Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1812-11-20
Bortkommen. Paa Veien imellem Aalstrup og Hillested, blev i Torsdags Eftermiddag den 12te November, tabt et stort nyt graat Hestedækken. Den retsindige Finder loves en passende Douceur imod at aflevere det i Hillested Degnebolig. Svar. til Jndsenderen af: Gavskrivtet over et visnende Kløverblad, silde, men dog velmeent indsendt fra Jylland. Du, som Din Lap saa trolig kopierte, Hvad skal jeg sige om Din usle Smag, Det Bedste var, Du Dig om Jntet kjerte, Og holdte kjønt i Havnen med Dit Vrag Forfatteren har været et Geni, Det jeg ei tvivler om: det kan man læse: Det kan man slutte af den Melodi, Og af den underlige Harmoni, Der hersker i hans Piere; men en Fadæse Den gode Herre Digter dog begik, Da en lemlæstet Ganger han sig valgte, Paa den at ride efter gammel Skik Til Helikon; thi jammerligen halte Hans Vers; – en Fod er lang, en anden kort, Og ofte Konefaldet – falder bort. Nei veed Du vel, min ubekiendte Ven, Hvad jeg blandt gamle Sager fandt forleden, En Ode, som jeg dengang lagde hen En Ode, tilulert: "Treenigheden;"Men nu Du skal, om Du blev gal, den høre, O, gid den maae dit indre Hjerte røre! Etsteds i Tyskland ligger der en Stad, Med lave Hytter og med skidne Stræder; Dog ei tilfulde jeg beskrive gade Dens Jnventarium; thi slette Sæder, Og overgivne, ryggesløse Glæder, Den usle Flokkes lave Siele fyldte, Og Glæden Redrighed sin Tilvær skyldte. Med Politiet gik det saare broget: Man kunde sige, at der intet var Og dog ei lyve; thi den Byes Foged En Stakkel var, der ingen Buxer bar. Thi Havesyge var hans Herskerinde: For Penge offrede han selv sin Pligt, Og naar der ingen Penge var at vinde, Da Manden hjemme blev og havde Gigt. Forresten er han hidsig, gjerrig, doven, Og ingen Mand han hielper til sin Ret. Hans Kjæreste er sandelig forvoven, Naar hun sig smykker med fortlokket Ret. Dog denne Flække havde, som hver anden Sin beau-monde. Læser, troer Du mig forsanden; Det var et Foster af en Her og Fanden! Af vakre Trillingherrer den bestod, Og næsten holder jeg mig alt for god Til at opregne deres dumme Streger: En Vinteraften ved det fulde Bæger, De Alle med een Mund benævnte Kjæden, Af deres hulde Pagt: "Treenigheden." En Smule Karakteristik af hver Ter maaske være Dig, min Læser kjær. Den Enes Faer var Borgemester Og Rasmus Klipsisch Manden heed; Han var en stor Patron af Præster, Og selv han var studeert. Hvo veed, Om Drengen engang Bisp kan blive? Det noget Reputerligt var, Saasnart han læse kan, og skrive, Jeg moxen ham studere lake! Saa tænkte han, og stor blev Drengen, Og rød og hvid, som Melk og Blod Han kunde kaste om i Sengen, En voxen Pige med sin Fod. Da blev han i den lærde Skole, Af sin høivise Fader sat; Men ei hans Øie kunde taale, At læse til den mørke Nat. Det første Aar han declinerte: Mensa i alle calibus; Det hele andet han studerte, At bøje Ordet dominus. Det tredie han lærde, pater, Og kunde det paa Fingrene; Han kunde sige: cara mater, Og pater dilectissime, Han just begyndte nu paa fructus; Men saare langsomt frem han krøb, Og til parentum store luctus, Tilsidst han fra sin Rector løb, Forlod sin Fader og sin Skole, Sin Moder, Sødskende – O Veel Tilsidst han i den røde Kjole, Som mangen anden landede. Nu skal han om blandt Piger førte, Og trolig hylde Elskovs Gud, Han blæser ogsaa lidt paa Fløite. Og blæser bort det slette Bud. Saa traf han een elskværdig Pige, Og bad om hendes Kjærlighed; Hun gav ham den; men hvo kan sige, Hvor tit han troløs brød sin Eed. Blandt andre længst hans Øie hvilte, Frækt paa en Kammerjomfrue: Han sukkede, han bad og smilte, Han skrev hvor højt han flammede. Han læsped, smukke Caroline, Osee, hvor højt jeg elsker Dig, O gode, føde, smukke Line O, gjør Din Elsker lykkelig Om hun det gjorde, tør jeg ikke Bekræfte just saa lige frem: Faa ere Glædens Øieblikke, Hvorfor da ikke nyde dem? Alt det hin Pige ikke hørte, Som han tilfoer sin Kjærlighed, Men Rygtet Tingen snarlig førte For hendes rige Slægtninge. De truede ham strængt, at røbe Hans Troløshed; men Karlen soer Sit Hjette ganske om, at støbe, Og alt blev lagt i sorten Jord. (Fo