Jyllandsposten, 1840-09-29
Jmod den bemærkning, at det af Jndsenderen Hr. A. ansees for en Uskik i de communale Sagers Behandling, at Sagerne med Bilage ikke forud circulere til Medlemmernes Eftersyn og Overveielse, men derimod almindeligen oplæses af Formanden til Afstemning af Repræsentanterne under selve Møderne, indvender Forfatteren blandt Andet: "at Sager af mindre væsentligt Jndhold, eller mindre vidtløftigt Omfang strax blive discuterede og Resultatet i Extract tilført Forsamlings= eller Deeliberationsprotokollen; hvorimod de mere vidtløftige og vigtige Sager circulere blandt Medlemmerne, hvorefter de den følgende Torsdag discuteres og Resultatet saaledes, som foran bemærket, tilføres Protokollen. Men ihvorvel denne Fremgangsmaade nu for saavidt kan synes at være meget rigtig, at de ubetydeligere Sager deshurtigere tilendebringes, medens alene de vigtigere blive værdigede foreløbig Drøftning ved at circulere blandt Repræsentanterne, paatrænger sig dog Enhver Spørgsmaal som saadanne: Hvilke Sager ere af mindre, hvilke af mere Vigtighed, Bør Formandens subjective Formening herom alene gjelde som Regel, Kan den Sag, som Formanden anseer af uvæsentligt Jndhold, ikke netop af Repræsentanterne befindes af et saare væsentligt? Kan ikke ofte et eller andet Forhold tilskynde Formanden til at faae denne eller hiin Sag af Vigtighed clasfificeret blandt de underordnede, og derved unddrage samme den nødvendige Drøftning? Er det muligt for Repræsentanterne, ved Formandens Oplæsning af en saadan Sag, til enhver Tid strax at indsee, hvilke væsentlige bemærkninger der yderligere kunde have været at fremføre, som naar Sagen forinden Samlingen havde circuleret til Alles Overveielse? Hvor let er det ikke for Formanden, der forud har gjort sig bekjendt med Sagens hele Sammenhæng, at møde enhversomhelst Jndvending, som paa staaende Fod skal fremføres af den med Sagens factiske Deel tildeels ubekiendte Opponerende? Hvorledes kan man antage, at Opponenten, som ei forud har overveiet den Sag, der bliver bragt i Forslag af Formanden, uden aldeles tilfældig speciel Kiendskab med samme kan gaae ind paa den Detail, om hvis Sammenhæng han nu mangler den behørige Oplysning? Hvilken Leilighed til vilkaarlig Behandling har ikke Formanden her til, i sin Faveur eller efter sin Villie og sit Hoved at erholde de Sager, som ikke circulere, afgjorte? Hvor ubehageligt er det ikke for Repræsentanterne, efter at disse først have ved Underskrifter afgjørende erklæret sig for eller imod en vis Sag, fordi de den Tid ei bedre kjendte Gjenstanden, hvorom der blev discuteret, senere at blive gjorte opmærksomme paa Sagens skjæve Udfald, fordi man muligt mere lod sig bestemme af Formandens forudfattede Mening og formaaende Jndvirkning, end egen modnere Overbeviisning? Og hvilken Borgerstand i Danmark skulde ei, ved Øvelsen og Førelsen af tidligere mægtigere Ledebaand, ville indrømme, at enhversomhelst udviist Vilkaarlighed af Formanden saa let giver Anledning til, i Formandsproget at befrygte det Despoti opfrisket i Smaat som i Stort, hvortil man tilstrækkeligen under Communernes Umyndighedsperiode er bleven vant ved de fleste ældre Forhold, Nægtes vil det imidlertid ikke, hvad Forfatteren bemærker, at Sagernes Expedition, ved saaledes alle at circulere, noget vilde forhales og paa Grund heraf medtage omtrent 3 Uger, men dette uagtet er dog Sagernes langsommere og grundigere Undersøgelse og fuldt motiverede Afstemning langt at foretrække for den hurtigere og mangelfulde Afgjørelse, som saa ofte vil kunne foranlediges af den omhandlede Undladelse af Circulation af Dokumenter med Bilage. At et Repræsentantskab skulde kunne afgjøre Sager, saavel af større som mindre Vigtighed, i kortere Tid end 3 Uger – hvor Gjenstanden ei er aldeles klar og reen - vilde ogsaa være et ubilligt Forlangende, og det saa meget mere, som denne Expeditions tid med Hensyn til den øvrige neppe hurtigere collegiale Gang i Tingene, allerede maa ansees at være meget kort, hvorpaa selve Strøbemærkninger afgive Exempel, ved at anføre Skovanordningens glædelige Bebudelse efter et Qvart-Aarhundredes Venten. Det er derfor ogsaa min Mening, at alle Sager, saavel af større som mindre Vigtighed, samt vidtløftigt som kortfattet Jndhold, ubetinget bør circulere mellem alle Repræsentanterne forinden saavel Afstemning som Underskrift finder Sted, idet Formanden ved denne Fremgangsmaade kan finde sig overtydet om, at den communale Selvvirksomheds Aand