Berlingske Tidende, 1808-04-01
Her er udgivet følgende. Erklæring: Russiske Tropper have gjortet fiendtligt Jndfald i svenske Finland, og den første Tidende derom er bragt Hs. Majestæt ved en Telegrafberetning, og kort efter ved en i bemeldte Provinds i Hs. Majestæt Keiseren af Rusland; Navn udstroet Proclamation, der præker Oprør og Frafald. - Fiendtligheder uforudgangne af Krigserklæring, af nogensomhelst paaberaabt Anke, begyndte igiennem Bestikkelse, styrede af en Fædrelands=Forræder (Sprengporten) ved Overgeneralens Side, dette er allerede en Tildragelse, som der gives faa Exempler paa, og som maa opvække Afskyharme; men naar man modsætter den de nylige Baand mellem begge Hoffer, naar man betragten denne Fremfærd i sin skumle Modstilling til en Allierets prøvede Oprigtighed og Trofasthed, da er der hverken Folelse eller Navn, der kan udtrykke denne Uretfærdighed, ene skal den stande i Historien, som Kronen paa denne Alders Skrækkeligheder. - J hiin Tid, da det russiske Ho syntes folsom ved de undertrykkede Fyrsters og Stater, Skiæbne, da det skimtede de Farer, der truede hele Enropa, inddroges Hs. Majestæt ved ligestemmede Følelser i Forbindelser med samme, grundede paa Lid til en Nabo, en Frænde, en uafhængig Enehersker. Hs. Keiserl. Majestæt havde knyttet Baand, der vare nyttige for det fælles Tarv, havde at afæske Frankerig uopfyldte Forpligtelser, havde Vælde til at hævde sine og alles Rettigheder. Kongen forbandt sig med ham, og nu finder han sig af ham angrebet netop for at have været hans Bundsforvandte. - Aldrig har nogen Første kunnet indgaae Forbindelser med større Haab om deres Ubrødelighed. Keiseren var personlig fremæskeet ved Frankrigs haardnakkede Vægring for at opfylde en sluttet og undertegnet Tractat, ved den han under flere Leiligheder beviste Mangel paa Agtelse. Frem æsket var den russiske Nation, den man offentlig havde udraabt for Vilde og Barbarer. Alt hvad der var en Regiering helligt forenede sig med den fælles Sag, hvorledes kunde man andet end troe utilbagekaldeligt, hvad Keiseren, erklærede: at han vilde forkaste enhver Fredsforening den være mere eller mindre fordeelagtig, der ikke egnede det russiske Navns Ære, Fædrelandets Sikkerhed, Allianternes Hellighed og Europas almindelige Rolighed? Samtiden har allerede dømt, og Fremtiden vil end bedre erfare, om disse store Hensigter ere opfyldte ved Tilsittractaten. Kongen forblev paa Krigsskuepladsen, og tvert imod Conventiones Vilkaar underrettedes Hs. Majestæt hverken om Vaabenstilstanden eller og Freden, førend efterat Tractaten var sluttet. Da Mednelelsen var skeet, hvorved fulgte et ubestemt Tilbud om at bidrage til Freden, lod Hs. Majestæt paa ny giøre Forslag om en Vaabenstilstand (der burde have været gjort til Vilkaart Fredstractaten) men fik et benægtende Svar, og skiønnede strax Værdien af den tilbudte Mægling. Hs. Majestæt fandt sig ikke istand til at forsvare fine tydske Provindser og nødtes til at rømme dem. - Efter dette Tab hvis Grund laa i Ruslands Frafald, fandt Hs. Majestæt sig atter tilbagesaaud fra Krigsskuepladsen, og søgte nu kun at nyde i sit Kongerige den Rolighed, sammes geografiske Beliggenhed syntes at love. Han havde lovlig opfyldt sine Forbindelser, med Rusland, og ventede, at man, Systemernes Forskiellighed uagter, vilde lade ham vederfares Ret for det Forbigangne. Kongen havde understyttet den russisk Armees Foretagender med sine Krigskibe, havde aabne. sine Tøihuse for Keiseren, havde forkastet og strax medde de hemmelige Tilbud, som Frankrigs Regiering lod giø ham midt i Krigens Hede, da Ruslands Grændser og H. vedstad vare aldeles blottede; blandt andre det, at skal ham, imod at han brød med Rusland, de af Carl A. tabte Provindser med saadanne Omrundinger, som Sverig kunde ønske sig. - Hs. Majestæt er vel ophøiet og al Roes, for at have modstaaet en saa umoralsk Fristelse men han venter en saa meget strængere Dom over den Vo somhed, denne samme saa nænsomt behandlede Magt har begaaet imod hans Stater. - Hemmelige Artikke ved Tilsitfreden, som man strax anede, og som det russisk Ministerium selv siden tilstod, begyndte lidt efter lidt aabenbare sig. Det golde Hiernefoster, som den fransk Regiering har betient sig af for at undertvinge Fastlands Faren ved den engelske Handel, fremstilledes for Norde for did ind at føre den Underkuelse og den Elendighed, jo fra Havn til Havn, fra Stat til Stat, alt havde udbred sig over det øvrige Europa. Jngen Regiering overladt til sin egen Jndsigt, sin egen Erfaring, ingen Nation i sin egen uskyldige Stræbsomhed; ingen Mellemtilstand i kiendes mellem Vassal og Fiende. Fredstractater og Al anger, Alliancer og Underkastelser, ere eet og det samme og fra Paris af foreskrives de formeentlige afhænge Allierede, Systemmer, Love og Anordninger, som, tilat fremme Overherskabsystemet, angribe