JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-08
Indenlandske Efterretninger. Den tydske poetiske Literaturs Nestor, W. v. Gerstenberg, er død i Altona d. 1 d. M.i en Alder af næsten 88 Aar. Skjøndt det Meste, han har skrevet, er forfattet i det tydske Sprog, saa har han dog begyndt og endt sin lange Virkekreds i den danske Stats Tjeneste. Født d. 3 Jan. 1737 i Tøndern, hvor hans Fader havde sit Standqvarteer som dansk Ritmester, var han, efter at han i sin Ungdom havde søgt Gymnasiet i Altona og derpaa var gaaet til Jena, for der at studere, 1763, da Krigen mellem Danmark og Rusland var erklæret, blevet ansat i dansk Krigstjeneste, og avancerede til Lieutenant ved Dragonerne i Slesvig. Men da, efter tilbagevendt Fred og Frederik den Femtes Død, Udsigterne paa den militaire Bane forsvandt for ham, gik han over i den civile Stand. Ved Indflydelsen af Grev Hartvig Bernstorff, der aldrig tabte noget udmærket Hoved af Sigte, blev han 1768 Committeret i det tydske Kammer. Allerede i Aaret 1760 leverede han sine første Digte under den temmelig skjødesløse Titel Tande leyen, der, som et Særsyn paa den Tids poetiske Himmel, rostes overordentligen af Lessing, i Literaturbriefe. Han udgjorde et Led af den skjønne literariske Kjæde, der i den Periode lod den tydske Literaturs Morgenskiær udgaae fra Danmarks Hovedstad; thi der blev Gerstenberg bekjendt med J. A. Cramer, Resewitz, H. Schlegel, Klopstock, Sturz, Basedow og fl. Til hans berømteste Arbeider høre: Ariadne auf Naxos, Ugolino, og Minona. 1773 blev han Committeret i Finantscollegiet, 1775 dansk Resident og Consul i Lübeck, 1785 Justitsdirecteur ved det Kongel. Lotto i Altona. Han var ogsaa en Kiender og Ynder af det danske Sprog. Af de Sorøeske Skrifter til de skjønne Videnskabers Fremme var han Medudgiver, og af Gratierne findes af ham en dansk Oversættelse i Birchenye Magazin.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-08
Kjøbenhavns Børs, d. 7 November. Cours. Hamb. 2 M. 244, a vista 247. Spec. 250. - Specier solgtes til 15 Rbmark. Oblig. (med Renter fra 11 Juni 1823) 81 1/2 a 82. Nationalbank-Obligationer (af Laanet d. 2 Febr. 1820) 101 a 101 1/2 Rbd. r. S. (uden Renter) eller 126 1/2 Rbd. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. - Norske Sedler 14 a 14 1/2 Rbd. pr. 10 Specier norsk, Svenske Sedler 58 1/4 s. - Disconto 5 pC. Af dette Blad udkomme ugentlig to Nummere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-08
J Følge Kgl. allernaadigst Tilladelse, forsendes det med Brevposterne, og kan bestilles paa alle Postcontoirer. Her i Staden modtages Subskriptionen hos Bogtrykker Höecke, i store Helliggeiststrædet No. 144. Enkelte Numere overlades ikke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-08
Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-11
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Tyvende Aargang. No. 90. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 11 November 1823.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-11
