Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1808-05-05
Jndenlandske Efterretninger. Anmærkninger til det i Stokholm udstædte Svar paa de danske Krigserklæringresee No. 64. Den svenske Konge maae have liden Agtelse for sin Nation, naar han troer den saa ukyndig om vor Tids Tildragelser, at han i dette Svar bestræber sig for, at sammenblande Vietninger med disses Aarsager og fremstille Danmarks Alliance med Frankrig, som en Aarsag til nærve rende Krig, istedetfor, at den, som hele Europa veed, en en Følge af Engelland lumske Overfald. Den svenske Konge troer at forblinde den svenske Nations Øine ved at ind vilde den, at den Krig, i hvilken Sverrig nu er indvillet er desensiv, da den i Grunden ikke er andet end offensiv Krig, som har kostet Kongen af Sverrig megen Umage at hidlede, ved at gjøre alt, hvad der stod i hans Magt, for at antænde dens Lue. Den Forskiel, den betydelige Forskjel har der været imellem vor Regjerings Politik og Kongen af Sverrig, at den første med megen Omhue har sagt, at forsikre sit Folk Fredens velgjørende Frugter da den sidstes Bestræbelser synes at have havt til Øjemeed at opoffre sine Undersaatters Blod og fremkalde Krigens Ulykker tilat ødelægge disses fredelige Boeliger. Med Forundring, seer man, at Kongen af Sverrig, han, hvis idelige Titten- og falske Politik har udvidet Krigs=Theatret til det fierneste Norden, dog fremstiller sig, som den, der har tilbuddeØstersøen og dens Strande Fred og Rolighed; denne hans Kjerlighed til Freden, har han alt for tydelig lagt for Dagen at man skulde fæste Lid til saadant hans Tilbud. Efterat han i en Række af Aar ej har svaret nogen Umage, for at blive indvitlet i Krig og endeligen opnaaet dette sit Øjemeed, ja beviist, at han med ligesaa megen Uoverlagt hed vidste at begynde Krigen, som med Uklogskab at vedblive samme efterat han var nødt til aldeles at ramme sit første Krigs=Theater, troede man at sund Politir og OmForg for hans Riges Vel og dets Jndbyggeres Roe tilraa. dede, at leve i Fred og god Forstaaelse med sine Naboer, og i en godmodig Nations Taalmodighed at finde Tilflugt mod det Uveir, han selv har kaldet sammen over sin Krone. Følelse af denne Fare paa den ene Side, og af sin Afmagt paa den anden, fødte sandsynligen det Ønske hos ham, at see Østersøen og dens Vande befriede for vedkommende Flaader. Ved sin Nærværelse i Tydskland vilde han sætte Maal for Keiser Napoleons Seiervindinger, han reiste der omkring for at overtale Kabinetterne, at dette var hans Hensigt, nu vilde han gaae i Borgen for Østersøens Rolighed og Sikkerhed for engelske Krigskibe, - kan man vel fæste meere Tiltroe til det ene, end det andet 2 - Kan det vel forlanges af Danmark, at troe engelske Løfter om Rolighed, Skulde disse vel være helligere, end de, som forrige Aar gjordes, just i samme Øjeblik, da dets ranede Krigsmagt havde faaet Angrebs=Ordre, "Man maae have liden Agt for Sandheden, naar man siger til sin Nation, hvis Fare og Ulykker ene ere Følger af den Alliance man selv har gjort med Engelland; jeg har gjort Alliance med Engelland for at faae Kraft til at forsvare Sverrig, Var da Sverrig i Fare? Hvo har truet Sverrig med Overfald, Mod hvem var denne Beskyttelse og Hielp nødvendig? Enhver fornuftig Svensk veed, tilligemed Europa, at alle dets Tab, den Fare den truer det, just er Frugten af denne engelske Alliance, og at intet Selvforsvar har gjort denne nødvendig. Var ej denne Alliance, eiede Sverrig endnu Pommern, endnu Finland, Landet truedes ej da med Hunger og alle de Plager Krigen fører med sig. Ere alle de Tilbud virkeligen gjorte Kongen af Sverrig, som han har bekjendtgjort, saa maa Engelland være ham taknemmelig, fordi han ei antog dem, men det svenske Folk har vist ingen Aarsag at være det, og var det Klogskab, at nogle Tilbud ei antoges, saa var det Skade, at denne ei ogsaa kunde bringe ham til at afstaae fra en Alliance, som sikkert vil have de fordærveligste Folger for hans Land. Havde Kongen af Sverrig indseet sit og sit Lands sande Vel, da havde Norden beholdt Fred. Sverrig tjet endnu Pommern og Finland Danmark sin Flaade og sin Roe, Engelland sin Ære. Alle disse Tab er Frugten af Kongen af Sverrigs Politik. Havde Erobringen af en Flaade i Norden været kronet af Seierens Laurbær, saa kunde det have været tilgiveligt, om man øjebliklig beundrede Seiervinderen, skjønt man sukkede over Seierens Følger, men nu da Ranet skeede under Venskabs Maske, og blev mueligt under det Paaskud, at en bevæbnet Magt gaaer forbi igjennem vore Farvande, for at undsætte Sverrigs Provindser og forlader disse det Øjeblik man der trænger meest til dem, saa behøver man blot at nævne disse Foretagender, for at vise Afskyeligheden i samme. Hvor igjentagne Gange have Europas Magter advaret Sverrig om dets Ulykke; havde vi blevne saa advarede, skulde endnu vor Flaade lagt i Sikkerhed, og naar fornødent gjordes tilligemed de øvrige nordiske Medbrødre skaffet vore fælles Farvande Tryghed mod Havets Tyranner.