Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-01-01
Da trende Snese gamle Ægtekoner Os speiltro vise den halvmodne Mø, Da stundom sølverlokkede Matroner Fremstille Leflerollen tres curieur. O. Norner, være evig, evig takket J lod mig fødes i en herlig Tid, Vel er min Glands, som hele Livet, stakket, Men himmelsk Lønnen for min Konstner=Jd! Erindringer i Henseende til det oprettede Prædikeseminarium. (Slutning; see No. 104 forr. Aarg.) 2) At det mindre Nødvendige tilsidesattes for det mere Nødvendige. Til det mindre Nødvendige regner jeg a) Kirkehistorie. Jeg mener her ikke al, men kun en for vidt drevet kirkehistorisk Kundskab, da det kunde være godt og nødvendigt, at kiende den fornemmelig i de første Tider, hvortil Adskilligt i det nye Testamente kunde have Hensyn, og derved desto tydeligere forstaaes. Og saa kunde det være godt og nødvendigt for en etheologisk Embedsmand, i Særdeleshed i Henseen4de til fin Videnskab, at kunne have nogen historisk Kundskab. b) Dogmehistorie vilde jeg have reen afskaffet. At have den inde røber rigtig nok nogen Lærdom, men hvad sand Nytte og Gavn foranlediger den vel Præsten i hans Embedsførelse? At en Dogmehistorie er til, er ypperligt, naar Præsten kan have Stunder til at læse den, og giøre sig bekiendt med dens videre Omfang. Men til at være en mødvendig Læregienstand for sig selv synes mig alt for langt borte. Den ligger desuden i Kirkehistorien. Overalt det gælder om, at Præsten veed de sande Dogmata, og kiender deres: Beskaffenhed, som ligger i det nye Testamente og hans Fornuft. Dogmernes Skjebne efter hver Grillenfængers Hoved synes mig maa være ham saare ligegyldig. c) Exegetik synes mig god og nødvendig. Dog skulde man her et gaae for vidt, At der forlanges, at en Attestandus skal kum, exegesere det hele nye Testamente, undtagen Apocalyps, er efter mine Tanker alt for meget, paa andets Bekostning, som er mere nødvendigt. Der fordres jo dog aldrig af en Præst, at han øiebliklig, uden al Forberedelse skal kunne prædike over hver ham forelagt Text. Tilstaaes ham overalt Tid til at studere, ansees Prædikener et tempore ikkun for maadeligt Gods. Saa synes Enhver at erkiende, at Prædikanten behøver Tid og Eftertanke til at sætte sig ind i sin Text og Skribenstens Aand, Tid til at overveje Sammenhængen, Anledningen, Hensigten med Texten, og det deri befalede, Forbudne, Anpriste &c. En Bog af det gamle Testamente, og een af det nye, eller en Evangelist og en Epistel burde Exegesis i det højeste fordres over til Attestatser, og Nr just det, og intet andet, end det Professorerne havde giennemgaaet paa deres Collegier. Herved kunde de rigtige Fortolknings=Regler læres, kiendes, iagttages, anvendes; Studenten selv vænnes til at tænke og randsage, saa grundig Kiendskab til hver forelagt Text kunde finde Sted, hvilket jeg neppe troer at blive Tilfældet, naar Studenten paa egen Haand skal have inde Exegesis over det hele nye Testamente, altsaa cursorisk maa binde sig til en Forfatter, sværge in verba Magistri, og siden uden videre have denne Autor til sin Gud, eller ufravigelige Rettesnor uden videre Eftertanke d) Theologia naturalis, i det ringeste in Compendio burde, synes mig, henvises til anden Examen, tilligemed et større theologisk eller dogmatisk moralsk Christendoms Begreb. Studenten opdrages dog til at blive Statens Embedsmand, men hvor ufuldkomment er dog undertiden den Christendoms Kundskab Een og Anden faaer til sin Confirmation? For det meste gaaer de til Confirmation, medens de ere i de latinske Skoler; men her ere de i Klasse med Andre. Disse standser ikke gierne for at give hine Tid til at læse til Confirmationen. Det kommer altsaa an paa, hvad Confirmanden har lært af Christendom, førend han kom i Skolen. Feiler nu i dette, saa seer det kun daarligt ud med Christendoms Begrebet, og Præsten maa være saa god, som han vil, saa kan han ikke, uden at handle efter Retfærdighed, følgelig lade en latinsk Skolediscipel komme til Confirmation med de samme almindelige Christendoms Kundskaber, som en anden simpel Mands Søn, der i sin lave Kreds ikke kan stifte saa megen Skade eller Gavn. Og lad end Discipelen have et opvakt