Viborger Samler, 1827-03-05
Paris. 17de og 18de Febr. (Om Presseloven dreier, nu alt sig i denne mærkelige Stad. Dersom djerve og tilsyneladende grundige Taler kunde afgjøre Sagen; saa vandt begge Partier. Man udgyder sin hele Veltalenhed og sit Vid, for at tale for og imod den og, vist nok er det: at kommer der intet Godt deraf, saa fremkomme dog Sandheder, som mange Ører ikke gjerne høre. Under Forhandlingerne synes det, især at gaae ud over Avisskriverne (hvis Kaadmundethed i Frankrig vel og er uden Lige) og baade de onde og gode ansees som en Art Klapper slanger, der bide Enhver. Men disse sat under nødvendig Censur, og de andre Flyveblade enten forbudne eller dog forst censurerede, seer man dog udenfor Frankrig ikke, hvad Skade Pressen kan volde. Dette er Tænksomhedens og Oplysningens sande Organ, uden hvilket Alt kan fordreies og vendes, ved mundtlig Meddelelse, den prange Side ud af. Aarbøgerne ville opbevare den Lysets og Mørkets Kamp, hvis Udfald man endnu ikkuns gietter, da det virke langt hen i Fremtiden. - Var Frankrig et monarkisk Rige uden Kamre (hvis Medlemmer i vigtige Statstilfælde altid tale med og kunde bevirke det Gode) da kunde man snarere finde denne Strid passende. Men nu - i vor saakaldte oplyste Tidsalder. - hvad er da Hensigten af denne bittre Feide. Naar ikke den, at det udpegede religiøse Parti derved vil søge at stække Vingerne paa de Friheden elskende Franske, End eet er Paafaldende: at den Katholske Religion egentlig er Statens antagne og der klamres man om dens Reenhed og, Overholdelsen at de gamle Former og vil undertrykke Pressen; J England er man Protestantisk og holder Søndagen udmærket hellig. - Man har der Skrive- og Trykkefrihed - og, kuns Jrlands Katholiker sees der at vække de religiøse Motioner i Kamrene. Spøger da ikke den Morkhedens Aand atter nu i Frankrig og andre Katholske Lande, der efter Bogtrykkerkonstens Opfindelse, modsatte sig Protestantismens Kæmpe Luther, og hans Forgænger den til Baalet dømte Huss?) Blandt dem, der fra den 13de Febr. af, have løftet Stemmen mod Pressetvangen, var Hr. Agier den første; Han kaldte Loven antifransk og umenneskelig. "Dersom, sagde han, Ministrene kunde bringe alle Aviser til at ophøre, kunde der muligt udkomme en Journal fra en vis Nogen, som en aandrig Mand kaldte Hvermand eller den offentlige Mening. Man vil nu handle som for fire Aarhundreder siden uden at betænke de i Verden foregangne Forandringer - Hr. Bacot de Romans talte og imod Loven og paastod "Det var umuligt at tale alvorligt over et Lovforslag, der samme Dag det kundgjordes, forkastedes af den sunde Menneskeforstand i hele Frankrig" (disse Ord forvoldte Støi paa Ministerpartiets Bænke, men mange andre Stemmer sagde "Sandt Sandt sig det nok engang! Hele Verden maae tilstaae, at dette Lovudkast omstyrter vore politiske og borgerlige Love, vor Smag og Levemaade baade i Fortiden og Nutiden, den hielper hverken Religionen eller Monarkiet, den dræber Literaturen og Friheden og er fiendskfindet mod Sæderne, kun Ministrenes Pirrelighed kan have udklækket den." - Efterat have lagt Ministrene mange Ting paa Sinde - sagde han tilsidst er bader ikke saameget Loven, som den Aand der indgav den. Denne Aand er en Fiende af Sandhed Lyset og ethvert velmeent Raad - Den er Grundvolden til Systemet for almeen Fordærvelse og underordnet Despot, og Enden derpaa vil vorde alle selskabelige Baands Oplysning." Under denne Tale mærkede man, at Ministrene Villele og Peyronnet hyppigen gjorde Antegnelser paa Papiret. - Hr. Bourdeau yttrede sig og kraftig mod