Norske Intelligenssedler, 1765-05-22
Nordske JntelligenNor No. 21. Onsdagen den 22. Maji 1765. Fortsættelsen: Jeg har nu 10 nye Opskrivter, til hvilke det er allerne om at giøre, at lime Bøger, for at giøre dem til de smukkeste Ting, som er i Naturen. Andre kand paastaae, at veylede den gemeene Mand, det er ikke min Maade; jeg lader mig altid lede av den gemeene Mand, overalt, hvor Pøbelens Skrig lader sig høre, er jeg bestandig dens Echo. For Exempel, om han siger, at saadant Menneske er en Skielm, saa lader jeg strax trykke, at det er en Skielm, saaledes kiøber enhver Bogen, ikke for at søge nye satyriske Skud, men for at have den Fornøyelse, at finde et Glas, som reflecterer hans egne; Men, min Herre, raabte jeg, J taler, som om J skrev selv Bøgerne; tør jeg spørge Eder, om man kand faae see nogle av disse Fostre, som bør snart beundres af alle Folk, Hvad det angaaer, min Herre, svarede den snaksomme Boghandler, da giør jeg ikkun Planerne; omendskiønt jeg tager mig vare for, at gjøre nogen deelagtig deri, saa ikke destomindre som jeg har en Tieneste at begiære av Eder, saa skal J faae dem at see. Strax, en Oversættelse af adskillige medicinske Regler, til Nytte for de Medici, som ikke forstaaer Latin Den unge Geistliges Kunst til at sætte Skiønplætter ordentlig, med en Av handling over adskillige Maader at lee paa, uden at vanzire Ansigtet. Den rette Maade at skiære Rødkrids= og Blyantz-Penne paa, atHans Høyvelbaarenhed Græven av (. General-Krigs-Commissairen eller Undersøgningers Undersøgning. "Min Herre, siger jeg til ham, min Nysgierrighed i Henseende til Opskrivterne, er fornøyet: jeg gad gjerne see nogle vidtløftigere Haand-Skrivter, en Historie, eller et Helte Digt--- Min Herre, sagde atter dette geskæstige Menneske, J taler og et Helte Digt; J skal faae at see en fortreffelig Commoedie. Her er den; Læser den, hvor J har Lyst, og J skal finde den fuld av retskafne Modens Jndfald. Der skal J finde Klygter, min Herre, den er fuld af sindrige og satyriske Klygter i hver Linie. Kalder, () De Store i Engeland ere faldne paa Tegne-Kunsten. Kalder J disse Prikker Klygter, siger jeg til ham; thi jeg maa reent ud tilstaae, at jeg finder ikke andet." Og jeg beder Eder, min Herre, hvad kalder J dem da, Seer man nuomstunder noget godt, som ikke er fuldt af dette, Min Herre, de vel anlagde Prikker udgjør halvdeelen av vore lystige Skribenteres Klygt Jeg kiøbte, for nogen Tid siden, et Skrivt, som ikke havde anden Fortieneste, end 995 slige ledige Rum, 72 hal har 3 gode Tanker og et Strømpebaand, imidlertid spillede den, bragede, sprang, og aarsagede meere Latter, end et Lyst Fyrværk Jeg indbilder mig da, min Herre, at J har havt stor Fordeel." Jeg maa tilstaae, at Skrivtet bragte mig noget ind; men naar jeg tager det alt, saa kand jeg ikke meget rose mig af forgangne Vinters Avtræk. Jeg har vundet noget paa 2 Mord Beskrivelser (!), som jeg tabte samme Tid paa en Almisse=Prædiken, hvilken kom ud i Utide. Jeg har tabt meget paa min den lige Vey til en Stat, men Helvedes Veyviser erstattede mig Skaden. Velan, min Herre, dette var et Stykke, stemplet av en stor Mester, og opfyldt med herlige Sager fra først til sidst. Skribentens Hensigt var kun at skiæmte, den utidige Sæde=Lære sneeg sig ikke ind her i et godt Jndfald: her var ingen traurig Satire, som kunde forgivte Læserens Munterhed, Han havde viiselig tænkt, at Sæde=Lære og Jndfald tilsammen skulde giøre Skilderiet overdrevet. Til hvad Ende har da denne Bog været udgivet?" Min Herre, Bøgen har været udgivet til den Ende, at den skulde sælges, og aldrig kand nogen Bog have større Avtræk, end denne, undtagen dens Kritik, som kom strax efter for Lyset. Av alle Slags Skrivter, er der intet, som har saa stor Avgang, og jeg hæfter i Almindelighed en Kritik til hver Bog, som er tilfals. Jeg har havt en Skribent, som aldrig gav sig blot for Kritiker, afbrudte Talemaader, altid meget nøyagtige og meget vægtige, endog i den uangribelige Deel af et Argument, Jkke destomindre med alle disse Egenskaber, kunde den dog ikke komme i Anseelse Jeg mærkede strax, at Naturen havde bestemt ham til Kritik, og som han duede kun til dette, saa gav jeg ham Fiære og Papiir, og jeg sadt ham først i hver Maanets Avise, som Dommer over de foregaaende Værker, Med et Ord: det var en Ska Jngen Fortieneste kunde undgaae ham, men det, som er meest mærkværdigt, er, at han skrev altid best, og med meest Skarphed, naar han var drukken. Men er der ikke nogle Værker, som, ved deres Plans Natur bør unddrage sig for hans Der er aldeles Kritik, i Særdeleshed de, hvor man foragter hans Domstoel ikke noget Værk, som han jo kand dadle, om J endog skrev Chinesisk, saa skulde han () Man udgiver i London Beretninger om Mord og store Forseelser. han pidske det. Lader os sætte, at J havde Lyst at udgive en Bog, en Bog om de chinesiske Bogstaver, for Exempel. J maa skrive, som J vil, han skal bevise, at J burde skrevet bedre; skulde J forestilt med den største Nøyagtighed, Eders Fædernelands Sæder og Skikke, skulde J indsperre Eder i den snævre Cirkel af den orientalske Lærdom, var J enfoldig og ligefræm, da vilde han have den største bevægende Grund til at raabe. Han skulde da ved sin bidende Skiemt, sende Eder efter Læsere til China; han skulde bemærke, at efter det første eller andet Brev, blev denne jævne Enfoldighed utaalelig. Men det allerværste endnu, er, at Publikum vilde forekomme hans Kritik, lade ham prygle Jer saalænge han vilde, med al Eders ufrugtbare Enfoldighed. Slutningen følger næste Uge.