Viborger Samler, 1776-10-21
Nr. en J Mandagen den 21 October. Svar, paa Spørgsmaalet i No. 35. mueligt kan Kreditorerne giøre Fordring paa Raad sens Aaret i en Præstes Stervboe. De kan kun kræve efter deres Pantebreve, og deri kan ei være meere, end Pantgiveren eier; men ingen Præst eier Kaldets Jndkomst i Aaret efter hans Død; thi Lovgiveren, som en souverain Skifteforvalter, har deelt det i to lige Deele, nemlig til Sucessor og Arvingerne, fast ligesom det heder: Summus Aristoteles trutinando cacumina rerum; In duo divisit qvicqvid in orbesuit. Fierde Aargang. Au Naar Naar Præsten er død, ere Jndkomsterne ei længere hans, følgelig kan han ei, men han lever, pantsætte til andre, det som efter hans Død er andres. Det ville og være et slet Naadsens Aar for Enke og Børn, om de, det første Aar Præsten døde, skulle gaae fra Huus og Næring, og pludselig styrtes i den sorteste Armod, og siden Beneficium Inventarii her som i andre Lande er indført ved Forordn. af 8 April 1768, saa kan sligt saa meget mindre skee, siden Kreditorerne ei kan fordre uden efter Jnventarium, og deri kan intet indføres, som ved Dødsfaldet ei findes i Stervboen actualiter eller virtualiter, følgelig kan det tilkommende Naadsens Aars Jndkomst, efter Dødsfaldet og Stervboens Registering, ei blive indført i Skiftebrevet, som Stervboens Inventarium, og altsaa mindre blive Kreditorerne til Priis. Enken eller Arvingerne have ei engang nødig at giøre enten Skifteforvaltere eller Kreditorerne Regnskab for Naadsens Aaret; thi naar hun underholder Successor, føder, lønner og af skatter Folkene, saa er Naadsens Aaret fortæret og Regnskabet gjort. Siden det saaledes ei hører til Boens Massa, kan det slet ikke tilhøre Kreditorerne, der aleene kan holde sig til den indehavende Boe og Formue efter Lovens Tallemaade Pag. 296, ligesom det og forholder sig med Præstegaardens Bygning, der ei kan pantsættes for høiere end 100 Rigsd.; thi alt, hvad den koster over, tilhører Enken og Arvingerne. L. Pag. 297, som nærmere er fastsat i Rescr. af 4 October 1754, §. 4. Det er en gammel Jndvending herimod, mod, at ingen kan arve, for Gielden er betalt, hvilket vel er sandt, men siger her intet, naar man alleene veed at giøre Forskiel paa Arv og Gave. Arvingerne nyde Naadsens Aaret og Overskuddet fra de 100 Rigsd. ved Præstegaarden, ei som en Arv, men som en Naade, en Gave, et Vederlag, et Privilegium, det ingen kan betage dem, saa længe Lovgiveren tilstaaer dem det. J den kanoniske Ret har man intet synderligt herom, thi siden Geistligheden den Tiid ei maatte gifte sig, saa var der ei at tænke paa Enker og Faderløse, dog var der noget sligt af Døds Aarets Jndkomst, som blev anvendt til andet Brug. Efter Reformationen toge Protestanterne heraf Anledning at anvende sligt til for tige Enker og Faderløse, og altsaa inventerede dette Naadsens Aar, der sommesteds medtager al Aarets Jndkomst, som i Norge og Slesvig, men i Danmark kun det halve, som er sort nok, da Kaldene der til Jævnshold ere bedre end her, men det torde vel og skee her engang, naar Geistligheden faaer Moed og Forstand nok til at giøre derom en fornuftig Forestilling; thi man har adskillige Exempler, at det paa Ansøgning er bleven akkorderet, at en Enke maa opbære Naadsens Aarets heele Jndkomst, see Rescr. af 24 Febr. 1741. Her Her kunde siges meget meere Pro og Contra i denne Sag, men siden man venter med første at see dette Æmne udførligere i Sr. Ussings Afhandling om Naadsens Aaret, maa dette være nok for denne Gang. BesvaHos Besvarelse. paa det Spørgsmaal: Hvad der egentligen forstaaes under Urim og Thummin, See disse Blade Nr. 38. Pag. 302. Hvad Urim og Thummin egentligen har været, eller hvorudi det har bestaaet, derover har adskillige lærde Folk med stor Bitterhed skrevet mod hinanden. Skriften tales adskillige Steder om Drim og Thummim, ex. gr. 2 Mose B. 28 v. 30, 3 Mos. 8 v. 8. 4 Mos. B. 27 v. 21. 5 Mos. B. 33v. 8. Ved Urim og Thummim skulle den ypperste Præst adspørge Gud i alle den Jfralitiske Stat vedkommende betydelige Tilfælde, forinden videre blev foretaget. Den Gottingske Professor Geheim=Justitsraad Johan David Michaelis skriver herom saaledes i den 1ste Deel af hans Mosaisches Recht C. 52. Pag. 257: Urim og Thummen bestod i trende ældgamle Steene, hvoraf den ene approberede, den anden des approberede og den tredie gav intet Svar, eller blev nentral ved det omspurgte. Endog for Mosis Tiid har Jsraeliterne ved Lodkastning betient sig af disse Steene, dem Moses siden befoel skulle gjemmes i den saa kaldte Choschen eller Bryst=Span; Men disse Trende vedkom ei de i samme indfattede 12 Ædelsteene. Jeg mindes at have hørt af en berømt Theolog i Berlin, det han var af samme Meening som Michaelis, hvortil han føiede dette: "At den ypperste Præst af disse trende Steenes Forandring i Fac Hos i Farven kunde faae al den Oplysning, som det Omi spurgte behøvede. Med Vished kan vel ingen. give en anden og bedre Oplysning, end den Michaelis har givet, allerhelst Skriften med Fliid ei taler tydeligere i denne Materie. Jfraliterne kunde det for saavidt være ligegyldig, hvad Urim og Thummin var: Det var nok at de vidste: "At det var en Mirakuløs Maade, ved hvilken Gud besvarede det omspurgte, og at det foregik i det allerhelligste, af hvilket de dog intet maatte see. Her finder Ordsproget Sted, De occultis non judicat ecelesia nec Pastor. Thi den Ting, Gud har fundet for got ei at aabenbare, kan intet Menneske give tilforladelig Kundskab om, dog er det ingen formeent, mindre Guds Høihed imod, om man beflitter sig paa at udgranske en eller anden Hemmelighed, saa længe vi har Fornuften til Brug. Jeg er ingen Theolog, og følgeligen kan man ei vente, det jeg er findet at indlade mig i mindste Strid over denne Materie, den dog ingen er i Stand med Vished at bedømme. C. S. C. J. S. Nyeheder.