Berlingske Tidende, 1835-10-31
London, den 23de Octbr. – Ved Gjæstebudet i Limerick, til Ære for O'Connell, raabte Een af Selskabet: Hurra for Repeal, (Opløsning af Jrlands lovmæssige Forening med England.) Jeg elsker dette Udraab – sagde O'Connell det kommer fra et ægte irlandskt Hjerte, et ærligt, patriotiske Udraab. Men hvorfor stræbe vi efter Repeal, Ganske simpelt, fordi det brittiske Parlament aldrig lod Jrland vederfares Retfærdighed, siden Union-Actens Antagelse. Da jeg saae en saadan Uretfærdighed, en saadan Forskjel mellem Behandlingen af England og Skotland paa den ene Side og af Jrland paa den anden Side, da raabte jeg ogsaa Hurra for Repeal, og det af mit fulde Hjerte, og her kan jeg forsikkre: Hvis ikke en eller anden Retfærdighedens Forholdsregel tilstaaes os, da raaber jeg ufeilbarligt atter Hurra for Repeal, ligesaa ivrigt som forhen (Med tordnende Jubel istemmede Selskabet dette Raab, der længe gjenlød.) Men først maae vi endnu gjøre et Forsøg, for at see, og Repeal er nødvendig eller ej, og om Jrland kan opnaae sine Rettigheder, et Dubliner-Parlament foruden – og dette Forsøg gjør jeg netop nu. Jeg har gjennemreist England og Skotland. Jeg er traadt hen for Reformerne i begge Lande og har sagt til dem: Reformere af England og Skotland, Jrlands Folk forlanger Eders Bistand. Det opfordrer Eder til, at gjøre Fælledskab med det i Frihedens Sag. Det har staaer Eder bi, overalt, hvor det gjaldt, at udvide Eders Frihed og at befordre Eders Velstand; nu fordrer det Gjengield. – Og mit Hverv lykkedes mig hos disse brave og ærlige Mænd, disse begeistrede Venner af den constitutionelle Frihed; et eenstemmigt, enthusiastisk Hurra forsikkrede mig om, at Jrland skal være fri Vi have omsider faaet et Parlament og et Ministerium, der begge have besluttet, at give Jrland, hvad der tilkommer det – en ny Tidsregning har begyndt for Jrlands Regjering. Hidtil blev Jrland regjeret af en Faction, for en Faction, ved en Faction, nu har Administrationen forandret sig, og strax bliver Alt anderledes. Jrland har aldrig været saa roligt, som i dette Øjeblik. Er det roligt, fordi man har viist det en eller anden særdeles Gunst? Nei, kun fordi vi have en Regjering, der lader os vederfares Retfærdighed. De, der forhen holdt sig fjernede fra os, istemme med os Raabet om Retfærdighed. Saa lad da alle Partinavne, alle Tvistigheder, alle Secter være glemte; gid Jrlændere af alle Farver ville række hinanden Haanden. Vi forlange ikke, at overrumple Regjeringen; derfor skal England ikke kunne dadle os. Hvorfor forlangte jeg Retfærdighed af det brittiske Parlament, Fordi jeg ikke vilde sætte den selskabelige Orden i disse Lande paa Spil. Men nægter man os Retfærdighed, da sætter jeg ogsaa hiin paa Spil; hvor man vil vinde noget Stort, maa man ogsaa vove noget Stort lad dem kun snakke saa meget de ville, om de Midler, jeg anvender. Hvad bryder jeg mig om den Snak, naar kun Maalet, Fred, Lykke og Frihed for Jrland, opnaaes. Det er sandt, jeg gjør Visiter i Paladset. Men gjør jeg det, for at opnaae nogen Gunst eller Naade for mig selv. Jeg kunde blive beæret med en eller anden Plads i Vice-Kongens Bureau. Jeg opvarter ikke i Dag, for at blive godt modtaget i Morgen, og i Overmorgen ansat; jeg behøver ingen Gunst eller Naade formig; kun Jrland er Gjenstanden for min Stræben. Jeg yder Regjeringen min ringe Bistand, fordi denne Regjering er villig til at være retfærdig mod Jrland. Og kunde vel Regjeringen være saa rasende, ikke at understøtte dem, der staae den bi, Skulde Mulgrave nogensinde begunstige Orangisterne, naar Folket støder dem tilbage Visseligen ikke. Regjeringen er med os, fordi vi ere med den Regjeringen veed, at den Fornøielse, at mishandle Jrland, har kostet England mere, end det mueligviis kunde vinde ved dette Land. Lad Regjeringen blot i tvende Aar blive saaledes ved i Jrland, og Jrland skal vorde dens høire Arm, dens Beskyttelse og Stolthed i Krigen, dens bedste Kunde i Freden. Alt hvad jeg forlanger er, at Regiering og Folk skulle være forbundne, ved Retfærdighed fra den Enes Side og ved Kjærlighed fra den Andens Side; opnaae vil ikke dette, da er jeg paany Repealer. Kun een Ting er os endnu i Vejen. Regjeringen yder os Retfærdighed, Underhuset lader os vederfares Retfærdighed – men Lordernes Huus, Det er sandt, Overhuset modsætter sig endnu stedse enhver nyttig Reform-Forholdsregel; de ville ingen Reform have. Hvad have vi altsaa at