Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-08-11
Allerede ere flere blomstrende Stæder opstaaede i dette Land, navnligen Sidney, Paramatta og Windsor. Hovedstaden Sidney ligger i Nærheden af den første Kolonie ved Botanybay, paa den sydlige Bred af Havnen Jackson. Den har allerede 1500 Huse og 10,000 Indbyggere. Dens prægtige Havn, dens Vareoplag, dens Quais, dens Fyrtaarn og det store Antal af Skibe, som ankomme dertil, give den ganske det livfulde Udseende af en engelsk Havn. Sidney, formedelst sit milde Himmelstrøg og Jordbundens Frugtbarhed kaldet Orientens Montpellier, besidder adskillige Kirker og Kapeller, to Banker, som afkaste en Dividende af 40 pCt., et Raadhuus, adskillige lærde Selskaber, Friskoler, Assurance-Kompagnier, et Skuespilhuus og fire periodiske Blade. Gaderne ere brede, reenlige og fortræffeligen oplyste. Overalt mærker man den virksomste Kunstflid. Jndbyggerne opføre sig, uagtet mange af dem ere Folk, som formedelst svære Forbrydelser ere blevne deporterede, i det Hele taget meget godt, og Tyverier ere yderst sjældne iblandt dem. Glæder af lutter Ulykke. Hvilken stor Lykke er der da mødt Staden, spurgte den Fremmede, siden jeg seer den i saa glad Bevægelse?"Jngen Lykke, gav ham en venlig Jndbygger til Giensvar, det er altsammen en Følge af en stor Ulykke. Storm og Torden og Skybrud have forvoldet en stor Oversvømmelse, og, ved et Slags Syndflod, over Agere, Enge, Landsbyer, Mennesker, udbredt Mangel og Elendighed, Nød og Død. For disse Ulykkelige skeer alt dette. For disse Ulykkelige smause vi, og collectere, subskribere og prænumerere agere, declamere og musicere vi. Det er dem, som enthusiasmere for Konsten, animere os for det Gamle, exaltere os for Naturen, saa at vi uophørligen amusere os. Patriotismen er faren Damerne i Fødderne i den Grad, at de Dag og Nat flyve igjennem Salene, og vove det sidste Aandedræt derpaa. Men dog befinde vi os først nu ret vel, da vi giøre alt for Guds Skyld. Jntet uden muntre Ansigter, selv hos de Lærde. Hvo som havde liggende eet eller andet gammelt Manuskript, en tilrøget Afhandling, eller et langt Digt, som hidtil ingen vilde kjøbe, han lod det, ved denne Oversvømmelse, løbe af Stabelen. Og have vi end ingen Tid til at læse Alt, – vi subskribere dog derpaa - Alt til Bedste for de Fattige."Et min Gud, sagde den Fremmede forundret, hvor havde jeg dog tænkt mig Tilstanden her ganske anderledes, Jeg troede, at jeg vilde finde Staden nedslagen og stille over den store Ulykke, ingen Fornøielse vilde smaae længer; man vilde spise mindre, drikke mindre, skille sig ved Overflødigheden, udskære Silkeunderfodret, og selv nægte sig Nødvendigheder og med Opoffrelse nu ganske leve for Dyden." Dyden, svarede den Indfødte, ja, der vilde De komme godt an, dersom De vilde skille os ved vor Tilværelses og Virkens søde Vaane, ved det velsignende Maaltid, Hvortil sørgmodige? Viere Hjertens gode Mennesker, lade os ogsaa røre, men vi give altid hellere efter end før Bordet, Nei, vil Dyden finde Adgang til os, saa maa den henvende sig til den smukke Udgiverinde, Fornøielsen; dette flinke Væsen har Nøglen til Døren, til Hjertet, til Cassen. Og er man i Forveien allerede glad, saa bliver man det endnu mere ved den runde Haand. Naar der kun hielpes, Hvorfor skal Dyden ikke fremtræde med muntert - Saa saa, mumlede den Fremmede Ansigt:" ved sig selv, hielpes!" Dyden med muntert Ansigt, – nu - det er ikke saa galt!"(Efter St. Schust.)