Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-07-19
Jndenlandske Efterretninger. Uagtet der endnu ikke er kommen noget N af Stændertidenden hertil, og formodentligt heller intet er udkommen, har dog Berligsavisen, meddeelt endeel bemærkninger og Stænderne, hvoraf vi herved uddrage følgende: Forsamlingen blev aabnet efter foregaaende offentlig Gudstjeneste i Domkirken, ved hvilken Leilighed Provst Pram Gad holdt Talen over Texten af Corinth. 4, 2. Forsamlingens 69 Medlemmer vare tilstede. Den kongelige Commissarius Conferentsraad A. S. Ørsted aabnede Forsamlingen med en Tale, hvoraf vi herved give vore Læsere et Afsnit, der synes meest at være affattet med Hensyn til Nutiden. Efterat nemlig den gamle Sammenligning mellem en Familie og en Stat er brugt, siger Taleren. Der vil fremkomme et ret ægte faderligt Forhold, ikke som det, hvori en Fader staaer til de Børn, der endnu ere under Tugt og Opdragelse, men som det, man bliver vaer, naar en ædel og forstandig Fader vedbliver at leve sammen med skjønsomme og kjærlige Børn, efterat disses Opdragelse er bragt tilende. Skjøndt Faderens afgjørende Magt ikke sættes under Spørgsmaal, saa faae dog Børnenes Meninger og Ønsker, ikke mindre end Faderens, Jndflydelse paa den hele Jndretning af deres Liv, og Jngen vil kunne sige, hvor den største Jndflydelse er. - Den faste Tillid, Kongen har, til hvad der kan udrettes ved den frie Raadgivning og gjensidige Meddelelse, der foregaaer i Stændersalene, og derfra gaaer ud til Kongen og Folket, giør, at han ikke kan erkjende, hvad der af Enkelte daglig forkyndes om en dybt og almindelig følt Trang til ved nye, vor Statsforfatnings Væsen ophævende, Former at begrændse den Kongelige Magt, en Magt, der iøvrigt skjøndt den kaldes absolut, dog ikke er bleven udøvet paa en absolut Maade, men stedse har æret hver Mands Ret og de beskyttende Former, der udgjøre dennes Værn, der har hjemlet Borgerne en Frihed, der i mange Retninger overgaaer den, som de nyde i de fleste Stater, der kaldes constitutionelle; der omhyggelig har sørget for Folkeoplysningen, saavelsom for Videnskabelighedens Fremme; der til de Tider, hvor det især gjordes fornødent, har i den folkelige Retning indført indgribende Reformer, og det med en Raskhed, en Klogskab og et Held, hvorved den i al Rolighed har skaffet Folket Goder, som man i andre Stater enten aldeles ikke eller dog senere har opnaaet, tildeels kun har tilkjøbt sig ved Strømme af Blod. Naar Kongen ikke har givet Slip paa noget af den Magtfylde, som Rigets Grundlov har nedlagt i hans Hænder, saa er det ingenlunde, fordi han blændes ved Enevoldsmagtens Glands. Kongen veed, saa godt som Nogen, hvem der er den rette Enevoldsherre, og bøier med et ydmygt Hjerte sine Knæe for ham. Kongen veed, at denne Hans og Alles Herre har skrevet en Lov, der ikke mindre binder den, som han har sat paa Samfundets Tinde, en den, der indtager det laveste Stade, ja at denne Lovs Fordringer og det Ansvar, som dertil knytte sig, blive større i Forhold til den Gierning, der er Enhver betroet. Ogsaa har han for vel opfattet Betydningen af det store Kald, hvortil han er kaldet, til at kunne troe sig bestemt til at føre dem, til hvis Hoved og Styrer, han af Kongernes Konge er sat, som villieløse, blinde Redskaber hen til et Maal, han sætter fordem, uden at dette optages i deres egen Bevidsthed, i deres egen Villie. Nei han erkjender og føler, at han først da ret kan virke til at betrygge sit Folk den værdige og lykkelige Tilværelse, som han har helliget sit Liv, naar han kan forene sig med det i en fælleds Bevidsthed om, hvad der kan tjene til fælleds Hæder og Held, og at han i de Tilfælde, hvori