Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1808-04-26
Efter Fredsslutningen i Tilsit var der tvertimod al Anledning til at frygte, at denne Styrke, ved Ruslands og Frankerigs Jndflydelse, engang kunde vendes mod Sverrig; og Hs. Maj. ansaae derfor passende, at iagttage en dyb Taushed i Henseende til de Hændelser, som i afvigte Høst forefaldt i hans Naboelag, overladende til England og Fremtiden at retfærdiggjøre og at dømme dem. Man skylder imidlertid Sandheden at erklære, at Hoffet i London ikke har anmodet Sverrig om at deeltage i dette Tog, og ikke engang betroet det Kundskab derom, før i Udførelsens Øjeblik Ogsaa skede ved dette Tilfælde ikke den mindste Rørelse i Sverrig. Den engelske Flaade kom og bortseilede, uden at indgaae i nogen svensk Havn, og de Hjelpetropper, som indskibedes i Pommern, tilbagestilledes i Kraft af den særskilte Artikel ved den i London ihenseende hertil sluttede Konvention af 17 Juni 1807, som underhandledes da der vist nok endnu ikke var Spørgsmaal om dette Tog. Denne Artikel lyder saaledes: "Det er fuldeligen overeenskommet, at ifald uforudseete Omstændigheder gjorde denne Konventions Formaal undførligt, eller om Hs. Storbrittaniske Majestæt skulde finde nødvendigt, at bortdrage be 7 nævnte Tropper fra Svensk Pommern, skulle denne Konventions Forpligtelser i intet Hensyn kunne hindre Hs. "Storbritt. Maj. fra at give saadanne befalinger, som han maatte ansee passende, ihenseende til disse Troppers videre Beskyttelse, som nu stilles under Hs. Kongl. svenske Maj. befaling. Det engelske Hof har senere fuldkommen retfærdiggjort dette Foretagende, og hver Dags Erfaring retfærdiggjør det endnu mere. Talrige franske Armeer toge Stade i Nedersaxen og syntes at have noget i Sinde mod Norden. Endnu fandtes der Folkeslag at underkue, Havne at lukke, og Kræfter at rette imod England. - Disse Hære skulde, det koste hvad det vilde, indtrænge i Norden, de havde i alt Fald gjort det, og under hvad Paaskud der kunde optænkes: nu er hint Anfald paa den danske Flaade vorden som Løsen og Enings-Ordet for hele Liguen. - - Det fortiener at mærkes, at den Danske Regjering, som allerede var omgiven af franske Tropper, styret, dreven, ja tilmed betalt af Frankrig, giver en Krigserklæring mod Sverrig, uden engang at torde nævne den Magt, som leder dets Foretagende. Med Forlegenhed opsøger Danmark Grunde og Ankeposter, for at have Anseende af at have en egen Villie i denne Beslutning. Det anfører Sverrigs Forestillinger mod de svenske Posters Standsning, som Ubehageligheder; da det, for at hindre den engelske Brevvexling, ej var istand til at lade disse Poster gaae frit igjennem Landet, ifølge hvad Traktaterne foreskrive, og erkjender sig at være uvilkaarligen tvunget til denne Fremgangsmaade. Det gjetter Hs. Majestæts Tanker, og indbilder sig at de ere fjendske; medens det allerede i flere Maaneder hemmeligen overeenskommer om et Anfald paa Sverrig. Det befatter sig med at dømme om dette Lands Tarv, medens det selv har opgivet baade Tarv og Selvstændighed for fremmed Jndflydelse. Det bebreider endeligen Sverrig, at have beredet sig Forsvarsmidler ved en Subsidietraktat; medens det er betalt for en Angrebskrig, og ved denne Lejlighed bruger det, dog ligesom med en Slags Forlegenhed, Ordet Lejesvende, hvilket den Regjering som betaler Danmark, kanskee har havt den Haardhed at forestave. - - Man bør ogsaa her give Hans Storbritaniske Majestæt dette fuldgrundede og højtidelige Vidnesbyrd, at han i alle sine Underhandlinger og Overeenskomster med Sverrig, aldrig har forlangt nogen angribende Forholdsregel eller Skridt, og aldrig villet andet, end hvad der bestod med dette Riges Tryghed og Selvstændighed. Det seneste og meest overtydende Beviis herpaa er den Beredvillighed, hvormed den engelske Minister strax samtykkede i Hs. Kongl. Maj. Forslag at frede Østersøen, formedelst et formeligt Løvte ikke at didsende noget Krigsskib, paa Vilkaar som havde været nyttige og hædrende for hele Norden. J dette ene Forslag læse den danske Regjene ring den fuldkomneste Gjendrivelse af alle de Klagemaal, it, hvormed dens Manifest mod Sverrig er opfyldt, og i efter er tænkende Øjeblikke ligne den sammen den Tilstand Hs. Maj. har søgt at bevirke, med den Rusland og Frankrig nu . indføre. De læse, alle Frankrigs Bundsforvante, i dette Englands Samtykke, Forskjellen mellem de Baand, som forene begge Hoffer, og dem, hvori de selv ere fængslede, og dømme da, paa hvilken Side der er meest Agt for hver Parts Tarv tilligemed den største Gavnlighed og Retfærdighed for det Almenes. Selve Danmark har længe været Gjenstand for dette Maadehold, og ophørte kun at være det, da dette Hof begyndte at blive virkeligen farligt. Da Nedersaxen hæriedes og Hansestæderne plyndredes, hvad gjorde Danmark da for at hævne det fornrettede Norden; Sverrig, England, Preussen og Rusland førte Krig i den ne Hensigt; ingen tænkte paa at tvinge Danmark til at tage Deel deri. Da som nu var Danmark Ruslands Bundsforvandt, hvi understøttede det ikke samme Sag? – Hvad havde det da at anføre for sin Rolighed, som Sverrig ej kan beraabe sig paa nu for sin Alt dette kan forklares gjennem den ene Omstændighed, som Danmark søger at fortie at det nu er i den franske Regjerings Vold. - Havde England fulgt denne Fjendes Grundsætning, saa havde det ikke tøvet med at afvæbne Danmark, indtil det Øjeblik, da dette havde besluttet at hengive sig. Det hav de flere Aar forud bemægtiget sig, ja endog beholdet dette Land, paa Grund af Nordens eget Bedste. - Selv Danmarks gamle Forbund med Rusland skal tjene til at besmykke denne Angrebskrig, skjønt hele Verden veed, at samme Forbund er blot sluttet til Forsvar, og som saadant ikke var skee alligevel kunde fordret det opfyldt. For at retfærdig gieldende for Ruslands seneste Krig, da denne Magt kan gjøre sig, vover det danske Hof at anføre alt: det paatager sig tilsidst Ruslands Uretfærdighed; forraader en overlagt Aftale, alt for at dølge en eneste Grund, den fornemste, at det er Frankrigs Bundsforvante. - - Uretfærdighed og Falskhed have deres Grændser: Ære og Sandhed skulle i deres Orden seire. Stolende fuldelig paa sin Sags Retfærdighed, stolt af at regjere et stridbart og trofast Folk, der saa mangen Gang prøvedes i Farer, og altid opholdtes ved den Almægtiges Haand, haaber Hs. Kgl. Maj. at samme Forsyn skal velsigne hans Vaaben, og gjenskjænke hans Unversaatter en sikker og hæderlig Fred med Fjendernes Ydmygelse."