Jyllandsposten, 1840-10-13
Der er vistnok faa Andragender af dem, som bleve fremførte ved Stænderforsamlingerne, som Folket i det Hele taget hellere har lyttet til i deres Debat og Behandling, end hvor det gjeldte Besparelser for Landet. Med mange ja med kraftige Stemmer udtaltes her saa ofte Ønsket om den nødvendige Jndførelse af Besparelsessystemet, som med de meest energiske Forholdsregler ventedes indledede og iværksatte. Det var utænkeligt andet, end at der i saadan Statshuusholdning maatte være meget at spare, hvor Statsbudgettet i mangfoldige Aar fra Regjeringens Side aldeles havde været tilbageholdt og hvor Udgifternes Detail endnu for Mængden ere ubekjendte Størrelser, idet det summariske Budget hidindtil endnu ikke gaaer ind paa nogensomhelst Specification i de enkelte Forvaltningsgrene. Ved de Oplysninger, som derfor skeete af mange af vore Deputerede, antager man ikke uden Grund, ved at see hen til denne eller hiin Udgiftspost, Foranstaltning eller Administration, at snart her og snart der vare Penge at spare, Udgiftssummer at inddrage, Bekostninger at undgaae m. m. – men hvor maa man ikke undres naar man, ved at skue rundt, end ikke kan blive sig bevidst, at een eneste gjennemgribende Besparelse for Landet er iværksat, da, som oftere fremstillet, den aarlige Jnddragelse af 50,000 Rbdl. fortsatte Anvendelse paa Christiansborg Slot, ei engang hertil kan henregnes. Al Tale om Besparelser, saavel om de mindre som større, successive som energiske, synes derfor reent at forstumme paa en Tid, da, istedetfor et saadant System skulde indledes og tage sin kraftige Begyndelse, endog forøgede Udgifter af henimod een Million i offentlige Blade er antaget, i mindre end eet Aar, at maatte blive opført som extraordinair Udgiftsconto. Denne Bevidsthed er vistnok mindre end glædelig, da man ved Betragtningen deraf saa let styrkes i den Overbeviisning, at Regjeringen enten ikke finder det fornødent, at indføre Reformer i dette Øiemed eller ikke indseer, paa hvad Maade væsentlige Besparelser kan gjennemføres til Gavn for Landet. Et talende Beviis herpaa, er det Udkast til en Forordning om Tallottoriets Ophævelse, som Regjeringen ifølge Stændernes tidligere Forhandlinger. atter har forelagt samme, da man deraf erfarer, at det Tab, som Statskassen derved vilde lide, ei antages at kunne dækkes paa anden Maade, end ved Paalæget af nye Skatter. Det vil altsaa sige med andre Ord Regjeringen seer ingen Udveie til, at der i Stats huusholdningen kan spares et Beløb af de faa Tønder Guld, Tallottoriets Ophævelse vilde medføre, da man, for at hæve dette Onde, maa gribe til den værste Plage for Folket, som er yderligere Beskattelse. Dog forinden vore Stænder ville skride til dette Middel, vil man vistnok vide at udpege de Besparelser, som man jo vist helst havde seet Regjeringen selv havde gjort Begyndelsen med, da saadanne nye Skatter som 50 PC. Forhøielse af Afgiften paa stemplet Papiir, samt forhøiet Consumtion af Kjød, Flæsk, levende Kreaturer, Kaffe, Viin og Steenkul kun trykkende og skadende vilde hæmme den allerede noksom beskattede Omsætning og Forhandling af saavel indenlandske som udenlandske Producter. At Lottoriet er et Onde, som i en Stat undergraver Moraliteten, er omstændeligen bleven beviist ved Stænderforsamlingerne; men at den hele næringsdrivende Stand skulde udstaae daglig Tryk, fordi enkelte Spillere unddrages Leilighed til at fremture i slig ødelæggende Lidenskab, vilde paa den anden Side være altfor haardt. Kan derfor denne Statsindtrade ei uden nyt Skattepaalæg indvindes, er vist Jntet rimeligere, end at man lader denne Sags Afgjørelse træde i Beroe, som saa mange Andre langt nødvendigere, idet man foreløbig alene indskrænkede sig til den 3die Passus af den Petition, som den i denne Sag