Norske Intelligenssedler, 1767-02-25
Nordske Jntelligen Sedler. No. 8. Onsdagen den 25. Februari 1767. No Fortsættelsen af Ord Bogen Egensindig betyder i daglig Tale et Menneske som tænker for meget selv, til at tænke altid, som andre, og som har for megen Samvittighed til at giøre alt, hvad andre Skikkelige Folk finde for got. Fornemme. Saaledes kaldes de, som først opfinde de Moder, hvilke siden optages af dem, som man kalder skikkelige Folk, og som alting klæder vel, endog det, som Skikkelige Folk ikke kunne giøre. Fiin er et ziirligt Ord, som forædler vore Begreb om visse Løfter og Venskabs Forsikringer, som ere brugelige blant Skikkelige Folk, men som ingen bør troe, at de meene. Andre Folk, som ikke vide denne Forskiel, kalde det Falskhed; Men saadanne Folk vise kuns derved, at de have ingen Levemaade. Forfatter, Author. Dette Navn blev for Bogtrykkeriets Opfindelse kuns givet til dem, hvis Skrifter fandt saa almindeligt et Biefald, at mange lode dem afskrive; Nu derimod er det Pressen, som giør en til Forfatter. Og hvem, som har Formue til at lade trykke paa sin egen Bekostning, hvad han skriver, kan blive Forfatter for sine Pengt, om og ingen skiøttede om at læse, hvad han skrev. Jblant de Lærde kaldes ingen Authores, uden de, som have skrevet paa Grædsk eller Latin, medens disse Sprog endnu vare levende. J den Lærde Verden kan derfor ingen mere blive Author. Familie, Folk, som have et fælleds Stamme Navn, som arve hinanden, og som sørge saa meget desdybere, jo nærmere de ere til at arve. Fader betyder i en Familie den Person, hvis Navn Børne bære, og naar saadant et Navn er meget gammelt, kaldes det en god Familie. Forbindelse er i Sæde=Læren det samme som Pligt. J Skikkelige FolkeSprog er det en Compliment; Naar man indbydes eller beværtes vel, og man vil takke eller undskylde sig, siger man: Jeg er Dem meget forbunden for Deres Artighed. Videre gaaer Forbindelsen ikke, og dersom andre, som ikke have beviist os saadanne Artigheder, skulde forlange nogen Tieneste, kan man svare, at man er dem slet intet forbundet. Forladelse, et Ord, som svarer til det, som kaldes Synd, Forseelse, og og hvis Brug er derfor lige saa indskrænkt, som det Begreb man giør sig om Synd. See Synd. Gemeene Folk bede Meenigheden om Forladelse, naar de have begaaet forargelige Synder. Skikkelige Folk kunne i et got Selskab spotte, lyve, bag tale deres Næste, og det er saa langt fra, at de have nødig at bede Selskabet om Forladelse derfor, at det tvertimod er en af de Maader, paa hvilke de kunne forbinde sig andre. Det er kuns, naar de undertiden vilde tage dem den Friehed at sige andre Skikkelige Folk imod, at nægte eller kalde noget i Tvivl af det, som de bekræfte, kuns da er det fornødent at sige: De forlade mig, F. Ex. at forsvare min Ven, at redde hans gode Navn og Rygte for det, som han falskelig beskyldes for. Naar man har med en fornemme Mand at giøre, beder man, at han ikke tager det unaadig op, at man i den Sag ikke kan være af samme Tanker. Skikkelige Folk bede og om Forladelse, eller Tilladelse, naar de nævne deres Fødder, deres Skoe, Strømper o. s. v. God, en god Mand er langt fra ikke det, som Romerne kaldte vir bonus, en ærlig, retsindig, en nidkiær Mand, som opfylder paa det nøieste sine Pligter, Saadan en Mand kaldes nu en streng, en egensindig, en særsindet Mand, et uroeligt Hoved. En god Mand betyder i Skikkelige