Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-06-27
Frankrig. Da den ulykkelige Ludvig den Sextende, ikke ret mange Aar før den franske Revolutions Udbrud, knyttede den østerrigske Prindsesse Marie Antoinettes Skjæbne til sin, ved en Formæling, der foranledigede, ligesom nu, en Række af Festligheder i Paris og Versailles, tildrog det sig, paa Ludvig X. Plads, hvor en uhyre Folkemasse var stimlet sammen for at see et stort Fyrværkerie, den Ulykke, at et stort Antal Mennesker, flere Tusinde, omkom og nedtraadtes i Trængselen, da Alle paa eengang vilde forlade Pladsen. Hiin rædsomme Begivenhed kastede ligesom et Sørgeflor over den indgangne Forbindelse; de Samtidige ansaae denne Ulykke som et Uheld spaaende Varsel. Og Ulykkes propheternes Spaadom gik desværre i Opfyldelse paa det Allersørgeligste. Endnu den Dag i Dag kan Tanken ikke dvæle ved hine høie Formæledes Skjebnes endelige Udvikling uden Gysen og Rædsel. Det er heelt, bedrøveligt, at Mindet om hiin Begivenhed atter i vore Dage skal opfriskes og Paris igjen, for en stor Deel, vorde nedsænket i en Sorg, lig den, deres Fædre havde overstridt. Den skrækkelige Ulykke som nylig ramte saamange Familier i Paris, har gjort et sjelden dybt Jndtryk paa denne Stads Jndvaanere. Hvorledes det egentlig er gaaet til dermed, er ubegribeligt, og derfor har man de urimeligste Rygter, som f. Ex, at ondskabsfulde Mennesker havde kastet en brændende Jldmasse, midt ind iblandt Trængslen, og at de havde benyttet sig af Ulykken til at stiæle og plyndre; at der var kastet Reeb omkring Halsen paa Folk, saa de vare blevne qvalte, hvorpaa man havde skaaret Fingre og Øren af dem for i en Hast at bemægtige sig deres Prætiosa. Blandt Ligene var fundet en Mand, i hvis Lommer der befandt sig tolv Uhre og en Dolk. Jsær skulle Fruentimmerne være blevne skrækkeligt mishandlede i Trængslen. En Mand, som med frygtelige Anstrængelser havde søgt at redde sin Kone og Svigerinde, troede sig allerede givet til Priis for en uundgaaelig Død, da han og begge Fruentimmerne bleve løftede iveiret af den bølgende Masse. Ved Siden af sig saae han en Kone synke ned og blive nedtraadt under Mængdens Fødder. Af og til bemærkede han et frem= og tilbagevaklende Hoved slaae mod sine Skuldre. Ved et lykkeligt Tilfælde kom han igjen til at staae med Fødderne paa Jorden, og saae nu, at Hovedet tilhørte et Liig, som ligeledes var bleven løftet op af Mængden og havde hængt paa Ryggen af ham. At Gavtyve have bidraget meget til at forøge Ulykken er vistnok udenfor al Tvivl, thi alt førend Fyrværkeriet endtes, havde store Masser samlet sig og proforma yppet Klammerier med hverandre. Dertil kommer, at Marspladsen er omgivet med brede Grave og at man skal igjennem Jernporte for at komme ud derfra. Ved disse Porte vare især Mange blevne klemte ihiel og traadte under Fødder. En Fader havde her villet redde sin Søn og stemt sig imod Muren, men begge hans Arme vare blevne brækkede og baade han og Sønnen søndertraadte. Mange fandtes med knuste Ribbeen og sammentrykket Bryst, men de fleste saa fortraadte at de vare fast ukjendelige. Det havde været en overmaade festlig Dag; paa alle offentlige Forlystelsesteder havde det vrimlet af Mennesker. Paa alle Theatrene blev der givet fri Commedie, udenfor Thuillerierne havde der hele Eftermiddagen været en næsten uophørlig Concert; den kgl. Familie stod paa Balkonen, og der blev