Politivennen, 1805-01-01
Forslag til nogle Jndretninger som tjene til at befordre den Siellandske Bondes Tarv. (Af A. Holm, Provst.) Efter slige Data haaber jeg, at enhver indseer, hvor nødvendigt det er at hemme al utilladeligt Krohold paa Landet, som befordrer Drukkenskab, foraarsager Slagsmaal og andre Uordener. Men her opstaae mange Vanskeligheder, som lægge Hindringer i Vejen for den gode Sag. Skjenkeren og Drankeren ere saa nøje forbundne med hinanden, som Sjelen er med Legemet, og begge søge med forenede Kræfter at tilintetgjøre den retskafne Embeds Mands Bestræbelser for at hemme utilladelig Krohold. At dette ofte lykkes dem, derom er ingen Tvivl, da Eden, som skal gjøre Udslaget i Sagen, er ligesaa lidet agtet her, som den var i Holland 1779, hvor man i Amsterdam fortalte mig, at det i Holland var da befalet, at enhver Kapten, som førte et KjøbmandsSkib, skulde efter skeet Tilsigelse møde tilligemed sin Styrmand, og begge med G bekræfte, at ingen forbudne Vare vare indførte paa deres Skib; indtraf nu denne Tilsigelse paa en Tid, da den ene af disse var fraværende, gik den Tilstædeværende ud at opsøge en Sømand, som kunde træde i den Fraværendes Sted, den første den bedste, denne gav han det Spørgsmaal: min Herre! vil J drikke en Flaske Viin med mig? hvilket betyder der, vil J følge mig og gjøre Ed paa, at jeg ingen forbudne Vare har indført? Ja, svarede denne Ubekjendte, og nu blev Vinen drukken og Eden aflagt af denne Ubekjendte uden al Betænkning. Det er at befrygte, at man for en Pot Brændeviin kan faae ligesaa paalidelig en Ed hos os, som man fik i Holland for en Flaske Vin. Vanskeligheden i at hemme al utilladelig Krobold tillægge nogle adskillige af disse smaae Betjentere, som opholde sig paa Landet, og derfor bedst kunde og burde hemme det, da de daglig omgaaes med Bonden; Aarsagen hvorfor disse ikke gjøre, hvad de dog kunde og burde gjøre, angiver Rygtet at være denne: De føle selv en Lyst til noget vaadt, og sige: Herre Gud! hvor det er godt, der er et Sted, hvor man kan faae en Pot. Kan man troe Rygtet, skal der og gives privilegerede Kromænd, som angive nogle af dem, som holde utilladelig Krohold, paa det de maatte ansees for gode Patrioter, imedens de lade andre som tage deres Brændevin hos dem og unde dem 2 ss Profit paa Potten, blive uangivne, og bevise hermed deres Upatriotisme. Nu have vi i ny Holbeks Amt faaet en ridende Politie-Betjent, som skal opdage de Smuthuller, i hvilke ulovligt Kroehold skjuler sig, gid han blive heldig nok til at gjøre Ende paa en Last, som har gjort mange Familier ulykkelige. Jeg mener, at det og befordrer Almeenvellet, at man sørger for at Jorderne uddeles passende, og at de dyrkes saaledes, at man aldrig med Grund tør befrygte en almindelig Forringelse af Bønderjorderne. Det synes ikke gavnligt, at inddele Jorderne i alt for smaae Lodder, deels fordi disse ej ere istand til at underholde Jordbrugeren, deels og fordi Regjeringen ingen Sikkerhed, har for sine Skatter, naar Ejendoms-Jorder udstykkes saaledes, at den som har største Lod, og følgeligen Hovedmanden, har ikke mere end 2 a 3 Tdr. Hartkorn. En Jordbruger, der har saa lidet Hartkorn, er en synderlig Mellemting imellem Bonde og Huusmand, af hvilken man ikke kan love sig meget; som Jordbruger kan han ikke forlade Huset for at tjene en anden og herved fortjene noget til at betale sine Afgivter med, han maae stedse blive ved Hjemstanden forat passe Mark-Arbejdet om Foraaret, om Sommeren og Efteraaret; om Vinteren maae han afpikke det lidet, han har bestet; han holder 2 smaae Heste, som hielpe til at æde ham ud af denne Gaard en Miniature; vare dennes Jndtægter og Udgivter rigtigen opgivne og holdte imod hinanden, da troer jeg, at hans Kaar vare ikke fordeelagtigere end Husmandens, som ingen Jord