Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-03-07
Med Fodposten har Udgiveren modtaget efterfølgende Skrivelse, som han, i Betragtning af dens morsomme Jndhold, ikke har troet at burde negte en Plads i Skilderiet. P. M. Jeg kan ikke beskrive Dem, Hr. Udgiver, hval jeg har fornøiet mig over det sidste Numer af Penia, hvori Alteret paa Maskeraden og de Vers, der vare anbragte derpaa, efter Fortjeneste, revse des. Jeg maa reent ud sige Dem, det var en snavs Jdee, og jeg har længe ventet, at nogen skulde tage ret alvorlig fat paa den, der gav Anledning dertil. Herre Gud, er det da billigt, at man overalt, hvor man gaaer og staaer paa Gader, Spadsereveie, Klubber, Maskerader, skal plages af Tiggerie og Tigger-Jndbydelser. Desuden er der jo Anordninger og Straf for, at man ikke skal give nogen Betler noget, ikke engang en Halvskilling til en halv Skofte Betaler min Mand ikke hele 12 Mark om Aaret til Fattigvæsenet, Har dette Væsen ikke Jndkomster nok og kan den Fattige ikke baade faae Varme, Suppe, ja endog Halmmadratser, naar han henvender sig til Vedkommende, Rigtig nok indvende samme, at den, der lægger sig med en sulten Mave paa en Halmmadrats, ogsaa lægger sig hungrig paa Straa for Madrats man sætte for, Madrats man sætte bag - Halm bliver Halm, det er en afgjort Sag."Man kan ogsaa sige, at Supper 4 leRumford eller Beengeleer, som en daglig Ret, just ikke smager saa godt som Kraftsuppe, Kjød boller og Fricadeller. Men naar den Fattige har Halm at ligge paa og saa megen Føde at Livet netop kan hænge sammen hos ham, saa skal og maa og bør han være fornøiet. Derfor er han fattig, derfor er han en Tigger, derfor burde han, naar han vil leve bedre, gjøre sig Umage for at blive riig, og dertil er der Leilighed nok i vore Dage. Skulde vi Andre føde alle Tiggere, det er at sige Folk, som ikke give arbeide, saa maatte vi jo selv omsider blive til Betlere. Jeg er saa blødhjertet og medlidende som nogen. Mine Øine staae i Vand, naar jeg seer Hussiterne eller Menneskehed og Anger eller Rolf Blaaskjæg, og mit Hjerte smelter som Vox, naar jeg læser ædle Handlinger. Men Barmhiertighed mod Tiggerpak og Døgenikter og dovent Kram, der ikke giver arbeide, kan jeg ikke udstaae for min Død. Jeg har derfor aldrig i mit Liv givet 8 s. bort til Betlere. Der løber nok paa Døren hos mig; men ingen faaer en Halvskilling af mig; jeg affærdiger dem altid med den Beskeed: "J kan gaae til Fattigvæsenet, som min Mand betaler Penge nok til Naar de endda ikke ville gaae, truer jeg dem med at sende Bud efter Fattigforstanderen, og saa tager Pokkeren ved dem. Man kan just heller ikke klage over, at der vrimler fuldt saa mange Tiggere omkring i Gaderne nu som i gamle Dage. Vel seer man engang imellem en Tiggerkjelling med eet Barn paa Armen og et andet i Haanden, og det har ofte ordentlig gjort mig ondt for de stakkels uskyldige Unger, der maa lide saa meget for deres dovne Moders Skyld, men saa tænkde jeg igjen saadan Tiggerbagasie er vant til Ondt og føler det ikke som andre Mennesker. - Men at man paa Maskerader, hvor Folk møde, for at fornøie sig, og gjøre Løier, og danse og leve sorgløs, skal plages af Tigger-Altare og Tigger Vers, det er uforsvarligt. Jeg kan ikke sige Dem hvad jeg ærgrede mig paa det sidste Bal over det dumme Velgjørenheds Alter. Det var ret noget flant noget, og jeg gjorde ogsaa alt mit, forat fraraade alle mine Veninder at offre noget paa det. At man ved