Viborger Samler, 1840-07-21
Af den kgl. Commissair Conferentsraad A. S. Ørsteds Tale ved den roeskildske Stænderforsamlings Aab nelse tillader Rummet kun at meddele Følgende: Hvor gjerne ønskede jeg at fremhæve nogle Træk af Frederik den Sjettes mangeaarige faderlige Regjering, der betegnede sin Morgenrøde ved at bryde Tankens, Bondens, Negerens Lænkes og sin Aftenrøde ved at kalde sit Folk af alle Klasser til ved sine frit valgte Mænd at overveie Fædrenelandets Anliggender og frimodigen bringe deres Meninger og Ønsker for Thronen. Dog, vort Formaal tilsteder mig ikke at gaae ind herpaa. Hvad der dog ligger os saa nær, at det ikke kan andet end være i Enhvers Tanke, er hiin sidstnævnte Daad, hvorved Frederik den Sjette satte Kronen paa sit, Folkets Hæder og Held opoffrede Liv. Men idet vi erkjende, at den Forevigede til den Tid, da han indstiftede Provindsialstænderne, ikke kunde have gjort sit Folk nogen skjønnere Gave, indsee vi tillige, at det aldeles ingen god Gave vilde have været, dersom den ikke havde været forberedet ved mange tidligere Velgierninger, uden hvilke den kun vilde have været til Hinder for den Fremgang, som Folket og Landet har gjort under hans Styrelse. Dette er især fremtrædende med Hensyn til den Række af velgjørende Love og Foranstaltninger, hvorved Kongen, ligefra det Øieblik, da han greb Statsroret, har virket for at hjælpe Bondestanden op over den lave Standpunkt, hvorpaa han forefandt den. Først efterat denne Stand var hævet til en værdigere borgerlig Stilling, til en i Sammenligning med dens ældre Tilstand betydelig Grad af Velstand, og Oplysning, blev det muligt at lade ogsaa den komme til Orde i et Folkeraad, medens en Stænderforsamling, saaledes som den efter den ældre Tids Vilkaar maatte være dannet, vilde have lagt en mægtig, maaskee uovervindelig Hindring i Veien for hiin store Forbedring i dens Tilstand, der har baaret saa velsignede Frugter for det hele Land. Jkke for denne hæderlige Forsamlings Skyld – der ei pleier at misforstaae mig, – men for de fleres Skyld, til hvilke mine Ord siden maatte naae, maa jeg dog tilføie, at det ingenlunde er min Mening, at Stænderinstitutionen var et Led af en længe forud beregnet Plan. Jeg tænker mig derimod, at dan forevigede Konge til enhver Tid har gjort hvad han efter dens Vilkaar fandt gavnligt for sit Folk, og at han omsider, da Tidens Fylde kom, blev bragt paa den Tanke at stifte et sligt Folkeraad, uden at en saadan tidligere var kommen ham i Sinde. – Aldrig kunne vi forglemme den dyrebare Hedengangnes faderlige Velgierninger; evig velsignet være hans Minde. - Men heller ikke maae vi glemme den guddommelige Naade, der har givet os Erstatning for vort store Tab. Da Christian den Yttende besteg sine Fædres Trone, var han allerede sit Folk heel vel bekjendt for sin lyse Aand, sin ædle omfattende Dannelse, sin levende Jnteresse for Udviklingen af enhver Spire, som hans forevigede Forgjænger havde lagt til Folkets Hæder og Held, det fandt sig derfor i sin dybe Sorg trøstet ved det tillidsfulde Haab, at dets nye Konge ikke blot, saaledes som han strax ved sin Tronbestigelse erklærede, vilde fortsætte sin Forgiængers landsfaderlige Styrelse, men at han og af sit hele varme Hjertes Fylde og med uafladelig Anstrængelse af de rige Evner, som Forsynet havde betroet ham, og som Granskning og Erfaring, havde mødnet, vilde arbeide paa, at afhjælpe enhver Brøst, hvoraf Fædrenelandet endnu leed, at fremme alle gode Kræfters Udvikling og ved vise Jndretninger befæste Folkets Hæder og Lykke. Denne Tillid er heller ikke blevet svigtet. Meget er blevet forberedet for at udføre de Forbedringer i Finantsernes Tilstand, i Armeen i Flaaden, i Bestyrelsen, der have været Gienstand for oplyste Fædrelandsvenners Ønske, ligesom de og forlængst havde tiltrukket sig Kongens Opmærksomhed. Men naar saa omfattende Reformer skulle grundigen og med Haab om gavnlige Følger udføres, kræve de mangfoldige og nøiagtigOverveielser; de ere derfor, saa meget Kongen end derfor har anstrænget sig, ikke endnu komne til fuld Modenhed, Noget, der vist ikke har smertet Nogen mere end ham, Hans Villie ligger imidlertid klart for Dagen, og kun De der ere ubekjendte med de Vanskeligheder, som ere forbundne med en Omdannelse af indgribende Statsindretninger. kunne finde det uforklarligt, at Man ikke hidtil er komme videre. Den upartiske og sindige Jagttager vil derimod finde hine Kongens Hensigter prægede i al hans Adfærd, og vil ikke vakle i sin Tillid. Dog er ingenlunde alt det Gode, som Kongen har villet tilveiebringe for sit Folk, blevet ved en Forberedelse. Jnden en Maaned, efterat han havde besteget Tronen, skjænkede han sin Hovedstad en Communallov, der viste hvor gjerne han, ved at betroe sit Folk en pas sende Andeel i Bestyrelsen af dets Anliggender, vil fremme dets Udvikling og dets Tilfredshed. Saavel Kjøbenhavn Borgerskab som enhver Anden erkjendte og med levende Taknemmelighed, hvor meget der var blevet indrømmet op hvad man havde kunne vente, og det var ikke fremmed for Nogen, at dette skyldtes Kongens personlige Tænkemaade. Hvo der har været Vidne til den bestemte Villie, den rey Tillid, den Glæde, hvormed Kongen ilede for at udføre dette Skridt, vil dog først vide, tilfulde at paaskjønne det faderlige og kongelige Sind, hvorfra denne skjønne Gave havde sin Oprindelse. Faa antoge det muligt, at den nye Lov der krævede et udførligt flere Dage omfattende Foredrag Drøftelse i Kongens Raad, kunde, midt under de mange andre Sysler, som da omringede ham, blive bragt til Ende i den korte Tid, der var tilbage af Aaret 1839, ligesom det og fandtes meget tvivlsomt, om den med saa megen Vidtløftighed forbundne Valghandling kunde fuldbyrdes saa betimelig, at den nye Tingenes Orden kunde træde i Kraft endnu i 1810.