spillet Marseillaisen, Parisienne &c., og Folket sang med. Der gik Lufthalloner tilveirs i alle Slags Skikkelser, og da Aftenen kom, begyndte Fyrværkeriet. Det var det brillanteste man nogensinde havde seet. Alt endtes fordenne Dag med Antwerpens Bombardement. Sexten Kanoner beskjød det forestilte Citadel, Luften hvinede af Bomber og Raketter. Citadellet fløi i Luften, og hele den store Marsplads var opfyldt med Røg og Damp. Og nu var det, at Ulykken skeete. Pludseligt hørtes Skrig fra alle Kanter, Forvirringen blev grændsel. Al Tanke om Hjelp var umulig. – Den kgl. Familie havde fældet Taarer ved Budskabet om den skrækkelige Ulykke som var passeret, og Kongen havde strax sendt flere af sine Adjutanter ud, for at hielpe, trøste og raade. (Om Antallet af de Ulykkelige som havde mistet Livet vare Beretningerne endnu meget forskjellige, Europe angiver det til 150, Andre til 300, osv. Mange ligge endnu og kunne hverken leve eller døe.) Municipalraadet havde næste Morgen sendt en Deputation til Kongen med Anmodning om, at den kgl. Famlie dog endelig maatte alligevel beære det til om Aftenen berammede Bal paa Raadhuset med sin høie Nærværelse. Men hverken Kongen eller Kronprindsen vare under disse Omstændigheder at formaae dertil; da kom der en ny Deputation, eftersom Alt nu var parat til Festen, og nu begav Hertugen af Orleans sig selv til Raadhuuset, hvor han talte med saadan Varme og den skeete Ulykke og hvor upassende det vilde være strax derefter at bivaane en Glædesfest. "Jeg hverken kan glæde mig eller vise mig offentlig - sagde han før jeg har opfyldt den Pligt som paaligger mig, at have jordet de mange Offre for en Ulykke, som min Bryllupsfest har giver Anledning til. Det er mig, som skal bringe de Ulykkeliges Familier Hjelp og Trøst; Staden Paris kan nok betroe mig denne Omsorg; jeg skal troligen op fylde dette Hverv. For dette er skeet, kan hverken min Gemalinde eller jeg glæde os ved den skjønne Fest, som De ville give os. Vel veed jeg, at her tales om en Ulykke, som kun har ramt Private, og ikke hele Staden, og at den hører til dem, som Tiden kan læge Men netop fordi Offrene høre til den arbeidende Klasse, skal man ikke kunne sige, at vi have dandset ved deres Liig og tabt den Agtelse af Syne, som man ligesaa fuldelig skylder den Fattiges stille Begravelse som den Riges pragtfulde Jordefærd." Denne Tale virkede saaledes, at Festen blev udsat, og alle de tillavede Retter uddeelte i Fattighusene. Naturligviis har Kongen og hans Søn ved denne Handling vundet uendelig meget hos Pariserne, uagtet denne Udsættelse vil koste Staden endnu et Tilskud af 120,000 Fr. Tydskland. Til Hamborg indtraf den 21de Juni om Morgenen, i en meget elegant Eqvipage med Dampskibet fra Haarburg, en fremmed Herre, som strax agtede sig videre til Engelland. Forinden henvendte han sig til en Bankør og at faae omsa20 til 100,000 Daler preussisk Courant i engelsk Banknoter. Jmidlertid var Politiet gjort opmærksom paa den Fremmede, hvis Pas lød paa Bankør Schiling og da det havde fundet ham mistænkelig, lod det ham sætte fast. Og 24 Timer derefter kom en Coureer fra Berlin, med Stikbrev efter en kgl. preussisk Postembedsmand, som havde bestiaalet Postkassen, og brækket endeel private Pengebreve, og derved til vendt sig meget betydelige Summer. Det var Forbryderen man allerede havde faaet fat paa, og han blev nu transporteret tilbage til Berlin.