Viborger Samler, 1778-09-21
Den naadige Hr. Merkurius læser vel og Aviserne: hvor lidet fandt er der i dem, Naar vi fra en Side høre og læse om Amerikanerne, saa have de Kongelige Overhaand; og, naar vi faaer Beretninger fra en anden Side, staaer det langt anderledes tilMan læser jo Berømmelser om dem, som al Verden dog for Resten veed at være slette Folk, og, naar noget kan antages for vel gjort, udbasunes det, naar det angaaer nogle Personer, som de prægtigste og ypperligste Gierninger: da derimod velfortiente Mænd Oo 2 de Hos de fleeste gange lidet agtes, og unægtelige Dyder ere uden al Belønning. Af slige Skabninger forlange vi derfor ingen til at tale vores Sag. Desuden, naadige Herre, have vi deels saa reen en Fod at staae paa, deels have vi saa meget paa Menneskene at sige, at vi vist haabe at kunne ganske vel komme afsted med vor Forsvar. - Hvordan da, siger Merkurius noget hidsig, kunde J nægte de Poster, som Klagen imod eder indeholder, – Nei, den Konst, der er saa bekiendt iblandt Menneskene, skamme vi os ved. Vi have lovligere Forsvars=Grunde. Hvad det angaaer, at vi ei skulle agte Menneskene saa høit, som de fodre af os, da kan vi nok see af visse Ting hos dem, at de have adskillige store Fordeele over os, men naar de enten ikke bruge eller slet anvende deres Fortrin, haabe vi os undskyldte, at viegive dem den Agt, som de ey fortiene. Vi domme vore Medskabninger efter deres Omgang og HandleMaade. Naar en Love fører sig op som et Sviin, naar en Elephant søger Katte=Laug, naar Ørnen lægger sig iblandt Snegle og Orme, saa have vi slæt ingen Ærbødighed for dem. Den, der ei holder sig selv i Ære, give vi ingen. Den, der giver selv sin Værdighed til Priis, kan ikke med nogen Ret forlange den af andre. Hr. Merkurius Hvori overgaaer mangfoldige Mennesker os saa foragtelig holdte Dyr; Menneskernes legemlige Natur har en anden Jndrætning end vores: men giør en stor Deel andet end at faae nok til Legemet, og det til saadanne Lyder og Lyster, der iblandt os er gandske fremmede og uhørte, Hvad Rang have de da frem for os! De har, det er sandt, høiere og andre Egenskaber end vi, men bruge mange ikke deres Forstand enten allene til legemlige Fornødenheder heder eller kjødelige Forlystelser, eller det, som i Sælskabet endnu er værre, tilbedragelige og skammelige Kunster, vi troe derfor, at end ikke den store Jupiter selv skal dømme os til Høiagtelse for slige, der ei allene ikke ere bedre end vi, men langt ringere og meget skadeligere. Jblandt os selv oves Uretfærdigheder, Kandskee, men hvad kommer det Menneskene ved, ja de har end- og Gavn deraf. Desuden maa de vel først giøre reent for deres egne Dørre. - Men, siger Merkurius, ingen Sminke kan I Dyr dog sætte paa mange Svigagtigheder og Voldsomheder, som i udøve imod Menneskerne? – De behage, naadige Herre, at høre os, da formode vi vist, at De faae langt andre Tanker. Der er nogle Dyr iblandt os medfødt en stor Forsig, tighed og Snedighed til at naae vore Hensigter, men vi troe ikke, at det, der egentlig kan kaldes Svigagtig hed, har Sted iblandt os, men iblandt Menneskene, der ville være saa overmaade vidt over os, høre vi, at den ofte er begaaet, ja at den bliver det, man i deres Sprog kalder en Mode, at borge uden at bekymre sig om, om man kan erstatte, ja at borge allene for at faae og uden Sind og Hierte til nogensinde at betale at søge Embeder, som man er aldeles uskikket til, at have Embedet, uden at gjøre Reede for det, der hører til Embedet, at krumme og boie sig for Folk, som man i sit Hierte foragter eller hader, at løfte en Tosse eller Nar op til Skyerne med utidig eller lognagtig Roes at svære den Venskab og Tieneste, som man inden til ønskte i Hekken=Feld, og fleere slige smukke Ting kan man kalde Svigagtigheder og Hr. Merkurius veed selv uden Tvil, af de iblandt Mennesker ere gængse Forurettelser, vi begaaer dem ikke. De maa forlade os. JupiJupiter har skabt os med de Drifter, som vi have og fordi vi følge dem, kan vel ingen laste os. Vi troe, at Verden er til ligesaa vel for os, som for Menneskene: og hvor og naar vi kunde, benytte vi os af den; men derer den Forskiel paa Menneskene, at vi gaae aldrig over vor Nødtørft, og der er intet, der skulle lære os at entholde os fra slige Ting. - Voldsomheder imod Menneskene selv er den sidste Post i Klagen. Noget deraf er allerede besvaret. Dyret søger sin Føde, hvor det den kan finde. Deels maa vi sige, at Menneskenes baade Uforstand som og utilladelige Opførsel ere de fleeste gange Aarsagerne til deres Mishandling af Dyrene. Men hvordan kan endog slig en Klage staae Menneskene an. De besvare os først, hvor kom Alexander til at ødelegge saa mange Stæder og saa mange 1000 Mennesker, Hvad gav Spanierne Ret til at dræbe Amerikanerne og tage deres Lande? – Naar Hr. Merkuring ret vil bringe det for den store Jupiter, haabe 11 sikkerlig, at han bliver tilfredsstillet. Merkurius for af - bragte Erklæringen; Jupiter tordnede i Vrede. Der blev besluttet, at dersom Menneskene ei ville blive dydigere, kunde man ikke bønhøre deres Suppliker. Anledning af det Franske og tvende Latinske Carmina af H. og V., som i de Aalborgske Aviser under No. 37 ere anførte, indsendes dette sammesteds fra Saa eget Hau.