Københavns Adresseavis, 1786-02-10
Her gjemmes det Dødelige af Hr. Controlleur Johan Hallensen, fød den 20 December 1714. Blev givt første gang med Jfr. Mette Marie BechmanJndtraadde i Egteskab anden gang med Jomfru Cathrine Maria Sørensen, af hvilke Egteskaber han har efterladt sig 7 Børn, der med efterlevende Enke alle begræde Tabet. af en kierlig Mand og god Fader, da han den 25 Januarii 1786 forlod Verden og indgii Evigheden i en Alder af 71 Aar og 2 Maaneder. Som Borger og Handelmand, som Kirkeværger, samt sidste anfortroede Post, viiste han sig den samme utrættede vindskibelige og vittige Mand, der i alle Livets og Lykkens Omvexlinger stedse var æret og elsket af Familie og Venner, ja enhver, som kiendte ham og for sin behagelige Omgang, Redelighed og Godgiørenhed, endog offentlige Planer og Anlæg her i Staden vil tale til hans fortiente Roes, og staae til Afmindelse om hans Virksomhed og Jndsigter. Jo, Sallige! Dine Handlinger, Din Vandel og retskafne Tænkemaade skal være os Efterblevne i hellig Erindring, og Følelsen af vort Savn ved Din Bortgang ikkun lindres ved den Tanke: at Du nedlagde Dine graae Haar i Fred, og gik derhen, hvor Dine Gierninger følger Dig, og Din Løn hier Dig. J Anledning af Charlotte Nikoline Lawæts Dødsfald, den 31 Januarii 1786 i Begyndelsen af sit 5te Aar. nu viisned det og falder, See Blomstret stod, stod smukt Udspiret var det knap, og i sin første Alder, Med Flid opelsket, dog en Storm det fælder let; Naturens Herre, hvo tør laste ham for det? Vel tungt er første Hug i yndig Blomsterhave, de Større staaer; hiint var en stakket Gave; Dog Trøst, Til Skygge voxe de, de glæde Planteren; Kans nu afblomstred hiint, dets Foraar sees igien. Saa stod, saa voxte op, saa faldt Du, elskte Pige! Trods Ungdom, trods al Flid, Din Skiebne blev at vige, Din Skaber elskte Dig, Du Verden Afsked bød, Uskyldig Kierlighed Din sidste Stemme løde Du var Forældres Lyst, ey mindre Venners Glæde, J unge skyldfrie Bryst tog Venlighed sit Sæde, vort Haab - vi veed Du lagdes ned Vi savne Dig; Kun for at spire ud til større Herlighed. Ved Mad. Perischons Død. i Helsingøer den 28 Januarii 1786. Besielet af Gudsfrygt, af Tillid til Altader; Af Ømhed, Kierlighed for Fader, Datter, Mand, Af stræbsom Huslighed, som intet efterlader Af alt, som fælles Gavn og Vel befordre kan; Af sand Taalmodighed et dagligt Kors at bære, Af Høflighed mod hver, ja af Beskedenhed. Endog mod dem, som vil kun true og vanære; For Venskab og besieldt af sand Oprigtighed. Er dette Stemplet paa den retskafne Kone, Saa var vor Salige vist det unægtelig, Det er ey Hykleri, hun var en ægte Kryne, For Manden, ja for ham og fleer umistelig, hun meer end Kone var, hun var som Mand tillige, Bestyrede alting, var et og alt i alt. Kun faa er til, som hun, kun faa var hendes Lige, Siig hver Bekiender selv, er det for meget talt? er det vel under da, at hendes Død den saarer Familien og dem, som hendes Venner var A den fremlokker Sorg med Glæde blandet Taarer, Ta hendes Selskab de saa hastig mistet har. Dog Glæde meer end Sorg, nu blev hun jo fritagen Fra Sygdom, Kors og Sorg, fra Livs Bekymringer, En Skræk og Ondskab, som har ofte hende plaget, Og nyder nu i Roe hint Livs Velsignelser. Ja Sallige! Du stred, og naadig var Alfader, Du kæmpede og vandt ved selv Almagtens Bud, Og nyder Salighed blant hine Myriader, Hvo du nedknæler og lovsynger evig Gud. Af Vennerne.