Folkes Tale en Mand, som lader Alting gaae som det kan, som bliver ved det Gamle, lader Verden jevne sig selv, som giør alting med, og siger ingen imod. Høflig kommer af Hof, og betyder i daglig Tale, at være ydmyg af Stol hed, for at vise, at man veed at leve, og er vant til at omgaaes med store Folk, at love meget mere end man kan holde, at kunde være venlig mod dem, som man haver, og vise megen Ærbødighed mod dem, som man foragter. Helt betydede i det Grædske og Romerske Sprog en Mand, som opofrede sig for Pligterne mod det Almindelige mod Fædrenelandet. Saadan en Caracter er nu ikke god uden i en Tragedie, i en Opera, i en Heltedigt. En Mand, som troede, at han kunde være det Almindelige og andre Mennesker meere forbunden end sig selv, kaldes ikke en Helt, men en underlig, en besynderlig Mand; og dersom han foretog nogen Tid saa sælsom en Handling af en anden bevægende Grund end af Æren, kaldte man ham en Nar. Hellig er noget, som Skikkelige Folk for Alting maa vogte sig for, at have nogen Anseelse af. Det anstaaer dem endnu mindre, end at være dydige. Jeg er noget, som Skikkelige Folk maa henfore Alting til og tale ofte om. Den har Jeg sagt, det har Jeg gjort. En Mand af min Stand, en Mand, som Jeg. J. min Tid, i min Ungdom, hos mig, der, hvor Jeg er fra, bey mir. Dersom Jeg havde noget deri at sige, dersom Jeg maatte raade; dersom Jeg var i hans Sted; vilde Jeg giøre det. Det er vanskeligt at sige, hvad dette Jeg er. Saa meget er vist, at det i Skikkelige Folkes Tale meget sielden betyder det Væsen som tænker i os, og som vi kalde Siælen. Det betyder ikke egentlig dem selv, men noget, som hører dem til. Hos de fleste betyder Jeeg, det samme, som min Stand, min Rang, min Familie. Et skikkeligt Fruentimmer forstaaer derved hendes Ansigt, hendes Hænder, hendes Klæder. Naar en riig Mand siger Jeg, betyder det det Skrin, som giemmer hans Penge, og som er ham langt kiærere end hans Siel. J en Lærd Mands Mund er det gemeenlig den Author, hvis Tænkemaade han har antaget, og hvis Stil han efterfølger. Naar andre sige Jeg, betyder det snart et Spillebord, snart en Skiødehund, en Fiol, og tusind andre Ting, som ikke kunne bestemmes. Klog. En klog Mand er ikke en viis Mand; Det er ikke een som forstaar at raade, men som veed at narre andre. Lovligt betyder i daglig Tale alt, hvad man kan giøre uden at blive straffet paa Livet, Æren, Kroppen eller Pungen, at forvilde Vidnerne ved Spørsmaale, at bestikke Dommerne, fordreie Retten, og handle mod Lovenes Hensigt, naar man kuns kan forsvare det efter Bogstaven, at prygle sine Bønder og Tieneste-Folk, tage Dynen af Halmen fra sine fattige Skyldnere, at straffe smaa Fejl hos andre, og begaae langt større selv, naar man veed at skiule dem; at bagtale sin Næste, naar man kuns hverken kalder ham en Skielm eller en Tyv, at narre ham i en Contract, bedrage ham i et Kiøb, forholde ham sin Ret, naar man veed, at han ej har Raad til at føre Proces, eller ødelægge ham ved Processer, saa længe indtil han nødes til at tie Mand var tilforn et Navn, hvormed man betegnede en vis Alder, hvori Forstanden er bleven moden til at bestyre selv sine Handlinger til at regiere et Huus og en Familie, forestaae et Embede, drive en Handel eller et Haandverk. J daglig Tale betyder det en Mandsperson, som er gift, og naar han giør alt, hvad hans Kone vil, kaldes han en god Mand. Fortsættelsen følger.