Københavns Adresseavis, 1760-01-11
J mit forrige Brev har jeg forbundet mig til, at bevise min Sætning, at den friske Gjødning er skadelig for Hør=Avlen. Jeg udleder altsaa det første Beviis udaf Giødningens Beskaffenhed, om hvilken jeg har de Tanker, at den, i sig selv betragtet, hverken giør eller kand giøre den Tieneste, som man formoder af samme. Dersom De antager dette, som en gotgjort Sandhed: Jo ældre Giødningen er, jo vigtigere er dens Værdie, saa maae De ogsaa billige en anden Sandhed, der lyder saaledes: En frisk Giødning er efter dens Væsen kraftesløs og skadelig. Jeg kand gotgiøre og bevise begge Sandheder tydelig. Vil De ikkun giøde to smaa Agre i Foraaret; thi her taler vi om Sommer=Giødningen) giv den ene gammel og Aarsgammel Giødning men den anden en frisk falden Vinter=Giødning, saa skal De af Virkningen og Følgerne blive fuldkommen overbeviist. Har De ikke erfaret, at den Grønne Kaal, kommer sig endogsaa ydermeere bedre i det andet Aar uden Giødning, end i det første, da den har faaet den, De har uden Tvivl vel hørt, hvor vakkert Hollænderen ved at omgaaes med Giødningen, og at give dens gamle Kraft et Fortrin. Han maae sikkert have Aarsager dertil; Skulde disse ikke flyde af Erfarenhed? Jeg er næsten i intet meere betænksom end i Giødningens Brug. Da jeg for 28 Aar siden, kom til dette Sted, havde herden hærskende Vane indtrænget sig, at visse Jordsorter, som man havde bestemt til Sommerfrugter, for Exempel, Kaalplanter, gule Rødder a. maatte tage imod frisk Giødning. Dersom Frugten blev afædt, eller saae ud, som den vantrivedes, saa førte den, der foretog sig dette Arbeyde, bittre Klagemaal. Siden den Tid at de her værende og Naboe=Have=Elskere, har afskaffet den friske Giødning, saaet alle Slags Kaalfrøe tilig, og belagt Jordbunden med en halv Fingers tyk gandske gammel Jord, der i sig selv er frie for Jordlopper, og i steden for anden Giødning sterk giødet den svære Jordbund med Sand og Feye. skarn, saa har de ved at følge min Forskrift befundet, at Planter og Rødder faaer en gandske anden og langt bedre Anseelse i Vexten. Det kand ikke andet være. Det gaaer med Giødningen ligesom med Øllet. Ska dette blive kraftigt og smage vel, saa maae det først giæres. Denne Sandhed maae De tilstaae. De kand sikkert troe, at det har lige saadan Beskaffenhed med Giødningen. Det som vilkalder Giæring hos Øl, det heder Udbrænding ved Giødningen. Dette er det rette Giærings=Middel, som setter Gjødningen. i Orden og giør den kraftig. Derfor kaster vi jo den friske Giødning i Hobe, paa det at det desto føyeligere kand skee. Naar dette Arbeyde er forbi, saa begynder Giødningen lige saadant som Øllet, at tage et kraftigt og sundt Væsen til sig. Paa det at de tydeligere kand lære denne Sandhed, saa leg De ikkun er liden Deel af frisk Giødning under en afstukken Græstorv eller Grønsvær. Tilder samme dermed igien Besee Gjødningen en Tid efter anden. Jeg vedder, at den vil skimle og udbrænde. Deraf kand De giøre sig en Forestilling, hvad for Nytte Hør=Ageren har at haabe, der bliver begavet med saadan giærende Fedme. Maae De ikke med Ret saaledes slutte, Siden den friske Giødning endnu ikke har udarbeydet sig, saa har den ikke kundet antage saa kraftigt og sundt et Væsen, Den er altsaa ikke i Stand til at kunde forskaffe noget Slags Korn, som bliver saaet paa Marken, den tienlige Kraft og Drift til at voxe. Blev det nu ikkun ved denne Ligegyldighed, at den skaffer ingen Nytte, saa kunde man dog nogenledes være rolig derved, og tænke: Den vil mueligt (dersom det er sandt) vise sig i de følgende Aar; men af Virkninger kand De 2) dømme om det iboende Onde. Den skadelige Følge yttrer sig ofte i nærværende Aar alt for kiendelig. Har De ikke mærket, at den Sæd, som er forsynet med frisk Vintergiødning, staaer altid nærmest Fare for at tørres bort, oplever De ikke dette meget ofte i Henseende til Bygget, her ere mig mange Exempler af dette Slags bekiendte, at, naar der enten falder ingen, eller ikke megen Regn i Junii Maaned, saa er det ude med den Byg, der er giødet til, saavel som med Hørren. J sær dersom Eiermanden har begaaet den Uforsigtighed, at tage frisk Hestegiødning til dette Brug. Dersom De engang trækker en Hvid eller Blom=Kaals Plante op, hvis Blade falder af formedelst Heden. Hvad dømmer De da derom, Vil De ikke sige: Den har Knuder paa, og smaa Orme i Roden, og begge disse Dele kommer af den friske Giødning, som Eyermandens uforsigtige Haand har begavet Jorden med, til denne Plantes formenentlige Styrke, det er just den hemmelige Gift, som i en heel Uddampning trænger frem igiennem Grønsværen til Hørrodens Skade. Jo mere den borer sig ned i det Dybe, og nærmer sig til den giærende Gjødning, jo større er Faren, at den skal stokne og standse i Vexten. Dette er uundgaaeligt, dersom ikke denne Brands Begyndelse bliver afølet ved indfaldende Fugtigheder, den indvendige faste Græs svær poreux og ophullet, og aabnet en Vey for den indvortes Hede af Giødningen, til at stige op igiennem Jorden. Ved dette Middel bliver den indvendige Bund gjort lige saa frie for Hede, som et Kammer bliver befriet for Røg, efterat Vinduerne ere blevne aabnede. (Fortsettelsen følger.)