Ribe Stifts Adresseaviser, 1793-06-21
Vi have høitidelig indviet dette Minde for denne vise Folke=Lærer, og hvem skulde vel nu være saa ryggesløs at vanhellige eller skiænde det, Vee den, hvor vilde ikke hans Brødre vredes over ham. Dog nei bort med denne Tanke: lad os ikke troe at der gives et saadant Menneske. Velsignet være den, som af egen Drift ærer disse gyldige, Beviser paa eders Kierlighed og Høiagtelse! Velsignet være den, som i sine Følelsers Udbrud omfavner denne kolde Steen, og fælder en Taks Taare paa den. Held den, som fører sin Medbroder til dette Sted, og som dertil Forsoning rekker ham den saalenge tilbageholdte Haand, og enhver som med redeligt Hierte tilsverger hinanden Broderkierligheds og Fredens Eed. Held den, som efter Udøvelsen af en ædel Handling iler herhen, for at nyde sin Løn; han vil vende tilbage udrustet med forynget Kraft til Dyd. Disse billeder ere det, som vi ikke tydelige nok kunde fremsette til Skue for vore Medmenneskeer; de ere det som besiele dem med Kierlighed for alt hvad der er andt og ædelt. Vi have paa vore Landeveie og Marker, Minder om Religionen; hvorfor skulde vi ikke ligesaa vel have saadanne, som gienmindte os Mænd, der have udmerket sig ved store Handlinger, der have forædlet deres Fædreneland ved Dyder, og beriget det ved deres Virksomhed. Nogle Træer, en Mark, en Kilde, nogle Stene helliget den retskafne Kirke=Lærers Minde, den tienstfærdige og hielpvillige Armods Beskytter, den redelige Fredsdommer, den ærlige arbeidsomme Borger, som stedse og uden Egennytte ofte endogsaa med Tabet af hans Lykke, arbeidede og virkede for hans Medbro. ders Vel, vilde være tilstrækkeligt til at forevige hans Minde, og opmuntre til at efterligne hans skiønne Exempel." Beboere af Montmoremy, see ofte hen til denne Steen, læs dens Jndskrift, og føel hver Gang med fornyet Styrke dens Sandhed. Gierne havde vi føiet meere til, men vi vilde ikke overdynge dem. Dog, det være mig til ladt at meddeele nogle af Rousseans Tanker, over Religionen. Viid gode Folk, aldrig beviiste en Viis i sine Taler Guddommen en reenere og høiere Agtelse. Her ere hans Tanker: "At glemme al Religion, bringer Mennesket til at glemme sine Pligter. Allevegne og hos enhver Religions=Sekt er Jndholdet af Loven, at elske Gud over Alt, og sin Næste som sig selv. Det er en Dumdristighed derikke kan tilgives, naar man bekiender sig til en anden Religion, end den man er født i, og det er Hyklerie at bekiende sig til en Religion, som ikke oprigtig og nøie efterleves. Kommer man i Vildfarelse, saa har man en vigtig Undskyldning for hiin øverste Dommers Domstoel; thi skulde han ikke langthellere til give os en Vildfarelse som vi ved Opdragelsen. havde inddrukket, end om vi med frie Forsæt havde antaget den? – Og om det nye Testamente taler han saaledes: denne guddommelige Bog, den eneste en Christen behøver, den nyttigste af alle, endogsaa for den som den mindst synes, behøves kun med moden Aand at overveies, for at besiele alle med den varmeste Kierlighed for dens Ophavsmand, og giøre alle beredvillig til at efterleve dens Lære. Jngensteds taler Dyden et saa yndigt Sprog, ingensteds har den fuldkomneste Viisdom udtrykt sig med saa megen Kraft og Simpelhed; og man vil aldrig legge den fra sig, uden at føle sig meere forbedret end forhen. Saa tenkte Rousseau over Religionen. Han elskede alle Mennesker, de maatte bekiende sig til hvilken Religion de vilde op! mine Medborgere, ogsaa vi ville elske dem, thi vi ere jo alle en Faders Børn. Ved hans Aand, som maaskee her omsvæver os! helliger eders Hierter til dette ubrødelige Forsæt; følg hans Exempel, thi kun derved vil J oprigtig hædre hans Minde. Alt hvad en stor Mand nogentid besad, er os kiert og dyrebart. Jeg besidder for nærværende Tid noget, som Rousseau i tredive Aar nyttede til sit Brug. En Hue er Frieheds=Tegn; denne her skiulede engang dens varmeste Forsvarers Hoved; lader os sette den saalenge Høitiden varer, paa en pøi Stang, at vi alle kan skue den.