Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-04-19
Skrivelse fra en Skræder. Min Herre. De skriver nu om det og dat, men hidtil er det endnu ikke faldet Dem ind, at tale om os Skrædere, endskjønt hele Verden, og natur Da ligviis De med, veed, at vi ere een af de vigtigste Stænder i Staten. Jngen bidrager mere til dens Flor, til den offentlige Credits Vedligeholdelse, til Fruentimmers og Mandfolks Fornøielse, end netop vi. Men jeg i mine Svendeaar var i Bremen, pleiede Oldgesellen, som var en lystig Fyr, altid at sige: Schneider machen Lente, istedetfor man ellers siger: Kleider machen Leute; thi han sagde som saa, Kleider og Schneider kommer her ud paa ret. Enhver maa dog tilstaae, at det er os, som sætte Skik og Facon paa Folk. Seer jeg derfor en Krigshelt bryste sig i sin Uniform som en Keiser Lotan i Homers Elias, saa siger jeg: du est min Skabning, Seer jeg en Springfyr sætte Næsen høit, saa tænker jeg ved mig selv, du har en Skræder at takke for din smukke Skal! Seer jeg en Dame trippe saa pertentelig som den medicinske Venus, saa leer jeg saa inderlig, og tænker ved mig selv, ogsaa du est en Skræders Skabning, Summa Summarum, hvor jeg henvender mine Øine, paa Baller og Promenader, finder jeg overalt Exempler, paa, at det er os, som forskjønner den hele menneskelige Natur, og som byde og befale over Moden. Dersom man ikke altid havde havt Fordomme mod vor Stand, vilde en Sax holdes langt mere i Ære end en Peen eller et Sværd. Bogskrivere og Krigere kan man undvære, thi Folk have levet førend man skrev Bøger eller førte Krig, men en Sax var allerede nødvendig ved Verdens første Skabelse. Den første Sax og den første Tang maa, som jeg engang har læst hos Arild Hvidtfeldt, absolut være blevet skabt tilligemed Verden; hvor Pokker skulde Adam og Eva have kunnet syet sig Klæder af Figenblade, hvorledes skulde Tubal Cain kunne blevet Kleinsmed, naar de første havde manglet en Sax og den sidste en Jldtang? Vore studerede Folk skrive saa meget om Ting, som ingen skjøtter om at læse, men de courieuseste Sager. af Verden er de saa ligegyldige for som Stokfisk. Jeg seer af Aviserne, at lærde Selskaber, udsætte Præmier for at faae de underligste Spørgsmaale besvarede, men endnu er det, i det mindste saavidt jeg veed, ikke faldet noget Selskab i Verden ind, at fremsætte det Spørgsmaal: af hvem og paa hvad Tid er den første Jldtang bleven forfærdiget, Jo! jeg hører allerede alle lærde Herrer opslaae en Skoggerlatter og raabe: see til den Skræder! – men jeg vil aldrig være ærlig, om alle philosophiske Fataliteter med al deres Philosophie var istand til at besvare dette simple Spørgsmaal. Men, at hvad kan alt det hielpe os Hvad der ruinerer os i Bund og Grund, er den fordømte Credit. Alle Skrædere burde ønsket, at der aldrig havde existeret et saadant Ord: i det mindste bliver det en Pind til min Liigkiste. Rigtig nok tager og giver man Credit, Kræmmere og Skrædere holde, saa at sige, ved Kjæden af en stor Electiceermachine. Naar en Kræmmer i Hamborg faaer et Stød, saa faae to tre Skrædere i Kjøbenhavn i samme Øieblik et Stød. Dersom De forstod noget af den practiske Handelsvidenskab og Vexelvæsenet, vilde De let kunne forklare Dem, hvorledes det gaaer til Kjereste Hr. Udgiver, da jeg troer, at De mener det vel med alle Mennesker, saa haaber jeg, at De ogsaa i et af deres næste Blade vil tale et Par Ord om vort Laug, og, at De med Grunde vil bevise, at en Stand, som saa at sige vedligeholder Crediten, ikke bør ruineres ved Crediten. Deres forbundne a.