Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-05-07
J Mødet den 20de April i Underhuset kom Forholdene mod Rusland atter paa Tale. Først overleverede Herr Grote et, af de anseeligste Kiøbmænd i London, som handle paa Rusland og Tyrkiet, underskrevet Bønskrivt desangaaende. Si Stratford Canning fremlagde en lignende fra 160 Kiøbmænd i Glasgow. Herpaa fremkom Hr. P.M. Stewart med sin Motion om at en Addresse maatte overleveres til Kongen om at en diplomatisk Agent maatte ufortøvet afsendes til den frie og uafhængige Stat Krakau, og at de meest hensigtsmæssige Skridt maatte tages for at beskytte og befordre Storbrittanniens Handels-Jnteresse i Tyrkiet og paa det sorte Hav. Taleren giorde opmærksom paa at hverken Lord Dudley Stuarts Motion om den russiske Politik, eller Sir Stratford Cannings om de krakauer Anliggender, og de Discussioner, som de havde foranlediget, have tilveiebragt noget praktisk Resultat; men at man derimod siden den Tid havde hørt om nye Aggressioner af Rusland mod Polen og om Forstyrrelser af vor Handel paa Donau, det er derfor paa Tiden, at Regieringen griber til energiske Forholdsregler for at giøre en Ende paa denne fiendtlige Politik. Med Hensyn til Krænkelsen af den polske Nationalitet holdt Taleren den polske Revolution af 1830 for at være aldeles retmæssig, derimod Fordringerne til Friestaten Krakau for uretmæssige og uforsvarlige; han paastod, at mange af de Polakkere, som vare flygtede til Krakau, vare udleverede til Russerne; han udsmykkede sit Forredrag endog med poetiske Floskler. – Fra de polske Anliggender gik han over til de tyrkiske, og søgte at godtgiøre at Rusland, uagtet sine høitidelige. Forsikkringer, har Planer for imod Konstantinopel; men Beviset var kun lidet tilfredsstillende. Han paastod at Polen var moralsk tilintetgjort, og at en Løsrivelse af tyrkiske Provinser, til Ruslands Fordeel, havde allerede fundet Sted. Med langt større Klarhed skildrede han Storbrittanniens kommercielle Jnteresser med Hensyn til Tyrkiet. J 1834 vare udførte Bomuldsvarer til Tyrkiet for 828,245 Pd. St; i de sidste 7 Aar havde Udførselshandelen til Rusland, taget 13 pCt. af, men til Tyrkiet taget 100 pCt. til Til Rusland gik Skibene uden Fragt og kom beladte tilbage; det Modsatte fandt Sted med Hensyn til Tyrkiet. De tyrkiske Manufakturer kunde ikke holde Stand mod Billigheden af de brittiske; dets Væverstole maatte gaae ind overalt, Transithandelen over Trapezunt til Persien har i de sidste 6 Aar taget 300 pCt. til Han retfærdiggjorde Storbrittanniens Jntervention til Tyrkiets Fordeel, derimod paastod han at Ruslands Protection var ikke ønskelig for nogen af dets Naboer, fordi alle liberale Jnstitutioner gik derved til Grunde. Han erklærede alle de Traktater, som bleve afsluttede imellem Rusland og andre Magter, for lutter Blendværk, og ivrede især over Traktaten af Adrianopel og dens Billigelse af den engelske Regiering. Tyrkiet med en Gield paa fire Millioner Pd. St., hvorfor det har sat Silistria i Pant til Rusland, og givet 200 (engelske) Mile af det cirkassiske Kystdistrikt tilligemed Donauflodens Delta til Priis, kan neppe hæve sig af sin nærværende Stilling, naar ikke England vil tage sig af det. Angaaende Traktaten af Chunkiar-Jskelessii, saa har man vel erklæret den for at være et dødt Bogstav, men Korrespondencen desangaaende er ikke bleven fremlagt, formodentlig for de skarpe Udtryk som den indeholder, og saaledes er det nu bestandigt en Qvæstion om vore Krigskibe kunne seile ind i det sorte