Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-06-20
Frankrig. Det synes, som Ludvig Philip nu finder sig ligesom lettet og beroliget. Paa den frimodige Lykønskningstale, som Hr. Dupin havde holdt til Kongen i Deputeretkammerets Navn, og hvori han sagde: "Sire! Der er nu kommet bedre Tider; den politiske Horizont har opklaret sig, som Konge og som Fader maa De nu føle sig tilfreds;" havde Kongen svaret med synlig Rørelse: "Ja, nu seer jeg med Glæde, at vi ere komne i Havn!" Og til den nye Hertuginde havde Dupin sagt: "De forekommer og som et Fredens og Forsyningens Pant." Den unge nyformælte Kronprindsesse er, ligesom i sin Tid Maria Antoinette, Parisernes Afgud. Dog har det vakt megen Fortrydelse i den aristokratiske Verden, at ved en Præsentation paa Slottet kun de Deputeredes Koner vare blevne indladte og de høiadelige Fruer maatte kjøre tilbage indtil en anden Gang. Dette synes Patriciernes Gemalinder at være altfor fornemt handlet af en lille mecklenborgsk Prindsesse. Ogsaa havde et fransk Blad nylig gjor, den sarkastiske bemærkning, at det endeligen var lykkedes, efter megen Anstrængelse, ved Hielp af et Mikroskop, at opdage en legitimistisk Brudi en tydsk Afkrog. Men den unge Hertugindes personlige Ynde og Elskværdighed vil nok med Tiden vinde ogsaa de Misfornøiedes Hjerter. Da Mairen i Metz havde meldt hende, at han ved Telegrafen havde underrettet Kongen om, at Hs. K. H. havde fundet sig tilfreds med Modtagelsen, havde hun sagt: Hvorfor sagde De ikke taknemmelig, De havde da udtrykt mit Hiertes Følelse." Hendes Gemal er en meget smuk Cavalleer, dog ikke synderlig livfuld, og meere beregnende end lidenskabelig. Hans Helbred er desuden noget svageligt og hans Temperament ei meget sangvinisk. - Pariserne befinde sig i denne Tid som i en uafladelig Glædesruus: Festiviteterne gaae Slag i Slag, og den ene Dag overgaaer den anden. Den 10de begyndte Høitidelighederne i Versailles, som ved denne Leilighed lignede et Slags Pantheon, da alt Udmærket af alle Farver havde her forsamlet sig til eet fælleds Øiemed; det var et levende historisk Museum; det var Babylons Taarn med alle dets Sprogforvirringer. Man kan gjøre sig et Begreb om hvilken Vrimmel der har været, ved at læse, at de mellem Paris og Versailles kjørende Dagvogne eller saakaldte Omnibus hver Dag bragte over 4000 Mennesker frem og tilbage. Den første Dag blev der i Versailles givet en Kæmpebanquet (1500 Couverts), derefter var Comedie, thi det hele Pariser Skuespil, og Operapersonale var hentet dertil. Først opførtes Molieres Misantrop, hvori Demoiselle Mars endnu saaledes henrev Tilskuerne, at man blev som beggeistret af hendes mesterlige Spil. Derefter gaves 3die og 5te Act af Robert. Hvergang Kongen og Prindsessen applauderede, fulgte Publicum Exemplet. Efter Operaen blev der spillet alle de franske Nationalsange ligefra vive Henry IV, indtil Marseillaisen, fra veillons au saalut de Lempire indtil Parisiennen. Medens disse udførtes, istemt af hele Forsamlingen, saaes den paa Scenen Grupper af alle Epøker, høitsvingende med Oriflammer og Trikolorer, med Fontenaystandarter og Austerlitzfaner. Det Hele endtes for denne Aften med en Fakkelpromenade gjennem Museets Gallerier, hvorved Tilskuerne bleve som bedøvede ved Skuet af alle disse Kunstens Rigdomme. Dagen efter vilde Kongen holde en stor Revue over Nationalgarden og indvie en Fane til Militairskolen St. Cyr. Den 14de skulde Hovedstadens offentlige Festiviteter begynde. De ville blive overmaade glimrende, thi Pariserne have bestemt dertil en Sum af henimod en Million Francs Men midt i al denne Glædesruus høres dybe Jammertoner fra Frankrigs anden gode Stad, Lyon hvor de brødløse Silkearbeideres Nød skal være stegen til en høist frygtelig Grad.