han ei er saa lykkelig at kunne opnaae denne Samstemmighed, ikke kan sætte det igjennem, som han selv erkjender for godt og rigtigt, uden under det varmeste Hensyn til de Begreber og Meninger, som han finder i Folket. Han indseer ogsaa heel vel, at han, hvis en Forandring i Forfatningen endelig lod sig udføre i Rolighed og til alle Folke klassers varige Tilfredshed, langtfra derved at tabe i Livsnydelse, tvertimod vilde befries fra megen Møie og Kummer, og som Stifter af en saadan Forfatning i rigeste Maade vinde et taknemmeligt Folks Hylding. Men Kongen har grandsket for meget over Statsforholdene, han er for bekjendt med de forskjellige Statsforfatningers Organisme og den ældre, nyere og allernyeste Histories Vidnesbyrd, til, at han uden videre kan antage, at man i et med en afgjørende Deelagtighed i den høieste Magt forsynet Folkeraad vilde have et ufeilbart Organ for en ufeilbar Folkevillie, eller at det kunde undgaae hans Opmærksomhed, at der med Magtens Deling ere forbundne Farer for Folket selv. Men allermindst kunde han oversee enten de store Vanskeligheder, som det i enhver Stat, hvor en saadan Tingenes Orden skal skabes af nyt, vil have, angaaende det Grundlag, hvorpaa den skulde hvile, at tilveiebringe den Forening af Gemytterne, uden hvilken den ei vilde faae mindste Fasthed, eller de eiendommelige Vanskeligheder, der ligge i Forholdet mellem de forskjellige Lande, der ere forenede under det danske Scepter. De, der daglig bearbeide deres Medborgere for at fremkalde Ønsket om en ny Statsforfatning, der, saavidt man kan slutte, skulde have det meest demokratiske Grundlag, synes slet ikke at tænke paa, at der ogsaa vilde behøves en Modvægt imod de Overilelser og Uretfærdigheder, hvortil den folkevalgte Deel af Statsmagten kan forfalde, at de Midler, som alle Statsforfatningers Stiftere saa omhyggeligen have udtænkt for at danne denne Modvægt, have deres store Skrøbeligheder, og at Magtens Deeling, saa godt end Alt kan gaae, saalænge de forskjellige Greene af Statsmagten ville indbyrdes lempe sig efter hinanden, dog kan føre til en Splid, der lammer hele Samfundet, og stundom ender med, at den ene, understøttet af den største physiske Kraft, faaer en Overhaand, hvorved den Ligevægt ophæves, der dog skulde udgjøre Grundvolden for den hele Statsbygning. Men heller ikke ere de opmærksomme paa hine i Forholdet mellem Fædrelandets forskjellige Deele liggende Vanskeligheder. Disse have de derimod i høi Grad for- oget, ved om dette Forhold at udtale sig saaledes, at det har havt en beklagelig Jndflydelse paa den gode Forstaaelse mellem de forskjellige Statsdele, og det maatte føre til den fordærveligste Spænding, dersom der blev Rum for den Tanke, at Regjeringen deelte disse Forestillinger. – Hvo kan nu, selv naar han ei vil agte de Betænkeligheder, som baade Grundlovens Natur som Grundlov, og dens udtrykkelige Jndhold frembyde, undre sig over, at Kongen, der har læst i Historiens Bog og som kjender de eiendommelige Forhold i den Stat, til hvis Hoved Forsynet har sat ham, finder det altfor voveligt at ombytte en Tingenes Orden, hvoraf vi, under den Høiestes Bistand, kunne vente os en rolig Udvikling af det der udgjør et Borgersamfunds sande Hæder og Lykke! Kammerr. og Staldskriver Rasmussen (det ældste Medlem) førte Præsidiet ved Valget af Præsidenterne. Professor Schouw blev valgt til Præsident med 62 Stemmer, og Etatsraad Hvidt (10 Stemmer) til Vicepræsident. Til Secretairer valgtes Justitsraad Skibsted (52 Stemmer) og Justitsraad Povelsen (49 Stemmer) og til Medlemmer af Redactionscommiteen valgtes Assessor Algreen-Ussing (65 St.) og Cancellieraad Deichmann (28 St.)