Berlingske Tidende, 1833-01-04
Polen. Fra Polen, den 8de Decbr. - Det er et mærkeligt, men vor Tid særegent Phænomen, at det, der, naar det skeer af Andre, erklæres for ubilligt, ja for en Forbrydelse, skal for os have Rets=Gyldighed. Juni Opstanden i Paris, der sigtede til at omstyrte den faktiske Regjering, er jo med den bitterste Harme dadlet i de franske Kamre, og Anvendelsen af strænge militære Forholdsregler - indbefattende Beleiringstilstanden - imod de Revolutionære, er jo bleven billiget, medens man derimod paa det selvsamme Sted har forsvaret den Polske Revolution, og med en vis Troskyldighed approberet et Amendement af Ministeren for det udenlandske Departement, der bringer Klage lydene over de Forholdsregler, som den Russiske Regjering har valgt til det Polske Riges Sikkerhed, for den franske Throne. Visselig, man maa troe sig ophøjet over Dadel, for saaledes at kunne glemme al Sømmelighed og sin egen Stilling. Jngen lunde kan det regnes den Franske Administration til Brøde, at den har dæmpet Opstanden ved alle de Midler, der stode til dens Raadighed, og de Franske Deputerede skyldes Tak, fordi de agte, at beraadslaae om lignende sørgelige Farers Afvendelse, og have erklæret sig derom. Vækkes nu saadan Følelse af billighed hos hver Velsindet; maa det for den Enkelte saavelsom for Almeenheden være glædeligt, at see den Franske Regjering vinde i Kraft og dens Autoritet agtet i Landet selv, saa at Europa omsider kan haabe den Rolighed, hvortil det saa høiligen trænger; - hvad er da Aarsagen, at Franskmændene, med den høje Grad af Dannelse, som de tilegne sig, fornægte al Følelse for Retfærdighed, og under en Familietvist søge, at vælte hele Skylden paa Familiens Hoved, uagtet det vare dennes ringere Medlemmer, der gjorde sig skyldige i Utilbørligheder, Havde Polakkerne større Ret end Junimændene, til at gjøre Opstand mod lovlig Orden, Visselig ikke Junimændene i Frankrige skyldte den ved deres Medvirkning oprettede Throne kun lidet, og bleve deels af falske Forhaabninger, som de forbandt med den ny Tidsregning, som Julirevolutionen skulde begynde, deels vel ogsaa af trykkende Nød forledte til en Fremfærd, der vel aldeles ikke kan undskyldes, men dog synes mindre nedværdigende, fordi Utaknemmelighed ikke betyngede den men al Selvstændighed, alle physiske og moralske Kræfters Udvilling skyldte Polakkerne den Regjering, som de skjændigen forraadte, uagtet denne netop havde forskaffet dem de Midler, med hvilke de førte en otte Maaneders blodig Krig og den største Deel af de Polakkers Underholdning endnu bestrides, der udenlands prale af deres Forræderie, og fremkalde hine strænge Forholdsregler, efterat de ved uafbrudte Jntriguer falde Venner og Slægtninge til Byrde i Hjemmet, hvorover opløftes et affecteret Skrig. Er det ikke den bittreste Jronie, i en Adresse at anbefale fremmede Rebeller til Kronens Beskyttelse, medens enkelte Forlokkede, som Assiseretterne i Paris dømme til Døden og Galeierne, ikke vises mindste Medlidenhed? Visselig synes det nuværende Kammer at fortolke Casimir Periers Ord, som besvaredes med Acclamation, at Frankriges Blod kun tilhører Frankrige, anderledes, end den berømte Taler vilde have dem forstaaet. Ogsaa hos os, som i den store Stad, var i Farens Dage Attraaen efter Beskyttelse almindelig, de bevæbnede Borgere i Paris kunde med lydelig Stemme fordre Beleringstilstanden, Polens under en utæmmelig Soldateske og revolutionære Tribunaler vansmægtende Borgere og Landmænd turde kun hemmeligen tilhviske hinanden Ønsket om at Tingenes gamle Orden maatte vende tilbage. Ligesom Frankriges Repræsentanter ønske ved nye, strængere Love, hurtigere anvendelig Justits, at sikkre Fremtiden, og bringe den lidte Ulykke for stedse i Forglemmelse, saaledes bestræber ogsaa den russiske Regjering sig, at vælge saadanne Midler til Sikkerhed og Rolighed for Kongerigets fredelige Undersaatter, som den anseer for de hensigtsmæssigste, og til hvilke den er