Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-12-15
Som Handels Nation har Engelland ogsaa i de senere Decennier bestandig udmærket sig ved lav Egennytte og en umættelig Tørst efter Guld. Da den Franske Revolution udbrød, troede det Brittiske Cabinet, at her var den bedste Leilighed til at fiske i oprørte Vande, til at udvide sine Colonialbesiddelser og til at gjøre hele Europas Handel til et Brittisk Monopol. Til Paaskud for dette Skridt, betjente det sig af det falske Foregivende, at det vilde sætte Dæmninger for et tøileløst Frihedsystem, hevne Ludvigs Død og opreise Bourbons som derknuste Trone; men bestandig viste det ved sin Fremfærd, at det førte noget ganske andet i sit Skjold. Europas øvrige Cabinetter vare troskyldige eller enfoldige nok til at lade sig blænde af Engelland, til at frygte en Fare, som ikke var til, og stride for en Trone, som, selv gjenopreist, vilde forøget det Onde. Det snedige Engelland vidste bestandig at oppuste Jlden ved sit Gud og sine Rænker. Det opnaaede derved et dobbelt Øiemed det ranede og ødelagde Frankriges og Hollands Flaader og Colonier, medens dets Allerede bortøde fede deres Kræfter i unyttige Krige, uden at faae nogen anden Erstatning end de udle Blodvenge, som det sendte dem, ja stundom endog kun blot lovede dem. At arbeide sig frem til den eneste Sømagt i Europa, at holde sine Bundsforvandte bestandig sysselsatte i frugtesløse Krige mod Frankrige og mod enhver, der vilde lade sig kjøbe eller lokke til at føre sine Undersaatter til Slagterbænken for Engellands Handelsfordeels Skyld, var Ministeren Pitts sataniske Plan, der lidt efter lidt kom til Modenhed. Troner styrtede sammen, hele Landstrækninger indlemmedes i det Frankrige, som skulde søndersplittes, de største Krishære, smeltede bort til intet, og dette System blev des uagtet paa det urokkeligste fulgt. Man studsede over en saadan Halsskarrighed, man kaldte denne Fremfærd politisk Enfoldighed. Forladt af alle sine Allierede saae man Engelland endnu være ligesaa paastaaelig som ved Krigens første Udbrud, kun faa abnede den store Røverplan, der laae til Grund for en Fremfærd, som ved første Øiekast synes saa høist enfoldig. Selv medens Ruslands Kjæmpe hær var trængt tilbage og Preussens mægtige Monarkie styrtet sammen i Ruiner, sendte Engelland, endnu en afmægtig Armee til Rugen, for at understøtte en svag Allieret mod en tidobbelt saa stærk Fiende. Først nu droges Sløret bort fra et Gjøglerspil, hvormed Engelland, ved at opoffre Millione i en Række af Aar har forblindet Europa, først nu begyndte man ret at indsee, at det ikke var at skadeligt Frihedssystem, ikke Bourhons Trone, ikke Europas Rolighed, men en skjændig Begjerlighed efter Rigdom, Magt og Enehandel, der bestandig har bevæget Engelland til at kaste ny Tønder i det Krigslue, der fortærede Europa. Det listige Britiske Cabinet følte fuldkommen, at de fleste af de Stater, det æggede og lokkede til at føre Kri mod Frankrige, sidde fede i Kamrer, at forte saae alt for vel Preussens Skjebne. Men som en egennyttig Kjøbmand tog det bestandig kun Hensyn til sin egen Fordeel. Det vidste, at dets Røver system umueligen vilde kunne bestaae i Fred, og det ansaae det derfor for overeensstemmende med sin herskesyge Politik, at forlænge Krigselendighederne saa meget som mueligt. Det tænkde formodentlig, at der altid blev det een Vei aaben, om ogsaa hele Europa forenede sig imod det – nemlig Sorøverhaandværket. At være et Algier midt i Hjertet af Europa, er altid en meget indbringende Post, og maatte blive det saa meget mere, naar den Brittiske Regjering ved sine Rænker og Blodpenge havde udvidet sine Coloniebesiddelser, tilranet sig andre Nationers Handel og Skatte, og svækket deres Sømagt i lige saa høi Grad som det havde forøget sine egen. Det havde udseet de fleste af Europas Magter til sine Offere, og Erfaringen har lært, at det ikke har skaanet en eneste. Ar Dannemark hidtil blev befriet for Brikanniens Tyrannie, laae fornemmelig i den Ulykkelighed, hvormed vort Hof forsvarede sit ligesaa vise som ædle System. Engelland havde alt for tidt erfaret, at Dannemark hverken lod sig lokke, true eller tvinge, og kun ved at træde Menneskeligheden, Moralen og Folkeretten med Fødderne, har man kunnet tvinge det til at forandre sit System. Jngenlunde troe man, at det var Tilsiter Freden, der fremavlede et af de sorteste Anslag, Historien kan opvise Mage til; ikke indbilde man sig, at det var blot Frygt, der bevægede det Engelske Ministerium til at sætte en Kongestad i Brand, myrde tusinde skyldige, og brændemærke det Brittiske Cabinet med evig Skjændsel. Nei, det var en Plan, som længe tilforn udtænkt og bragt til Modenhed, uafhængig af andre Omstændigheder ny skulde udføres, fordi den Engelske Blod Politik, der hidtil har ædt om sig som et Kræftsaar, nu endelig havde naaet det eneste uangrebne Sted i Europa - vort Dannemark.