Jyllandsposten, 1838-09-24
Det danske Rige har næsten ligesaamange Vaabendygtige. Hvilken Fiende kunde vel finde sin Regning ved at udruste en saa uhyre Hær, Og mon den ikke vilde koste langt meere, end den i det allerlykkeligste Tilfælde var istand til at vinde, De skulde nok lade os i Roe. En saa liden Stat som Danmark har ingen anden vederhæftig Borgen for sin Selvstændighed, end almindelig Vaabendygtighed. Uden denne, vil det kun leve et usikkert Statsliv, et Liv, der blot hænger i udenlandsk Politik - politisk Skinsyge – det vil sige: hænger i et Haar. Vi kjende allerede noget til Udskiftning i det Store - hvad betrygger os for nye Landinspectører, - Tractaternes Ubrødelighed, deres evige Fasthed, Ministrenes Ordholdenhed, Regenternes uforanderlige Ædelmodighed? Mon det dog ikke var sikkrere at stole paa os selv Stol paa Gud!" Det er ret, Men den, der ikke vil bruge de Kræfter, Gud giver ham; mon han og tør stole paa en miraculøs Bistand af den usynlige Magt, hvis Gaver han foragter, Der er noget højst mærkeligt i Danmark ved den omhandlede Sag, andre Stater, som i ældre og yngere Tider have havt almindelig Bevæbning i sig, de vare Republiker; men Danmark er et Kongerige. Kongerne omgive jo almindeligviis deres Troner med Livvagt, med hvervede Soldater, helst fremmede Soldater, med hvilke de forsvare sig baade mod indvordes og udvortes Fiender. Her hos os er det ganske omvendt: tilforn bestod vor staaende Hær ene af Leietropper - nu have vi slet ingen af det Slags. Men her er gjort mere endnu tilforn var det allene Bøndernes Børn, som i Krigstid bleve udskrevne til Tjeneste, og det endda med mange Undtagelser; Kjøbstæderne vare reent frie - nu erhverve ogsaa disses Beboere i Fredstid stedse Vaabenfærdighed; og det er neppe for meget sagt: at Landet allene herved har erholdet henved 20,000 Forsvarere flere. Men her er gjort mere endnu tilforn blev ingen øvet i Vaaben, førend han med eet kom ind under Corporalens Stok og Officerens Klinge - nu blive de danske Drenge allerede i Skolen forberedte som i Leeg og med Lyst, og der er Jngen, som nu gjør sig selv til Krøbling, for at blive fri for at følge Kalveskindet, hvis Lyd forhen var ligesaa frygtet som den yderste Dags Basun. Og uagtet denne Statstyrelsens Tendents til almindelig Vaabendygtighed, ville dens Raadgivere ej engang høre tale om samme. Det vil staae som et sørgeligt Blad i den danske Historie, at en blind Mand, født udenfor Danmark, har hævet sin mandige Stemme for at bringe alle Danske til at være Mænd; men at denne Stemme blev overdøvet. Der kan ikke være Tale om et Forsvar, som vilde koste Landet, mere, end dets Jndtagese af en Fjende!!!" Saaledes lød det forrige Gang paa Danmark gjenoprettede Landsting; og denne uheldvarslende Røst tilbageslaaes endnu af den gamle Domkirkes fortørrede Mure. Det koster – det koster, ja vist koster det alting koster Stændernes Raad koster ogsaa Men af alt, hvad der koster, er Jntet saa kostbart som det, at blive erobret af en Fjende. Naa, hvad koster det da at forsvare – at frelse sit Fædreland, sin Selvstændighed, sin Eiendomssikkerhed, sin Legemssikkerhed, sit Modersmaal, sin Nationalitet? Hvorledes staaer Priis=Couranten paa disse Vare, Har Peder Madsen Bogholder ogsaa udregnet det rigtigt i ægte eller uægte Brøk, Ja, Ja, jeg vil nok troe, han forstaaer sin Søren Mathiesen: Regningen er rigtig paa Facit nær, thi det er Nul – et stort Nul, et politisk Nul og Jntet, Men skulde det da og see saa farligt ud med denne Bekostning? Dersom det danske Landeværn organiseredes, eqviperedes, excerceredes ganske som den nu bestaaende Armee, ja da vilde det jo koste ti tolv Gange saameget som nu, og saaledes snart opløse sig selv. Det kan da ikke være Meningen; man skal derimod søge at godtgjøre, at Statscassen snarere skulde vinde end tabe ved den paatænkte Landeværnsindretning. 