nedsatte Comitee i Aaret 1836 indeholdt, nemlig at der, uden at oppebie hiint Tidspunkt for Tallotteriets aldeles Ophævelse, maatte snarest muligt iværksættes den Forandring i Lottospillet, at de ugentlige Trækninger indskrænkes, at Collecteurer nes Lifter befales tidligere afsluttede og indsendte, og at Jndsatserne passende forhøies."At Lottospillet ved disse Jndskrænkninger og Fordyrelser meget vilde vanskeliggjøres, er at formode, ligesom man ogsaa nødvendig maa antage, at Landets Finantser efterhaanden maa forbedre sig, saa Staten uden føleligt Afsavn maa kunne renoncere paa denne Jndtægt. Det er derfor meget tilfredsstillende at erfare af Forhandlinger i Roeskilde, at man aldeles har forkastet Forslaget om ny Beskattelse, idet Comiteen erklærede, at den ikke finder det tilraadeligt, at de forelagte Udkast emanere som Love, hvilket Resultat især var bygget paa, at Forbudet i Danmark mod Lottospillet ikke vilde hielpe stort, saalænge der stedse aabnedes Spilleren Leilighed til at fortsætte samme i Hertugdommerne ved Hielp af hemmelige Agen ter, ligesom det ogsaa er antageligt, at den senere Forbedring af Finantsernes Tilstand – om hvis Detail man imidlertid endnu savner Oplysning - vil kunne foranledige, at Finantserne, som ifølge Commissarii Yttringer antages for 1839 og 1840 at ville give et betydeligt Overskud, enten ganske eller tildeels maa kunne bære det Tab, som denne Jndskrænkning vil medføre. Comiteen fandt derfor hvad de foreslaaede Skatter angaaer, at en Forhøielse af Afgiften af stemplet Papiir hverken er retfærdig eller svarende til det Øiemed at give Erstatning for det opstaaede Tab. Men den sig i flere Sager consequente Skibsted, stemmede for Lovudkastet – ihvorvel Commissarius bemærkede, at dette ikke vilde emanere, naar Stænderne ikke ønskede det – da han fandt det besynderligt, at Forsamlingen, efter først at have petitioneret om Tallottoriets Ophævelse, nu, da Kongen forelægger dem det ønskede Udkast, trækker sig tilbage og ligesom slaaer sig i Bugter, for at skyde Sagen fra sig. Men hvad enten nu Hr. Skibsted fandt sig oplagt til at slaae ind i de samme Bugter eller ikke, saa er det dog vist, at man her med ligesaa megen Behag saae de Deputerede ved denne Leilighed at slaae sig i Bugter, som man ved denne Stænderforsamlings Tilendebringelse maatte ønske, at Hr. Skib sted for stedse fra Stænderbordet vilde bortskyde sig selv i saadanne Bugter, at han aldrig meere befattede sig med Stænderdebatter. At Stænderne, ved ikke at antage Forslaget, iøvrigt handlede ganske i Overeensstemmelse med, hvad der i Anledning af Lottoriets Ophævelse under de tidligere Samlinger var vedtaget, derpaa gjorde især Algreen-Ussing opmærksom ved at udhæve, at Forsamlingens Petition i 1838 gik ud paa, at der maatte forelægges Stænderne Forslag til, med extraordinairt Paabud, saalænge indtil Finantserne kunde undvære Lottoindtægten, at dække Savnet af den Deel af denne, der faldt paa Kongeriget. Forsamlingen er derfor i meget god Consequents med sig selv, naar den ikke, førend den har faaet fuldstændig Kundskab om Finantsernes Tilstand ved Forelæggelsen af et detailleret Budget, indlader sig paa at tilraade en ny Skat, for at see Tallottoriet afskaffet. Det er derfor vistnok fuldkommen rigtigt, at man, forinden der bliver Borgerne paalagt nye Skatter paa saadanne Dele, som Kjød, Flæsk, levende Kreaturer, Kaffe, Viin og Steenkul, først driver paa at blive oplyst om Størrelsen af Finantsernes anmeldte Overskud, samt paa erholdt Oplysning om Finantsernes størstmulige Detail. At ile med Skattepaalæg saalænge fredelige og rolige Dage endnu ere der, er vistnok for tidligt, lad først Krig udbryde eller uforudseete Uheld ramme Landet, da vil saadanne og lignende Plager nok komme af sig selv. Kirke-Tilfælde.