Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-12-06
J de Gottingske lærde Tidender læses følgende interessante Udtog af den tredie Deel af Beskrivelsen over den høist mærkværdige Reise, som de Baleriske Naturkyndige og Lærde v. Spix og Martius have paa Kongen af Baierns Bekostning foretaget sig i det indre af Brasilien, denne nye og for det meste ubekiendte Deel af Jordkloden). Dette Værk, hedder det, kan ikke allene betragtes som et Baierisk, men selv som et Tydsk Nationalværk, det indeholder saameget nyt og videværdigt, at hvad her meddeles deraf kan kun betragtes som en Prøve paa dets rige Jndhold. Denne Deel handler og de Reisendes Fart i det indre af Landet paa Maragnon eller Amazonfloden, den største Flod paa Jorden. Reisen gik opad Floden fra Staden Belem eller Grand Para ved Flodens Udløb og til det Punkt hvor Floden gaaer fra det Spanske Amerika ind i Brasilien og derfra igien tilbage. Begge Naturkyndige beseilede tillige den store Flod Madeira. Hr. von Martius allene Floden Aupura til Grændsen af Nye Granada, og Hr. Spix allene Rio Nero til Barcellos. Reisen blev saaledes foretaget igiennem Lande, som deels ere slet ikke beskrevne og deels ere kun lidet bekiendte. Siden Condamine i Aaret 1743 seilede ned af Amazonfloden er Reisen ikke bleven foretaget og beskreven af nogen Naturkyndig; desuden er Tilstanden i disse fierne Egne bleven meget forandret siden hans Tid. Reisen gik som sagt ud fra Staden Para, som ikke ligger langt fra Linien ved den sydlige Arm af Maragnon, omtrent 16 Mile fra Havet; allene denne Arm af Floden er 1 1/2 Miil bred. Staden, har 24,000 Jndvaanere, har smukke Huse og ganske Udseendet af en Europæisk Stad, og i det selskabelige Liv finder man den Europæiske Cultur udbredet. Klimatet er fundt; den gule Feber har aldrig yttret sig der; men Vildnisse og ældgamle Skove findes i Nærheden af den. Naturen er saa yppig og riig, at det falder let at leve og Menneskene blive ikke ansporede til Arbeide; dette bliver forrettet af Negerslaver. Jndianerne, eller Landets oprindelige Jndvaanere, bruges kun som Roerkarle eller som Matroser paa Flodskibene, hvortil de dog for det meeste maae tvinges, uagtet de kaldes Mansos (civiliserede. Mulatterne ere her som paa andre Steder, de beskiæftige sig meest med Spil, Musik og Dands. Para er allerede en anseelig Handelstad og kan endnu blive en langt større, naar Kulturen udbreder sig mere opad Floden. Man har forplantet Kryderieplanterne dertil fra de Melukkiske Øer og Kanceltræer og de lykkes. J et Tidsrum af 67 Aar have Kanceltræerne, omtrent 800 i Tallet, opnaaet en Høide af 6 til 8 Fod, og man begynder at benytte dem (saaledes er Jordens Jndretning ikke et Værk af en mekanisk Nødvendighed; et Land frembringer ikke af sig selv alle de Produkter som kunne trives i det; men med en viisdomsfuld Vilkaarlighed har Guddommen fordeelt Naturens Gaver imellem de forskillige Lande, for at giver Menneskene Leilighed til at forplante dem fra det ene Land til det andet) Forfatteren havde foretaget sig en Vandring til den nærliggende Jslada Oncas, paa denne Øe maatte han tilbringe, Natten i et Træe, fra hvilket han nød et henrykkende Syn ved at betragte en Slette i Skoven, hvor dens Fugle af alleslags Arter havde forsamlet sig. - En Nat medens de Reisende opholdt sig i Para bleve de opvaagnede ved Følelsen. af en ubehagelig Kulde, som udbredte sig tvers over deres Krop, de samlede omkring i Mørket og fornam nu en kold Masse, som var feed at føle paa og som vrimlede hen over Sengen; det var en Sværm hvide Myrer (Termiter) som krøbe over dem de marscherede ganske tæt ved Siden af hinanden i en Bredde af 1 1/2 Fod; de forfulgte deres Vei i en lige Retning uden at bryde sig om deres Forgængeres Skjebne, som bleve dræbte af hedt Vand. Disse Dyrs Marsch varede ved til Dagens Frembrud, og man fyldte nogle store Kurve med deres Liig; de havde i Værelset opædt Lærredet med Farverne paa af nogle Oliemalerier. J Para fik Forfatteren Leilighed til at betragte den saakaldte Orocura, som er en Bølge, som styrter ind fra Oregnet under et Springflod og som styrter alt det ned, som den træffer paa, og som Jndianerne tilskrive en ond Aand. Jeg hørte, siger han, Kl. 1 om Eftermiddagen en gevaltig Brusen som af et stort Vandfald; jeg vendte mine Øine derhen, og efter et Qvarteers Forløb viste sig Synet af en Bølge 15 