Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-06-10
Professor Clausen forsvarer i Fædrelandet Grosserer Puggaard imod Dagens Angreb paa denne Mand i Anledning af hans forandrede Bestemmelse med Hensyn til den aarlige Gave af 400 Rbd., han havde lovet at yde til Stipendier ved Aarhuus Realskole, saalænge han kunde. Det synes mig ikke vanskeligt, – siger Prof. Clausen. at sætte sig ind i en Mands Stemning, der finder Tilfredsstillelse i Bevidstheden om, at det er Fædrelandet og dets Underviisningsvæsen, som hans Gave, efter den sidste Bestemmelse som efter den første, kommer til Gode, og nu vil komme til Gode paa en Maade, som efter hans Overbeviisning er mere frugtbringende og betydningsfuld, – der tillige mener, at en forandret Bestemmelse - hvortil han naturligen antager sig at være berettiget - ikke vil kunne være udsat for alvorlig Mistydning, aldenstund Jngen kan oversee, at det er fædrelandsk Jnteresse, som derved alene ligger til Grund. Og Dette, skulde jeg mene, er og bliver dog Hovedsagen. Vi kunne daglig have en Verdensklogskab for Øie, som veed at bevare Formerne, medens Aanden svigtes og krænkes; lad her en Form være tilsidesat – saa er dog Aandens høiere Lov holdt i Agt og Ære. Derfor forekommer den mig, om ikke mærkværdig dog eiendommelig - den Maade, hvorpaa den hele Sag findes omtalt i Dagen. Thi dersom her var Tale om en Gave, som var bleven tagen tilbage eller var bleven indskrænket af egennyttige Hensyn, eller selv dersom Talen var og Forandring til en Anvendelse, der ligesaavel kunde have været valgt fra først af: da kunde Ord og Benævnelser som foranderligt Lune og vægelsindet Velgiører have været paa deres Sted. Men dette er dog i Sandhed ikke Maaden at omtale en Handling, som - hvad der end kan indvendes imod Formens Correcthed, er Yttring af et høihjertet fædrelandskjærligt Sind, en patriotisk Opoffrelse i en usædvanlig Stiil. Eller skal maaskee den forroste danske billighed alene komme de Mange til Gode, som ikke virke, eller som lade Talen træde i Handlingens Sted, ikke derimod de Faa, der lade Sindelaget træde frem i uegennyttig Handlen, om end Formen ikke er aldeles normal Briggen St. Jan, er nu af en Commission, som i den Anledning var bleven nedsat, undersøgt og befundet aldeles usødygtig. Skjøndt Commissionens Undersøgelser ikke have strakt sig til Skibets Bund, som formodentlig er det daarligste af det Hele, viser Skibets Tilstand sig dog endnu forfærdeligere, end selv de, der have tænkt sig det allerværst, havde forestillet sig. Af 15 Stykker Tømmer, som paa den ene Side af Skibet undersøgtes, viste de 13 sig aldeles ubrugelige; og den anden Side var omtrent i samme Forfatning. Man sætte sig rigtig ind i det Frygtelige af en Ordre om, at et saadan Skib skal gaae til Madera - hedder det i Fædrelandet – for der at modtage nærmere befaling og Reisens Fortsættelse, at betroe Menneskeliv, Statens Eiendom, ja, endeel af Statens Ære til en saadan Kasse. Vel er det, at Chefen ikke har stolet for sikkert paa det Skib, til hvilket det kgl. Admiralitets- og Commissariats=Collegium har betroet hans og den øvrige Besætnings Liv og Ære, thi havde der tilstødt Skibet det allermindste, havde det blot berørt en haard Gjenstand, vilde det upaatvivlelig sunket sammen i Qvas, og Verden vilde aldrig have troet, at det var Skibets Skyld, men vilde have tilregnet Chefen eller vedkommende Officeer den skete Ulykke. Havde Chefen fra Norge, paa Pumperne fortsat Reisen, var Resultatet upaatvivlelig i det heldigste Tilfælde blevet, at han var kommen til at gaae ind i en engelsk eller fransk Havn, hvor Skibet da enten var blevet condemmeret eller med en Udgivt af mange Tusinde Rigsdaler repareret.