Corsaren, 1844-10-18
Gioachino, Romantisk Drama i 4 Acter "af Hr. Holste". Hver Gang vi i sin Tid anmeldte et nyt Plagiat af Holst, var der Folk, der bleve vrede paa os - ligesom om det var os, der havde bedrevet Plagiatet. Da vi nu skulle omtale hans Mesterstykke, driste vi os virkelig ikke til at staae alene med vor Kritik, men ville bagefter støtte den til Berlingskes, som vi skulle citere ordret. "Berlingske" vil gjøre store Øine - naa, det er maaskee ikke første Gang, "Berlingske" ikke veed, hvad den selv har sagt. Allerede længe førend dette Stykke blev opført, har Publicum været meget nysgjerrig efter at vide, hvem Hr. Holst denne Gang havde valgt til sit "Forbillede" (som Heiberg kalder det, for deraf at danne sig en Forestilling om den Nydelse, man havde i Vente. Den egenlige Hovedoriginal have vi imidlertid ikke endnu efter den første Opførselse været saa heldige at udfinde, men saasnart vi faae den opsporet, skulle vi ile med at meddele vore Læsere den. Jndtil da maa man nøies med de enkelte gamle Bekjendte, som ville antræffes paa følgende Personliste. Erik Glipping, Konge af Neapel Hr. Nielsen. Eleonore Christine Ulfeldt, hans Dronning . . . . . . Mad. Nielsen. Jens Grand, Ærkebisp af Neapel Hr. Kragh. St. Laurent, General. . . Wiehe. Tre Hofjunkere (Sammensvorne) . . . . . . . . Dhrr. Hvid. Waltz. Ferslew. Dina, en Bondepige fra Ischia Fru Heiberg. Marsk Stig, hendes Broder, Viingaardsmand . . . . . Hr. Holst. Tommaso (stum Person), Dinas, Brudgom . . . . . . . . . . - Hultmann. Sortebroder Knud . . . . . - Pätges. Fleurus, Erik Glippings Secretair (sovende Person)... . .. - Wolff, (Debut). Masaniello, Konge over Lazaronerne . . . . . . . Foersom. Dhrr. Rung, Bournonville, Theatermalere 2c. 2c. Stykket er deelt i 4 saakaldte Acter eller Tableauer, som fremvises i følgende Orden : Nr. 1,2, 3, 4, skjøndt den gjerne kunde være omvendt. 1ste Tableau. er arrangeret deels efter Balletten "Napoli" (kunat Folkesangeren her bliver til en Forelæser) deels efter "den Stumme". Masaniello vil stifte Oprør, saa kommer Erik Glipping og giver gode Ord. Marsk Stig skal derpaa slaaes ihjel, fordi St. Laurent har forført hans Kjæreste; men hans Søster Dina beder for ham, og da hun er en kjøn Pige, giver Kongen ham hans Frihed, hvorfor han beslutter at slaae Kongen ihiel. "Er der Nogen, der vil sammensværge sig med mig?" siger Stig. "Vil ingen Andre, saa vil jeg: Der er min Haand", siger Sortebroder Knud. Hermed ender første Tableau. 2det Tableau foregaaer hos Kongen. Hans Kone Eleonore Ulfeldt kommer ind og betragter Christian d. 4des Portrait paa Væggen, samt fortæller Erik Glipping, at han er en rar Mand. Derpaa kommer Dina og bønfalder Kongen om ikke at gaae i Kirke, da hendes Broder, Marsk Stig, og de 3 Hofjunkere ville myrde ham. Kongen siger, at han gaaer illigeveller i Kirke. Saa kommer Jens Grand ind og fortæller Publicum, at Hs. Majestæt, KongErik Glipping af Neapel, skal falde: "Ved Gud, Kong Erik, Du eller jeg skal døe". Det var 2det Tableau. 3die Tableau. foregaaer i Kirken. Stort Optog med Musik. Den hellige Januarii Blod vil ikke flyde, men Kongen siger et Par Ord til Jens Grand, og saa flyder det. Hoppen og Dands i Kirken. Dina bilder Marsk Stig ind, at hans Kjæreste har sagt, han maa ikke slaae Kongen ihjel, hvorpaa han lover at lade det være. Meer Optog og Musik. Det var 3die Tableau. J 4de Tableau bliver Sortebroder Knud kastet i Vandet, fordi han siger, at Kongen var slaaet ihjel, uagtet det er Løgn. Derpaa seer man Jschia, hvor Dina holder Bryllup med den døvstumme Tommaso. Kongen og St. Laurent komme forklædte som Fiskere for at søge Beskyttelse. Dina giver dem en KandeViin. St. Laurent ønsker at gifte sig, men - hans Kjæreste er gaaet i Kloster. Corporalen kommer mir nichts