Jyske Efterretninger, 1767-12-25
Til Slutning vil vi og melde noget om de bekiendte gamle Juule=Mærker, hvoraf man endnu fra ældgamle Tider, har det Ordsprog; Uden alle Juule=Mærker slaae feyl. Naar Efteraarets Sæd er kommet i Jorden, saa gaaer Landmændenes fornemmeste Haab ud paa at den med Tiden kan voxe vel til; Da nu dette til deels beroer paa Veyrligets Beskaffenhed, saa have de fra ældgammel Tid af gjort sig Umag for at udfinde slige gamle Regler, hvorefter de i Forveien meente at kunne slutte sig til hvad de af næstfølgende Aars Veyrligt havde at vente; Tilden Ende stiare de Juule=Aften 12 lange Skurer eller Strære til de 12 paafølgende Dage den første til første Juule per paa en Bielke i deres Stue, disse 12 Skurer skulle sva Dag, den anden til anden Juule Dag, o. s. v. Dernæst skreve de omkring hver i sær af disse Skurer en Runding med Kride. Saafremt det nu første Juule Dag blev RegnFff. 2 - Snee Herom kan læses udførligere Efterretning udi Hospinant Forklaring de origine testorum Christiavorom P. 168. ser. Snee= eller Taage=Veyr, lode de Rundingen om den første Stræg blive gandske staaende; Saafremt det samme heele Dag igiennem var klar og reen Luft, slukkede de Rundingen reent ud, og, hvis det den halve Deel af Dagen var det første Slags Veyr, og den anden halve Deel af Dagen det andet Slags, saa slukkede de alleneste halvparten ud, eller og en vis Deel deraf, i Forhold derefter; Ligesaadant bare de sig ad med Rundingen om den anden Skure, efter den dertil svarende anden Dags Beskaffenhed, og ligesaadant med Rundingen i hver af de andre 10 paafølgende Dage. Enhver af de ovenmeldte 12 Dage skulde svare til hver Maaned i det følgende Aar, og meente de, at Veyrliget i den første Maaned, nemlig Januarius, vilde blive det samme, som de havde mærket første Juule=Dag, og paa ovenmeldte Maaned betegnet paa deres Bielke, og saaledes fremdeles i Henseende til hver af de øvrige Maaneder efter de øvrige dertil svarende Dages Beskaffenhed. Disse ovenmeldte Tegn, eller og de Anmærkninger, som derved betegnedes, kaldes Juule Mærker (. Om ellers disse Juule Mærker altid træffe rigtig ind, eller og som tiest allesammen slaae feyl, skulle vi ikke for vist kunne sige, men og verlade det til andres, i sær Astronomorum Omdømme. Saafremt sligt kan have sin Grund i Naturen, saalænge derved ingen Overtroe bruges, og Vedkommende ikke saaledes fordybe sig deri, at de hellige og andægtige Øvelser, som Juule=Høytiden i sær udkræver, derover forsømmes, eller formindskes, da have vi intet derimod at erindre. Det maatte ellers være og blive en Skiændsel i Tiden, en Vanære og Blussel for Christenheden, og Christne Mennesker ikke skulle vide at sætte den rette og tilbørlige Priis paa Juule=Fesken, og med Taknemmelighed ære Guds ubegribelige store Menneske=Kierlighed, som i og ved Jesu Fødsel saa herlig har aabenbaret sig. Ol en forunderlig Sag, den ævige Gud, alle Tings Fader, skulde være saa uselt et Barn. Vid Lærdommen om denne store Gudfrygtigheds Hemmelig ) Herom kan findes fuldstændigere Underretning udi Bircherod saalæstra antimaria, dag. 45 65. melighed: Gud er aabenbaret i Kiød, aldrig enten maae være eller blive en mørk og skiult Tale for vore Hierter, ja gid ingen ved Vantroe og Ubodfærdighed ville berøve sig selv den herligste og saligste Nytte af vores Juule=Høytids rette Helligholdelse. - Men gid alle derimod ville troe og tænke saaledes: en Din Fødsel skal o Jesu staae For vore Øyne skreven; Det aldrig os af Minde gaae: en Gud Menneske er bleven Deraf den Trøst, Os er udøst, Vi daglig skal opsanke; Derved vor Synd, Din Pines Fynd, Os rinde skal i Tanke. Derfore skal du prises, til Sig Tungen ey kan røre, Derom dit Ord vi høre vil, Mens Lyd er i vort Øre. Ja Dødens Vey Vi frygte ey :Men det vor Trøst skal blive Ret i vor Død.