Jyske Efterretninger, 1768-04-29
Tanker og Jud Min Herre! e veed, Høystærede, hvilken Allarm den Lære omJndpodningen har foraarsaget: Den har havt sine haarde Forfølgere; men den har og ikke manglet sine kiære Forsvarere, som have grebet til Pennen for at redde dens Ære. Nu har man hørt ForSaa de hans 1) Tagne af de smukke og fortræffelige Breve, der nylig ere udgivne i Kiøbenhavn hos Universitets Bogtrykker. Godiche, og billigen fortiene vore Læseres Opmærksomhed; Samlingen indeholder 14 Breve, skrevne i Anledning af nye udkomne Skrifter. Forfatteren giver sig Navn af J. bandelser udøste over dem, der torde vove at anprise et saa farligt Hielpe Middel; Og atter have disse givet Stykke for Stykke, Ord for Ord. Tillad, at jeg om denne Sag aabner Dem mine Tanker: Den er jo vigtig, og vor Agtsomhed værd. Spørsmaalet, holder jeg for, kan saaledes frensættes: Børman vel lade sig selv, eller andre, indpode? De maae ikke ansee det for en Dristighed af mig, at jeg indlader mig i denne Materie. Ney eg beder, hav den Godhed at betænke, jeg lover ikke at besvare, langt mindre at afgjøre dette Spørsmaal. Jeg vil ikkun fortælle Dem, hvad jeg ved nogen Eftertanke, saavel af Læsning, som Samtale med brave Folk, er falden paa. Det er en afgjort Sag, at der er en betydelig Forskiel imellem det Antal, som døer af de naturlige Kopper, og det, som man fortæller os at døe ved Jndpodningen. Menieg kan ikke dølge for Dem, Høystærede, at denne Regning stedse er forekommet mig mistænkelig. Der gives jo heele Aar, hvori det ikke kan med Ret siges, at der herske besynderlig farlige Kopper, Og man kan jo aldrig paastaae, at de, i og for sig selv, ere dødelige, man giøre dem saa giftige, som man vil. Vi kiende jo heele Familier, hvor ikke een er død af de naturlige Kopper, Vi kiende og dem, som vide udtrykkeligen at fortælle os, hvad Forseelse der har været begaaet ved en og anden, som har havt dem, og deraf er død. Her maae da være en Feyl i Regningen. See saaledes forestiller jeg mig Sagen: Af hundrede døe i de naturlige Kopper tive, maaskee tredive; lad det saa være Derimod fortæller man os, at af dem, som blive indpodede døe ikkun tre, to, een, af hundrede: Ligemeget; Dette ville vi og troe. Nu er da Regningen fuldført, Sagen afgjort, her er kun tilbage at gjøre denne Slutning: Følgelig er det bedre at bruge Konsten, end at overlade Menneskene til Naturen; følgelig bør man ikke tvivle paa, at Jndpodningen joer et sikkert Middel til at befrie det menneskelige. Kiøn fra en fordærvende og ødelæggende Plage. Ney, Høystærede Vi vil ikke være hastige i vore Dom med Vi vil ikke lade os neye med halv Lys i en saa vigtig og de Sag. Sag. Lad os trække den frem for Dagen: Lad os see, om der er samme Forhold imellem begge Slags, hvoraf der siges at døe meere og mindre. Tillad, at jeg spørger Dem: Disse, som faae de naturlige Kopper, og hvoraf der døe saamange, have de alle havt samme Hielp, samme Tilsyn, samme Opvartning, som de Indpodede, hvoraf der døe saa faa Ney, dette vil De vel aldrig paastaae. Hvor er det da mueligt, at de skulle kunne have samme Skjæbne som de Jndpodede, hvilke al menneskelig Forsigtighed kommer til Hielp. End meere: Forestil Dem den almindelige Behandling ved Smaakopperne. Nu begynder Barnet at gade og klage sig af Hoved Pine, man mærker en Feber, det vil ikke spise, kan og ey beholde det, det har spiist, Man tvivler ey paa, at her er Forbud for Smaakopperne. Hvad tager man sig nu for, Man lægger det i en Seng, dækker det tæt til, giver det Mød for at befordre Udbrydningen: Er det Vinter, gjør man stegende Hede i Stuen. Nu bliver det andet Barn sygt, og strax efter det tredie; Jntet er naturligere, end at de kunde blive befængede: Man bliver ved den antagne Maade; man lægger disse ved Siden af de andre, det er at sige, om ey i samme Seng, dog i samme Stue, man holder saa tæt derinde, at der hverken kan komme Luft ud eller ind. Dom nu, om det vel er forunderligt, at der døer een af disse tre, vi vil end og forudsætte, at de alle have gode Kopper. Er det da ikke en Overilelse at tillægge dette Beviis en saadan Styrke, at ingen bør eller maae sætte sig derimod, Er det ikke forgiæves, at man beraaber sig paa den Erfaring, at der døe kun faa ved Indpodningen. Nogle døe jo dog, Og Erfarenhed skulde uden Tvivl vise, at der døde lige saa saa af de naturlige Kopper, om de paa samme Maade, med samme Rigtighed og Fornuft altid blive behandlede som de indpodede. Der fattes og ikke Exempler af Læger, som tør forsikre, at der neppe ere døde tre af hundrede, hvor de have kommet de naturlige. Kopper til Hielp. Hvad synes Dem, Høystærede, Bør alt dette