fuldkommen berettiget. Det gjælder for Polen som for Frankrige her som der har Revolutionen forandret Forholdene, og hvad Hr. Odillon=Barrot sagde i sin mærkværdige Tale den 30te Novbr. angaaende den franske Revolution: "du moment que le pacte a 6te dechire, le peuple est rentre dans leplenitude de ses droits, kan ogsaa anvendes paa Keiser Nicolaus, der fik frie Raadighed i Udøvelsen af sine Rettigheder, da Oprørsfanenplantedes i Warschau Han benytter den ikke, til at give Forfølgelsesaanden fri Raadighed, og til jublende at vælge sig Offere, som man gjerne vil faae Verden til at troe, men til at bevare de hans Beskyttelse betroede Nationer for nye Ulykker og holde dem tilbage fra Deeltagelse i de Jntriguer, som hemmeligen opspundne af Polens vanslægtede Sønner, paa den franske Tribune offentliggjøres under et Slags legal Form. Da Partierne i Frankrige med synlig Forbittrelse kæmpede mod hinanden om Overherredømmet, de Utilfredsheden nyelig gjærede i de vestlige Departementer, og en høi Person ved Forræderie og Bestikkelse kom i Politiets Hænder, var det da ikke Udlandet og de fremmede Nationers Stilling, som man bebreidede denne indenlandske Strid, som man gav Skyl for Gemytternes Ophidsning, og som man regnede denne til Forbrydelse, endskiønt intet factisk Beviis kan føres for disse Beskyldninger, Men hvorledes skal man qvalificere en offentligen yttret Sympathie, en uden Forbeholdenhed tilkjendegiven Deel tagelse og øiensynlig Bestræbelse for at nære Utilfredshedens Jld Hvorledes kan man troe paa rene Hensigter hos dem, som forkynde Ønsket om et Lands Pacification, og paa samme Tid prædike aabenbart Oprør, Man burde dog være conseqvent og ikke fordre mere af andre end hvad man selv er i Stand til at gjøre. Dersom Warschaus Jndtagelse havde tilintetgjort Oprørs aanden i de Klasser, som have besudlet deres Hænder med Broderblod, som have iværksat og næret Opstanden, saa vild Regjeringen ogsaa have ladet en fuldkommen Forglemmelse at det Skeete komme dem tilgode. Men ligesom ærgjerrige Hjerter og lave Jnteresser hverken spørge Erfaring eller Fornuft til Raads, og ikkun søge at tilfredsstille deres Lidenskaber, saaledes har Fædernelandets Ulykke ikke kunnet forsone dem, som fremfor Alt have sig selv for Øje. De fortsatte Krigen, medens de tillade, sig uværdige Jnsinuationer hos Mængden, og søgde at gjøre Tilliden til de offentlige Autoriteter vaklende. Det var derfor Regjeringens Pligt, at forsvare sig mod saadanne fjendtlige Hensigter, og ved at straffe eller fjerne hine Fjender, opretholde den Anseelse, som den behøver til Rolighedens Vedligeholdelse. Netop saaledes færdes den Franske Regjering i sit eget Land. Jkke ved en ringe Anstrængelse af sine Kræfter søger den at gjøre sin Autoritet gieldende i Algier, som den i Anledning af et Vifteslag erobrede og nu vil omdanne paa fransk Maneer mod de Enkeltes Villie. Man vilde lee hjerteligt i Paris, dersom det russiske Senat nedværdigede sig til at overlevere en Ansøgning til Keiseren om at interessere sig for Juniheltenes Skjebne eller advare den franske Regjering for de Farer, som en Forfølgelse mod de Beduineer, der nu staae under fransk Militærherre, dømme, mueligen vilde drage efter sig, og dog kunne Polakkerne med mindre Ret gjøre Fordring paa fremmede Autoriteters Jntervention, end et Land, der var sat under Portens Beskyttelse, og som, uagtet Portens Jndvendinger og den lovede Fyldest gjørelse, blev paaført Krig - og siden beholdt. Det er derfor, om ikke et latterligt, saa dog høist forhausende Skridt, naar en venskabelig Nations legislative Magt anmoder den executive Magt om, ukaldet at blande sig i fremmede Anliggender; men især er det beklagelsesværdigt, at see en Minister deeltage i en Discussion og at see den føres til hans Skade, for paa hans Reputations Bekostning at vinde Kammerets Fractioner. Hertugen af Broglie kan vel neppe dølge for sig selv, at Hr. Bignons Amendement lettere kan conciperes end udføres.