Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-03-31
Christiania, d. 21 Martii. J vore Jntelligentssedler læses under Overskrift: "Jndsendt et Stykke i Anledning af Hr. Pastor Wergelands Svar paa Recensionen over hans Bog (i Kjøbenhavns Skilderie No. 11). Medens denne anonyme Forfatter ivrer saa meget mod Hr. Wergeland, fordi denne henskyder sig under Authoriteter, fremkommer han selv med den snurrige Slutning, at den Tilladelse, der er forundt Litteraturtidendes Udgiver, at indrykke anonyme Recensioner, virker en gunstig Fordom (?) for de Recensioner, han optager. Jmidlertid har dette Stykke foranlediget følgende i No. 24 af Jntelligentsbladene: Jndsenderen heraf seer sig istand til at forsyne de, i Anledning af Hr. Wergelands Antikritik, her inrykkede Smaastykker med nogle Corollarier, dem han, uden at være udtrykkeligen bemyndiget dertil af Bedømmelsescommitteen, er overbeviist om, denne intet kan have imod at see offentliggjorte. Vist nok havde Committeen, ved at tilkiende Hr. Wergellands Skrift Prisen, den Grundsætning for Øie: Ubi plura nitent, non ego paucis offendar maculis. Den fandt Materien udtømt, og troede sig ubeføiet til at gaae strængt i Rette med Forfatteren, fordi ei enhver enkelt Deel var mesterligen udarbeidet; den fandt meget sandt og skjønt, og i Betragtning af Værkets Længde og Forfatterens umiskjendelige Flid kunde den ei undres eller fortryde paa, om Et og Andet ikke var det. Hverken fra Videnskabelighedens eller Patriotismens Side fandt den de store Ufuldkommenheder i Skriftet, som Recensenten har fundet deri; thi erkiendte den end, at enkelte Udtrykke havde en maaskee usømmelig Diærvhed, saa troede den sig derhos overtyde om, at det ikke var den danske Nation, blot enkelte - virkelige eller præsumtive - Pendopatrioter, af hvilke findes nok overalt, som Angrebet var stilet imod. Men at imidlertid Committeen hverken oversaae eller ringeagtede Skriftets maculas, derpaa kan det tjene til Beviis, at tre af dens Medlemmer skreve meget vidtløftige Recensioner derover, hvori mange af de Feil paaankedes, som Recensenten siden har anmærket. Disse Recensioner sendtes Hr. Wergeland paa hans Forlangende, og i et Brev til et Medlem dolerede han meget derover, men ved at sende Anmærkningerne tilbage, de fleste og vigtigste aldeles ubenyttede, erklærede han i et andet Brev, at han udtrykkeligen frabad sig Committeens Noter under Texten, da han ellers vilde forbeholde sig at sætte Contra-Anmærkninger under disse, hvilke vel igjen vilde givet Anledning til nye Repliker, og Værket saaledes blevet et Stridsskrift, adskillige Ark større end det nu er. Disse Breve ere endnu i Modtagerens Hænder og kunne, hvis Tvivl yttres mod deres Existents, forevises, eller afdrykkes i vidimeret Copie. Jndsenderen troer altsaa, at Hr. Wergeland ikke har saa aldeles Ret i at give Committeen Skyld for Skriftets Ufuldkommenheder, uden i øvrigt at ville bedømme Antikritiken, om hvilken, saavidt han har kunne erfare ved Samtale og Brevvexling med Danske og Normænd, kun er een eneste Stemme. Han vil imidlertid ikke negte, at det inderligen krænker ham at see Stridshandsken ved denne Leilighed henkastet mellem de to Broderfolk, og at see den optagen af Mænd, der ville have dem selv og deres Antagonister anseete som begge Nationers Repræsentanter. Vistnok vil ingen oplyst og sindig Dansk eller Norsk i enkelt Zelots Yttring erkjende Nationalmening: Dana vil aldrig troe, at det er hendes elskte og elskende Søster Nora, der kaster et Haanblik ned fra Fieldene til dem, som boe paa de lavere Sletter, ligesaa lidet som Nora vil gienkiende den blide, beskedne Danas Stemme i en Grundtvigs Straffeprædikener, hvormed han tugter hende i det Øieblik, hun jublende og taknemmelig helligholder sin dyrebare Fredriks Fødselsdag. Men selv den enkelte Stemme kan gjøre modbydeligt Jndtryk og frembringe skadelige Virkninger. Derfor, Medborgere, svinde al Mistroe og Harme, og aldrig vorde hørt eller seet et Ord, der vidner om disse Følelser: Enige Brødre det ville vi være, Bundne ved Slægtskabs og Broderskabs Baand: Een er vor Konge og een er vor Ære, Derpaa vi give hverandre vor Haand! Og det Universitet, vor hulde Landsfader skjænker os, langt fra at fjerne os fra hverandre, sammenknytte os med et nyt, helligt, uopløseligt Baand, Mariboe d. 23 Martii. Den 22de dennes havde vi en haard og skarp Frost med en bidende og gjennemtrængende Ø. V. Natten imellem den 22de og 23de frøs det ligeledes meget stærkt. Begge Jndsøerne ere her igjen tilfrosne. En svær Mangel paa Foder befrygtes, om denne Eftervinter endnu nogen Tid skal vedvare. (Mariboe Av.)