Københavns Adresseavis, 1760-04-25
J et kommer mig for, som han er alt for efterladende at giøre sin Græsgang god, og bruge den med Nytte; thi han giør sig ingen Umage for at forsyne den med got Græs og sunde Urter og hvad som er det allerbeklageligste, saa veed han ikke at bestemme Høvedernes Tal, som ordentlig skal søge deres Næring, enten paa en aaben eller indgierdet Plads. Jeg finder, at han seer det gierne, naar han paa sine KornAgre finder en god Græsfuld Eftergræsning. Jeg har livagtig forestillet ham den store Skade som det overhaandtagende Hunde=Græs foraarsager, saa vel naar Jorden bliver brugt, som naar den hviler; men derfor gaaer han sparsomt til Verks med Pløyningen, paa det at Hunde Græsset ikke skal blive forstyrret og ødelagt. Jeg troer, at dersom denne dobbelte Set ning blev iagttaget: At Ageren skal under Pløyningen holdes reen fra Ukrud og Græs, og Græsværgerne saa meget mueligt forbedres, saa skulde vi opleve en tykkere og skiønnere Kornvext, og vort Qvæg skulde derhos dog ikke lide Nød. Jeg veed at en Egn er mere og bedre skikket til at give overflødigere og bedre Melk end en anden. Aarsagen maae stikke i Græs gangen. Disse mig bekiendte Pladse vil jeg igiennem søge, og deraf lade udtage Urter, som formerer Melken. Disse skal opfylde en occonomisk Urte=Have, paa det at jeg efterhaanden kand faae Froe deraf, og uddeele det til Liebhabere, som vil anstille Prøver dermed. Mig synes, at vi har lige saa stor Ret til at drive den oeconomiske Kunst ligge saa høyt for vort Qvæg og Jndkomster, som det skeer i den medicinske Videnskab til Beste for den Menneskelige Sundhed. Hvad holder De for om de vilde Castanie=Træer, Fortiener de vort bifald eller Modvillie. Jeg er af den sidste Mening; thi jeg finder intet ved dem, som fortiener nogen Høy agtelse. Jeg maae lade dem staae og voxe for ingen Fordeels Skyld, uden Haab, at de hverken nu eller fremdeles skal skaffe mig nogen Nytte. Skyggen er den eneste Trøst, som man søger ved dem. Jeg er ret vreed paa mine Landsmænd, hos hvilke jeg seer, at De har fattet en ubetænksom Tilbøyelighed til disse Træer. Stod det til mig, saa skulde de med Rod og alt udryddes af vort Fæderneland. Jeg vilde heller plante en Poppel eller Æspe=Skov eller Abeler i deres Sted. Disse giver den skiønneste Skygge, og hver nye Hugst giver os et ypperligt Gavns Tømmer, som kand got bruges i mange Tilfælde. Jeg vil anlegge en sterk Plante=Skole af det sidste Slags; thi det synes, som den Vestlige Hede vil faae Tilbøyelig hed til at forsyne dens Marker med en tilstrekkelig Beskyttelse. Saasnart disse Planter ere blevne færdige at sende bort, saa vil jeg uddeele dem til de der værende Liebhabere. Mueligt de kand der endnu giøre er større Nytte. Det forekommer mig underligt, at man ikke vil inddrømme Valnødde=Træet lige saadan Ret til at give Skygge, som Castanie=Træet. Man siger Eiermanden faaer ikke Frugten deraf, det er alt, hvad man har at udsette derpaa og indvende imod sammes Plantelse ved Veye og Gader. Men jeg har næsten hævet denne Jndvending. For 20 Aar siden plantede jeg Valnøddetræer uden for mit Huus. Man belo mit Foretagende paa den Tid; men nu admirerer man det, siden man seer, at jeg indsamler rige Frugter deraf. Mig synes at dette Træ skulde aldeles ikke voxe i Haver. Dets Skygge og Fugtighed er aldeles imod den Frugt, som voxer neden under det. Jeg vil fare fort i denne Bemøyelse, og ønsker hiertelig at mange maatte følge efter. Jeg har nu at bestille med at sette Tørve=Jordens Godhed paa Prøve. Jeg betiener mig af samme i Steden for Giødning. Jeg har giødet en Ager dermed, som er bestemt til Rug. Begge Side=Agrene har faaet den sædvanlige Gjødning. Man beleer atter mit Foretagende. Men siden jeg allerede i lang Tid er vant til dette, saa kerer jeg mig ikke derefter. Alle Prøver lykkes ikke det veed jeg vel, men, hvorledes skal man komme til Vished, naar man ikke vover noget. Jeg har en besynderlig Tillid til dette Slags Jord; jeg veed mange Exempler paa, at den næsten gjor Mirakler. Landmanden springer vek over saadanne Jordtildragelser, og agter dem ikke. Naar Tørve-Jord af en Hændelse er bleven blandet med Mark Jord som besaaes, saa har jeg altid merket, at saadan en Plads har gjort extraordinair Tieneste. Alle de Pladse, hvorpaa der er kommet noget Tørve=Smulk, hvorudi der ikkun har været en gandske maadelig Fedme, har hver Gang givet en rig Velsignelse. Dette altsammen er den Grund, hvorpaa jeg bygger mit Forehavende. J denne Sommer har den blotte Hede=Sand i Overseer=Menighed, som efter mit Raad har faaet saadan en Blanding af Tørve=Jord, efterat Sæden er bleven pløyet ned og Jorden veltet om, holdet sig meget vel. Fortiener denne vigtige Sag ikke en nøyere Undersøgelse? Hvor nyttigt kunde det ikke blive for dem som bygger og set ter sig ned paa Ahlheden i Jylland, naar det var klart af Erfarenhed, at denne kiølende Giødning tillige havde den Kraft, med Eftertryk at understøtte Kiernen til Vext. Jeg maatte gjerne vide, om De har den store Have=Hagetorn i Eye. For 20 Aar siden var den her en rar Vahre, som blev meget dyrt betalt, Men for nogle Aar siden har jeg fortplantet den af dens Stene, og farer aarlig fort dermed. Dersom jeg af det Antal, som aarlig vandrer ud af mine Haver, kand giøre Slutninger, saa maae denne Lands Frugt snart blive almindelig. Hvo veed, om vil efter til Aars Forløb, ikke ere i Stand til, at lade vor re Naboer faae noget med af denne tørrede Frugt Dersom jeg kand tiene Deres Velbaarenhed med denne Plante, saa skal det hiertelig gjerne skee.