Københavns Adresseavis, 1760-03-07
Den Beretning, som jeg har faaet af Deres nylig indløbne ærede Skrivelse, om den i Sommeren. 1759ve oplevede Potatos=Avl, vilde i Førstningen sette mig i nogen Urolighed. Jeg standsede og blev forhavset i Begyndelsen; men det var ikkun en flygtig Skygge, som i en Hast forsvandt. De melder, at Sommer=Tørken har forhindret denne Frugts Vext, og at den fast tilsluttede Jordbund har givet en slet Høst, Hvo skal nu have Skyld derudi, enten Tørken eller Jordbunden, Om jeg forstaaer Dem ret, saa gaaer Deres Mening derud paa, at den faste Jordbund er Skyld derudi, og at følgelig Potatos=Frugten ikke kand vel komme sig i samme. Jeg tilstaaer gierne, at den lette, og middelmaadig tunge Jord kand mageligere befordre Avlen; thi det porense Væsen, som er samme eget befordrer bedre Rodfæstelsen og Udbredelsen i det Indvendige af Jorden, end naar Jordbunden er fast heel igiennem. Men jeg kand umuelig samtykke, at denne Frugt desuagtet ikke ogsaa skulde got komme fort i en tung Jord, som De har. Jeg vil sige Dem mine Grunde. Det er ikke De allene, som har Aarsag at klage over den slette Følge. Det, hvorover De besværer sig, er næsten almindeligt. De her værende Jndvaanere i det omliggende Naboelav er slet ikke tilfreds med deres Høst, omendskiøndt Jorden her paa Stedet falder ulige lettere, end i den Egn, hvor De boer. Dersom Forbemeldte ikke vidste, at Potaterne gjerne voxer i en let Jord, saa havde de forgangen Sommer havt lige saa stor Aarsag til at være misfornøyede med den lette Jord, som De er med den tunge. Jeg vil ved denne Leylighed anføre, hvad der er vederfaret mig. De veed vel, at jeg har den Vane, at indrette mit Forhold i Haven og paa Marken efter Foraarets Løb. Dette giver mig allene den Forskrift, enten jeg skal saae tilig eller silde. Dersom Foraaret er tørt, ligemeget enten Kulden eller Varmen har Overhaand, saa hast saa meget muligt er, at faae Sæden i Jorden, siden jeg frygter for, at Sæden maatte ellers lide Mangel paa den fornødne Grad af Fugtighed. Dersom man gjør mig den Jndvending, og siger: At Kuldens Skarphed falder hinderlig for Sædens Vext, og geraader Ukrudet til Fordeel, saa tilstaaer jeg dette gierne; men Maaden at saae paa, og Sædens Opvartning, naar den allerede er kommen op, kand sette Skranker for Ukrudet, saa at det ikke kand giøre nogen Skade. Jeg har, efter min Jndsigt, handlet klogelig, naar jeg tiligere har bragt Have= og Mark=Arbeydet i Stand, end det et lers pleyer at skee i et forandret Foraars Løb. Afdenne Grund var jeg betænkt derpaa, at bringe minPotater tilig i Jorden. Alle de Agre, med hvilke jeg saaledes bar mig ad, gave en tilig Vext tilkiende Omendskiøndt Ukrudet trængte overflødigere frem end ellers, saa kunde det dog ikke komme til Kræfter, siden min Dyrknings Maade med at harve Jorden, og rive den, og tilsidst at hobe Frugten til med Jord, maatte tilveiebringe en reen Jordbund. Det er Dem ikke ubekiendt, at naar man har for meget Arbeyde liggende paa Halsen, saa kand man ikke altid komme for dermed, som man skal, og gierne vil. Der er flere Vexter, som man ogsaa maae være betænkt paa at avle Det skeede derover, at siden jeg avler Potatos=Frugten i temmelig Mængde, saa kom en Deel deraf temmelig silde i Jorden. De sidste havde ligesaadan Jordbund som de tilig lagte, men de havde ikke ligesaadan