Jyllandsposten, 1841-07-27
Kongehuset har netop ved denne Leilighed fundet en Sympathi for sig, som man med Hensyn til Frederikden Sjettes Kongedage slet ikke engang kunde tænke paa, fordi Betingelsen dertil fattedes, nemlig den Frihedsfølelse og Frihedsbevidsthed, efter hvis Jndtrædelse alle offentlige Yttringer af Deeltagelse og Hengivenhed sige noget ganske Andet, end forhen. - Det er sandt - og det skal ei nægtes, nei det skal bevares i Erindringen: Kronningen fandt ingenlunde nogen ret egentlig og sand Sympathi i Kjøbenhavn. Deri har Forfatteren af hiint Brev fuldkommen Ret. J Kjøbenhavn skete ikke det, hvad man af Danmark, ellers saa meget Skjønt, Ædelt og Godt i sig indsluttende Hovedstad nok kunde have ventet til en Tid, da Frihedsaanden dog var vakt. Men den og Alt leed jo dengang under en selvgjort Usurpations og en raa Fremfusenheds gruelige Forvirringer og Forqvaklinger. Landet vrimlede af politiske Qvaksalvere, og det gik den Deel af Folket, der greb efter de udbrudte Remedia, især Kjøbenhavnerne, som det i Holbergs bekiendte Commedie gik Republiken. Man var beklemt om Hjertet, og duede til Jntet, uden til at gjøre Støi og anrette Uro, idet man gav Beklemmelserne Luft. Men i Grunden var man ganske frisk og sund; alle Beklemmelserne kom alene af Medicinen; og de rette Læger havde, næst at lade Stat og Folk komme til Følelse af, at de i Grunden Jntet feilede, uden hvad der kan feile Enhver - thi retteligen sund er jo Jngen - kun at arbeide paa at skaffe dem af med den fatale Qvaksalver Medicin. - Da Biskop Balle kæmpede for Bibelen, imod dem, som priste Bladet "Jesus og Fornuften, da vare der vist Mange blandt disse, som vi skulde taget i Betænkning at erklære, at det ei vilde lykkes, den værdige Biskop at vække nogen ret Sympathi for sin Bibel i Sammenligning med den, som hiint Blad fandt. Og stod ikke den værdige og hæderlige Biskops Navn en heel Menneskealder efter hiin Tid i stor Anseelse, efterat Forfatteren af hiint Blad og hans hele Tilhæng var falden i en velfortjent hurtig indtraadt Foragt? Jeg mindes herom, fordi begge Tilfældene ganske ere lignende. Ogsaa den Gang kunde man spørge: hvo der da egentlig var baade at anklage og at beklage. Og begge Gange maatte der svares: det var Danmarks Hovedstad, der ved begge Leiligheder ikke viste en høi og ædel Tænkemaade. - - Men hvor ganske anderledes er ikke Stemningen nu, Jntet beviser dette meere end det, man i disse Dage har oplevet, da den hele Haandværkstand er traadt op paa en Maade, som har vakt en stor og almindelig Deeltagelse. Haandværkernes Optog hører til noget af det Skjønneste og Glædeligste, som vor Hovedstad i Mands Minde har oplevet af Festligt. Det tog sig især fra Slottet af saa skjønt ud, som man kunde ønske sig det, og indgjød en sand Agtelse for hele Standen, der med saa megen Orden, Smag og Værdighed havde faaet et saadant Høitids tog bragt istand. Men saa meget mere, glæder jeg mig ved, at jeg til nu har gjemt at tale om, hvad derkunde være skeet i Kronningstiden. Hvor gavnligt det tillige for hele Standen selv, til Værn imod Tidernes Angreb, vilde været, er ogsaa let at see. Men i denne Henseende lode Laugene forrige Aar et stort Tidens Øieblik gaae unyttet hen. Blandt deres høirøstede Tale=Formænd tænkte Jngen paa at lære dem, hvad de skulde gjøre. Og de, som kunde sagt, og lært dem det, turde vel ei vove sig til at opløfte Røsten. Nu er det anderledes, nu er Tiden fri igjen. Havde Laugene dengang viist sig i et festligt Optog, saaledes som vi senere læste, at saadanne deels under vor Konges Reise paa flere Steder havde fundet Sted, deels med stor Høitid vare blevne foretagne ved den preussiske Konges Hyldingsfest, og som vi nu have seet den for os, og havde de saa tillige, deels frembragt for Thronen, deels opreist paa et eller andet Sted, Prøver af deres bedste Dygtighed, som da tillige offentligen kunde have været seete, da vilde de derved have styrket det hele Laugsvæsen langt mere mod de Angreb, det maatte udholde, end et halvthundrede Afhandlinger og Artikler, skrevne til dets Forsvar, vilde have kunnet. Nyheds Post. – J Anledning af, at Dr. Theol. Overlærer Kalkaa Catechet Borch paa en Generalforsamling i Fyens Stifts Læseforening den 21de Decbr. 1838 havde fremsat et Forslag, at Foreningen offentligen og bestemt skulde udrykke sin Mening derhen, at den i høi Grad misbilligede den Brug af Pressen, som Proprietair C. N. Hansen havde gjort i et af ham udgivet Skrift, betitlet: Første Part af et Sendebrev til Biskop Faber, anlagde Hansen, der ansaae sig fornærmet saavel ved de Udtryk, hvori dette Forslag var motiveret, som ved den skete offentlige Bekjendtgjørelse af dette Forslag, og de øvrige i denne Anledning stedfundne Annoncer, Sag baade mod Kalkar og Borch ved Odense Byting, under hvilken han paastod den af nogle af Læseforeningens Medlemmer afgivne og af Dr. Kalkar i Fyens Stiftsavis bekiendte misbilligende Dom, over hans ved det omhandlede Skrift gjorte Brug af Pressen, saavelsom i det i Trykken udgivne motiverede Forslag til Selskabet, samt i den af Dr. Kalkar i Selskabet holdte offentliggjorte Tale brugte formeentlige fornærmelige Udladelser, mortificerede og begge de Jndstævnte idømte Mulcter og Censur. Ved Odense Bytingsdom blevne de Jndstævnte frifundne for Citantens Tiltale, men ved en inden LandsOver- samt Hof= og Stadsretten afsagt Dom er imidlertid, efterat Hansen havde erklæret, at han frafaldt den Deel af sin Paastand, der gik ud paa at drage de Jndstævnte til Ansvar, fordi de havde formaaet Læseforeningen til at udtale den skeete Misbilligelse af hans Skrift, saavel Kalkar som Borch bleve idømte hver 50 Rbd. Mulet, samt 1 Aars Censur, foruden at de for Hansens Characteer og borgerlige Agtelse krænkende Udladelser ere mortificerede.