Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-01-14
Englænderen Moffat fortæller i sit nyeste Værk Labours in Southern Africa følgende Begivenhed, for hvis Sandhed han indestaaer: En engelsk Reisende vendte fra et Besøg hos nogle Landsmænd tilbage til sit Hjem Bethany. Underveis satte han sig ned ved en Kilde, hvor han haabede at fælde en Antilope. Da imidlertid intet Vildt lod sig see, lagde han sit Gevær paa en fremspringende Klippe. Solen var imidlertid stegen høit, den mødige Vandrer sov ind. Dog vakte den overordentlige Hede ham snart og idet han aabnede sine Øine, saae han ligeoverfor sig en Løve, som saae ham stift i Ansigtet. Han sad nogle Minuter, uden at røre sig; omsider gjenvandt han sin Aandsnærværelse, og udstrakte langsomt Haanden, efter sin Bøsse. Løven, som bevogtede alle hans Bevægelser skarpt, reiste sig strax og begyndte al brølle. Planteren gjorde endnu nogle Forsøg paa, at sætte sig i Besiddelse af Bøssen; men han overbeviiste sig snart om, at al hans Møie var forgiæves, da Løven blev som rasende, hvergang han udrakte Haanden. Hans Stilling blev snart i høieste Grad piinlig. Klippen, hvorpaa han sad, blev saa heed, at han kun skifteviis, og hvergang kun for faa Øieblikke, kunde sætte sine blottede Fødder derpaa. Dagen henrandt og den følgende Nat, men Løven bevægede sig ikke af Stedet. Solen gik atter op og Heden bragte den Ulykkelige i en til Bevidstløshed grændsende Tilstand. Ved Middagstid gik Løven til Kilden, idet den bestandigt holdt Planteren i Schach med sine lynende Blikke, og da den saae, at han udstrakte sin Haand efter Bøssen, vendte den sig om, og gjorde Mine til, at springe løs paa ham. Løven slukkede sin Tørst, og lagde sig derpaa igjen ned ved Randen af Klippen. Der henrandt atter en gruelig Nat; Løven blev liggende ubevægelig ved Planterens Fødder. Kort efter Solens Opgang hørtes Noget nærme sig, og Løven forsvandt i Krattet. Planteren forsøgte nu at reise sig, men havde ikke Kraft dertil. Med Bøssen i Haanden krøb han hen til Kilden og drak, men idet han betragtede sine Fødder, fandt han, at Huden havde løsnet sig af Tæerne, idet han slæbte dem efter sig i Græsset. Han sad en Tidlang ved Kilden, indtil nogle forbireisende Europæere kom ham til Hjælp. Han havde Brand i alle Tæerne og hans Fødder maatte sættes af. Dronning Victoria har atter i Aar ladet uddele sin Julegave til 800 Fattige, som ere over 60 Aar gamle. The Times omtaler denne Gave saaledes: "Hds. Majestæt har befalet, at Hovedretten ved Banquetten paa første Juledag skal, overeensst. med den gamle Skik i kongl. Paladser, være en "baron of bees. Hr. Adams, en af Hs. Majestæts Kjøkkenleverandeurer, har besørget en i sit Slags famens Steg, 4 1/2 Fod lang, 2 1/2 Fod bred. Jdag var det de Nysgjerrige tilladt at beskue the baron; i Morgen, skal den steges og sættes kold paa Taffelet." (Baron of beef hedder – efter Allgem. Zig. – det udeelte, ikke parterede Lændestykke af en Oxe.)De Franskes Konge giver sin Datter Prindsesse Clementine, som er bleven forlovet med en østerrigsk Major, Prinds af Coburg-Koharv, en Medgift af en Million Francs. Desforuden har hendes Tante, Adelaide, Kongens Søster, sikkret hende en aarlig Rente af 200,000 Francs. J Juveler og Smykker faaer Bruden en Værdi af en halv Million. Paa Jernbanen mellem Quiebrain og St. Saulve har en Jernstang, som Ondskaben havde lagt over Skinnerne, afstedkommet en stor Ulykke. Det Stød, Locomotivet fik, var saa voldsomt, at det sønderbrødes; tre efterfølgende Vogne bleve ligeledes knuste. Jernbanevægteren blev dræbt, Maschinisten fik begge Armene brækkede, en Toldbrigadeer det ene Been. Tillykke var der kun to Passagerer med, som ingen Skade kom til. Kort iforveien var Vogntoget bleven angrebet med Steenkast.