Berlingske Tidende, 1791-02-18
Hs. Majestæt, den Rommerske Keiser, har i Anledning af Reclamationerne fra endeel Fyrster og adskillige af det tydske Riges Medlemmer, som have Eiendomme i Elsatz, under 14de Decbr. f. A. tilskrevet de Franskes Konge følgende Brev i det latinske Sprog, hvilket Hs. Kongel. Majestæt har igien ved Ministeren for de udenlandske Sager, Hr. Montmorin, ladet meddele Nationalforsamlingen i en Skrivelse til sammes Præsident: "Det kan ikke være Deres Majestæt ubekiendt, hvor oprigtigen Vi søge at holde Fred med hele Verden, og fornemmelig med Vore Naboer, og hvor vigtigt Deres Majestæts, som Vor Bundsforvanter, og Deres Kongeriges Venskab er Os. Denne selvsamme Tilbøielighed til Fred hvilken Vi ønske, at giøre fast og varig imellem det tydske Rig og den franske Nation, har bevæget Os til ufortøvet at forelægge Deres Majestæt det, hvorom Rigets Churcollegium har ved Vores Thronbestigelse indstændig bedet, i Henseende til den franske Nationalforsamling. Siden Augustmaaned forrige Aar har Nationalforsamlingen udgivet nogle Decreter, hvorved en stor Deel af det Tydske Riges Medlemmer troer sig fornærmede, tvertimod offentlige Forbunds Jndhold, og Chur=Collegiet har yttret den udtrykkelige Begiering, at see disse Klager afhiulpne. Det er Deres Majestæt tilfulde bevidst, hvad der er bleven fastsat ved den münsterske Fred og andre imellem Vort Rige og Kongeriget Frankrige senere sluttede Forbund i Henseende til visse Stæder i Elsatz og Lothrinrling. gen, og hvorledes disse tvende Provindser ere blevne afstaae, de under en udtrykkelig Forbeholdelse saavel af Biskoppernes og Erkebispernes som af Commendernes Godser, Jndkomster og Rettigheder, hvilke visse af det tydske Riges Lemmer havde. Det vilde være stridende imod Helligheden af de Fredsforbund, hvis Jagttagelse Deres store og ædelmodige Nation stedse vil giøre sig til en Pligt, at overskride de Grændselinier der ere blevne satte ved disse Stipulationer og Fredsforbund. Deres Majestæt kan disuden ei heller nægte, at Keiserne, Vore Forfædre, og Riget ikke have overdraget til Kongeriget Frankrige visse Jurisdictioner, hvis Majestætsret tilkommer Keiseren og Riget, og at desuden ingen har Magt til at overlade en fremmed Nation Majestætsretten over hine Districter, som tilhøre Keiseren og Riget. Naar dette overveies efter billighedens Love, saa er det klart, at Churcollegiets Fordringer og adskillige tydske Rigslemmers Klager over Fornærmelser ikke ere ugrundede. Til den Ende ville Vi have Deres Majestæt anmodet om at drage Omsorg for, at Nationalforsamlingens Decreter ikke geraade det tydske Rige og sammes Medlemmer til nogen Skade; i hvilken Henseende det bliver nødvendigt, at alle nye Indretninger, som i Følge hine Nationalbeslutninger ere blevne gjorte siden Augustmaaned forrige Aar, maae igien, for saavidt de vedkomme det tydske Rige og sammes Lemmer, forandres til deres forrige Beskaffenhed. Herved ville alle Stænder i Vort Rige faae et nyt Beviis paa Deres Majestæts venskabelige Sindelav imod samme, og paa den Agtelse, som Deres Nation bærer for de imellem samme og Riget oprettede Forbund. Deres Majestæts og den høie franske Nations Kierlighed til Retfærdighed, lader Os ikke paatvivle, at de Svar, som Vi vente, jo vil blive overeensstemmende med Vore Ønsker. Saasnart Vi have faaet samme, skal det være Os en Glæde, ufortøvet at meddele alle Vort Riges Stænder samme som et nyt Beviis paa godt Naboeskab. Hvornest Vi tilønske Deres Majestæt en bestandig Lykke og Velgaaende &c.