Fod høi og som stode ligesom en Muur og opfyldte hele Flodens Bredde. Under en frygtelig Brusen og med en stor Hurtighed rykkede den op af Floden, hvorved de Vandstrømme, som styrtede ned af Spidsen af den, bleve uafladeligen remplacerede af andre Vandmasser, som bag fra kom styrtende frem. Neppe havde Opbrusningen af Vandets første Tilløb sat sig, førend Vandet paa nye hævede sig og strømmede ligesom en levende Vandmuur op af Floen og med en saadan Gevalt at det hundrede i begge Flodbredderne, og saaledes at den skummende Top af Vandenstedser styrtedes over den Dette varede saaledes ved i 1 1/2 Timer oc Den 24de August begyndte Seiladsen op af den sydlige Armsaf Amazonas, saalenskalder Forfatteren Floden, den blev foretagen i en Canos med Roer og Seil og blev ført af Jndianere, Først kom man hen til det Sted, hvor den store Flod Tocantin udgyder sine Vanderi Amazonas igjennem et Archipel af Øer, bedækkede med en i høi Grad kraftfuld Planteværte Her har man for Øinene ligesom et heelt Hav afversk Vand som omgiver den store Øe Maraip, der ere fuldkommen Slette og hvor alle denhede Zones Colonialprodukter kunde groe, men kun bruges til Qvægavl; Regieringen har paa Øen to store Facendas fra hvilke Armeen og Marinen forsynet med Orckiød. – Den 10de Septbr. kom man til Mundingen af Floden ingunsom udgyder sine grønlige Vande i Hovedfloden. J en Geistlige Huus saae de Reisende en heel Ladning af NelliKancel, som han havde ladet indsamle af Jndignere for at afsende til Para. Paa denne Reise mødte de en Mængde Drivtømmer hvorpaa mange Slags Dyr havde taget Plads; man faae Stork sidde ved Siden af Aber-Egerne ved Siden af Ænder; ja paa en Cederstamme havde en stor Crocodil faaet en Tigerkat til Naboe, de betragtede hinanden med Mistillid, dog syntes Crocodilen at være vis paa sin forestaaende Seier Jndianerne fortælle, at en stor Vandslange opholder sig paa Bunden af Floden, som af og til lader sig see paa Overfladen; de kalde den Flodmederen, og fortælle meget fabelagtigt om den. Floden har en utrolig stor Rigdom af store og smaaFiske; man kan aldrig udkaste Garnet uden at være forvisset om en Fangst; Jndianerne fang ikke allene Fiske med Kroge; men dræbe dem og saa med Landser og Pile; ogsaa forgifte de Vandet med en melkeagtig Saft af et Træe, hvorefter Fiskene ere meget begierlige. Folkemængden var desuagtet høist sparsom: i flere Dage saa man ingen Mennesker paa Strandbredden. Den 18de Septbr. kom de til Byen Santarem, som har 2000 Jndvaanere, meest Jndianere og nogle Hvide, i Nærheden af den ere nogle Enge, som bruges til Qvægavl; men længere inde er den vilde Skov. De Reisende giorde sig megen Umag for at erfare noget om Amazonerne eller de krige riske Qvinder, hvoraf Floden har sit Navn; med dette Sagn er en reen Fabet. Ved Staden Abydos, hvor disse Qvinder skulde fordum have ladet sig see, besøgte de Reisende en Horde af Muras Jndianere, inderes Hytter og forefandt der den storffer Elendighed. Hytterne bestode af Træestamnærabedækkede, med Grene og Palmeblade; der ranundlad Dør paa Hytten, som tiente Menneskene til Jndgang og Røgen til at gaae ud af. Jnde i Hytten hængte en Hængekole af Træbark; der var intet andet Boehave i den uden nogle Vaaben, Mand, Kone og Børn opholdt sig i Hytten, deres Phystognomie var vildt og modbydeligt, Haarene hængte uordentlige ned over de skumle Ansigtstræk. Kroppen var bred, kiødfuld og undersætsig, Hudens Farve var mørkebruun Mandens Skiæg var tyndt, og det mørke Phystognomie fik et endnu meere frygteligt Udseende ved 3 store Svinetænder, som vare stukne igjennem Over- og Underlæben. Disse Vilde berede sig et Slags Snuustobak, som de paa deres Fester blæsen sig igiennem hule Been ind i Næseborene, hvorved de bevalde til et Raserie og i en fælsk Drukkenskabs-Tilstand; i Forveien pidske Mandfolkene hinanden, to og to af Gangen med Læderremme indtil Blodet strømmer ud. Disse Vilde blande en feed Leerart imellem deres Mandioca og Fiskemad og fortære den den skal smaae dem godt men uden at nære. (Samme Skik findes hos flere vilde Amerikanske Stammer. Hvor forunderligt at saa modbydelige Mennesker skulle leve i en saa pragtfuld Natur, og at Menneskenaturen har ikke i Aartusinders Forløb formaaet at hæve sig til nogen Kultur i et saa yppigt Land, hvor dette Særsyn fortiener Opmærksomhed, hvilken indbydende Gienstand for Eftertanken.)