Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1838-02-15
Indenlands. "Et Slags Hverdagshistorie." Under denne Overskrift findes i No. 8 af den Frisindede paatalt en formeentlig Embedsvilkaarlighed i Horsens. Sagen er temmelig omstændelig fortalt; dens Hovedindhold er imidlertid Følgende: For nogle Aar siden kom en Haandværker til Horsens By, hvor han blev bekjendt med et Fruentimmer (hans nærværende Kone, der havde ret godt at bestille med at sye Skrædersyening o. s. v. Han besluttede at ægte hende og bosætte sig i Horsens. Desaarsag reiste han til Kjøbenhavn, og gjorde Mesterstykke, hvorefter han kom tilbage og søgte Borgerskab i Horsens; men under allehaande Paaskud blev dette nægtet ham, hvorhos det paalagdes ham at fremvise Penge, dersom han vilde blive længere i Byen. Han fremlagde da en halv Snees Specier; men han kunde jo have laant dem;" der forlangtes altsaa Caution. Ogsaa denne skaffede han fra Hr. Consul Secher, som indestod for at han i ingen Henseende skulde falde enten det Offentlige eller Lauget til Byrde;" men trods dette Beviis og Mandens ærbødige Ansøgning til Overanditeur, Borgemester og Byefoged Ræder, blev han dog strængeligen tillagt Ordre, inden næste Dags Morgen at have forladt Byen. Hans Pas blev af Byfogden givet fal gende Paategning: "Pashaveren, der ikke er Borger paa noget Sted og som hverken har Noget at ernære sig af eller vil tage Arbeide som Svend, henvises herved til sit Fødested, Flensborg." Paa hans Venners Raad, at forblive i Nærheden, indtil der kom Svar fra Amtmanden i Skanderborg, til hvem han ogsaa havde henvendt sig, opholdt han sig 2 Miil fra Horsens, da den Efterretning bragdes ham, at Amtmanden nu havde resolveret: at han var berettiget til at vinde Borgerskab i Horsens. Han drog da tilbage til Byen, menende at den hellige Grav var vel forvaret; dog, Ræder ikke alene tilbageholdt den ham af Amtmand Urne befalede Communication af Tilladelsen, men bød end- og atter Manden, ufortøvet at forlade Byen, truende ham med Arrest o. s. v. J sin Raadvildhed henvendte han sig nu til Oldermanden for det Laug i Kjøbenhavn, hvorunder han hørte; det kgl. danske Cancellies Betænkning indhentedes, og Resultatet, blev, at Ræder da omsider maatte communicere den Paagjældende: at det kunde tilstaaes ham at nedsætte sig i Horsens og indtræde i Lauget sammesteds. Nu kunde han altsaa efter saa mange Bryderier, endelig naae Maalet. Men hvad blev Følgen? Et Par Reiser til Kjøbenhavn og mangfoldige Udgifter, som disse, for os ubegribelige Øvrighedsforanstaltninger (naturlig viis til Byens Bedste) førte med sig, medtoge hans Smule Eiendom. J Februar Maaned, den for hans Profession meest ugunstige Tid, nedsatte han sig. Hvorledes skulde han vel vinde Borgernes Tillid, efterat Øvrigheden, havde været ham saa ugunstig, Man veed jo nok, hvorledes Folk under saadanne Omstændigheder dømme. Uden at kjende til Forholdene eller undersøge Sagen nærmere, var Størstedelen mod ham. Der maa dog stikke Noget under!" sagde Man, og hans faa Velyndere kunde ikke hjælpe ham til den Agtelse og Tiltroe, der var ham forskjertset ved Forviisninger og Protester. Han kom i Gjæld, og en Dag. da han kom hjem, fandt han Straa til at hvile sig paa - Retten skal jo have sin Gang. - Erstatning har han nu i 3 Aar forgiæves ventet.