Skjøndt nu Jndsenderen saaledes ikke kan tiltræde Hr. Et. Forslag, og dog, uden at han selv tør bestemt gjøre Noget, haaber, at det mere hensigtssvarende maa kunne udfindes af Andre, finder han alligevel, at hele Jylland bør være Hr. Et. takskyldig, fordi han har søgt at virke til at hæmme dette Onde for Landet, ligesom og fordi han har gjort opmærksom paa et næsten lige saa farligt og skadeligt Onde, jeg mener de omvandrende tydske Haandværksvende. Sikkerligen er det til Gavn for Professionerne, at Haandværkssvendene kunne reise om i de forskjellige Lande, hvorved de forøge, eller i det mindste have Muelighed til at forøge deres Jndsigter; men naar et lille Land, som Dannemark er imod Tydskland, grændser til dette Større, og begge Lande have ligge ubetydeligt Arbeide for Professionisterne efter disses Antal, er det indlysende, at den reciproke Ret til at indvandre i det andet Land maa medføre, at et aldeles uforholdsmæssigt større Antal kommer fra Tydskland, hertil, end fra Dannemark til Tydskland. Foruden at nu disse gjøre det næsten umueligt for de her Indfødte at faae Arbeide, opfyldes ogsaa Landet med Betlere, Omløbere og Tyve. Og hvilken Byrde blive disse Svende ei for Laugene? Almindelig Vedtægt byder, at ethvert Laugs Svende skulle underholde den Reisende, der ei kan faae Arbeide paa Stedet, og desuden give ham de nødvendige Reisepenge til næste Sted. Bliver han syg, som ideligen er Tilfældet og maa blive følgen af den megen Omvandren, skal han cureres, mange Penge udgives hertil, naar man betænker, at flere hundrede tydske Svende hjemsøge næsten enhver Bye, og hvad fortære ikke disse, Saavidt Jndsenderen veed, existerer den Bestemmelse i Sverrig, at enhver saadan Svend, inden han faaer Tilladelse at gaae ind i Landet, skal kunne godtgjøre, at han eier saa mange Penge, som skjønnes tilstrækkelige for ham til at kunne reise den største Deel af Landet igjennem uden at betle; denne maa vist nok synes gavnlig. J det mindste var det meget at ønske, at slige Svende bleve nødte tilat paatage sig Arbeide, hvor det var at erholde, og at de ei skulle foretrække at fægte (som de kalde det at leve af Laugenes Gaver) fremfor at tage Tjeneste; at de ei skulle finde det fordeelagtigt at forlade, ofte uden mindste Grund, Tjenesten efter en kort Tids Forløb, samt at disse Mennesker ikke i flere Aar uden Arbeide kunne opholde sig her, hvilket Modsatte nu er Tilfældet. At Midler herimod maatte kunne udfindes og hvorved Professionerne ikke kom tilat lide noget, omtvivles ei.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-11
En Prophet gjelder ingensteds mindre end i sit eget Fædreland.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-11
Akademiske Efterretninger. Til Examen Artium, der holdtes i den første Halvdeel af dette Aars October, fremstillede sig 138, af disse forlode 3 de skriftlige Prøver; blandt de øvrige bleve 4 udmærkede, 65 erholdt Charakteren Laudabilis, 54 Haudillaudabilis, 10 Non contemmend., og 2 befandtes umodne. De Udmærkede vare: 1) Peter Kemp fra v. Westens Jnstitut, 2) Wilhelm Jacob Bierring fra Borgerdydsskolen i Kjøbenhavn, 3) Johan Carl Johansen fra Naskov Skole, og 4) Jens Bagge Bierregaard fra Viborg Skole.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-11
Til philosophisk Exammen, der holdtes i October sidste Halvdeel, fremstillede sig 142, hvilke, efterat have underkastet sig begge denne Examens Dele, erholdt følgende Characterer: 15 Laudabilis med Udmærkelse, 81 Laudabilis, 42 Haud illaudabilis, 1 Non contemmendum, og 3 udholdt ikke Examen. De Udmærkede vare: 1) Albert Sadolin Wesenberg; 2) Christian Thorning Engelstoft; 3) Carl Christian Birch Liebenberg; 4) Just Henrich Friderich Christian v. Phister, Lieutenant ved Artilleriet; 5) Theodor Wilhelm Oldenburg; 6) Christian Ditlev Luun; 7) Andreas Gartner Sommer; 8) Ludvig Christian Müller; 9) Peter Christian Kierkegaard; 10) Johan Frederich Topsøe; 11) Michael Kiær Raffenberg; 12) Albert Christian Scholten; 13) Christian Hemmelef Dons, 14) Christopher Kabel, og 15) William Walcker Stockfleth. Disse bleve indkaldte og offentlig berømte.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-11
