Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-12-07
Om Strandingen ved Blaavand hedder det i Ribe Avis: Om den tidligere her i Bladet omtalte ulykkelige Stranding ved Blaavand kunne vi nu meddele følgende udførligere Underretning fra en fuldkommen paalidelig Kilde. Læserne ville see, at hverken denne Beretning eller nedenstaaende Opfordring til at komme de Forulykkedes Efterladte til Hjælp, indeholder det Ringeste, som kan kaste mindste Skygge paa Kystboerne for deres Færd ved denne Stranding, hvorfor det her circulerende Rygte maa ansees for aldeles falskt. – Efter en frygtelig Sydvest=Storm, der havde raset hele Natten med Hagel, Torden, Lyn, opdagedes Morgenen, den 23de November fra Blaavand lidt Syd for Revshorns Grunde, omtrent 2 Mile fra Kysten, ved Hjælp af Kikkerten et Vrag uden Master med opsat Nødsignal. Da det derfor var sandsynligt, at Mandskabet endnu var ombord, og da Veiret, meget havde lagt sig, ansaae man det for muligt at bugsere Vraget ind i Fans Havn, da dette under lignende Omstændigheder forhen gjentagne Gange var udført med Held. Alle tilstedeværende Fiskerbaade, 10 i Tallet, bleve nu bemandede, i den først afgaaende steg Toldcontrolleuren, Kammerr. Grooss, for ved sin Deeltagelse at opmuntre Kystboerne, og, om fornødent, at virke som Mægler og Tolk mellem dem og Skibsmandskabet. Ved Ankomsten til Skibet fandt man, at det var en Skonnert, ved Navn Castle Tioram, hjemmehørende i St. Johns paa Newfoundland; det kom fra Cuba, var ladet med Sukker, bestemt til Hamborg og førtes af Capt. For. Denne indsaae, saavelsom Stedets Lods, der var medfulgt, og Hr. Grooss, at det for Øieblikket, da det var Ebbetid, ikke var muligt at føre Skibet nærmere op mod Graadyb (Jndløbet til Fanød. Men da det laa og drev i svær Sø, besluttedes ved Baadene at bugsere det ind i mere smult Vand. Det blev nu saaledes ført ind paa 8 Favne Vand og ankret der, hvor det, som Veiret da var, laae nogenlunde godt. Da Mørket imidlertid begyndte at melde sig, og det tog til at blæse op, var det høi Tid for Baadene at søge til Land; man tilbød Capitainen at føre ham og Mandskabet i Land, men, efter en Conference med Styr en manden, bestemte han sig til at blive Natten over paa Skibet, og efter hans Begjæring forblev Lodsen med sin Baad og 6 Mand hos ham. De øvrige Baade maatte nu krydse mod Land; da Mørket faldt, bleve de 9 Baade skilte fra hinanden. Veiret blev stedse heftigere og hen paa Aftenen var det en fuldkommen Storm fra Sydvest. Efter flere Timers møisommelig Seilads mellem Grunde og Brændinger under idelig Livsfare, lykkedes det først den Baad, hvori Kammerraad Grooss var, at komme i Land over en Miil Nord for BlaavandsHuk mellem Kl. 9 og 10; længere ud paa Natten naaede under stor Anstrængelse 4 andre Baade Landet uden Mennesketab; en Femte fik en Mand kastet over Bord i Brændingen. Men de tre øvrige Baade forulykkedes aldeles med hele Besætningen, 20 Mand. Ved den voldsomme Storm ud paa Natten kom Skibet i Drivt for sine Ankere og strandede mod Morgenstunden en Miil Nord for Hukken i Veirs Strandlehn. Men da Lodsbaaden om Natten var drevet bort, og det først langt ud paa Formiddagen blev muligt at skaffe en Baad til Veie, og Søerne imidlertid ideligen gik over Skibet, saa omkom Capitain For og to af Lodsens Folk af Kulde og Udmattelse. Saaledes berøvede denne ulykkelige Begivenhed 23 af Kystbeboerne Livet, alle af Orby Sogn, og 18 blandt dem Familiefædre. – Den Sorg og Jammer, denne Ulykke har udbredt over hele Sognet, er ubeskrivelig, som ogsaa den Nød og Elendighed, hvori de fleste af de ulykkelige Familier ere styrtede, der saa pludseligt ere deres Forsørgere berøvede. Nøden er for stor og for udbredt og Sognet for fattigt, til at det selv ved egne Kræfter kan afhjælpe eller blot lindre den. Men vi stole sikkert paa, at velgjørende Medmennesker ville komme den saa haardt hjemsøgte Egn til Hjælp ved virksom, og, hvad her er af stor Vigtighed, ved hurtig Bistand.