Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-11-19
Stænderforsamlingen i Roeskilde. Landbosagen: Dhrr. Christensens og Drewsens Andragende indeholdt først den bemærkning, at Prop. havde modtaget talrige Petitioner med en Mængde Underskrifter, hvorved de opfordredes til at virke for den danske Bondestands Emancipation. Disse Petitioner vare navnlig gaaede ud paa "Godsvæsens og Fæstevæsens Ophævelse og sidstes Forandring til Selveiendom eller Arvefæste; Ophævelse af den endnu tilbageværende Uliighed i Byrder og Rettigheder mellem det frie og ufrie Hartkorn, eller imellem Landboerne i Almindelighed med Hensyn til deres forsk. Jordbesiddelse; og Ophævelse af den hidtilv. Ullighed i Værnebyrdens Fordeling – Efter at Prop. havde oplæst disse og erklæret det for deres Overbeviisning om de herhenhørende, saavel den alm. Statsinteresse, som Bondestandens særdeles Jnteresser vedrørende Forhold, at det er ubetinget og paatrængende nødvendigt, at Bondestanden fuldstændigt emanciperes til virkelig Frihed og Liighed for Person, Eiendom og Birksomhed med Statens øvrige Borgere, tilstaae de, at de fuldtvel indsee det særdeles Vanskelige i en viis, retfærdig og tilfredsstillende, Anordning i denne Retning; at de ikke have dulgt for dem selv "det lidet Sandsynlige og Rimelige i, at vor ophøiede Konges nærværende Ministre og Raad skulde finde Evne og Sind til at opfatte og udføre et Reformværk af dette Omfang og denne Betydenhed; at de med Øiet paa vore Provindsialstænders Historie og paa den Valglov, der har begrundet deres factiske Sammensætning ikke have turde hengive sig til noget særdeles Haab om, at nærværende Forsamlings Majoritet enten vilde være at formaae til eller vilde finde sig istand til paa en Bondestandens og dens Venner fyldestgjørende Maade, at antage sig denne Reform og andrage den for Hs. Majestæts Regjering." Jkke destomindre, uagtet de i disse Betragtninger finde Foranledning til at frygte for, at man hverken i Forsamlingen eller i Regjeringen, for Øieblikket vil formaae, i det fulde Omfang, at fyldestgjøre Bondestandens uafviselige Krav, have de dog troet ikke at burde tilbageholde nærværende Andragende, saavel paa Grund af den blandt Landalmen herskende Misstemning i Anledning af de berhenhørende Spørgsmaal, hvilken neppe vil de formildes eller forbedres, dersom Standens Repræsentanter paa Folketinget undlode at udtale dens Ønsker og dens Trang" – som i Haab om, at dog Nogle af dem, der ikke deele deres Anskuelser, om det Uholdbare i vor nærværende Landboforfatning, deels i Hensynet til bemeldte velbekjendte Misstemning og deels i Hensynet til de nu Begunstigedes velforstaaede Jnteresse, muligen kunde finde nogen Opfordring til at komme dem idet mindste noget imode." Derfor og da det formenes at være "Mangel paa tilstrækkeligt Lys, over Forholdene, der hidtil har standset denne vigtige Reform sags Fremgang, indstille de til Forsamlingen, at den vilde andrage hos Hs. Majestæt om: 1) at Allerhøistsamme, snarest muligt maatte forordne en hensigtsmæssigt orgganiseret Commission til, under fuldstændig Offentligheds Control og Bistand at undersøge og derefter at foreslaa om de Forhold og Vilkaar, hvorunder Danmarks Bondestand i det Hele og dens godsbundne Medlemmer i Særdeleshed for Tiden befinde sig, med navnligt Hensyn til, hvad der endnu staaer tilbage at gjøre for denne Sags endelige og fuldstændige Emancipation for Person, Eiendom og Virksomhed til virkelig Frihed og Liighed med Statens øvrige Borgere, samt 2) at Allerhøistsamme derhos - med særligt Hensyn til det for denne Emancipation saa særdeles hemmende i de nærværende Lehns og Godsforhold – deels foreløbigen vilde ved de Midler, der maatte staae til Statsstyrelsens Raadighed eller ligge indenfor dens Ressort, søge fremmet Fæsteforholdets Forandring til Selveiendom eller Arvefæste, og deels ved Suspension af de herhen hørende Lovbestemmelser standse al videre Oprettelse af Lehn, Stamhuse eller Majorater, indtil det ved den endelige Ordning af Landboforholdeni Almindelighed kan vorde afgjort, om, hvorvidt og hvorledes deslige Landbesiddelser fremtidigt kunne tilstedes. Reppe var Andragendet oplæst for Synaalen stal Prof. David. Han maatte høiligen beklage, at dette Andragende var fremkommet; han fandt det skrevet i en Lidenskabelighed, som man maatte ønske fjernet fra Stændersalen; han paastod: at den Sømmelighed, som Medlemmerne skulde hinanden, er høiligen overtraadt; og formeente endelig, at Andragendet ikke passede sig til at komme under Overveielse. Efter at Hr. David havde endt dette sit første sagtmodige Foredrag, reiste sig den Ene efter den Anden af Godseierklassen, til hvilken Hr. Sager med særdeles Varme sluttede sig, for at angribe Andragendet, og efter at Proponenterne havde repliceretsig i en, man maa tilstaae det, efter de heftige Jnvectiver, de havde været Maalet for, næsten forhausende befindig og ulidenskabelig Tone, og efterat Lehmann havde gjort flere forgiæves Forsøg paa at give Discussionerne den rigtige Retning, fornyedes og gjentoges Angrebene med samme Heftighed som før – bestandig med David i Spidsen og Resultatet blev, at Andragendet faldt igjennem med 36 St. mod 26. (Fædrel.)