Hav eller ikke. Om den petersborger Traktat af 1834 for Storbrittannien har man først erfaret noget fire Maaneder efter dens Afslutning, og uagtii denne Traktat er Silistria endnu okkuperet af 6000 Russere, og i Nærheden af dem staaer en Armee paa 40,000 Md.; (den russiske Keiser har vidste paa en lige saa statsklog som høimodig Maade at hæve disse Besværinger, uagtet der ligger aldeles intet Traktatstridigt for dem til Grund, og at drage Porten nøiere ind i sin Alliance end nogensinde tilforn. Saadanne Philipikler, som nu høres i det engelske Underhuus, er et ganske usædvanligt Phoenomen, hvorover man ikke nok kan forundre sig). Uagtet den traktatmæssige Friehed af Skibsfarten, paa Donau, har Rusland tvunget de brittiske Skibe til at betale, og hele Mellem Europas Handel paa denne store Flod er bleven standset, hvilken ved en planmæssig Forsømmelse vil snart blive useilbar J Sebastopol har Rusland 10 Orlogskibe, 8 Fregatter, 2 mindre Krigskibe og 8 Dampskibe med 5000 Mand, i Kiew 50,000 Mand; i Bessarabien 40,000, hvortil nyelig 25,000 Mand ere stødte. Overkommanden over denne Troppemasse fører Fyrste Paskewisch, hvis Løbebane har stedse udmærket sig ved hans ægte russiske Aand. (En engelsk General vil vel ogsaa søge, at udmærke sig ved en ægte engelsk Aand. Vistnok vil Silistria nu blive rømmet; men Rusland vil anvende de af betalte Pengesummer til at befæste Dardanellerne og anlægge Kasteller ved Bosphorus, dette er noget ganske Utroeligt). Ruslands Hensigter med sine Udrustninger under den dybe Fred, er sandsynligen tilTrods for Traktaterne og for Englands Forestillinger at forgribe sig paa de brittiske Skibe ved Donau. Det hedder, at Skibe ere nu afsendte med den strenge Ordre, ikke at føie sig i en russisk Visitation, og de ville da sandsynligen blive opbragte til Odessa, dersom ikke Huset ved sine Yttringer, standser Ruslands Jndgreb. Det hedder vel at Lord Durham har henvendet sig til den russiske Regiering angaaende Anholdelsen af brittiske Skibe, men efter et langt Skriverie frem og tilbage, skulle Jnstruktioner være udfærdigede, som ikke lyde paa eengang for alle at afhielpe disse Besværinger; men paa at sende Kaptainerne for de brittiske Skibe hen til behørigt Sted for at undersøge Sagen Herpaa omtalte han saa løseligt Ruslands Jndblandelse i Persien, Grækenland og selv i Sverrig, paa hvis Grændse Fæstninger blive anlagte, og fangne Polakker dertil anvendte. Han forsvarede sig med den Beskyldning at ville provocere en Krig, men skulde Beskyttelsen af de brittiske Jnteresser være eenslydig dermed, saa vilde han, og da først, giøre den udødelige Cannings Ord til sine egne: At man maatte knække den begyndende Fiendtlighed i Halmen, og ikke lade Aggressionen komme til Modenhed, at den ikke først skal blive afmetet med Krigens Lee. - Men ved idelige Angreb, Beskyldninger og Yttringer af Mistanke, kan en Krig allerlettest blive fremkaldet.) Ved at omtale Canning, kunde han ikke afholde sig fra at anføre de Ord af ham, som havde gjort et saa stort Jndtryk i Huset: At hvor det brittiske Flag udfoldes, er ikke at tænke paa et Angreb udenfra. - Han erindrede den ædle Lord (Palmerston) om ikke at taale, at det brittiske Flag bliver givet til Priis for russiske Angreb, og giorde saameget mere Regning paa Krigsmarinens Beskyttelse, som at den alene af denne Aarsag var bleven giort en Trediedeel stærkere med hvilke Vanskeligheder saa denne Gienstand end maa være forbunden, hvad enten saa et opfarende Væsen som i Kalisch eller