Aalborg Stiftstidende, 1837-12-30
Om Kystfarten paa Jyllands Vestkyst. Oftere hører man klage over de Vanskeligheder, og Farer, hvorfor Kystfarten paa Vestkysten er udsat, fremfor den i Østersøen og Kattegat. Disse Klager, grundes paa, at Kystfarerne formeentligen oftere forulykkes her, og at en Seilads af samme Længde almindeligviis tager længere Tid her end i hine Fa vande. Hyppigen hørte man især disse Klager gjentage ved de flere Ulykker, der rammede Ribes Handel i forrige Efteraar, idet tvende Skibe fra Hamborg totalt forliste, to eller tre lede Havari og nogle nødtes at tilbringe det meste af Vinteren i Altona. Det er altsaa en Sag, der fortjener at bringes paa Bane, navnligen i et Blad, der er bestemt for Vestkystens Anliggender. Skjøndt derfor Redact. maa bekjende sig aldeles ukyndig i Seiladsen og hvad dertil hører, tillader han sig dog følgende bemærkninger og Aarsagerne til hine Vanskeligheder, i det Haab, at Kyndigere nærmere ville drøfte disse og bringe Midler i Forslag til at afhjælpe eller formindske det Onde. Den første og vigtigste Aarsag til Seiladsens, større Farlighed maa naturligviis søges i Kystens naaturlige Beskaffenhed. Medens nemlig Østkysten overalt er gjennemskaaret af Fjorde, som næsten alle danne meere eller mindre brugbare naturlige Havne, savner Jyllands Vestkyst overalt denne Velsignelse. Fjor denne, som her findes, ere af det Slags, som Geographerne efter de preussiske kalde, Haff, de ere ved lange smale Sandstrimler skilte fra Havet, have meget snævre tildeels bugtede Jndløb, som enten ere aldeles useilbare, eller dog kun tilgængelige for flad Fartøier, ofte aldeles tilstoppes af Havsandet, og ere idelige Forandringer underkastede. Dernæst er Kysten her, hvad ei heller er Tilfældet paa Østsiden omgivet af Sandbanker, der gaae langt ud i Havet; paa flere Steder løbe Revene, f. Ex. Refshorn, som i bekjendt, flere Mile ud. Mellem Øerne Fans, Mans, Rom, Sylt og Fastlandet er saa lavt, at Havbunden ved Ebben for en stor Deel ligger synlig, og man nogle Steder kan kjøre, ja endog gaae over til Øerne. Mellem disse Grunde sno sig nogle saakaldte Dyb, som dog kun ere seilbare for ikke dybtgaaende Fartøier, og selv for disse neppe nok ved Lavvande, foraarsaget ved Ebbe og Østenvind. Særdeles Vanskelighed frembyde Jndløbene til Kjøbstæderne, som derfor ogsaa, skjøndt de eneste for et vidtløftigt District, kun ere af faare liden Rang som Handelspladse. Saaledes kunne Skibe fra Ringkjøbing i hele Maaneder forhindres Udseilingen af Nymindegab; ogsaa her ved Ribe kan Lavvande i længere Tid forbyde al Ind- og Udseiling, endogsaa for de mindste Skibe, jo for Baade. Til de naturlige Hindringer kan ogsaa regnes den flade, lidet bebyggede Kyst, som kun frembyder faa Landkjendinger, og den jevnlige Taage her falder paa Kysten. Men ligesom Naturen saaledes i denne som i flere Henseender noget stedmoderligen har behandlet vor Kyst, saa har eiheller Menneskehænder gjort Noget for nogenlunde at erstatte, hvad hiin har negtet; men ogsaa Kunsten har kun virket for den begunstigede Østkyst. Der har den ikke alene benyttet de af Naturen givne Fordele, men ogsaa bortryddet Hindringer, denne havde lagt, og skabt Havne, hvor for ingen var, f. Ex. ved Veile og Haderslev. Men paa hele Vestkysten er ikke et eneste Havneanlæg, selv ikke hvor Naturen nogenlunde har anviist Stedet dertil, som ved Hjerting, der tilligemed Fans er den bedste og, saa at sige, den eneste taalelige Lade= og Lodse plads paa hele Kysten, og dog er det kun en aaben Rhed, og, skal Skibene overvintre der, trække Hjertingerne dem op paa Stranden, ligesom Grækerne gjorde ved deres i den trojanske Krig. - J de østre Farvande ere mange Fyr, som nylig ere blevne forøgede, tildeels efter Stændernes Forslag. Paa Vestkysten har ingen tænkt, skjøndt der langs denne farlige Kyst fra Helgoland til Skagen ikke er et eneste Fyr. Vistnok vilde Anlæggelsen af saadanne frembyde store Vanskeligheder, dog vel neppe større end dem der andensteds ere overvundne. Hvorvidt det lader sig udføre, som i et andet Blad er foreslaaet, at henlægge et Fyrskib ved Refs=Horn, vil Forfatteren ikke afgjøre. Men vist er det, at dette Sted, fremfor andre, trænger til et saadant Varskov. Ogsaa over Mangel paa Lodser hører man oftere klage, skjøndt disse synes her dobbelt nødvendige, formedelst de vanskelige Jndløb mellem Grundene, som dertil jevnlig forandres ved de hyppige Storme af den fra Havet opkastede Sand. At Skibsfarten her skulde staae paa et lavere Standpunct end paa Østsiden, eller Skibsførerne i det Hele være af mindre Kyndighed, kunne vi ikke indrømme. Det gaaer vel der, som her, og allevegne og i alle Fag, at der gives baade fortrinlige og maadelige. At de fra smaa Drenge af idelig flakke paa Søen, maa give dem Erfarenhed og Udholdenhed. Men Kystens Beskaffenhed giør, at kun fladt byggede Fartøier kunne bruges, og disse seile almindeligen hverken saa hurtigt eller saa sikkert, som de skarpt byggede, der bruges i Østersøen. En grundet Anke, som ofte gjøres, kan Forf. dog ikke lade uberørt, det er mod Fartøiernes altfor svage bemanding. Saaledes bestaaer denne hos Hamborgfarerne ofte kun af Skipperen og en Dreng, for hvilke det synes vanskeligt, ja umuligt at regjere Skibet under vedholdende ondt Veir. Ei heller kunne vi lade upaatalt de overordentlige Omkostninger, der nogle Steder paalægges Skibe, der tye dertil som Nødhavn. Saaledes maatte Skipperen for et Fartøi paa 6 Commerce=Læster i Wyck paa Fohr udstede et Bodmeri=Brev paa over 60 Rd. H. C. (altsaa omtrent 100 Rbd.) som Havne=Afgift og Omkostninger, fordi han havde ligget der for Storm i nogle Dage, uden at have foretaget mindste Reparation, eller engang at have losset det mindste af Ladningen. Vel blev denne overordentlige Fordring siden en Deel nedsat, men var dog altid betydelig nok til at bevæge en fattig Skipper til heller at gaae den truende, men uvisse, Fare imøde, end søgen saa kostbar Hielp. (Histestatist. Maanedstidende for Ribe Stift.)