Den 8de November d. A. holdtes i Regentskirken Universitetets aarlige Høitidelighed i Anledning af Reformationens Jndførelse. Professor i Philosophien, M. Friderich Christian Sibbern, udviklede i en latinsk Tale. Hvorledes store Mænd ikke blot virke ved deres Ord og Handlinger, men ogsaa ved deres hele Personlighed og det Jndtryk, denne gjør. Derpaa aflagde det philosophiske Facultets Decanus, Statsraad og Professor M. Børge Thorlacius, R. af D., en kort Beretning om Udfaldet af den i dette Aars October afholdte Examen Artium, proclamerede de 133 Studerende, der havde underkastet sig denne Exammen, som academiske Borgere, og meddeelte de 4 Udmærkede, nemlig Peter Kemp, Wilhelm Jacob Bierring, Johan Carl Johansen og Jens Bagge Bierregaard, den dem af Censorerne tilkjendte Roes. Det af Professor Sibbern forfattede Program, som Jndbydelse til denne Høitidelighed, handlede: de præexistentia, genesi et immortalitate anmæ¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-11
Professor i Anatomien, L. Rolando, i Turin, har opdaget et nyt Dyr, henhørende til Echinodermaternes Classe, af en ganske besynderlig Beskaffenhed. Han besidder adskillige levende Exemplarer deraf, som han selv, har forskaffet sig. Han befandt sig nemlig i Mai 1816 paa Kysten af den lille Øe Asinara, for at opsøge Mollusker og Annelider, som findes i Egnen af dette Hav, da han, paa et Sted, hvor Vandet var ret klart og Grunden bestod af ret glatte Stene, lagde Mærke til en lang grøn Strikke, der havde Lighed med nogle Alger eller Fucus, eller andre deslige Planter; den trak sig meget hurtigen tilbage, og forsvandt næsten ganske. Jkke længe derefter fandt han andre, og naar han ganske løseligen berørte dem, trak de sig ligeledes tilbage, saa at han stod i Tvivl om, enten det var en meget følsom Plante, eller et Dyr af ganske besynderlig Art. Endeligen fik han fat paa en saadan Strikke, men det var Dyrets Hale, saaledes som han fandt det, da han, ved at bortvælte en stor Steen, omsider var faa heldig, at faae et heelt Dyr. Dette seer aldeles ud som en Pølse; det vil sige, den 34 Tommer lange Krop er cylindrisk, langagtig, med en liden, rund, meget simpel Mund paa den forreste Ende; bag til er en 8-10 Tommer, lang Hale, der deler sig i to smaa, hudede, og ved deres indere Rand ligesom udbøiet Strikke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-11
En udførlig, af Prof. Rolando forfattet, Beskrivelse over dette høist mærkværdige Dyr, findes i Maanedskriftet Isis VIII. F. 1823.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-11
J Hermes XVII. f. 1823 læses en interessant Oversigt over den svenske Literaturs Tilstand. Med Begyndelsen af det nittende Aarhundrede og efter Rigsdagen i Norrköping, siger Forf., naaede den da regierende Konges Frygt for Tankens fri Yttring, og hans Had til Aands virksomheden sin høieste Pynt. Den allerede indskrænkede Pressefrihed blev endnu mere undertrykt, Literaturen forsømt, og Monarkens bigotte, kun paa udvortes Fordeel beregnede Sind, opløftede snart sit tunge Scepter over de Svenskes videnskabelige Bestræbelser. Nationens største Tænker blev (1800) tvungen til at forlade sit Fædreneland paa nogle Aar; Professorerne ved Universitetet i Upsal blev givet Vink, ikke offentligen at foredrage den ny tydske Philosophie Kants og Fichtes - det den Gang yndede Tidsskrift Lasning i blandede ammen, blev forbudet; den svenske