Jndgangen til Kirker kan have Fattigblokke og at man under Gudstjenesten kan gaae omkring med en Tavle, som man kan kaste en Fiirskilling i, det lader jeg passere, men paa en Maskerade. – Paa en Maskerade, O, jeg kunde kradse Øinene ud paa det Dummerhoved, der har udklækket denne Jdee. Men jeg fik da endelig ogsaa lidt Satisfaction for min Ærgrelse; til min Glæde fandt jeg, at der i det Hele kun var offret lumpne 105 Rdlr., og deriblandt en Tyve og en To Rigsdalersseddel, saa man kan antage, at Jdeen, som billigt, har mishaget de Fleste. Jmidlertid maa De dog selv tilstaae, at det er ubilligt af Vedkommende, saaledes at give Anledning til offentlig Forargelse. Naar man har anvendt en Snees Rigsdaler paa en Halvnats Fornøielse, saa vil man jo dog gjerne nyde den i Ro; og det er jo dog høist ubehageligt, at forstyrres deri paa saa lumpen en Maade. Min Ærgrelse varede, Himlen skee Tak, kun kort, for Klokken var neppe ti, førend Vedkommende udøvede den Velgjørenhed, at slænge VelgjørenhedsAlteret hen i en Krog, som andet gammelt Skumpelskud, og man kunde nu dandse og valte og hoppe og springe og gjøre Løier igjen, uden strax at støde med Foden paa Armods Søn, Brandlidte, og hungrige Smaa, som lægge sig paa Straa Jeg kan heller ikke troe, at saadan en Nød kan være til i Kjøbenhavn, for hvor jeg kommer finder jeg tvertimod nu langt større Velstand, og Overflødighed end førend Krigen, og jeg tør paastaae, at den har gjort mangen en Mand til Mand. Man tracterer og harsellerer langt mere end før. Nu, da et Glas Punsch koster 20 s. og en Kop Chocolade 16 s., have Conditeerne langt mere Søgning end før, da begge Deel kun kostede halv saa meget. For kunde jeg kjøbe en Billet til Maskeraden for 9 Mk.; denne Gang maatte jeg saa mæn betale en Sjouer 15 Mk. For behøvede jeg kun 4 Alen Cassimir til en Frakke, nu gaaer der næsten ligesaa meget til Kraven allene. Er ikke alt dette et stort Beviis paa Velstand, Selvkloge Folk spørge vel, hvor er da al den Rigdom og Velstand kommet fra Men det er ikke min Sag. Nok er det, al den Klynken og Klagen man idelig hører paa Prent, er ugrundet. Her er ingen Nød, og selv de saakaldte Brand- og Skadelidte have ikke lidt nogen Skade, det tør jeg reent ud sige. Vel seer jeg af Deres sidste Skilderie, at over 2,600 Familier og enkelte Personer have for den nedsatte Understøttelses-Commission legitimeret sig som Brand- og Skadelidte, og en stor Deel af disse som aldeles ødelagte ved Bombardementet, men hvad er det velegsaa for Folk, Sikkerlig dovne Krabater, der ikke engang gide arbeide med Hovedet og mindre med Hænderne. J Tider som de nærværende, siger min Mand, behøver man kun at bruge Hovedet lidt, for at kunne leve brillant og blive til en Mand. Der gives saa mange Maader, saa mange Veie at komme frem paa, naar man kun vil. Han paastaaer endog, at han aldrig var bleven til hvad han nu er, dersom vi havde beholdt Fred. Han mener, at det kun er Forholdet, som har forandret sig og forblinder Folk, thi der gives nu saa mange, der eie hele og halve Tønder Guld, at den, som kun eier 5000 Rdlr. passerer for en reen Prakker. Men, Herre Gud, fordi alle ikke kunne være lige rige, er det jo heller ikke sagt, at Nøden just er saa forskrækkelig stor, og om den end var det, burde man dog ikke vist os den i Transparenter paa Maskerade, hvor man netop kommer, for hverken at sees, eller see noget i sin rigtige Skikkelse. Deres affectionerede Fru Snip.