Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1836-02-12
(Fortsættelse fra Gaars-Avisen.) Fieschi vedbliver under Forhørene at vise den største Rolighed, ja endog en Art Selvtilfredshed. Med meget Bestemthed har han gjort sine beskyldninger imod sine Medskyldige, undtagen imod den unge Boireau, om hvem hans Svar som oftest ere undvigende. Med stor Bitterhed udtaler han sig imod Pepin, hvem han især forekaster Feighed, og det endog i den Grad, at han ikke engang torde sætte Lunten til Krudtet ved et Forsøg, som forud var anstillet fri Luft. Denne Ringeagt for Pepin viste han ogsaa, da Forbryderne første Gang skulde føres til Retten. Vagten vilde lade Pepin, som Urtekræmmer og forhenværende Capitain i Nationalgarden, stige først ind i Vognen; men dette modsatte Fieschi sig med den bemærkning, at denne Ære tilkom ham som den største Forbryder. "Paa Guillotinen- tilføiede han - "bliver det omvendt; der skulle de Andre gaae først " - Under Forhørene er han meget munter, og snakker og spøger gjerne med de ham omgivende Soldater, hvorimod den gamle Morey med hvert Forhør bliver meere mat, og afgiver sine Forklaringer med en saa svag Stemme, at Actuaren maa sætte sig ved hans Side - (da hans Svaghed ikke tillader ham at staae - og høit gjentage hans Svar. Pepin er bleg, mørk og taus, men gav under Forhørene sine Svar staaende og hørt; Boireauyder Morey nogen Bistand, men er iøvrigt ligesom Bescher temmelig ligegyldig ved hvad der foregaaer. Uagtet den Nøiagtighed, hvormed Fieschi har gjentaget sine Beskyldninger fra de foreløbige Forhør imod Morev og Pe pin for Deelagtighed i Forbrydelsen, og uagtet Ning Las save ved sine Udsagn bekræfter disse, vedblive de dog paa det Bestemteste at fralægge sig al Deel deri. Fieschi svor ved sin Faders Grav, at han havde talt Sandhed, og de Andre bekræftede ligesaa stærkt, at hans beskyldninger ere falske. Sig selv skildrer Fieschi som en afgjort Bonapartift, der aldrig har hørt til noget andet Partie, hvorimod de Andre have været, dog som det synes ikke ivrige, Medlemmer af republikanske Selskaber. Om Hertugen af Bordeaux's Portrait, der som bekjendt fandtes paa hans Værelse, forsikkrede han, at han havde kjøbt det, for at vildlede den offentlige Mening, om Attentatet var udgaaet fra Carlisterne eller fra Republikanerne. J samme Øiemed havde han villet kjøbe nogle Oppositions=Tidender, og lægge paa sit Bord, hvilket ved en Forglemmelse var blevet forsømt. Han tilstod, at Attentatet var stillet imod Kongen, (den virkeligen er bleven streifet af en Kugle i Panden), og forsikkrede, at han under Udøvelsen havde været ene i Værelset, hvor Jngen havde været siden Aftenen forud Kl. 11, da Morey havde forladt ham. J en fattig og forladt Tilstand, havde han gjort Bekjendtskab med Morey, i hvis Huus Planen var bleven lagt. "Mine Medvidere" - sagde han staae langt under mig; de ere mig ikke værdige. Jeg har kun begaaet dette ene Feiltrin i mit Liv. Det vil føre mig paa Skafottet. Men jeg beklager Offrene for min Handling meer end mit Liv. Jmidlertid, gjort Gierning er ei til at forandre; man kan kun beklage den, og det gjør jeg." Efter hans Udsagn havde Pepin staaet i Forbindelse med flere af de April Anklagede, navnligen med den bekjendte Cavaignae, som dog havde vægret sig ved at kjøbe Løbene til Maskinen. Om de Pengeunderstøttelser, han havde modtaget, vare hans Oplysninger kun lidet