Literatur-Journal af G. A. Silverstolpe maatte, formedelst vanskeliggjort Udbredelse, gaae ind, og hiin Tids berømteste Forfattere Leopold, G. A. Silverstolpe, Fru Lungreen, o. fl. hørte op med at skjænke Publicum nye Aandsproducter. Saaledes indtraadte da den svenske Literaturs Udmattelses- og Neddysselsesperiode, der varede i ti Aar, indtil endeligen i Aaret 1809 den paafulgte Statsomvæltning og Stændernes Forsamling opvakte nye Forhaabninger hos Folket, og frembragte nye Anskuelser, nyt Liv, ny Virksomhed til Fædrenelandets Ære og Vel. Pressens Lænker bleve brudte, Samfærslen med det øvrige Europa gjenoprettet, og den i de sidste Aar udstrøede Sæd til høiere Cultur begyndte frisk at spire og gav snart den svenske Literatur et ganske forandret, glædeligt Udseende. Sverrigs Dannelses Skjebne, betragtet fra Begyndelsen af dette Aarhundrede, viser to forskjellige Udviklingsperioder, der strængt maa skilles fra hinanden, nemlig Tidsrummet fra 1800 til 1810, og fra 1810 til 1822.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-11
En Dame, der indtil en meget høi Alder er vedblevet at være meget smuk og ligesom ung, har paataget sig, at oprette en offentlig Badeanstalt, som har den Egenskab, at forynge bedagede Personer og borttage alle Rynker og Spor af Alderdom. Til den Ende maa der tages af de 60 og 70aarige Damer 12 Bade, som hvert koster 60 Franker, og kaldes Foryngelsesbade. Derpaa følge 12 andre, til 600 Fr. hvert, som kaldes Bains d'Eucharis. Denne Cuur sluttes med endnu 12 andre Bade, hvoraf hvert koster 1200 Fr., og kaldes Bains de Calypso. Saaledes kan en bedaget Dame, for en Ubetydelighed af 22,380 Fr. (omtrent 8000 Rbd. Sølv) blive saa ung og smuk igjen, som hun i sit 18de Aar var. (Journal general de la Litterat., 78. Cahier, 1822, pag. 221.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-11
Nyligen solgtes i London Overopvarterpladsen i et Caffehuus for 2500 Pd. St. Enhver Gjæst betaler for hver Kop Caffe et Tillæg, af 1 eller 2 Pence til Overopvarteren. Ogsaa besørger denne Gjæsternes Brevvexling, leverer deres Breve paa Posten og modtager for dem Brevene fra Posten igjennem den lille Post, og i de Caffehuse, der besøges meget, komme i de forskjellige Timer indtil 3000 Gjæster sammen. Af denne Aarsag er en saadan Bestilling saa indbringende.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-11
Ved Corneto er opdaget en ældgammel etrurisk i Klippen bygget Grav, og i samme et Skjold af Bronze.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-11
Kjøbenhavns Børs, d. 11 November. Cours. Hamb. 2 M. 244, a vista 247. Spec. 250. - Specier solgtes til 15 Rbmark. Oblig. (med Renter fra 11 Juni 1823) 81 1/2 a 82. Nationalbank-Obligationer (af Laanet d. 2 Febr. 1820) 101 1/2 Rbdlr. r. S. (uden Renter) eller 127 Rbdlr. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. - Norske Sedler 14 1/2 Rbdlr. pr. 10 Specier norsk. Svenske Sedler 58 s. - Disconto 5 pC. Af dette Blad udkomme ugentlig to Numere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-11
J Følge Kgl. allernaadigst Tilladelse, forsendes det med Brevposterne, og kan bestilles paa alle Postcontoirer. Her i Staden modtages Subskriptionen hos Bogtrykker Höecke, i store Helliggeiststrædet Nr. 144. Enkelte Numere overlades ikke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-14
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. 2000 BOONo- Tyvende Aargang. No. 91. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 18 November 1823. Om unge Mennesker, som bruge Briller.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-14
