Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-04-27
For de behagelige og lærerige Meddelelser, som, etter vor sidste Bekjendtgjörelse, ere os tilsendte fra L.H. B. J. og S. aflægge vi herved vor skyldige Tuksigelse. De ærede Brødre have Alle udtalt et Haab som ogsaa vi nære, og som vi föle Trang til, offentligen at yttre, dette, at de geistlige Interesser, i de jydske Stænders Forsamling, ville finde en ligesaa dygtig som begeistret Talsmand i Dr. Hald. Allerede dette vort klippesatte Haab kunde for og være en Bevæggrund til, nu at træde tilbage; thi er först den rette Mand funden, paa hvem Geistligheden tör fæste sit Blik, i den Forviisning, at han kan forfægte dens Interesser, og at han vil, hvad han i denne Henseende kan, da er vor Gjerning tilendebragt. Vi have aldrig dristet os til, at sætte os et höiere Formaal, end at bryde Isen, at berede Veien for Andre, at give den förste Impuls til en aandelig Livsyttring i den af os betegnede Retning. Til slige foreløbige Arbeider betjener, en höiere Haand sig tidt af ringe Redskaber, af saare underordnede Kræfter, og for Saadanne erkjende vi os gjerne. Vi have intet anseet Navn, ingen formaaende Stilling, ingen indflydelsesrige Forbindelser. Vi ere kun ni, tildeels unge og störstedeels fattige Præster; men tidligt have vi lært at elske vort Embeds Gjerning, og det er derfor ikke saameget over vore slette Kaar vi klage, som over Kirkens. Men vi have endnu et Motiv til at træde tilbage. Da vi sammentraadte, lovede vi hverandre ubrødeligt, at Ingen af os skulde opgive sit Navn, med mindre vi Alle kunde vorde enige om, offentligen at navngive os. At endogsaa Geistlige – som vi, i offentlige Samqvem, selv have havt Leilighed til at höre – ene og alene paa Grund af vor Anonymitet, have kunnet opkaste Tvivl, om vor Tilværelse, forekommer os, at vidne sörgeligt om en Mangel paa Samfundsaand, der vel med Ret tör ansees som vor Stands Hoved-Brøst. Det maa være kommet vidt med Adsplittelsen til alle Sider, naar ei. engang Mænd af vor egen Stand troe paa, at der mellem os Ni kan finde et ubrødeligt Sammenhold Sted, Imidlertid kan det dog ingenlunde være os ligegyldigt. at Saamange over os glemme Sagen. Vor Personlighed gjælder Intet her. Sagen er Alt. Men den Erfaring, have vi dog gjort, at et Værk, som det, vi have sat i Bevægelse, lettest fremmes, naar det knytter sig til bekjendte og agtede Navne, til Hvilke Mange have Tillid, Og det er det, som bestemmer os til, overeensstemmende med tvende udtrykkelige til os indgangne Forslag, offentligen, ikke at opfordre, men bönligen at anmode Tre af Nørrejyllands almeenagtede Geistlige om, at stille sig i Spidsen for dette Foretagende, at affatte en Petition og ved Dr. Hald at forelægge den forestaaende Stænderforsamling den. Disse Mænd ere Stiftsprovst Dr. Frost, Districts provst Nannestad, og Sognepræst Steen Steensen Blicher. Nu raade Gud, Vi have handlet efter bedste Overbeviisning, og vi tvivle ingenlunde om et tilfredsstillende, Udfald. Disse Linier maa tillige gjelde som Svar paa nogle deels haandskrevne, deels trykte Opfordringer, navnligen som Svar paa den i "Jyllandsposten No. 14 fremsatte, hvis ubekjendte Forfatter vi skylde at bevidne vor Agtelse, og vor Taknemlighed. Derimod befinde vi os i nogen Forlegenhed i Henseende til den Maade, hvorpaa Hr. Pastor . . . . . . gjentagne Angreb i denne Tidende bør begegnes. Vitroe os ikke berettigede til at nævne Manden, da han engang har betroet sig til os, vi troe os ligesaalidet forpligtede til, at tilbagevise hans Angreb. Men inderligt maa vi beklage, at en i sin Tid for et höiere Liv saa aaben Aand har kunnet tabe sig saa dybt i dette jordiske Livs Usselheder, at den nu er aldeles ukjendelig i sine Yttringer, saa ukjendelig, at Alle Spørge: Er det Tronie, eller Eenfoldighed, Hr. . . . . er et sörgelige Vidne om, at man kan blive graae i Kirkens Tjeneste, og med det Samme, lidt efter lidt, tabe denne Tjenestes hellige Formaal gandske af Syne. Vi ville ikke blotte ham, ikke beskomme ham. Han er vor Broder, og han har, udenfor Embedet, sine ubestridelige Fortjenester, f. Ex. af Nørrejyllands Agerbrug. Men i de Anliggender, hvorom det gjelder her, vil det være os umuligt, at gjöre os forstaaelige for ham. Vivat, at vivat!