Aarhuus Stifts-Tidende, 1822-06-20
Paa Tyrkehøvdingens befaling sværmede daglig fem hundrede Mordbrændere omkring med brændende Fakler i Hænderne og havde i ti Dage opbrændt Alt. De begyndte med Kirkerne og øvrige offentlige Bygninger, der vare Mindemærker om Nationens fædre landske Ædelmod. Vort herlige offentlige Bibliother og Gymnasium, det chemiske Laboratorium, vort gandske ny Bogtrykkerie, de tre kostbare Klosterbibliotyrker, Hospitalerne og Daarekisten a. Alt forvandledes i Aske, saavelsom alle de Ulykkelige som befandt sig i disse Vildædigheds-Aspler. Halvfierde i sindstyve Kirker havde samme Skjebne og deriblandt vor berømte Kathedral samt den katholske St. Nikolauskirke og Brødremenighedens; de hellige Kirkekar, brugte Røverne til de skammeligste Ting, saavelsom og de præstelige Klædemon. De skiønne Byer Thimiana Chalkios, Ververato, Kallimasta, Tholopotamos, Wasilioniko, Erythras og Georgios, ere saa aldeles ødelagte, at deraf ikke mere findes Steen paa Steen. Endnu vare Tyrkerne ei trængte frem til den nordlige Deel af Øen, thi der og kun der allene vare Bønderne bevæbnede. Alt, hvad De har læst i den østerrigske Jagttager om, at Paskan først havde tilbuden Amnestie, at Jndbyggerne havde skudt paa hans Parlementairer, at 5000 Tyrker vare omkomne, o.s. v. er usandt, thi aldrig saasnart lod Capudan Pa skals Flaade sig see for Havnen, før Kastellet begyndte at bombardere Staden, hvorpaa Skibene lagde sig for Anker og understøttede Kastellet, før de endnu vidste, at der var Sammiotere derinde. Disse droge sig strax tilbage, saasnart de faae Overmagten, hvorpaa Stadens rolige og værgeløse Jndvaanere overfaldtes og paa det grueligste mishandledes; Fruentimmer og Børn slæbtes i tusindviis ombord paa Skibene, hvorfra de sendtes bort til Asien i evigt Slaverie. At, min kjære Ven, mit Hierte bløder ved at skildre Dem den gruelige Jammer som mine arme Landsmænd stædtes i saa uforskyldt. De veed, hvor rolige og fredelskende Chioterne ere af Gemyt. Men Tyrkernes fast utrolige Grusomheder havde endelig bragt dem paa Fortvivlelsens Rand, og det var det de vilde, for at komme til at plyndre og udrydde dem. Under Navn af Gidsler kastedes 120 af Øens fornemste Borgere i Kastellets Fængsler og halshuggedes alle, en efter anden for at sætte Skræk iblandt Jndbyggerne. J tusindviis joges de Ulykkelige fra deres Hjem for i ni Maaneder fra Morgen til Aften at kaste en Grav omkring Kastellet uden at faae det Nødvendigste til Livets Ophold, men Pidskeslag i Mængde. Graver, I Christenhunde, graver Eders begravne Christus, frem!" tilraabtes de af deres Bødler. Jngen Jndvaaner torde med Sikkerhed gaae udenfor sin Vaaning, alt af Værdie blev røvet dem, selv Koner og Døttre. Min Søster og hendes tre Børn ere blandt de Mange som førtes bort i Slaverie; min Kone var saa heldig, at faae Beskyttelse hos den østerrigske Konsul. Mine Brødre ligge alle i det mørkeste Fængsel. Den Enes Forlovede, den deilige Jomfrue Par Paskan faaes til Foræring. - Jeg maa afbryde, Taarer mørkne mine Øine. Lev vel." Til Hr. C. F. Coppello. Yndling af den hulde Sanggadinde Som formaar med tryllende Magi, Snart at hæve Aanden stolt og fri, Snart at skue Vemods Taarer rinde. Med Natur og Kunst paa højen Tinde Tolker Du erotisk Sværmeri, Livets Fryd, og Sorgens mørke Sti Hver en Følende i helligt Minde. Tak for al den himmelene Lyst Dine Toner vakte i mit Bryst, Dulmende min Kval i Taarer milde; Saa, jeg bisset frydes vil engang. Med Kerubens høie Jubelsang. Heer, med Nattergalens klare Trille. O. G. F. Bagge.