allerbedst vaagner, selv blandt de enkelte Repræsentanter, som iøvrigt fandt det beqvemmest blot at underskrive den Mening, som Formanden, ved at lede Forhandlingerne, har i sin Magt at give overvægtigt Fortrin, om ei netop fordi man fandt sig overtydet og Rigtigheden af de anførte Grunde, saa dog for ei at fremskynde den Opposition, hvortil man nu engang i det Hele føler liden Trang, idet man almindeligen saa gjerne under den roligere og simplere Afgjørelse af Sagerne, der nemmest fører til Maalet. Antager Forfatteren, at han ved sin Fremstilling tilfulde har viist det Ugrundede i, at Hr. X. kalder Undladelsen af alle Sagernes Circulation en Uskik, er det dog min Overbeviisning, at Pluraliteten af saavel Borgerskabet som Repræsentantskabet, i Tilfælde af Afstemning, vil tiltræde samme Formening, idet man vistnok i høi Grad maa prise den gode Skik af Sagernes nøiagtige Circulation, som ved flere og vel endog de fleste Communalbestyrelser som en Hoved betingelse er indført og gjort gjeldende. Med Hensyn til Hr. X.; bemærkning om, at Byen Aarhuus endnu undlader Offentliggjørelsen af Repræsentanternes Forhandlinger, anfører Forfatteren: "at der ofte i deres Forsamlinger er delibereret om denne Gjenstand, uden endnu nogen Beslutning er tagen; imidlertid ere der vægtige Grunde nok, der tale for, at den omhandlede Offentliggjørelse vanskelig for det Første kan skee, om det endog var et almindeligt Ønske, hvorom man ingenlunde er overtydet, fordi enkelte anonyme Stemmer udtale sig i denne Retning." Denne Anførsel, at der endnu tre Aar efter at Communal-Anordningen manerede skulde være vægtige Grunde", som tale imod Offentliggjørelsen af Forhandlingerne, vil Forfatteren have ondt ved at skaffe Indgang i Publikum. Offentlighed i Alt medfører Tidens Fordringer. Hemmeligholdelses=Systemet er forhadt i alle sine Vendinger, og hemmelige Retter af hvilkesomhelst Arter ville mere og mere blive det. At hylde dette Princip i Borgernes egne communale Anliggender, imedens Folkets almindelige Haab staaer til Offentlighed ved Stænderfor handlingerne saavelsom i andre Landets Administrations. grene, er en saa aabenbar Jnconsequence, at en Communalbestyrelse, ved at handle i denne Aand, vilde give Regjeringen det bedste Beviis ihænde paa, at Folket som man ubetimeligen har anført - ikke selv veed hvad det vil, eller med andre Ord, at det ingen Mening har om egne Anliggender. At høre Formanden for en af vore større Kjøbstæd=Communer hylde saadanne Anskuelser, kan derfor ikke andet end vække almeen Forundring, idet han anseer det tvivlsomt, om Forhandlingernes Offentliggjørelse er et almindeligt Ønske eller snarere Stemmer fra enkelte Anonyme. Men da det nu er en saare ønskelig Sag, at den communale Frihed mere og meere maa hævde sine Rettigheder, hvor Gjenstanden for Deliberationerne nærmest gaae ud paa Borgernes Mit og Dit, og Jntet er af større Vigtighed, end at Repræsentantskabet handler i Overeensstemmelse med Borgernes Ønsker, synes det at være ganske i sin Orden, for at komme til Visheds Erkjendelse om dette vigtige Punkt, at Repræsentantskabet ved et Raadstue møde affordrede Borgerne bestemt Erklæring, om man ønskede Forhandlingernes Offentlighed eller ikke, hvilket saa meget hellere burde forsøges, som Borgerne paa denne Maade undgik, ifølge Hr. X. Forslag, at opfordre Repræsentanterne til at opfylde et Ønske, som Alle, der føle Jnteresse for Communerne, nære, og for hvis Opfyldelse billigheden taler, da det ikke er meere end billigt, at Borgerne erfare de Beslutninger, som i Repræsentantmøderne tages. Afgjort er det, at faa Byer i Landet i de senere Aar ere gaaede meere frem end Aarhuus, idet den virksomste Bestyrelse her i flere Henseender indgribende har virket til dens Held og Opkomst; men for at bringe Byen i en endnu større Flor udfordres, at Communalbestyrelsen, ved Offentlighed i Forhandlingerne, letter Borgerne klar Jndsigt i de communale Anliggenders Sammenhæng, idet Commune-Afgifternes Tyngde i denne By forholdsviis paahviler Borgerne nok saa haardt som i mange andre, hvorfor det stedse meget vilde interessere Almeenheden, offentligen at erfare den Gang i Forhandlingerne, som sikkerligen til Byens sande Gavn finder Sted, og som ved gavnlige Forslag til Lettelse af Byrderne m. m. stedse maae interessere Borgerne at være deelagtige i, istedetfor nu at være saagodt som aldeles uvidende om, hvad der om Borgernes Sager indenfor de lukte Dørre passerer. (Sluttes.) C. G. Clausen.