Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-05-06
Anledningen til, at denne Figur kaldes Venus Callipygas, under hvilket Navn hun havde et Tempel i Sicilien, er følgende Begivenhed: to smukke sicilianske Bønderpiger strede med hinanden om, hvo af dem, der havde den skjønneste Bagdeel, og det paa en offentlig Landevei. En forbigaaende Yngling blev hidkaldet, for at afgjøre Striden, og efterat man havde sat ham istand til at fælde en saaforstandig Dom ved Sammenligningen af de Dele, der havde foranlediget Striden, faldt den ud til Fordeel for den Ældste. Jkke ustraffet havde han gjort sig bekjendt med denne smukke Piges hemmelige Yndigheder. Han forelskede sig i hende, og faldt efter sin Hjemkomst i en Sygdom. Aarsagen dertil aabenbarede han sin Broder; denne opsøgte Pigerne, og forelskeede sig i den Yngste. Faderen, der beklædte en anseelig Rang blandt sine Medborgere, vilde i Begyndelsen ikke samtykke i sine Sønners Giftermaal med Personer af saa ulige Herkomst. Omsider seirede Kjerligheden og Pigerne helligede Venus, et Tempel, i hvilket hendes Billedstøtte opstilledes i samme Stilling, hvori de første Gang havde viist sig *). Den døende Fegter, som ogsaa kaldes den Ludovisiske, fordi den fordum har staaet i Villa Ludovist, kaldes sædvanligen Mirmillona. Denne skjønne Figur forestiller et døende Menneske, som er faldet omkuld, endnu engang samler sine Kræfter, for at reise sig, men segner under Svagheden. Udtrykket er uforligneligt og kan ikke komme Naturen nærmere. En Levning af Harmesammentvinger hans Øienbryne, men iøvrigt læser man i hver Muskel den sidste Anstrængelses Afmagt. Men man maa især beundre den Konst, hvormed Mesteren har udtrykt det Skappe i de 2) Hume bemærker (Essays and Treatises T. 2, S. 4089) at hos alle Nationer, hvor Fleerguderie fandt Sted, flød den høieste Forestilling om Religion ikke af Naturens Betragtning, men af særegne Hensyn til Livets Begivenheder og den uophørlige Forhaabning og Frygt, der bevægede den menneskelige Siel. Juno blev paakaldt i Ægteskabssager, Luciina i Barnsnød, Neptun af Søfarende og Mars af Krigere. Landmanden dyrkede sin Ager under Ceres's Beskyttelse og Kjøbmanden erkjendte Mercurs Overmagt. Man forudsatte at hver naturlig Begivenhed styredes af en fornuftig Kraft og intet Lykkeligt eller Ubehageligt kunde i Livet møde, der ikke antoges for at være Gienstand for særegne Bønner og Taksigelser. - Allerede i Hestods Tid gaves 30,000 Guddomme, og endda synes Forretningerne at have været for mange for dette uhyre Antal. Der gaves derfor saa mange Undergader, at der endog var en Gud for Nysen, og den Skik at sige prosit, Gud velsigne o. s. v. naar Nogen nyser, er sikkerligen af langt ældre Oprindelse end man i Almindelighed troer. Dele af Legemet, som han ved at løfte ikke anstrænger synderligen. Tegningen er meget rigtig, og Muskelspillet fortræffeligt. Ogsaa her er Ramdohr ikke enig med Winkelmann. Denne siger: i Hovedet hersker meget Udtryk, den af Michael Angelo tilføiede Arm er faldet bedre ud end den Antike; imidlertid paastaae nogle, at denne Statue ikke er fra Grækernes skjønne Tid, fordi deri smaa Ting findes megen Flid, og det Hele ikke er ædel nok. Herimod indvender Randohr, naar Winkelmann siger, at dette Værk ikke er fra Konstens bedste Tid, saa har han i denne sin Dom taget Hensyn til Manglen paa Adel i Udtrykket og Manglen paa Skjønhedsidealet. Begge disse Dele savnes rigtig nok. Det hele Legeme er af gemeen Natur, og især Hovedet med Knævelsbarten. Jmidlertid er den udvortes Efterligning af Naturen i dette Stykke maaskee drevet saa høit som i noget andet, og et mærkværdigt Mindemærke og hiin Tid, hvor Konsterne blomstrede. Ramdohr kalder den Fegter, fordi han tilstaaer, at han ikke kjender nogen meere passende Benævnelse. Den Grund, som Winkelmann anfører mod denne Mening, fyldestgiør ham ligesaalidet som hiins Forklaring; thi at Statuen, just maa være fra de meest blomstrende Konsttider hos Grækerne, lader sig ligesaalidet bestemme om denne som om andre Statuer. Jeg vil gierne troe, vedbliver Ramdohr, at Ctesilus, blandt hvis Statuer en Vulneratus deficiens var berømt, ikke har forfærdiget nogen Fegter. Men deraf følger endnu ikke, at nærværende Statue ikke af en anden Haand kan være dannet efter en Fegter Hvad hans Forklaring angaaer, at nemlig denne Figur, efter Strikken om Halsen og Hornet at dømme, maa være en Herold, og det en bestemt Herold i Historien, saa har Hofraad Heyne tilfulde bevist det Vovede i denne Gisning. Da samme Forfatter har ønsket at Reisende nøie skulde lægge Mærke til, hvad der paa denne Statue er ny eller gammel, saa har Ramdohr, paa Grund heraf, gjort følgende bemærkninger: den største Vanskelighed findes ved Hovedet, da Antiqvarerne ligesaalidet kunne forklare Knævelsbarten som Strikken om Halsen. At dette Hoved lige under Strikken engang har været skilt fra Kroppen, det seer man paa de ikke ganske skjulte Fuger. Man bemærker endog paa Halsen Spor af et Stykke afbrudt Marmor, hvorved Hovedet let kan have hængt sammen med noget andet. Jmidlertid kan man af den Grund aldeles ikke paastaae, at Hovedet ikke hører til Legemet. Thi paa den anden Side taler igjen den Overeensstemmelse, man finder, saavel i Henseende til Marmorets Stiil, som imellem Hovedet og Kroppen, for, at de oprindeligen have hort til hinanden. Ja, hvad der sætter denne Mening uden for al Tvivl er paa Kroppen har der vedligeholdt sig udsprungne Stykker af Strikken, som ved Restaurationen ere blevne passede ind i den Deel af Strikken, der er bleven siddende ved Hovedet. Hovedet hører altsaa, som R. formoder, til Statuen. Det er den høire Arm, som er moderne, det samme ere Tæerne paa begge Fødder, ligesom den indvortes Rand af Basen, hvorpaa den ligger, og et Stykke af Kaarden og Skjoldet. Den største Deel af Hornet er gammel. (Fortsættes.) Erklæring. Under en Betingelse skal det, indtil Videre, være samtlige literaire Drenge, saavelsom den snurrige Patron: Athenes Udgiver, fra min Side uformeent at pege Fingre og række Tungen ud ad mig, min Poeste og al min Skrift, efter Hjertens Lyst. Betingelsen er den, at de afholde sig fra kaad Leeg med det Hellige, og Spot med Jngemanns Følelse, og vil de ikke det, da tage sig Skade for Hjemgjæld: