Corsaren, 1843-03-24
Charivari. Et Gjæftebud hos "Dagen". "Dagen" og "Corsaren" traf forleden Aften paa hinanden ved samme Bord hos en Conditor. Det var den 14de Marts. Samme Dag havde som bekjendt "Dagen" paany udstedt sin gamle Subskriptionsindbye. delse paa Høiesteretsdommene, hvori den paa det bestemteste opfordrede Publicum til at tilbagesende de paategnede Planer inden 2den Marts. Endvidere var samme Dag udkommet 3die Deels 1ste Hefte af "Paris's Mysteriers, som Dagen? lader særskilt aftrykke af sin Feuilleion, stolende paa betydelig Afsætning til dem, der ikke læse selve "Dagen". J Anledning af denne gode Speculation, samt ogsaa i Anledning af den foran nævnte, gratulerede "Corsaren" "Dagen" og endte sin Gratulation med: "De giler vel Noget i den Anledning?" Hvis jeg ikke gilere, tænkte "Dagen" "saa er Fanden løs, saa troer han da fuldt og fast, at jeg ikke tjener Noget, og det vil jeg for minDød ikke have, at han skal troe. Saa vil jeg hellere giie. Har Fanden taget Hesten, saa lad ham tage Grimen med. - Aa, ja, hvorfor ikke," tilføiede den høit, "hvad vil De nyde? Et Glas Punsch? Theobald, et Glas Punsch til denne Herre." - "Nei, Høistærede, ellers Tak, det var ikke min Mening. Er det Noget at gile et Glas Punsch, naar man gjør saadanne Speculationer? De maa da magelig kunne gjøre et Gilde. Gjør et Gildevare for alle os Blade. De har jo saa mange tomme Værelser i overste Etage, De maa sagtens kunne holde stort Selskab." "De har da ikke Noget bag Øret, kjære Corsar, med at raade mig hertil? Det er deres oprigtige Mening, at jeg burde gjøre et saadant Gilde?" "Kjære Dag, hvad skulde jeg vel have bag Øret?" "De troer, at jeg vil have Ære deraf?" – "Om jeg gjør!" - "Velau! det være da! Jovermorgen Aften Kl. 7. Naar man taler til mig om Æren, saa kan jeg ikke modstaaes. - "Jeg veed det nok, det er Deres omme Side. Altsaa iovermorgen!" –, Ja! Godnat!" - "Godnat, og Tak for Punschen, jeg har dog drukket den, for det var jo Synd at lade den staae." Alle Bladene bleve indbudne og lovede at komme. Der er Jntet at bemærke angaaende deres Forberedelser, til Gildet, undtagen maaskee lidt om "Aftenbladets" Det sagde til sig selv. "Naar man saadan skal udimellem Folk, maa man da pynte sig. Jeg vil i en Fart lade mig sye en ny Frakke." Den gik hen til en Skrædder for at lade sig tage Maal; men, da Skrædderen skulde til det, slog han Hænderne sammen og raabte: "For Dem skal Fanden sye og ikke jeg! Jkke alene, at De ikke behøver at give Klæde for at faae en Frakke, saa tynd er De, men De vilde endog faae Klæde i Tilgift! Fanden skal sye for Dem!" -Jeg er virkelig ogsaa noget tynd", sagde "Aftenbladet"; "men det har da ogsaa sin gode Side, mærker jeg," hvorpaa det gik hjem. Den bestemte Aften kom da, og "Dagen" modtog sine Gjæster med den største Hjertelighed. Foruden Bladene vare adstillige andre Honorationer indbudne, med hvem Læserne lidt efter lidt ville gjøre Bekjendtskab. Man arrangerede sig om Spillebordene. Tilfældet vilde, at "Fædrelandet" blev fjerde Mand med Ussing, Høiesteret og Justitsraad Friederichsen, ved en Vhombre. Det blev her bestemt, at man skulde spille strængt. J Førstningen sad "Fædrelandet" i Held. Det havde paany et stort Spørgespil, saa sagde Ussing pludselig: Tourne! "Fædrelandet" blev nu tvunget til at spille Solo og blev bete, hvorover det kom i ondt Humeur og vilde forcere Spillet. Det tog tilsidst et Par gode Spil fra Justitsraad Friederichsen, men maatte selv kaste dem, hvorover han blev umaadelig ærgerlig. " De spiller paa Fausser, Hr. Fædreland," sagde han: ger det ikke sandt, Professor Otto? - JJos, sagde Prof. Otto, der havde staaet og seet til og engang imellem efter Opfordring sagt sin Mening om et Spil; "men "Fædrelandet" har jo selv meest Skade deraf. Lad os et Øieblik træde hen ved det andet Bord, hvor ,Dagens,"Kjøbenhavnsposten", "Berlingske" og "Corfaren" spille Boston. "Berlingske, holder Regnskabet," Kjøbenhavnsposten" har den lille "Forpost" paa Skjødet. "Dagen spiller i dette Øieblik en grand misere onvert og vinder den. "Kjøbenhavnsposten" betaler Beten ud, menCorsaren" tager den til sig. Om Forladelset, sagde, Dagen", gjeg skulde nok have de 6I Points.