Aarhuus Stifts-Tidende, 1818-08-22
Blandinger. Her ved Aarhuus var det at nogle Fiskere i forrige Ef i Søen, som de, istedetfor at nærme sig og see at fange, i teraar paastode at have seet en dem ubekiendt Skabning vare bleven bange for og havde roet i Land, og at man, saavidt maa af Fiskernes Forklaring kunde slutte, troede, at det mueligen kunde hare været en saakaldet Havfrue, ifald der gives saadanne. Da det maae være i de Naturkyndige mantpaaliggende at komme til Vished, om det Slags Skabninger, som benævnes med Navn af Havfruer, ere til eller ikke, er det vel ikke overflødigt at udbrede de Efterretninger, som Tid efter anden i derom blive bekiendtgjorte. Derfor er det, at efterstaaende Stykke, angaaende denne Sag, som læses i Hermstædts i interessante Museum, her meddeles : - Allerede fra de ældste Tider har Sagnet været udbredt og vedligeholdt, sig om menneskelignende Skabninger, der boe i Havet. De ere bekiendte under Navn af Sirener, Havfruer, Havnympher; de bleve snart anseete for Uhyrer, snart for behagelige Skabninger, og hist og her vilde man have seet dem. Endnu for et Aar siden vil man have bemærket en saadan Skabning ved de skotske Kyster, som i stille Veir lod høre en behagelig Sang. Efter en Skrivelse : fra Portmuck paa Øen Mage af 29de Septbr. f. A. 6. Belsaal Chroniele af 10de Octbr. dette Aar) synes saa denne Skabningers Tilværelse for nyeligen at forsikkres. Hr. William Cielland sammesteds havde udkastet sine Fiskegarn den 28de Septbr. om Morgenen Kl. 6, en Fierdingvifra Strandbredden, da han blev noget var oven over Vandet, der synes at ligne en Havkalv. Da han komværmere saae han, til sin Forundring, et menneskeligt Væsen, der bevægede sig med Hænderne. Da han i offentlige Blade havde læst, at man ved Skotland havde seet en saakaldet Havfrue, saa formodede han, at den afham seete Skabning mueligen kunde være en saadann. En Oreng, som han havde hos sig i Baaden, lod en stor Vandhund sætte ud efter den, og imedens den svømmede hen til den, afforede han tillige sin Flint paa Skabningen hvorved den blev saaret i Livet. Strax greb Hunden den i Haarene og holdt den fast, medens den idelig stræbte efter at bukke under. Hr. Clelland roede hen til Skabningen, slog et Sildegarn om den, og trak den saaledes med megen Møie op i Baaden. Ved det lidet Tab af Blod var Skabningen blevet noget udmattet, sprællede stærkt og gav en Lyd fra sig, der lignede et Barns Skrig. Da Hr. Clelland havde bragt den i Land, fyldte han en Baad med Søevand og satte den deri, og i denne Baad var den endnu, da hans Skrivelse angaaende denne Gienstand afsendtes. Saarene vare ganske lægte. Skabningen fødtes med Fisk. og syntes at foretrække Sild for alle andre. Haaret er over en engelsk Alen langt, og mørke grønt af Farve. Øinen ere røde, Næsen fad, Munden, ster. Den har kun 3 Fingre og en Tommelfinger paa hver Haand; Fingrene endes i en Spids. Dens Længde fra Jssen til Spidsen af Halen er 5 Fod 4 Tommer, fra Hofterne ovad ligner den et Menneske af Qvindekiønnet. Legemets Hovedfarve er hvid; Halen ligner, i Stikkelse og Farve Cabliauen. Efter alle Forsikkringer skal Jndsenderen være en agtet og troeværdig Mand, ligesom og de i hans Skrivelse angivne Personer, der have fret Skabningen, skulle være bekiendte i Belfas. - At denne Ef i terretning er et Sventer er ikke troeligt; men er den grundet paa Sandhed, saa fortiener den saa meget mere Naturforskeres Opmærksomhed; og man vil see nærmere berigtigende Beviis desangaaende imode, som man med Længsel venter, de maae endog falde ud som de ville. Den paa Cap Henro udgivne Avis fører Titel af Kon. gelig Haytisk, er smykket med det Kongelige Vaaben; en kronet Ørn med Underskrivt: Je renais de mes endres(Jeg gienfødes af min Aske) som holdes af tvende kronede Løver, og hvis Devis er : Dien, ma cause, et mon epe (Gud, min Sag, og min Kaarde); og er denne Avis tillige forsynet med efterfølgende tvende Mottoer : Liberts, independance, su la mort (Frihed, Uafhængighed eller Døden) samt Lunion falt la force (Foreningen danner Styrken). J en af disse, som tilfældigviis er overkommet, findes indført en Fest til Dronningens Ære, ved hvilken, iblandt andet, en stor Revne fandt Sted, der bivaanedes af Dronningen, de Kongelige Prindsesser, og Hoffets Damer. Uniformerne, som bares ved denne Leilighed, beskrives som prægtige og smagfulde, saavelsom Fanerne, der føre forskellige Jndskrivter, saasom: Pour le Roi, et la patrio (For Kongen og Fædrenelandet, La victoire souronne la valeur (Seiren kroner Tapperheden. Om Aftenen var Commedie, og derefter stort Bal. Dagen derpaa gaves Andience for de fremmede Kiøbmænd, hvor en engelsk, paa Cap Henry etaberet Kiøbmand, John Shoelbred, førte Ordet i en høitravende Tale, som af Majestæten besvaredes i de naadigste Udtryk Paa en Spadsereridt og Eftermiddagen vare Hoffets Damer iførte Amazondragt, med smaae pragtfulde Hatte pro dede med Strudstedre. Atter denne Aften var stort Bal paa Palaiet, hvor Kongen var meget oprømt, og flere Gange leende tiltalte Mængden af Mennesker, der strømmede til Vinduerne og de aabne Døre, som Tilskuere, lovende dem, at de næste Søndag selv skulde erholde Tilladelse, at dandse i selvsamme Sal. Denne Folkefest var alt Dagen i Forveien, efter afholden Messe i Cathedral Kirken, annonceret af Erkebiskoppen, i følgende Udtryk at Hendes Majestæt Dronningen, giennemtrængt af Hengivenheds Følelser for Hovedstadens Damer, havde besluttet, at give disse et Middagsmaaltid, førstkommende Søndag, for derved at bevidne dem sin Tilfredshed for deres mange beviste Prøver paa Kierlighed og Troskab, og at da Majestæterne ei selv kunde bivaane dette Maaltid, vilde Kongens Person vorde repræsenteret af Prinds Jean, og Dronningens af Prindsesse Jean, hendes Niece og Hofdame. J denne Avis fortaltes ogsaa følgende Anet dot : Da Kongen, siddende paa en Balcon, for at see Tropperne drage forbi ved hiin Revne, blev vaer, at de gamle Phalaneres Faner vare giennemskudte af Kugler, sagde han, som stedse veed at forene det Ryttige med det Fornøielige, til de tilstædeværende Damer, om det ikke ville giæde den, hvis alle Armeens Faner vare ligesom de af den alt tigt og prægtigen broderende Kongelige Huus troppers; hvorpaa de samtligen reiste sig, udbedende Tilladelse til, ogsaa at brodere samtlige Regimenters s. ner, hvilket Tilbud Hans Majestæt behagede at antaved at lykønsk. Damerne til den Jver de stedse havde vifor hans Riges Glands.