dir nichts ind med Tropper for at gribe Kongen. De gribe ham imidlertid ikke, hvorimod de i hans Paasyn dandse Tarantella med Dina. Soldaterne gaae bort og Marsk Stig redder Kongen i en Baad *). Dette er 4de Tableau. Femte Tableau, hvor Kongen bliver skudt, har Forfatteren eller Directionen ved en Feiltagelse glemt. De øvrige Personer høre med til Decorationerne. Vor Herre maa ellers vide, hvorfor Stykket just skal hedde Gioacchino. Det kunde accu*) Her afviger Hr. Holst fra Oehlenschlagers Bearbeidelse, hvor Erik Glipping virkelig bliver dræbt. rat ligesaa godt have hedt Dina, eller Erik Glipping, eller Masaniello eller Napoli, eller maaskee bedst: Dina-Glipping-Masaniello-Napoli o. s. v., holstisk-originalt Drama efter de bedste Mønstre. Nu angaaende Stykkets egenlige Gehalt og Værdi til "Berlingske". "Alle Charactererne", siger Berlingske Nr. 278, "have i mange Stykker, under andre Forhold og Navne, været tilstede". Dette er meget høflig udtrykt. Det kunde ogsaa siges saaledes: Hei, stop Tyven! Men det var grovt. Desuagtet, tilføier Berlingske, "udmærker Stykket sig hverken ved nogen med Genialitet opfattet og udført Characteerskildring, eller ved en godt anlagt og udviklet Handling". Hr. Holst har altsaa ikke engang stjaalet godt. Han har skyndt sig, for ikke at blive attraperet, som den, der stjæler en brugt Kjole og lader Gulduhre ligge. Saa stjal da Andersen bedre til "Mulatten, hvorfor "Fædrelandet" og Heiberg tog ham, saa slemt med. Det er ikke os, der siger det; det er hele Tiden "Berlingske". Nu gaaer "Berlingske" over til at omtale den Understøttelse, Hr. Holst har havt ved sit Stykke, og som har bidraget saa meget til dets Held. Vi vide ikke, om det er virkelig Ondskab af "Berlingske", naar den opregner saa megen Hielp, at Læseren tilsidst svimlende skuer efter, hvad der da skal levnes Hr. Holst. Nung har leveret den effectfulde Musik, Bournonville har arrangeret de pompeuse Optog og Tableauer, hvorover Tilskuerne hvert Øieblik juble, Theatermalerne have leveret de rige sydlandske Decorationer, og Maskinmesteren de effectfulde Afvexlinger. "Berlingske" gaaer saa vidt, at den bebreider Theaterdirectionen, at den ikke nævner de sidstnævnte Medarbeidere paa Placaten - Herregud, skulde Directionen da slette Hr. Holsts Navn ud? "Berlingske", saavelsom "Kjøbenhavnsposten", roser dog Hr. Holst for den "Behændighed", hvormed han har ,opdaget" adskillige Talenter til Brug for Stykket, saaledes Fru Heibergs Talent for Dands. Vil man ved disse "Opdagelser" anbefale Hr. Holst til en Leerbeck? Skal han opsnuse Morderne ved Knippelsbro? Endelig roser "Berlingske" Hr. Holst, fordihan har forstaaet at benytte Theatrets "Materialer", nemlig "Chorister og Statister" - "Den Ros, den Ros, den grumme store Ros, Den Ros i Berlingske!" Angaaende Spillet ville vi tillade os en Kritik paa egen Haand. Hr. Nielsen gav Erik Glipping med passende Anstand og Værdighed. At han saa ofte talte om Napoleon istedetfor om Christian den Første, var vel en Fortalelse. Om end Fru Heiberg paa Grund af det sydlige Clima gjerne kunde have været lidt mere blottet, var hun dog en pen Dina. Hr. Hultmann udførte den Stummes Parti meget net, og Hr. Wolff's Debut som den sovende Secretair var i høi Grad glimrende. Han sov fortræffeligt. Corporalens Parti er ophøiet over vor Roes. Kun vide vi ikke, om det var Hr. Knudsen eller Hr. Phister, der spillede den. Hr. Kragh var den samme værdige Erkebisp som i alle Oehlenschlagers andre Tragedier. Hr. Foersom var en ægte komisk Masaniello, og viste sig navnlig i Recitationen af Versene som en sand burlesk Declamator. De to sammensvorne Hofjunkere maae vi endelig nævne som et virkeligt Kløverblad af scenisk Fremstilling. Jsær var Hr. Ferslevs "Jntet" af en i Sandhed gribende Virkning.