Ribe Stifts Adresseaviser, 1841-07-13
Vi vide Alle, at Danmarks Handel for største Deelen er i Hamborgs Hænder. Hamborg modtager vore Udførsels producter og tilfører os atter vore Forbrugsartikler. Et Par Talstørrelser ville - til Overflødighed maaskee - overtyde Læserne om denne Sætnings Rigtighed. Den danske Stats vigtigste Udførselsgjenstande ere jo, som bekjendt, Kornvarer, og Fedevarer, saasom Kjød, Flesk og Smør. Af Kjød og Flesk udførte Danmark til Hamborg i Aaret 1839 noget over 21 Millioner Pund, hvoraf Hamborg atter afsatte til England og America omtrent 10 Millioner Pund (uden at tale om de Qvantiteter, som denne Stad udførte til andre Lande, medens den directe Udførsel af Kjød og Flesk fra alle danske Havne til England og America ikkun udgjorde noget over 3 Millioner Pund. Af disse vigtige Frembringelser (de vigtigste for Ribe og Omegn, udføre vi Danske altsaa ikkun en ottende Deel selv directe til de vigtigste Forbrugsteder, England og America, medens vi lade de øvrige syvottende Dele søge gjennem Hamborgernes Hænder til de Handelspladser, hvor de især finde Afsætning. Som det gaaer med Flesk og Kjød saaledes gaaer det næsten ogsaa med Smør, thi af de 20 Millioner Pund Smør, som Danmark og Slesvig udførte 1839, gik omtrent de 13 Millioner Pund altsaa omtrent to tredie Deelen til Hamborg og Altona (hvilken By ikke kan betragtes anderledes end som Hamborgs Forstad, da den ved særegne Toldbestemmelser er skilt fra det øvrige Holsteen og knyttet til Hamborg). Paa lignende Maade staaer det ogsaa omtrent til med Udførselen af vore Kornvarer. Naar England eller andre vestlige Lande trænge til Tilførsel af en eller anden Kornsort, navnligen af Hvede, hvad et da sædvanligere end efter et Par Ugers Forløb at læse i en gelske Aviser, at hamborgske Skibe enten allerede have forsynet Markedet eller dog ere i Færd dermed, Men hvorfra tage Hamborgerne deres Korn, Mon fra Hamborgs eget Gebet, Nei ingenlunde, men – de tilforhandle sig vort Lands vigtigste Producter og tage den Fordeel, der burde tilfalde deels vore egne Kjøbmænd deels vore Landmænd. Men den Jndtægt, som vi selv lade gaae os ud af Hænderne ved at bortsende vore Varer over Hamborg i Stedet for selv at udføre dem directe til Forbrugstederne, er ingenlunde en Ubetydelighed. Det er en Kjendsgierning, at vore vigtigste Producter i Gjennemsnit ere 10 pro Cent dyrere i Hamborg end hos os. Lægger man hertil, at Transport omkostninger og andre Udgifter, som fordyre vore Producter ligefra det Øieblik, de ankomme i Hamborg, indtil de derfra afgaae til den virkelige Consument, da kan man med fuldkommen Sikkerhed antage, at Hamborgerne sælge Danmarks Producter i det mindste 15 pro Cent dyrere end de kjøbe dem af os. Hvad skulde der være i Veien for, at engelske og andre Consumenter ikke ligesaavel ville kjøbe vore Varer af os selv for de samme eller vel endog ringere Priser, som de give Hamborgerne? Og hvis der ikke skulde tænkes nogen rimelig Grund til at de fremmede handlende Nationer ved Omsætningen af vore Producter skulde foretrække Hamborg fremfor os selv - hvilket neppe let vil kunne skee, fordi man, som bekjendt, i Handelen ikke seer paa Manden, men paa Varerne - da vilde vi ved denne directe Handel med Forbrugerne af vore Frembringelser vinde alene med Hensyn til de sexHovedudførselsartikler. Korn, Meel, Skibsbrød, Kjød og Flesk, Smør, Huder og Skind, under de nærværende Forhold vinde en hidtil ukjendt Jndtægt af henimod 350,000 Rdl. Ct. - visseligen ingen Bagatel for Nationalvelstandens Formerelse, naar man erindrer, at den aarligen vilde vende tilbage. Dog er denne Fordeel ingenlunde den eneste, som vi vilde tilegne os ved selv at udføre vore Hovedproducter. Naar vi tilbragte Forbrugerne directe vore Varer, vilde de ogsaa tilføre os directe de