Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-02-13
Bidrag til den danske Kunsthistorie. (Fortsat fra No. 9.) LIIII. ommen Ziesenis, den ældre. Maler, og vist nok meget dulig da han lagde første Grund til, at hans Søn blev en udmærket Kunstner. Ziesenis Joh. Georg, Portraitmaler fød i Kjøbenhavn 1716, lærte at tegne af sin Fader; gik derefter udenlands, studerede i nogle Aar i det Dusseldorfske Gallerie; malede der Churfyrstens og Chur fyrstinden af Pfaltzes Portraiter - stukne i Kobber af Wille – og fleres; Greve v. Degenfeld Portrait er stukket af Joh. Elias Haid. J Aaret 1764 traadte han som Hofmaler i Hannoversk Tieneste; dog reiste han flere Gange fra Hannover til andre Hoffer, hvorhen han ønskedes, især til det Brunsvigske. Han hørte til den Hernhuttiske Sect, og havde under sit Ophold i Brunsvig fornemlig Omgang med Brødrene af bemeldte Sect; blandt hvilke den dulige Fabrikant Stobwasser. Fiorillo, som der gjorde hans Bekjendtskab, fortæller følgende Tildragelse, som Kunstneren selv havde fortalt ham at være indtruffen imellem Aarene 1770 og 1776. Frederik den store af Preussen, pleiede aarligen ved Revu-Tiden at aflægge sin Søster, den regierende Hertuginde af Brunsvig, et Besøg. Han var utallige Gange malet, men alle Portraiterne vare flygtigen tagne, og efter Pantasien, fordi Kongen ikke havde Taalmodighed nok til at sidde ordentlig for en Maler, Ziesenis var just i Brunsvig engang, da Efterretning indløb, at Kongen om faa Dage vilde komme til Salthalum. Hertuginden lod Portraitmaleren kalde, og, i det Haab, at Kongen vilde opofre saa megen Tid, at hans Portrait kunde males sagde hun til ham: "Ziesenis, hold han sig færdig, for at kunne, hvad Øjeblik det bliver, begynde sin Arbeide; men jeg vil nu absolut have en Original, og ingen Copt, send han mig derfor det Lærred, hvorpaa han vil male, for at jeg kan trykke mit Signet derpaa. Ziesenis, der var en meget retskaffen Mand, og aldeles ikke kunde lide nogen Mistillid til sig, blev saa særdeles krænket ved denne af Hertuginden imod ham viste Mistro, at han udfandt et Middel til at hevne sig, hvilket han, under andre Omstændigheder vist ikke vilde have vist. Han spændte nemlig dobbelt Lærred, paa Blindrammen, og lod den bringe til Hertuginden, som med egen Haand, og uden at mærke til noget satte sit Segl bag paa det underste Lærred. Kongen blev malet, og det var lykkedes Ziesenis fortræffeligt. Han havde malet Hovedet meget ligt og skjønt, og aldeles med det Kongen egne Blik. Det øvrige, den blaa sammenknappede Kjøle, den hvide Vest, de sorte Fløiels Benklæder tilføiede han siden. Da han kom hjem, spændte han det øverste Lærred, med Portraitet, fra Rammen, malede paa det underste en fuldkommen Copie, og beholdt paa den Maade under Navn af Copie Originalmaleriet, efter hvilket han siden forfærdigede mange flere Copier. Man kan, siger Fiorillo, ved hans bekiendte Retskaffenhed være overbevist om, at han ikke vilde have handlet saaledes, naar Hertuginden havde vist mere Fortrolighed til ham. Fiorillo undskylder saaledes hans Handling; men er den at undskylde, burde han ikke, enten have unddraget sig fra at male Kongen under det forlangte Vilkaar, eller i alt Fald, da han var færdig med sit underste Malerie, have vist Hertuginden hvad han var istand til, og hvorledes hun havde fortjent en liden Hevn, Han døde 1777. Han forbandt, siger Fiorillo, med en stor Lighed i sine Portraiter, de efter de Portraiteredes Caracter mest passende Stillinger, og en kraftig Colorit, skjønt ikke Afverling nok i Kjødfarverne, som bleve holdte i en brunlig Tone. Jblandt hans mange Portraiter nævner Fiorillo isærdeleshed Hertug Ferdinands af Brunsvig, og Generalissimus i portugisiske Armee, Greven af Bückeburg's. See Fiorillo Gesch. d. Mal. in Dentschl. III. S. 590. 3. - Sandvig. - Neue Bibl. für sch. Wiss. A. K. 1 Th. 161. Weinwich nævner et Portrait af ham, forestillende Arveprinds Frederik, hvilket skal være paa Fredensborg. - Skulde ikke et Portrait af Prinds Ferdinand af Brunswig ogsaa her findes, At Ziesenis ikke, som udmærket Portraitmaler, fik i sit Fædreneland Ansættelse, maa sandsynligen tilskrives den altformaaende Pilos Jversyge. XXXV. Mengs, Jsmaal. Maler. Han hører ikke til den danske Kunsthistorie, uden fordi han er født her, og fik her sin allerførste Dannelse. Han er født i Kjøbenhavn 1690, skal have været af den jødiske Nation, men have forladt samme sin tidlige Alder. Han skal have været Lærling hos Coffre, og maaskee hos Agar, men han dannede sig meget selv, og arbeidede især i det i hans Tid stærkt i Brug værende Emaille Malerie, der under Petitiot, Barbette og flere bekiendte Malere i dette Fag gjorde megen Opsigt, søgtes begjerligen til Daaser og Braseletter, og betaltes vel. Da Pesten i Aaret 1799 var udbrudt i Kjøbenhavn, og havde bortrevet hans Sødskende og Venner, reiste han derfra, og kom med en Meddiscipel, Johan Harper, til Lübeck, hvor de hos Heineke modtoge Underviisning i Olie Malerie. Siden reiste Jsmael Mengs til Sachsen, hvorhan uddannede sig til en virkelig duelig Miniatur= og Emaille Maler. 1728 opholdt han sig i Aussig i Bøhmen hvor hans Søn, den siden i Kunsthistorien saa udmærkede Maler, Anton Raphael Mengs blev født. 1730 blev vor Jsmael Mengs udnævnt til Hofmaler. 1740 gik han med benævnte sin Søn og sin hele Familie til Rom, hvorfra han vendte 1744 tilbage til Dresden; men gik 1746 atter til Rom. 1749 kom den hele Familie igjen tilbage til Sachsen, Faderen døde i Dresden d. 26 Dec. 1764. Chemien, som han havde lært i Heineckes Huus skal han have vel erfaren, og beriget Emaille Maleriet med adskillige Farver. Hans Portrait er stukket i Kobber af Folin, og paa samme har han Navn af Profess. honor. ved Kunstakademiet i Sachsen.