Berlingske Tidende, 1817-04-11
J en saadan Udvikling af Kræfter, hvis Bestemmelse er at hævde Freden, bestaaer de europæiske Staters fælleds Forening. Denne er helliget ved de indgangne Tractater, ved de contraherende Parters moralske Stilling, ja ved selve Beskaffenheden af deres lovmæssige Jnteresse, der er sammenkiedet den ene til den anden, ved Sammensmeltningen i een eneste positiv og almindelig Statsret. Enhver Alliance derimod, som havde sin Grund i Frygt eller som ærgierrige Udsigter havde tilraadet, vilde ikke engang være muelig. Den vilde staae i Modsigelse med Aarhundredets Aand, med den Troeskab Tractater paalægge, og være ligesaa ugyldig med Hensyn til sit Væsen som til sine Virkninger. For at gjøre denne Sandhed saameget mere haandgribelig, behøve vi kun at undersøge en saadan hypothetisk Alliance fra de forskiellige Synspunkter, der frembyde sig for den opmærksomme Jagttager. Betragtet som et Forsvarsmiddel vilde den aldrig være saa kraftig som et almindeligt Forbund, der saa at sige frivilligen har dannet sig mellem alle Stater. Betragter man den som et Angrebsmiddel, er det tydeligt, at den ikke kan frembringe en Forening af Kræfter, der skulde være istand til at udholde en Kamp, og betvinge Stater, der indlade sig i Striden, ledsagede af alle Nationers Ønsker og Himlens Velsignelser. Det ene Partie vilde kiæmpe for atter paa nye at boir Verden under den Mægtigeres Aag, og under Jndflydelsen af hans Troeløshed og Umoralitet. Det andet Partie vilde kiæmpe for at hævde den hellige Uforkrænkelighed af de høitideligste Forpligtelser. Alle Staters Uafhængighed og Nationers Lykke vilde altsaa beroe paa, om denne sidste Alliance var seierrig. Fortidens Erfaring hos nogle, Lyksalighedsdristen hos andre, vilde i ethvert Tilfælde befæste en saa hellig Sag, og hartad giøre den uovervindelig. Efter saaledes at have givet disse Betragtninger Øiensynligheds Præg, vil det ikke være upassende her at anføre en af de væsentligste Fordele ved det, paa forenet Jnteresse og giensidige Pligter grundede System, der nu hersker i Europa, og som ingenlunde kan betragtes som et Værk af den menneskelige Villie, men som en Følge af de Begivenheder det guddommelige Forsyn har ledet. - Her er den De store Magter udøve en vis Præponderance over dem af anden og tredie Rang. Men denne Overvægt er gavnlig. Den udødes kuncollectivt efter deliberative Former, efter Grundsætninger der støtte sig paa Traktaternes Bestemmelser. Den er ikke af den Beskaffenhed, at den kan forøge den Stærkeres Magt, og tilintetgiøre den Svageres Uafhængighed. Den vilde ikke engang kunne blive af denne Beskaffenhed, fordi en saadan Art af Myndighed ingensinde mangler Modvægt. Jngen Stats Anseelse er truet fordi intet berettiger til et appellere til den Stærkeres Ret. Anderledes vilde det forholde sig med et System, der havde er eller andet Cabinets særskilte Politik at takke for sin Tilværelse. Dets første Virkning vilde være at giøre de mindre Stater til Slaver af de Større, og med Magt at vinde dem til deres Skiædne. Da vilde der fremstaae Katastropher, som allerede utallige Gange ere gientagne, og hvorom ethvert Blad i Historien minder es Store Staters Omstyrtninger vilde rive de smaae med i deres Fald Deres Held vilde være ligesaa uheldbringende for disse, og kun endnu mere forøge Slaveriets tunge Byrde.