Berlingske Tidende, 1832-12-29
Udsigt over det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab, Forhandlinger og dets Medlemmers Arbeider i sidste Mødeaar183 1/2. Fortsættelse; s. sidste No. - For at kunne ende denne Artikel med Aarets Slutning, nodes Red. til at forkorte den.)Hr. Professor Dr. Schouw har meddeelt en foreløbig Udsigt over et Bidrag til Kundskaben om Varmens Fordeling i Aaret, hvortil han er kommet, ved, under sit Arbeide over Jtaliens Klima, at sammenligne Varmeforholdene i dette Land med dem, som finde Sted i andre Dele af Jordkloden. - Saavidt, vor Kundskab hidtil strækker, synes det, udenfor Vendekredsene, at være en almindelig Regel: at de to Maaneder som følge efter Sommersolhverv (altsaa i vor Halvkugle Juli og August, ere de varmeste, de to som følge efter Vintersolhverv (hos os Januar og Februar) de koldere i Aarets Løb. Det synes, at man derefter med Rimelighed kunde formode, at September, maatte svare til Juni, October til Mai, eller i det mindste, at disse Maaneder maatte staae i nogenlunde lige Forhold til hinanden overalt i det tempererte Jordstrøg, virkeligen kommer man ogsaa til dette Resultat, naar man holder sig til en indskrænket Sphære. Ved at beregne Sommervarmen for en Deel Steder, i Jtalien, var det paafaldende at bemærke, at Temperaturen for de 3 Sommermaaneder, Juni - August, tilsammentagne, næsten ikke tiltager fra det nordlige til det sydlige Jtalien, medens den aarlige Temperatur og Vintertemperaturen er saa stærkt i Tiltagende; vel kunde noget tilskrives den Omstændighed, at Over-Jtalien mere har Fastlands Klima, Nedre Jtalien derimod mere Kyst-Klimatet, men den ringe Tilvæxt i Sommervarme, som en Sammenligning af Bologna og Palerme frembyder, var dog for mærkelig til blot at udledes heraf. En nærmere Undersøgelse af de maanedlige Temperaturer viste, at jo længere man kommer Syd efter, jo varmere bliver forholdsviis September Maaned, saa at medens Juni Maaned i Milano, Padug og Bologna, er meget varmere end September, saa er derimod i Florents, Rom og Neapel, disse to Maaneder lige varme, og i Cagliari og Polermo er omvendt September varmere end Juni, altsaa trækker sig Sommervarmen med aftagende Brede længere ud paa Efteraaret. - Ved at udvide disse Undersøgelser til en større Kreds, ved at undersøge Varmens aarlige Fordeling fra Nordeap til Kredsens Vendekreds, fra Ægypten og Rusland udtil det atlantiske Hav, har Forfatteren erholdt følgende Hoved resultater: 1) September bliver paa samme Brede desto varmere i Forhold til Juni, jo mere man nærmer sig Havet; desto koldere, jo dybere man gaaer ind i Fastlandet. 2) September, bliver, i lige eller lignende Afstand fra Havet, desto varmere i Forhold til Juni, jo mere man nærmer sig Vendekredsen. -At Middelstanden ved Havet ikke blot forandres efter den gographiske Brede men ogsaa efter Længden, antager Forfatteren for afgjort, men han mener, at vi endnu ikke have Materialier nok for at bestemme Bøiningen af de isobariske Linier, og han fremstiller betydelige Indvendinger mod den af A. Erman nyeligen opstillede Theorie, i Følge hvilken disse Linier kun skulde frembyde eet Marimum og eet Minimum, hvoraf hiint skulde falde paa de azoriske Øers, dette paa Panamas Meridianer. - Da vi saaledes kun kjende en Deel af den Naturlov, der gielder for Forandringerne af Lufttrykkets Middelstand ved Havet; saa har Forfatteren ikke villet indlade sig paa nogen fuldstændig Forklaring af de Aarsager, som beggrunde disse Forandringer, men har dog meent, at disse Aarsager i Hovedsagen synes at være de samme som de, der i Almindelighed bestemme Lufttrykkets Forandringer, nemlig Luftens Varmeforhold og den Tilstand, hvori Dunsterne befinde sig i Amosphæren. - Undersøge vi de store characteristiske Træk, som Klimatet frembyder i forskjellige Jord bælter fra Æquator af, til hiinsides Polarkredsen, saa synes de især at være følgende: 1) J Bæltet mellem Æquator og omtrent 15, Brede, en hvi Varmegrad og i en Deel af Aaret hyppige Skye=Dannelser og betydelige Regnfald. Luftens aarlige Middeltryk hverken høi eller lav (337. 338. 2) J Bæltet mellem omtrent 15 og 39, bringe næsten uforandrede Vinde en tør og skyefrie Luft, og det regner sieldent eller aldrig. Middelstanden meget høi (338. 339. 3) Mellem 39, 15 blive de tørre, Vinde, især om Vinteren, afbrudte af Sydvestvinden, den tilbagevende Passat, som bringer en heed og med Dunster opfyldt Luft fra den hede Zone og foranlediger hyppige Skye-Dannelser og Regnfald. Barometrets Middelstand er endnu høi, men dog under den, som finder Sted i det andet Bælte, og den aftager med Breden (339 337, 5). 4) Det fjerde Bælte, mellem 450 og Polarkredsen, modtager næsten hele Aaret igjennem, men især om Sommeren, den tilbagevende Passat, og Kampen mellem denne og de modsatte, som oftest tørre og kolde Vinde, frembringe hyppige Skyer, Taage, Regn. Middelstanden bliver lav, og desto lavere, jo længere man fjerner sig fra Æquator, og jo hyppigere Vindforandringerne, Skye Dannelserne og Regnfaldenne blive (3375 333. I det Jndre af de dybe Havbugter er Middelstanden høiere, fordi de vestlige Vinde aftage, Skyer, og Regn blive mindre hyppige. 5) Til det femte Bælte, som ligger indenfor Polartredsen, synes den tilbagevendende Passat ikke at naae. Middelstanden tiltager derfor. Middelstanden af Barometret ved Havet synes fra Æquator til hiinsides Polankredsen at frembyde de samme Forandringer, som vi i vore Klimater undertiden kunne iagttage i Løbet af et halvt Døgn. Lados antage, at Barometret om Middagen staaer paa 3370 og at, nogen Tid efter, en tor Nordosvind begynder at bles. Barometret vil da stige og gaae op til f. Ex. 3890; sæt nu, at Vinden, henimod Aften, dreier sig og bliver Sydvest, saa viden ved at bringe en varm med synlige Dunster opfyldt Luft, især hvis den er stærk, bringe Barometret til at falde f. Ex. ned til 800. Hvis nu en nye Vindforandring atter indtrædet henimod Midnat, saa kan en frisk Norden eller Østenvind atter bringe Barometret til at stige.