Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-12-05
Det norske Studentersamfund i Christiania har tilstillet Studenterforeningen i Kjøbenhavn (ligesaa Upsala og Lund) en Skrivelse, hvori det forsikkrer: at det alt mere og meere erkiendes af Studenterne ved de nordiske Universiteter, at deres Kald som Videnskabsdyrkere opfordrer dem til indbyrdes Forbindelse, for engang i en modnere Alder at kunne samvirke til at give den nordiske Videnskabelighed en selvstændig Udvikling og sikkre den for at blive en blot Lærling af den mægtige udenlandske. Ved en saadan Forbindelse er det saa langt fra, at en enkelt Stamme taber sin Betydning, at den tvertimod derved vinder for sit eget Fødeland; thi idet man søger at bringe de vundne Frugter ind i det fælles Skatkammer og at tilegne sig dem, som Brødrenes gode Kræfter have frembragt, forebygges Eensidighed og egen Kraft føles stærkere. J den fælles Fortid hedder det blandt Andet – er den Kilde, fra hvilken vore Nationaliteter have sit Udspring, og fra hvilken de maae hente nyt Liv til at virke i Fremtiden. Kjærlighed til Sagen og til det livsfriske, kjærnefulde, ædle Fædrenemaal maa det være os en vigtig Pligt at vække og nære, og derved bevare Nordens største Helligdom, Sproget, Foreningsbaandet imellem For= og Efterslægt. Atter at hæve dette kjære Sprog til ægte nordisk Kraft, er et stort Maal, som bør staae os for Øie. At ogsaa J besjæles af Kjærlighed til de gamle Minder og føle deres Betydning for det nyvakte Liv i Norden, det viser os Eders Tale og Sang ved de venskabelige Møder, som have forenet Eder med de Svenske, og som have havt saa stor Jndflydelse til at vække Sandsen for det store Kald, ei alene imellem Eder selv, men ogsaa blandt Eders Landsmænd, og vi kunne sige blandt os. Ved den personlige Sammenslutning føles det aandelige Forbund stærkere i de ungdommelige Hjerter; men deslige Møder af de academiske Broderskaber ere, som Erfaring lærer, afhængige af mange ydre Omstændigheder; vi maae derfor ønske at kunne en Gang i Aanden mødes Alle tilsammen i en høitidelig Stund, hvor vi henvende vore Tanker til gamle Norden, tilsige hverandre og os selv, troligt at arbeide for at bevare og udvikle dens Aand i det elskte Fædreland. Derfor er det, Venner og Brødre, at vi foreslaae Eder, samtidig med de svenske Studenterskaber og os at feire en selskabelig Høitid til Fædrenes Minde, som Nordlændinger, og en Broderskabsfest som Studenter. Studentersamfundet har i flere Aar den 13de Januar, sidste Dag i Juul, til Fædrenes Erindring holdt et Lag, ved hvilket vi, saa meget det lod sig forene med vor Tid, iagttoge de gamle Skikke og folkelige Sædvaner. Navnlig tømtes Bragibægeret for Fortidens Minder og Løftets Bæger for Fremtidens Haab; et af de gamle Skjaldeqvad foredroges, og Drikkehornene, fyldte med gammelt Øl og Mjød, tømtes til Norges og vore Broderfolks Ære og Held. Ville J derfor forene Eder med os til en nordisk Høitid og drikke en Broderskabsskaal med os heroppe? Vi haabe det. Saa ville vi den sidste Dag i Julen, naar Lyset igien vender tilbage til Norden, og paa en Tid, hvor man efter gammel Viis samler sig med dem, der ere En de nærmeste, modes i Tanken og love hverandre, Brødre fra Fyrrisvold, Lundegaarden, Axelstad og Christiania: "Fostbroderskab i Kampen for Sandhed og Norden!