Da Thorvaldsen for tre Aar siden igjen besøgte sit Fædreneland, gjeldte eet af hans første Besøg naturligviis den Stiftelse, som han skyldte sin første og tidligste Dannelse - Konstacademiet i Kjøbenhavn. Man tænke sig hans Følelse, da han efter henved et Fjerdedeels Aarhundredes Fraværelse igjen nærmede sig den Bygning, hvor han nogle og tredive Aar i Forveien, som et fattig Barn, uden anden Ven end sin Fattigdom, uden anden Beskytter, end det algode Forsyn, løb hver Vinteraften, med sit Tegnebrædt under Armen, did blandt de andre Elever, kuldskiær og med valne Hænder. Hvilken Følelse naar han betænkte, at den samme Dørtærskel, han engang betraadte som fattigt Barn, uden Haab og Udsigt, stod han nu igjen paa, som een af de første Professorer ved Academiet og som den første Billedhugger i Verden, beundret af alle Konstnere, hædret af alle Monarker. Men denne Følelse, langt fra at gjøre ham stolt, som den vilde gjort mangen Anden i hans Sted, stemte tvertimod hans høie Siel til den inderligste Taknemmelighed og den ømmeste Blidhed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-14
Ved Indgangen til Charlottenborg stod endnu den samme Portner, der i hans Barndom havde bevogtet Adgangen til dette Konstens Helligdom og som mange Gange havde sladdret og spøget med den lille Berthel. Da Berthel ikkun var eet Aar gammel (1771) var Jørgen, Benzen allerede Portner, og da hiin endnu var en liden Dreng var denne allerede Mand. Men medens Berthel steg ved Academiet fra Trin til Trin i sin Konst, siden drog til Tiberens Bred, dannede Alexanders Seierstog, der ligesaa meget blev hans egen som den macedoniske Konges Triumph; opkaldte Jason fra de Døde i det Marmor, som hans Meissel gav Liv - blev Portneren Jørgen i sin lille Bolig bestandig den samme, passende sit Kald, og opfyldende sine Pligter i sin snevre, skjulte Kreds, som en brav Mand. Naturen havde imidlertid udøvet sin Ret ogsaa over ham. Den havde farvet hans Haar sneehvidt, og furet hans ærværdige Pande. Med Hatten i Haanden og det graa Hoved ubedækket træder i Porten den 77aarige Olding frem for den store Konstner, som er Gjenstanden, for alle Samtaler blandt alle Stænder i Kongestaden. Han betragter ham lidt og tænker ved sig selv, ogsaa dine Haar, Bertheel, har Tiden blegnet noget!" men ikke faldt det ham ind, at den berømte Professor Thorwaldsen skulde gjenkjende den gamle nu saa forandrede og affældige Portner. Dog, neppe var Thorvaldsen bleven den gamle Ungdomsven vaer, førend han, med Taarer i Øine og rørt Hjerte, faldt Oldingen om Halsen, trykte ham til sit Bryst og raabte med halv undertrykt Stemme: "Jørgen - gode Jørgen, gamle, ærlige Ven - lever Du endnu?" Jkke mindre ædel Beskedenhed viste Thorvaldsen ved en anden Leilighed. Blandt de mange, der besøgte ham, var ogsaa een af hans Ungdomsvenner, en brav Professionist. Denne traadte ind i hans Konstværksted, hvor ikke faa endog Mænd af første Rang havde indfundet sig, for at beundre de Arbeider, han var sysselsat med. Efterat alle de Store var gaaede, nærmede den gamle borgerlige Ungdomsven sig med kjendelig Forlegenhed. Hr. Etatsraaden vil undskylde, begyndte han. Med inderlig Bevægelse og blid Fortrolighed omfavnede Thorwaldsen den gamle Ungdomsven. "Hvortil disse Complimenter, gode *** sagde han "Tael til mig som Du pleier, og kald mig, som før, Dul Jo sjeldnere en saadan Beskedenhed findes blandt dem, der have opsvinget sig til en høi Standpunkt, det være nu ved store Naturgaver