Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1834-05-23
Paa alle Maader søger Man nu at bringe den periodiske Presse, der engang her tillands ansaaes for Borgersikkerhedens Palladium, i Miskredit. Da en Deputeret saaledes i Underviisnings=Budgettet vilde have de forlangte 120,000 Fr. til Opbevaring af Dokumenter og den franske Historie nedsatte til 50,000 Fr., yttrede Hr. Guizot, at det var bedre, hvis de unge Litteratusser, istedetfor at skrive slette Avisartikler og jammerlige Theaterstykker, sysselsatte sig med videnskabelige Arbeider, hvori Hr. Garnier Pages fandt en Tilstaaelse for, at Man havde isinde at tage de politiske Skribentere i Sold, og saaledes skille Oppositionen ved dens Talsmænd. Nogle varme Debatter foraarsagede endnu det af Krigsministeren forlangte Kredit Tillæg for at kunne holde 360,000 Md. paa Benene, hvilket alligevel antoges den 13 Mai med 196 imod 142 Stemmer. Først talede Hr. Larabit derimod. Han sammenlignede nærværende Tidspunkt med det, da Hertugen af Berry blev myrdet, som benyttedes af en Faktion til at undertrykke Pressen og Valgfriheden; efter Juni Tildragelserne lod et frihedsmordersk Partie Hovedstaden erklære i Beleiringsstand, og nu vil Man benytte de seneste Tildragelser til end værre Planer. Tidligere havde eet Ord af Lafalette været nok til at berolige hundrede tusinde Arbeidere, men nu behøver Man 10 Regimenter og 16 Legioner, for at holde nogle hundrede Jnsurgentere i Ave. Man havde udsaaet Mistillid og høstede Mistillid; ja Man mistroede selv den Pariser Nationalgarde og vilde, saasnart Man følte sig stærk nok dertil, opløse den, ligesom te. Man havde afsat Laffatette. Sluttelig roste han Arbeiderne for deres under Opstanden udviste Mandstugt og Agtelse for Eiendomsretten. Hr. Lascases talede for Lov=Udkastet og paastod, at Frankerig havde saa megen Frihed, som det kunde bære;" men General Bugeaudovergik alle Andre i Ultraisme, idet han ligefrem erklærede: at General Anmard havde handlet ganske ret i Lyon, ved at betjene sig af Kanoner og Haubitser, for ikke længer at lade sine Officerer og Soldater nedskyde. Bedre er det, at nedtordne Oprørerne, end lade Soldaterne nedskyde. Ere vore Soldater da Hottentotter, Vare end Bygningerne parisk Marmor, vilde jeg dog uden Betænkning lade dem sprænge, for at skaane Soldaternes Blod." (Hvad kan Man ikke love sig af Soldater, hvis Anførere føre sligt et Sprog, Generalen har da ogsaa givet Prøve paa sit Heltemod i at dræbe Dulong.) Sammenligningen imellem Arbeidernes og Soldaternes Tapperhed harmede ham, og at de Første skjulte sig bag Barrikader, var, fordi de fattedes en god Samvittighed (Kanoner,). Da nogle Stemmer erindrede ham om Juli Barrikaderne, svarede han med et Ordspil: "den Gang var det en anden Sag. Barrikaderne vare kun stærke for, men afmægtige i mod Lovene" (!). Ministeren Hr. Thiers talede forblommet om et over hele Frankerig udbredt Komplot, uden just at ville sige, at nogen Dag var bestemt til dets Udbrud. Selskabs=Loven havde givet Anarkisterne Naadestødet, hvortil da de 360,000 Md. faldt en Stemme til Venstre ham i Talen); Udgydelsen af fransk Blod var en sørgelig Nødvendighed; men det uskyldige Blod kom allene paa Stifternes Hoveder &c. Til Slutning holdt Ministeren selv en Lovtale over Juli-Regjeringen, der overgik alle de foregaaende. Hr. Garnier=Pages fandt det utilgiveligt, at Hr. Thiers havde beskyldt Oppositionen for, ved dens Taler at være Skyld i de sidste Uroligheder. Regjerer kun godt, - tilraabte han Ministrene - kommer Roligheden af sig selv; men naar J blot sørge for Eders egen Jnteresse, ville 50,000 Bajonetter meere ikke forslaae. Jeg afskyer ogsaa enhver voldsom Omvæltning, helst siden Juli=Revolutionen har lært mig, hvor let Man skuffes i sine Forventninger." Hr. Lamartine bemærkede, at endskjøndt han hverken hørte til dem, som havde skabt eller jublet over Juli-Revolutionen, tog han ikke i Betænkning at erklære sig for Regjeringen; thi enhver Regjering er legitim, saasnart det kommer an paa at modstaae Anarkiet. Men Regjeringen fandt han dog burde have befattet sig mere med Forbedringer, end at søge sin eneste Støtte i Armeen. Hr. Pages fra Arriege, den samme, som svoer paa, ikke at ville adlyde Selskabsloven, tog endnu engang tilorde og besvoer Ministrene at forlade deres Poster, skjøndt han vidste, at han prædikede for døve Ører. Jmod ham optraadte General Jacqueminot, og tilskrev slige Taler alle Tumulter, medens han selv bebreidede Regjeringen, at den ikke havde taget strænge Forholdsregler nok. Den 14 Mai begyndte Forhandlingen om Loven imod Vaaben og Barrikader, som ventelig bliver den sidste af Betydenhed i dette Møde. Hr. Pages fra Arriege var atter en af dens hæftigste Modstandere og paastod, at det var forbi med Huusretten, om denne Lov først antoges. Restaurationen havde ei engang vovet en almindelig Afvæbning og Nationalkonventet havde ikke udtænkt afskyeligere Forholdsregler. Det var en draconisk Lov, skrevet med Blod, en sort Fane, plantet midt i Landet. Herefter maatte Jnsurgenterne forsvare sig til det Yderste, naar de ikke vilde falde for Bøddelens Haand. Grev Jaubert vilde havt Munden stoppet paa Taleren; men denne vedblev at henvise til Keiser=Regjeringen, som undertvang de rebelske Vendeer meere ved Mildhed end ved barbarisk Strænghed. Af dem, som forsvarede Loven, udmærkede sig atter General Bugeaud, som heel naivt erklærede Ministrene for Daarer, naar de ikke søgde at drage Fordeel af deres Seier, og derfor lykønskede dem til slig en Lov. Efter den almindelige Forhandling gik Man over til de enkelte Artikler. J Aire (Departementet Pas-de=Calais udmærkedes Kongens Navnedag endnu ved en blodig Kamp imellem Huusarerne og det 5te Linie=Regiment, hvilke sloges saa rasende i Gaderne, at 12 Soldater bleve meer eller mindre farlig saarede. Den ministerielle Koureer fra Lyon angiver nu Tabet af Tropper ved de sidste Uroligheder til 175 Md. Dræbte og Saarede, hvoriblandt 27 dræbte og 43 saarede Officerer, 88 dræbte og 317 saarede Soldater. Tabet af Oprørere og uskyldige Offere kan anslaaes til det Dobbelte, altsaa omtrent 950. Nationalgardens Opløsning er befalet ikke for Lyon allene, men for alle Stæder i Omegnen, og Vaabnene blive strængt indkrævede. Selv i Stæder, som ikke have taget mindste Deel i April Urolighederne, f. Ex. Montbeison og ClermontFerrand, foretages med stor Strænghed Hæftelser.