tilfredsstillende, men han protesterede stærkt imod den Mening, at han kunde have begaaet sin Udaad for Penge, hvorimod han gjorde Fordring paa at kaldes en stor Forbryder. Fieschi yttrede sig om flere Personer, med hvilke Morey og Pepin havde staaet i Forbindelse, navnligen om en General, hvis Navn han ikke vidste, og som skulde have yttret: "Skulde der ikke findes en Sakramentskarl, som vilde rødde Ludvig Philip af Veien ", endvidere om en Deputeret, der engang ved Bordet hos More havde yttret sig i samme Aand, som den hvori Morey talede om Kongen, og endeligen om den ellers i Schweitz levende Prinds af Rohan, med hvem han havde truffet sammen hos Pepin. Efter hiins Bortgang havde denne sagt ham, at Prindsen var en Fætter til Ludvig Philip; men han havde ikke villet besøge ham, fordi han var en Republikaner. Hertil havde Fieschi svaret: "Ja en Republikaner som Carl den Tiendes Buxer!" hvilken Yttring fremkaldte meget Latter i Retten. - Pepin forsikkrede, at han aldrig havde optaget Nogen i sit Huus, som var forfulgt af Retfærdigheden, undtagen hans Medanklagede, "Herr Fleschi." – De første Vidneforhør vare af liden Jnteresse, som de først erholdt i Modet den 3 d. ved den 19 aarige Nina Lassaves Fremtrædelse. Hun forsikkrede, ikke at have vidst Noget og Attentatet, (som da og saa Fieschi erklærede, at han aldrig talede med Fruentimmer og Politik; først efter Udaaden havde hun af Moreyerfaret, at hendes Elsker var Gierningsmanden, og hiin havde da sagt, at Fieschi havde, da Attentatet var mislykket, gjort bedre i, strax at skyde sig en Kugle for Panden, hvilket han (Moren) havde raadet ham. Paa Præsidentens Spørgsmaal, om More virkelig havde givet ham dette Raad, svarede Eieschi. "Ja Men naar man har det Mod, eller rettere den Frækhed, at begaae en saa stor Forbrydelse som min, maa man ogsaa have Mod til at bestige Skafottet. Jeg har ikke dræbt mig selv, fordi jeg er Fieschi, stedse vil være Fleschi, og ogsaa efter Processen bliver Fleschi." Efterat Forhøret var noget fortsat bad han atter og Ordet; jeg sagde for, at jeg ikke vilde dræbe mig selv. Veed De hvorfor - Fordi jeg har læst Historien. Jeg vidste, hvorledes Louvel var død, modig til Enden, men uden at angive sine Medskyldige. Nu da; jeg for min Deel, jeg har gjort mit Fædreland endnu større Gavn, end hiin. Ludvig Philip er mig Tak skyldig, for at jeg har bevaret ham for Revolutioner, bevaret ham paa ti Aar, maaskee paa tyve. Dette er en Tjeneste, mener jeg, og efter alt dette vil Regjeringen vide hvad den har at gjøre." - Disse Ytringer vakte stor Sensation og iblandt Pairerne hørte manen stærk Mumlen; men Fieschi vedblev paa samme Maade og meente, at han havde bidraget mere til Statens Beroligelse og Partiernes Undertrykkelse, end hele Politiet og Nationalgarden; hans Attentat havde givet hine det sidste Stød, og ham skylder Frankrig de saakaldte Fieschi=Love. Fieschi satte sig under almindelig Forbauselse med stolt Mine; da Alle taug, reiste han sig endnu engang, og spurgte Præsidenten, om han ansaae det for nyttigt, at de Bøger kom tilveie, som bleve tagne ud af hans Kuffert i MorensHuus; han vidste, hvor de vare. Præsidenten opfordrede ham da til at sige det. Nu skrev Fieschi nogle Ord paa et Stykke Papir, som han ved en Actuar lod overrække til Præsidenten. - Forhøret fortsattes med Nina Lassave, og endtes for den Dag med at More gjentog sin Benægtelse.