Berlingske Tidende, 1836-10-28
ertissements. idende. Udgivet og forlagt ved Brødrene Berling; redigeret af Archiater Schönberg. Fredagen den 28de October. No 238. de DII DANISEM SEOV. Den 28de October 1836. For tusind Aar og tusind end tilbage, Da Rom, med Gys, fra Thules Mørke saae Gunlokkede Bersærker frem at drage og som et Eventyr for Blikket staae. Da svømmed' Danmark alt paa Nordhavs Vove, Et Perlesmykke paa det høje Bryst, Saa frit som nu, med ranke Bögeskove, Med Kornets Guld, med Blomster paa sin Kyst og Moder Freia, Kjærligheds Gudinde, Den vise Odin og den stærke Thor, Der throned" höit paa Asgaards lyse Tinde De vilde flytte Gladhjem til vor Jord. Da valgte Danmark de til Herresæde, Der gjemte Thor sit gyldne Hammerskaft, Om Qvindens Lykke vilde Freia frede, og Odin skjænke Manden Viisdomskraft, Der planted de en liden Kvist i Jorden; Den spiired tryg igjennem mange Aar, Den Rødder skjöd igjennem hele Norden Det blev en Egeskov, der endnu staaer. og under denne Skov sig reiste Leire, Den danske Hæders Bantasteen paa Jord, Den Plet, som alle danske Harper feire, Saalænge danske Hjerter slaae i Nord. Der bygged' Ro en By tæt ved sin Kilde, Hvor Bondens Ord til Drotten skulde naae Hiin Kildes friske Bölger endnu trille, Og Danmarks Mænd end der til Thinge gaae Brat under Skovens Kroner sank i Stövet Det mørke Afgudstempels gamle Tag; En deilig Straale skjælvede i Løvet, og lysned" op i Nord, da blev det Dag. og signende udstrakte Egens Grene. Sig over Christi Lære mod det Blaa, Og ved dens Fod af Knuste Offerstene Opførtes christne Templer, der end staae Hiint Ord, det hellige, fra Himlens Høje, Forkyndtes der, i Hytte og i St. at Snart reent som Taaren i V Frelsers ÖjeDen han har grædt for Møller og for Drot. Og denne Egeskov med sine Kroner, Hvis Lov er fra og grønt som Laurens Blad, Hvis Stamme, En Biller staae som danske Kongetroner, et paa Danmarks Kongerad. Det Balder er, den høje Drot, den Gode Og det er Dan, og gamle Konning Skjold, og det er Ro og Rolf og Fredens Frode og Thyre Danebod, hun Danmarks Vold Og det er Valdemar, den store Konning, og tredie Fredrik, og Kong Ejegod, Vor sjette Frederik og Danmarks Dronning, Hans elskede Maria Danebod, Det er en herlig Skov af Egestammer, Den har i alle danske Hjerter Rod; Thi Nutids Morgen i dens Kröne flammer, og Fortids Aften slumrer ved dens Fod. See, derfor elske alle Danske Skoven, Og tvende Stammer heise atter her Med Tidens Snee, med Laurens Blad foroven; Ved Faden groer saa mangen Mindekjær, Men Folkets Kjærlighed til Skjoldungstronen, Der blussed" op i Danmarks Fryd og Vee, og Folkets Træ, hiin Ædelsteen i Kronen, Er gamle som det ældste Skovens Træ Guds rigeste Velsignelse da brede Sig over Danmarks gode Frederik, Og over hans Maria og hans Glæde De Danskes Moder med det hulde Blik og over hans den elskelige Datter, Og over hver en Green af Danmarks Eeg, og over Danmarks Folk, det Fredrik fatter I Faderhjertet ind, og aldrig sveeg og over Værket, det de troligt grundede I Leires Lund, hvor Kilden risler henDet prise dem, naar Seelet længst er svundet: Til Skjoldborg vorde Leire-Thing igjen! Som Solens varme Straale, der forgylder De høje Skovens Stammer i det Blaa Mens Jorden sig i Aftenrøden hyller, og Nattergalene i Krattet slaae, Skal Danmarks Kjærlighed i Qvæld omslynge Sit elskte Kongeparr, mens Skalde slaae, De gyldne Strenge, og om Skoven syng Til Danmarks Glædesharper briste maae, Th. H. Rumohr,