Berlingske Tidende, 1788-08-08
Petersborg, den 18de Julii. Den Kongel. Svenske Legations=Secretaire Hr. Schlaf har til det Keiserlige Ministerium indgivet en Notte, hvoraf følgende er en fuldstændig Copie: Kongen har i sin sytten Aars Regierings Tiid givet alt for hange Prøver paa sin Kierlighed til Fred og den Omhygge, ghed, hvormed Hs. Majestæt har stræbt at underholde god forstaaelse med sine Naboer, til at Kongen skulle troe det fordent at bevise saa velbekiendte Følelser, hvilke saa mange hers Hvile og Rolighed har tydeligen lagt for Dagen for den le Verdens Øine. - Kongen har overalt gjort sig Umage for underholde Freden med Rusland, som Han fandt at være dligeholdt under hele Hs. Faders Regierings=Tiid; og uag i denne Magt gav Kongen ved sin Regierings Tiltrædelse de ligste Aarsager til Misfornøielse formedelst de igientagne ntriguer som Samme behagede at underholde imod Kon sus egen Person, ligesom Den tilforn havde gjort imod nafdøde Konges Person i denne Regents sidste Leve=Aar, saa opofrede dog Hs. Majestæt sin billige Fortrydelse for den fentlige Rolighed, og troede at Keiserinden, som nu var ledet ved falske og overdrevne Beretninger, ville eengang live oplyst ved Kongens eensformige Opførsel, og aabne sine Øine for sin sande Fordeel, og da lade Hs. Majestæts Sindelav vederfares Ret, og endeligen høre op med at ville saae Ucenighed og Uroelighed imellem en Nation, der var igien forenet ved Kongens Mod, og som havde havt den ædle Kiekhed at bryde, de Lænker, som dens Naboe havde beskieftiget sig med at paalægge den, ved at underholde Anarchie og Uorden; en Epo que, hvori Rusland var overvældet med en byrdefuld, langvarig og blodig Krig, uagtet den blev ført med megen Lykke; erfarede Elendigheder af Hungersnød og Pest; blev sønderrevet i sin egen Barm ved et Oprør, som truede lige indtil Keiserindens Throne selv hvor Moscau, skielvende for Rebellerens Pugatschews Ankomst, fordrede en hastig Undsætning, og hvor Keiserinden, for at forskaffe samme, var nødt til at blotte sine Grændser, lade samme staae aabne og uden Forsvar; fulgte snart oven paa den Epoque, hvori Hun syntes beskieftiget med at giøre Kongens Throne vaklende. - Der som Hs. Majestæt blot havde fulgt de Grundsætninger, som bestemmede Cabinettet i Petersborg dets Handlemaade, saa kunde Kongen have gjort imod Rusland saadanne Skridt, der endogsaa kunde have faldet tilbage paa Keiserindens egen Person. Langt fra at overgive sig til de Følelser, der havde været undskyldelige, i Betragtning af alt det forbiegangne, haabede Kongen i en fuldkommen Rolighed at kunde ved en saa reen Opførsel overbevise Keiserinden og sine særdeles Folelser, og de Grundsætninger, som Han havde foreskrevet sig at følge i sin hele Regieringstid; ikke fornøiet med en saa fredelig Opførsel, og for ikke at forsømme noget til at udrydde lige til den mindste Sæd af Animositet, som endogsaa Kongens lykkelige Fremgang kunde have efterladt sig i Keiserinindens Siæl, samt for at udslukke med det samme alt det nationale Had, som saa mange Krige havde antændt, søgte Hs. Majestæt ved et personligt Bekiendtskab at overbevise Keiserinden om sit Venskab og sin Attraae efter at vedligeholde Fred og god Forstaaelse imellem Sverrig og Rusland. - Kongen ønskede gjerne at opholde sig ved denne Epoque, hvis Erindring hans Hierte endnu elsker, og fører tilbage i hans Hukommelse den søde og bedragelige Jllusion, hvormed Han i lang Tiid var forblindet, da Han troede at kunde ansee Keiserinden, som sin personlige Veninde, dersom de Omstædigheder, den siden efter have udviklet sig, tillod Ham at erindre sig disse Øieblikke i Hs. Regieringstid. Kongen appellerer til Keiser, inden selv, om Hs. Majestæt har forsømt noget, for at vise Hende personligen og det Russiske Keiserdømme sin Fortroelighed, samt de fredelige og venskabelige Tanker, som Kongen ansaae for at være saa nyttige for begge Riger. Det er imidlertid midt imellem disse Beskjæftigelser, og imedens at Kongen ikke ophørte at giøre Regning paa den bestandige En nighed som Han troede at være saa vel befæstet, at Keiserindens Minister tvertimod ikke ophørte ved sine hemmelige Anlæg, Taler og Handlinger at ville opvække den Uenighedens og Anarchiets Aand, som Kongen havde været saa lykkelig at qvæl ved sin Regierings Begyndelse, og som Keiserinden den Gang med saa megen Omhyggelighed havde stræbt at vedligeholde. Og imedens at Grev Rasumowsky saaledes søgte at forurolig, det indvortes i Staten, og forandrede sin hellige Caracteer, som en Freds=Minister, til en Caracteer af den offentlige Roe ligheds Forstyrrer, troer han at kunde i sine Rapporter