Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-03-11
J Underhusets Møde den 24de Februar overleverede Sir Robert Wison et Bønskrift fra Jndvaanerne i Forstaden Southvark om Ophævelsen, af den Bill, hvorved det forbydes Brittiske Officere at gaae i udenlandsk Tieneste. – Den bekiendte Oppositionstaler og Frihedsmand Hr. Hob house sagde ved denne Leilighed: Jeg ønsker ikke allene, at denne bill maae blive gienkaldet, men ogsaa billen angaaende Udlændinger og andre som ere blevne tilveiebragte ved vore Forbindelser. med de store Fastlands Magter for at Verden kan see hvorledes England tænker om Frankerigs Forhold. Denne Bill blev sat i Gang ifølge Spaniens Fordring, som den daværende Statssecretair for de udenlandske Anliggender sagde os. Nu er det ikke meere end billigt at give den samme Magts Forestillinger Gehør og kalde den igien tilbage. Neppe vover jeg at sige, at en Krig er uundgaarlig; thi en Krig kan let begyndes, men er vanskelig at bringe til Ende. Dog naar vore Ministre, ville føre den, saa er jeg overbeviist om, at heele Folket vil understøtte den (Hør, Hør!) maae aflægge Ministrene, nemlig de nærværende min hiertelige Tak for den Klogskab, som de have udviist i deres hidtilværende Forhold, de have gjort alt for at opretholde Europas Uafhængighed og Menneskeslægtens Frieheder i det Hele. Vi have ikke nødig at være bange for Frankerige, som en nye Pamphlet under Titel af Spaniens Krisis, saa gierne vil, at vi skulle være. Vi have ofte overvundet Frankerige og de Franske. Det samme er Tilfældet med den Fare, som skulde true os fra Østerrigs Side ifølge hiin Pamplet. Nu stod Hr. Canning op og sagde: min Forgiænger har beviist Ministrene den Ære at prise deres Forhold og fremfor alt deres Klogskab. Jeg føler nu, at denne Klogskab forbyder mig at deeltage i nogen Discussion om denne Gienstand, og jeg har fornemmelig taget Ordet for at undertrykke enhver videre Forhandling om et Punkt, som tilfældigviis er kommet paa Tale. Dog vilde jeg handle Uret mod den Regiering, hvis Medlem i g først for kort Tid siden er bleven, naar jeg ikke vilde tilbagevise enhver Roes, som bliver mig der tildeelt paa deres Bekostning, som før have hørt dertil. Retfærdigheden udkræver af mig her offentlig at erklære, at jeg ved Tiltrædelsen af den Post, som jeg har den Ære at beklæde, forefandt de Grundsætninger skriftligen deponerede, hvorefter Regieringen har handlet, og dette Dokument udgiør saa at sige Landets politiske Troesbekiendelse. Paa Udøvelsen af den Grundsætning, som i dette er udtalt, er enhver Fordring grundet, som jeg kan have paa Husets Tillid. Hvad de andre Gienstænde angaaer, som ere bragte paa Bane saa kan jeg ikke indvilge, at man indlader sig i Forhandling derom. Foruden de armindelige Aarsager, som forbyde det saalænge der er endnu det mindste Haab tilbage om at Freden kan vedligeholdes, hvorved Europa er saameget interresseret, saa kommer der endnu nogle væsentlige Omstændigheder til, hvororo denne Debar i dette Øieblik bliver især aldeles upassende. Afdenne Aarsag er jeg meget vel tilfreds med at Forslaget udsættes til næste Torsdag. Jeg maae endelig endnu sige, at Ministrene ved det Forhold, hvorfor den Roes er bleven dem tillagt, som tilkommer min Forgiænger, ere blevne meget understøttede ved Husets Tilbageholdenhed, jeg vil ikke sige uventede Tilbageholdenhed. Mærkelig er den vist nok.)