Viborger Samler, 1844-10-29
De Arvefølgen i Danmark, Slesvig og Holsteen vedkommende Documenter og Haandskrifter, hvis Opledelse, Sammenholden og Udarbeidelse er overdraget Dr. Osvald, hvem Baron Dirckink=Holmfeldt derved skal have været behjælpelig, skulle, som man nu erfarer, ei alene befordres i Trykken til Afbenyttelse ved de indledede udjævnende Forhandlinger i de høiere Regioner; men ville ogsaa blive tilgængelige for Folket. Efter Forlydende skal Arvefølgen i Kongeriget og Hertugdømmerne ved forskjellige hemmelige Tractater og Omstændigheder have erholdt en ligeordnet Retning, hvorved enhver Adskillelse af disse Lande vil forebygges. (Jtzeh. Ugebl.) Jo mere Arbeiderne paa det Thorvaldsenske Musæum rykke frem, desto mere viser sig Bygmesterens, Bygnings inspecteur Bindesbøll store Talent og Flid, og man maa erkjende, at Musæet ikke alene bliver et værdigt Gjemmested for den forevigede Kunstner herlige Værker, men ogsaa en Prydelse for Hovedstaden, der vil skaffe sin Bygmester europæisk Berømmelse. Gaarden er nu aldeles færdig og yder et i Sandhed magisk og imposant Skue. Paa begge Sider er i Murene anbragt et romersk Væddeløb af indlagt Cement; imellem dets Afdelinger snoe sig ligeledes af indlagt Cement, Palme- og Laurbærtræer, og de tvende hver paa sin Side af Christussalen store indlagte Palmetræer synes at udbrede Kjøling og Fred over Thorvaldsens Grav, hvis ultramarinmalede Hvælving findes midt i Gaarden. Her skulle Kunstnerens jordiske Levninger nedsænkes den 15de November paa hans Fødselsdag, og Graven skal kun smykkes med friske Roser, som han elskede saameget. Naar man kommer fra Hovedindgangen og naar Luften er klar og blaa, ligner Gaarden den smukkeste Høisal, som Phantasien kan skabe. Decorationerne af de fleste Lofter i Cellerne ere nu ogsaa færdige. De ere alle udførte al fresco i pompejiansk Smag af de dygtigste Kunstnere, der synes at kappes om at bringe den store Billedhugger en værdig Tribut. Ogsaa Corridoren, er fordetmeste fuldendt; dens hvælvede Loft er malet ultramarin med forgyldte Stjerner, afdeelte ved Guirlander af Ax og andre Ornamenter. – Skjøndt Bygningen saaledes allerede er vidt fremmet, saa menes den dog ikke at ville blive færdig før i Efteraaret 1846. (Ah. Av.) Da det netop for høitstaaende Personer selv er af stor Vigtighed, at de ikke af Øientjenere føres bag Lyset og bibringes falske Forestillinger om Folkestemningen, saa troer Fædrelandet at burde bringe følgende Factum til Omtale: En Aften, efterat Deres Majestæter Kongen og Dronningen vare vendte tilbage fra deres Reise til Sorgenfri Slot, havde velvillige Aander formaaet omtrent 30 Personer fra Kjøbenhavn, af den Slags, der ere mindste competente til at repræsentere Folket og optræde ved saadan Leilighed, til at begive sig til Lyngby, hvor man leverede dem 8 Fakler fra de kongelige Stalde. Med disse tændte og ledsagede af de tilstrømmende Nysgierrige fra Egnen, begave de sig til Terrassen foran Slottet, hvor de, efter ved en Deputation at have meldt sig hos Deres Majestæter, som nogle af Kjøbenhavns bedste Borgere og gode Christne", afsang en Sang, forfattet af en Hr. H. Jørgensen, i hvilken de benævne sig "Dit Folk. Efter at Deres Majestæter havde takket, bleve Fakkelbærerne og Sangerne rigeligen tracterede i Staldmesterens Værelser. Vi troe, at "Berlingske Tidende, der ellers er saa begjærlig efter at strøe Virak, har havt god Grund til at fortie denne Begivenhed.