hvad der er beligst i Samfundene, og imellem dem indbyrdes. - Se ledes lavede man allerede afvigte Efteraar i Pete borg paa et Brud med England. Medens man og biede den Aarstid, da det kunde giøres med Tryg gjorde man Kongen, ved en Note af 6te Octbr. det Forsikat samvirke til at lukke Østersøen for fremmede Krigskipaa den Maade, som man i 1780 var forenet om. Hs. N. lod svare under 13de Novbr., at det var umuligt at li Østersøen i Fred, saalænge den franske Magt herskede og en saa stor Deel af dens sydlige Havne og der udøvede sit udlukkende System. Han indbod følgelig Hs. Keiseri. til forud at stræbe at formaae de Franske til at rømme dito og da samme Forslag fornyedes den 27de f. M., som en i pligtelse grundet i Konvenzionen af 1780, beviste nu korteligen, at ved Konventionen af 1802 mellem Reland og Engelland, som Kongen var tiltraadt paa Ruslands paatrængende Jndbydelse og under Ruslands Garn, tie, var den foregaaende bevæbnede Neutralitet aldeles skaffet : at Hs. Maj. havde dengang indgaaet Forpligte umiddelbar med Engelland i denne Henseende, og at ikke kunde fornuftigviis bryde, saalænge denne Magt sin Side, opfyldte fine: at den paa den bevæbnede Neu litet grundede Forpligtelse at lukke Østersøen, faldt i hiin, og var desuden saameget mindre anvendelig paa at værende Omstændigheder, som den danske Sømagt, hvi paa man da gjorde Regning, ikke meere var til, og som Engelske i senere Tid havde opdaget Farten giennem sig Belt; men at Sverrig, om det end ei kunde bidrage ved en Udrustning til at beskytte Østersøen, vilde til Giengield selv paatage sig, ved Underhandling at bevirke hos Engelland, at det ei sendte noget Krigskib did, dersom ingen anden Magt rustede der, eller dersom andre Fiendtligheder ikke nødte det til at komme did som Hielpemagt. - At forlange, at Sverrig skulde tiene Rusland til Bolværk, efterat det havde behaget dette, at udæske Engelland, at Sverrig skulde opofre sin Flaade og sin Handel, for at forsvare Kronsstad og Reval, det var dog virkelig formeget. Ogsaa begyndte Rustningen paa de russiske Grændser strax med disse Forslag. Kongen ansaae dem endnu med Tryghed saalænge som man ikke anførte nogen Anke, og som der ikke var noget Afgiørende i Forslagene. J øvrigt fremstillede det Tilbud at fredlyse Østersøen ved Konvention, en Udsigt til Rolighed og Fordeele for Rusland og for hele Norden, der syntes ei at kunne bortkastes uden stort Ansvar. Friere end de under hele Krigen havde været, kunde de russiske Havne aabnet sig for en saadan Afsætning af deres Frembringelser, der hidtil ikke kiendes. Nærmelse mellem begge Hoffer, Handelslivelighed, Roe efter en ulykkelig Krig, nogle bifaldsyttringer efter en end ulykkeligere Fred, see det var alt, hvad Kongens Tilbud indeholdt for Keiseren. Det gjordes med fuld Tillid til Engellands Jndvilligelse; Hs. Maj. ventede Bekræftelsen derpaa længe inden den saa frygtede engelske Flaade kunde bringe Hævnen ind i Østersøen. Man drev paa Svar: Kongens Ambassadeur skulde udvikle det fælleds Tarv i en særdeles ham lovet Audients den 15de Febr., da Ambassadens Meddelelse med Sverrig med Magt afskieres og de russiske Tropper gaae ind i Finland med følgende Proclamationer (herfølge den russiske Proclamation til svensk Finlands Jnbyggere, see No. 21, en til Præsterne ved Grændsen *) og een til den svenske Armee.) Nu dømme enhver lovlig 1) Denne lyder saa : "Mine Herrer, Vær saa god at modtage disse Proclamationer som en Sikkerhed, og meddeel deres Sognefolk Jndholden, hvorefter strax skal følge en Sikkerhedsvagt fra Hs. Maj. Keiseren af Rusland. "Disse Sedler vare haandskrevne. ) Denne er saalydende: Soldater, Det er med Smerte, at min allern. Keiser seer sig tvungen, imod sin Villie, til at lade sine Tropper marschere ind i Finland, hvilket blot har til Hensigt en aftig Beskyttelse, Fredens og Rolighedens Vedligeholdelse, saavelsom Finlændernes Vel. - For at udføre denne billige Forholdsregel har Hs. keiserl. Maj befalet, ikke at lade fore først, indtil J, forglemmende Eders Frihed og foragtende Rolighed, begyndte at være virksomme; og til vor store Misfornøielse have J alt gjort dette. Vi fornye disse Hs. keiserl. Maj. Ordrer, forsikrende den finlandske Nation om hans oprigtige og sande Velvillighed for dette Land, og garanterende Eder paa nye, Soldater, at J have Deel i Hs. keiserl. Mai Naade. J gode Finlændere, som Eders Skjebne har ladet henhøre til Landets Krigerstand, I ere mere at beklaget J forlade Eders Arne, Eders Frænder, og gaae at søge Døden for en uretfærdig Sag. Soldater, min allernaaRegiering, enhver kiek og retskaffen Militair, enhver trofast Undersaat, om denne Fremfærd: Et svigefuldt Jndfald i en fredelig Naboes Land, forudgaaet af Opbud til Oprør, er ubørt endog i disse sidste Tider, der ellers ere saa rige paa Voldsomheds og Uretfærdigheds Exempler.