Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-03-31
Disse Forhandlinger vedblive næsten udelukkende at angaae Emancipations Sagen, som opflammer hele Folkets Jnterresse i en høiere Grad, end Udlændinger ere næsten istand til at giøre sig et Begreb om. Man forglemmer paa de Brittiske Øer i dette Øieblik Politik og næsten enhver anden Sienstand, som ellers pleier at tildrage sig deres Beboeres Opmærksomhed. Brunsvig-Partiet er utrætteligt i sine Bestræbelser for at arbeide imod Ministrenes Beslutning, og søger at betiene sig af ethvert Middel for at virke paa Gemytterne, fra Thronen af og til den ringeste Almue, for at sætte dem i Bevægelse, hvorimod den cultiverede Deel af Folket, som giennemskuer Sagens sande Beskaffenhed og kan forudsee dens Følger er aldeeles stemt for den. Modpartiet formaaede Hertugen af Cumberland af komme tilbage til England for at forestille Kongen, at han maatte være ansvarlig til at Thronrettigheden bliver uforkrænket overleveret til hans Efterfølgere og at Katholikernes Jndladelse i Parlamentet er en væsentlig Krænkelse af den Constitution, hvorved Huset Brunsvig har besteget Englands Throne. Det Rygte blev nu udbredet i Publikum, at denne Erklæring havde foraarsaget Skrupler hos Monarken, som skulde have foranlediget, at Ministrene havde tilbudt deres Demission; men denne blev ikke modtaget, hvorfor Emancipations=Sagen vedbliver at gaae fremad. Parlamentet bliver imidlertid beslormet af Petitioner for og imod Sagen; i Boutiker, private Huse, Kirker og i alleslags Lokaler henlægges Petitioner til Underskrift, og Folkemassen lader sig blindt lokke til at underskrive dem, efter som Sagen bliver forestillet. En Minister har vel aldrig havt at kjæmpe med større Vanskeligheder end Hertugen af Vellington i denne Sag, selv med de Jndflydelser, som saamange Personer søge at erholde hos Monarken; med Kolleger uden Talenter eller uden Oprigtighed, paa et Par af dem nær, med de vigtigste af hans gamle Venner, som nu ere blevne hans Modstandere, og med en Opposition af alle forhenværende Regieringsjournaler; og desuagtet har han fattet det Forsæt i Tillid til sig selv og den gode Sag at drivt den store Sag af en Nationaludsoning igiennem, uagtet al Raaben fra den herskende Kirkes og fra Pøbelens Side. At Thronfølgeren Hertugen af Clarence erklærede sig med saa megen Varme for Emancipationen i Overhuset forklares af, at det skal være notorisk, at Modpartiet har betient sig af Hertugen af Kumberland for at giøre Kongen vaklende, saa at allene Hertugen af Vellingtons overordentlige Characteer Fasthed kunde forhindre; at han ikke tog sit Samtykke til denne Sag tilbage og tvang Ministeriet til at resignere. Man veed vel ikke hvad der er passeret i de Kongelige Gemakker; men de mange Cabinetsforsamlinger som bleve holdte førend billen blev fremlagt, og Premierministerens lange Audiencer hos Kongen, bragte Publikum til at troe, at Kongen vaklede og at Ministeriet var nærved at opløses. Billen er imidlertid bleven forelagt; mange Medlemmer i begge Huse vilde ikke erklære sig angaaende Sagen førend de fik Billen at see. Udfaldet holder man derfor for uvist, især fordi Antallet af de Bønskrifter, som indgives imod Emancipationen er saa overordentlig stort, mange Tusinde skrive vel under fordi man indbilder dem at Thronen og Constitutionen er i Fare, og at man har i Sinde at ophøie Katholicismen over Protestantismen; men mange redelige Protestanter føle ogsaa væsentlige Foruroeligelser over billens Følger. Mangfoldige oplyste Mennesker interressere sig vel levende for Premierministerens Forslag; men de ere ikke saa virksomme ved at samle Underskrifter til Petitioner for den, som deres Modstandere ere ved at samle forBonskrifter imod den. To Hovedpunkter i den foreslagne bill have imidlertid vundet meget Biefald, først at Regieringen vil kun have Katholikerne betragtede som de øvrige Dissenter, tilstaae em samme Rettigheder som de øvrige Undersaatter; men paa ingen Maade indlade sig desangaaende i nogen Forhandling med Paven og afslutte noget Concordat med ham om Katholikernes Anliggender, og for det andet, at den vil forlange en Lov imod Munkeordenernes og især imod Jesuiternes Udbredelse i Landet. Modpartiet søger endnu bestandig at faae Kongen omstemt imod Emancipationen.