1. Kunde Læretiden nedsættes til en tredie Deel, (som i Sverrig) hvorved følgelig et tredobbelt Antal blev vaabenøvet med samme Bekostning som nu. 2. Paaklædningen (Uniformeringen) skulde ikke falde det Offentlige til Byrde; thi ethvert Jndivid kunde endnu uden Extraudgift for sig selv - anskaffe sig hele Uniformen, naar denne nemlig tillige var Nationaldragt. J Fredstid vilde denne være uden Decoration, eller maaskee blot fremvise et Fredstegn paa Hat eller Kjole, i Krigstid kunde disse da ombyttes med passende Symboler, f. Ex. et Sværd eller andet Vaaben. 3. For Vaaben (Amatur, maatte Staten eengang for alle sørge, men deres Vedligehold blive Jndivider nes Sag. Bøssen, Bajonetten, Kaarden, Patrontasken vilde saaledes kunne gaae i Arv fra Fader til Søn gjennem flere Generationer; og derved endog hos den Bærende faae Krav paa særdeles Kjerlighed: det Sværd, som i elsket Faders Haand havde forsvaret det elskede Fædreland, vilde i Sønnens med fordoblet Kraft føres til Afbetaling af den dobbelte Gjæld: der vare med dette Staal sammensmeltede hæderfulde Minder, der vilde opslamme til ubetvingelig Tapperhed: "Meddette eller under dette vilde straale i Flammeskrift, paa den dyrebare Klinger. Geistlighedens Tarv i Stænderforsamlingen. Da den første aabnedes, sagde jeg til mig selv er det nu paa Tide at Riget skal oprettes igjen?" Men jeg mærkede ikke Noget, som havde Hensyn til vores det aandelige, og derfor hvidskede jeg til mine Brødre. staaer op og lader os gaae herfra, Sidste Gang finge vi en ung og rask Stedfortræder, og glad i Haabet spurgte jeg: er Du den, som skal komme, eller skulle vi vente nogen anden de solgte foreløbigt min Rytterhest, jeg udelod Højædle paa mine Breve til Provsten, med meget mere; Alt i Forventning af de Ting, som vilde skee. Ehen me miserum, Jntet af alt dette. Men først en gratiarum actio, der kom ligesom naar En offver førend han kommer til Alteret. Saa en Løsagtighed, som end ikke bør høres iblandt Raadmænd - abit, Og endeligen om Jødernes Jndførelse i Raadhuset. Da blev mit Blod til Jis, og det faldt som Skæl fra mine Øjne. Vil han sørge for dem, inden han engang har tænkt paa os, Men maaskee: at ligesom en christelig Præst lader sine Medbrødre skytte sig selv, og tager Jøderne under Armene, saaledes ville disse, naar de komme i Stænderhuset, tage sig af den christne Geistlighed, siden ingen anden vil - sigt, Og de Tre Opfordrede, dem hører man heller intet fra. Ja ja! Den Ene skriver Vers og de Andre Schemaer, hvad ville vi saa meere, Mit Avl er ellers daarligt i Aar, ikke fordi der jo var nok paa Jorden; men man kan ikke faae det tørt i Huus - saaledes som det desværre gaaer med saa mange gode Raad. Alligevel ikke forsagt, jeg trøster mig ved Capitelstaxten. Cæterum censeo Judæas in curium non esse admittendas. Gl. Landsbypræst. Flere Besparelser f. Ex. ved Hestehold, Garnisonstjeneste, Marschpenge osv. osv. vilde lettelig kunne iværksættes. Kun at det først var kommen saavidt: at man vilde tale om Sagen der, hvor der skulde tales. Randers Kjøbstads Forligelses Commissairer.