Viborger Samler, 1843-04-13
Af Commissions=Dommen over Morderne fra Skjæve Sogn erfarer man blandt Andet Følgende: De Plageaander, for hvilke de Domfældte søgte at befrie Egnen, vare: Skov-Christian, Brødrene Barkholt og øvrige Beboere af Stagsted Hedehuus eller det saakaldte Hospital i Skjæve Sogn. Ved en Legestue i Langholt den 30te Octbr. 1841 gjordes Begyndelsen med Klammeri og Slagsmaal, hvorved de nævnte, berygtede Personer bleve udjagede og saa ilde tilredte, at de neppe kunde slæbe sig til Hjemmet, hvor de endnu tildeels befandt sig sengeliggende og arkræftede, da de 2 Dage derefter om Aftenen af Maskerede eller sværtede Personer overfaldtes og paa den ynkeligste Maade mishandledes, under og efter hvilke Mishandlinger Skov Christian (25 Aar gl.) Lars Peter Barkholt 20 til 25 Aar) og Barkholt-Moderen, Maren Olesdatter (circa 50 Aar) døde og fire andre Barkholtere samt Skov Christians Søster, Ellen Marie Nielsdatter, der var i frugtsommelig Tilstand, heftigen forsloges, dog uden Fare for deres Liv eller Helbred for Fremtiden. At de nævnte Personer vare skadelige og farlige for Egnen, og at der var Grund til, at en oprørt Stemning gav sig Luft imod dem, fremlyser af Alt; men alligevel kan man dog ikke uden Gru læse Beskrivelsen af de udøvede Mishandlinger og den Ubarmhiertighed der ud vistes imod de ulykkelige mishandlede Offere, der forgiæves, under Løfte af at skulle tilstaae og fremtidig afholde sig fra alle Tyverier, endnu i Dødsstunden anraabte om Skaansel af deres jammerlige Liv. Paa Skov-Christian var saaledes den venstre Overarm knækket i smaae Stykker, Læggedenet i hele sin Længde knuust, Skinnebenet ligesaa flere Arterier, og Scener overrevne og betydelige Saar i Hovedet tilføiede. Lars Peter Barkholt, der med et Reeb om Halsen var slæbt nogen ud i Skoven, og Chr. Pet. Barkholt havde ligeledes modtaget voldsomme Contusioner og Læsioner, der ikke kunde Andet, end være absolut dødelige; men skrækkeligst synes dog Moderen, Maren Olesdatter, at have været mishandlet. Venstre Arm var brudt med udstikkende Beenender; midt paa venstre Been fandtes Brud i smaae Stykker, ligesaa paa nederste Deel af Laaret; Læggebenet brudt nedenfor Knæet, midt paa Benet og nedad begge Knokler aldeles knuste; Bruddene paa høire Laar, høire og venstre Been alle knuste og indvendig under Huden saa sønderslagne, at Muskler, Beensplinter og extravaseret Blod vare saaledes sammenblandede, at der ikke kunde kiendes Andet, end nogle enkelte Scener, venstre Skulderblad knuust i mange Stykker og 5 Ribbeen brækkede. – Til deres Undskyldning have Arrestanterne bedet bemærkede: at der under den almindeligt udbredte og høist fordærvelige Usikkerhed for Personer og Gods, som i flere Aar havde existeret der paa Egnen, i Særdeleshed næredes en høi Grad af Mistanke til og Frygt for de aflivede Barkholter og Skov Christian, ifølge disses høist farlige Characteer og Personlighed, da disse Personer vare berygtede ikke blot forsaavidt at de i en Række af Aar havde drevet deres Tyverier som Næringsvei; men tillige fordi de vare bevæbnede med Knive, som de ikke skyede ved given Leilighed at gjøre Brug af: og var der i Almindelighed paa Egnen en saadan Frygt for disse Personer, at Jngen vel turde gaae rolig tilsengs nogen Nat og at de Omboende ei heller turde foranledige dem anholdte af Øvrigheden, forat de ikke siden skulde, hvad de ligefrem truede med, tage Hævn over dem, som havde angivet dem. Barkholternes yngre Sødskende, som gik omkring og beilede, bidroge ogsaa for endeel til at udbrede denne Skræk, da de bade Folk om at tage sig ivare for deres ældre Brødre, at de ikke satte Jld paa Husene; hvorom de Yngre formodentlig vare instruerede af de Ældre, for saa meget desto bedre at gjøre deres paatrængende Betlerier gjældende. Et Par af Arrestanterne vare ogsaa tidligere, paa afsides Steder, blevne forfulgte af Barkholterne og Skov Christian, og kun med Nød og Næppe undslunne dem. Jfølge de Arrestanterne meddeelte Vidnesbyrd, har Jngen af dem for begaaet noget Ulovligt; men stedse, Enhver i sin Stilling, været erkjendt som brave og almeenagtede Mænd. De fire af dem ere bosatte og Familiefædre. De have anseet sig opfordrede tilat fremstaae som et Slags Repræsentanter for den fredelige Befolkning, og i deres Almue-Eenfoldighed betragtet dem og deres Omgivende for ligesom at være stædte i en Nødværgestilstand imod det Uskud af Menneskeheden, der i saalang Tid havde været Egnens Plage, og imod hvilket de ikke havde vidst andet Middel, end selv at tage sig tilrette og at fare frem paa den Maade, som skeet er. – Som allerede meldt, haaber man, at Hs. Majestæt allernaadigst vil formilde Dommen og fritage dem for Livsstraffen.