Aalborg Stiftstidende, 1837-06-10
Den christiniske Hær vedbliver at følge parallet med Carlisterne i deres høire Flanke. Det synes nu at blive klart, at det ikke er nogen Overgang over Ebroen, den carlistiske Expedition tilsigter, men snarere en Forening med de saakaldte Bander af samme Partii, som have sat sig fast paa forskjellige Puncter paa Grændserne af Aragonien, Catalonien og Valencia. Naar denne Forening er sat i Værk, kan det see ilde nok ud for Provindserne sydlig for Aragonien, og Madrid kan let blive truet af et Angreb, der ere dobbelt farligt, saalænge, der hersker Anarchi i saa mange af de andre Provindser. Jntelligentsen i at operere synes ikke heller at være paa Christinernes Side. De have uden Tvivl ladet sig skuffe af den falske Forudsætning, at en Overgang over Ebroen var Expeditionens Hovedformaal, da det dog nu synes at blive klart, at det ikke er dens Hensigt. Derved have deres Dispositioner lettet Don Carlos og hans Generaler, hvis Combinationer dennegang ledes med Jndsigt og Virksomhed, deres Marsch imod de østlige Provindser. Endvidere vil det hedde, at det ikke var Carlisterne, men derimod Christinerne, der i Træfningen ved Hueska mistede 400 Mand, medens 6 til 800 bleve fangne. Er dette saa, har Carlisternes Hær ogsaa viist, at den kan maale sig med Christinerne i aaben Mark. Til alle disse for Carlisternes Sag gunstige Symptomer maa endnu føies den Vægt, deres Sag faaer ved de ligesaa ugunstige Symptomer, som vise sig for Modpartiet. Først og fremmest hører herhen Esparteros Seendrægtighed med at sætte sig i Bevægelse fra Hernani. Først den 29de brød han op, for at følge den carlistiske Expedition, da han nu omsider blev vaer, at Prætendenten drog mod Catalonien, ikke mod Chroen, istedetfor han vel længe for burde have forstærket Jrribarneren. Paa sin Marsch maatte han ved en Fægtning sætte sig i Besiddelse af Andoin, hvor Carlisterne gjorde haardJnakket Modstand. Senere har han, ved at fortsætte sin Marsch, ingen videre Modstand fundet. Om denne af hans Nølen udtale Beretningerne fra Krigsskuepladsen sig med megen Forbittrelse; den 26de havde han allerede i 12 Dage commanderet 20,000 Mand, men vilde hverken laadsne Øre til General Evans's eller Oberst Wyldes paatrængende Tilskyndelse til at rykke frem over Tolosa, for at lunderstøtte Jrribarten. Han har været uudtømmelig i Paaskud for sin Tøven; snart manglede han Brød, snart Mupinition, snart Bagage, Heste og Muulæsler, og efterhaanden, disom disse Mangler med muligste Hurtighed vare afhjulpne, tilmaatte Jernet i Provindsen Guipuzooa, hvilket han erklærede for ubrugbart til Hestebeslag, tjene ham til Paaskud, indtil man bortryddede ogsaa denne Hindring, ved at skaffe ham Jern fra Frankrig. Medens han saaledes spildte Ti olden, et af Krigens saare vigtige Elementer, har en CarlistHøvding samlet 2000 Mand i Tolosa og Andre besat de stærkeste Passe i Navarra. Det er da ikke at undre lover, at Folket, under saadanne Omstændigheder, erklærer Dronningens Generaler for Forrædere og taber Tilliden baade til dem og Regjeringen, der beskytter dem. Endnu mere Betænkelighed maa det vække hos Folket, at Præsidenten i det spanske Cabinet, Calatrava, i et hemmeligt Cortesmoelde, har erklæret, at Regjeringen befinder sig i fuldkommen Uvished om den egentlige Hensigt af Prætendentens Expedition. Regjeringen er endnu, har han tilføiet, for 1 Maaned istand til at sørge for Troppernes Underhold og Krigssomkostningernes Bestridelse, men mod Enden af Juni Maa smed ville alle Hjælpekilder være saa udtømte, at Finantsosministeren vil see sig nødt til, at indhente Cortes Bemyndigelse til at sælge alle Kirkernes Guld-og Sølvkar, for derved at skaffe Midler til Fædrenelandets Frelse.