Hoved, saa han synes ligesom at sluge Alt, hvad han hører og læser, saa har min Erfaring lært mig, at hos disse raae, men gode Hoveder, glemmes Alt ligesaa hurtig, som det er lært. Men lad nu disse blive Embedsmænd med ingen eller faa Christendoms Kundskaber, hvor raae, barbariske, egennyttige, lastefulde Mennesker maa de ikke blive, endogsaa da, naar de i deres Stilling har faaet nogen udvortes Glasur eller Politur overtrukket deres indvortes Sorthed. Dersom en Saadan tør uden Undseelse yttre om nogen Embedspligt: "ja det har man kun Uleilighed af, og faaer Jntet for, saa Gud naade Staten med Disses Pligtopfyldelse. Og dersom Pligtopfyldelse staaer tilbage hos Embedsmanden, hvad er, hvad kan da være Grunden? Jkkun Mangel paa Religion. Jeg troer derfor, at det vilde være sandt Gavn, ja saare nødvendigt, om Studenten til philologisk Prøve, hvortil haves mest Tid og synes den letteste at tage, ogsaa skulde have et halvt Aars Cursus af theologisk Kundskab, som en theologisk Profeffor skulde holde og Studenten examineres i, ligesom Professor Brorson nu læser et sligt Cursus for de Militaire, dog med mere egentlig Christendom. Men der skulde da være mere Harmonie, end ofte pleier være. J min Tid læsde man i Skolerne til Confirmation, Pontoppidans Forklaring, til Academiet: Voldikes Positioner, og til Attestats, hver Professors Collegium. Heri var nu ikke synderlig Harmonie, skiønt det Alt var Et og burde være Et. Jeg troer, det er det en rigtige: at den samme Christendomsbog, hvori baade Dogmatik og Moral, som blev læst til Confirmationen, skulde og læses til 1ste Examen, til philologisk Prøve, og til Attestats, ikkun med den Forskjell, at til 1ste og 2den Examen skulde den være noget vidtløftigere og paa Dansk, og til Attestatsen, foruden at være endnu vidtløftigere, skulde den tillige være paa Latin. Herved anmærkes og at til enhver Embedsexamen, som skulde holdes paa Latin, skulde unægtelig Collegierne eller Forelæsningerne ogsaa være paa Latin. Hver Videnskab har sin egen Terminologie, men hvorledes skal Studenten lære den, naar han ei hører den? Naar Studenten ei vænnes til Latinen, som han dog skal bruge, hvor fremmed maa samme Sprog ikke blive ham, og hvilken Byrde paalægges ikke Studenten, selv at lære Terminologien, selv vænne sig til Latinen, og oversætte de danske Collegier, paa Latin, eller have saadan Færdighed i Latinen ex tempore, at kunde tale det paa Latin, som han har hørt eller læst paa Dansk, De første Dage jeg hørde det latinske Collegium, var det mig rig tig nok noget fremmed, men strax blev det mig ligesaa forstaaeligt, som Modersmaalet, og, naar man saa paa Examinatorier spurgdes og svarede paa Latin, vænnedes man uformærkt til, uden Vanskelighed at udtrykke sig tilbørlig. J min Tid vidste Man aldeles intet af de nu nødvendige Manuducteurer. En laande af den Anden de skrevne Collegia, skrev dem ud med allehaande Abbreviationer, og vi følde aldeles ingen Trang til Manuducteurer. Aarsagen til disses nu trængende Nødvendighed, troer jeg for største Delen liggende i de danske Collegier, e) Apologetik er nødvendig, men jeg troer, at der kunde spares megen Tid, og at det var lettere for Studenten, naar strax neden under Sætningen og dens Beviser anførdes Modstandernes Jndvendinger, deres Grunde og sammes Giendrivelse. 3) J Stedet for Foranførte i No. 2 burde noget andet indføres. Candidater blive Præster, saa aldeles fremmede i Meget, som angaaer deres Embede, at de ikke engang ofte har Kundskab om de Bøger, som heri oplyser dem, og Anviisning at finde hos verdslige Embedsmænd angaaende Lovens anden Bog, har jeg ikke kundet rose mig af. Jeg anseer derfor et Collegium som til Opmuntring at være fornøden, men holdet af en theologisk Professor, eller Præst, som havde været Præst paa Landet, over den anden Bog i Loven, Ritnalet, og Pastoral=Theologien, der kunde hindre Præsten med den gode Villie, og Hierte at være paa farende eller uforsigtig, vise han først, at en Præsts Embede er at oplyse, lære, opmuntre, advare, trøste, forbedre, men ei offentlige personlige Bebreidelser og Jrettesættelser; ei Anmeldelser og Angivelser, og om hans Embede skulde giøre