Adresseavis for Børn, 1782-12-25
Den fjerde Dag kom Fikkes Forældre hjem igjen. Fikke havde neppe tænkt paa deres Hjemkomst. Saasnart hendes Fader havde omfavnet hende, og spurgt om hun var frisk, sagde han, Nu, Fikke, hvad siger Mimi, – O. Mimi er ret vel, svarede Fikke med megen Forvirring, og løb hen til Buret, for at hente Fuglen. Men ach, det stakkels Dyr levede ikke meere Den laae paa Bugen med udstrakte Vinger og aabent Neb. Fikke gav et høyt Skrig af sig, og vred sine Hænder. Hele Familien løb sammen, og saae hvad der var skeet Ach, min stakkels Fugl, raabde fikkes Fader, hvor piinagtig har din Død været, Havde jeg hvalt dig, førend jeg reysde bort, saa skulde du ikkun have lidt et Øyeblik, men nu har du i hele fire Dage maattet udstaae Qvale af Hunger og Tørst, og er død i en langvarig og grusom Kamp. Jmidlertid er du dog endda lykkelig, at være bleven forløst fra saa grusomme Hænder. Fikke havde gjerne krøbet i Jorden, for at skjule sig. Hun havde gjerne bortgivet alt sit Legetøy og sin hele Sparebøsse, om hun havde kunnet kjøbe Mimis Liv igien; men nu var det altsammen forgjeves. Hendes Fader tog Fuglen, lod den udtage og udstoppe, og hængde den op under Loftet i Værelset. Fikke understod sig ikke at see derhen, saa ofte hun af en Hændelse kastede sine Øyne dertil, saa stode Taarerne hende i Øynene; hun bad hendes Fader hver Dag, at han vilde lade tage den Fugl bort. Efter megen Beden, lod han sig ogsaa endelig overtale dertil; men hvergang Fikke derefter lod sig henrive af hendes Letsindighed og henfor Børn. des Ubesindighed, saa blev Fuglen hængt op igien og hun maatte høre paa, at alle Folk i Huset sagde, stakkels Mimi, du fik en haard og meget grusom Død, han maae saa lidet, som mueligt, lade sig opvarte af andre. Conrad saae en Flok vilde Gies at styve høyt i Luften, og faldt i Forundring over deres regelmæssige og høytidelige Flugt. Noget derefter spurade han Faderen Kunne de tamme Gies og flyve saaledes: Ney var Svaret. Cour. Hvem forer de vilde Gies 2 Fad. Slet ingen Cour. Men hvorledes kunne de da leve Fad. De søge deres Føde selv. Cour. Men hvor faae de den fra om Vinteren Fad. Saasnart Vinteren indfalder hos os, saa trække de bort til de varme Lande, og komme om Foraaret tilbage igjen. Cour. Men hvorfor kunne da de tamme Gjes ikke flyve ligesaa godt, og hvorfor trække de ikke ogsaa hen til de varme Lande, naar det bliver Vinter her, Fad. Fordi alle tamme Dyr ere nogle forkelede Stakler, som tildeels have glemt at bruge deres Lemmer og deres Sandser. Cour. Hvorfor har de gjort det Fad. Fordi andre sørgede alt for meget for dem, og gjorde dem deres Liv alt for mageligt. See, min kjere Conrad, deraf kan du lære, hvor fornødent det er, at et Barn lader sig ikke for meget opvarte af andre Folk, men meget meere vænner sig til, selv at forrette alt det, som henhører til hans Paaklædning og til hans Forretninger, saa vidt muligt er. Thi, ligesom det gaaer med Dyrene, naar de ikke skulle sørge meere for sig selv, saa gaaer det ogsaa med Børn, naar gamle Folk varte dem op, og gjøre alting alt for mageligt for dem. Da lærer de aldrig ret at bruge deres Lemmer og deres Sandser, og blive uskikkede og ubeqvemme til at hielpe sig selv, saa længe de leve. Seer.