Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1782-01-25
J Aaret 1780 tog den Skotske Kaper Tartar Capitain Jansens Ostfriesiske Skib, og opbragte samme til Aberdeen. - Capitain Jansens Papiirer vare rigtige og i blandt hans Ladning ingen Contraband=Vahre, des uagtet, blev han, tillige med sine Folk sat udi Arrest, hans Proces varede saalænge, at hans egen Procurator Hr. Forbes blev utaalmodig, og for at befordre sin Clients Sags hastige Afgiørelse, vendte sig til Hans Majestæt selv, hvorpaa han erholdte følgende Svar, Eders Skrivelse af 6te October er rigtig indkommen, Nr. 51 Nær og jeg har seet deraf, at en af mine Undersaatter ved Navn Tonies Roelofs Jansen af min Provinz Ostfriesland er, med sit Skib, hvor paa han førte uforbudne Vahre for en neutral Egn, af en Skotsk Caper, imod den almindelige Folkeret, optagen, og til Aberdeen opbragt, ilde behandlet, og indtil denne Tiid har hverken kundet erholde Satisfaction, eller Ret, uagtet ald eders Møye og Umage, for at forskaffe ham samme. Det var mig (som de gandske rigtig har forestillet den) særdeles emfindtligt, at fornemme en saa aabenbar Uretfærdighed imod en af mine, skiønt ringe Undersaatter; men eders ædelmodige Opførsel har foraarsaget større Indtryk hos mig. - Med en levende Rørelse læste jeg, at de, som er mig gandske fremmet og ubekiendt, og uden besynderlig Opfordring, har paataget dem at forsvare den undertrykte Uskyldighed imod deres eget Fædrenelands Uretfærdighed. - Jeg tiler altsaa, at takke dem derfor, og at bevise dem min levende Erkiendtlighed, Agtelsee, og besynderlige Værdie, som jeg sætter paa saadan en rar Dyd. Naar en Mand af eders Tænkemaade behøvede en anden Belønning, saa skulde jeg giøre mig det til en Pligt og Fornøyelse at give ham samme. - Eders Brev har jeg ufortøvet meddeelt min i London residerende Minister Græv von Lust, og paadraget ham, at gjøre de eftertrykkeligste Forestillinger for hans Storbrittanniske Majestæts Ministerium, paa det den ulykkelige Jansen med sit Skibsfolk kan endeligen løslades, samt vederfares hastig og god Retfærdighed. Jeg forhaaber dette desto vissere, eftersom jeg ved tvende Declarationers Publication, hvoraf herhos følger et trykt, Exemplar, har truffen de retfærdigste Foranstaltninger, at a 52 Rdlr. mine Undersaatter, udi nærværende Krig, drive blot en uskyldig, med Folkeretten overeensstemmende, og ingenlunde skadelig Handel for de krigende Magter, samt skal betiene dem blot af den naturlige og neutrale Folkes sædvanlige Frihed. - Den ulykkelige Jansen vil jeg have recommenderet til eders videre bistand. - Her næst beder jeg Gud, at han vil annamme dem udi sin hellige og værdige, Beskiærmelse. Friderich. Tale, holden Tobaks=Røgerne til Ære og Berømmelse. Det røgende Selskab forsamlede sig Klokken 4 om Eftermiddagen paa deres Samlings=Sahl. Derudi stod et Bord, og midt paa samme var sadt en Statue, der forestillede en Mohr, op til hvilken Tobaks=Piberne stode, som vare stoppede og satte i en nøyagtig Orden. Paa Hovedet af Mohren brændte en Voxstabel. Neden under og omkring ham fandtes et anseeligt Forraad af Knaster, Selskabet lukte Døren nøye til, og fyldte Ølglassene; enhver trykkede sin Hat ned i Øynene, stak Jld paa sin Pibe og satte sig paa sit sædvanlige Sted. Tobakken, som luede ud over Mundingerne, opfyldte Salen med Røg og Damp, og den i Høysædet staaende Orator var inden faa Øyeblik omgiven med et tykt Mulm. Voxstabelen brændte allerede heelt dunkelt, da Tobaks Helten rørte sit Glas til Halsenes Velgaaende, tændte sin Pibe og trak den første Røg. Han holder Geværet i den venstre Haand; thi Tallemandens Kunst bestod fornemmelig derudi, at han, uagtet en brændende Pibe, kunde lagttage de sædvanlige Pauser, og midt i Tobaks=Hvirverne bruge oratoriske Ophævelser. Han lagde Conceptet for sig, og talede saaledes: Nr. 53 Ret. Mine Herrer. Røg, Damp og Jld ere, fra flere Aar tilbage vort ufortærede Selskabs rette Ærestegn, hvilket dog i den Tid har oprøgt næsten et Bierg Tobak, og saaledes forvandlet det til Aske, som vi holder for kjerest og lekkerst. Min Pibe skulde slukkes, mine Brødre, om jeg skulde berømme vor Kunst i alt for lange Perioder og jeg saaledes udblæse, dens Lov, i Steden for den i alle Henseender langt ædlere Tobaks Røg. (Her rørte Selskabet sig af Fornøyelse over de Tobakkiske Metaphorer), men