Kiøbenhavns Postrytter, 1789-10-26
(Fortsættelse.) Livgarden gik derpaa virkelig over til Nationalarmeen, og begge Parter bleve snart gode Venner igien; de ombyttede deres Hatte med Grenadeerhuer, og rækkede Fiskerkonerne Haanden. Om Middagen begav hele Armeen af Qvinder og Nationale sig paa Tilbagemarchen til Paris, hvor den ankom Kl. 4 1/2. Kongen ankom først Kl. 8 om Aftenen. Hans Vogn var omringet af hele Artilleriet og nogle Udvalgte af Nationalmilien. Desuden blev Hs. Majestæt fra Passyer=Slagdommen til Raadhuset ledsaget af hundrede Deputeerte fra Nationalforsamlingen og alle Stadens Repræsentante. Gaderne vare fyldte med en ubeskrivelig Mængde Mennesker, og alle Balcons og Vinduer vare illumineerte. Da Kongen steeg ud af Vognen ved Raadhuuset, rækkede han Dronningen Haanden, og hun holdt sin Datter; Madame Elisabeth førde Dauphin, Monsteur sin Gemalinde, og saaledes kom samtlige Kongl. Personer under det bestandige Raab: "Kongen, Dronninger Dauphin & leve!" Da dette Frydsraab havde Ende, sagde Hr. Bailly med lydelig Stemme til Folket: "Kongen kommer med Tillid, for at boe iblant eder. Han vil stedse agte det for sin Lykke, at giøre alt det, der kan forbedre hans Undersaattes Skjæbne." Herpaa fulgte et nyt Frydeskrifover hele Salen, og den inderlig rørte Konge sagde til Hr. Bailly: "tilkiendegiv mit Folk endnu eengang al den Kierlighed, jeg føler for det." Da Hr. Bailly havde, som før meldt, igientaget sin Tale, der modtoges med samme almindelige bifald, tog Hr. Moreau de St. Merry Ordet, og sagde adskilligt, som vel ikke kunde være Kongen saa gandske behageligt, men som dog ikke fandt Modsigelse, siden ingen var stemt til Daddel. Hertugen af Liancourt erklærede derpaa, at Nationalforsamlingen, der maatte være hvor Kongen var, havde allerede besluttet at forflytte sine Sessioner til Paris. Da Kongen endnu engang havde viist sig for det udenfor forsamlede Folk, forføyede. han sig tilligemed Dronningen og Dauphin til ThuillerieSlottet, hvor de sov den første Nat; Greven af Provence tog derimod sit Natteleie i det Luxemburgske Palais. Endnu maa mærkes, at de Lænestole, som i Raadhuussalen, vare satte for de Kongelige Personer, bleve ikke brugte, da Kongen med sin hele Familie blev staaende, derimod fandt Raadet, der forhen knælede for deres Konger, for godt at sidde, medens Talen til Kongen varede. – Den 7 October tidlig om Morgenen lod Kongen Hr. Bally og Provianteringscommissionen komme til sig, og nu arbeydede Ludvig XVI for første Gang med Borgerne og deres Deputeerte, for at giøre de fornødne Anstalter til at forsyne Hovedstaden tilstrækkeligen med Proviant. J den Rapport, Hr. Bailly sendte til Raadhuuset om Udfaldet af denne vigtige Session, siger han: "Kongens Forhold ved denne Leylighed viser, at han er en fuldkommen ærlig Mand. Under denne Session beskæftigede henved 300 af Qvinde Corpset sig med at kaste en stor Qvantitet fordærvet Meel i Vandet. Kongens Vagt i Thuillerierne bestaaer af den Kongelige Livgarde, hundrede Schweitzere, 80 Mand af den besoldede Nationalgarde, og 360 udvalgte ubesoldede Borgere. Jmidlertid paastaaer den frievillige Borgergarde, at den allene vil bevogte Kongen, siden den dog tiener uden Gage, og holder sig ligesaa god som Livgarden, og at Kongen gjorde meget bedre i at have lutter Parisiske Borgere om sig, der fordre ingen anden Belønning end den Ære, at have beskyttet deres Konge. - Om Formiddagen Kl. 10 fik Thuillerie-Slotsgaarden et Besøg af Fiskerkonerne, som vilde see Dronningen. Madame Elisabeth, paa hvis Vinduer de først pikkede, sagde til disse "Jeg vil hente Dronningen. Værer for gode Matroner: vissede om, at vi blive alle lykkelige, og at det Onde, der nu trykker os, vil ophøre, saasnart man ophører at forstyrre den offentlige Rolighed, og der igien bliver indført god Orden i Paris. Men den, der udgiver retfærdige Befalinger, maa da ogsaa adlydes. Disse Kongens Søsters Ord fandt Fiskerkonernes bifald; og Prindsessen, som strax var gaaet bort, kom tilbage med Dronningen, der havde Dauphin og sin Datter med sig. Den af Konerne, som førte Ordet, tiltalede Dronningen saaledes: "Vi komme for at see Deres Majestæt. Det er nu mere end 10 Maaneder, siden De var i Paris. Herefter haabe vi stedse at beholde Dem her." Dronningen undskyldte sig og sagde: "Man maatte forglemme det Forbigangne. Det var de Stores Skjæbne at føres bag Lyset; men med hende skulde det ikke skee oftere, og altsaa vilde vel Nationen lade hende vederfares Ret." Her trillede Taarerne ned af hendes Kinder, og Fiskerkonerne, der ogsaa bleve rørte, klap vede i Hænderne og raabte: "Dronningen leve!" J samme Øyeblik kom Kongen ind, og omfavnede sin grædende Gemahlinde og sine Børn. Dette Optrin gjorde et stærkt Jndtryk paa alle Tilstædeværende; og efter en mild Hilsen, gik samtlige Kongelige Personer igien bort