Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1827-11-13
Ved Randers Skibsbro druknede bemeldte Dag en norsk Skipper, der formodes at være falden overbord, i det han vilde roe over til sit Fartøi. J samme Uges Stormveir indstrandede ved Hurup den kjøbenhavnske Galease Camilla, Capitain Rauberg, som var bestemt til Jersey med Hvede og noget Byg. Da den havde mistet sine Ankere, var den nødt til at landsætte; men Lasten bjerges, og Galeasen skal ligeledes være i Behold. Dette Stormveir har ogsaa strakt sig til Helsingøer. Mange Skibe, som prøvede paa at forlade Rheden der, for at gaae udefter, bleve nødsagede at vende om Mariboe, den 12te Novbr. Stormfloden den 1ste dennes var især frygtelig ved Guldborg. Den ved dette Færgeløb nylig opførte Bro var ikke engang stærk nok til at modstaae det indstrømmende Vands Magt. Allerede om Formiddagen bortrev Vandet, som overskyllede den, endeel af dens Planker. En langs med Krobygningen og dennes Hauge i sidste Sommer, af Hr. Kammerherre og Baron Rosenørn-Lehn, opført bekostelig Dæmning blev gjennembrudt, og om Aftenen mærkede man, som en Følge af Bølgeslagene, at Vandet, som omgav Gaarden og trængte ind i Udhusene, berørte Vinduerne, som vendte mod Havet. Meget store Tømmerstykker og mangfoldige Planker, som om Morgenen laae paa tørt Land, saaes om Eftermiddagen at følge med den rivende Strøm. Jntet saa betydeligt Høivand har, saavidt Nogen mindes, for hjemsøgt Guldborg. Medens Veiret rasede stærkest, var en Skipper under Opseiling til Nykjøbing; men da han løb med Strømmen, og de ellers farlige Grunde kunde, formedelst Vandets Stigen, beseiles, kom han lykkelig i Havn. En i Nørreballe By, i Grevskabet Knuhtenborg, boende Huusmand og dennes Hustrue ere satte under Forhør, fordi Konens ukjærlige og, om man saa vil, umenneskelige Adfærd mod tvende Stedbørn skal have foranlediget, at de begge fandtes i den meest ynkværdige Forfatning, endog i den Grad, at det ældste Barn, som kun er omtrent 4 Aar gammelt, for Tiden er blindt. Disse ulykkelige Børns Morbroder, en Tienestekarl her i Byen, reddede dem, ved at gjøre fornøden Anmeldelse til Øvrigheden. - Hører dette, J slemmeStedforældre, hvor J end ere En Borgermands Kone her i Byen, der er 91 Aar gammel, havde for nogle Dage siden det Uheld, at falde ned fra en Stol og brække sit ene Laar. Hjertet. Hvad er det, o Hjerte, hvorefter Du higer, Hvi slumrer Du ei i den rolige Nat? Med Sukke Du daler, med Længsel Du stiger, Har Verden Dig sveget, har Gud Dig forladt, "Nei, nei, "Det martrer mig ei. See Druerne modnes saa skjønne og røde, Og vinke den smægtende Vandrer til sig, De styrke Naturen og ere saa søde, Dem presser i gyldene Skaaler jeg Dig. "Nei, Nei, "De styrke mig ei. Hist hvælver sig Templet, som Roser omflynger, For Rigdommens glimrende Gud er det bygt, Paa Leiet af Blomster, blandt gyldene Dynger, Jeg lægger Dig, der kan Du hvile saa trygt. "Nei, Nei, "Jeg hviler dog ei. J Lunden omvandrer med Kinderne røde Og bølgende Lokker en elskelig Møe, Ogled Dig, jeg bringer Dig hende imøde, Med Dig vil hun leve, med Dig vil hun døe. "Nei, Nei, "Det glæder mig ei. Saa sig mig, hvad er da Din mægtige Higen Hvi slumrer Du ei i den rolige Nat, De rastløse Slag og den evige Stigen? O, er Du da skabt kun for Længsel og Nat, Du tier og sukker - Du kjender Dig ikke Ofol, Du er skabt af Algodhedens Gud, Han nedskuer til Dig med Kjærligheds Blikke, Han kaarede Dig til Forsonerens Brud. Slaae kun da paa Jorden saa jevnt og saa stille, Slaae Slagene sagte paa Himmelens Port, Den aabnedes altid, naar Forsynet vilde; Her skjænktes Dig Glæder, skyd Gaven ei bort M. F. Hansen.