Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-27
J Midten af Maj begyndte Frue v. Krudener sin Vandring; hun lod kort før sin Afreise udbrede et Skrift til de Fattige i de nærliggende Cantoner, "Det forkyndte: At arbeide uden guddommelig Velsignelse hielper ikke – man skal forbedre sig og blive uforsagt i Hjemsøgelsens store Nød." Desforuden vilde hun i en egen Avis redde og trøste de Fattige, opmuntre de Rige og foraarsage store Virkninger i Gemytterne. - Den udkom under Titlen: Avis for de Fattige med den Bemærkning: de fattige faae denne Avis for intet, meddele de Rige den imod Spise og bede for dem. Men der er kun udkommet et Blad af 5te Maj 1817, som Motto er Stedet af Jesat. C. 61. v. 13 fremsat. J en Jndledning gjorde hun, i det hun trøstede de Fattige, opmærksom paa Guds og Christi Rige, og forkyndte dem Straffedom som vilde gaae udenfor. Nu trak hun under Ledsagelse af sine Hjelpere igjennem Stæder og Lande, under det største Tilløb især af den almindelige Folkeklasse, hvor ofte mere end 3000 Mennesker omgave hende. Hun vandrede til Warm bach imod Aargau. Politiebetjenterne tilstedede hende intetsteds Ophold. Fra den i det soluthornske Gebet liggende Landsbye Ertesbach, som hun ligeledes maatte forlade, begav hun sig i Midten af Juni til Lucern i en fraliggende landlig Villa, tilhørende Vinhandler Byttinger, hvor ligeledes fra Morgen til Aften fra alle Kanter Sværmere og Skarer af Unge og Gamle indfandt sig, for at høre paa hendes begeistrede Taler. Men ogsaa herfra blev hun i Slutningen af Juni fordreven med Magt af Politiet, Landhuuset blev ved Midnat omgivet med Soldater og Landjægere, alle Mænd, Qvinder og Børn, som vare i Huset grebne i Søvne og bortførte, Frue v. Krudener vækket, befalingen til Afreise blev hende forelæst og hun blev strax ført paa Veien til Zürich, hvor hun blev fra 36 Juli under Politiets Opsigt. Derfra bragt til den badenske By Lotsteten ved Schafhausen, vendte hun sig til det sidste Sted; men som hun efter Øvrighedens Befaling, efter 3 Dages Forløb igjen maatte forlade, ligesaa Dissenhosen. Hun reiste igjen om Aftenen den 29de Juli til Randet i det badenske Gebet. Overamtmanden i Radolphspell lod hende, saasnart han erfarede hendes Ankomst, strax melde, at hun ikke kunde blive der; ogsaa i Petershausen ved Constantz blev kun tilladt hende et Ophold af 24 Timer. Den første August blev det hende, da hun vilde reise fra Hubi Canton Thurgau til St. Gallen og Appenzell tilkjendegivet, at hun kun havde frie Vej til Tydskland. Efter et kort Ophold i Arbon skulde en Sanctgallisk Politiebetjent bringe hende over Rhinen til Tydskland. Da han den 18de August kom med hende over Rhinfærgestedet ved St. Margarethe, kom den østerrigske Overembedsmand v. Høst, og fremviste en stræng befaling fra Lands forvaltningen fra Insbruk, at det hverken var Frue v. Krudener eller nogen af hendes Følge tilladt at betræde den østerrigske Jord. Hun blev nu igjen bragt til Arbon og Constantz. Den 2 August kom hun igjen i Nærheden af Schafhausen, og blev af Overamtmanden i Andelsingen ved 6 Land jægere bragt Rheenau over Rhinen, hvorfra hun ikke mere kom tilbage. Hun trak sig nu tilbage til Høiden af Schvarzvald og reiste igjennem samme til Over rhin, men ogsaa blev hun tilbagevist af de franske Øvrigheder i Elsats. De badenske Embedsmænd sendte hende igjen til Freiburg, medens der fra Regjeringens Side blev besluttet at sende hende til Norden. Man fremskyndte hendes Afreise, og