Den Vest-Sjællandske Avis, 1815-10-10
Freden med Frankerige er som et Skyggebillede, som flygter fra Een hver Gang man griber efter det, og troer allerede at have det i sine Hænder, det erikke Umagen værd at anføre de nye Rygter man har derom, og man bør taalmodig oppebie den officielle Efterretning, naar den kommer. At den er meget nær er at formode, og maaskee den udfalder ganske anderledes end som alle Rygter angive den, da de Allierede Magter har bevirket det hidtilværende Ministeriums Fald, som formodentlig alt for ivrigt modsatte sig Fredens haarde Betingelser; Ministrene skal ogsaa ved at have taget deres Afskeed beraabt sig paa, at deres patriotiske Sindelag kke tillod dem at underskrive disse. Foruden Keiseren af Rusland og Kongen af Preussen, skal ogsaa Hertuginden af Angouleme især have bevirket deres Afskedigelse. Af de nye Ministre er fornemmelig Hertugen af Richelsen mærkværdig, som under hele Revolutionen opholdt sig i Rusland, tiente længe under Souwarow, og er berømt af sine gavnlige Anlæg i Staden Odessa ved det sorte Hav(Hans nøie Kundskab om Rusland, kan være Frankerige til stor Nytte. Fouche, som især var forhadt fordi han protegerede Marschal Ney, hvis Proces ikke endnu er begyndt, er afgaaet til sin Ministerpost i Dresden. Siden Ministeriets Forandring har de Allierede Monarker meget nærmet sig Ludvig den 18de. Greve Barbe=Marbois er bleven Justitsminister og Greve Corvetto Finantsminister. De Allierede Monarker skal ogsaa bestemt paastaae, at de rige Høvdinger for det Bonapartiske skal udrede store Pengesummer, som Sieyes, Cambaceres og flere, store Summer ere allerede udbetalte og Keiseren af Østerrig har afsendt sine Bankerer Eskelles og Gaymüller for at afhente 20 til 30 Millioner Franker. At der er endnu nogle Knuder tilbage som forhindre Fredens Afslutning, maae man troe deraf, at Preusserne vedblive at bombardere og beleire de Franske Fæstninger, f. Ex. Thionville og Charlemont, hvilken ligger for det meste i Aske; ogsaa har den Belgiske Armee, under Prinds Friederich af Oranien, indsluttet Lille og Bouchain; disse Beleiringer synes at vise en hemmelig Kamp imellem den nærværende Franske Regiering og de Allierede Magter; men det er ogsaa mueligt at den Franske Konge vedligeholder denne Modstand for at vise sit Folk, at han ikke godvillig underskriver de haarde Fredsbetingelser som kan møde, saaledes kan ogsaa Ministeries Forandring være en hemmelig Politik fra den Franske Regierings Side. At Preusserne rømme Bretagne og trække 50,000 Mand sammen omkring Paris, kan være for at dæmpe de første Misfornøielser over Freden, naar den bekiendtgiøres, inden Folket vænnes til den. Freden maae dog absolut være for Døren, eller formodentlig være afsluttet, da nu ikke allene den Russiske Hovedarmee har forladt Frankerige, men endog 50000 Østerrigere trække sig ud af Riget; men hvad der allermest viser at Freden maae være kommen i Stand, er, at Keiserne af Rusland og Østerrige og Kongen af Preussen har den 28de og 29de September forladt Paris, efterat have taget den 27de i Forening med hinanden en venskabelig Afsked med Kongen af Frankerige i Thuillerierne. Den 29de ankom Keiser Alexander til Brussel, han skal bringe Kongen af Nederlandene gode Tidender og sit Riges Udvidelse; derfra reifer Keiser Alexander tilbage til Dion i Frankerige, for at bivaane den store Revue, over den Østerrigske Armee og derfra over Studtgard, Berlin, Warschau og hiem til sit Rige.