Skjebne i Vexten. De bleve oppassede med den sædvanlige Flid, men desuagtet, da de omtrent havde voxet tolv Tommer høyt, syntes det, at Frugten ikke kunde komme til Fuldkommenhed. Alting ved dem var mat og kraftesløst. Denne synlige Aftagelse var gandske imod mit Ønske. Jeg længtes meer end nogen Tid efter en god Høst, paa det at jeg kunde have Leylighed i sin Tid at tiene andre for intet med Overskuddet af min erholdte Forraad. Derover tænkte jeg paa Midler at forebygge alle onde Følger. Jeg lod grave Mellem Jorden om med en Spade. Ukrudet blev fuldkommen dempet, og der kom frisk følende Jord op til Stængelen. Jeg strøede Roe=Frøe derimellem, og tænkte: Vil ikke det ene, saa maae det andet. Dette gelingede ypperligt for mig. Frugten kom sig, begyndte at brede sig ud, og aldeles undertrykke Roerne, som allerede tegnede sig got, og havde kundet komme mig ret vel til Pas, ved den næsten overalt mislingede Roe=Avl. Tilig om Høsten var Jordbunden gandske bedekket, og ved Optagelsen viste det sig, at Frugten havde lykkedes og geraadet overmaade vel, omendskiøndt ikke i den sædvanlige Størrelse. Jeg har virkelig Medlidenhed med Deres Kiøkken, at De ikke kand forsørge samme med den sædvanlige Forraad; men allermeest med de kiere Liebhabersker i Deres Huus, om hvilke jeg har hørt, at de endogsaa med Møye af den haarde Jord har udleedt de Allermindste af dette Slags, og med Begierlighed spiist dem. Men jeg vil tillige indlegge en Forbøn for den ne kostelige Landets Frugt, at De for ingen Deel fatter det Forset, at forbande den, af den Aarsag, fordi den ikke i en Sommer har opført sig vel, eller indskrænker den Begierlighed at forplante den talrigere Saaledes gaaer vi jo ikke til Verks med Markfrugter, ne. Hvor ofte oplever vi ikke, at et Slags af samme mislinger, Vi farer derfor dog trøstig fort, at igientage sammes Avl og Dyrkning. Saadan en Sommer, som den 1759, oplever vore Efterkommere neppe, da 4re Maaneder ere kolde og tørre, og den imellemfaldende 5te bringer Torden Varme med Regn og Frugtbarhed. De maae ikke gjøre mit Haab til intet Jeg har allerede seet med den rimeligste Vished, at Skibe har lagt an til Deres Strandbredde, og ere seylede med Potatos=Frugt 100 Tønder viis til Kiøbenhavn. Saa vidt jeg kand erindre mig, førte De Protocol over det Antal, som enhver Jndvaaner leve rede paa Fartøyet. Hvorfor kand vi ikke lige saa vel sende denne Jordfrugt som vore Æbler til Fremmede, Vi har ligesaadan Vished, naar vi kun ey lader Modet falde Denne selvsamme Sommer, som var saa skadelig for Potaternes Vext, er den beqvemmeste, som er tienligst til at opnaae mine Hensigter. Der bliver i den her værende Egn næsten overalt ført Klager. Man seer og erfarer, at min Ager-Jord har budet Trods til Tørken, og frembragt alt det, som mueligt var Nu spørger man hinanden indbyrdes: Hvoraf kand det komme sig, at han har saadan Mængde, og vi der imod har saa og smaa Frugter, De vil vide det, derfor bestormer De mig med igientagne Spørsmaal af dette Slags. Naar jeg nu siger Dem, at jeg paa min Jord, som er bestemt til Potatos=Avl, strax efter at Kornet er indført, lader velte Jorden om med de friske Stubber, og om Efterhøsten, naar Ageren først er Harvet skarpt over, lader den vende igien, og i det følgende Foraar drager Omsorg for, at dette Plov= og Harve=Arbeyde bliver endda to gange