Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-11-12
Blandede Efterretninger. Regjerings- og Medicinalraad Dr. Wein hold i Magdeborg har ladet bekjendtgjøre følgende: Livet. Til enhver Ven af Naturen, og ethvert dannet Menneske taler den store Gaade, hvorved viere - Livet – i alle Henseender saa høitideligen, at selv det større Publicum henvender den største Opmærksomhed paa de nyeste i den Anledning anstillede Grandskninger. Engellændere, Franske og Jtalienere søge paa den practiske Naturforsknings Vei at løse det Spørgsmaal, om det dyriske Liv er en Fortsættelse af de almindelige Naturkræfter, af Attractiv- og Repulsiv Kraft, af Tyngden og Lyset, af Magnetismus og Electricitet - eller ei, Nu tilkommer det os at vise, at vi under den store Kamp ikke ere blevne fremmede for de sand: Videnskaber. - Undertegnede kunde nævne adskillige fortræffelige Arbeider, og troer i en Række af Forsøg, som ere anstillede med mange levende Pattedyr og Amphibier, at kunne godtgjøre, at de Tydske have holdt Skridt med Tidsalderen. Han selv søger en værdig Forlægger til Udgaven af et Værk over denne vigtige Gienstand, og agter at anvende Jndtægten deraf til Bedste for den tydske Hanse for Fædrenelandsbørn i Merseburg. - Overbevist om, at fast Tillid, sikkert kunne erhverves ved nægtelige Kiendsgierninger, anfører jeg, for upartiske Drøvtere, følgende af mit Haandskrift. Først søgte jeg at udfinde, hvorvidt en konstig Hjerne og Rygmarv formaaer at underholde Livet, og indsatte, efter at jeg i Forveien havde udtaget begge af et levende Dyr, og saaledes Sandsernes Forretninger og Bevægelsen ganske vare ophørte, et konstigt, der var istand til at underholde en vedvarende electrisk Proces. Saasnart nu det fuldkomment døde Dyr var traadt med samme i inderlig Forbindelse, strømmede nyt Liv i alle dets Lemmer; det aandede, bevægede Øinene, hoppede omkring og levede; ja, jeg troer, kunde man sætte Blodkar Systemet i Forbindelse med denne konstige Hjerne og Rygmarv, saa vilde dette Liv ikke udslukkes igjen. Hjertets Banken var over sin Norm forhøiet; Mavesaftens og Galdens Afsondring meget forøget; saaledes at man, med ubevæbnet Øie, tydeligen kunde see, ved Brystets og Mavehulingens Aabning deres Tilløben. Organismen syntes at være i sin fuldkomne Jntegritet. - For end nøiere at komme paa Spor efter denne sande høiere Physik og Chemie, der, som dobbelt Liv, driver, imellem Nerverne, og Kredsløbssystemet, sit Spil, sprøitede jeg, efterat Bryst og Mavehullingen var aabnet, en Qvantitet Kirsebærlaurbærvand i Maven og Tarmeposen af et levende Dyr, lagde Mærke til Blodets hurtigen indtrædende høiere Rødme, som pleier at følge derpaa; skilte under denne Rødmeproces, forsigtigen alle Rygmarvsnerverne, fra deres Forbindelse med Brystets og Marvehulingens Jndvolde, og saae med Forbauselse, hvorledes ved konstigt fortsat Aandedræt og ved Hjertets stærke Pulsation, strax efter benævnte Nervers Gjennemskjærelse, Blodet pludseligen ophørte at blive rødere, ja at det aldeles ikke blev rødere, naar man i Forveien havde forstyrret Rygmarven. Et andet Stof, der hurtigen forvandlede lyserødt Blod til mørkerødt, som Phosphorus, gav omvendt det samme Resultat. Hvor meget rystes her ikke den gamle Lære om Aandedrættet, og hvor meget forsvinder her ikke vore Mystikeres Lære, efter hvilken det spsychiske og physiske Liv kun skal være eet og det samme. Sikkerligen er den moralske Verdensorden i sine Love ligesaa adskilt og forskjellig fra den physiske, som Gud fra hiin Verdenssel, der omdriver Planterne som levende Dyr i Verdensrummet. Sikkerligen maa saadanne Chimærer synke for en sund Philosophie og Physiologie. - Om Lysets Jndflydelse paa Hjernen, Nerverne og Hjertet; om Beviset, at der ingen Nervatmosphære gives, som Alerander Humboldt troer at have opdaget; fremdeles, at alle herpaa støttede Theorier om den dyriske Magnetismus falde sammen, og at den lille Hjerne hos Mennesker og Dyr, er den vigtigste Kilde til den dyriske Varme, vil jeg kunne være udførligere i ovennævnte Værk, naar ikke udvortes hindringer møde mig.