Berlingske Tidende, 1777-07-14
Om den ulykkelige Doctor William Dods sidste Endeligt og Henrettelse kan meldes følgende Omstændighedder: Da han udi alt sit Haab om et længere Liv ingen Forsikring derom kunde have, saa fandt man ham i nogle Dage ofte meget bedrøvet, og paa de Tider tænkte han meget alvorligt paa sin Tilstand efter dette Liv. Han gav for faae Dage siden een af sine Venner tilkiende, at han ønskede at læse Jerusalems Betragtninger over Religionens fornemste Sandheder, saasom han havde hørt, at udi samme stod meget got, og at mangen een, som havde været i lige Omstændigheder med ham, var ved dette Skrifts Læsning bleven meget styrket. Men Jerusalems Skrifter kunde her ikke faaes i noget Sprog, som Dodd forstod. Han trøstede sig altsaa med sine Venners Hielp, i sær sin Broders, som og er en Geistlig, og Præsternes But le og Vilette, saa got som mueligt, og enhver maae virkelig tilstaae, at hans egne Jndsigter, hvormed han i Fængselet opmuntrede sine Medsangne, vare saa store og stærke, at det næsten er ubegribeligt, hvorledes han har kundet begaae saa slet en Gierning. Den 26de Junii om Eftermiddagen tog hans Hustrue Afskeed fra ham. Dette var et meget rørende Syn. Han viiste sig temmelig standhaftig og roelig sit Sind; men hans Hustrue sank i Afmaat, hvorfra hun ikke kom i Stand igien, førend efter at man havde faaet hende bort. Da Dodd den 27de ejusd. om Morgenen havde annammet den hellige Nadvere af Arresthuus Præstens Hænder, satte han sig Kl. 8 tilligemed sin Broder og forommeldte tvende Præster udi en Sørge=Vogn, hvorudi Doddsadbaglænds, og kjørte fra Newgate til det almindelige Retter stæd Tyburn. Sherisen Thomas fulgte efter i sin egen Vogn, og havde tvende Underfogeder og Stads Marechallen hos sig, og en stor Mængde af Rettens Betiente fulgte efter Vognen. Da han steeg i Vognen, og saae en stor Mængde Folk, raabte han til dem: Gud velsigne Eder alle, og saadant gjorde han paa saa rørende en Maade, som udpressede Taarer af alle dem, som vare nær. Da han kom forbi den Kirke, hvorudi han saa ofte havde prædiket, blev han meget bevæget, men fattede dog sit Sindsnart igien i Rolighed. Saasnart de vare komne til Retterstædet, traadde Dods Ledsagere tilligemed ham ud af Vognen paa Karren under Galgen, hvorudi han og den unge Harris, som paa en offentlig Ven havde røvet 2 Guineer, og med hvem hans Fader, en gammel Mand, fulgte derhen, skulle hænges. Dode havde en sort Kiol paa, en stor Paryk paa Hovedet, og en nedslaget Hat over samme. Her bade Dodds Venner en Tidlang med ham. Han græd bitterlig, ligesom han og underveis havde gjort. Dog blev hans Sind igien ganske roeligt, saa at han holdt en Tale som varede næsten 1/4 Time, til de Tilstædeværende, og i sær til den unge Harris, som han tog i Haanden, og formanede til, at forlade sig paa Frelserens Fortieneste, som havde lidt for det hele menneskelige Kiøn. Efter at de derpaa allesammen havde gjort en Bøn, tog Dobbet Skrift op af Lommen, og leverede det til Præsten Vilette, med Anmodning, at oplæse det for Folket, som hans sidste Ord, eller lade det indføre i de offentlige Tidender. Han tog derpaa en kierlig Afskeed med de tvende Geistlige og den unge Harris, trak en Hue opaf Lommen, for selv at sætte den paa sit Hoved, hvorved dog Skarpretteren maatte hielpe ham, saasom Huen var for snever. Han trak der paa Huen ned over Øynene, og da Skarpretteren viskede ham i Øret, at han var færdig til at lade Karren kjøre bort, svarede han ham: at han skulle giøre sit Embede, hvilket da og skeede, og saa gik han ind i Evigheden. Hans Forhold i disse sidste Øyeblik var meget bodfærdigt, standhaftigt og taalmodigt. Alle Tilstædeværende, endog Skarpretteren selv, græd. Han var fød 1729 i May, og havde foruden store Sinds-Gaver, et velvoxent Legeme. Han har i sit Fængsel skrevet meget, og iblant andet et lide Skrift i riimfrie Vers, under den Titel: Tanker i Fængselet. Efterat Dodd og Harris havde hængt en Time, bleve de nedtagne, og deres Legemer overleverede til deres Paars rende. Dodds Legeme blev i en Sørge=Vogn med 4 Hest for bragt til Hr. Davis Huus, hvor nogle Forsøg bleve gjor, te, for at bringe ham igien til Live, men al Kunst og Møye var forgiæves. Den 30te Junii blev hans Liig i al Stilhed bragt derfra, og begravet i en liden Bye ved Urbringe. Oven 50000 Menneskeer have været Tilskuere ved denne Henrettelse, blant hvilke mange maatte for den forreste Plads betale 5 Skilling Sterl. - Følgende Anecdote maae og her ansøres: Da Doct. Dodd havde hængt omtrent 10 Minuter, kom en velskabt og smukt klædt ung Pige til Galgen, for at bestryge en Vorte i hendes Ansigt med hans Haand, saasom den almindelige Meening iblant Folket holder saadant for et vist Middel, til at skaffe Vorter bort. Stigen blev altsaa sat til hende, og Skarpretteren tog Dodds Haand, og strøg hende nogle gange dermed over Vorten.