fortsat, saa standser og siger de, saa megen Umag giør v. os ikke. Men De beder mig, at jeg vil komme til Dem, og vise Dem de Haandgreb, som bliver udfordrede til denne Frugts Plantelse. Det er just det, som jeg forlanger, og hvoraf jeg søger at udtvinge den beste Fremgang med denne kostelige Landets FrugtsAvl og Dyrkelse. Jeg har til den Ende tilbudet mig. Kiøbenhavns Adresse. at jeg ikke allene selv vil komme, men vil endog bringe den fornødne Sæde=Frugt med, i Fald der mueligt skulde være nogen Mangel derpaa. Saa bliver Jndsigten formeret, og dersom Frugten lykkes og go raader vel, saa bliver Lysten til at avle den stedse større og større. Jeg har aldeles ingen Aarsag til at fatte Mistanke om Dem engang, som at der paa Deres Side skulde have været nogle hemmelige Feyl ved denne Frugts Plantning og Opvartning i det forrige Aar. De er alt for forsigtig dertil i dette Stykke. Vi vil altsaa velte al Skylden paa Jordbunden og Veyrliget, saa ere vi nogenledes tilfredsstillede. Men ere vi ikke skyldige til, at sette os i Forvaring, ifald det skulde behage Naturens Herre, at indføre ligesaadant en Veyrligts Løb, Vi har jo Middel i Hænderne, hvormed vi kand opløse den tunge Jords faste Bund, og giøre den løs og bøyelig. Alle de Slags Sæd, som giver en reen Ager, giør ogsaa denne Jord møer. Deriblant regner vi fornemmelig Boghvede=Sæden. Naar vi i Forveien med Ploven ofte lader igiennem arbeyde denne Jordbund, saa er det Jndvendige af Jorden, hvorudi Roden maae udbrede sig og søge Næring, sat i ønskelige porcuse Omstændigheder; og naar vi har bragt det Vigtigste i Orden, hvorledes skulde det da falde os umueligt at forbedre Overfladen, og formilde dens Haardhed. De selvsamme Uheldigheder, som en Sommer=Tørke fører med sig, lærer og ogsaa at undgaae dens skadelige Følger. De har Sand i Nærværelsen, og de har ingen Mangel paa Muder og gammelt Skarn. Naar De nu i Forveien, lader legge 6 Læs af hvert, vel blandet iblant hinanden, i en Hob, saa er det Middel der, som fuldkommen kand conservere det Kølende og poreuse i Ober fladen. Vi har den Vane, at giøre 4re Fod brede Beder i den ompløyede men uharvede Jordbund, naar vi nu derudi lader forfærdige Alen vilde Aabninger. og legger Potatos=Sæden, hvor let falder det os at opfylde disse Huler med saadant et blandet let Slags Jord, tør vi da ved at være bange for, at Jorden, som hviler oven paa denne Frugt, nogen Tid skulde blive haard og ubrugbar, Jeg veed, at De maae tage i Betænkning, at foretage dette Forsøg i det Store; men giør Begyndelsen i det Lille, saa skal det siden ikke fortryde Dem, naar det lykkes vel, at forsøge det videre og i det Større. Det er os alt formeget derpaa magtpaaliggende, at vi kand komme til en fuldkommen Vished i denne Sag: Om og hvorledes Potatos=Frugten kand dog komme fort med ethvert Slags Veyrligt. Dersom De enten i dette eller et andet Foretagende kand bringe noget Nyttigt i Stand, dirs Efterretninger. saa vil jeg have Dem ombedet, at anvende Deres Umage derpaa. For Midlerne at udføre det, tor Deikke ved at sørge; Jeg vil drage Omsorg for de anvendte Bekostningers Erstatning. Jeg befaler Dem tillige med Deres høystærede Huus udi den alvise Guds Forsorg, og forbliver med den reneste Høyagtelse uforanderlig: Deres Velærværdigheds. Glücksborg gandske hengivne Tiener. den 7 Febr. 1760. Philipp Ernst Luders.