Viborger Samler, 1774-02-28
Hvad vil Recensenten vel sige hermed, Alt dette findes jo slet ikke i Anders Christensens Afhandlinger, som jeg, for at eftersee dette, nyligen har læst. Dog, lader os engang nærmere prøve, hvad det er Recensenten her siger: Hvad kan han vel ved den gamle Slentrian, og den forhen værende Indretning i Landvæsenet, forstaae, andet end de Rettigheder, med den Skik og Brug, som gieldte efter de gamle Love. Hvad forstaaes ved de gamle Love, Kong Knuds eller Kong Valdemars Nei, ikke saa langt tilbage i Tiden. Det er nok, naar de ere over 5 eller 6 Aar gamle. Hvad forstaaes ved den forhen, og nu nu værende Indretning i Landvæsenet? Er derpaa nogen væsentlig Forskiel, Skulde man ikke troe, Recensenten var af den Formening, vore Landsbyer allerede vare afskaarne i Boele, og Herre med Præstegaardene i Parceller. Hvorledes kan Hr. Anders Christensen siges at forkaste alle vore nye Love, da han rører ikke et Ord derom, enten pro eller contra, uden for saavidt, at han beklager, at nogle Poster i Hoveri-Forordningen af 1771. ere Proprietærerne hinderlige i deres Aulings og Skonomies ordentlige Fremme. At denne Klage ikke var ugrundet, seer man jo deraf, at Regieringen nu har tilbagekaldt forbemelte Forordning, og derved selv tilkiendegivet, den ikke i alle Maader var passelig. Recensenten lægger Hr. Anders Christensen til Last, at han (om saa var skeet, som det ikke er) forkaster de nye Love. Men har han da selv mere Ret til at forkaste dem, som ere over 5 eller 6 Aar gamle. Anders Christensen, siger et Sted, at dersom Proprietærerne have nogle Herligheder, er han og en Forfægter af dem, siden han er en Forfægter af alles Rettigheder og Herligheder, og en Elsker af Lovene, og den deraf hængende Frihed. Dette maa være det, som Recensenten, der ventelig siger det samme, naar Proprietærer alene undtages, kalder at stride for alle Proprietærernes selvtagne, og tilsneegne Rettigheder over deres Bønder. Hvori bestaae vel disse tiltagne og tilsneegne Rettigheder, Mon Recensenten og skulde vide selv, hvad han hermed siger, At tilsige sig noget, er at tage det hemmelig. At tage noget, for at berige sig, fra en anden, skeer det hemmelig, er det Tyveri, skeer det med Magt, er det Ran. Hører, I Herrer Proprietærer, saa mange som J ere, ingen er her undtaget, hører her det Skudsmaal, som Recensenten giver Jer, Sandt nok, J kunne, trøste Jer ved, at, saavist som det er, I have mistet af de gamle Rettigheder, foruden at miste af de Tynger, som laae derpaa Saa vist er det og, at J udi det sidste halve Aarhundrede inge ny Rettighed, være sig per fas eller nesas, have forhvervet, men vel Tynger. Følgelig kunne J trøste Jer ved, at, som det ingen Mode er, at begaae Ran eller Tyveri, for man kommer af Moders Liv, Recensentens beskyldning, der sigter til Jeres Skade og Fornærmelse, er saadan en Usandfærdighed, som J. veed selv Navnet paa. End videre, Fra hvem skal disse Selvtægter og Tilsnigelser, fra hvem skal disse Erobringer være gjorte? Fra Regieringen eller fra Bonden, Nei, Regieringen er mægtig nok, til ikke at lade sig noget fratage, og, om end skede, mægtig nok til at kalde det fratagne tilbage igien. Saa maa det da være fra Bonden. Men lader Bonden sig og vel saa lettelig besnige, eller noget med Magt fratage? Alle et Godses Bønder have flere Øine, og i Almindelighed flere Kræfter, end Propietæren alene, som derover, naar han end dertil var findet, ikke saa let skulde komme Bonden an. Overalt maa disse foregivne Erobringer enten være under Kongens Haand, eller ikke. Har det første Sted, ere de jo Love, som vi skulle rette os efter, og maa betiene os af, ved Kiøb og Salg, og i al vor Handel og Vandel, uden at bekymre os om, hvad enten de ved Magt eller Svig ere tilveiebragte, eller ei. Ere de ikke under Kongens Haand, ere de jo af ingen Betydenhed, men kunne, naar vedkommende ville, tilsidesættes. Recensenten faaer see til, hvorledes han reder sig ud af dette; Mig tykkes raadeligst, han tager Tilflugt til Uvidenhed og Overilelse.