Forbrugsgjenstande, vi behøve, at et Lands Jndførsels handel søger den samme Vei som dets Udførselshandel er en Sætning, som Erfaringen ofte nok har paatrykt Stadfæstelsens Stempel. Nu faae vi vore vigtigste Forbrugsartikler, navnligen Colonialvarer, over Hamborg, hvorved de blive betydelig dyrere end om de indskibedes for vore egne Kjøbmænds Regning til vore egne Havne. Efter en nøiagtig Beregning vilde til Exempel en Ladning Kaffe (500,000 Pund) kunne indføres 21, 437 Mark Ct. (eller omtrent 7,146 Rdl.) billigere over Husum - eller enhversomhelst anden Nordsøhavn end over Hamborg. Det der fordyrer vore Artikler ved deres Gang over Hamborg, er 1) den lange Omvei, henimod en Snees Mile op af Elben, der ofte er saare vanskelig at beseile, 2) den betydelig Told, der erlægges ved Stade til den hannoverske Regjering, 3) den hamborgske Told, der bliver at betale, naar Varerne omsættes i Hamborg, hvilket meget hyppigt er Tilfælde med Colonialvarer, og endeligen 4) de forøgede Omkostninger ved Omladning i Hamborg og Transport derfra. Vi have anført Kaffe som et Exempel paa den enorme Fordeel, vore Kjøbmænd og Consumenterne i vort Land vilde have, hvis denne Artikel tilførtes os directe. Men den samme, eller dog en forholdsviis ligesaa stor Vinding, vilde tilflyde os af de øvrige udenlandske Frembringelser, som vi fortære i store Qvantiteter. Hvor betydelig en Jndtægtskilde en saadan directe Jndførsel vilde være, kan skjønnes deraf, at Hamborg – efter dens egne Opgivelser - aarligen afsætter til Danmark 32 enh. Million Pund Varer, som næsten alle først tilføres Hamborg over Nordsøen. Altsaa er Følgen af vor Handel over Hamborg, at vi faae vore Udførselsproducter betalte 15 pro Cent ringere end vi vilde faae dem ved selv at udskibe dem, samt at vikjøbevore Forbrugsgjenstande meget dyrere af Hamborgerne end vi kunde erholde dem hos Englænderne, Americanerne og paaselve Productionsstederne. Skulde det derfor ikke være Umagen værd for enhver fædrelandssindet Mand, hvem vor Handels og Nationalvelstands Opkomst ligger paa Hjertet, at stræbe at afkaste det hamborgske Handelsaag og arbeide paa at forskaffe os en selvstændig Handel til de Lande og Egne paa Jordkloden, der forbruge vore Producter og hvorfra vi igjen hente vort Behov, Vistnok - saameget meere som Jmpulsen til Bestræbelser i denne Retning allerede er given ved Planen til en Jernbanes Anlæggelse mellem Flensborg og Husum. Det er beviist ved flere Skibes Jndseilen til Husum i dette Foraar, at ligesaa store Skibe kunne gaae ind til Husum som til Hamborg. Men just derfor er Husum en langt fortrinligere Havn end Hamborg. Husum ligger nemlig ved den aabne Nordsø og ikke langt oppe i Landet, saaledes som Hamborg, hvoraf følger, at Seiladsen til og fra Husum er lettere og billigere end til og fra Hamborg. Derfor ville Englænderne, Hollænderne, Franskmændene, Americanerne og andre søfarende Nationer hellere hente vore Udførsels producter i Husum end i Hamborg. Men at Husum ikke skulde, naar denne By sættes i Forbindelse med Østersøen, ved en Jernbane, blive en nordsøisk Handelsplads af første Rang, og navnligen Danmarks Hovedhavn ved Nordsøen, vil være aldeles utroligt for Enhver, der nogenlunde, endog med et flygtigt Øiekast har iagttaget Jernbaners Virkning og betragtet den korte Distance (5 femottend. Miil, hvorved Nordsøen og Østersøen, ere fjernede fra hinanden mellem Husum og Flensborg. Det er nemlig aldeles indlysende, at meget store Partier, af de uhyre Varemasser, som nu føres fra Osten til Vesten af den lange og kostbare Vei omkring Skagen eller af den kunstige og unaturlige Omvei over Hamborg, ville passere over Banen og afgive en betydelig Jndtægt for dens Eiere. Men det er ligesaa ustridigt, at Danmarks HovedudførselsArtikler, saasom Korn- og Fedevarer, ville søge over Banen.