- Corsaren" tog dem, sagde, "Kjøbenhavnsposten?. – Maa jeg bede om dem, Høistærede," sagde" Dagen, idet den vendte sig til "Corsarent. "Ja, det veed jeg ikke", svarede denne, gjeg pleier jo altid at tage Gevinsten af Deres Miserer."Dersom jeg ikke som Vært maatte være høfligt, mumlede Dagen", saa blev jeg grov imod den Karl v. - De Andre lagde sig imidlertid imellem og søgte at tale" Corsaren" til Rette. Tilsidst gav den ogsaa efter og sagde til "Dagens: "Jeg beder om Forladelse, jeg tog virkelig feil. Den reelle Gevinst af deres Miserer tager De jo i Grunden selv. Vær saa artig." "Mine Herrer, behage De at gaae til bord"" raabte "Dagen" for at skjule sin Ærgrelse. Man gik altsaa tilbord, og i nogen Tid herskede den Stilhed, der altid bør herste ved Begyndelsen af et velordnet Maaltid; ingen Lyd undtagen af Knivenes og Gaflernes Sammenstod mod Tallerkenerne og af de tyggende Kjævebeen. En saadan Taushed vater desto længere, jo mere sultne Gjæsterne ere, og man kan altsaa tænke sig, hvorlænge den maa vare naar vore Blade ere Gjæsterne. Endelig brod, "Dagenk, som Vært, Stilheden ved at sporge: " Hvad Nyt er der ellers? Aa, Intet, undtag en at der skal have været en stor Jldebrand i Fyen, svarede en af Gjæsterne. -Fanden heller! Det skal De ikke troe," raabte Dagens; "Jldebrand er Noget, som Folk digte, saa de skulde skee en Ulykke. Jeg har stor Mistillid til alle Jldebrande. Jeg er halvt overbeviist om, at saagar Hamborgs Brand i Grunden aldrig har funden Sted. Alle Aviserne have ladet sig narre, det er det Hele, men Folk troer dem. Havde det derimod været en enkelt Avis, som for Ex. mig, saa skulde vi hørt, et Skraal. Har man intet senere Nyt om Jordsktjælvet paa vore vestindiske Øers? spurgtes fra en anden Kant. - Nei, slet intet. Men maaskee De, Hr. Corsar, fra Deres vestindiske Correspondent har modtaget nærmere Details om denne Ulykke?" spurgte en vis fornem Gjæst stiklende.- Nei, ikke Andet, endi at Scholtens Herredømme ikke har sporet nogen Rystelse." - "Jeg beder Dem, mine Herrer, spiis, tag tiltakke med Retterne," raabte "Dagen" artig. - Behager De ikke Smør, Hr. Berlingske," sagde "Fædrelandet" og rakte hoslig Fadet frem. "Lad mig dog være fri for den evige Vittighed", søgde i "Berlingske" tvært. - "Fædrelandet" stod i Begreb med at svare meget bittert, men blev forhindret deri af "Dagens, der, frygtende for en Scene, bad Selskabet ; synge en Bordvise. "Den er skreven specielt for dette Selskabs, bemærkede den; "Hr. H. P. Holst har havt den Godhed. Den er af det Franske efter Rückert." Man sang Visen og drak derefter med Begeistring Digterens Skaal. Flere Skaaler bleve nu proponerede og drukne, og Stemningen ved Bordet blev lidt efter lidt oprømt, derpaa endog hjertelig, ja tilsidst kjærlig. "Dagen nærmede sig Kjøbenhavnsposten", lagde sin Arm om dens Hals og raabte: "Broder!.. men kom idetsamme til at stode den lille "Forpost" .. " De er ogsaa saa ubehændig", sagde, Kjøbenhavnsposten 7.- , Stødte jeg den lille Engel? Aa, om Forladelse! Vil Du hale et Stykke Sukker, Du Lille ?" Nei, nu er han igjen rolig." Hvad jeg vilde sige og ikke lyves, begyndte nu atter , Dagens. – "Det maa jeg sigu hore, raabte, Corsaren" og traadte nærmere - Hork, vedblev Dagen, lad os drikke Dus. Vi ligge daglig i Kiv, jeg vil være et Asen, om jeg i Grunden veed, hvorfor. Det falder mig som Skjæl fra Øinene iaften, jeg veed, Gud forbande mig, ikke, hvorfor vi hidtil have været uenige. Lad os være Venner, Fostbrødre .. De, med Corsar!" - Fostbrodre? Saa skal jo den Ene følge den Anden i Døden, ikke sandt?"Jo, min egen lille Corsar". - Hvilken Egennytte af Dem! Er det noget ligt, naar man er halvfuld at være saa egennyttig?" --Saa Venner da, blot Venner, Venner til Døden! Vi drikke Allesammen indbyrdes Venskab." "Aa, Sludder med Venskab, jeg vil holde en Tale!" raabte "Aftenbladet" idet det traadte nærmere og tog "Dagen" haardt i Skuldrene. "Min Ven! Jeg vil forherlige Din Fest, jeg, "Aftenbladets, vil holde en Tale." "Du vil Fanden, vil Du." - Jo, gu vil jeg saa!" Plads der, jeg vil tale.Aftenbladet? har Ordet!" raabtes nu i Salen, og der blev efter nogen Møie Stilhed. Nu begyndte, Aftenbladet" at stale, og efter nogle Minutters Forløb laa naturligviis Selskabet. snorkende imellem hinanden. Tilsidst hørte "Aftenbladet" sig selv tale og sank sovende om mellem de øvrige.