Københavns Adresseavis, 1781-09-26
Tanker. ved Velærværdige og Høylærde Hr. F. C. Wittha, residerende Kapellan i Taarnbye paa Amager, Forening med Velædle Jomfr. Margarete Catharina Disker, den 26 September 1781. Din Harpestræng, min ædle Ven, har littret med forskiellig Toner, Snart Sorg, snart Glæde stemte den, nu flygter Sorg; thi Hymen kroner: Din Tinding med sin Brudekrands. Bag Sorgens Skye jeg skimter Jld bevinget flygte bort Din Klage; Aftor Din blege Kind og til ved Brudefallet til Din Mage; Jndaand Du Glæde med hver Sands. Jeg selv, som nyelig plantet er i Ægteskabets glade Dage, Min beste Ven, ey ønsker meer, thi Venskab ene kan husvale, og mod Din glade. Barm sig lister; tænk, omfavn den ædle J. fr. Disker, Hun suer af Din Barm dens Braad. Skiønt Glæde banker i mit Bryst og Fryden brænder i mit Hierte, Nu da min Pige er min Lyst og Elskovs kjelne Stemme lærte: Min Lykke boer i Hendes Barm. Dog qvæler ofte Venners Røst en Deel af den fremspirend Glæde; Tidt raaber jeg fra Norges Kyst, min Witth! høi er Du ey tilstæde, At jeg kan segne i Din Barm Hør, bedste Ven, mit Frydeskrig, mit Ønske fra de varme Læber: Gid Lykken maae omkrandse Dig og Held fremspire hvor Du træder, Og Ondskab visne ved Dit Ord. Kron selv, Usynlige min Bøn med Ja og Naade fra det Høye, den Frommes Lyst, som glindser i en Dit Smill er jo Dydigs Øye. Da vil jeg siunge: Gud er stor, J. A. Ørsted. Tanker. i Anledning af Velædle og Høylærde Hr. Withs høytidelige Ægteforening med Velædle Jomfr. Disker, fuldbyrdet i Kiøbenhavn den 26 Sept. 1781. Nys var min Harpe stemt til Sørgelyd, Hvoraf Erindringen; men bør jeg ey forglemme Det Sørgelige, bør jeg ey i Dag fornemme En henrykt Følelse, da alt er Fryd, Da Dagen hellig er, og alt er Lyst? Alt er høytideligt, og alt er rene Glæder, Af nye Omvexlinger, til nye Lyksaligheder; Ja, troe, Omvexlinger i dette Bryst Af Smerte, Fryd og Sorg sig blande vil, Ved Tabet af en kier, umistelig Veninde Jeg føler smertelig, men intet Sted bør finde, Forhindre det, som Dagen sigter til Og dyrebare Par, som begge er. Saa ligefindede, hvad føler jeg for Glæde! Oprettet seer et Tab, ved nu at see dem træde Hen, hvor de knæle skal, Hvad Følelser; Hvor hævet sig mit Bryst, og jeg tilbad For samme Throne, som De selv i Dag nedknælet, Og, Verden, viid med mig, De begge er bestælet Langt over jordiske. Jeg bad, men hvad Ey og Lyksalighed, som Verden giver; Ney, alt for flygtige! Ney, de Lyksaligheder, De evigvarende, de som jeg dem tilbeder. Er rene, hellige, og er og blier; Og velærværdig Ven! jeg veed, de er De, som De søgte selv; kan noget overstige Lyksalighed, som De ved Deres elskte Pige, Skal nyde, eye, De ved Hende seer, Oprettet Tabet af den ømmeste, Den allerømmmeste! det bedste Moder=Hierte Hun, hun forsøde vil den nyelig føelte Smerte For Dem, en Fader og for Sødskende. Forlad kuns Bircherød, Elskværdigste! I Taarnebye De der den bedste Fader finder, En Moders Savn (ved to elskværdige Veninder, De bedste Dydigste erstattet see. Du, store Du, hvor stor, hvor god, hvor viis, Er dine Handlinger, udi det gandske Heele; Og idel Kierlighed, nu Sorg, nu glade Deele Og alt opfordrer mig til Tak og Priis. Den store Han, som selv bestemmet har Det lykkelige Valg, han selv lyksaliggiøre Dem himmelskindede, selv Deres Vandel føre I mange, mange Aar, lyksalig Par Landhuusholdings=Selskabet.