Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1808-08-09
Hr. Forfatteren af det, i Følge den Hempelske Avis No. 118, hos Hofbogtrykker Christensen udkomne Brev til den Danske Bonde om en betydelig Jndtægt af Gæssenes Sommerplukning, er med mig udentvivl enig i: at Menneskene og have Pligter mod Dyrene at lagttage. Han kan altsaa ikke nægte mig Sandheden i den Paastand, at ved at bruge de Dyr Naturen synes at have underlagt Mennesket, bør tages Hensyn ikke blot til vor størst mueligste Fordel af Dyrene, men og til at Dyrene ikke misbruges det er ikke bruges paa en med vore Pligter mod disse vore Medskabninger stridende Maade. Den Gode og Kloge beregner og derfor i Dyrenes Brug altid det mer og mindre fysiske Onde, han skal tilføie dem, thi han ved, at Grumhed mod Dyrene lettelig udarter til lige Barbari mod Menneskene. Med Kaiser Vespasian at følge i livløse Tings Brug hiint Jnvenals: Lueri bönus est odor er re qvalibet, anses med Grund for nanstændigt, men end uanstændigere ja skammeligt (for ikke at sige ugudeligt) er det vist af dette Ordsprog at lade sig led i Brugen af de umælende Dyr. Disse saa uomstødelige som i Menneskelighedens baad Pligts- og Klogskabs-System grundede Sandheder synes mig alligevel ganske at være oversette i Forslaget til en betydelig Jndtægt af Gæssenes Sommerplukning. Tanken baade paa den Fortjeneste at kunne skaffe Staten en aarlig Vinding af en Tønde Guld og tredsindstyve tusinde Rigsdaler; og at kunne tilveiebringe sig selv en aarlig forøget Jndtægt af maaske et hundrede Rigsdaler, (thi som Tiendetager kan Præsten fra Aar til Aar lægge en Mængde flere Gæs til end Bonden synes saa ganske at have døvet Hjertet og Forstanden hos Forfatteren til dette Forslag, at man ved at læse det ikke kan andet end i sin Harme minde sig hint Horatses, som her staar til Overskrift paa disse Erindringer mod dette Hr. Pastor Rønnes Forslag, Før et Forslag som dette anbefaledes af nogen tænkende god Mand, men især af en Præst, en kristelig Religionslærer burde vist været godtgjort, at Gæssene ved denne Fjær plukning intet lide Hans Velærværdighed vidner vel og i sit Brev herom, selv ikke at have kændt mindste skadelige Virkning deraf for sine Gæs. Men har Hr. Pastoren ved Gæssenes Plukning kunnet fat sig i deres Sted, og følt hvad de vist maa have følt, Thi skulle Fjærkreaturet ikke ligesaavel føle Smerte ved voldeligt at afrives det Fjærene, som Mennesket føler det ved med Magt at lade sig sine Haar afrive Men at denne Fjærplukning ikke uden med Vold og Magt altsaa for Gaasen føleligt Onde kan ske, derfor synes mig taler at selv naar Fiær plukkes af døde Gæs kan det ofte ikke ske uden med Magt, saaat stundum endog Kødet følger med. Det er og bekjændt, at Fuglenes Fjær ere meget stærkt indhæftede i Kjødet og Vingerne, da Posen eller Spo len sidder stærk fast i en Hudpose som et Futteral der har mangfoldige Nyever, og desuden har de stærke Svingfjære, der itte gaae ind i Vingebenet men i den over Vingebenet straaliggende Hudbose, en stærk befæstelse ved nogle Baand eller Sløiser, som sidde i Hudposen. Jkke er det derfor heller muligt med Rode at oprykke Fuglenes Fiær, uden mer eller mindre at røre Nerverne, og sønderrive deres Trevlevær hvorved nødvendig Dyret maae tilføies Smerte. Smerten tør maatte være mindst paa den Tid slæssene fælde og Fjærene ere løse. Men alle Fjærene løsnes ikke paa en Gang og i Almindelighed fælder gjærkreatiet, faa som Rypperne undrage, kun en Gang om Aaret. At forudsætte den lempelige Omgang, der maaskee noget kunne vel ikke forebygge men dog lindre de Smerter, levende Gæs maae føl ved denne Fjærplukning, er formeget forudsat af hvem, der kiender Almuens almindelige Omgang med Dyrene og Tjenegefolk saa ofte paaklagede Skadesløshed og Ligegyldighed Men enhver Huusfader eller Huusmoder kan dog ikke altid selv overvære denne Fjærplukning. Forslagets Hr. Forfatter giver jeg dernæst at betænke: om den skabende Natur der klædte Gaasen med Fjær, ikke derunder har havt Hensigter, hvorimod ganske handles af Meunesket, som saaledes afklæder sine Gæs. Saadan en Fjær plukning, hvorved de arme Gæs 3 til 4 Gange om Aare skulle afklædes, maae nødvendig baade udsætte dem for Kulde og gøre dem uduelige til at flyve som til at svømme. Dette sidste er saameget betænkeligere som Vandet er til Gæssenes Trivelse et meget vigtigt Element. Man finder og derfor de største, fundeste, og stærkeste Gæs i Egne, som have overflødig Vand af Søer, Aaer eller Bække, hvori Gæsse, ne kunne efter deres Natur opholde sig. Naturerfarne Huusfærdre og Husmødre paastaa og, at de som skulle købe Gærfor at sætte paa Sti, altid bør sørge for at faae dem købte fra saadanne paa Vand, rige Egne. At Faarene klippes vil ingen anføre til Forsvar for denne Gaaseplukning som er ganske forskjellig fra Faareklipningen. Thi skønt vel Dyrenes Haar som Fuglenes Fjær gro paa Planternes Maade, der er befæstes ved Rødder saa har dog den Deel som staa uden for Legemet ingen Nerver, og kan altsaa afklippes uden at tilføie Dyret Smerte. Faaret føler derfor ikke at det afilippes sin Uld. En anden Sag tør det være hvorvidt Mennesket, ved at betage det den Klædning, Naturen skiænkede det, og uden at erstatte med konstig Omhu dets Savn i andre Maader, krænker sin Pligt mod Dyret. Thi vist at og fra denne Synspunkt er den Handling at blotte en levende Fugls Legeme fra Fiær, intet mindre end ligegyldig. Jngenlunde kan jeg altsaa underskrive det Ønske, Anmelderen af dette Forslag til Gæssenes Fjærplukning giør, at hvo der havde Evne ville kjøbe et Antal Exemplarer af Hr. Pastor Rønnes Brev herom til fri Uddeeling mellem Landal, muen. Derimod ønsker jeg inderlig: at Naturkyndige eller Dyrelægger lydeligen ville vise, hvad de arme Gæs maae lide ved denne Behandling, og at da hver en Præst ligesaa lydeligen ville for Almuen tale mod denne barbariske Brug, Ja jeg troer endog, at om dette Barbari alligevel skulle hin og der faa almindelig Jndpas, ville det være Politiets Pligat lægge sig derimellem. Thi et klogt Politi maae kunne forudse Følgerne af Dyrenes Mishandlig. Odense d. 4 August 1808. Gustav Ludvig Vaden.