Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-12-27
Persien. Den Østerrigske Jagttager beretter nu ogsaa, at man i Wien har over Konstantinovel faaet Efterretningen om Feth Ali Schabs Død i Jspadan den 20de October (formodentlig var han reist dertil for i denne gamle Hovedstad, til hvilken han ellers aldrig kom, at retablere sit svækkede Helbred, eftersom denne fordum saa prægtige Stud, i hvilken Chardin talte 137 Kongelige Paladser, men som nu er i høi Grad ødelagt, ligger langt sydligere end Teheran, Feth Alis Residentsstad, i en langt skiønnere Egn og under et langt varmere Klima) Jagttageren tilføier, at Mohamed Mirza, Abbas Mirzas Søn, var i hans Bedstefaders Levetid erkiendet for dennes Efterfølger, saavel af Rusland som af England; han vilde nu ogsaa begive sig fra Tauris til Teheran, for at tage Thronen i Besiddelse; men, tilføier samme Blad: det kommer an paa om hans 6 Brødre, og 60 Onkler ikke ville lægge ham nogen Hindring i Veien (denne Yttring i et saavel underrettet Blad, tiener til en Bekræftelse paa hvad der engang er fortalt i denne Avis: at den Brittiske Ambassadeur Sir Gore Duseley spurgte engang Feth Ali om hvormange Sønner Gud havde begavet Hs. Majestæt med. Jeg husker det ikke, svarede han; men vil De spørge min Secretair, denne slog op i sin Protokol og fandt Tallet 70. Feth Alis Efterkommere skulle beløbe sig til henved 800 Personer. Hvormeget den Engelske Regiering har bestræbt sig for at vinde Mohammed Mirzas Yndest, sees af, at den sende Oberste Pasmore fra Ostindien med et veløvet Korps til hans Disposition. Men hvorledes skal man forklare det, at denne Hielp er ikke bleven benyttet?)Man erfarer ogsaa af andre Kilder, at den gamle Scha udnævnte Mohammed Mirza til sin Efterfølger; men dette er imod den sædvanlige Regel; thi naar Thronfølgeren døer, saa pleier hans ældste Broder at bestige Thronen, og denne er Hussein Ali Mirza Statholder i Farsistan(den største og rigeste af alle Persiske Provinser) og som residerer i Schiras; heraf kan let følge at det nordlige og sydlige Persien kan tage i en Krig med hinanden, hvilke to Hoveddele af Riget have desuden en forskiellig Handelsinteresse. Da den nordlige Deel af Riget driver sin Handel over det Kaspiske Hav, imedens den sydlige Deel fører den over den Persiske Havbugt og staaer aaben for den Engelske Skibsfart. Denne Krisis er af en stor politisk Vigtighed; thi det er yderst vigtigt for England at staae i en venskabelig Forbindelse med Persien for at have frie Passage derigiennem fra Europa til sine Ostindiske Besiddelser. Afsætningsveiene for den Jndiske Handel, som berigede Oldtidens Nationer, gik over Syrien, Persien og Buchhariet. Ruslands Fremskridt til Kaukasus mod det faspiske Hav og til Tartariets utilgiængelige Ørkener, have hidindtil ikke havt noget andet Formaal, end at bemægtige sig Handelen i Asien (det er paafaldende at lagttage hvorledes saavel den Russiske, som den Engelske Regiering lader foranstalte Reiser. til Tartariet. Hr. Burnes Reise til Bukhara er nyeligt kommen for Lyset; Englands og Ruslands Handelsinteresser gaae hinanden aabenbart i Veien; og det er fra denne Synspunkt betragtet, at den Russiske Tarif er især af stor Betydning. Deraf lader sig ogsaa det Had mod Russerne forklare, som ideligt giver sig tilkiende i Engelske Blade og Flyveskrifter. Vi komme tilbage til det 4de og 5te Aarhundredes Tider, da de store politiske Bevægelser i Europa toge deres Udspring dybt inde i Asien.) De nyeste Reiseopdagelser have lært at kiende de Handelsveie i Asien, som de Gamle betiente sig. Lykkes det Rusland at faae en stor Jndflydelse i det Jndre af Asien, og at sætte sig i Besiddelse af disse Veie, saa vil Englands Handel paa China lide et stort Stød.