Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-12
Gjendrivelse af Dr. Gottsches Svar. (Fortsættelse; see forr. No.) Det næste Punkt angaaer Reglerne for Adjectivernes Plads. Doctoren anfører herom Pag. 24 i den theor. Veiledn. følgende Regel, som han kalder Hovedreglen: "Adjectiverne sættes efter Substantivet, forsaavidt de tiene til at giøre Jnddelinger, med Hensyn til Gienstandenes Classer eller Slags, men foran i modsat Tilfælde." Denne Regel, paastod jeg, indeholder langt mere end Sprogbrug tillader; thi, hvilke Adjectiver kunne ikke tiene til at giøre Jnddelinger med Hensyn til Gienstandenes *) Classer, Doctoren tilføier i den Anledning, at kun de Adjectiver, der grunde sig paa en nødvendig Anskuelse – men ikke de, der grunde sig paa en tilfældig - kunne giøre Jnddelinger med Hensyn til Gienstandenes Klasser. Men denne Jndskrænkning, troer jeg, er ganske vilkaarlig, thi hvorfor kunne de, paa en tilfældig Anskuelse grundede, Adjectiver (f. Ex. stor og lille, gavnlig og skadelig, god og slet.) ikke lige saavel giøre Jnddelinger af Gienstandene med Hensyn til Paa dette Sted har jeg i mit Jndrykkede sat Substantiv istedenfor Gienstand, men naar Doctoren af denne Forvexling, som jeg dog ikke veed at Nogen endnu har misforstaaet, tager Anledning til at giøre sig lystig, saa spørger jeg den tænkende Læser, om Doctoren ikke selv forseer sig langt mere mod logisk Nøiagtighed, naar han begynder sin theor. Veiledn, saaledes: Den mandlige Endelse forholder sig til den qvindelige, som – til – et facile facile. deres Klasser, Desuden, antages denne Doctorens Forklaringsmaade, kommer jo de paa en tilfældig Anskuelse grundede Adjectiver – der efter hans Mening ei kunne giøre Jnddelinger med Hensyn til Gienstandenes Klasser - til at staae foran Substantiverne ifølge hans anførte Regel. Men da faaer Doctoren en Mængde Adjectiver, der stride mod Reglen, f. Ex. considerable, exaet, propice, prospere, modere, utile, nusible &c. Endvidere, hvorledes kan Doctoren sige, at "Jnddelingsgrundene for disse Adjectiver, der skulle staae efter Substant., "saa at sige ere uendelige, uden at han derved indvikler sig i Modsigelse, thi, da ikke engang alle Adjectivernes Antal nærmer sig det uendelige, og altsaa langt mindre de blot specificerende, der end- ogsaa efter Sagens Natur maae være færre end de modeficerende, saa seer Man at Doctoren ingenlund, naar han vil forebygge Misforstaaelse, kan sige, at "Jnddelingsgrundenes Antal saa at sige er uendeligt. Saadanne ugentlige Udtryk ere desuden vist nok paa intet Sted mere upassende end i en Skolebog. Naar han fremdeles lader aftrykke i Skilderiet 2 Sider af den theor. Veiledn. for dermed at vise, at han har flere Regler end denne ene for Adjectivernes Plads, da er dette kun rene Udflugter, der intet bevise mod min Paastand, at den omtalte Regel indeholder mere end Sproget tillader; thi Doctoren siger jo udtrykkelig i sin Grammatik, at disse Regler kun ere specielle Tilfælde af den omtalte almindelige Regel, og at det kun er til Øvelse for Begyndere, at han anfører disse specielle Tilfælde. Dermed erklærer han udtrykkelig, at den omtalte Den mandlige Endelse forholder sig til den qvindelige, som e som - : alle som - che &c.,Er det en Sandhed, at Begreb om Forhold altid forudsætter Begreb om Størrelse, saa synes Doctoren her at vise sin Uvidenhed om dette Begreb, thi med Endelserne 1, le, c. che, &c. er det vist nok vanskeligt at forbinde Begreb om Størrelse. Det kan ikke undskylde Doctoren, om Andre heri have handlet ligesaa urigtigt. Regel for Jkke Begyndere er tilstrækkelig, og ene indeholder det Nødvendige for at vide, hvad Plads Adjectivet bør have, men en saadan Paastand, formoder jeg, at enhver tænkende Læser med mig vil erklære for urigtig. J mit Jndrykkede erklærede jeg fremdeles, at Frankrigs udmærkede Sproggrandskere ere enige i, at Reglerne for Adjectiver nes Plads ikke kunne henføres under en eneste, i alle Tilfælde gieldende og almindelig Regel, herpaa citerede jeg Duvivier. Men havde Doctoren kiendt denne Forfatter, jeg citerede, da havde han vidst, at denne paa 32 Paagina handler omAdjectivernes Plads, hvor flere forskiellige Regler anføres, og da var han ikke kommen med sin flaue Compliment: "man seer at han dog har lidt Bekiendtskab med Tingene, paa det Sted hvor han netop viser sit eget Ubekiendtskab med Sagen. Dumarsais har ligeledes leveret Lister over hvilke Adjectiver, der bruges foran, og hvilke bag efter Subst. Naar Doctoren endvidere vedbliver: Denne Regel har, efter hans Maade at udtrykke sig paa, som almindelig, altfor viid Udstrækning; men som særskildt, da passer den netop, altsaa det Hele skal have mindre Udstrækning, end een af dets adskillige Deele, det var en stor logisk Feiltagelse, da maa jeg spørge ham, om hvem han her taler, Vil han bilde Læserne ind, at jeg paa noget Sted har sagt hvad han her synes at lægge mig i Munden, da behøver jeg blot at henvise til mit Jndrykkede i Skilderiets No. 102 f. A., for at overbevise Læseren om, at han her farer med Usandhed. Eller maaskee Doctoren drømmer midt i sit filosofiske Mørke, Efter saaledes at have gaaet baglænds med Doctoren, er jeg endelig kommen til det væsentligste Punkt i mine bemærkninger i Skilderiets No. 102.