Corsaren, 1844-11-08
Kortfattet Fædrelandshistorie. 2det Capitel. Jndtil til Rolf Krake. Efter Odins Død kommer der en Periode i vor Historie, der er i en ligesaa elendig Tilstand som Landingsbroen ved Kjøbenhavns Toldbod. Vistnok kunde vi meget let udfylde denne Periode med Konger, ligesom Brolægningscommissionen udfylder Hullerne i Brolægningen med Smaasteen; men hvorfor skulle vi tillyve Danmark Noget, som det har meer end nok af? Vi ville derfor holde os til Facta. Vi see saaledes, at der har levet nogle Folk i Vendsyssel, som paa Grund af deres lange Skjæg kaldtes Longobarder, en Slags Ernst Mahnere, men som dog ikke have været saa drevne i at sulte som Ernst Mahner; thi de besluttede paa Grund af Hungersnøde en Udvandring, som, da "Berlingske" ikke var tilstede og kunde bevise dem, hvilket frugtbart og overflødigt Land det var, de boede i, og hvormange Pund Smør der var til hvert Jndivid, virkelig ogsaa fandt Sted. De droge da imod Syden, og ligesom Prindsen af Hessen til Erindring om sin afdøde Gemalinde stiftede et Hospital, saaledes stiftede de et Rige, som kaldtes Lombardiet, til Erindring om deres Fædreland, og som ogsaa snart tabte sin Selvstændighed. Ogsaa i Sverrig, og navnlig i Gothlandene, fik man omtrent et hundrede Aar derefter Lyst til en Udvandring, formodenlig have Gotherne dengang havt Konge sammen med de Danske. De droge da ned til det sorte Hav og bleve til et Folk, der næsten var ligesaa anseet som Russerne nu ere, hvilket kan sees deraf, at ligesom det nu er Moden at have en Russer til Kudsk - formodenlig fordi det er den Maade, hvorpaa han udenfor sit Fædreland lettest kommer i Berørelse med en Pidsk - saaledes brugte Romerne dengang en Gother til Taffeldækker eller Kjældermester. Men, ligesom Politiet blev fordrevet ved Sorteso af Ladegaardslemmerne, saaledes bleve Gotherne fordrevne ved det sorte Hav af Selvhersteren over alle Hunner, Hans keiserlige Majestæt Attila, Stamfaderen for alle Russer. Gotherne deelte sig nu i tvende Stammer: Øst- og Vestgotherne, eller "de bedste" Gother, som bleve Trælle under Attila, og de ikke bedste Gother, som droge til Spanien, hvor de levede som Hofjunkere allesammen, indtil Saracenerne kom og lagde dem under Beslag. Østgotherne derimod droge senere til Jtalien, hvor de fik en Mand til Biskop, der var ligesaa berømt som Dr. Kalkar hos os, nemlig Ulphilas; han har nemlig ogsaa oversat Biblen af Grundtexten. Men, da hverken Konsthandler Bing eller Boghandler Philipsen levede dengang, blev Oversættelsen destoværre ikke illustreret, hvilket kunde have været meget smukt, især hvis Davidsen havde givet Jdeen til Tegningerne, da man for Ex. saa maaskee havde seet Joseph være tilstede, da Englen Gabriel er alene med Moder Marie. Jmidlertid boede Gotherne ikke med Fred i Jtalien, men maatte ligesom Ahasverus trave omkring i Verden, indtil der ikke blev mere tilbage af dem end af vore energiske Besparelser i Statshuusholdningen. Endelig faae vi da fat paa en virkelig historisk Person, nemlig en Fyr ved Navn Dan Mykillati, som var Konge og Dommer i Midten af det tredie Aarhundrede. Nogle Historikere paastaae, at Kongerne dengang ikke vare saaledes som nu; de holdt aldrig Balpare og havde ingen Appanager at uddeele, men vare i Grunden kun Bønder, som havde en større Magt end deres Ligemænd, ligesom Justitsraad Neiersen har større Magt end nogen anden Justitsraad, og denne Mening faaer en vis Sandsynlighed, naar man veed, at der dengang hverken existerede Øresundstold eller Tallotteri. Af Navnet Dan Mykillati formode Nogle, at Landets Navn: Danmark, er en Afledning, ligesom Christianss er en Afledning af Christian. Andre troe derimod, at det kommer af dan ): Slad; thi Danmark var ganske flad, længe førend Sprogpatentet udkom. Mykillati var et Øgenavn, som denne Konge fik for sin store Haug til Pragt og Overbaad, og bør paa Grund deraf ikke forglemmes, da det maaskee endnu ved Leilighed kan finde sin Anvendelse. Det har forresten været en kraftig og modig Konge; thi han vovede at jage Tydskerne ud af Slesvig, og da Slesvigerne, eller som de da kaldtes: Anglerne, dengang ikke holdt saameget af det Tydske som Schleswigholsteinerne nu, saa viste de dem meget taknemlige for denne Tjeneste og udraabte Dan til deres Konge. Da de Danske fra de ældste Tider have udgjort et særdeles skikkeligt Folk, kan det ikke forundre Nogen, at Dan, uagtet han var saadan en daarlig Finansminister, regerede i 50 Aar; men dengang var der rigtignok heller ikke Nogen som udsaaede Tvedragtens Sæd imellem de forskjellige Landsdele eller løsnede det Tillidens Baand o. s. v.; men da han endelig døde, var man saa glad over at blive af med ham, at man ikke engang gav sig Tid til at brænde ham; men begravede ham i hele hans kongelige Garderobe og gav ham en Hest med til Selskab, hvilket vi finde ganske i sin Orden. Efter hans Død blev hans Rige deelt imellem alle hans nærmeste Venner og hans Svogre, som han havde gjort til Statholdere, og blev ikke forenet igjen for under Rolf Krake.