eller stor Rigdom, desto behageligere er det, at møde saadanne Træk. Almindeligst er det, at de Fleste, blændede af Lykkens Solskin, ikke troe at burde kiendes ved deres gamle Venner og Forhold. Selv Napoleon beskylder man for, at han, som Keiser, tog een af sine Marskaller, der havde tjent med ham i ringere Grader, det meget unaadigt op, da denne ved Taffelet erindrede ham om en Ret, han, som Lieutenant, holdt saa meget af. Som Undersaat af Keiseren maatte Marskallen naturligviis paalægge sig her Taushed; thi ellers kunde han maaskee have betjent sig af et lignende Svar, som en Velbaarenhed fik af sin Collega, da han ved det første Besøg modtog denne i Døren med et koldt: hvad har De at befale? – "Velbaarenheden", sagde den gamle Ven, har jeg intet at befale, og gik sin Vei.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-14
De høiere og cultiverede Stænder pleie imidlertid mere at kunne dølge deres Hovmod under en, i det mindste tilsyneladende, Beskedenhed. Blandt Middelclasserne derimod er denne Konst kun alt for lidet bekjendt og dyrket. Den borgerlige Hoffærdighed har Holberg ikke mindre fortræffeligen skildret os i sin politiske Kandestøber, end den adelige i Don Ranudo. Vil man see, hvorledes mangen en Professionist eller Kjøbmand teer sig, naar han kun faaer den mindste, paa Rangens uhyre Himmelstige neppe igjennem et Mikroscop synlige Titel, saa betragte man Herman v. Bremenfeld, Man see, hvorledes Gedske afviser sin Du-Søster med et foragteligt "Morlille, jeg kjender hende ikke, uden at bryde sig om det søsterlige Hjertes voldsomme Udbrud: "saa kjender vor Herre mig da. Hvor mange Tusinde Gange ere saadanne Scener ikke blevne fornyede i det virkelige Liv,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-14
Blandinger. Wallenstein studerede i sin Ungdom paa Universitetet i Altorf og tog der Deel i Studenternes lystige Streger. Netop den Gang styrtede det derværende Carcer eller Studenterfængsel sammen, og et nyt skulde bygges. Universitetets Rector, der ønskede at dette nye Fængsel ikke saasnart maatte blive beboet af Nogen, lod kundgjøre, at det skulde opkaldes efter den første, der kom did, som Fange. Efter lang Tids Forløb blev Wallenstein tilkjendt Carcer-Straffen. Da han skulde indspærres, tog han en Hund med sig, og skjød den foran sig ind af Dørren. Man loe over dette Jndfald, og fra nu af kaldtes dette Carcer Hunden. "Auf den Hund kommen, betydede altsaa oprindeligen det samme, som at komme i Carcer. Siden brugte man denne Talemaade i en mere udvidet Betydning, og betegnede dermed, at komme i slette Omstændigheder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-14
Det uopnaaete Te Deum af den udødelige Componist Hasse*) er fremkommen paa følgende comiske Maade. August III. havde paalagt ham at forfatte et nyt Te Deum; men da han en Tid lang havde været sygelig og til intet oplagt, saa vilde Værket ikke lykkes ham. Der falder ham mange Jdeer ind; men ingen af dem huer ham. Han begynder den ene Gang efter den anden, men med Fortsættelsen vil det ikke gaae. Jmidlertid nærmer Tiden sig, da det skal afleveres. Næsten fortvivlende spadserede han en Søndagsmorgen i den store Slotshauge. J. A. Hasse, fra Bergedorf ved Hamborg, født 1705, var een af de første tydske Componister, beundret i Jtalien og Tydskland for sine mesterlige Operaer, Oratorier, Cantater o. a. Lige stor Ven af Poeste og Stemmen, viste han lige saa megen dømmekraft, som Genie, saavel i Udtrykket af Ordene, som Accompagnementet af de behagelige Melodier. Han var den største Deel af hans Liv Overcapelmester ved Hoffet i Dresden og døde 1783.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-14
