Aarhuus Stifts-Tidende, 1833-12-28
Jndsendt.) Skjøndt Forfatteren hverken er Politiebetjent eller Toldbetient, Kjøbmand eller Brændeviinsbrænder, troer han dog i det meget som i denne Tidende No. 185 og 189 er anført, om Told- og Consumtionsvæsenet at finde en Anskuelse derer altfor eensidig til at den ikke kunde taale Berigtigelse og Bedømmelse fra flere Sider. At Statskassen kræver Jndtægte, og at en vigtig Deel deraf bør udredes i Egenskab af Told og Consumtion, vil neppe med Grund modsiges; men at en frie og rolig Handel medfører tiltagende Virksomhed ved idelig Omsætning af Vare, og Corkulation af Landets Pengesummer, samt forskaffer Sømanden og en betydelig Deel af den øvrige arbeidende Klasse, ligesaavel som Kjøbmanden selv, Fortjeneste, er ligesaalidet Tvivl underkastet. Ved at lægge unyttige Hindringer i Veien derfor qvæles derimod den almindelige Lyst til Virksomhed, og dermed standses i det Væsentlige Landets Handel, der er Danmarks som ethvert velordnet Riges vigtige Velstandskilde. Til at forme en livlig Handel med de til Statens Tarv nødvendige Told- og Consumtions=Afgivter udfordres formeentlig deels en Fordeling af disse, der svarer til Tidsomstændighederne, og deels en Oppebørselsmaade der er forbunden med saaliden Byrde og saaliden Jndskrænkning som mulig. Saaledes ansees det f. Ex. urigtig at belægge almindelig nødvendige –ja endog de der ved Vanen ere blevne nødvendige Vare Artikler med høi Jndførselstold, er denne overspændt, opfordres Forbrugeren til at gjøre fælleds Sag med Kjøbmanden, og Resultatet bliver Smuglerie, som Legioner af de meest gridske Toldbetjente ikke kan forebygge, thi Vanen saavelsom Nødvendigheden vil tilfredsstilles, og Statskassen taber mere ved Mængden af de smuglede – end den under et strænge Toldsystem indhenter ved de høit fortoldede – Vare. denne Henseende troer Forfatteren at kunde henvise til den Virkning som Toldens Nedsættelse i den senere Tid har foranlediget paa Handelen med enkelte almindelige Handelsattikler, sc. Kaffebønner m.v., og ei mindre til de Forholdsregler, som den florerende Handelsstad Lubek siges at have taget. Det samme ville ufeilbarlig blive Tilfældet ved at nedsætte Consumtionen af Brænderierne, der nu lovligen svaret, beløber en meget høiere Sum end Værdien af Kornet der brændes, og endda er Brændeviinsmanden indskrænket til Klokkeslet, ei at tale om, at han er underkastet en uophørlig drillende Jnqvisition af Toldbetjenterne. Landboerne, som udgjøre Mængden af hvem Produktet nydes, fordrer, og det med Billighed, at Prisen bør staae i nogenlunde Forhold til Kornets gangbare Værd, men er ikke Referentens Minimum 16 s. Tegn pr. Potte et i øinefaldende Misforhold, Og dette Misforhold en erklæret Opfordring til Smuglerie, At belægge Brænderierne med uforholdsmæssige Afgivter af Omsorg for Drankeren, er et alt for fattigt Motiv. Vore Tjenestetiende og den arbeidende Klasse i Almindelighed kræver Brændeviin, og hvormeget dets vante endog tarvelige Nydelse bevirker Udholdenhed ved anstrængende Arbeider, erfarer enhver næringsdrivende Huusfader i den Grad, at kuns den Uerfarne og Særsindede vil finde det gavnligt at mangle Brændeviin. Desuden er det af Vigtighed at formere For brugen af Landets overflødige Korn i Forening med de offentlige og private Opmuntringer til et forbedret Landbrug Uden hiint, er dette Nonsens; desuagtet findes ingen Spoer til Opmuntring i denne Henseende. Kuns de bedre og vel behandlede Kornsorter ere skikkede til Afsætning i Udlandene det ringere og maadeligere behandlede derimod, som udgjør Mængden især fra Bonden, kan hensigtsmæssig anvendes Brænderierne. Paa denne Maade befordres baade Afsætning og Forbrug; med det mindre Udbytte af ringere Kor taaler, som en Selvfølge, kuns at bære mindre Afgivter, Den paa Fornuft og Billighed, paa Statens, Borgerens og Bondens Vel grundede almindelige Stemme for en passen de Nedsættelse i Formalings- og Brændings=Afgioterne kan derfor ikke ventes beroliget, mindre overbeviist ved et eens digt Raisonnement. Skulde imidlertid en directe Nedsættelse finde Toldvæsenets følgelig utallige Stemmer imod sig, og altsaa af denne eller andre Grunde ikke finde Sted saa lad en Foranstaltning træde i Stedet som ansees endnu mere hensigtsvarende, den nemlig: tillad Borgeren uhindret Raadighed til at brænde imod en bestemt Afgivt aarlig maanedlig eller ugentlig, der staaer i moderat Forhold til Brænderiets Størrelse og de nu befalede Afgivter. SkaanBrændeviinsmanden og Mølleren for de evig forhadte Jngesitioner, og giv det derved overflødigtblivende ToldpersonalAfsked. Brænderen vil befinde sig saare vel derved, og de kongl. Kasse ikke mindre. Anledningen til Smuglerier op hørte, fordi Fordeel ikke længere