Aalborg Stiftstidende, 1828-11-01
Nyeste Post-Efterretninger. Krigsskuepladsen. Ogsaa herfra bringer denne Post os Efterretning om en Begivenhed, som Politiken ligesom synes at have villet indflette i den Jubel, som i vort Fædreneland, udmærker denne Dag. Jkke de pralende tyrkiske Seiersefterretninger, ikke de i mange Tidender udspredte Rygter om de russiske Armeers Tilbagetog, ikke den Tiltroe, som disse fandt hos en stor Deel af Publicum, imedens dog Sammenligningen mellem samtlige Beretninger, forsaavidt de naaede til os, berettigede til at nære nogen Tvivl, intet af alt dette har kunnet redde Warna, men de russiske Troppers Tapperhed, Udholdenhed og overlegne Krigskonst have seiret over den og den 11te dennes har den overgivet sig til Keiser, Nicolais seierrige Hær. Paa dette Punkt af Krigsskuepladsen har det hele christelige Europas Opmærksomhed været henvendt, og selve ikke Visheden om at Omer Vrione havde bragt Fæstningen den Undsætning, som er os bekjendt af tidligere Efterretninger, havde aldeles kunnet berolige Porten, men i Constantinopel yttrede man allerede den 5te October Frygt for, at denne Undsætning vilde være kommen for sildig. Begivenheden er af den Vigtighed, at det Omstændelige ved den ikke kan være uden Jnteresse for dette Blads Læsere. Vi ville i et sammentrængt Udtog meddeele dem, hvad berliner Blade under 26de October berette derom. Den 3die og 4de October sprængtes 2 Miner under Fæstnings=Volden og en Deel af de Bastioner, under hvilke de vare anlagte, rullede ned i Fæstnings graven. Det var en Oberst Schilden, som man havde at takke for, at dette vigtige Værk lykkedes og Fjendens idelige natlige Udfald vistes stedse med stort Tab paa hans Side tilbage. Omer Vriones Corps havde siden Fægtningen med Eugen af Würtemberg, intet foretaget sig, Generaladjutant Bistrøms Corps var blevet forstærket og hans Stilling dækket med Redouter. Saaledes var det gjort vanskeligere, at undsætte Fæstningen og Prinds Eugen af Würtemberg var endog rykket frem til Osmanschik, efter at have efterladt et Corps i sin forrige Stilling, ligesom en Generalmajor Deelinghausen var rykket frem paa Generaladjutant Bistroms høire Fløi og havde besat Landsbyen, Peinardzi. Der var nu en Vei aaben ind i Fæstningen og man besluttede om mueligt at besætte den aabne Bresche og der at opkaste et Batterie. Til at føle sig for, om dette Vovestykke vilde lykkes, bestemtes et lille Corps af 110 Skytter og udvalgte Matroser, understøttede af et Compagnie Jægere og 2 Compagnier af det Jsmailowske Garde-Regiment, tilligemed 150 med Skandskurve forsynede Haandværkere. Det synes som om Aarvaagenheden i Fæstningen ikke har været mønstermæssig i dette kritiske Øieblik, thi den 7de October en, Time før Daggry, lykkedes det Skytterne og Matroserne, uden at have gjort et Skud, at trænge ind i Breschen, og at dræbe de til dens Forsvar sig der befindende Tyrker. Forledte af den ringe Modstand forlode disse brave Tropper Bastionen, hvis Besiddelsestagelse var deres egentlige Hovedformaal, trængte videre frem og naaede midt ind i Staden. Uagtet Skinangreb af vore Redouter og uagtet de tyrkiske Tirailleurer paa flere Steder trængtes bort af Fæstningsgravene, var det dog at forudsee, at dette lidet Corps hverken vilde kunde modstaae den hele fjendtlige Besætning eller forblive i Besiddelse af den erobrede skeete i største Orden og Detaschementet førte et stort Antal christelige Koner og Børn med sig, som i Staden havde sluttet sig til dem. Trophæerne bestode i 2 Faner og 14 i Bastionen forefundne Kanoner som for nagledes, Detaschementets Tab i 80 Døde og 300 Saarede. Nu var det klart for Tyrkerne, at Fæstningsværkerne ikke meere sikkrede Besætningen, men at dens Jndtagelse ved Storm nu var sandsynlig. Efter denne Kamp meldte sig en tyrkisk Befuldmægtiget i den russiske Leir, for at underhandle om Fæstningens Overgivelse og den 9de October indtraf en af Hoved anførerne i Staden, Jussuf Pascha, for at aftale det nærmere med Admiral Greigh. Jmidlertid bleve Beleirings Arbeiderne fortsatte med ligesaa megen Jver som Held. J Staden syntes at herske almindelig Bestyrtelse hos Besætningen over hiin lille Hobs Dristighed, og dette var formodentlig den Hovedgrund, som bevægede Jussuf Pascha, da han den 10de havde den anden Conferents med de russiske befalingsmænd til at erklære, at han maatte erkjende Umuligheden i længere at forsvare Fæstningen og derfor maatte stemme for dens Overgivelse, men da Capudan Pascha under ingen betingelser vilde indvilge en Capitulation, saa havde han selv besluttet ikke meere at vende tilbage til Fæstningen, men at begive sig under Keiserens Beskyttelse. Da denne Beslutning blev bekjendt i Fæstningen, nedlaade strax alle de Tropper, som havde staaet under Jussufs befaling deres Vaaben og allerede Natten til den 11te rykkede de hobeviis ud med deres Anførere i Spidsen for at begive sig til Beleirings Corpset som Krigsfanger. Garnisonen var saaledes opløst og Capudan Pascha, hvis heeltemodige Forsvar man bør lade vederfares fuld Ret, trak sig med 300 Tappre tilbage i Cidadellet. Om hans videre Skjæbne ere Beretningerne modsigende.