Loven, Han sagde "Factionen (Jcsuiterne) nedværdige og underkue Folkefærdene, for at herske over Kongerne - Hvo denne Faction er kan man læse i hvert Øie, i hver Mine. - Det er den, som uagtet vor Armee var seierrig, og den ædle høimodige Anfører (Hertug af Angouleme) modtog en fri Konge, dog atter lagde denne af ham befriede Konge (Ferdinand) i Lænker; det er den, som ophævede Valgrettigheden ved Syvaarigheden i Kamrene og saaledes krænkede vor Grundlov (Chartet), det er den, som indskuppede papistiske Grundsætninger i den Gallikanske Kirke, der vakde Uro og Splid i Familier der brugte Religionen som Paaskud for at gjøre Hytler til Dyd, der belønner og understøtter Angiverne, der ophidser Katholiterne i Jrland, giver Portugals Rebellere Sold og Vaaben, der i Spanien og Portugal lønner 100,000 Spioner og 100,000 Soldater under en Fransiskaners Anførsel., Han forkastede aldeles Lovforslaget, og hans Tale gjorde dybt Jndtryk paa alle Tilstædeværende. Hr. Dupille, der talte imod Loven, lod Hr. Benjamin Constant høre: "At han for havde tænkt anderledes om denne Sag, end nu." Hertil svarede Hr. B. Constant: "For 20 Aar siden tænkte jeg om denne Sag ligesom nu. Jeg forsvarede Trykkefriheden mod alle vore Regjeringer, fordi de alle frygtede og forfulgte den. Navnene: Republik, Keiserdom og Monark, kunne alle have vilkaarlig Magt i Baggrunden. Denne Presselov bærer den vilde Despotismes Præg, som end ikke Undersøgelses Commissionen med alle sine Bestræbelser kunne udslette. Skrivt er, som hver Mand veed, ikkuns den udvidede Tale. Naar de franske Ministre kunde undertrykke den ved Lovene hævdede Skrivefrihed saa ere de ikke bedre, end Tyrannen i Konstantinopel, der forbyder Folk at tale; thi der er Tungen, hvad Pressen i Frankrig. De forkynde derved Aarhundreder aabenbar Krig - thi alle Borgerklasser have Gavn af Pressen. Overfaldes Man paa Veiene, berøves Man sine Eiendomme, blive Stats kreditorerne bankerotte kastes den Uskyldige i Fængsel, ødelægges Handelstanden ved falske politiske Anskuelser, ophæver man Protestanternes Gudstjeneste, afsættes Embedsmænd udømte, træder man Nationalæren under Fødder, da er Pressen den Fornærmedes eneste Beskytter." Han stemte endelig imod saavel Loven selv, som Commissionens Forandringer; tilsidst lod han Ministrene høre deres egne Modsigelser. Justitsminister Hr. Peyronnet havde sagt: at Familiefred, Dyd, Religion og Lov haanes, og den anden, Finantsminister Hr. Villele udmalede for 3 Dage siden Frankrigs Lykke, og Rigdom saa stor, at man ligegyldig kunde ansee alle "lognagtige Declamationer." Vel søgte Hr. Peyronnet at afvise dette som Usagt; men da en anden Deputeret rakte Hr. Constant det Sagte paa et Papiir og denne oplæste det og da Latteren herover blev almindelig, sænkede Ministeren sit Hoved og holdt det saaledes nogle Minuter - J Modet den 14de Febr. aabnede Hr. Royer-Collard Forhandlingen med en grundig og djerv Tale imod Loven, som selv Monitoren tilstaaer blev foredragen "under Tilhørernes dybeste Taushed, ligesom den og efterlod et levende og langvarigt Jndtryk." Til de mærkeligste Steder i hans Tale kunne regnes følgende: "Naar man betragter dette Forslag, handles der ikke ligeftem om fræk Misbrug af Pressen, men den nedbryder vor naturlige, politiske og borgerlige Frihed. Lovens Mening er den, at Gud handlede uforsigtigt, da Han paa Skabningens store Dag gav Mennesket Fornuft og Tænke-Evne. En høiere Viisdom besiæler vore Ministre, for at forbedre denne Forsynets Feil, ville de føre Menneskene tilbage i Qvær ets lykkelige Uskyldighedsstand.