var forbunden dermed, og de sørgelige Offere ligesaa, som Moraliteten derved har brag den pecuniaire Fordeel. Den ofte gjentagne Klage over, at Smugleriet som udøves i den ene Kjøbstæd, ødelægger Na ringen i Naboebyen, vilde tillige som en Følge af hiin Foranstaltning bortfalde, da hverten altfor dygtige Toldbetjent, her, eller tjenstagtige Toldbetjente hisset, ei heller den større Leilighed som den ene Kjøbstæd frembyder til Smuglerie fremt for den anden, havde, som nu, nogen Jndflydelse paa Sagen, men Leiligheden derimod stod enhver Kjøbstæds Brænderier lige aaben. At de med Grund forhadte Brænderie paa Landet derved ville indskrænke sig selv, idetmindste i de Kjøbstæderne nærmest liggende Egne, troer Forfatteren tillige at kunne forudsee, thi de lovlige Brænderier vilde formeent lig virke med ulige større Flid og Lyst, tillige med mere Held, hvorved det blev dem muligt at sælge Produktet til en Priis der rigtigere end nu stod i Forhold til Kornpriserne Brænderierne paa Landet, som med usle Værker og ukyndig Behandling, tilveiebringer et ligesaa usselt Udbytte, ville for største Deel finde bedre Regning ved at kjøbe bedre Vare for billig Priis i Kjøbstæderne og derved successiv ophøre, hvilket Erfaring har viist ikke lader sig bevirke under det nærværende Toldcotume ved nok saa hyppige Jnqvisitioner og dermed forbundne Strabadser og Sveden af det meest dygtig Toldvæsen. En liden Portion Menneskekundskab overtyder desuden Tænkeren og Rigtigheden heraf. At indrømme Toldbetjentene den forønskede Authorite- og Raadighed til vilkaarlige Jnqvisitioner paa Landet uden Politiets Overværelse, er formeentlig saa langt fra at være tilraadelig, at man med billig Føie maa anraabe Konge og Collegie om, i ethvert Fald aldrig at tilstæde Toldvæsenet, saadan Egenmyndighed. Mængden af To dofficianterne have kuns liden Begreb om Anordningerne der vedkomme Told og Consumtionsvæsenet, men som oftest ingen om Lovene der vedkomme Justits og Politie, som beskytter Huusfreden for hjemlede Angreb, og redelige Familier for den oprørende Catastrophe at see Huse, Jndretninger og meest private Gjemmer uden Orden gjennemsøgte af en authoriseret Flok, de under det vakkre Skin af Jver for den kongl. Tjeneste, graa digen søge et Bytte de siden deele imellem sig. Politie-Embedsmanden staaer i et heelt andet Forhold til Beboerne, og er kjendt af Enhver; Toldoff cianten er i Almindelighed paa Landet, ligesaalidet som det paaberaabte Toldtegn, kjendt engang af Navn, mindre af Person. Toldofficiantens Higen efter Konfiskation er med Hensyn til Aarsag og Følger odiens, fordi dens Øiemed er et skjøndt lovmæssig - Angreb paa anden Mands Eiendom, der ofte har Eierens Undergang, men ligesaa ofte Toldvæsenets erklærede Fordeel til Følge, m.v. Om det af disse og lignende Grunde kunde engang være tilraadeligt for Toldbetjente paa egen Haand at iværksætte Jnqvisitioner paa Landet, vil man iøvrigt overlade til den sindige Toldbetjent selv at betænke, kuns med bemærkning: at det neppe er enten Uniform eller Toldtegn der skaffer Manden fornøden Respekt, men snarere det Lys hvori han staaer. Sørgelige Advarsler fremviser Fortiden i Mængde. Nok til at vise Forskjellen mellem Toldbetjenten og Justitsbetjenten, og nok til at vise Nødvendigheden af den Sidstes Nærværelse ved Jnqvisitioner paa Landet, samt hvor rigtig det Pennestrøg er ført som vore elskværdige Love i denne Anledning indeholde. Overalt vilde Forfatteren glæde sig ved at see mere liberale Grundsætninger anvendte, særdeles med Hensyn til den praktiske Udøvelse af Told- og Consumtionsvæsenet i Almindelighed. Naar et enkelt Lem af det store Legeme drager en overhaandtagen Kraft til sig, svækkes, ifølge Naturens og Tingenes Gang, de øvrige Lemmer. Dette er gieldende med Hensyn til enhver Bestyrelse i Staten, følgelig og for Told- og Consumtionsvæsenet. Kjøbstæder som forhen havde kuns 3 a 4 Toldbetjente, tæller nu 8 a 10 saadanne. Forhen saae man simple Toldboder ved Portene; nu opføres jevnlig kostbare Bygninger i Stedet, under Navn af Contoirer. Forhen var det aabne Hav en fri Tumleplads for Sømanden, men ogsaa der sværmer Jnqvisitorer; ingen Under derfor, at Jnqvisitioner ere udvidede til enhver Krog, paa Landjorden, ei at tale om de alfare Veie. Om de forbansende Bekostninger og den almindelige Jndskrænkning i Handel og Søefart som en saavidt omgribende Toldbestyrelse foranlediger, virkelig medfører større Lykke for Riget, end en mere simpel med Omhue og Troskab fortsat Bevogtning ved Toldstæderne, endog maaskee om nogle faa Vare flere end nu er Tilfældet, bleve ulovligen indsnegne i Landet, er et Spørgsmaal som Forfatteren, af Mangel paa Jndsigt i Statsbestyrelsen, vil anbefale til den Competente at bedømme.