Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-12-09
J Sagen om det frie og ufrie Hartkorn havde Cancelliraad Jngerslew og Kammerraad Grønbek, som Eiere af frie Hovedgaarde, erklæret sig mod Afstaaelsen af Rettigheder, som engang ere kjøbte og lovligt erhvervede, naar ikke den fuldstændigste Erstatning gives derfor. Derimod yttrede Gaardeier Black iblandt Andet: "Den lovlige Erhvervelse er jo det, som det nærmest kommer an paa. Sidste Gang, da denne Sag var for, yttrede jeg, at Sædegaardseiernes Privilegier ikke vare saa aldeles retlig begrundede. Senere er dette blevet bestyrket ved den Roeskildske Commitees Mening, idet der siges, at de ikke ere reelle; endvidere er det blevet bestyrket af Collegierne, at de ikke ere saa ganske reelle, Proponenten har sagt det Samme, hvorimod Comiteen har lempet Sagen endeel. Dengang, da jeg fremsatte hiin bemærkning, yttrede Cancelliraad Jngerslew, at det var noget utidigt, at fremkomme dermed, men nu antager jeg, at den ikke er utidig, siden saamange Andre sige det Samme. Comiteen har for største Deelen fulgt Regjeringens Anskuelse, og dette er vel ogsaa den rigtigste Maade at ordne Tingen paa. Vel kunne de privilegerede Hartkornsbesiddere ikke stricte siges, at have Ret til Erstatning, og jeg for min Person betragter det som en Naadessag, at Erstatning tilstaaes dem; men billighed bør dog vistnok ogsaa her komme i Betragtning. Naar de frie Hartkornseiere ville have en ny Adkomst til deres Rettigheder, synes dette at være unødvendigt, da det jo fra alle Sider paastaaes, at de ere i fuld Besiddelse af dem. Det er sagt flere Gange i de Anordninger, hvorved Lettelse er tilstaaet, at de omhandlede Rettigheder ikke skulle vare længere, end det stemmede med det Almindeliges Tarv, og det er kun under denne Betingelse, at de ere blevne indrømmede. Med Hensyn til det Communale har Comiteen efter min Formening bukket vel dybt, idet den siger, at Comiteen har det Haab, at Hovedgaardstaxternes Eiere, i Erkjendelse af Sagens Vigtighed, og for at befordre det Almenes Vel, ville overtage de communale Byrder uden særdeles Godtgjørelse; men det har altid forekommet mig, at Regjeringen i lang Tid skyldte Folket, at udjevne disse Forhold, og det undrer mig, hvorledes man til de gamle Rettigheder kan regne Noget, som senere er indtraadt i Communerne, og som de Paagjældende aldrig have havt noget Slags Adkomst til, idet det blot midlertidig er blevet dem tilstaaet. For ikke at nævne flere af de store Urimeligheder, der nu finde Sted, skal jeg blot anføre, at det ufrie Hartkorns Besiddere skulle hente Doctor til en af det frie Hartkorns Eiere, NB. naar hos ham er smitsom Sygdom. Hvad angaaer den Maalestok for de communale Byrders Fordeling, Comiteen har foreslaaet, nemlig Arbeidskraften, da er dette underligt at høre; altsaa skulde de, der have stærke Folk, stærke Heste og stærke Stude, gjøre det meste Arbeide; dette forekommer mig ubilligt, og jeg maa forbeholde mig det Amendement, at Fordelingen alene skeer efter Hartkornet ved Licitation. Ligeledes har Comiteen meent at Præsterne skulle være fritagne for Naturalpræstationerne og Bidrag til Skolevæsenet; jeg kan imidlertid ikke begribe, hvorfor de skulle være frie herfor meere end alle Andre. Jeg har nok seet det udregne paa den Maade, at Præsterne skulde have et Slags Tilsyn med Skolerne; men den Smule Regnskab, de holde for Skolevæsenet, føre de blot som Formand for Sogneforstanderskabet, og iøvrigt indseer jeg ikke, hvorfor de skulle være fritagne, fordi de eftersee, om Børnene læse rigtigt og deslige, da det er en Følge af deres Embede. Hvad angaaer Comiteens Forslag om, at 25 Tdr. Hrk. skulde være Maximum for de større Landeiendomsbesidderes Valgelasse, da er det vistnok skjønt at høre til denne Valgelasse; men naar alle Forhold blive lige, indseer jeg ikke, hvorfor der skal være to Valgclasser af Landeiendomsbesiddere, hvad enten man nu sætter Grændsen med 25 eller 200 Tdr. Hartkorn; det maa snarere ansees for en Fordeel, at Besidderne af 25 Tdr. Htk. høre til samme Valgelasse som de mindre Eiendomsbesiddere, thi da de, der have store Eiendomme, ogsaa kunne antages at have den største Jnteresse, giver dette Anledning til, at det i Regelen bliver dem, som blive valgte til Stænderdeputerede. Man har sagt, at de mindre Landeiendomsbesiddere ere stærkt repræsenterede, men de ere netop svagt repræsenterede, thi det er dog Folkemængden, der skal repræsenteres; og de mindre Landeiendomsbesidderes Deputerede repræsentere, saavidt jeg troer, 10 Gange saamange Mennesker som de andre." Kammerraad Schjørt holdt for, at det er et farligt Princip, man søger at ville gjøre gjældende, nemlig at tilintetgjøre Eiendomsretten eller svække Tilliden til Eiendomssikkerheden. Ogsaa han paastod en fyldestgiørende Erstatning for de communale Byrder, som man nu vil at Sædegaardseierne skulle overtage, og hvorledes Sagens Udfald end bliver her i Forsamlingen sagde han – stoler jeg trygt paa, at Hs. M. ikke vil indlade sig paa, uden Godtgjørelse at berøve Hovedgaardseierne deres communale Friheder."