Ribe Stifts Adresseaviser, 1848-10-10
Ribe. Ved Festmaaltidet her i Byen i Anledning af Kongens Fødselsdag udbragte Biskop Tage Muller en Skaal for Fredrik den Syvende, den folkelige Drot med det ærlige, danske Sind. Derefter blev en i Dagens Anledning forfattet Sang afsungen hvorefter flere andre Skaaler bleve udbragte, for Fædrelandet og det folkelige Ministerium, for Distriktets Rigsdagsmand Prokurator Tvede der besvarede denne Skaal med Ønsket om et lykkeligt Udfald af Danmarks Konstitutionssag, hvortil han regnede, at de Rettigheder og Friheder, som intet ædelt Folk vil savne, blive saaledes sikkrede, at de herefter ikke, som det er skeet, kunne krænkes, forfølges og undertrykkes; han fandt det passende i denne høitærede Forsamling af Kjøbstadborgere, – der velvilligen havde indrømmet ham med flere Plads ved deres Side for i Forening at feire Kongens Fødselsfest, – at tilføie, at han ikke vilde dele Ansvaret for en pludselig Omstyrtning af Næringsforholdene, forat en uindskrænket Næringsfrihed kunde proklameres paa Tomten, her som i alt andet, der griber dybt ind i det bestaaende, maa Nationen gaae frem med langsomme, men faste Skridt. Endvidere udbragtes en Skaal for de betrængte Slesvigere og navnlig for de tvende tilstedeværende slesvigske Embedsmænd, Pastor Hertel til Moltrup og Tingskriver Krichhoff fra Brøns, der formedelst deres Troskab mod Konge- og Fødeland havde maattet forlade Huus og Arne. Pastor Hertel takkede dernæst i et længere og meget smukt Foredrag for al den Velvillie, som saa levende udtalte sig for de forfulgte Nordslesvigere. En dyb Folelse af Vemod – yttrede han maatte vistnok gribe Sindet ved at tvinges til at forlade Hjemmet og see sine Kjære adspredes til alle Sider men dog gjorde det i saadan Smertensstund Hjærtet saa godt overalt i Landet at blive det vaer, hvorledes den danske Trofasthedens og Kjærlighedens Aand mægtig rørte sig allevegne, saa at man følte sig hjemme hvorhen man kom, og det viste sig klarlig, at det dog ret egentlig var som Brødre af een Familie, der boede rundt om i gamle Danmark. Denne stærke Aand havde givet sig mangfoldigt Vidnesbyrd i hele Landet, og ogsaa aabenbaret sig kjekt og herligt i Ribe. Men man beskyldte sædvanlig os Danske forat vi gjerne hastig blusse op, men ogsaa snart igjen lægge os til Hvile. Saaledes var der maaskee mange, som da Vaabenstilstanden blev afsluttet, allerede tænkte, at de nu kunde slaae sig til Ro, at der nu var Fred og ingen Fare. Men Enden var ikke kommen; der forestod vel endnu en svær Prøvelsens Tid, og det var store Goder, hvorom det gjaldt. Det gjælder først om Slesvig, og gik Slesvig, denne delige Perle i den danske Kongekrone tabt, da ville Slesvigholstenerne ikke hvile for de fik deres Yndlingstanke udført, at den tydske Tunge skulde lyde til Skagen; derfor gjælder det dernæst det dyrebare Modersmaal, men saaledes gjælder det da nu ogsaa om Danmarks gamle Rige, om det skal staae eller falde. Men det skal ikke falde saasandt den trofaste Aand ikke svigter. Taleren opfordrede dernæst Forsamlingen til at istemme det Ønske, at Trofasthedens herlige Aand fremdeles maatte flamme i Hjærterne og styrke Sindet til Kampen for Danmarks Frelse! - Endelig udbragtes Skaaler for de Mænd, der, som adskillige her i Byen, skjønt Tydske af Fødsel, vare forblevne det Land tro, hvor de erhverve sig deres Livsophold, for Biskop Müller og til Slutningen for de ripensiske Familier.