gjøre, Vi maae reformere selve Huset. Men Een eller Anden kunde nu maaskee fortælle mig, at vi endnu skulde have lidt Taalmodighed, at Lorderne kunde befinde sig; at de kunde komme i bedre Lune, vi skulde kun vente lidt endnu, saa omtrent til næste Aar, og see hvad der da passerede. Selv nogle af de engelske Blade raade os til, at have lidt Taalmodighed; disse ejegode Sjæle fortælle os, at der er unge Lorder, der voxe til, og at de gamle dog endelig engang maae døe. Dette sidste vilde ingen stor Ulykke være for Nationen, hvis de vedblive deres Had til Reformen; men indtil de døe kunne vi selv ligge med Næsen i Vejret og skulle vi udholde det uden Reform til vi døe, eller maaskee til Lorderne komme i bedre Lune – da formodentlig begge Dele ville indtreffe paa samme Tid. (Latter. Jndtil for kort siden var Underhuset intet andet end en Creation af Lorderne og stod fuldkommen under Peels og Hertugen af Wellingtons Auspicier. Men nu staaer det under Folkets Auspicier og Control og ved Hjelp af et saadant populairt Underhuus skal det ogsaa snart lykkes os, at kunne udøve en Control over det, ikke Ansvar havende Overhuus, indtil vi faae det gjort ansvarligt for Folket selv, indtil vi faae det gjort populaire. – Gjæstebudet endtes med en, under jublende bifald foreslaaet Skaal for Overhusets Reform, uden hvilken Underhusets Reform Jntet har at betyde. Foruden O'Connells oven anførte Tale, læser man i Journalerne endnu tvende andre Taler; den ene holdt af General Advocaten Sir John Campbell for en Forsamling af hans Vælgere i Edinburgh, og den anden i en aldeles modsat Aand af en Tory, Sir W. W. Follet, ved et stort Gjæstebud, hans Vælgere, de Conservative i Exeter, gave ham. - Penge regjere jo Verden, men maaskee intet Sted retter sig en Mands Anseelse, meer efter Pengene end i England. Det er ganske almindeligt, at de Liberale i Underhuset fremstilles som uformuende og derfor som ubetydelige, ingen Anseelse nydende Folk. Lord Wharncliffe sagde saaledes nylig i en Tale, han holdt i York: Londons Velstand og Jntelligents er heller ikke repræsenteret i Huset, og ligesaalidet de høiere Cirklers Velstand og Jntelligents i dette Land. Demagoger og Folkesmigrere angive Tonen ved alle Forholdsregler og ere de egentlige Regjerende saavel i Underhuset som i Cabinettet. Paa lignende Maade yttrede sig en Tory-Geistlig, Besidder af flere Kald, Hr. Josna King, ved et Gjæstebud i Chester: Saa stor sagde han – er min Afsky for alle de Menneskers Forhold, der stemmede for billen, angaaende den irske Kirkes Udplyndring, at jeg vilde skamme mig ved, med nogen af dem at være i samme Værelse, undtagen under tvende Betingelser: at man nemlig tillod mig, hele Tiden at beholde min Hat paa Hovedet, for at ingen af dem skulde stiæle den fra mig, og dernæst, at jeg kunde begive mig derhen, uden at have Penge i Lommen, for at ingen af dem skulde rapse mig dem væk. – J et afsine sidste Rummere siger Standard, at den liberale Majoritet i Underhuset bestaaer af Betlere, der regelmæssigt ere paa Pladsen, for i raat Vejr at finde et varmt Værelse. For at gjendrive dette, gjør Spectator sig den Uleilighed, at opregne samtlige det liberale Parties Medlemmer, og, med Hensyn til deres pecuniaire Forhold, at inddeele dem i visse Classer. Heraf seer man, at blandt disse foregivne Betlere, Lommetyve og af godt Selskab forjagne Folk (320 i Tallet, høre ikke færre end 207 til den egentlige Penge- og Landaristoerati, af hvilke 68 ere yngre Sønner af Lorder og store Grundbesiddere, og de Andre leve ligeledes uafhængige af deres Renter. Af de øvrige 113 Medlemmer ere 53 rige Kjøbmænd, Banquierer og Manufacturister, 25 Advocater, 12 Officerer i Armeen og paa Flaaden, og kun 21 (f. Ex. Dr. Bowring, Cobbett, Roebuck, de tvende Ruthven, begge Bulverne o. s. v.) henhøre ikke til nogen Classe, og kunne egentlig ikke kaldes Mænd af Formue; men disse ere for det meste Mænd med udmærkede Talenter, og tildeels Besiddere af mindre Landgodser. Foranledigede dertil af Lord-Overcommissairen paa de joniske Øer, have de engelske Chemikere Cottam og Hallen anstillet Undersøgelser over, om Olivenkjærnerne, der ved Oliepresningen hidtil bortkastedes som unyttige, ikke paa en eller Maade kunde anvendes, og de have da fundet, at samme give en fortreffelig Gas, og det saa rigeligt, at der af een Tønde kan udvikles 13 til 14,000 Rubikfod. De joniske Øer kunne aarligt levere 4000 Tønder af slige Kjærner.