Berlingske Tidende, 1833-05-30
Berlin, den 24de Mai. De nyeste hertil ankomne Efterretninger om at Underhandlingerne mellem Porten og Vicekongen af Ægypten fortsættes have saavel hos os, som i Wien og Paris, opvakt Haabet om, snart at see Roligheden gjenoprettet i Orienten, Mehemed Alis Magt indskrænket til bestemte Grændser, og Levningerne af det ottomanniske Rige atter consolideret som en integrerende Deel af Statsystemmet. Man maa tilstaae, at dette Haab synes at høre til de illusoriske. De, som nære dette Haab, bevise, at de ikke have noget Begreb om den utroelige Forvirring, som finder Sted i den tyrkiske Stats financielle og administrative Forhold, og netop i dette Øjeblik synes at have naaet sit høieste Punkt. Den fuldkomneste Jndolents characteriserer den muhamedanske Population, og enhver europæisk Jndretning er en Vederstyggelighed for den; især det paa enropæisk Viis exercerede op uniformerede Militair. Hvor disse Tropper vise sig i ring Mængde, blive de bortjagede eller ihjelslagne af Almuen; saaledes have f. Ex. nyelig i Anatolien Sultanens egne Undersaattet nedsablet et Corps af 400 Mand. Jnsubordination og revolutionair Aand viser sig overalt; i Nærheden af Hovedstaden og Rumelien holdes den nogenlunde i Tømme ved de russiske Troppers Nærværelse. Saasnart disse drage bort, kan man vente de blodigste Optrin. Hvor de græske Jndvaanere ere de talrigste, ville de ufeilbarligen overfalde de tyrkiske, og hvor Tyrkerne ere de stærkeste, vil det see ilde ud for de Christne. Uden Armee - thi de Tropper, som lønnes og underholdes i Constantinopel, adsplittes næsten stedse, saasnart de ere udenfor Hovedstaden, - og uden nogen anden moralsk Kraft, som kunde give Sultanens befalinger det nødvendige Eftertryk vil det være umueligt for Sultanen, at gjenoprette sit Herredømme i sine Provindser, om det end kun var tilsyneladende J selve Constantinopel er han forhadt; uden en stærk russisk Bedækning eller en Livvagt vil det være ham meget vanskeligt, at finde endog blot personlig Sikkerhed; og med hans Døer det formodentligen ogsaa ude med det ottomanniske Rige. Man er her, ligesom i Paris, af den Formening, at det orimtalske Anliggende, vil kunne afgjøres ved diplomatiske Underhandlinger, især da Sultanen og Vicekongen af Ægypter synes, atter at nærme sig til hinanden. Men det var skeligste Spørgsmaal vil stedse blive, hvilke Midler man bor anvende, for at beskytte Sultanen i rolig Besiddelse af hans Rige, eller med andre Ord, hvad man skal gjøre, for at overholde Orden og Rolighed i Provindserne? Man vil ved denne Leilighed komme tilbage til det Spørgsmaal, som allerede er omtalet, og er ligesaa vanskeligt at afgiøre, om nemlig Sultanen kan ansees for at være personlig sikker i sin Hovedstad, uden en europæisk Garnison? Men til hvilken europæisk Nation vil man betroe Seraillets Beskyttelse? Russerne, Franskmændene, Englænderne, eller alle tre paa engang, Vanskelighederne for en Overeenskomst i denne Henseende, de mislige Omstændigheder, Ruslands store Rustninger, og de nye Fordringer, som den Franske Ambassadeur vist ikke vil undlade at gjøre; Alt dette kunde maaskee omsider knytte Knuden saa fast, at den blot kan sønderhugges med Sværdet. Cabinettet i Petersborg har høitideligen erklæret, at ville agere activt mod Mehemed Ali saalænge han vedbliver sin Rebellion mod Porten. Efter denne Erklæring kan neppe antages, at Rusland skulde tillade Sultanen, at erkjende sin forhenværende Pascha for Souverain, og for bestandig afstaae til ham alle de Syriske Provindser, Rusland er jo Besiddelse af alle de Midler, der behøves til at handle med Eftertryk i denne Sag, det er rustet til Kamp, og hindringerne maae vige for dets mægtige Villie. Dersom Lilleasien var bedre orgaaniseret og en europæisk Armee kunde gjøre sikker Regning paa allevegne at blive provianteret, saa vilde et Corps af Femten Tusinde Mand russiske Tropper være tilstrækkeligt til at fordriv Jbrahims 35,000 Arabere. Men da Marschen fra Scutari gjennem hele Lilleasien, lige til den syriske Grændse, er forhunden med mangfoldige Vanskeligheder, saa synes det raadeligt, paa samme Tid at foretage en Diversion med et andet Corps i den østlige Deel af Landet, over Erzerum, henimod Tokat og Kaisarieh. De russiske Troppers Fremrykken fra Scutari og Sydost, vilde formodentlig have det Resultat, at Jbrahim uden Sværdslag rømmede Lilleasen. Men dermed er Landet endnu ikke med Sikkerhed givet tilbage til Sultanens Herredømme. Dette vil ene og allene kunne opnaaes ved at lægge Garnisoner af Auxiliairtropper i de vigtigste Stæder. Men hvilken enropæisk Nation skal sende disse Tropper, Omstændighederne maae stedse føre til det Resultat, at Sultanen maae bede Rusland derom. England vil kun foretage sig Lidet for at hindre det, og Frankrige vil lade det blive ved store Ord.