saadant til Pligt, han da vel seer til, at paalidelige Vidner eller tilstrækkelige Beviser ikke mangle, uden hvilket han med sin bedste Villie og egen fuldeste Overbeviisning ikkun udsætter sig selv for store Ubehageligheder. Dernæst maatte saadant Collegium give Anviisning til hans egentlige geistlige Embedsforretninger efter Ritualet og den 2den Lovens Bog, saavelsom til hans mange verdslige Embedsforretninger, ham især i senere Tider ere paalagte, samt til hans forskiellige Jndkomster og Rettigheder, hvorvidt de staae ved Magt, eller ere tilbagekaldte, især gives Anviisning til de Bøger, han har at raadspørge, saasom Hedegaards Kirke- og geistlige Ret, Fogtmans Samling af gældende Forordninger a., der angaaer Religionen og Geistligheden, nyeste Edition, Krog, &c. &c. Men alt i kiernefuld Korthed, at dette nye Tillæg ikke skulde blive en nye Byrde, ligesvær for Studenten, som det Forrige under No. 2 han var lænket i. Dette Collegium skulde holdes paa dansk, ligesom Examinationen skulde og være paa dansk. 4) Dette Seminarium, for at anvise den tilkommende Præst i Prædiken og Catechisation, er meget priseligt, men det skulde indrettes saaledes: at det hverken skulde være for vidtløftigt, eller fordre for megen Tids Anvendelse, saa Candidaten for dets Skyld skulde behøve at ligge et heelt Aar længere ved Academiet, som ikke allene synes overflødigt, men og føder af sig Fattigattester, Dispensationer, og giør, at det for det meste bliver uden Virkning. Mig synes, at saavel dette Collegium, som det under No. 3 anmeldte skulde holdes hvert Aar bestandig, men ikkun een Time hver Uge til hvert Collegium. Naar nu en Student til Attestatsen studerede i 3 Aar, saa synes det Nødvendige meget vel i et Aar at kunne foredrages. Det 2det Aar af disse 3 Aar skulde disse Collegier, besøges. Fordi det første Aar kunde Studenten behøve til at faae sine andre theologiske Collegier, afskrevne, og han i det 3die Aar kunde behøve at samle ligesom alle sine Kundskaber i Eet, ved Repetition at kunne have den i frisk Hukommelse til Examen. Det 3die Aar derimod af dette sidste Collegium skulde anvendes for Studenten til practiske Øvelser, og det saaledes: Der ere 4 theologiske Exammens Tider, nemlig hvert Qvartal, da ere der og Læseferier for Theologien. Disse Ferier, vil jeg blot ansætte hver Gang til 14 Dage. De første 3 Dage i hver Ferie skulde Prædikener holdes om Formiddagen i 2 Timer, hvori gjerne 4 Prædikener kunde afholdes, en halv Time til hver Prædiken, som for 2de Professorer udgjorde 24, og hvortil Texterne vare givne den sidste Dag i forrige Ferie. Samme Dag hver havde holdt sin Prædiken, skulde ham gives en nye Text, og nye Prædiken holdes 8 Dage derefter. De 3 sidste Dage i første Feries Uge skulde holdes catechetiske Øvelser om Eftermiddagen, og hver gives Catechisations-Pensum Aftenen tilforn. Naar hver catechiserede en halv Time, kunde og her 24 catechisere for 2de Professorer. De 3 første Dage i hver Feries anden Uge, skulde ligeledes igien prædikes, men for den anden Professor, og eensureres om Eftermiddagen, eller strax efter afholdet Prædiken, de 3 sidste Dage i hver Feries sidste Uge skulde opoffres til Catechisation, ogsaa for den anden Professor, og censureres om Aftenen eller strax efter Prøven. Saaledes vilde hver Student komme til at holde 2 Prædikener og Catechisationer i hver Ferie, det blev 8 Prædikener. Og naar nu først et Aar var læst over den geistlige Veltalenhed og saa dernæst Reglerne udøvede endog kun i 8 Prædikener under en Professors Anførsel, saa troer jeg dette paa saa fornuftige og oplyste Personer vilde have betydelig Jndflydelse, ja Jndvirkning paa hver Prædiken og Catechisation i deres hele Liv. Dersom dertil enhver theologisk Studerende, ikke allene havde Adgang til, men endog opmuntredes til at høre disse Prædikener og Catechifationer, og fik tillige at høre Professorernes venskabelige Erindringer eller Censur, saa vilde dette endnu have en dobbelt fordeelagtig Virkning. Maatte nu disse Erindringer optages saa vel, som de ere meente, skulde det være mig kiært, og endnu kiærere, om de kunde vække videre Overveielse til det gavnligste Resultat.