Ribe Stifts Adresseaviser, 1835-02-03
Jfølge en Tillægsartikel til Pariser-Freden 1814 skulde en Commission udnævnes af begge Parter, hvilken det skulde overdrages at prøve disse Fordringer og træffe de fornødne Anstalter til deres Liqvidation. Hvorledes dette skulde iværksættes, blev nøiere bestemt ved en Convention, som sluttedes i Paris d. 27de Sept. 1816. Liqvidationssarbeiderne begyndtes i Warschau i August 1818; men adskillige Hindringer, som ikke bleve ganske hævede før Aaret 1829, standlede deres Fremgang. Efter gjendsidig Overeenskomst skulde Underhandlingerne nu have været fortsatte i Paris, men Revolutionerne i Frankerig og Polen 1830 forhindrede det. Nu har den russiske Keiser sendt Commissærer, som i Forening med de af den franske Konge udnævnte Commissærer skulle beskjeftige sig med Reguleringen af de gjensidige, ved Tillægsartikler af 30te Mai 1814 garanterede Fordringer." Hvad Resultatet vil blive, veed Moniteuren ikke, men giør opmærksom paa, at der handles ikke blot om russiske polske, men ogsaa om franske Fordringer. Parriserne finde sig imidlertid ikke tilfredsstillede ved disse Oplysninger; navnlig dadle de uafhængige Blade, at Regjeringen, ved at indlade sig paa en saadan Liqvidation, har anerkjendt den russiske Regjering, som Storhertugdømmet Warschaus legitime Repræsentant, da den dog, ved ikke at opfylde de betingelser, som Wiener-Congresacten knyttede til Storhertugdømmets Aftrædelse til Rusland, har forspildt sin Ret til Samme. Den 23de kom Sagen paa Bane i Deputertkammeret, idet Hr. Jsambert tilkjendegav, at han den næstfølgende Mandag vilde forlange Oplysning af Udenrigsministeren. Denne, som var tilstede, erklærede, at han helst vilde give Oplysning strax; han gjentog i det Væsentlige det Samme, som Moniteuren havde udviklet, og tilføiede nogle yderligere bemærkninger, forat retfærdiggjøre Regjeringens Forhold. Men han fandt en alvorlig Modstander i Hr. Odilon=Barrot, som i Særdeleshed beraabte sig paa en d. 25de April 1818 med de fremmede Magter sluttet Convention, hvorved Frankerig forpligtede sig til en Rente af 12 Mill. Fr. til Deling mellem Østerrig, Rusland og Engelland, imod at alle andre Reclamationer skulde bortfalde. Han meente derfor, at Kammeret ikke en Gang burde tilstede Ministrene at indlade sig i Underhandlinger om deslige Materier, da det ikke kom an paa, om Frankerig dennegang kom til at give eller tage, men derpaa, at man een Gang for alle stillede Conventionen af 1818 imod alle Fordringer. Forgieves indvendte Udenrigsministeren, at de ved Conventionen af 1816 reserverede Fordringer ikke vare indbefattede under det almindelige Aftald af 1818; Hr. Odilon Barrotblev ved sin Mening. Forgjeves yttrede Hr. Bessier res, at hint Affald kun var forbindende for de Magter, som vare repræsenterede ved Conventionens Afslutning; Hr. Barrot beviste, og havde deri Medhold af Udenrigsministeren, at de store Magter den Gang underhandlede ogsaa for de mindre. Ministrene vilde alene gjøre den russisk polske Liqvidationssag gjældende, som en Undtagelse, og forpligtede sig til at bevise dette ved at tilveiebringe Conventionen af 1816. Denne maa iøvrigt være af en ganske egen Beskaffenhed, dersom den skal bevise, hvad Ministeren vil; thi det almindelige Affald af 1818, som findes indrykket i franske Blade, er saa kort og bestemt, at det synes at maatte udelukke hvilkensomhelst anden Fordring. Uagtet Hr. v. Rignys Forsikkring, at denne Liqvidation ikke vil medføre nogen Byrde for Fronkerig, ville dog Journalerne vide, at Commissionen allerede har udfundet, at det kan tilkomme Frankerig at betale i det Mindste 20 Mill. Fr. - Formodentlig er det kun kortvillig Skjemt, naar Advocaten Jouchaud bekjendtgiør, at han har Fordringer at gjøre gjældende for Deseendenterne af en von Krockow, som mod Enden af det 16de Aarhundrede hvervede et Rytterregiment for Henrik den 4de, som den Gang var Kronprætendent; og det er vel heller ikke Alvor, hvad der tales i Paris om danske Fordringer paa Skadesløsholdelse for de tostanske Divisioner, som laae i Danmark 1808. -