Viborger Samler, 1779-04-05
Fortsettelse af No. 13. ed den lovformelige Forsamling, som Dagen derpaa blev holdt, vare alle in corpore samlede, førend den bestemte Time kom, da dette ellers, naar Tingene havde sin sædvanlige Gang, skeede først en halv Time for Forsamlingens Ophævelse. Spørgsmaalet blev da betragtet fra dens SynsPunkt, at man vilde overlægge, hvorledes man ved denne denne almindelige Urolighed kunde styre og afhielpe det Onde. Den første, der sagde sin Meening, havde udhældigviis i sine sidste akademiske Aar tilsat ved en venerisk Sygdom al sin baade naturlige og erhvervede Logik, og forstod altsaa Spørgsmaalet urigtig. Han troede, man talte om Forberedelser, til Byens Undergang, og foreslog altsaa, at man skulde lade alle Stude i Byen, alt Øll, alt Viin, kort al muelig Provision for Ganen og Maven, som fra dato af kunde antræffes i Staden, bringe sammen paa en stor Plads uden Byen, og uddeele det, efter Stand og Værdighed, til samtlige Jndvaanerne, at enhver kunde skalte og valte dermed efter Gotbefindende, og i det mindste intet af Stadens Levnetsmidler skulde tilsettes ved dens Undergang. Han fremlagde endog, til Beviis paa hans utrættede Omsorg, en Deelingsplan, hvori Sagen, efter et ungefærlig Overslag, var foranstaltet saaledes, at Republikens Styrmænd fik de 3 Parter, og den fierde Deel blev, efter billig Afdrag af 5proCento af den ved eedsorne Taxerere forfattede Vurderings=Sum, tilslagen de øvrige til fuld Arv og Eie. Forslaget fandt befald; Jkkun een Mand, som med sine Øine og sin Mave saae dybere ind i Tingene, fandt dette at indvende derimod, at, hvis Stadens Undergang ikke skeede til den fastsatte Termin, men maaskee, endnu blev længere udsat, maatte Hos maatte det heele Statslegeme baade Hoved og Lemmer formedelst den almindelige Kasses Forarmelse, lide Hunger. Dette Jndfald syntes strax enhver, formedelst dets øiensynlige store Skiønhed og Rigtighed, at være ypperligt, og det ganske menneske kierlige Forslag blev forkastet. Der kom adskillige mindre vittige Udkast for Lyset, hvorved det var det eneste merkværdige, at den følgende stedse besvarte det forelagte Spørgsmaal i en ganske anden Forstand, end hans Formand. Efterat man havde tænkt og talet sig træt, og een høianseelig Mave begyndte at knurre efter den anden, reiste der sig en uheldig Misforstaaelse imellem to af de Raadgivende - de vare begge Frue Borgemesterindens Yndlinger, og altsaa naturligviis hemmelige Fiender; den ene var alt i fuld Galop med sin Tale, da den andens Mave begyndte lydelig at knurre; Dette antog hiin i sin Henrykkelse for et Nei, og behandlede derfor sin formeente Fiende saa haart, at ikke en Mundfuld vilde smage ham Middagen derpaa. - Da nu altsaa enhver var udmattet, traadde en mager misanthropisk Figur, som hidindtil havde sadt stille ved den ene Ende, sukkende frem med sammenlagte Hænder og gav det Raad, at, da man øiensynlig saae Himlens Vrede, skulde man, for at forsyne den, anordne en Bededag, at Biesole ikke oftere skulde lade sig see. Man merker vel, at denne Mand var det helligste Medlem af det heele Kollegium. Et saadant Raad maatte nødvendig blive optaget med et almindeligt Biefald, i sær da den store Beqvemmelighed var derved, at man, uden at bryde Hovedet ret meget, kunde rose sig af at have gjort herlige Anstalter, skiønt man overlod al Bestyrelsen til Himlen selv.