Berlingske Tidende, 1780-10-09
Slutningen af Forordningen om Omkostningernes Udredelse ved Qvæg=Sygens Hemmelse. (Se No. 80.) 7. Derimod vil Hs. Majestæt af Landsfaderlig Omhue være betænkt paa at tilveiebringe de blant Hs. Majests. Undersaatter, hvis Qvæg-Besætninger af Sygen i Fremtiden kunde vorde hiemsøgte, en fornøden og billig Lindring af deres derved forringede Vilkaar, og have i den Henseende indtil videre allernaadigst bevilget: 1. At enhver Beboer af contribuable Hartkorn i bemeldte Hs. Majests. Danske Provindser, som formedelst Qvægsygen i Fremtiden maatte miste sin halve Qvæg-Besætning eller derover, hvad enten den paa anordnet Maade bliver ihielslagen, eller den af Sygen er død, maae nyde lige Skattefrihed paa et Aar, som afbrændte Gaardes Beboere bevilges, og den, som mister mindre end sin halve Qvæg-Besætning, Skattefrihed paa et halv eller Fierding Aar i Forhold af hans Tabs og Vilkaars Beskaffenhed. Ansøgningerne om saadan Skattefrihed have Vedkommende at overlevere til deres foresatte Amtmand, som ved Paategning forklarer, hvad Tab de have lidt og hvorledes deres Vilkaar ere beskafne, samt derefter giver sin Eragtning, hvor lang Friehed dem i Overeensstemmelse med det foranførste kan være at tilstaae, og dernest indsender Ansøgningerne til den i Anledning af Qvægsygen anordnede Commission, til hvilken Hs. Majest. allernaadigst haver overladt, at foreslaae Skattefriheden udi saadanne Tilfælde, og paa hvis Forlangende Hs. Majestæts Rente=Kammer altsaa foranstalter Godtgiørelsen. 2. At Eyere eller Forpagtere af Hovedgaarde udi samme Hs. Majests. Danske Provindser ligeledes maae forundes Eftergivelse af og Moderation udi den Consumption, Familie og Folkeskat, som erlægges af frie Hovedgaards Taxter, nemlig: paa 2 eller flere Aar, naar de have mistet Gaardens halve Qvæg-Besætning eller derover, og paa et halvt til halvandet Aar, naar de have mistet mindre end den halve Besætning; alt efter Tabets Størrelse og enhvers Vilkaar. Og melde Vedkommende sig angaaende denne Skatte friehed med Ansøgning til Commissionen paa lige Maade, som under 1ste Post er foreskrevet, hvorefter Hs. Majests. Vestindiske Guineiske Rente= og General=Told=Kammer paa sammes Forlangende, føyer den fornødne Anstalt til Godtgiørelsen. 3 De af Præsteskabet, hvis Qvæg¬Besætninger af Sygen blive hiemsøgte, kunne, naar de derom med Ansøgning paa samme Maade henvende sig til Commissionen, ligeledes vente en forholdsmæssig Eftergivelse udi den pro cento Skat, de i Følge Forordningen af 12te Junii 1770 af deres Kalds Jndkomster udrede, efter Commissionens Befindende eller Hs. Majests, nærmere allernaadigste Resolution udi ethvert enkelt Tilfælde. 4. At det, for saavidt andre Beboere udi Kiøbstæderne og paa Landet, som ikke eie eller bruge contribuerende Hartkorn, men dog kunne have et lidet Antal Qvæg, betreffer, maae være meer bemeldte Hs. Majests. Commission overladt, efter deres Tabs og Vilkaars Beskaffenhed og de derom fra vedkommende Stift og Amtmænd indkommende Erklæringer, samt paa Hs. Majests nærmere allernaadigste Approbation, at tilstaae dem en passende Godtgiørelse udi Penge, som dennem siden igiennem Hs. Majests. Rente=Kammer anvises. 5. Endelig bliver enhver af Hs. Majests. Undersaatter, som saaledes nyder nogen Skatte friehed eller anden Understøttelse til Forlindring af hans Tab ved Qvæg-Sygen i den tilkommende Tid, fra 1ste Januarii 1781 at regne, tillige forskaanet, saalænge slig ham bevilget Skattefriehed vedvarer, for Deeltagelse udi den Ligning og det Tilskud, som i Følge foranførte 5te og 6te Art. af andre Hs. Majests. Undersaatter bør udredes og ellers kunde falde paa hans Andeel at tilsvare.