har, men ved at tjene Bonden faaer Lov til at lægge sin Gødning paa en Plæt af hans Jord, og har efter Betingelse Græsning til en Koe eller til et Par Faar, af Høe lidet Efterslæt, undertiden lidt Terv. Da her just er i Sognet en Gaard paa 10 Tdr. Hartkorn, fordeelt imellem 5 Beboere, som hver have 2 Tdr. Hartkorn, og disse Steder skifte ofte Ejere, saa finder jeg i denne Skiften et Beviis for at smaae Lodder ere upassende, fordi de ere utilstrækkelige til en Families Underhold. Betræffende den ubetydelige Deel af Jord, som de fleste Huusmænd have, da dem imod en fastsat Betalning er tillagt en liden Plæt Jord paa Gaardmandens, da synes denne Tildelning af ford at være en ikke ringe Velgjerning, da Græsning til et Høved paa mange Steder neppe kan faaes for Penge, og en Koe er uundværlig for en Husmand, især naar han har smaae Børn; men naar jeg seer, at en Husmand, der besaaer et Stykke af sin Jord, og knap faaer Udsæden igjen, imedens det, som ligger til Græsning, bar næsten intet Græs, da fristes jeg til at troe, at han har ingen Fordeel af sin Jord; Aarsagen kan ikke altid opgives med fuld Vished; jeg vil tilstaae at Gaardmanden ikke over lader Husmanden det bedste af sin Jord, men det kan ikke heller nægtes, at mange Husmænd holde ret syndigt Hus ved at drive deres Jord saa længe, at den tilsidst ej har Kraft til at frembringe et Græsstraa. Dette leder mig til at tale om, hvor nødvendigt det er at sørge for at Jorderne til alle Tider saaledes drives, at de ikke tilsidst fordrives eller uddrives, mig forekommer det, at vore Forfædre have havt dette Øjemeed, da de inddeelte Bønderjorderne i 3 Marker, af hvilke de 2 kunde besaaes, imedens den 3die laae ud til Hville og var Fælled. Ved denne Jnddeling vare Grændser satte for den Gjerrige, han kunde nu kun besaae de 2 Parter af sin Jord, hvilke han havde i de 2 Marker, at faae i den 3die forbød sig selv da dette var at saae til Kreaturene som græssede der, og altsaa et Tab for den saaende imidlertid fik den 3die Deel af enhver Mands ford aarlig sin Hville. Ja at mange Bønder for Udskiftningen ikke ganske besaaede de 2de Dele af deres Jord, det har vist nok enhver Landbeboer, som er ældre end Udskiftningen, lagt Mærke til, da Beviserne falde enhver i Øjne, som enten betragtede de Kreature, som vare tøjrede i de 2 besaaede Marker, eller lagde Mærke til de der liggende grønne Enge, som vare henlagde til Høe-Bjergning. Man kan altsaa ikke nægte, at Forfædrene have sørget for, at Jorderne kunde efterlades den følgende Slægt uden Forringelse i deres sande Værd. Forfædrenes mindre Kundskab om Jordbrug, der gjorde at de lode sig nøje med at afskalle Jordens Overflade, har givet den kyndigere Efterslægt Lejlighed til i nogle Aar at indsamle rigere Høst, ved at trænge dybere ned i Jorden og herved forskaffe denne en nye Overflade af en hidtil ubrugt og derfor mere frugtbar Jord; men hvorlænge denne Frugtbarhed kan vedvare, dette er et Spørgsmaal, som fortjener Overvejelse, og som jeg ønsker en eller anden af vore store Landmænd vilde behage at besvare. Hvad Herregaardernes Jorder angaae, da har jeg godt Haab om dem, de fleste Godsejere ere gode Landmænd, og skulle en eller anden iblandt dem være mindre indsigtsfuld heri, da kan han altid finde gode Raadgivere, desuden behandles Herregaards Jorderne planmæssig. Det er paalagt disse Gaarders Forpagtere, i hvad Orden de skal drive eller lade drive Hovmarkerne, hvor mange af disse de maae aarlig drive, i hvor mange Aar efter hinanden hvert Hold af Marker maae drives, hvad der skal saaes i dem, og hvorledes de skal udlægges, som er i Almindelighed med Klever. Denne ordentlige Behandling troer jeg vil sikkre Herregaards Jorder imod Misbrug og lægge Hindringer i Vejen for Formindskelse i deres sande Værd. (Fortsættes.)