Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-02-04
Blandinger. Den tyrkiske Prindsesse Sabhe, Sultanens Søster, Halil Paschas Gemalinde, fødte for ikke længe siden en Søn, et smukt og sundt Barn. Pludseligt bekjendtgjordes, at dette Barn var dødt. Det var nemlig blevet et Offer for den barbariske Skik, at dræbe alle Sønner af Sultanens Svogre, Stifbrødre, og Svigersønner. Prindsessen rystedes saa dybt, at hun ligger farlig syg. Som forhen meldt, havde endeel unge Mennesker (saakaldte Midshipmen, et Slags Cadetter), 20 a 30 i Tallet, sammensvoret sig om, at udføre et Mytteri paa et nordamerikansk Krigskib, midt ude paa Søen, omtr. 500 eng. Miil fra St. Thomas, idet Officererne skulde myrdes og Mandskabet tvinges til Lydighed, for med Oprørerne at udføre den lagte Plan: at gaae paa Sørøveri. Men Planen blev opdaget og Nogle af Formændene henrettede, hvorom en Beretning lyder saaledes: "Hele Mandskabet sammenkaldtes, for at bivaane det skrækkelige Skuespil. Paa Storraaen var der anbragt tre Tougender med Løkker. De tre Formænd for Sammensværgelsen: Spencer (Søn af Krigsministeren), Crommel og Smell (alle Midshipmen) bleve førte op paa Dækket, for at underrettes om deres Straf. De, og en Snees andre unge Mennesker, som vare ombord paa Skibet, der commanderedes af Lieutn. Makenzie, havde edeligt forpligtet sig til, at nedsable hele Officiercorpset (Spencer havde paataget sig at dræbe Skibschefen), kaste dem alle overbord, vende Kanonerne paa Bakken mod det øvrige Mandskab, og forvandle Skibet til et Sørøverskib. Spencer udbad sig for sig og sine Kammerater en Frisk af 10 Minuter, for at kunne forberede sig til Døden. Det tilstodes dem. Chefen spurgte, om han ønskede at skrive til sine Forældre; men han svarede Nei. Opsættelsen forlængedes til over en Time, og i hele den Tid bad Spencer uophørligt Smell (ligeledes af en meget anseet Familie) om Tilgivelse, da denne, efter hans Forklaring, kun af Venskab for ham havde indladt sig i Sammensværgelsen. Smell vægrede sig længe ved at tilgive ham, men lod sig dog tilsidst overtale og tilraabte ham under Taarer: "Spencer, jeg tilgiver Dig!" – Alt var nu beredt; Løkken lagdes de Domfældte om Halsen, og hele Mandskabet var beordret til at bivaane Henrettelsen. Signalet gaves ved et i Læ løsnet Kanonskud, og et Øieblik derefter faaes tre Liig hænge under Raaen. Smells sidste Ord var et Farvel til Skibsmandskabet. Spencer og Crommell yttrede intet Tegn paa Anger, intet beklagende Ord. En Time efter bleve Ligene firede ned paa Dækket og overgivne til Mandskabet, som derpaa forberedte Liigbegængelsen. Om Aftenen sænkedes de ned paa Havets Dyb. Lieutn. Makenzie læste selv Bønnen for de Afdøde. Strax efter Henrettelsen, fik Mandskabet Ordre til, at hilse Skibet paa sædvanlig Maade, og tre tordnende Hurraraab rullede hen over Occanet i det Øieblik, da Flaget atter vajede. Fire Andre, som vare stærkt indviklede i Sammensværgelsen, bleve lagte i Jern; Resten lod man gaae fri, indtil Skibet kom til Nework, hvor de som Arrestanter bleve bragte i Land. Den 29de November var Lieutn. Makenzie (ved Proviantsforvalteren) underrettet om Sammensværgelsen, og den 1ste Decbr. fandt Henrettelsen Sted. Denne hurtige Fremgangsmaade havde sin Grund i en truende Bevægelse, som viste sig blandt Spencers Forbundsfæller. Spencer var kun 19 Aar gammel. Faderens Smerte ved Modtagelsen af den sørgelige Efterretning skal have været ligesaa dyb, som den Deeltagelse inderlig, han fandt overalt.