Viborger Samler, 1837-06-04
Under 10de Mai er udfærdiget allerhøieste Commissorium til Agenterne Busch og Holmblad, Viinhandler H. P. Hansen, Justitsraad RiisLowson, Bager Schersig og Bestyreren af Bageriet i det Hambroeske Establissement Manzel til at sammentræde i en Commission for nøiagtigen at undersøge alle de Punkter, der kunne have Jndflydelse paa Taxten for Kjøbenhavn, paa saavel grovt som fiin Brød. Commissionen er i den Anledning bemyndiget til foruden at foranstalte Prøvemalinger og Prøvebagninger samt andre practiske Forsøg, fra Vedkommende, og deriblandt Bestyrerne af de militaire Bagerier, at indhente de fornødne Efterretninger, hvorefter Commissionen og Udfaldet har at afgive allerunderdanigst Beretning, der igjennem Cancelliet forelægges Hans Mæjestæt. Vi ønske denne Commission Held til snarest muligt at komme til Ende med sit vigtige Hverv; det er en Sag, der interesserer Alle. Det første Punkt, der synes at maatte komme under Commissionens Overveielse, er, om det i det Hele er hensigtsmæssigt, at der her i Byen ere 50 privilegerede Bagergaarde. Vor Communes Historie frembyder i Bryggergaardene et Exempel paa, at saadanne reelle Rettigheder mod Erstatning ere blevne hævede. Seer Regjeringen sig i Stand til at hæve Laug, hvortil saadanne reelle Rettigheder ere knyttede, da vil ogsaa snart den sidste Time have slaaet for de andre baade Handels- og Haandværkslaug, hvormed ingen saadanne Rettigheder ere forbundne. Denne Commission har det forud for mange af sine langsomme og uendelige Forgængere, at Publicum veed, hvad Dag den er bleven til, og hvorfor den er bleven nedsat og Publicum vil ikke glemme den; thi har det i de sidste Aar ikke udviklet andre Evner, saa har det faaet en god Hukommelse, der vel erindrer Løfter, hvorfor ogsaa det danske Folk i Dag feirer en Fest til taknemlig Jhukommelse af det Løfte, H. M. Kongen gav, hvert andet Aar at sammenkalde Stænderne. (Kp.) Saavel den "berl. Avis" som Bladet "Dagen" omtale aldeles ikke 28de Mais Festen sidste Postdag; men derimod har "Kjøbenhavnsposten følgende særdeles interessante Meddelelse, som vi tillade os at forelægge vore Læsere in extenso: "Denne Dag, der meere og meere synes at udvikle sig til en sand Nationalfest, blev i Kjøbenhavn blandt andet ogsaa høitideligholdt af det Selskab, som har dannet sig i dette Øiemed. Forsamlingen, der bestod af noget over 200 af de anseeteste Mænd af de forskjellige Samfundsklasser, var til et Middagsgilde kommen sammen paa Skydebanen, under Præsidiet af Dhrr. Prof. Clausen, Viinhandler Hansen og Høiesteretsadvocat Sallicath. Den Aand, der besjælede denne Forening, udtalte sig naturligviis bedst i de udbragte Skaaler og i den Maade, hvorpaa disse optoges, hvoraf vi derfor ville tillade os at give et saa fuldstændigt Referat, som Omstændighederne tillade os. Den første Skaal, for Hs. Majestæt Kongen, udbragtes, efter en afsunget Sang, af Prof. Clausen, ikke alene i taknemmelig Erindring om en halvhundredaarig Regjering med alt det Mindeværdige og Følgerige, som deri er skeet, men ogsaa og især med Tanken og Regentens Personlighed, som efter vore Statsforhold er her maaskee af større Vigtighed end nogetsteds. Det kunde efter Tingenes Gang ikke ventes, at Bernstorffsk Forening af omskuende Statsklogskab og ærefrygtbydende Charakterfasthed, Reventlovsk Omfatten af de materielle og de aandelige Jnteresser med lige Jndsigt og Kjærlighed skulde til alle Tider være at finde som Thronens Stotte, eller at Folkets Mænd som Colbiornsen og Ørsted skulde ofte bane sig Vei til Thronens Nærhed. Men paa Thronen selv havde een Personlighed været igjennem et halv Aarhundrede den samme, og var bleven den samme, kjendt af vore Fædre som den er kjendt af deres Sønner, og skal blive det af vore. Thi den danske Mand havde følt sig tiltrukken til en Konge, i hvis Characteer han havde gienkiendt Nationens Characteer. Til det sunde Blik, det varme Hjerte, den retfærdige Villie, den selvopoffrende Virken havde Borgeren saaofte sat sin Lid, og saa ofte folt Trang til at bringe den sin Tak. Denne Tak – allerede tidt gjentagen paa dette Sted, hvor Dagens Fest minder om, hvad Folkelivets Udvikling skylder Frederik den Sjette, hans Villie og Sindelag – maa i denne Time, da Folket tillige erindrer sig, hvad der siden sidste Festdag har truet dets Konges Liv, udtale sig i hjerteligt Ønske for Kongens Dage, hans Sundhed og Kraft. Efterat der derefter var afsunget en Sang for Jnstitutionen, reiste Justitsraad Salicath sig for at udbringe en Togst for den stænderiske Forfatnings sjette Fødselsfest, som ikke burde feires med mindre Glæde, fordi Barnet ei endnu er opvoxet til en Mand, stærk nok til at bære Danmarks Sorger og Byrder paa sine Skuldre, eller fordi en langsom Fremskriden lader En og Anden sporge, naar denne Dag omsider skal op hore at være Haabets og Forventningens Fest Taleren meente, at vi meget mere skulde mindes, at Tvivl og Mismod forlænge den Vei, som Haab og Fortrostning forkorte; vi maatte erkjende, at allerede flere Resultater, skjøndt i mere underordnede Anliggender, ere traadte for Lyset, at flere alt i længere Tid forberedes, som Gienstandens Vigtighed udfordrer det, og endelig burde vi erindre, at en langvarig Hindring har hæmmet Kongens ellers utrættelige Virksomhed. - Vi ville derfor holde fast ved den Overbeviisning, at vi af Kongens gjenvundne Helbred kunne vente de kraftfulde Forholdsregler, hvorom Stænderne have bedet. Men fornemmelig skulde vi holde fast derved, at Jnstitutionen selv er den samme, at den allerede har fæstet en dyb Rod i Danmarks Hjerte, har udviklet større Sands og Selvtænksomhed, hos alle Stænder, opvarmet Borgerens Jnteresse, for Forholdet mellem hans Rettigheder og Forpligtelser, kaldet Folket til Stemme og Medvirken i dets helligste Anliggender, givet Folket et fælles, et samlet, et tusindtunget Sprog til Kongen, saa meget virksommere, som det er ført Lov lighedens, Sindighedens og Fædrelandskjærlighedens Characteer. Ved denne Jnstitution er det, at Folket beder og frabeder, raader og fraraader, ved den, at der er bedet om at aabne Finantsersernes hemmelige Bøger, at bestride Statens Udgift ved Sparsomhed, at oplukke Stændersalenes Dørre, at ophæve Pressens ufornødne Tvang, at lette Handel, Skibsfart og Agerdyrkning; fra den at endnu mangt et Forslag vil udgaae til Landets Tarv.