kan ikke indrykkes, forend Udgiveren har talt med Jndsenderen.
Politivennen, 1805-01-01
Uordener. 1) Paa Blegdammene er fra 19de til 20de Dam intet No. paasat, hvilket er saa meget mere forvildende, som flere Huse henhøre til eet No., og man altsaa ikke engang ved at tælle Husene, kan finde det man søger. 2) J 12 i store Larsbjørnstræde blive en Mængde Garverhaar vaskede og beredte til en og anden Brug. Saa priselig som denne Flid i sig selv er, saa besværende er det derved i Mængde indskyllede stinkende Vand for en Mængde af Beboerne i de Huse det tager sin Flugt forbi. Man ønsker at Vedkommende selv ville være saa veltænkende, ikke at udslaae Vandet førend om Natten, efter den Tid da Spaniefarerne køre. 3) J Magstræde hvor Fortoget er saa smalt, maae man i Regnvejr finde sig i at overdryppes langs Assistentshuset. Da dette Hus urlig har faaet et saa meget skjønnere Udseende, tør man ogsaa haabe at Vedkommende ville lade det forsyne med Tagrendepiber; og det saa meget mere, som en offentlig Bygning altid bør foregaae de Private i hvad der er skjønt og nyttigt.
Politivennen, 1805-01-01
Svar paa det i Politivennen af Student Andersen indrykkede, angaaende Badetvang. Motto: See der gaaer L. Andersen! see, hvor han gaaer og spekulerer; dersom den Knægt ikke var saa taabelig, skulde man troe det var Ondskab. Dersom Forfatteren af det i Politivennen No. 381 om Badetvang indførte, Student Andersen, havde om ikke andet havt saa megen Kundskab i Naturretten, som det velbekiendte Ordsprog. Den der kommer ferst til Mølle faaer ferst malet, indeholder, saa havde han vist, som andre skikkelige Mennesker, fundet sg i at vente efter Plads i Badehusene. At Undertegnede skal have bandet paa, at der forrige Aar var en Ordre, som forked Badning uden for Køkkenkurven, og med Ubøflighed led Forfatteren vide, at om han badede sig der, blev han arresteret, benægtes; men at det unge Menneske blev advaret af den vagthavende Under Offiseer, og at min beggede Advarsel derhen, at Ordren virkelig er til, og findes i en Bog i Vagten, det er Sandhed, ligesom det og er Sandhed, at i Vagten ligger en Ordre, om at vise mig Assistence, naar nogen enten med Ord eller Gjerning vil overfalde mig, hvilket destoværre tilforn har været Tilfældet, og som Forfatteren vel kan være vidende om, da der iblandt Mængden af unge Mennesker, gives endeel der ikke ere velopdragne, og som dog seer lige saa vel ud i Klæder som de andre og hvoraf nogle kaldes Studentere, men burde, som der staaer i Komoedien, kaldes Studehentere. Jmidlertid er det Averterede mindre fornærmende for mig, end for høje Vedkommende; og ville Højstsamme tilgive Forfatteren, da vil jeg gjerne skjenke ham de Fornærmelser, han dermed har havt til Hensigt; og at han kalder mig Bommand, derved lider min Ære intet, thi jeg er hverken mere eller mindre end Bommand; men til Skillingsmand formaaer Forfatteren formodentlig ikke at gjøre mig; Skulde han ellers have en anden Hensigt, da maae det tjene ham til behagelig Efterretning. at Badehusene nu er privat Ejendom, omendskjønt solgt til en høj Priis, da der svares af dem 25 Rdlr. maanedlig, og at følgelig Forfatteren ikke vil misunde mig 8 ss for hver Badegjæst, eller skille mig ved mit lille Levebred, hvorom jeg i al Fald paa egne, min Kones og 5 uopdragne Børns Vegne beder ham. Min Kjære! Lad Bommanden være, Deraf har han Ære. J. D. Kjær, Bommand.
Politivennen, 1799-01-01
Uordener. 1) Paa begge Hjørner af lille Helliggeiststræde ved Amagertorv, er Gangen saa farlig at man ved at benytte sig af Fortoget i Mørke er udsat for at plumpest den dybe Rendesten. Mange har fristet dette Uhæld, hvortil Aarsagen er, at Rendebrættet som ligger tvers for Gaden, ligger meget højere end Fortoget Man ønsker derfor, at Brættet enten maatte blive synket noget, eller og øget med et kort Bræt ved hver Ende; J sidste Tilfælde vilde Gangen endda ikke blive ret god, men Gaaende kunde dog benytte sig af Fortoget paa dette Stæd med mere Sikkerhed end nu. 2) For Huset No. 137 i Nygade, har i megen lang Tid lagt et smalt løst Bræt og trimlet i Rendestenen; Ejeren anmodes enten at lade dette Stykke Træ gandske borttage eller og at lade lægge et godt, ordentligt, fast Bræt istedet. 3) For det gule Hus paa Gammeltorv, imellem Nygade og Klædeboerne, hviler et Bræt paa Kæglestumper som ligger tvers over Rendestenen. Brætter af den Beskaffenhed gjør mere Skade end Gavn, og Ejeren; forbinder Fortogsgængerne ved at lade Kæglestumperne tage bort og Brættet gjøres ordentlig fast. 4) Man ønskede gjerne at Marskandiseren i Gottersgaden No. 16 skraas for Regnegaden ikke vilde sætte sine Borde og Feldtsenge saa langt ude paa Fortoget, at der dog kunde blive Plads for Fodgængere, da der nylig faldt en lille Pige, og slog Hul over Øjet.
