Københavns Adresseavis, 1766-12-09
Da følgende Apostrophe deels er et Mester=Stykke i sit Slags, deels er forfattet som et Grav=Skrift over den udødelige Frie=Heere af Leibnitz, som i sin Tid var en Ære ikke allene for Tydskerne hans Lands=Mænd, men endogsaa for den heele Menneskelige Slægt; saa have vi ikke kundet andet end inddrømme det Plads i dette Blad. Hr. Wieland, der stod i det nøyeste Venskab med vor Leibnitz, haver bestunget ham saaledes i sine Poetiske Skrifter: Seht, wie vom Donnerton des Weltgerichts erweckt, Durch den zerrisneen Fels, der dieses Wunder deckt, Die schönste Mutter sich ans ihrem Staub erhedet, Wie den verklarten Arm Unsterblichkeit belebet! Wie bebt von seinem Stoff der leichte Stein zurück! Wie glangt die Seligket schon ganz in ihrem Blick, Jhr triumphirend Aug im heiligen Entzücken, Scheint den enthullten Glanz des Himmels zu erblicken, Der Seraphinen Lied rührt schon ihr lauschend Ohr, Ein junger Engel schwebt an ihrer Brustempor, Und dankt ihr itzt zuerst sein theur erkaufftes Leben: Der Wandrer stehts erstaunt, und fromme Thranen behenAus dem entzückten Aug: Er siehts, und wird ein Christ, Und fühlt mit heilgem Schaur, das er unsterblich ist. Leibnitz har foruden dette ikke faaet nogen anden GravSkrift; derudi han haver haft lige Skjæbne med den store Wolf og Baumgarten, af hvilke den første ikke haver meer end et Windhugget i en slet og ret Steen, og den sidste kun et B. Hof=Cantzeler og Ridder Oluf v. Dalin, den berømte Poet, Orator og Historieskriver, anmærkes i et i Stockholm udkommen Skrift, at være født den 2 Augusti 1708 paa Præstegaarden i Winberg i Halland. J hans Barndom lagde hand lykkelig Vind paa Tægningen. J hans 12te Aar gav han allerede Prøver paa hans Poetiske Jld. Han lagde sig en Tidlang efter Medicinen; men kunde ikke taale Anatomien. Han gik alle Cancellie=Graderne igiennem fra 1731. og udgav hans Argus 1733 og 1734, som fandt et almindelig Bifald. Ao. 1738 udgav han sine Tanker over Critiken, og reyste udenlands 1739. No. 1742 udgav han det første Svenske Skuespil, Brynhilda, efter den nyere Smag. Den Svenske=Frihed forøgede hans Roes; og fra 1744 af, lagde han sig efter den Svenske Rigs=Historie. No. 1751 betroedes ham Kronprinzens Jnformation i Sverrig. No. 1759 blev han Cancellie=Raad, efter at han en kort Tid havde været falden i Stændernes Unaade, og 1763 blev han Hof=Cantzler, men han døde samme Aar den 12 Augusti. Poten A. Mussato er vorden kronet til dette Navn ved det Patavinske Academie i Jtalien. Derefter fik han paa hver Nyeaars=Dag den Ære, at Professorerne og de Studerende Processionsviis besøgte ham med Vox=Fakler i Hænderne, havende en tredobbelt Krone til Foræring for ham. Poeten Fr. Petrarcha, fik den poetiske Krone i Rom, og det paa en sær høytidelig Maade, saa at Senatet endogsaa meddeelte ham sit aabne Brev derpaa, og sendte ham derhos en Foræring af 500 Gl. Den Pavelige Nuncius ved Keysen F. 3dies Hof= og siden Paven selv, Ancas Sylvius, har været de første kronede Poeter i Tydskland. Keiseren selv i høy egen Person satte Kronen paa denne Nuncius i Frankfurt Aar. 1441. Den første indfødte Tydske, som fik den Ære at krones til Poet, var Conrad Celtes. Samme Keiser kronede ham paa lige Maade i Nürnberg 1478, og Keyser Maximilianus 1. gav ham Magt, at paa Keiserens Vegne krone alle dem til Potter, som han fandt dertil værdige. Denne Rettighed er siden ved en Keiserlig Beslutning Tid efter anden overladt Pro=Rectorerne ved visse Academier i Tydskland. Plinine taler i sin 8 Bogs 16 Cap. om en Kiæmpe paa 12 Alen eller 24 Fods Høyde, hvoraf man fik Been=Raden ved et Jordskælv at see i et Bierg paa Øen Candia, og blev tagen for Orion eller Olbus. Ligeledes opdagedes en anden af 5 1/4 Alen eller 10 og en halv Foed, som Oraclet befoel at opgraves, da man holdt det for at være Oreste. Desuden fandt man 2de andre, kaldte Piisio og Secundilla, som vare 10 Foed og nogle Tommer, samme man forvarede i SallustiHauger. Og endelig fik man ogsaa en Arabiers Been Navnl. Habarra, som var 9 F. 9 T. Lang. Man fremviser endnu paa Slottet Umbras een Miil fra Jnspruck Portraiter af et stort Antal Kiæmper fra Tyrol, som et Land; hvor der stedse voxer meget store Mennesker. Blandt disse Portraiter er deren som hedder Haymon, hvilken har været 16 Fod høy, og meget stærk, saa at han kunde bære en Oxe med den ene Haand. Ved Siden af Haymon staaer den Dværg som var Aarsag til hans Død, paa følgende Maade: Dværgen havde engang løst Remmene op i Kiempens Skoe; hvorfor Kiæmpen bukkede sig at binde dem igien; ved hvilken Leylighed Dværgen, saae sig i Stand til at give ham et Øresigen. Dette tildrog sig i Overværelse af Erke=Hertug Ferdinand og det heele Hof: saa de alle gave sig til at le ved dette Syn. Dette tog Kiæmpen sig saa nær, at han døde af Ærgelse derover.