Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-08-24
J Kiøbenhavns Skilderie f. d. A. blev en skarp Giendrivelse af Clausens Skrivt indrykket, som med Kraft paataler Handelens fuldkomne Friegivelse for Jsland, paa Grund af at Jsland bør tilstaaes samme Ret, som Danmarks øvrige Provindser, at, naar Handelen staaer aaben for alle Fremmede, saa kan en saadan Corporation og Aftalelse i Handelsplanerne ikke saa let finde Sted, som naar Handelen kun drives af eet Lands Kiøbmænd, allene. At man helst maatte see en saadan Betænkning i Sagen af en Mand, som ikke var Kiøbmand og ikke havde nogen personlig Jnterresse derved; at Jslænderne altid maatte vinde ved at kiøbe Produkterne og afsætte dem, hvor de frembringes og bruges og ikke paa anden Haand, og at vilde Danmark ogsaa tabe noget ved Handelens Friegivelse, saa vilde Island vinde saameget mere. Hr. Kiøbmand Claussen tog denne Giendrivelse ilde op og besvarede den ved en udførlig Udvikling af sine Grunde, for Handelens Jndskrænkelse, i Kiøbenhavns Skilderie No. 40 og 41, som foranledigede en nye Giendrivelse deraf, fremstillet i en Samtale i No. 43. Ogsaa er det bemærket i No. 48 af dette Blad, at Thyge Rothe har i sit i Aaret 1784 udgivne Landvæsens System, uagtet han taler Jslændernes Sag, dog erklæret sig mod Han Jsland er et Land, som er udsat for megen Nød, delens aldeles Friegivelse, paa Grund af, at at Fremmede aldrig vil hielpe Folket i de Aaringer, naar denne indtræffer, og at Danmark, hvoraf Hielpen allene kan ventes, ogsaa bør allene have Fordeelen af Handelen. Uagtet alle disse Forhand af Grunde og Modgrunde, blive Læserne stedse i linger om denne saa vigtige Sag og Fremstillelser, Uvished og hvilket System, der er det rette. En frie Handel er i Almindelighed betragtet vist nok i det Hele den fordeelagtigste, men der kan finde delst deres naturlige Beskaffenhed ere udsatte for Undtagelser Sted ved enkelte Lande, som forme Mangel, hvilken formedelst deres afsides Beliggenhed ikke lader sig hurtigt afhielpe. Sagen er naturligviis vanskelig at afgiøre, da der er saamange Omstændigheder ved den at tage i Betragtning, som et Menneskes Fornuft ikke saa let formaaer at overskue; mange tilfældige Omstændigheder kunne ogsaa møde derved, som ingen kan forudsee; Menneskefornuftens Svaghed viser sig desuden i at dømme i Sager, hvori mangfoldige Synspunkter skulle forbindes med hinanden; derimod kan den dømme med Skarphed og Paalidelighed, hvor den kan gaae ud fra faae og sikkre Kiendsgierninger; i Grundene og Modgrundene for Sagen blande sig saa let Egennytte og deels Lidenskabelighed, som ofte giver sig tydelig tilkiende. Hvad der i dette Tilfælde er det Rette, synes ikke at kunde afgjøres uden ved Forsøg, saaledes at Handelen med Fremmede blev tilladt paa et vist Antal af Aar, f. Ex. ti Aar til en Prøve, og saaledes at Regieringen havde i Magazinerne det fornødne Kornforraad liggende for et Aar, som først skulde udsælges naar Kornpriserne oversteg en vis Taxt, eller som kunde udlaanes Jndbyggerne mod Rente i paakommende Uaar. Naar et Forsøg var saaledes anstillet i en saadan Række af Aar, saa kunde det først paalideligt afgjøres, hvad der med Hensyn til alle Omstændigheder er det bedste. For at Byrden af saadanne Magaziners Oprettelse ikke skulde falde Staten til Last, saa kunde det paalægges Landets formuende Jndvaanere, at sætte sine Capitaler deri. Ville desuden Jslænderne giøre Regning paa, at den danske Regiering skal arbeide paa at ophielpe Landets Flor, saa maae de ogsaa selv besidde patriotisk Aand nok til at medvirke dertil. Almeenheden seer med Længsel i Møde, hvilken Resolution Regieringen vil fatte i denne saa vigtige og interessante Sag.