Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1825-12-12
Frankerig. Tvende, om ikke just politiske, saa dog for hver Ve af Lov og Borgerfrihed ikke mindre interessante Nyheder haves herfra: den ene at Udgiveren af Bladet Konstitutionel er den 3 d. M. bleven frikjendt af den Kongelige Ret, den anden det store og talende Beviis, som ved General Foys høitidelige Jordefærd blev givet paa at den sande Fortjeneste sikkert engang, om ogsaa først efter Livet, paaskjønnes. - Rummet tillader kun en kom Fremstilling af de vigtigste Omstændigheder ved hver især af hine Begivenheder. Allerede førend Hr. Dupin plaiderede Konstitutionels Sag for Retten, havde han uddeelt en tryk Memoir, imellem Rettens Personale, hvori han søger at bevise: at Munkcordener ikke ere tilladte efter den nu i Frankerig gieldende Lovgivning, og at Man ikke angriber Statens Religion, fordi Man bekjemper Aanden i hine Ordener eller enkelte Medlemmers Handlinger. Foruden det sidst meddeelte af Jndlægget selv (S. 690), viiste han, at det efter Forløserens eget Vidnesbyrd, hverken staaer i Menneskers eller selv Helvedes Magt at styrte Religionen, naar Man ikke dertil vil regne Sætninger, som forekomme i den endnu i Aar paa ny oplagte Menneskeforstandens Katekismusk, der er udgivet af Missionairernes Superioi Nancy, og hvoraf han til Exempel anførte denne Prøve, Spørgsm. Hvad tænker Du om den Sætning (NB. af de konstitutionelle Charte), at en Regjering skylder alle Religioner lige Beskyttelse? Svar. Det vilde i mine Tanker, være det samme, som at en Regjering skulde beskytte Gal skabers Udbredelse lige saa meget som det Rigtige Spørgsm. Hvorledes mener Du, at en Regjering bo forholde sig imod dem, som i Religionssager ikke følge den almindelige Menneskeforstand, Svar.: Som Folk, der ere fra Forstanden. - En almindelig Latter vaktes, da Taleren strax derpaa gjorde Overgangen til Tiggermunken, som nu igjen forlange Opsyn over alle Daarekister." Overalt have Vedkommende neppe betænkt, hvor meget de ved dette utidige Søgsmaal selv have gavnet, ved at blive uskyldige Redskaber til saa mange Sandheders Bestyrkelse, hvilket følgende sammentrængte Yttringer fremdeles kan godtgjøre: Vi leve - sagde Hr. Dupin blandt andet i en mærkværdig Tid. Det borgerlige Selskab har seet alle sine Grundlove kuldkastede, uden at Man endnu har faaet stort andet end Løvter istedet. Allevegne Vaklen og Uvished; jo mindre fuldendt vox selskabelige Orden er, des meere prekære ere vore Friheder. J denne Tilstand er den offentlige Mening og Pressefriheden det eneste Palladium imod Misbrug og Fortrykkelser. Jsær gielder dette i Religionssager. Derfor er Pressefriheden bleven en almindelig Trang, en Betingelse for vor Existents. Alle Partier appellere til den, medens alle Ministerier rette deres Angreb imod den, og søge at undertrykke den, snart vedden forhadte Censur og snart ved Opkjøb, lutter Kunstgreb, som den franske Ømfølelse afskyer. Lykkeligviis har Carl bedre kjendt sit Riges Tarv. Hans første Ord ved hans Tronbestigelse vare: "Bort med Hellebarderne!" hans næste Handling Censurens Ophævelse. Justitsbetjenterne ville, som Kongens troe Raadgivere, stadfæste Sandheden af Præsidenten Harlays Ord til Henrich IV, at de meest uforfærdede ogsaa altid ere de troeste Undersaatter. Nærværende Klage er af et eget Slags. Det er en Tendents=Proces, et nyt Ord i vor Lovgivning, en Klagegrund, som misbilliges af alle Jurister og minder og hiin Engellænders Yttring, som Man ogsaa vilde tillivs ved halve Beviser: at Man af hundrede Graaskimler ikke kan gjøre een hvid Hest. Paafaldende er det ogsaa, at Man til to forskjellige Sager imod to forskjellige Avis=Redaktører kun har brugt en Anklage. Jeg bekjender mig ikke til hiin Deisme, som blot synes at antage en Gud, for at drage hans Egenskaber i Tvivl. Jeg fornægter ikke min Troe; det er en Katholik, som taler til Dem, og jeg holder mig hverken til Apollo eller til Kephas, men til Gud, Hr. Dupin afbeviser derpaa alle beskyldninger imod Konstitutionel og erklærer det for en urigtig Paastand, at Munkeordener ere sig Han tilladte, fordi Loven ikke har forbudet dem, da de tvertimod ere forbudte derved, at de ikke ere tilladte. Man skulde da ogsaa i sin Tid have tiltalt Boileau, som besang de laskede Munkes Lediggang. Endnu nylig har Man havt Exempel paa, at en Missionair, for at gjøre Effekt, lod opføre et Fyrværk og Raketter stige bag det Kapel, hvori han prækede om Dommedag. Den hellige Bernhard, som ivrer imod lignende Misbrug, maatte ogsaa have befrygtet, en Tendents=Proces. Mirakler og Kanonisationer ere ikke Troes-Artikler. De af Konstitutionel anførte Kjendsgjerninger forholde sig rigtige. En Slagter i Rom er bleven pidsket og brændemærket, for at have spiist Kjød om Fredagen &c. Kun de befordre Protestantismen, som