Viborger Samler, 1774-12-12
Kiøbmanden, som paa een af Tyge Brahes ulykkelige Dage, tvertimod en gammel Fasters Raad, havde kjøbt et Skib, der siden var forgaaet, og derved indprentet ham stor Holagtelse for vor gamle Brahe, kunde ei med Ligegyldighed høre ham tale saaledes; men som han ei gad indladt sig med denne bekiendte Skoptikus, vendte han sig igien til sin Helt, vor Modestus, og sagde: Er Videnskaberne da vel nu saa fuldkomne, og kunde Tyge Brahe ei endnu gielde for en stor Mand. Modestus, som undsaae sig ved at modsige et heelt Selskab, svarede alleene, at Tyge Brahe var og blev nok altid en stor Mand i Stiernekyndigheden, men hvad Videnskaberne angik, derom kunde siges meget, baade med og imod. Kiøbmanden, som var bleven meget indtagen af Modestus's sindige Væsen, og derfor tiltroede ham megen Lærdom, og altsaa Beqvemhed til at afgiøre denne Trette, trængte meere i ham, at han Dddeskulde skulde videre forklare sig, hvorover han omtrent udlod sig saaledes: At alle menneskelige Ting ere ufuldkomne, kan vel ingen af de gode Herrer negte, og følgelig at Videnskaberne, som dyrkes af Mennesker, endnu have Mangler, og vil stedse mangle Fuldkommenhed. Men for at forklare mig nøiere, vil jeg allene anføre noget om et Par af dem. Stiernekyndigheden er ved saa manges, og saa mange Aars igientagne Jagttagelser, ved Kikkerters og andre Verktøis Opfindelser, ved møisommelige Regninger, viist stegen langt over, hvad den var i Tyge Brahes Tid og før han; men hvor meget er endnu tilbage? Hvad veed vi vel meere om Fixstiernerne, end ei rigtigt Antal; ja Planeterne og vor egen Verden, hvor er derei meget endnu deri, vi el kiende Solens Pletter og Saturns Ring see vi, og veed ei meer om dem end det samme, saa besynderlige de end forekomme os, og skulle vi da ei torde haabe, at faae meere at vide, end vi veed, om alle de sexten Planeter, der gaae om vor Soel, om de mange Stierner, vi daglig see med bare Øine, og de mange Tusinde, de beste Kikkerter, vise os, som vi dog alle kan med Grund troe at være Sole, og altsaa Middelpunkter for andre Verdener, ligesom vor Soel. End om deres Tal er uendelig, som de nyere Naturkyndige troe, hvad er det da, vi vide i Astronomien mod det vi endnu kan faae at vide? vide End ei som et Sandskorn mod et Bierg. Hvad Lægens Videnskaber angaaer, da ere de ikke meere fuldkomne, end den Herre i Krogen har fortalt Doktoren, og hvor tør Lægen prale, som ikke kiender endnu Nytten af alle Deelene i det menneskelige Legeme, som han dog daglig kan betragte. Han veed intet om Legemets Ernærelse og Vext, intet om Maaden, hvorpaa Galden og andre Vædsker forarbeides, intet om hvad der bevæger Hiertet og Hiernen; uden at tale om Undfangelses Verket, som ganske er skiult, og hvem veed noget tilforladeligt om Sielens Sammenhæng med Legemet. Kiender han intet af alt dette ved sig selv, hvem vil da tage ham ilde op, at han kiender lidt af det indvortes hos Dyrene, og intet sligt hos Planterne, med tusinde andre Ting, hvor Syn og Følelse ei vil staae ham bi, foruden at Lægen i sin Videnskabs Udøvelse saa ofte maae tilstaae Medicinens Uformuenhed og Ufuldkommenhed. Juristen er i sin Deel vel nærmere ved Fuldkommenhed, saavidt som Philosopherne har temmelig ret bestemt, hvad Ret og billighed er. Ved denne liden Roes løftede Prokuratoren sig i Veiret, af Stolthed over at dyrke den visseste Videnskab, og Herr Sprader forsikrede med megen Hurtighed, at han agtede nu at studere Jura; thi hidtil havde han ei kundet bestemme sig for nogen Videnskab, uden Tvivl af Frygt for for megen Hovedbrud. Der Der gjør De meget vel, svarede Postillant, som havde et ont Øie til Sprader for nogle af hans Rallierier, thi i min Tiid ved Akademiet vidste man alt, at Navn af en Juridisk Student skiulede ofte Dovenskab, og at en Kokarde paa Hatten gjerne var Skildtet. De er for streng, sagde Modestus, at bedømme en heel Orden efter nogle faae unge Mennesker, som kan have Penge nok, men mangle Opsigt, og derover let forføres til Ledighed; Men den, som vil ret studere Jura, som han bør, har vist Møie, endog alleene med at bestemme Ret i enkelte Tilfælde, og denne deres daglige Møie er Beviis paa, at det er Mennesker, som giør Lovene: Ja, raabte Pansoph, derfor er Theologien fuldkommen, thi det er Forklaring over den Lov, Gud har gjort. (Resten følger.) Nyeheder. interen er her, som maaskee i Aar overalt, saa usædvanlig stærk, som nogen neppe kan erindre sig. Siden den 6 Nov har det uafladelig frosset, naar man undtager et Par Gange Tøeveir, som dog ei nogen af begge Gangene har varet 24 Timer, og saa stærkt, at den 5 Dec. var Thermometret 6 1/4 Gr. og den 11 om Aftenen Kl. 12 over 8 Grader under Frysepunkten. Ved Barometret har man og haft den sieldne Jagttagelse, at sidste 6 Dec. steeg et Morlandinsk Barometer usædvanlig hastig meget høit over Qvægsølvets høieste Løbebane, og et andet dobbelt Barometer var ligeledes; den 7 var de begge ei faldne mere end 3 Sr.; og Veiret var den Dag og følgende meget klart og reen Luft; men de følgende Dage faldt overmaade megen Snee. Aar 1773 den 2 og 3 Febr. og 12 Mart. var det Morlandinske Barometer ligeledes stegen over Qvægsølvets høieste Bane, omtrent 5 Grader.