Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-05-13
Den berømte Torso (Billedskrog), som staaer øverst i denne Figursal, er een af Oldtidens herligste Konstlevninger. Originalen dertil pleiede at staae paa et indelukket Sted i Forgaarden til det vaticanske Pallads. Den kaldes sædvanligen Michael Angelos Torso, fordi denne Konstner er klærede den for Oldtidens største Mesterværk, og bestandigen studerede derefter. Paa det yderste lemlæstet, siger Winkelmann, uden Hoved, Arme og Been, diser denne Statue sig endnu for dem, der formaae at skue ind i Konstens Hemmeligheder, i hele Glandsen af sin fordums Skjønhed. Apollonius, en Søn af Nestor fra Athen (Mesteren Navn, som findes derpaa, har afbeldet et stort Jdeal af et over Naturen ophøjet menneskeligt Legeme og en Natur af mandlige fuldkomne Aar, naar samme var bragt til en Grad af guddommelig Nøisomhed, i denne Herkules, de viser sig her saaledes som han har opnaaet Udødeligheden og Sædet blandt Guderne. Konstneren beundrer i Omridsene af dette Legeme den bestandige Udflydelse af een Form i den anden, og de svævende Træk, der, ligesom Bølger, stige og falde, og slynges i hverandre. Benene synes overtrukne med en idtagtig Hud, Musklerne flyde næsten ikke over, og en saa afveiet Kjødfuldhed findes i ingen Billedstøtte, ja man kunde sige, at denne Herkules kommer en høiere Konsttid nærmere end Apollo selv. – Man anseer dette Brudstykke, siger Ramdohr, for det fuldkomneste, der fra Oldtiden er kommet til os, og det synes allene tilstrækkeligt til at vidne om den Høide, hvorpaa Konsterne fordum stode, og hvortil vi endnu ikke have hævet os. - Om dette Værks Betydning lader sig intet med Vished sige. Endskiønt Hovedet, Armene og Benene mangle, er Characteren af en Herkules dog umiskjendelig, og Stillingen af det skjødesløst sammenfaldne Liv, de ligesom afspændte Muskler, lede meget naturligen til Begrebet og Rolighed. Mengs og Winkelmann have seet den forgudede, forklarede Herkules i dette Brudstykke. Denne ædle Bestemmelse synes Arbeidets Fortræffelighed værdig, og hvo vilde vel endnu tvivle om, at den har været den oprindelige? Det er bekjendt, at Formerne af det menneskelige Legeme bestaae af en utallig Mængde Forhøininger og Fordybninger, der give Ledemodene, Musklerne og Huden det Bølgeformige, det Jhinaandenflydende, hvorpaa i Billedhuggerkonsten Liv og Sandhed, synes at beroe. Jntet Værk af Meisselen kommer heri dette Brudstykke nær. Af ingen Muskel seer man Begyndelsen eller Enden, og alligevel udmærker sig enhver af samme med største Bestemthed for Øiet. - Ryggen og Laarene forekom mig som de skjønneste Deele. Naar man vil gjøre en Prøve, i det man lukker Øinene at fare langsomt hen over hine Dele, saa vil man troe at føle paa virkeligt Kjød. Mere vil jeg ikke tilføje om dette Værks Skjønhed. Man maa see og allerede have seet meget, for at føle dette Brudstykkes Herlighed. Men den, som føler denne, maa jeg gjøre opmærksom paa, at det ikke er Betydningens Vigtighed, ikke Udtrykkets Jnteresse, der fængsler hans Øie paa denne Torso uden Hoved, uden Arme og uden Been. Det er det Yndige i Skikkelsen, den legemlige Skjønhed, forenet med Betragtningen over Konstnerens Duelighed, der gjør os dette Brudstykke saa kjert. Skulde det vel i et Malerie, om det end var malet i samme Grad af Fuldkommenhed, som det er hugget, kunne gjøre samme Fordring paa vor Beundring, Sikkerligen ikke. Saadanne Bemærkninger ville uformærkt lede til et fuldstændigt Begreb om den væsentlige Forskiel mellem Malerie og Billedhuggerkonst. - At dømme efter det Jern, som man finder i Sædet, er denne Levning allerede i de ældste Tider blevet restaureret. Saaledes dømmer ogsaa Mengs. Meget skarpsindigen bemærker denne Forfatter, at Slutningen fra Fortræffeligheden af det, der har vedligeholdt sig lige til vor Tid, til det, som er gaaet tabt, ikke med Sikkerhed kan gjelde. Hvor mange Statuer kjender man ikke, som have enkelte fortræffelige Partier, og i det Øvrige ere middelmaadige?" Denne Torso, der blandt de øvrige Antiker ogsaa gjorde en Pillegrimsreise til Paris, hvorfra den atter med sine Brødre og Søstre er vendt tilbage, pleiede i Rom at være omgivet af et Jernrækværk, paa det man uforhindret og uden at tilføje den Skade, kunde betragte den. Fortsættes.) Endnu et Par Ord om Magnetismen.