Aarhuus Stifts-Tidende, 1847-09-25
Blandinger. Hele Europas Opmærksomhed er henvendt paa Rom. Differentserne mellem den pavelige og den østerrigske Regjering vorde stedse alvorligere, Bevægelserne i Jtalien stedse meere truende. Courererne flyve frem og tilbage mellem Rom, Wien og Paris. Folket i Rom og i hele Kirkestaten er grebet af en Enthusiasme uden Lige. Munkene ville kaste deres Kutter og tage Soldatermonduren paa. Endogsaa Leiesvendene, Schweizerne, forlange, naar det kommer til Kamp, at stilles i de forreste Rækker. J Livorno har Folket forlangt, at der skal oprettes et Corps af Frivillige, for at marschere mod Østerrigerne. Kongen af Sardinien, som hidtil beskyldtes for, at gaae i Østerrigs Ledebaand, er uventet fremtraadt med den Erklæring, at han betragter Pavens Sag som Sin, at han anseer alle italienske Fyrsters Uafhængighed for truet, ved Besættelsen af Ferrara, og at han derfor stiller sin hele Land- og Sømagt til Pavens Raadighed. De fleste fremmede Magters Gesandter have lovet Paven deres Bistand til Hævdelsen af hans krænkede Ret, og i hele Europa har Østerrigs Fremfærd mod Kirkens Overhoved vakt Misbilligelse. De urolige Dage og søvnløse Nætter have gjort den hellige Fader gammel for Tiden; hans Haar begynder at graane stærkt og hans Pande at fures. Men hans Mod svigter ham ikke. Da Protester ikke hjælpe, vil han træde i Marken som Hærfører. Da En af hans Omgivelse nys bemærkede, at Jtalien paa Kortet danner en Støvle, svarte han: "Javel, og nu ville vi spænde Sporerne paa!" England træder aabent Skranken for Paven, skjøndt Denne, ligesaalidet som sine Forgængere, har anerkjendt Dronning Victoria. Det truer, at slippe sine Leoparder løs, hvis man lader sig forlyste, at træde de italienske Stater for nær, og allerede vale dets stolte Vimpler paa de italienske Kyster. Det har bragt Dobbeltørnen til at standse i sin Flugt. Ludvig Philip har sagt om Lord Palmerston: "Vest un mavais geni, quimettra l'Europe en sen." Men han har ikke kunnet forhindre, at de italienske Anliggender i den Grad fængsle den offentlige Jnteresse i Frankrig, at dette derover glemmer sine egne. Det franske Folk har faaet Øinene op, det indseer nu, at dets Regjering var paa Veie til at opoffre Jtalien, for at opnaae dynastiske Formaal i Spanien. Østerrig skulde lade Frankrig fri Haand i Spanien, og Frankrig skulde lade Østerrig raade i Jtalien. - Det er denne Jntrique, England er traadt iveien. Af Jtaliens større Fyrster er nu kun Kongen af Neapel mod Paven; men han vil uden Tvivl vorde neutraliseret, deels ved Urolighederne i sit eget Land, deels ved den engelske Sømagt. Ogsaa i England absorbere de italienske Anliggender næsten alle andre Jnteresser. Man tvivler intet Øieblik om, at jo England vil operere afgjørende mod de i det italienske Spørgsmaal harmonerende Magter, Østerrig og Frankrig. Som bekjendter Lord Palmerston en meget resolut Mand, som holder af, at slaae rask til. Den engelske Flaade kan hvert Øieblik kaste Tropper i Land i Ancona, og saaledes byde begge hine Magter, i deres Forholdsregler mod Jtaliens Frihed, et imperatorisk Stop Snart vil Intet være umuligt mere. Paven og Sultanen ere de bedste Venner. De ivrigste og forstandigste Reformatorer i Europa ere for Tiden den romerske Pave og den tyrkiske Sultan. Denne har sendt en Gesandt til Rom, og Paven staaer i Begreb med at sende En til Constantinopel. J Venedig har man, kort og godt, sat en romersk Munk i Daarekisten, som havde foreprædiket Folk, at Paven havde forbundet sig med Tyrkerne, for at udrydde de gode Christne.