Viborger Samler, 1826-04-22
Jndsendt.)Et af de fortrinligste Midler til at sammenknytte Menneskene her paa Jorden, baade i aandelig og legemlig Henseende, er umodsigelig Sproget; thi fælleds Sprog forener dem, der ere af de meest ueensattede Tilbøieligheder, der ere af forskjellig Stat, ja undertiden af forskjellig Religion. Men, da Sproget nu er af denne Vigtighed, saa maa det ogsaa kunne tjene til at forbinde Borgerne i en fælleds Stat nærmere med hinanden og Patrioten kan derfor ikke noksom gjøres opmærksom paa sit Fædrelands Sprog og dets Uddannelse; og Alt hvad der bidrager til det sidste Maal, maa være enhver Medborger, som elsker sit Modersmaal kjerkomment. Det danske Skriftsprog, skjøndt i sig selv et behageligt Tungemaal, er iblandt dem af Europas Sprog, som udentvivl kunde behove en Reform, og Anmelderen kan ei undlade i den Henseende at gjøre opmærksom paa vor store Sproggransker Profestor Rasks Undersøgelse desangaaende i "Tidsskrift for nordisk Oldkyndighed." De Betragtninger den lærde Forfatte anstiller over Modersmaalets Retskrivning, ere særdeles indholdsrige og maa nødvendig frappeere enhver fordomsfrit tænkende Mand; en saadan vil ogsaa me Forfatteren tilstaae, at man i at bestemme Retskrivningen bør, saavidt muligt, tage Hensyn til saavel Oldsproget som Nabosprogene. Den Forskiel, Professoren gjør imellem Sproglære og Retskrivningslære i Afhandlingens Begyndelse og som ei skal være iagttagen af en svensk Lærd, forekom Anmelderen yderst ska plindig, saavelsom og de Grunde, Forfatteren længere hen opstiller for Antagelse af Eursivskriften og Bortkastelse af Diphihonger, hvilke sidste Anmelderen, for længe siden har anseet for upassende til det danske Sprog, undtagen i Ord af fremmed Oprindelse. Kun være det Referenten tilladt at gjøre nogle enkelte bemærkninger med Hensyn til Retskrivningslæren. 1) Mener Anmelderen, at Udtalen ikke kan gjøres til Hovednerm for Skrivningen; thi hvor forskjellig er ikke den, efter Sprogets forskjellige Idiotismer, endog iblandt de saakaldte dannede Stænder, Saaledes skulde man ifølge den kjøbenhavnske Udtale hviden skulde antages som Rettesnor skrive gorde for gjorde, naj for nei, o. a. d. J al Fald maatte man da iforveien enes om at antage en vis Dialecfor den følgeværdige, og da blev vel den odenseiske, som den, der maaskee nærmer sig meest Skriftsproget, den rigtige; ligesom det franske Sprog efter Sagkyndiges Dom skal tales bedst i Orleans og ikke i Paris. 2) Kunde det synes tvivlsomt, hvilket der var behageligere for Øiet, enten at udtrykke Vocalernes Forlængelse ved at skrive til Siden (understøttende e) eller ved at skrive ovenover (Accente). Middelveien imellem Bogstavernes Sidestilling og Accenternes Opdyngen vilde vel her som overalt være den bedste at følge. Dog, hvad Vocalen a angaaer, kan det ikke nægtes, at Øjet hurtigere kan overskue og Haanden lettere skrive "paanke, pande, end efter den gamle Maade "paaanke, paaaande. 3) Den Distinction, som Forfatteren efter Chladnis Bestemmelse af Grundvocalerne gjør imellem af og o, er vistnok i sig selv saare rigtig, men forekommer dog Anmelderen saa fiin, at den vel neppe til Fuldkommenhed vil blive iagttagen af hele den skrivende Almeenhed.