Adresseavis for Børn, 1780-07-05
Den lille Peter fangede forleden Dag en Fugl, og kom løbende meget glad og fornøyet hjem, og raabe, i det han næsten uden Aande kom styrtende ind af Stuen med den levende Fugl i Haanden: Moder, Moder, see engang, hvad jeg har Moderen. En Fugl, min Søn, Og hvor har du faaet den Peter. Jeg fandt i Dag dens Rede i Haugehekken, og saa biede jeg til det blev Aften, og saa listede jeg mig saa sagte hen, og førend den kunde komme til at flyve bort, vips, havde jeg den fat Moderen. Hvad var der i Reden, Peter Hans Unger, søde Moder, at, saadanne, saadanne smaa bitte Fugleunger, som endnu ingen Fjedre havde Mod. Og hvad vil du da nu gjøre med den Fugl. Peter. Jeg vil sætte den i et Buur, og hænge den op i Ammestuen. Mod. Men de arme stakkels Fugleunger, Peter. O, dem vil jeg og strax hente, dem skal Fuglen føde op til mig, til de blive store. Moderen. Jeg er bange du faaer ingen Tid til at hente dem. Peter. Hvorfor ikke, hjerte Moder, Moderen. For du vil formodentlig selv blive hentet i dette Øyeblik. Peter. Hvorhen da Moderen. Hen til din Fader. Peter. Hvor er da min Fader, Mod. Fyrsten har ladet ham sætte i Fængsel; og de Soldater, som førde ham bort, sagde, at de strax vilde komme igien, for og at bringe dig og din Syster hen i samme Fængsel. Peter. Hvad skulle vi da der Mod. Der skulle J bestandig sidde indsperreti et lidet Hul, og aldrig faae Tilladelse at gaae ud Peter. O du ubarmhiertige Fyrste. (Han græder.) Mod. Ubarmhiertig, Han vil jo slet ingen Fortred gjøre eder, J skulle faae baade Mad og Drikke, kun at J skulle være indsperrete, og aldrig see mig, eders Moder, mere – (Peter græd bitterlig) – Nu, Peter, hvorledes er det – Synes dig, at det er saa fælt, at være stedse indsperret, og aldrig see mig mere 2 - (Peter kunde ikke for Børn. svare et Ord for heftig Graad.) – Fyrsten gjør ligesaadant med eders Fader og eder, som du vil gjøre med denne Fugl og dens Unger. Tør du derfor vel kalde ham ubarmhiertig, uden tillige at anklage dig selv med Peter (grædende) O jeg vil strax lade Fuglen, flyve igjen. (Han lukde Haanden op, i det han sagde dette, og Fuglen fløy glad ud igjennem Vinduet.) Mod. (som tog Peter op paa sit Skjød.) Hør Peter, denne gang har jeg til dit eget Bedste maattet sige en Usandhed for dig. Din Fader er ikke i Fængsel, og du kommer heller ikke derudi. Jeg har kun vildet lade dig føle, hvor ilde du handler, naar du tænker paa at ville indsperre de arme Dyr. Ligesaaledes som du var nu til Mode, da jeg sagde dig, at du skulde sættes i Fængsel, saaledes kan du forestille dig, at Fuglene ere og til Mode, naar man berøver dem deres Friehed. Tænk kun paa, hvor den Gamle skulde have længtes efter sin Mage, og Ungerne efter deres Moder. Og denne Fugl, som du vilde have indsperret i Buret – hvor den vilde ængstelig have flaggret om, for at komme til sin Mage og sine Unger igjen, Derpaa har du visselig ikke tænkt, ellers skulde du vist ikke have fanget denne Fugl. Er det ikke sandt, min kjere lille Peter Peter. Ney, derpaa har jeg i Sandhed ikke tænkt, Mod. Nu, saa tænk da herefter derpaa, og forglem ikke, at Dyrene ere og skabte til at glæde sig ved deres Liv, og at det er grusomt, uden Fornødenhed at ville gjøre deres korte Liv bittert for dem.