til Sagen igien. Jeg besværger Eder ved Eders røgende og dampende Piber, at være opmerksomme, da jeg her baade maa tale og røge, og saaledes midt i disse Tobaks=Skyer udvikle ud af sit Mulm, den Priis og Berømmelse, som følger vor Videnskab. Men, Tobak, vidne selv om din Berømmelse, du ædelste Vext under Solen. J Piber klinger, og støder eder tilsammen, til eders billige Triumph og Seier, (Her gav Selskabet sit Signal, dog uden at bryde mindste Pibestump, og just herudi bestod Kunsten. Der gives mange Slags Helte paa Jorden: Helte med Værge, Helte med Penne, Helte i Kunster og Videnskaber; er det da ikke billigt, at der ligesaa vel i vor Kunst, gives Helte, Det var en evig Skam ikke at kunde holde Jld paa en Pibe, eller at lade Tobakken falde ud, saafremt ikke Piben er gandske nye, det var Skam at legge den bort, inden alt det, der er i den, er forvandlet til Støv og Aske; Kunst, Jndsigt og Videnskab er det, som man maae legge for Dagen i at stoppe, tænde og røge, m. m. Træder frem i Hollændere, I Helte af første Rang: O hvad Fornøyelse er det at see paa Bordet en brændende Pyramide, som i et Øyeblik ganske opbyggelig henfalder til Aske. Odu os værdige Sukker=Top; Du Tobaks=Gu a 54 s. den helligede Obelisk, (Her gav en anden af Selskabet hurtige Prøver paa sin Færdighed, og Tallemanden drak.) For endnu meere at ophøye dens Lov, mine røgende Brødre, saa lader os puste og blæse hele Republiken fuld af vor uundværlige Røg (et herligt Jndfald, hele Selskabet loe) Hvad have vi at frygte for, Kommer hid, I Tobaks Fiender, kommer hid, vi ville holde eder varme, og vi skulle røgeleder op i de Skyer, som svæver over vor fornøyelige Tidsfordriv; (dette var deylig sagt, og her kappedes Øllet med Nectar). Saaledes bortage vi ofte de ubudne Caffehungrige Giester, og vi kiender ikke noget Ceremoniel. (Her sang Selskabet, efter Jndgivelsee, ligesom Qvækerne, sit sædvanlige Ordens=Runda) Nu kunde J, mine Brødre, indsee Nytten, og Fordelen af Tobaks=Røgen, hvilken vi nedsvelger tilligemed dens Olie, den opløser Slim, den aabner Svedehullerne, den driver Sveden, den befordrer Spytningen; jeg kunde ved opregne sex hundrede saadanne Fordeele; men jeg vil ikke misbruge min Pibes Taalmodighed, men endnu et Daglønneren skulde hellere hungre end være foruden Tobak. J Skibsfolk, naar Havets salte Dunster trænger sig ind i eders Legemer, og J Bønder, naar J omgives af alle Slags Luft, Dampe, og ondt Veir bortrøger da med Tobak eders Skiørbug og eders Smitter! Hvad vinder vi ikke, hvad svarer vi et af alt, hvad som kildrer andre lekre Ganer, men forsvekker deres Casser, Bort med Choccolade, Pudder og Sølv=Galoner, men her hører jeg de Avindsfulde: Tobak tærer og giør maver. Hvorledes skulde dette kunde afskrække, Alle gode Ting ere Overflod underkastede, tyve Piber, det er ingen Ting ikkun en Tidsfordriv. Er ikke vor Liv forgængeligt, saa meget des snarere lære vi det her at betænke, og i Tide at giøre os bekiendte med Forfængeligheden. Vi ere Venner, ne 55 R. af Støv og Aske ligesaa vel som den, og hvo understaaer sig at bespotte vor Tørhed, Mig tykkes jeg seer hisset en lækker Springer, hvorledes han slaaer Krøller paa Næsen. Ak, havde jeg dig her, stakkels Pudder=Helt, skielv og hæv (her slog man Piber for at komme til at blæse dig omkuld, skielv og hæv, du ne sammen af Jver). Lev da du værdige Selskab, og fornøy dig i dig selv. Her er Minervas dampende Sahl, pryder dens Vegge, og opfylder Værelset med den behageligste Lugt, imedens I endnu lever som Helte, Underviser andre her om Cartederkraft om Halesii Ventilator, (Her greb Tallemanden, sit Veyr=Virvler, om Dunsters Natur, om Luftens Fiesig sterkt an, denne Punkt var og den længste.) Røg opsteg fordum af den spaaende Pythonissens Hule og hvirvlede om dens hellige Trefod, Rog er vor Løsning; derfor brænder vore Piber, derfor gielder vor Sang; Piben leve Tobakken leve, Klapper ud! Hermed var ogsaa hans Pibe udrøgt, uden at den under Talen nogen Gang var slukt. Man gav Ordens=Signalet, omfavnede Tallemanden, og sluttede denne Tobaks fest med Selskabets sædvanlige Slutnings=Vise, og det med fuld Hals. Conceptet blev hedret derved at man gjorte Fidibus deraf, og paa hver Jndfald derudi tømte man en Pibe og et Glas til Oratorens Ære. Endelig skildtes Selskabs=Lemmerne fornøyede, men temmelig forvirrede, fra hverandre.