Politivennen, 1805-01-01
Krouorden paa Kronborg Geværfabrik, (Efter Jndsendt.) J Politivennen No. 365 klev der paaanket en Krouorden paa Kronborg Geværfabrik. Man maae nu gjentage, at denne Uorden endnu vedvarer. Det synes, at den der værende Kromand bidrager sit til at hemme denne Uorden, da han efter Sigende ikke skænker efter Klokken Ti om Aftenen, siden den Tid det blev ham bekjendtgjort. Og dog støjes der hele Nætter igjennem paa Kroen, som hidrører af Stedets locale Aarsager, hvilke ligge uden for Kromandens Myndighed. - Politiet har vel opslaaet en Plakat, men døde Bogstaver udrette lidet, - man haaber derfor at det sætter deres Bydende i Kraft. - Efter min uforgribelige Mening vilde denne slemme Uorden blive hemmet: naar hver en, som fandtes i Kroen efter Klokken Ti, maatte betale en Rigsdaler i Straf, hver Gang han blev truffen der (herfra undtages Rejsende), og Verten, ifald han skænkede efter berørte Tid, give Ti Rigsdaler i Straf, men herover maatte vaages, at det blev sat i Verk. Ganske at forbyde siddende Gæster i Kroen, er ligesaalidet anvendeligt paa Fabrikken, som i Købstæderne, saalænge Jndretningerne blive som de nu ere.
Politivennen, 1805-01-01
Ønske angaaende Haarlev Kro. Denne Kro er, siden Karise Kro brændte, det Sted hvor Posten og de Rejsende nu tage ind, og hvor Postkarlene nu bede. Det synes overeensstemmende med billighed, at denne Kroes Ejer burde tilholdes, at skaffe de Rejsende, til hvad Tid de end maatte komme der, den Forfriskning de maatte forlange. Jmidlertid har det et Par Gange været Tilfældet med Anmelderen, at han er kommet der om Natten, har ønsket Forfriskning, men intet kunnet faae, uden med Nød og Neppe et Glas Melk. Anmelderen ønsker derfor meget, at der her ved en bedre Jndretning maatte blive mere sørget for de Rejsendes Bekvemmelighed for Fremtiden.
Politivennen, 1805-01-01
Til Vedkommende paa Frederiksberg. (Efter Jndsendt.) Paa Frederiksberg Bakke, hin Side Frederiksberg, har et af de der staaende store Lindetræer en saa skæv Stilling, at det truer de forbikørende eller forbigaaende med et Fald. Det var at ønske, at der for de Rejsendes Sikkerheds Skyld, maatte blive raadet Bod herpaa.
Politivennen, 1805-01-01
Farlighed ved Rækværkerne paa vore Broer. (Efter Jndsendt.) Først i denne Uge faldt et Barn, omtrent 8 Aar gammelt, ved at glide med Foden, ud mellem Jernstængerne paa Midten af den saa kaldede Stenbro paa Kristianshavn; ingen Baad var tilstede, og hun havde ufejlbarligen druknet, dersom ikke en rask lille Matrosdreng, omtrent 12 Aar gammel, havde sprunget ud, og ved at sætte sit eget Liv i Fare, da hun allerede laae sandsesløs paa Bunden, reddet hende; Jndsenderen heraf haaber ligesaa sikkert, at denne vakre Dreng faaer Belønning af Vedkommende, som uddele Præmier for slige ædle Handlinger, som at det bevæger den eller dem, som Opsynet over Broer i Almindelighed er anbetroet, til at forsyne de Jernrekværker, der ere paa samme, med Tverstænger, som gjøre et lignende Tilfælde umuligt for Fremtiden. Paa de saakaldede Vindebroer, er foruden det omtalte farlige Rekværk, endnu en anden Farlighed; der er nemlig en Aabning i Midten mellem begge Klappens Rækværker; den sluttes ved en Krog der befæster disse, men efter Skibes Udgaaende er Trængselen i Almindelighed, saa stor, at de først seent efter kan befæstes af Vægteren, og letteligen kan et voxent Menneske, følgelig snarere et Barn stødes berud og ned i den stridige Strøm, hvor Redning er vanskelig, om ikke umulig. Man troer at Jernrekværkerne paa Brofløjene kunde være saaledes afpassede, at naar Broen var nede, de da sluttede paa hinanden ligesom Fløjene selv.
Politivennen, 1805-01-01
Bekjendtgjørelse. Uden for Gaarden No. 4 Magstræde er den paaankede altfor korte Tagrendepibe strax med en rosværdig Villighed forbedret, hvorfor herved aflægges offentlig Tak til Ejeren. Ligeledes er det uortographiske Skildt nedtaget. Med Fornøielse kan Udgiveren anmelde, at den indhældende Afviser uden for No. 150 og 151 i Skidenstræde nu er oprejst saaledes: at de Gaaende ikke deraf kunne beskadiges.