Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-01-05
(Aalborg Avis.)¬ J Jversens Avis læses følgende: Forfængelighed har altid været Verdens Skjødesynd; men jo mere den i vore Tider tiltager, jo latterligere bliver den. De fleste, baade Mænd og Qvinder ville saa gjerne ansees og gielde for mere end de ere. Blandt Embedsmænd kunde dette da engang falde bort, naar de fik Embedsrang; men for Privat mænd er ikke saa let at hitte paa Raad. Ele de Formue, saa søge de at ville glimre i deres Medborgeres Øine ved Luxus i Klædedragt, Meubler, og Gjæstebude, og kan dette ikke forslaae saa søges et Overtræk af Titel, der som oftest er saare afstikkende fra Personen og dens Haandtering. Haandverksmænd og Andre ville ogsaa gjerne have et mere velklingende Navn; Saaledes høres ofte at en Rottefænger f. Ex. kalder sig Kammerjæger, en Skorsteensfeier: Kamininspecteur, en Bundtmager: Ranghandler, en Hattemager: Hattefabrikeur; en Guldsmed: Juvelerer; Murere og Tømmermænd: Bygmestere; Snedkere: Meubelfabrikanter; Brændeviinsmænd, Gjæstgivere; Punscheværter, Restaurateurer; Hjulmænd, Karethmagere; Forvaltere: Fuldmægtige eller Jnspecteurer; Avisskrivere: Redacteurer o. s. v. - Ogsaa blandt Fruentimmerne har det sig ligesaa istedet for Moer og lille Pige, lader man sig hellere kalde Madame og Jomfrue. Høiere op skjøtter ingen om at være Jomfru længere, men vil kaldes Frøken, som dog ikke kan tilkomme uden Adelen og Dem hvis Fædre ere i Rangforordningens 3 første Classer, og med Benævnelsen af Deres Naade, drives un især megen Misbrug. Men alle Damer ville jo gjerne være naadige, eller dog ansees derfor, og tage derfor denne Benævnelse ingenlunde ilde op Stavanger Amt i Aaret 1805. (Fortsat, see No. 103 forr. Aarg.) Ensformig over Heier, der bestaae for en stor Deel af nogne Steenmarke, afdeelte med Steen aase af ubetydelig Høide, langs Bredden af store og smaae Søer eller Vandsteder, som intet Udløb have - hvoriblandt man kun i betydelig Afstand seer enkelte dyrkede Pletter med en Menneskebolig, Alting for Resten øde og dødt – afsides til alle Sider høiere og vildere Fielde, især til den østre Side, hvor man langt borte stedse øiner den uhyre høie Bjergkjæde, som skjelner mellem Stavanger Amt og Sætersdalen, og indslutter Siredalen -er Veien sydefter til Lunde. - Efter ved Eie at have netop faret over Enden af en liden mindre ørkenmæssig Egn, men strax gjennemreist den frygtelige Drangedal, kommer man nærmere mod Lunde til dog noget blidere Egne, hvorvel disses Strækning ogsaa er meget indskrænket og omsider til Lundebygd. - Lundesogn, det sydligste of Stavanger Amt og Dalenes Forderie indtager et stort Stykke af den lyseligen, men ei med Anbefaling for nogen Skjønhed eller Ynde, nys omtalte Egn. Det er af dens store Areal kun et ganske lidet Hjørne, tat ved den nordøstre Ende af den betydelige Jndske Lundevandet, der udgjør det væsentligste af Lunde Præstegield, men ogsaa er denne liden Strækning saa skjøn, at den endog i en bedre og behageligere Egn derfor maatte erkjendes. En Elv, som kommer ned fra den ubeboede og næsten utilgængelige østre Fjeldegn, er her paa Nordsiden først begrændset med en der nogenledes svagt heldende Bjeraside, beklæder med vakker Skov, blandet af Fyr eller Løvtræer, deriblandt og en Deel Eg; Elven udgyder sig der i en Arm af Lundevandet, og fremdeles paa dennes nordøstre Side hæver sig Fieldet smaaligen til en skraaliggende Slette, der saaledes i Læ for de kolde nordlige og østlige Vinde, ogsaa for Nordvesten, ligger aa den for Sønden og Solens Varme. Bække, ned sivende fra Fieldet, sikkre for Tørke, Havvindene selv afdødes her ved de Fielde, som i Frastand omgiver alle Sider af Søen. Fjeldsiden, hvor den hæver sig for brat, og er for lidet jordklædt til at dyrkes, er for det meste dog beklædt med Træer og Buske. - Denne Slette er bestrøet med Bønder boliger af nogenlunde godt Udseende. Her mod dens venstre Ende er Kirken og den velbygte Præstegaard; ved dens østlige Ende, der hvor Elven udgyder sig i Søen, ligger Capitain Elys smukke Hammerslund, og nogle flere Gaarde, hvilke, omgivne med Haver og Marke, alt i Sammenhæng med den nær tilstødende Skov, have Udseende af en Landsby. Skjøndt henne i October var her endnu Alting grønt som i Sommerens fulde Grøde.