Viborger Samler, 1787-12-10
Loven. Af Plinii Naturhistories 3de Dag. Søven har en besynderlig og majestetisk Anseelse, naar Bryst og Hals ere skiulte med Mannen; et Fortrin, som Alderen meddeeler kuns de Løver, der ere avlede af Løver, thi de, som nedstamme fra Parderne, ere, ligesom Løvinderne, berøvede dette Stolte. De lide heftig Brunst, og dette er hos Hankjønnet Aarsagen til deres Grumhed. J Afrika bemærker man dette oftest, saasom de vilde Dyr her formedelst Mangel paa Vand ere nødte til, at forsamle sig ved de faa Floder. Floder, som ere forhaanden, hvilket give Anledning, til mangfoldige Fostre. Magt og Vellyst beblander her Hankjønnet med Hunkjønnet af alle Slags, og deraf er i Grækenland kommen det bekjendte Ordsprog: Afrika frembringer stedse noget Nyt. Løven lugter det, naar Parderne har været hos hans troeløse Ægtefælle, og opbyder alle Kræfter til Havn. Hun vasker sig derfor gjerne i rindende Vand, eller holder sig noget borte fra ham. Efter den almindelige Meening kaster Løvinden kun eengang, saasom Moderen under Fødselen bliver ved den skarpe Kratsen revet itu. Aristoeles, en Mand, som jeg for størstedelen vil følge i disse Efterretninger, og om hvem jeg i Forvejen maae sige noget, er af en anden Meening. Han var en i alle Videnskaber højsterfaren Lærd, og fik af Alexander, der brændte af Begierlighed efter at lære at kiende Dyrenes Natur, Befaling dertil. Denne gav nogle tusende Mand i heele Asien og Grækenland Ordre til, at adlyde ham, hvilke, paa det ingen Dyre=Art skulde blive ham ubekjendt, vare liter Folk, som ernærede sig af Jagt, Fuglefangst og Fiskerie, eller havde Opsigt over Dyre hauger, Hjorde, Biestokke, Fiskeparker og Fugle skokke. Ved disse indhentede han Efterretninger, og skrev hine fortreffelige Bøger om Dyrene, hvilke Bøgen beløbe vel 50. Efter Aristoeles, kaster Løvinden første Gang 5 Unger og hvert Aar een mindre, indtil Frugtbarheden endelig ophører med een. Efter Fed Fødselen skal Løverne være en udannet ganske liden Klump Kiød og kan saa stor som en Væsel, de beløve 6 Maaneder, førend de lære at gaae, og efter 2de kunde de neppe røre sig. J Europa skal der kun findes Lover imellem Floderne Nestus og Achelene, men som langt overgaaer de afrikanske og syriske i Stykke. Der gives to Arter af Løver, den erne er af en tæt Korthed, og er frygteligere, end de længere med glatte Haar, hvilke skye ingen Blessurer. Han nerne kaste Vandet, der, ligesom deres Aande, lugter ilde, ligesom Hundene, i det de opløste Beenet. De drikke stalden, æde en Dag om den anden, og naar de ere mætte, nyde de ofte intet i 3 Dage. Naar de æde, nedsluge de alt, hvad de kunne, heelt, og naar Bugen ikke meer kan tage imod, hvad Gierrigheden tilfører den, stikke de Kløerne i Kjæften, og drage det ud, paa det at de kunne komme fort, om de maaskee, naar de have Livet fuld, skulle blive nødte til at tage Flugten. Deres Levetid bringer de meget høit, hvilken, kan sluttes deraf, at man finder de fleeste uden Tænder. Polybius, som fulgte Armilian, fortæller, at de først i Alderdommen eftersætte Menneskene, naar de, ved Kræfternes Aftagelse, ikke meere kunde forfølge Dyrene. Da pleiede de gemeenlig at lere sig omkring Stæderne i Afrika, og han har tilligemed Scipio seet nogle, som man havde korsfæstet, paa det, andre kunde afskrækkes ved denne Straf og af Frygt for at lide samme Skjæbne. (Meere følger.) Copu¬