Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1830-04-23
Kun tvende Aarsager synes nu, at kunne bevirke et Fredsbrud mellem Porten og Rusland, naar nemlig, istedetfor det nærværende engelske Torry Ministerium, et nyt Whigs-Ministerium kom i Spidsen for Statsbestyrelsen, som ved at tilbyde. Porten en mægtig Hjælp, kunne forlede den til at deeltage i en Krig mod Rusland, som dog kunne have yderst uhældbringende Følger for den høie Port, eller ogsaa, at den nærværende Storsultan pludselig skulle komme af Dage, hvorved hele Tyrkiet ville geraade i den yderste Forvirring og Anarchie. Mun har forøvrigt i Fortiden altid betragtet Porten, som Ruslands Arvefiende; men det laae jo ogsaa i Tingens Natur, at saalænge den tyrkiske Regjering var en Slave af blinde Fordomme og Janitscharernes Luner, saalænge den ikke ansaae sig forpligtet til at holde indgangne Tractater og Forpligtelser, tildeels en Følge af at den ansaae sig for uovervindelig, saalænge maatte den af enhver Naboe-Stat betragtes som Fiende, den nærværende Sultan der mod har, som man siger, brudt Jsen, han ind faae den dybe Uvidenhed, hvori hans Landsmænd, laae nedsunkne, hvor langt Nationen stod tilbage for de øvrige europæiske Nationer i Cultur og indvortes Selvstændighed, han gjør Alt for at europæisere og oplyse sine overtroiske Undersaattere, og da han Alt har søgt at indføre en bedre Stats Organisation, vil vel omsidder Tyrkiet, hvis det beholder Freden, med Tiden blive en fuldkommen cultiveret Stat, der som Bundsforvandt for Rusland i en Krig mod Engeland kunne være af megen Vigtighed. Det er mærkeligt, hvad der skrives fra Wien under 10de April, at Porten allerede skal have erholdt foreløbig Kundskab om de allierede Magters sidste Beslutning med Hensyn til Grækerland: men har viist sig utilbøielig til at afgjøre den græske Qvæstion paa den Maade; de allierede Magter ville, hvis det er sandt, vel udføre deres tagne Beslutning uden Portens Samtykke, og denne vil formodentlig saa, forholde sig passiv, til bedre Tider. J Petersburg ville man i politiske Circler vide, at det franske Hof havde begjært at Russerne skulle agere i Fællesskab med dem til Barbareskstaternes Ydmygelse, saa meget er vist, at den russiske Flaade forbliver i Middelhavet, og flere Foranstaltninger i de russiske Søehavne synes at bevise, at den russiske Monark ikke synes utilbøielig til at laane Haanden til dette Forslag, ja selv det engelske Cabinet synes heller at ville vælge at deeltage i Expeditionen, end at lade en anden Magt ene udføre den; imidlertid skrives der dog fra Constantinopel, at det var paa den engelske Gesandts Tilskyndelse, at den tyrkiske Vice-Admiral Tahir Pascha blev afsendt til Algier, for at gjøre Deyen opmærksom paa de Farer, han udsætter sig for, i Fald det virkelig skulle komme dertil, at et betydeligt fransk ArmeeCorps gjør Landgang. Tahir Pascha har ogsaa udstrakte Fuldmagter til i Nødstilfælde at kunne paatage sig en Mæglers Rolle mellem Deyen og den franske Regjering. Storveziren, som siden det lidte Nederlag ved Schumla var dalet meget i Storherrens Gunst, har ved et indsendt Forsvarsskrivt for sit Forhold i sidste Feldttog, igjen vundet hans Tiltroe, og er udnævnt til Gouverneur i Rummelien og alle Rigets europæiske Provindser. Den 11te Marts var Prisen paa Levnedsmidlerstegen saa høit i Constantinopel, at selv velhavende Familier og tyrkiske Embedsmænd vare derved blevne satte i Forlegenhed, hertil kommer at en nye Forordning var i Gjære, ifølge hvilken 1000 Piastre skulle svares af enhver Bagerovn.