i deres blinde Jver skabe Religionen Fiender. Reformationen begyndte med at præke imod Afladskræmmeriet o. s. v. Kourerens Defensor, Hr. Merilhous lige saa skjønne og kraftfulde Foredrag berettiger ikke mindre til Deeltagelse. Idag - sagde han - skal Retten undersøge skolastiske Sætninger, og beskytte Prædikener og Handlinger, der ikke vedkomme Religionen mere, end Minister=Magtens Misbrug Kongens Anseelse. Det offentlige Ministerium nægter ikke, at der gives Helgene i Rom, hvis Kanonisation den Romerske Kirke ikke erkjender, at Geistlige kunne begaae, ja have begaaet Forbrydelser, og dog forfølger det Os, fordi Vi have erkjendt Kjendsgierninger, hvis Rigtighed det ikke bestrider. Men hvorfor tiltaler Man da min Klient? Fordi han ikke har gjort sig skyldig nok. Jesuitismen er Skyld i den hele Proces, som et Prøvestykke paa at fritage Geistligheden for alle Følger af de Feil, den kunde begaae, som et Tillæg til Sakrileg=Loven. Tendentsen til Protestantisme er det store Ord, det Medusahoved, hvormed Man vil indjage Skræk. Men sæt endog, at Koureren aabenbart prækede Luthers og Calvins Lære, Hvad vilde det saa sige andet, end at den havde en anden Tendents end Katholicismen; men ingenlunde at den derfor vakte Had eller kastede Foragt paa Statsreligionen. Dog, der existerer et Forbund, hvis Plan gaaer ud paa at tilintetgjøre den verdslige Magt, og veed ypperligt at snoe sig efter Tid og Sted, snart optræder ydmygt og smigrende, snart stolt og hoffærdigt. Hos Os synes denne Kamp imellem den verdsligge og den geistlige Magt forbi, og den sidste med hver Dag at gjøre nye Erobringer. Kuglerne støbes udenlands; men vilde blive uden Virkning, hvis de ikke bleve udskudte af en talrig, virksom og mægtig Milits, som Jntet har at haabe eller at frygte, som rekruterer sig af alle Nationer (Hvo som har Øren, han høre.) og uden egentligt Fædreland har hjemme ingensteds og allevegne, hvor der gives Rigdomme og Poster at hente. Denne Milits kjendte vore Fædre under Navn af Jesuiter. Under dette Navn blev den Riget forviist baade ved Kongelige Forordninger og pavelige Buller; men alligevel optræder den atter, som om det Altsammen var kun Børnespil. Jkke indvende Man, at Jesuiterne ikke ere saa frygtelige mere og at Man behøver dem. Det er falsk. Dengang kjendte Mandem, og baade Universitetet, den franske Geistlighed og Parlamentet gjorde dem Modstand, og brændemærkede deres anarkiske Lærdomme. Derfor kunde Man med Grund være rolig. Men hvor forandrede ere Tiderne. De gamle Garantier imod Ultramontanismen ere forbi, og Jesuiterne tælle selv Allierede imellem dem, som skulde forsvare Statens Love og Tronens Anseelse. Der gives Forfattere, som nedrive vore Fædres Bygning Stykke for Stykke; den Gallikanske Kirkes Friheder udskriges offentligt for Kjetterier, Galskab, farlige Lærdommen. (Ligesaa hos Os!) Vore Grundlove kaldes Rebellion. Endog to Ministre angribes, fordi de vilde, at Man skulde foredrage den Gallikanske Kirkes Lære paa Universitetet. J Journaler prædikes høit, at den religiøse Lovsaa længe vil bekrige den borgerlige, indtil den ene har ødelagt den anden, og naar Man blot gjør Mine til at tiltale Bogtrykkerne, raaber Forfatteren: Her er jegl rører mig kun, om J tørl Jeg skal lære Eder hvad en Præst formaaer, (Ligesaa hos Os 1). Jesuiternes Tilværelse er altsaa selv den Blinde indlysende. Denne Sekt griber efter alle Rigdomme og Poster. Det er derfor enhver Borgers Pligt at advare for Faren og hjelpe hvor han veed og kan. Men, siger Man, Øvrigheden vil nok raade Bod paa Faren. Ja, det vilde den, hvis den havde samme Magt som vore Fædre! "Man lade først Faren komme." raabe Andre. Som om den ikke alt var der, Med hver Dag udbreder den sig mere, og endda spørger Man, hvor Farener, Man tænke blot de rasende Prædikener (ligesaa hos Os), og at en Præst har vovet at sige, at Kongen, som har givet Chartet, er fordømt, Man tænke sig de Forordninger, der erklære lovlige Ægteskaber for Hoer, Man tænke sig de flere Tilfælde, hvor en kristelig Begravelse er bleven nægtet, de systemmatiske Selskaber, som udspredes over hele Landet, danne en Stat i Staten og ere det store Jesuiter Selskab underordnede, de anarkiske Lærdomme, som forkyndes selv paa Universiteterne &c. Historien venter Deres Dom, for at indpræges paa dens udødelige Tavler. De thykkelske Neologer maa sige hvad de ville, det er Hæ i der nok at være en Katholik som Bossuet, Lamoignon, e Seguier og Flere, eller som den hellige Ludvig, der, stor imellem store Konger, med Agtelse modsatte sig den et hellige Stoel, og uden Svaghed holdt en talrig og urolig Geistlighed i Tømme. - General=Advokaten forlangte 8 Dage til at svare paa disse Sandheder, som han nok nødes til at lade staae, saalænge det er tilladt at tænke og tale i som en Kristen.