Københavns Adresseavis, 1766-08-19
Over Aftensangs Texten: Deut. 28, v. 12. Og det skal skee, om du aldeles hører i : og alle disse Velsignelser skal komme over dige fordi du haver hørt paa Herrens din Guds Røst. Kierteminde, Hr. Winther. Indgang: Sal. 4, 1. Saa lang en Tid Arvingen endnu er et Barn, er der ingen Forskiel imellem ham og en Tiener; dog han er en Herre over alt Godset. Apostelen forestiller under denne naturlige Lignelse (thi han taler ofte i sine Breve Menneskelig viis, for at lempe sig efter sine Tilhøreres Begreb) 1) Saavel deres Tilstand, som levede under den gamle Pagt, som deres Behandling, der af Loven, der er den rette Tugtemester i at vise den aandelige Trældom og smertelig giøre Syndens i sig selv ulægelige Saar, lader sig under dens Tugt ret behandle : føre til Christum. Gal. 3,24 fr. Cap. 4,2. Nemlig at den er en Barnlig. Hine vare unge Børn ikke alleneste formedelst den Moralske, men i Besynderlighed under den Ceremonialske Lovs Byrde, der var dem paalagt, at de ikke skulle tage andet Lege=Tøy i Hænderne, eller falde af fra den sande Gudsdyrkelse. Dis see derimod ere Børn i Henseende til Begyndelsen af at gaae ind i den af Gud forelagte Salliggiørelsens Orden. Men her vises. At deres Tilstand, endog under Guds Færle, er god og herlig. De ere ikke allene Arvinger efter Forsættelsen, naar de bliver ved i den sande Gudsfrygt, men endog Herrerover alt Godset: (Lad være ikke in proximo dog in remoto) Gas holdt Jøderne i Ave som Børn indtil Tidens Fylde, men bleve i Hensigt til Troen paa Messiam salige. Act. 15, 11. Og det er hans vise Oeconomie med de Børn, som kommer til Sandhedens Kundskab, at han smerter dem lidet med Lovens Færke, førend han lader dem smage Evangelii føde Ting, men bliver dog Eiere (ligesom de allerede ere det) af dets uskatteerlige gode Ting. Her maae altsaa være en Arvedeel udlovet til Guds Børn, og et gode, som han har udtestamenteret til dem. Ach! ja! Ere vi Børne: blive vi Børn først og siden forblive i den rette barnlige Tilstand, ere vi og Arvinger, det er Guds Arvinger. Rom. 8, 17. Propositio. Guds Naadefulde Testamente til vores Allernaadigste Konge og hans troende Folk, som den Høyestes Børn. 1) Kongens og hans Folkes Arve=Rettighed, hvorpaa den grunder sig, nemlig paa en Barnlig Omgang med Gud som deres Fader og Sønlig Lydighed af hans som deres Faders Villie. Gud handler altid aandelig viis med sine Børn, som en from Fader naturlig viis med sine. Denne vil nødig at Børnene skal gaae uden for hans kierlige Ordre og være ham ulydige, og derfor giver dem daglige Befalinger og Formaninger, som sigte til deres beste. Hiin, den store Fader over alt det, der kaldes Børn i Himmelen og paa Jorden, vil meget mindre, at hans Børn skal gaae uden for hans Bud=Ords Veye og forglemme hans kierligste Villie, og derfor har ladet sin Faderlige Røst aabenbare i sin hellige Lov og befalinger, der ere lagte for Overtrædelsens skyld, c: at hans Arves Børn ey med Forsæt skal synde og derved selv giøre sig Arvesløse og uværdige til det store Arvegods, som han har i sine Forsættelser udlovet. En Konges Lov, er en Konges Villie til sine Børn, og Guds Lov er Guds Ville til sin Salvede og hans Troende som hans Børn. Rom. 8, 4. Men herved maae mærkes, at denne saa kierlige Datoris Testamenti og naadige Faders Villie i befalingerne, som Reglen for hans Børns Liv og Grændsen for deres Gange, ey kand eller skal efterleves (a) Legaliter extra Christum, men (b) apprehensive & imputative, at de griber Phill. 3, 11. og tilegner sig ved Troen Gal. 3, 13. Jesum, der har opfyldt Loven og bleven en Forbandelse for dem, at ikke nogen Forbandelse skulle ramme dem, der ere i ham. Rom. 8, 1. Og (c) incoative. Troen, der tilegner sig Jesum, maae altid yttre sig i en hellig Jver og Begierlighed efter at fuldkomme Guds Villie i oprigtig Lydighed, og giøre os ælendige derover, at vi som oftest maae see vor Svaghed, og at vi ey kand giøre det gode, som vi burde og gierne vilde. Rom. 7, 19. Derved giør vor Guds Salvede og hans troende Folk, som den Høyestes Børn sig berettigede til At arve det store Gode, deres saa kiere Fader har testammenteret til dem. Denne Arvedeel, som skal ramme og vederfares vor Guds Salvede og hans troende Børn, er af en tredobbelt Art og Beskaffenhed. (a) Et Timeligt, (b) et Aandeligt, og (c) et ævigt Arvegods J Texten tales vel kun om det første Slags v. 2, seqv. til 13, og man maae bekiende, at det, skiønt det ringeste, er en deylig Arv for dem. Pd. 16, 6. Men de andre Arveddeele kand dog derfra ey udelukkes i Kraft af Guds Forsættelsers Sandhed. conf. Phil 1, 3 Rom. 3, 32. Pd. 31, 20. Rom. 3,17. Apoc. 21, 3. 4. 7. &c. Nu Herre! Lad dette alt falde i vor dyrebareste Monarches Deel, saa han værdigst maae blive en Herre til alt dette herlige Gods, baade her i Tiden og hisset i Tiid uden Ende for dit eget Ansigt, Derfor skal dit og Kongens Folk takke dig, og jeg aldrig forglemme mit Tak-Offer, fordi du haver hørt mine svage Forbønner for din Salvede og vores værdigste Regent Fra Hans Velærværdighed Hr. Winther i Kierteminde, hvis Dispotioner i disse Blade findes nu indrykkede, baade over Fro=Prædikens, Tolv=Prædikens, og Aftensangs Texterne, kand man, efter Rygtets sigende, vente i Trykken at udkomme: Hans Prædiken over vor døende Kong Friderich den Femtes herlige Testamente til hans Efterstigere paa Thronen, og alle hans Børn, holdet over Klage=Texten Gen. 48, 21. samt hans Prædiken over Guds naadefulde Testammenste til vores Allernaadigste Konge og hans troende Folk, som den Høyestes Børn, i Anledning af Texten Deut. 28, 12.