Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-05-21
Efterat Newton, i Slutningen af det 17de Aarhundrede, havde opdaget, at Tiltrækningskraften og Centrifugalkraften, anvendt paa et Legeme, var istand til at drive samme omkring Tiltrækningskraftens Center, og man havde antaget den Gjetning, at disse Kræfter ogsaa drev Planterne omkring Solen, istedetfor den Hvirvelvind man forhen, paa Descartes's Ord, havde tillagt denne Forretning, søgte man naturligviis at bestyrke sin Gjetning ved Erfaring. Jblandt andre Naturbegivenheder, man saaledes søgte at forklare som en Virkning af Tiltrækningskraften, er ogsaa Ebbe og Flod, der bestaaer i, at Havet 2de Gange i hvert Døgn sænkes under sin Middelhøide, og ligeledes i samme Tid 2de Gange hæver sig over samme; Floden er høiest paa de Steder, hvor Maanen culminerer, og paa de Puncter, der ere 180 Længdegrader fra dens Culminationslinie, og Ebben er mindst 90 Grader fra Maanens Culminationslinie, imod Østen og Vesten at regne. De ældre Naturkyndige meente, at denne Begivenhed, paa en dem uforklarlig Maade, bevirkedes af Himmellegemernes og i Særdeleshed Maanens Virkning paa Havet, da bemeldte Ebbe og Flod, i det store Hav hvor ingen Hindringer møder Vandet, regelmæssig indtræffer efter Maanens forbemeldte Stilling paa Himmelen, ligesom Ebben og Floden er størst paa de Steder, der ere lodrette under Maanen, og forstørres i Nye- og Fuldmaane, paa hvilken Tid Solen og Maanen enten ere i Konjunction eller i Opposition med hinanden. Men nu tænkte man at have udfundet den sande Aarsag der bevirkede Ebbe og Flod, hvilke man, som en Virkning af Tiltrækningskraften, forklarede saaledes: naar man forestiller sig Jorden som en fast Kugle, omgivet med et tyndt Lag Vand, saa er det klart, at Maanen, efter Tiltrækningskraftens Love, maa tiltrække det Lag Vand, der er den nærmest (nemlig paa det Sted af Havet, som er lodret under Maanen), stærkere end det længere fraliggende Jordens Center, hvoraf maa følge, at Vandet paa det Sted vil hæve sig over sin Flade. Jordens Center vil derimod blive tiltrukket mere end Vandet, paa den Side af Jorden, der vender fra Maanen, og altsaa er saa meget længere borte fra Maanen, som Jordens Radius er, hvilket er det samme, som om Vandet hævede sig over sin Flade, og som en udkastet Figur nærmere skal vise. Hver Gang Maanen gaaer igjennem et Steds Zenit, vil den altsaa løfte Vandet op der, saavelsom ved samme Steds Nadir, og altsaa paa begge Steder foraarsage Flod, hvorimod 900 derfra maa blive Ebbe. Men, man synes, under slig Forklaring af Floden paa den Side af Jorden som vender fra Maanen, ganske og aldeles at have glemt, at dersom Jordens Center drages imod Maanen, maa Havet, som bundet til Jorden ved Tiltrækningskraften, nødvendigviis følge med, naar ellers intet andet holder det tilbage. Det er saaledes vist nok tænkeligt, at Maanen, foruden den Tiltrækning den havde paa Jordens Center, endvidere kunde drage Vandet noget imod sig, og saaledes, paa den Side af Havet der var den nærmest, hæve det over sine Bredder eller foraarsage Flod, men denne Tiltrækningskraft hos Maanen som den i Virkeligheden var til) maatte da nødvendig ligeledes yttre sig paa den Side af Jorden, som vender fra Maanen, ved, i Forening eller tilligemed Jordens Center, at trække Vandet imod Maanen, og altsaa der foraarsage Ebbe, istedetfor at der i Virkeligheden. paa det Sted er ligesaa høi Flod, som lodret under Maanen. Endvidere seer man letteligen, at dersom Maanen er i Besiddelse af nogen Tiltrækningskraft, der skulde kunne virke paa Havet, da maa samme yttre sig eens i de samme Afstande fra Maanen, og altsaa foraarsage Ebbe overalt paa de Steder, der have Maanen i Horizonten, saaledes at der under den nordre Polar cirkel, ved Vinter Soelhvervs Tider, i Ny- og Fuldmaane, maatte indtræffe uafbrudt Ebbe; men tvertimod har jeg selv, paa omtalte Tid og Sted, seet Vandet regelmæssig at hæve og sænke sig, med den betydelige Forskjel af 5 a 6 Alen, hvilket aabenbar var umueligt, dersom Ebben og Floden foraarsagedes af Solens og Maanens Tiltrækningskraft. Jndtil man da angiver nogen naturlig Aarsag, der kunde være istand til, trods Jordens og Maanens forenede Tiltrækningskraft, at hæve Havet, hvor det staaer længst fra Maanen, og over dets Flade, samt indtil man ligeledes kan vise nogen Aarsag til, at der ikke, trods den Tiltrækningskraft man tillægger Solen og Maanen, under Polarcirklerne, i Ny og Fuldmaane, naar Solen og Maanen er længst borte, dog ingen uafbrudt Ebbe indtreffer, men derimod regelmæssig Ebbe og Flod, maa jeg aldeles forkaste Newtons løse Gjetning, at Solen. og Maanen skulde være i Besiddelse af nogen Tiltrækningskraft.