Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1796-10-14
Jnforskiællige Fiordbugter fra Havet forsamle sig paa andre Aarets Tider en Mængde Bagde og mange Mennesker for at fange Sild; ofte ligge de der hele Uger og Maaneder til ingen Nytte for sig, fortære kostbare Levnets Midler, anvende idelige, forgiæves Forsøg, udmatte Kræfter og døje meget Ondt. En heldig Dræt nærmer sig pludselig, men uheldigviis skeer det for Exempel en Løverdag; Garn og Nødstænges; Aftenen nærmer sig; de Arbeidende behøve Hvile, og, nu kommer Søndagen; Er der et Capell i Nærheden, hvoraf der gives mange ved de fiskerige Kyster, saa ringes der tilsammen, og den indsluttede Mængde Sild, som er vis Velfærd i de Øjeblikke, overlades, foren saare adspredt og af verdslige Sorger opfyldt Andagts Skyld til Veir og Vove; man tilgive da dette frie Elements frie Jndvaanere, om de, understyttede af et udbrydende Stormveir, og brusende Havbølger, benytte dem af deres Kands, saa godt som muligt, for at bryde løs og komme i Frihed igjen; dette er upaatvivlelig, efter deres Art, en hellig Dag for dem, imedens fordomsfulde Bønnebogs Mennesker, efter vrangelig at have højtideligholdt hellig Dag, staae med angrende Hjerter paa Strandbredden, sukkende over flygtende, fødende Velfærds Skarer, som maaskee selv i deres Flugt triumferen, de spotte Jorderiges dumme Dødelige for deres eenfoldige Andagtlerie. Med Trælast-Driften, især i dette Stifts Egne, er ogsaa forbunden den Nødvendighed at benytte det beqvemme Øjeblik og Dagen, være sig Sabathens eller en anden, om ikke Tab skal møde. Til vore Land-Egne vante Trøndere vide, at saasnart Foraarets blide Kraft opløser Jsen af vore Elve, styrtes nedlad Fosserne de paa Fieldbrinkerne, sammenkjørte, mægtige Hobe Tømmerstokker; i et dertil beqvemt Rum i den neden under Fossen stille rindende Elv op samles denne Masse afhugne Træer, indsluttede af en tilsammen fastnaalet Bom. Strax Tømmermassen kommer didhen maae alle Øjeblikke og Kræfter, anvendes for at faae den opkjørt paa fast Land, at ikke Regnskyld og de under Jorden tilløbende Klider skal komme den store Elv til at voxe, saa dens Kraft sønderbryder den omskandsende Bom og da nedstyrter nogle tusinde Dalers Velfærd i et Øjeblik. Jeg har selv været nærværende ved slig Natur=Scene og seet hvor vigtigt det var, at Menneskers og Dyrs Kræfter øjebliklig nyttedes Menaun, skeer det da en Søndag at en saadan med Tab truet Velfærds Mængde skal reddes; og, det skeer, at en af Fordomme dumgjort Hob Mennesker nægter at levere deres og deres Dyrs Kræfter paa en saadan Dag til at opfylde detmæssige Pligter mod en Overherre, der har bestemt Ret til at fordre disse Pligter, og som ved gjentagen Adfærd viser, han aldrig vil fordre dem uden i det højstnødvendige Øjeblik, hans Velfærd trues med erstatteligt Tab. - Skulle disse, efter slig Vægring, kunne bære Samvittigheds Følelse, hjem med sig om at de værdelig have holdt Sabath? – Saadanne, meer efter vrange Fordomme, end af opsetsig Trodsighed, tænkende og handlende Menneske=Børn burde man tiltale, som en af disse Egnes værdige Mænd tiltalte sine Land=Bønder, da han paa en Søndag, i en overhængende Fare, ikke fik dem til godvillig at arbeide med Opkjørselen af hans Tømmer: har J ikke hørt, at Skriften siger, hvo har en Oxe eller Asen, som falder i en Brønd, og ikke strax drager den op, denne Tømmermængde er en dyr Oxe og Asen, som er falden i Vandet for mig; jeg befaler Eder drager den strax op, Mandens indlysende Bevæggrund, ledsaget med alvorlig Værdighed bragte dem til Lydighed, men meenige Mand i disse Egne opbevare endnu denne Anekdot, som en synderlig Ting. (Fortsættelsen følger.)