En meget tyk fiirskaaren Bondemand fra Grund, der netop vilde gaae i Kirken, møder ham, taler venligen til ham, og vil ikke vige fra ham, hvor kolde Svar han end faaer. Ærgerlig over at Manden forstyrrer ham i hans Mediteren og Phantaseren, vil Hasse gjøre en Afstikker til Fasanvogteren, da Hovediden til det herlige TeDeum fremstiller sig for hans Siel. For ikke at tabe den, anmoder han ganske ivrigen Bonden om at blive staaende stille, løber ind i Hof gartnerens nærliggende Huus, faaer, efter Begjering, et Stykke Kridt, og vil nu med samme trække Nodelinier tvers over Bondens brede, Ryg. Men Bonden, allerede forbløffet over befalingen til Stilstand, bliver meget opbragt over Kridtstregerne paa hans stadselige sorte Søndagskjole, anseer Hasse for forrykt og løber ganske heed om Ørene til Staden. Hasse, med Kridtet i Haanden, henter ham ind, og beder ham for Himlens Skyld at staae stille, skriver sine Hoved deer paa Bondens Ryg, og driver ham, nynnende sine skrevne Noder, foran sig, ligge til Bommen, hvor han hos Bommanden udbeder sig den, Blæk og Papir, og afskriver Noderne. Med denne Afskrift ilede Hasse hjem, og endnu samme Dag blev hiint Te Deum i Hovedsætningerne fuldendt. Næste Dag kjørte han tilGrun, og belønnede der sit levende Nodeblad, med 6 Flasker Viin.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-14
J Aaret 1585 laae Kong Frederik den Andens to Sønner, Christian (siden Kong Christian den Fierde), 8 Aar gammel, og Ulrik, 7 Aar gammel, i Sorøe. J Kongens Jnstrux (14 Julii 1685) til Prindsernes Tugtemester JohanSchuque, og Mesterne Hans Michelsen og Pous Pedersen, hedder det: Til hver Middag og Aften skulde der koges ti Retter, og iblandt samme skulde tre, fire eller flere efter Leiligheden, blive synderlig vel kogte og tilflidt. - Tugtemesteren berettiges til at straffe Kokken og Fyrbøderne og andre saadanne Folk i Prindsens Tieneste, naar de befindes utilbørlige i nogen Maade, med den spanske Mantel" (spanske Kappe) og anderledes, som vedbør, - Adel, Herremænd, Fruer eller Jomfruer, end mindre nogen Anden, hvo, som helst være kunde, maa er komme til Prindserne; dog undtages Medlemmerne af Rigens Raad, Hofprædicanten og Superintendenten i Sjællands Stift. - Sorøe Skole og Academie var den Gang endnu ikke oprettet; men man seer dog heraf, at Sorøe allerede da, formedelst sin Fjernhed fra Hovedstaden og stille, romantiske Beliggenhed, ansaaes for et saare passende Sted til endog Prindsers Opdragelse og Dannelse. At Christian den Fjerde tilbragte her sine første Ungdomsdage har uden Tvivl bidraget meget til, at han siden saa faderligen tog sig af den navnkundige Stiftelse. Jøvrigt er det besynderligt nok, at Frederik den Anden kunde paalægge sine to Sønners Tugtemester at lade lave for dem til Retter Mad til Middag og Aften, en Diæt, der sikkert hverken svarer til Weikards eller Huse lands Forskrifter, ligesom paa den anden Side hans Ængstelighed for, at nogen Fremmed skulde komme til dem, næsten er uforklarlig. Qvindetorvet i Constantinopel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-14
Fruentimmernes Skjønhed i Circassien og Georgien er almindeligen bekjendt. Man fører dem i deres blomstrende Ungdom til Constantinopel, for der at sælges som Slaver og bringes i de Stores Harem. - Disse Fruentimmer have ganske europæiske Træk, men ere endnu mere idealske end de smukkeste Fruentimmer i Jtalien.