forestille Kongen, som den der havde de fiendtligste Hensigter imod Rusland. - Kongen skulle imidlertid have Ret til at paastaae at de igientagne Tilbud om Tieneste og Mediation, som Hs. Majestæt ved sin Minister havde ladet giøre om at igien tilveiebringe Fred imellem Rusland og den Ottomanniske Port, skulle have burdet overbevise Keiserinden om Kongens Lyst til at bielægge de opkomne Uenigheder; en Lyst, der sandeligen er meget forskjellig fra den at ville forstyrre Roligheden. Men da Kongen ikke kan kiende Keiserindens Cabinets Udsigter og Hemmeligheder, saa kan Hs. Majestæt heller ikke dømme uden efter Virkningerne om de Grundsætninger som styrer samme Cabinet, og da Kongen fra den ene Side har seet den Russiske Ministers Omgangsmaade ligge til det in verste, og fra den anden Side Keiserindens Tilberedelser, og overhovedet denne Fyrstindes Demarcher og Vendinger for at faae Uenighed imellem Ham og een af Hans Naboer, en Handlemaade, som Hs. Majestæt forbeholder sig ved en anden Leilighed at omtale; saa har Kongen ikke kundet andet end bruge den Forsigtighed, som de Pligter der paaligge Hans høie Stand, Æren, Statens Fordeel og Hans Folkes Sikker, hed fordrede, og at aabne, med den Hastighed og Eftertryk, som er en stor Magt værdig, alle de Ressourcer, som Hans egen 17 Aars Forvaltning har forskaffet ham. - Det er under disse Omstændigheder, og da Kongen gjorde Regning paa at komme til en endelig og afgiørende Forklaring med Keiserinden, at Grev Rasumowsky har kronet sin hele fornærmende Omgangsmaade, og i en Ministerial Note, forfattet i de underfundigste Talemaader, under Venskabs Skin vovet at ville adskille Kongen fra Nationen, har appelleret til denne og har, under den specieuse Forevending af Keiserindens Venskab for Nationen, villet bryde de hellige Baand som forener Kongen med Sine Undersaatter. Hs. Majestæt har kuns seet paa hvad Han skyldede sig selv, sit Folk og den offentlig Rolighed, i at skille sig ved Nærværelsen af en privat Mand der, i det han misbruger Folkeretten, hører op at have Re til at nyde samme, og naar Hs. Majestæt endnu i ham respecterede den Caracteer, som han har misbrugt, og har, i den Handlemaade, som Kongen skyldede sin egen Ære, brugt at muelig Skaansel, saa troer Hs. Majestæt endnu at have give en nye Prøve paa sin Høiagtelse for Keiserinden og paa den Ærbødighed, som Kongen bærer for Folkeretten. Unde disse Omstændigheder er det at Kongen har begivet sig til Finland i Spidsen af sin Armee, og at Han fordrer et afgiørende Svar, som skal bestemme Fred eller Krig, og her ere de Conditioner, hvorpaa Kongen tilbyder Keiserinden Fred: 1) A. Grev Rasumowsky bliver paa en exemplarisk Maade straffe, for alle de Jntriguer, som han uden Nytte har underholdt Sverrig, og som har forstyrret det Venskab, den Fortrolighed og gode Forstaaelse, som var imellem begge Riger, paa det andre hans Lige maae for bestandig tabe Lysten til blande sig i et uafhængigt Riges indvortes Affairer. 2) Keiserinden, for at holde Kongen skadesløs for de Udrustninger, som Hans Majestæt har været nødt til at giøre, og som det ikke er billigt, at Hans Undersaatte skal bære, afstaaer til Kongen og til Kronen Sverrig for er al den Deel af Finland og af Carelien, tilligemed Gouvernementet og Staden Kexholm, saaledes som de bleve afstaaer til Rusland ved Fredsslutningerne i Nyestad og Abo, og igien retablere Grændserne til Systerback. 3) At Keiseriden antager Kongens Mellemhandling for at forskaffe Hen Fred med den Ottomanniske Port, og at Hun giver H. Majestæt Fuldmagt til at tilbyde Porten en fuldkommen Alstaaelse af Crim, og at retablere Grændserne efter Tractten af 1774, eller om Hs. Majestæt ikke kan overtale Porte til Fred paa disse Vilkaar, da at tilbyde denne Magt at r. tablere Grændserne, saaledes som de vare før Krigen 1761. og at Keiserinden, til Sikkerhed for sit Tilbud forveien de armerer sin Flode, og kalder tilbage de Skibe, som allere ere udløbne i Østersøen, trækker sine Tropper tilbafra de nye Grændser og tillader Kongen at blive bevanet indtil Fredens Slutning imellem Rusland og Porte Kongen venter et Ja eller et Ney, og kan ikke antage de mindste Modification, uden at handle imod sin Ære og Folkes Fordeel. - Dette er det, som undertegnede har de Ære efter Kongens Ordre at tilkiendegive Hans Excellen, Hr. Vice-Cancelleren, hvilket han beder at denne Minist, vil behage saa snart mueligt at lægge Keiserinden for Øinpaa det at han ufortøvet kan oversende Svaret til Kongen Herre. St. Petersborg, den 1ste Julii 1788. G. f Schlaff, Legations=Secretaire, som eneste vedkommende det Kongelige Gesandtskab v.