Aalborg Stiftstidende, 1833-12-23
De forestaaende Conferencer i Vien begynder nu ogsaa at vække Opmærksomhed i dette Land. Blandt Andet yttrer sig J. des Debats saaledes om samme: Endnu ere de uheldvarslende Formodninger i frisk Minde, som man udledte af Sammenkomsterne i Schvedt og Münchengratz. Det heed w dengang, at et ganske nyt Europskulde fremgaae af den Form, i hvilken de nordiske Souverainers Sagkundskab agtede at støbe samme. Dette var et Yndlingsthemaa for to ganske modsatte Partier, af hvilke de Ene, det legitimistiske, gjerne havde seet, om Udlandet havde befattet sig med at bringe dets Sag til at triumfere, medens det andet, det republicanske, ikke ivrigere ønskede noget, end at hine Souverainer ved det Overdrevne i deres Beslutninger skulde bevise for Verden, at de (Republicanerne) dog havde fuldkommen Ret. Man seer, at der gives en dobbelt Maade, paa hvilken man kan giøre Regning paa Udlandet; den anden har dog maaskee endnu mindre imod sig end den første - Vi have nu allerede for paastaaet, at Conferencen i Münchengratz ikke vilde medføre noget Resultat, der nogen lunde kunde svare til hine vidtudseende Formodninger. Vi tvivlede strax i Begyndelsen om Vigtigheden af hine Confer rencer, fordi Frankrig og England ikke toge Deel i samme og fordi uden deres Medvirkning Intet kan bringes til End i Europa. Vi have heller ikke skuffet os. Tre Maaneder ere nu forløbne siden hine Sammenkomster, og endnu spo res ikke det mindste Resultat af hiin meget omtalte Begvenhed, hvilket man dog dristig bebudede, uden at tage Hensyn paa et væsentligt Element i hine Conferencer, nemlig paa Souverainernes Erfaring og Klogskab. Endelig seer man de i den nu forestaaende Viener-Congres en Følge af hine tid ligere Sammenkomster, og, ogsaa denne første Følge vilde blive skildret som Forbud paa et nyt politisk Virvar, hvis man ikke frygtede for anden Gang at gjøre sig latterlig Men saalænge en Congres ikke bringer andet til Verden end en anden Congres, maa man dog indrømme, at det endnu har lange Udsigter med Europas Omcalfatring." Saaledes søger J. des Debats at blive sin første Rolles, tro, og behandle Sagen som Bagatel. Jmidlertid synes den dog i andre Yttringer at falde ud af hiin Rolle, og tilstaaer, at idet mindste nogle betænkelige Puncter hører til Gjenstandene for Overveielse paa hiin Congres. Saaledes hedder det nemlig videre: . Enhver enkelt tysk Stat er forpligtet til at levere sit Forbunds=Contingent; man behøver altsaa Penge til at betale hiint Contingent, og et Budget, for at kunne hæve hine Penge. Hvorledes lader nu hiin første Forbunds-Pligt sig forene med den Ret til at forkaste Budgettet, som Forfatningen tilstaaer de tyske Kamre, En Constitution uden denne Ret vilde være en latterlige Ting. Ligeledes vil Forbundsdagen ikke vide noget af offentlige Blade, medens dog den constitutionelle Aand i nogle tyske Stater er moden nok for Trykke=Friheden, den første af alle Friheder. Hvad vil nu blive af de enkelte Kamres hertil sigtende Beslutninger, selv som disse antages af de respective Souverainer, saalænge et høiere Veto, kan gjøre sig gieldende: Det vilde blive uendeligt, hvis vi vilde opregne alle de Tilfælde, i hvilke de tyske Constitutioner vilde blive kuldkastede og de tyske Fyrster miste deres Uafhængighed, saasnart man vilde sætte Forbundspligterne over de constitutionelle Rettigheder og Pligter. Derfor finder man da ogsaa i de tyske Blade af og til nogle Lammentationer over de Forlegenheder, som udspringe af de tyske Fyrsters dobbelte Stilling, deels til Forbundet, deels til deres Folk, ligesom og nogle Antydninger om hvorledes Alt fortræffeligt kunde jevnes, naar man kunde beslutte sig til at vende tilbage til det Gamle og lade de gamle Stænder træde istedetfor de nyere Constitutioner. Og sandelig - en Tilbagevenden til det Gamle vilde være meget skikket til at løse den vanskelige Opgave; kun maatte en saadan Tilbagevenden da være fuldstændig. Enhver maatte atter indtage sin Plads, og da blev det neppe de Svageste som kom til at bringe de største Offere. Velan da Man gjenoprette det gamle Tyskland, med sine Rigs- og Provindsialstænder, sine Municipal=Institutioner og sin valgte Keiser. Skulde en saadan Forhandring finde bifald i Berlin og Dresden, i Vien og München, Vist ikke, vi kan derfor være rolige; en slig Forvandling i Tyskland vil ikke finde Sted. Det Spørgsmaal, der i Vien skal forhandles, er mindre høitravende, men tilbyder dog uopløselige Vanskeligheder. Derfor tales da ogsaa om en truende Forholdsregel, under hvis Beskyt6telse man agter at løse hiint Spørgsmaal; man talet om en ny Definition paa Interventionsretten, der vilde værelligesaa farlig for de enkelte tyske Staters politiske Selvstændighed, som ovenomtalte Fortolkning af Forbundspligterne er det for de constitutionelle Jnstitutioner. Da vi dog ugjerne ville befatte os med at kæmpe mod Phantommer, saa ville vi opsætte Sagens nøiere Drøftelse saalænge indtil hiint Spørgsmaal er fremsat mere bestemt. Saa læng ville vi nære bedre Forventninger om de der sammentrædende Statsmænds Jndsigter, og antage, at de alvorligt tænke paa at hæve Sygdommen ved retfærdige Midler. - Hvis iøvrigt hiin formeentlige Ret til gjensidig Jntervention skulde indbefattes i en officiel Act, hvilken Frankrig og England nødvendig maatte nægte deres Samtykke, fordi denne vilde omstøde hele den hidtil gieldende Folkeret, og, anvendt i en saa stor Maalestok, være at ligne med en fuldkommende Tilintetgjørelse af den europæiske Ligevægt: saa kunne visse ikke indsee, hvad Kongressen kan vinde ved at opstille slige Principer, om hvis Jkke Anerkjendelse af England og Frankrig, de eneste Magter, der med Kraft kunne gjøre deres Modsigelser gieldende, den maa være overtydet. Uagtet denne franske Regjering ingenlunde har befattet sig med at fremkalde Revolutioner, maa man dog ikke slutte deraf, at den ei nærer varme Ønsker for den frie Udvikling af de Jnstitutioner, hvis Fordele ere tilsikkrede andre Folk. Man maask ikke indbilde sig, at Opretholdelsen af hine mindre Staters Uafhængighed, hvilke alle har deres bestemte Plads i Fordelingen af de europæiske Kræfter, er den ligegyldig. Om den end ikke strax i Begyndelsen paa en afgjørende Maade tilsiger eller nægter sin Beskyttelse, saa har den derved dog ingenlunde renonceret paa Brugen af en Ret, hvis Haandthævelse dersom overordentlige Omstændigheder skulde gjøre samme nødvendig kunde have de sørgeligste Følger.