Den Vest-Sjællandske Avis, 1824-09-28
Hunter befandt sig i Begyndelsen ved de Kan sas Stamme, og gik med dem paa Jagt om Sommeren; men da en Stamme af fiendtlige Jndianere spærrede dem Veien, saa maatte de begive sig under de mægtige Osagers Stammes Bestyttelse, af hvilke Hunter blev antaget i Barns Sted. Med dem foretog han sig Reisen op af La Platafloden. (Denne store Flod udspringer fra de stenede Bierge, løber meget sydlig for Misseuti Floden; men falder tilsidst i den; dens District hører til det Land, over hvilket de Forenede Nordamerikanske Stater antage at deres Grændser udstrække sig). Om denne Flod siger han, at der ville hengaae mange Aar og maa skee Aarhundrede inden man kan erholde paalidelige Efterretninger om denne store Egn, den er for det meste utroelig frugtbar og uhyre Hiorde af Bøsler, Damhiorte, Etsdyr o. s. v., græsse deri. Foruden den vilde Riis, som voxer i de moradsige Grunde, seer man alle Slags Græs og Urter; de frugtbare Egne ere ligesom overgroede med Jordbær, Stikkelsbær, Brombær, Hindbær eller Viindruer, hver til sin Tid og langt større og smagfuldere end han siden for fandt dem i Haverne. – Han fortæller meget besynderligt om de Vildes Maade at føre Krig paa Da Osagerne, i hvis Selskab han var, kom til Havet, og saae det der for første Gang, saa var deres Forbauselse ganske overordentlig; de sagde nu, at deres Gamle havde Ret, naar de havde sagt til dem: at et stort Vand adskiller den store Aands Opholdssted fra deres egne forgiængelige Boeliger (ret en niv og barnlig Forestilling hos den uoplyste Menneskenatur, de Mennesker, som ere komne noget videre i Culturen, see op i den udstrakte Luft, kalde den Himmel og søge Guddommen der; det tænkende Menneske overlader sig beundrende og tilbedende til Følelsen af det Ubegribelige; hans Forstand siger ham, at Verden kunde ikke have været til, naar den store Aand ikke var til; men at dette Væsens Natur og Tilværelsesmaade er ubegribelig for ham, uden forsaavidt det har aabenbaret sig for ham i Verdens Jndretning). Denne Reise varede i 16 Maaneder og var forbunden med store Farer, hvis Skildring er meget interressant. Han advarede nogle Europæere ved sin Tilbagekomst fra ikke at blive myrdede; men maatte nu ogsaa selv flygte fra Osagerne; imidlertid bebreidede han sig dette som et Forræderie og han vilde ikke tage Flugten til Europæerne, som man havde skildret for ham som Feige, Lognere og Bedragere. Han streifede i en lang Tid ganske allene omkring i den romantiske Egn; hans eneste Selskab vare Dyrene; han morede sig imidlertid ganske godt, badede sig og havde Fornøielse af at betragte Dyrenes Forhold, f. Ex. Kampen imellem Uroxer og Damhiorte, disses Angreb paa Klapperslangerne, eller Bayernes Konst i at bygge deres Dæmninger. Han saae ogsaa hvorledes den sorte Slange snoede sig om sin dødelige Fiende Klapperslangen og qvalte den. Klapperslangen griber ikke an førend den bliver opægget, saa at man kan tage sig i Agt for den. Da Jndianerne betragte dette, som et Slags Høimodighed, saa dræbe de den sieldent og lillade den selv at tage for en Tid deres Hytte i Besiddelse; men det er falsk, at de vise den nogen religiøs Ærefrygt. J sin Eensomhed traf han paa et Selskab af Europæiske Jægere, som formaaede ham til at følge med sig ind i den cultiverede Verden, hvilken han efterhaanden fik Smag paa dog tilstaaer han, at det kostede ham megen Kamp med sig selv for at vænne sig dertil, og han erindre sig endnu med en ubeskrivelig Fornøielse de uskyldige Begivenheder i hans Ungdom. Forfatterens Levnetsbeskrivelse indtager Begyndelsen til dette Skrift; men den anden og største Deel deraf handler og Jndianerne i Almindelighed.