diplomatiske Jntriguer som i Konstatinopelere til Hinder, saa haabede han dog, at et brittisk Underhuus vil vide at holde brittiske Jnteresser og Rettigheder oprette. (Alle disse Angreb paa Rusland synes mere at bebude en Frygt for Fremtiden, end være grundede i virkelig passerede Begivenheder) - Sir Edvard Codrington den berømte Admiral, Helten fra Navarino) understøttede Motionen. Han giendrev en Misforstaaelse i franske Blade angaaende hans forrige Yttringer om den russiske Flaade, som at han skulde have erklæret den for ubetydelig, han har just tvertimod erklæret den for at være meget betydelig, og veed ogsaa at sætte Priis paa deres Søefolks Tapperhed, da han under Bataillen havde været Vidne dertil. Derimod meente han, at den engelske Flaade i Middelhavet er ikke tilstrækkelig, og naar anseeligere Stridskræfter, vare blevne der opstillede, saa vilde ikke Rusland, saaledes have tilladt sig at handle som det har gjort. Forresten misbilligede han de skarpe Udtryk, som nogle Medlemmer havde tilladt sig mod den russiske Keiser; han maatte meget mere tilstaae, at havde man strax efter Slaget ved Navarino indladt sig paa Ruslands Forslag, saa vilde meget i Orienten have faaet et andet Udseende. Dengang havde Keiseren foreslaaet, at alle tre Magter, som havde underskrevet Traktaten af 6te Juni 1827, skulde erklære Porten Krig, da kunde ogsaa en engelsk Flaade have seilet ind i Dardanellerne, og en Udvidelse af Ruslands Territorium vilde ikke kunne have fundet Sted. Men destoværre var det engelske Ministerium dengang blevet fortrængt af et andet (det wellingtonske) som havde udtalt sig meget tvetydigt om Slaget ved Navarino, og derved forledet Tyrkerne til i de res Statsskrivter at insultere Rusland og derved paadraget sig en Krig, som endte med Traktaten af Adrianopel. Dette er nu engang skeet, og vi man nu byde Rusland at giøre Holdt, saa maaman gribe til det gamle, stedse virksomme Middel det at ruste sig; hvis ikke saa vil den ene Agression følge oven paa den anden; den ene Allierede falde fra efter den anden, og vor egen Ære gaae i Løbet. Handel og Flaade ere adskillelige, det er Englands gamle Maxime. Den belgiske Handel synker stedse dybere, den levantinske stiger bestandig mere. Heri Orienten ere endnu uudtømmelige Kilder til Rigdom, der er ingen preussisk Toldforening til Hinder, der har ingen russisk Keiser Ret til at anholde vore Kiøbmænd og konfiskere deres Varer, hvor skeer det i Østersøen, uden naar Ruslands Toldforordninger overtrædes, hvilke det tilkommer ethvert Land af give sig selv). Kun af Angest for Ægypten har Porten kastet sig i Ruslands Arme; men England kunde let standse Vicekongens Progresser, hvilket han (Admiralen) vidste af sin Expedition til Alexandria. En brittisk Flaade i det sorte Hav vilde være tilstrækkelig for at beskytte vor Handel, og da havde man ikke nødigt at frygte for nogen Krig Ogsaa er der talt om en Øe i Østersøen, hvor en russisk Eskadre skulde forene sig med en svensk, forat forhindre Jndseilingen af en fremmed Flaade i disse Farvande; han vilde vel ikke anbefale Afsen, delsen af en Flaade dertil; men vel en Nærmelse til Sverrig for at forhindre Ruslands Planer, (Disse Ord ere baade forstaaelige og mærkværdige nok, men burde en saadan Mand, som Admiral Codrington tillade sig saadanne Beskyldninger, som ikke kunne have nogen historisk Grund, thi havde de en saadan, maatte Ministeriet jo træde ganske anderledes frem; de kunne alene være grundede i Folkesnak eller tomme Børsrygter) (Fortsættes