Almuevennen, 1843-10-18
Den 27de April afholdt Deeltagerne i den slesvigske Subskription et Møde under Præsidium af Landsover samt Hof- og Stadsretsprocurator Balthazar Christensen. Paa den i Anledning af Subskriptionen, sammentraadte Comitees Vegne aflagde sammes Formand, Captain Ticherning, Beretning om dens Udfald. Der var ved Subskription ialt indtil den Tid indkommet 2521 Rbd., men en stor Deel Lister vare endnu ikke tilbagesendte til Comiteen, saa det var at vente, at denne Sum endnu vilde forøges Noget. For dette Beløb havde Comiteen for det Første ladet forfærdige et Sølvdrikkehorn som Hædersgave for P. H. Lorenzen (Hornet var fremstillet i Forsamlingen), hvilket havde kostet 564 Rbd.; dernæst havde den, ifølge Breve og Underretninger fra Slesvig, hvorved man var bleven sat i Kundskab om, at Kampen for den dansk-slesvigske Nationalitet alt havde kostet P. H. Lorenzen flere Offre end hans Vilkaar og Stilling kunde taale, stillet 1000 Rbd. til hans Disposition. Der var altsaa disponeret over 1564 Rbd. man vilde følgelig have c. 1000 Rbd. i Behold, om disses Anvendelse havde Comiteen ingen Beslutning taget, men dette forbeholdt den sig at gjøre, naar de tvende Mænd, som den agtede at sende til Slesvig for at overbringe Lorenzen Hornet og for at indhente Underretning og Oplysning om Sagernes Stilling paa Stedet selv vare komne tilbage. Hvorvel Subskriptionens Resultat ikke var synderlig glædeligt, saa troede han dog, at man af den hele Sag kunde uddrage en Moral, der ikke burde forblive upaaagtet. Man lærte saaledes af denne Sag, at man savnede Udholdenhed i Jnteresse, skjøndt denne havde været saameget meere nødvendig, som Modpartiet var stærkt og virksomt. Hvor snart den første Enthusiasme her var fordunstet, saae man af følgende Exempel. Kjøbenhavn havde c. 120,000 Jndbyggere, altsaa i det mindste 12000 ikke fattige Familier, men fra Kjøbenhavn var der kun indkommet 500 Rbd.,der repræsenterede 3000 Personer. Paa Præstestandens Medvirkning havde man især troet at kunne gjøre Regning, da det her gjaldt Sproget og de aandelige Jnteresser, men dette Haab var for en stor Deel skuffet, paa nogle Steder var der med stor Beredvillighed virket for Subskriptionens Fremme, men paa mange flere Steder var Lidet eller Jntet blevet udrettet. Den Maade, hvorpaa Sagen var greben an, havde givet Mange Anledning, om ikke Grund, til at unddrage sig fra Deeltagelse; man havde indvendt imod den, at det var urigtigt at betale Folk for hvad de skulde gjøre, at kjøbe dem: men dette var heller ingenlunde Hensigten med Subskriptionen, der indeholdtes kun en Opfordring til at vise sin Jnteresse for Sagen ved at bidrage sin Skjerv til dens Fremme. Det var desuden en Vildfarelse, naar man almindelig meente, at de enkelte Personer, der befattede sig med offenlige Sager, under vore Forhold burde opoffre ikke blot deres Tid men ogsaa deres Penge uden Vederlag; tvertimod var det Publicums Pligt at erstatte dem baade Tid og Udlæg, men i det allermindste det sidste, thi Enhver maatte jo erkjende, at det egentlig var hans Pligt at gjøre det Samme, som de gjorde; han skyldte dem altsaa Erstatning, fordi de paatoge sig at udføre hans Gierning. Det havde endelig ogsaa skadet Sagen at den fornemmelig var sat i Bevægelse af Mænd, der ansaaes for at høre til Oppositionen. Man havde nemlig almindelig en urigtig Forestilling om denne, som om den stræbte at lægge Hindringer i Veien for Regjeringens Virksomhed; men tvertimod, Oppositionen, ønskede netop en ret stærk og kraftig Regjering, og det var kun, hvor den fandt Regjeringen savnede disse Egenskaber, at den søgte at understøtte dens Virksomhed ved at gjøre det folkelige Moment gjeldende og ved at skaffe den Oplysninger fra Kanter, hvor den ikke kunde ventes selv at søge dem.