ikke tages i Betragtning, naar man taler eller skriver om Jndpodningen og det ringe Antal, som døer ved Jndpodningen. Ere Ere nu Fordeelene i denne Henseende lige, eller dog ikke øiensynlig paa Jndpodningens Side, skal man da bruge den Skal man uden stor Fornødenhed vove noget i dette Fald paa sig selv eller andre Eller og Bor man giøre det, Men dette er et andet Spørsmaal. Og maaskee det kunde behage Dem, ogsaa i denne Henseende at høre mine Tanker. Velan da: De er jo iblant Dem, som ikke have havt Kopperne. Sæt, at de i Deres yndre Aar havde faaet i Sinde at lade sig indpode: Sæt tillige, at De var blevet iblant deres Tal, som tiene til Beviis paa, at man og kan døe af indpodede Kopper, og tillad, at jeg spørger Dem, om de havde kunnet forsvare et saadant Foretagende. Hvor mange havde ikke mistet en Ven og Velgiører, Hvor meget havde De ikke berøvet Verden, ved at berøve den Dem selv Og overalt; Hvo har Ret til at sætte sit Liv i vove, hvor det ikke behøves, og ingen Fare er paa færde, Hvo har Lov til paa saadan Maade at giøre det Gode uvist, som man engang i Verden baade skulde og kunde giøre. Videre: De har fire Børn. Jngen af dem har havt Smaakopperne: Maaskee de faae dem, maaskee ikke. Sæt, at de faae dem, inden de endnu blive fuldvoxne, og tillad, at jeg fører Dem paa en ubehagelig Tanke: Sæt, at de mistede den ældste. De vilde da bære denne Sorg med fornuftig Taalmodighed, efter at være overbeviist om, at De havde brugt med dem alle lige Forsigtighed. Men nu, i Haab om at beholde dem alle, lader De dem inden den Tid indpode. De mister een af dem; det er jo mueligt: De mister nu den yngste, som vilde blevet levende, om De havde opbiet de naturlige Kopper, dette er jo og mueligt: De Aarsager, som befordrede hans Død nu kunde om nogen Tid blevne borte, eller og, ey været tilstede ved de naturlige Kopper, enten vi nu vil sætte, at de have været udvortes eller indvortes Aarsager. Nu overlader jeg til dem selb, Høystærede, at dømme, hvor vidt det kan være en Fader tilladt at sætte sine Børns Liv paa et Lykkespil, og hvor vidt han kan forsvare at have befordret dets Død, som naturligviis havde opnaaet en høy Alder, imod at have forekommet dets Død, som naturlig ligviis ikke havde levet paa en anden Tid, uagtet alle paa ham anvendte Hielpe Midler. Men det er jo ikke vist, vil De sige, at det saaledes vil skee. Forlad mig, jeg svarer ikke andet end dette: Det kan jo dog skee. Og sæt allene at et af Deres Børn døde under Jndpodningen; hvorledes vilde De befrie Dem fra den Frygt, at det maaskee var ved hans Død, De havde kjøbt et af de andre fri, Og hvilken bitter Tanke for en Fader, Altsaa. Saa længe dette alene kan tænkes, og ikke er beviist at være tilladeligt, bør man jo ikke vredes paa dem, der tage i Betænkning at vove noget i saa betydelig en Sag. Ja end videre. Det var vel nok til at foraarsage en Fader Bedrøvelse, om et at hans Børn i Jndpodningen fik det allerringeste Tilfælde: Og mon man vel skulde kunne være vis paa at undgaae alt. Dom nu selv, Høystærede, hvorledes De vilde blive til Mode, om et uformodentligt Tilfælde viiste sig. Mon De da kunde troste sig med, at det samme kunde skeet i de naturlige Kopper. Maatte De ikke altid tænke: Maaskee det ikke havde skeet, eller og, maaskee dette Barn aldrig havde faaet Smaakopperne. Det vilde maaskee ikke være urimeligt at meene, at den fierde Part af det menneskelige Kiøn gandske blive befriede fra dem; i det mindste ere der jo nogle, som have troet det om den tredie Deel Men nu et Ord om disse Naar de blive indpodede, faae de, efter Erfaring og Lægernes Tilstaaelse, ikke Kopperne Men dette ønskede jeg at vide, om Koppe Giften, som altsaa forbydes at virke paa den Maade, som den skulde, ikke kan foraarsage nogen Skade, om den ikke dog virker paa en anden Maade, hvorved kunde frembringes Uorden i Legemet, som man, om ikke strax, dog i Tiden vilde mærke. Jeg ønskede at vilde det; Thi jeg veed det ikke tilvisse. Men førend man underkastede enten sig selv eller andre Jndpodningen, burde man jo og herimod være forsikret. See, Høystærede Disse ere mine Tanker, som jeg herved har den Ære at overlade til Deres Overveielse. J midlertid bor man ikke nægte de Læger deres tilbørlige Roes, som tage sig paa at undersøge Koppernes Natur og Egenskab saavel hvad de naturlige angaae som de konstige. Jeg forbliver a. S. Or Orden. paa de optagne, opsatte og indstævnte Sager til forestaaende, Landsting, som er berammet at holdes Onsdagen. den 4 Maji 1768. Optagen Sag. 1. Franz Sørensen boende i Alsbroe af Kiergaards Gods contra Frue Oberstlieutenantinde Gersdorph til Kiergaard. Opsatte Sager.