Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-01-19
(Fortsættelse) Efterat af General Jackson havde omtalt de forenede Staters Forhold til de øvrige udenlandske Magter, kom han til at omtale Forholdene til Frankerige. Han besværede sig derved over den franske Regiering, at den saalænge havde tøvet med at forelægge for Kammerne den Traktat, som den havde afsluttet med de forenede Stater, og erklærede derved den Bestemmelse for ubillig, som Kammerne havde antaget, ifølge det valezeske Amendement, at Betalingen af de 25 Mill, ikke skulde finde Sted, førend der fra de forenede Staters Side var givet en Satisfaction for det fornærmende Sprog, hvilket han, som Præsident, skulde, efter Formening, have ført mod Frankerige i det Budskab, hvormed Kammerne bleve aabnede i Fior. - Efterat vi, siger han, vare ved disse Udsættelser blevne skuffede af den franske Regiering i vore retmæssige Forhaabninger, paalaae den Pligt mig at spørge Kongressen til Raads om det kunde være passende at gribe til Repressalier i det Tilfælde at Traktatens Bestemmelse ikke snart blev opfyldt og at foreslaae de Tvangs=Forholdsregler, som jeg maatte ansee forde passeligste; men herved var det nødvendigt at sætte hele Sagens Beskaffenhed i sit sande Lys. Men det vilde have været uværdigt for os, om jeg af Frygt for at fornærme andre havde villet forbigaae noget ved denne Forklaring, som kunde være fornødent for rigtigt at fatte Sagen, og som tillige var overeensstemmende med Sandhed. Men paa den anden Side vilde det ogsaa have været uforstandigt og upassende at gaae et eneste Skridt, videre for at fornærme en Regiering og et Folks Stolthed, med hvilket vi have saamegen Aarsag tilat staae i en venskabelig Forbindelse. Den Mening at det har været min Hensigt ved mit Budskab at fornærme eller anklage den franske Regiering, er ligesaa ugrundet som det vilde have været daarligt og latterligt at aftvinge det franske Folk noget ved Frygt, som dets Retsfølelse først havde afslaget. Men de forenede Staters Forfatning paalægger dets Præsident den Pligt, at fremstille saavel dets udenlandske som dets indenlandske Forhold for Kongressen, og at foreslaae de Forholdsregler, som Landets Fornødenheder udkræve. Fra at opfylde denne Pligt kan han ikke lade sig afholde af Frygt for at saare et Folk eller en Regierings Omfindtlighed, om hvilken der nødvendigt maa tales, og det amerikanske Folk kan ikke indrømme, at nogen Regiering paa Jorden, i hvor mægtig den end kan være, maa forhindre Opfyldelsen af de indenlandske Pligter, som efter Statsforfatningen paaligge Statens Embedsmænd. Naar vore Raadslagninger gaae over til Handlinger, da begynder vor Ansvarlighed mod udenlandske Stater, som dog ikke gielder Jndividuerne, men Nationen. Naar den Mening skulde blive antaget, at en udenlandsk Stat kunde forlange Forklaringer over Udtryk i Budskabet, da kunde den ogsaa med samme Ret forlange Forklaringer over en Kommittees Beretning eller et enkelt Kongres medlems Foredrag. (Dette forholder sig dog ikke ganske rigtigt; thi Præsidentens Budskab kan kun sammenlignes med de europæiske Monarkers Thron tale, ikke kan det som forhandles i en lovgivende Forsamling, men kun det som antages af den og fanktioneres, tiene til en Gienstand for Besværinger. Herpaa omtalte Præsidenten den nordamerikanske Gesandts i Paris, Hr. Livingstons Note, som havde til Formaal at udslette det ubehagelige Jndtryk som Budskabet havde frembragt, men hvilken, uagtet den siden blev approberet af Præsidenten, forfeilede sin Virkning hos den franske Regiering. Videre beretter Præsidenten, at et lignende Forsøg, som paa det utvetydeligste lægger de forenede Staters Kiærlighed til Fred for Dagen, er nyelig blevet gjort, uden at den franske Regiering har svaret derpaa. Men under saadanne Omstændigheder kunne de forenede Stater aldrig indrømme, at Udbetalingen af deres