Aalborg Stiftstidende, 1837-05-06
Oppositionen gik ud paa, at Spanien slet ikke kom England noget ved, at det var et Lands egen Sag at tilkæmpe, sig en Constitution, naar det vilde have en og at liberale Jnstitutioner aldrig burde høre blandt de Artikler, som smugles ind fra Udlandet. Saaledes var det navnlig Hr. Roebucks Mening, at der ingen Grund var for England til at vise sig høimodigere mod Spanien, end imod Jrland og Canada, og at England overhovedet aldrig burde blande sig i Continental-Forholdene udenfor Anliggender, der umiddelbart berørte Handels-Jnteresser. At Oppositionens Talleren, brugte mange andre Argumenter, end disse, er naturligt, men de ville tildeels fremlyse af det ministerielle Parties Forsvarsgrunde for Qvadrupel=Alliancen og vi gaae derfor overtil at meddele de interessanteste blandt disse. Saaledes var det Ministeriets Venners Mening, at det var Grund nok for England til at bekymre sig om Spanien, at de tre østlige Magter kun altfor meget havde bekymret og endnu bekymrede sig derom. Hvis England ophævede Geheimeraadsbefalingen af 10de Juni 1835, opløste Legionen og tilbagekaldte sine Marinesoldater, hvor vilde da Glæden yttre i over et saadant Skridt, Naturligviis i Petersborg, Berlin, og Wien. Alle Fjender af liberale Jnstitutioner vilde juble, medens Smertens og Forfærdelsens Skrig vilde gjenlyde fra Cadix til San Sebastian; Alle vilde ansee sig forraadt at England; Carlisterne vilde overalt reise Hovederne iveiret og Don Carlos uhindret holde sit Indtog i Madrid. Men sømmede det sig da vel for England, at være en rolig Tilskuer ved Jnqvisitionens og Despotismens Gjenindførelse Kunde det anstaae Storbrittannien at stryge sit Flag for gien Haandfuld Bjergboere eller at anerkjende en Tyran, hvis Hænder dryppede af engelsk Blod, Meest energisk, meest overbevisende og fyndigst var iøvrigt Udenrigsministerens, Lord Palmerstons Tale. Den varede fulde 3 Timer. Naturligviis kan kun lidet af den finde Plads her, men, for at give disse Brudstykker noget mere Liv, indføre vi Ministeren talende. Efter først at hasve oplyst, hvor vanskelig den Opgave er, som Gen. Evans har paataget sig at løse, og i alle Maader forsvaret denne General, samt beklaget den grusomme, blodtørstige Maade, Krigen fores paa, som han især tilskrev den Nationalaand, som almindelig udklækkes under en despotisk Regjering, men, som han haabede, at en friere Constitution vilde kunne mildne, gik han over til at omtale Baskerne. Det er ugrundet, sagde han, at man har villet berøve dem deres Prisvilegier og at det er for disse de fægte; thi de havde grebet til Vaaben for Don Carlos og Despotiet, forinden den constitutionelle Regjering gjorde noget Angreb paa deres Privilegier. Forresten ere Baskerne nu kjede af Krigen. De udgjøre ikke nogen stor Deel af den carlistiske Hær, og de, der endnu staae i Prætendentens Tjeneste, kunne ikke forlade den, fordi hans grusomme Tropper have deres Eiendomme og Familier i deres Vold. Overhovedet forekomme Baskernes Privilegier mig kun at have Værd, saalænge det øvrige Spanien regjeres despotisk. Men hvad skulle vi vel sige om saadanne Parlamentsmedlemmers Conseqvence, der interessere sig saa varmt for Baskernes Friheder og Privilegier, medens de paa samme Tid føre Ordet, for at berøve deres egne Landsmænd, Jrlænderne, analoge Rettigheder, Al denne Følsomhed for Baskerne forekommer mig latterlig. Dette stakkels Folk er kun et Værktøi for høiere Hensigter.