Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-12-13
De Vexler, som trækkes paa Breslau, maa lyde paa klingende Mynt 1 1/2 eller 1/2, thi Pr. C. eller L. Banco betales i Tresorbeviser, som nu ere aldeles ubrugelige. Over den Vaabenstilstand mellem Frankrige og Preussen, som ikke blev ratifiet, gjør nu det Berlinske Blad, der Telegraph, følgende Betragtninger: "Der er vel ingen Tvivl om, at vore Læsere med ligesaa stor Forfærdelse som Smerte ville erfare, at Kongen af Preussen ikke har ratificeret Vaabenstilstanden, og det er vanskeligt at bestemme, hvilken af disse to Følelser, der er den meest levende, naar man erfarer, at den Afhængighed, hvori Kongen befinder sig i Henseende til Russerne er det, som har forhindret Ratificationen. Vi see her en Seierherre, hvis Genie og Magt i faa Dage har overvundet Friedrichs Rige, og hvis frygtelige Armee i hele Verden ikke kjender nogen Hindring, som kan standse den - en Seierherre, høimodig selv i Lykkens Skjød, som forunder Slagsværdet Hvile, som er beredt til at betegne sig selv et Maal for sine Seire; paa den anden Side see vi en Prinds, en Flygtning, hvis Armee ikke existerer mere, en Monark uden Stat, hvis vildfarende Hof vandrer fra Stad til Stad, som beherskes af en fremmed Overmagt, han imod sin Villie underkaster sig, og som fremturer i at overlade sig til alle de Farer, der ere forbundne med Krigens Fortsættelse. - Hvilken høiere Magt fordømmer denne ulykkelige Monark til denne piinlige Extremitet? Han selv aflægger i den Henseende den sørgeligste Bekjendelse: det er den fatale Forbindelse med det Petersborgske Cabinet. Det er dette Cabinet ikke nok, at have styrtet ham i Fordærvelse; det var den Russiske Politik værdig, at holde den for lettroende Ven i den Afgrund, hvori det har styrtet ham. Ligesaa ligegyldigt for Nationernes Elendighed, ligesaa følesløs for Førsternes Ulykke, som den Regjering, hvorfra det faaer sit Guld og sine Grundsætninger, forfølger Rusland, bestandig væbnet med Blændeværk og Usandhed, Kongen endog i sin Jndgetogenhed, saaledes som det forfulgte ham i sine Paladser, som han har tabt for Rusland. J hvilken Vraa paa Jorden det Preussiske Hof end i dette Øieblik søger sit Tilflugtsted, ville forføriske Smigrerier dog bestandig naae Kongens Øre, og Kjendsgierninger, der ligge aabenbar for vore Øine, bevise kun alt for tydeligen dens skadelige Jndflydelse. Hvis Vaabenstilstanden forkastes, hvis Vægringen at ratificere den forøger den Preussiske Nations Lidelser, saa er det Russerne, som de kunne takke for denne Ulykke Dette Lands Jndbyggere, i og for sig fattige, men ved en klog Forvaltning hidtil sat med Anstrængelse i en konstlet Velstand, for hvilke en Krig, om den end faldt nok saa lykkelig ud, vilde blive en Svøbe, ere bestemte til at bære alle Krigens Elendigheder, fordi det netop er Ruslands Villie. Og hvad have de da gjort disse Russer, at de forlange og faae saa store Offere? Vare de maaskee de første paa Kamppladsen, Nei, den Preussiske Armee havde allerede ophørt at være til, da de Russiske Tropper endnu ikke vare forsamlede, og selv uden Seierens overordentlige Hurtighed, ville endda uhyre Jntervaller adskille den Russiske og Franske Armee, og disse ere de Hielpetropper, som man tillader sig at gjøre Regning paa, disse ere de Hevnere man venter paa, Saadanne Russer skulle berøve den uovervindelige Armee de Laurbær, hvormed den er bedækket? Russer skulle besmitte Austerlitz's og Jena's Seierherres Hæder. Dette tomme Blændeværk vil, trods de latterlige Rygter, hvormed man søger at vedligeholde det, snart tilintetgjøres. Disse sandsesløse Forhaabninger ville forsvinde, lig forføriske Lygtemænd, som lede til Afgrunden. - Berlins Jndbyggere og J Nationer, som beboe det jevne Land!