Corsaren, 1844-03-01
"Hugenotterne" .... Jo tiere man sagde det, desto mindre vilde vi troe det. "Man indstuderer Hugenotterne". - Bah, til hvad Nytte? – For at give. Operaen. - Saa loe vi; vi troede, det var en Kjeldermand, og vi vilde være høflige. Men saa begyndte ogsaa Bladene at tale derom. Midt i Larmen af deres Skjænderi og Strid trængte Rygtet om "Hugenotterne" Opførselse svagt igjennem. Det blev mere og mere Alvor. Et Blad fortalte, at de to første Bænke i Parkettet vare blevne inddragne til Orchestret, og "Kjøbenhavnsposten" kom med den Berigtigelse, at det var,ikke to Vænke men kun 13 (eller 14?) Pladser." Sagen begyndte at blive alvorlig og vi at blive bange. Hvem skal være den skrækkelige Tenor, Raoul, som knækkede Duprez's Stemme? Hvem skal her i være Duprez - naturligviis ikke i Stemmen, men i Stemmens Mistelse? Vore Sangere ere modige, vi vide det, men hvo af dem vil sprænge sig selv for en Aftens Fornøielse (og hvad Fornøielse er det egenlig at høre En skrige Livet af sig?). Men, sæt ogsaa, at denne Decius Mus, denne i Horatius Cocles, denne Scævola, denne Leonidas indfinder sig, saa savne vi endda Tenoren. Thi det er ikke ligegyldigt, hvilken Stemme der brister, det skal netop være en Tenor. Og vi have ingen Tenor ved den kongelige Opera. De, som ere Tenorer, have ingen Stemme, og de, som have Stemme, ere ikke Tenorer. (Der er kun een eneste Tenor, som kunde bruges ved denne Leilighed, men som Kongen næppe giver til Sprængning, det er den, som Embedsmændene rose i Formlen: Secundum tenorem legis regiæ.) "Spot ikke", sagde man; "der gjøres overordenlige Anstrængelser, hele Opergens Personale opbydes." Vi meente, det var bedre, man opbød Skuespilpersonalet; thi hvad skal der komme i ud af hele Opergens Personale? Vel sandt, Musiken vil overdøve dem; men netop derfor, fordi Sangen ikke kan høres, var det bedst at lade Miner og Gebærder udføre ved de ordenlige Skuespillere. Jøvrigt, store ere Anstrængelserne, det er unægteligt. Man har gjort en almindelig Udskrivning og hverken skaanet Halte eller Værkbrudne; thi man vil, at Meyerbeers berømte "Hugenotter" skulle gives med Fynd og Klem. Operaens Personale og Stemmer ere reiste en masse. Nogle have endog reist sig fra de Døde saasom Dørr. Schwarzens, Hvids, Waltz's osv. For at bøde herpaa ere der andre ganske "blutjunge" Stemmer saasom Hr. Albrecht. Det Gode, det Apperlige ligger netop i Mediationen, i den bløde, harmoniske Sammensmeltning af Yderlighederne. Gud, hvor en Duet mellem Hr. Schwartzen og Hr. Albrecht maa være deilig! Eller en Trio mellem Hr. Foersom, Hr. Waltz og Hr. Schram! Værdtat høre var det. Som to interessante Phænomer eller, om man vil, Stemmer maae vi særskildt nævne Jfr. Marcher og Hr. Ferslev. Hr. Ferslev har virkelig en smuk Stemme, men ikke tilstrækkeligt Veir til den; Jfr. Marcher derimod har fortræffeligt Veir, men ikke tilstrækkelig Stemme. Naar man kunde forene dette Par kunstnerisk til en høiere Enhed - det kunde, ved Gud! blive godt Opfindelsen af et Middel, hvorved overhovedet en Forening og Sammensmeltning af Stemmer kunde tilveiebringes, hvorved det, som toges fra den ene Stemme lagdes til den anden, den ene siledes lidt af, den anden stoppedes lidt udi o. s. v., vilde være yderst heldbringende for vort Theater. Den kunde især bruges til at frembringe, hvad man kalder Ensemble, og som ikke blot bestaaer i, at visse Folk give sig til at synge præcis paa eengang, og at ligeledes den Ene er færdig, præcis naar den Anden er færdig. Thi Sligt kan vor Glaser indstudere dem, det kan gaae saa accurat, som naar Soldaterne præsentere Gevær under Prinds Wilhelms Commando; men hvad saa? Det er ikke fordi vi i nogen Maade mene, at Hugenotterne staae Fare for at møde Mishag. Gud, man har læst fremmede Blade, man veed, at det er et Mesterværk. Det er ikke som i forrige Tider, da man peb af "Robert", som da ogsaa var bleven lagt til Hvile, hvis ikke salig Kong Frederik den Sjette, der holdt de udenlandske Blade, havde taget sig af det og 'sagt: Det er et godt Stykke. - "Hugenotterne" ville virkelig reussere; de ville blive godt omtalte i "Aftenbladet", navnlig vil Hr. Phisters Spil og Hr. Hansens Sang blive rost. Men Den, der kan nyde "Hugenotterne" retfor Alvor, og kun saaledes som Stykket nu gives, er Prof. Heiberg. Hvad maa det være en Nydelse for den Mand saaledes at nyde den rene Composition uden at generes af Virtuositeten! E. Sk. I dette Øieblik talte vi med en Mand, der har hørt Meyerbeers Hugenotter i Wien eller i Berlin eller maaskee saagar i Paris, og som har været meget vred paa Theaterdirectionen, fordi den vilde forsøge paa en Opførelse her. Hans Ansigt straalede af Glæde. "Jeg har gjort Directionen Uret", sagde han, "skammelig Uret. Den har ikke villet forkvakle min egen Meyerbeers "Hugenotter". Denne Opera.... det er slet ikke Meyerbeers."