skildte Empeytas og Lachenal fra hende, saavelsom en Deel af hendes ledsagende Tienerskab. Hun blev ledsaget af Politiet fra Stad til Stad. Af det badenske Polities Hænder, overtog det vyrtembergske hende og overgav hende da til det bayerske, som ledsagede hende igjennem Franken til Sachsen. Nogle Dage forblev hun ved Brodersamfundet i Neudietendorf. Ofte var hun i meget stor Forlegenhed formedelst Mangel paa Reisepenge, da hun ikke kunde oppebie Vexler. Saaledes kom hun i Midten af Decemb. (1817) til Leipzig; man tillod hende her, at udhvile nogle Dage, deels for hendes Sundheds Skyld, deels ogsaa for at bie paa Vexler og hendes Svigersøns, Kammerherre v. Bergheims Tilbagekomst fra Moskau. J Leipzig blev hun i Begyndelsen ofte besøgt af Bekjendtere og Venner; men snart blev der stillet Vagt for hendes Dør, og Indgangen kun tilladt dem, som vare forsynede med et Politiekort, men endeligen blev ogsaa dette indskrænket. J Midten af Januar 1818 blev hun ledsaget til Eilenburg, og overgivet en kongelig preusisk Politie-Commissair, som bragte hende over Frankfurt a. d. Oder til Kønigsberg. Hendes Ønske, at reise til Dessau eller Berlin blev ikke opfyldt. Paa alle Steder hvor hun kom igjennem eller opholdt sig var Folkets Trængsel overordentlig stor. Ved hendes Ankomst til den russiske Grændse, blev det hende befalet, at hun hverken maatte komme til Moskou eller til Petersborg. Hendes Datter maatte blive hos hende, hendes Sekratair, Kellner, og 9 andre Personer af hendes Ledsagelse bleve skildte fra hende og bragte tilbage til den preusiske Grændse; dog skal den sidste Befaling snart derpaa igjen være bleven kaldt tilbage. Hun levede med hine Personer paa sin Broders, Geheimeraad v. Vietinghoffs Gods, Jungfernhof, i Nærheden af Riga. Efter offentlige Blade fortsatte hun i Rusland sine geistlige Prækener og Taler - og forkyndte svære og trængselsfulde Tider. J Særdeleshed skal hun have advaret for den 14de Januar 1819, som en meget betydningsfuld Dag, og havt den Jde at stifte et Kloster for angrende Synderinder (lilles repenties og saa være sysselsat med den de at grunde et Samfund efter hendes religiøse Grundsætninger i Caucasus. Ogsaa vilde hun i en nye Roman lesolitaire converti udvikle sin Omvendelses Historie og det hele System af de Reformer hun havde i Sigte. J de nyere Tider skal hun have opholdt sig i Petersborg. Frue von Krudeners Bedetimer bleve holdte i Fyrstinde Gallizins Huus, havde ved et Auditorium af de lavere Stænder Præget af Simpelhed og Religiøsitet, dog skal Frue v. Krudener aldrig selv have taget Deel deri. Mademoiselle Maurer, en ung, dannet og meget religiøs Sveitserinde, og, under hendes Sygdom, Frue v. Krudeners Svigersøn, forrettede, efter foregaaende Sang i Forsamlingen, aldeles i den romerske Kirkes Aand, Bønnen i hvilken alle Tilstædeværende knælende deeltoge, og hvis Tendents var Syndernes Erkjendelse, Anraabelse om Syndernes Tilgivelse, Forbøn for Keiseren og hans Familie, for de fra Tyrkisk Vold sig løsrivende Grækere o.s.m. Derpaa fulgte en Bøn til Jomfrue Marie, og endeligen endtes Bedetimmerne med en Sang. Personer af den fornemme Stand underholdt sig sædvanlig selv med Frue v. Krudener i længst bortliggende Værelser over religiøse Gjenstande, i Forværelserne bleve Fattige, hvoraf der stedse indfandt sig et rigeligt Antal, bespiste, Lidende trøstede og understøttede. Men snart derpaa blev efter Kaiserens Befalinhendes nødvendige Bortfjernelse forkyndt hende.