Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-03
En Mand af mit Bekjendtskab, der i sin Ungdom havde lært Mølleriet og Møllebyggeriet, faaer en Møllers Datter, og med det samme en Mølle til Fæste; Værket var gammeldags og daarligt. Den unge virksomme Mand, der tillige var kyndig i, hvad der kunde forbedres, lægger Plan til at sætte Møllerne i den bedste muelige Stand; han bygger et nyt Møllehuus, nye Vandhjul, efter en bedre Indretning, til at spare Vand, anlægger Stampeværk, indlægger Meel sigte, Skalleqværn og Grynværk, anskaffer Rhinske Møllestene istedetfor de gamle Kampestene. Under Vindmøllen sættes ny Fod, indlægger en ny Qværn og Kamhjul i Møllen selv, faaer udskiftet og indhegnet Lodden, og beplantet Grøfterne. At alt dette medtog Aar, fordrede Kundskaber, Flid og Penge, vil vel Ingen nægte. *) See C. Colbiørnsens Betragtninger i Anledning af de jydske Jorddrotters Klage. Kbhvn. 1790. 8vo. Pag. 4647. Jmidlertid, som Manden har udført alt dette, døer han. Nu troede Eieren at her var noget for ham at fiske. Her var en smuk Enke, og en Mølle i saa god Stand; han gjorde sig nu Haab om et Jndfæste, som hele Møllen ikke var værd, da den omtalte Mand modtog den Dog, Konen var ham for klog, hun blev hensiddende Enke, eet af Børnene, som hun ellers vilde have afstaaet Møllen til, maatte ligeledes forblive ugift, og paa denne Maade har hun nu næsten i 20 Aar fristet Proprietairens Taal. modighed. Tiderne have nu forandret sig, Konen og Børnene have hidtil havt den Nytte af Mandens og Faderens Duelighed, som dem tilkommer, og Proprietairen har nydt den Indtægt af sin Eiendom, som den var værd, da den omtalte Mand imodtog den; den er nu forbedret og vedligeholdt, hvilket sandsynlig ikke havde blevet Tilfældet, dersom Konen havde giftet sig; Proprietairen havde da opskruet baade Indfæstet og de aarlige Afgifter saaledes, at Fæsteren ikke skulde faaet noget tilovers, og i de senere Aar vilde det blevet umueligt at subsistere, da Vandmøllerne have manglet Vand, og Sæden (deres Maleløn) næsten ingen Værd har havt. Konen og Børnene vare blevne ruinerede, havde ingen Nytte havt af hvad deres Mand og Fader havde virket for dem - og Stedet var igjen forfaldet. Nu spørges der: Havde her været Forpagtning, vilde da saadanne Forbedringer have fundet Sted, og var det skeet, vilde det da ikke skeet paa Familiens Bekostning og til dens visse Ruin? - og er det overeenstemmende med de udgangne Kongelige Anordninger og Statens Tarv, at dens Borgere skulle sikkre sig deres retmæssige Eiendom paa saadan Maade, som her er omtalt? – og er det menneskekierligt, endog at ville berøve dem dette Nødværge, ved at indføre Forpagtning? Jeg vil nu vende tilbage til min Proprietairstand. Endelig faaer jeg gjort alle Bønder til Prakkere; de kunne ikke længere betale enten mig eller Kongen; Besætningerne blive forhutlede, Gaardene forfaldne og Jorderne i slet Drift. Nu er min Klokke slaget; jeg skal indestaae for Skatterne; kan ingen faae af Bønderne; Godset bliver udraabt for slet, ingen formuende fremmede Fæstere ville tage ind paa Godset, forat lade sig udplyndre af mig, og ingen er der paa Godset selv. De Penge, jeg forhen havde sammenskrabet, har jeg og vidst at sætte overstyr; jeg kan nu ikke subsistere, vil sælge; Jngen vil kjøbe en Eiendom, der vilde koste lige saa meget at faae i Stand, som den er værd. Panthaverne see, at de ere bedragne, ved at jeg har forringet Pantet, opsige mig Capitalerne; jeg kan ikke betale; Godset stilles til Auction, og jeg er lykkelig, om anden eller end- og første Panthaver sørger saa meget for min Sikkerhed, at han ved Rettens Middel og for sine Penge skaffer mig Huus og tarvelig Tæring for Eftertiden. Er jeg dum, men ikke egennyttig, overlader jeg Alt til min Forvalter, og han vil nok, som en tro Tjener, sørge for, at Alt kommer i Rigtighed. Nu kommer endnu dette til, at mangen ellers fornuftig og oplyst Proprietair beklæder et eller andet offentligt Embede i Staten, der ikke tillader ham selv at bestyre sine Godser, men maa overlade saadant til Andre, hvis Jnteresse det er, at der ofte skeer Forandringer, som forøge Sportlerne. Dette maa for det Første være nok sagt, for at vise, hvorledes endog Fæste kan misbruges, at det endnu vilde blive værre med Forpagtning, derom kan vel ingen Tvivl, være. At saavel Fæste, som Forpagtning, kan være til, og være godt, hvor oplyste og menneske kjerlige Mænd styre Sagen, er ligefrem; men her er kun Spørgsmaalet, hvilket der dog bedste sikkrer den mindre Formaaende for den mindre menneskekjerlige Mægtiges Optrækkerier, (Fortsættes.)