Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1781-03-02
J fordum Tider har Perle-Fiskerne i Norge og Sverrig givet meere af sig end de nu omstunder giøre. Deres Forringelse maa have sine Aarsager. Doctor Gissler, en Svensk, har i det Svenske Videnskab. Akad. Handlinger angivet de sandsynligste, og han har tillige den Fortieneste, at have foreslaaet Midlerne derimod. En af Aarsagerne er, at Strømmene, og Bækkene udtørres i varme Sommere; og dette forøges ved Uagtsomhed, naar man ved Dæmninger standser Vandets Løb, for at optage Fiskene eller Muslingerne, og ikke strax igien tager Dæmningen bort, at Vandet kand have sit frie Løb. Men Hoved Aarsagen ligger i Omgangen med Perle-Fiskerierne. Jngen Musling burde aabnes, uden de, som efter forhen anførte Kiendetegn sandsynligviis kunde troes at indeholde Perler. Derimod afslagter Fiskerne til 1000 om Dagen, store og smaae, uden Hensigt, hvad Haab de kand have om at finde Perler i samme. Uvidenhed, Vindelyst, slet Huusholdning, Mangel paa Eftertanke og Udsigt i Fremtiden, er Aarsagen til saadant Forhold. Doctor Gisslers Forskrift er følgende: De optagne Muslinger, som, naar de lægges i Soelskin, alle døe, forinden en halv Time, maa forvares i en Haand kurv, tildækkes med Græs, og Kurven dyppes iblandt ned i Vandet; thi, saa længe de beholde Vandet i sig, tør man ey frygte, at de døe; men lægges de i Solen, saa aabne de sig, Vandet, som de indeholde, rinder ud, Gellerne fortørres og de døe. Man maa af samme Aarsag ey heller lade dem ligge for længe, førend man efterseer, om de indeholder Perler. Dette kand skee paa følgende Maade: Man tager en halv Skal, stikker den smalere Ende vaersomt skraas indimellem Skallerne paa deres forderste Side, hvor de skal aabnes indtil Randen af den frønsede Hinde, og farer med denne Skal langs Muslingens Kant op ad, indtil et Par Tommer over Tver baandet, ved dens bredere Ende. Naar Skallerne saaledes først ere aabnede, holder man dem saa, at de ey kan tillukke sig mere, end at man tydelig kand see ind i Muslingen, eller beqvem bevæge en Finger langs omkring Kanterne. Bliver man ingen Perler vaer, ved at see ind i Skallerne, kand man bevæge Fingeren, rundt omkring langs efter Hinden, hvorudi de sædvanlig sidder, da det mindste Korn strax kiendes, og med Fingeren kand udtrykkes, uden at saare Dyret videre, end ved et lidet Hul i Hinden, og, naar den derefter strax igien slippes i Vandet, kand man Dagen derpaa igien see den paa sædvanlig Maade staae i Strømmen, til Beviis, at denne vaersomme Aabning ey skader dem noget. Om man vil indvende, at det er uvist, om de derefter avle Perler, saa har man dog ingen Aarsag at tvivle, at de jo kand frembringe Yngel, hvori Perler kand ventes. Det, som foran er erindret, igientages, at de smaae, eller de sandsynlige viis intet Haab give om Perler, ey aabnes, men strax igien nedlades i Vandet. Ligesaa burde man ey heller udtage de smaa Perler, men give Moderen sin Frihed, at de kunne tilvoxe. Man kunde og, ved at efterfølge Naturens Veyledning, ikke lidet biedrage til Perle=Fiskeriets Forbedring, f. E.: ved at tage Muslinger fra de Stæder, hvor de sædvanlige ikke give de beste Perler, og sætte dem paa andre Stæder, som paa Leer-Grund, hvor Sand og Steen findes. Ligesaa kunne man samle Steen og lægge dem ned paa Grunden, hvor man har lagt Muslinger, eller hvor de findes, da Erfaringen har lært, at de, som ere meest indknebne og indtrængte imellem Steene, give de fleeste og beste Perler.