Berlingske Tidende, 1810-09-14
J disse Dage ere 2 franske Kiøbmænd, som formedelst Handels=Spe et Angreb paa disse Øer. culation vare reiste til Tyrkiet, igien komne tilbage derfra. Efter de res Fortælling have de strænge befalinger, der ere udgangne fra Conlantinopel til de tyrkiske Paschaer, havt til følge, at en overordentlig i stor Troppemasse er bleven sammenbragt, hvis Bestemmelse det allene er at bekiempe Russerne. Men alle disse Tropper ere, naar Cavallerie undtages, i yderst slet Tilstand, tildeels blot bevæbnet med Dolke og Sabler, og aldeles ikke skikkede til at binde an med regulaire Tropper; 1 de ere derhos yderst udisetalinerte, og udøve overalt, hvor de trække igjennem, de største Excesser og Plyndringer, som ingen Øverstcommanderende formaaer at forebygge. J Særdeleshed ere Grækerne udsatte for deres Udpræsninger, da de ansee dem som Russernes Tilhæneere, der af Hiertet ønske at see den høie Port styrtet. For dette Mandskabs Forpleining er der sørget saa slet, at flere Tusinde Mand r. Ex. indtraf i Sophia, som ikke paa anden Maade vidste at faae deres Underholdning, end ved at bryde ind i Husene og der med Vold og Magt bemægtige sig de Levnetsmidler, der forefandtes, hvorved mange Mennesker bleve ombragte. For Russerne synes end ikke selv de indsigtsfulde Tyrker at have synderlig Frygt. Jmellem Sophia og Nicopoli sammentrækkes en stor tyrkisk Armee, for at true Russernes høire Flanke. De i Abanien, Macedonien og Morea udskrevne Tropper, havde først Ordre at trække til Sophia; men siden fik de Contraordre, og maatte marschere til Adrianopel, hvilket mange vare saa misfornøiede med, at det endog skal have givet Anledning til adskillige oprørske Scener. Den Hovedmagt der opstilles imod Russerne bestaaer af asiatiske Tropper, som dagligen i store Hobe sætte over Sundet, og skulle tiene saalænge til Russerne gandske ere fordrevne fra det ottomanniske Riges Grændser. Storvizieren er almindelig anseet for en stor Feldt, herre, og man har stor Tiltroe til ham; men hans sygelige Tilstand hindrer ham ofte fra at besørge Anliggenderne, hvorfore han ikke stil den maae forlade sig paa de Personer, der omgive ham, skiøndt disse ikke ere de vigtige Poster vorne han har anbetroet dem. J hans Hovedqvarteer befinde sig mange engelske Officerer, hvilke den engelske Gesandt Hr. Adair her tilsendt ham. Disse skulle besidde mange Talenter, men have ikke synderlig Jndflydelse, da de tyrkiske Befalingsmænd bade dem, fordi de ere Fremmede. Efter de første mindre heldige Affairer med Rasserne havde Storvizieren sammentrukket alle fine Tropper, og forsamlet dem i den forskandsede Leir ved Schumla, hvis Udenværker have en Omfang af flere Mile. Storvizieren var aldriafskaaren fra Constantinopel; han har vedligeholdt fri og ubindret Communication med Adrianopel og allerede trukken mange Forstærkninger til sig. Naar der ogsaa imellem have været Russer i Ryggen af ham, saa var det dog altid ikkuns Streifepartier, der aldrig kunde tage en fast Stilling. Tyrkerne slaaes med meget Mod, og have staaet sig godt i adskillige Fægtninger med Russerne. Siden dette Aars Feldtog blev aabnet have de sidste ingen vigtigere Erobring gjort end Silistria; alle de andre Fæstninger langs med Donaus høire Bredde ere endnu i Tyrkernes Magt, og blot Rudschnck bliver beleiret. Widdin er gandske frie og var aldrig birkeret. Denne Fæstning staaer i Forbindelse med den tyrkiske Armet i det vestlige Bulgarien, og skulde endnu bestandig være Oplagsstedet for alle levantiske Vare for Ungarn og Wien, hvis ikke serviske Friecorpser og nogle 1000de Russer, der sværme omkring imellem denne Fæstning og Orsova paa den høire Donaubredde, havde ophævet Handelsforbindelsen. Nicopoli har heller ikke endnu været truet af Russerne. De russiske Krigsfanger behandles meget menneskeligere af Tyrkerne end i de forrige Krige. Storvizieren har under Dødsstraf forbudet at ombringe eller lemlæste en fangen Russer, hvilket sidste ellers sædvanlig var Tilfældet.