Fordringer skulde erholdes under den Betingelse, at give efter for den franske Regiering, og det saameget mindre, som at al Aarsag til denne Betingelse bortfalder, eftersom det forrige Aars Budskab slet ikke indeholder nogen fornærmende Yttring, og den franske Regiering har allerede erholdet alle de Oplysninger som Sagens Beskaffenhed kan tillade. Præsidenten slutter med disse Ord: Da jegikke har faaet nogen officiel Meddelelse til Svar paa min sidste Kommunication til den franske Regiering, og jeg bestræbte mig for, saavidt det stod i min Magt, at faae denne ubehagelige Sag bragt til Ende førend Kongressens Sammenkomst, for at De kunne overskue den hele Begivenhed, saa lod jeg meddele vor Legationssekretair i Paris Jnstruktioner paa at anmode den franske Regiering om at meddele sin definitive Beslutning, og tillige paa, uden videre Forklaring, at vende tilbage til de forenede Stater, dersom denne Regiering skulde vægre sig ved at betale vore Fordringer. (Hr. Barton er for nogen Tid siden afreist fra Paris.) Virkningen af denne Forespørgsel er endnu ikke bekiendt; jeg ønsker at Svaret derpaa maa faae et gunstigt Udfald. Da Frankerige har i alle Grene af sin lovgivende Maaerkiendet Gyldigheden af vore Fordringer og sin Forpligtelse til at opfylde Traktaten af 1851, og der gives ingen retfærdig Grund til at trække Sagen i Langdrag, saa vil det formodentligen endelig vælge den Fremgangsmaade, som begge Nationers Jnteresse ikke mindre paatrængende udkræve end Retfærdighedens Grundsætninger. Men hvad der saa vil møde, saa er dog det Princip, som den nye Synspunkt involverer, af en saa overveiende Vigtighed for Regieringens uafhængige Bestyrelse, at den kan ikke oversees uden at nedværdige den nationale Ære. Jeg behøver ikke at sige Dem at et saadant Offer skal aldrig blive bragt ved min Person. Mit Fædrenelands Ære skal aldrig fra min Side blive plettet derved at jeg skulde giøre en Undskyldning for at jeg har sagt Sandhed og opfyldt min Pligt; lige saa lidet kan jeg meddele Forklaringer over mine Embedshandlinger, undtagen over saadanne som Retfærdigheden maatte udkræve, og som kunde stemme overeens med de Grundsætninger, hvorpaa vor Statsforfatning beroer. Jeg haaber tillidsfuld, at mine Kommittenter ville billige denne Beslutning, og jeg vilde tage meget feil af deres Karakteer, naar jeg kunde troe, at 25 Mill. Franker vilde have den mindste Vægt naar det gielder om at bedømme det, som kunde sømme sig for den nationale Uafhængighed; og skulde uheldigviis en anden Synsmaade faae Overhaand, saa er jeg overbeviist om, at Borgerne ville glade og eenstemmigen samle sig om den Regiering, som de have valgt, for engang for alle at fralægge sig en saa nedværdigende Beskyldning. Efterat jeg nu uden Tilbageholdenhed saaledes har fremstillet for Dem hvad der er passeret med Hensyn til denne interessante og vigtige Sag siden den sidste Session, ligesom Regieringens Beskuelse af den, saa har jeg kun endnu at tilføie, at jeg skal specielt meddele vor Legations sekretairs Jndberetning, hvilken jeg daglig forventer. (Da det nu er tydeligt at see, at begge Regieringer, saavel den nordamerikanske som den franske, bestræbe sig for at drage sig med Ære ud af Sagen og faae den bilagt, og da det engelske Krigskib Panteleon er afseilet til Nyeyork med Depescher til den engelske Gesandt i Washington, om at paatage sig Mæglingen imellem begge Magter, saa kan man være ganske viis paa, at det ikke kommer til Krig. Selv de franske Blade udtrykke sig med Moderation om Sagen. Man skulde bære sig af herved som man bør giøre ved alle Stridigheder, lade sig nøie med et mildt Svar, og hverken tale mere om den hele Sag eller selv tænke paa den. Der gives ingen Synspunkt fra hvilken vi Mennesker meere maae paaskiønne den Guddommens Gave imod os, at vi kunne glemme, end med Hensyn til vore Medmenneskers Fornærmelser.)