Jyllandsposten, 1839-09-24
Frands, dosten. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Nr. 38. Tirsdag den 24de Septbr. Maa trykkes. Fleischer. Til Kammerraad Wulff, angaaende den nye Matricul, fra Assessor With. Tel er Du min gamle Ven og saa at sige de jydske Deputeredes Kjæledægge, alligevel kan jeg ikke undlade at give Dig en liden Tilretteviisning i en Sag, hvori jeg formener, at Du høiligen fortjener den. At Du i Stændersalen var af en anden Mening om den nye Matriculs Jndførelse end jeg og Pluraliteten, kan Jngen lægge Dig til Last, der er det Pligt for Enhver at udtale sin Overbeviisning; men at Du efter at Stænderne have afgivet deres endelige Betænkning over et af dem selv fremkaldt Lovudkast, vedbliver at tordne imod det, som Stænderne have anseet forRet, at Du, forsynet med en Supplik med flere Hundredes Underskrift foretager Dig Valfarter til Kjøbenhavn, for at bevæge Kongen til at afvige fra Stændernes Forslag, at Du i Bladene søger at udbrede Misnøie iblandt Folket mod Stændernes Færd, at Du, vor Alderspræsident, gjør alt dette, – det kalder jeg at rase imod sine egne Jndvolde, at nedtrampe sin egen Sæd. Du betænker ikke, at ei alene den Deel af Jndvoldene, som Du angriber, beskadiges, men at ogsaa derved hele Constitutionen svækkes, at Din Fod ei alene knuser den enkelte Plante, som Du ikke kan lide, men at mangen skjøn Blomst ved Siden af den gaaer i Løbet. Lader, os i Stændersalen kjæmpe ærligen og slaae løs paa hverandre med Aandens Sværd; men med Afstemningen være ogsaa Striden endt. Dersom Din Hensigt med Dit Jnserat i Jyllandsposten Nr. 33 og 34 blot havde været at vise, hvor forskjelligt det ved Taxationer og Beregninger tilkomne høiere Hartkorn hviler paa Landets forskjellige Egne, samt hvilken Byrde det medfører, og derfor at tilraade Enhver, som har Grund til at troe sig for høit skyldsat, at forlange de ved Lovudkastet tilladte Undersøgelser, da havde Jngen kunne laste Dig; men Du tilstaaer selv, at Du har villet fremstille det Urigtige i en Forføining, som forbedrer den Lades og Efterladnes Kaar paa den Flittiges Bekostning og giør et ei ubetydeligt Jndgreb i Eiendomsretten. Du vil altsaa opfriske Kampen om Matriculen og paa Stændernes Bekostning føre den for Publicums Domstol, og da nu let Mange, som ei have læst Stændertidenden, ved at høre Sagen eensidig pladeret, kunne faae et slet Begreb om Stændernes Virksomhed i denne Sag, hvorved den saa ønskelige Tillid mellem Folket og Stænderne undergraves, saa anseer jeg det for Pligt kortelig at gjentage, hvad der langt udførligere kan læses i Stændertidenden, og som har bevæget Pluraliteten til at anbefale Lovudkastet. Du og de, som hylde Din Mening, sige, at en hver Forandring i en Matricul, den være saa feilfuld som den vil, er et Jndgreb i Eiendomsretten, fordi Feilene ved Kjøb og Salg ere tagne i Betragtning og Forholdene derved udjevnede. Dette kan for det første ikke anvendes paa de Eiendomme, som aldrig siden den gamle Matriculs Jndførelse have været Gjenstand for Kjøb og Salg, nemlig de fleste Grevskaber og Baronier, mange Stamhuse og offentlige Stiftelsers Eiendomme; for det andet kan det kun gielde om de Byrder, der paa hvilede Eiendommene paa den Tid, Forandringen blev kundbar, og derfor gaaer jo netop Stændernes Andragende ud paa, at de Skatter, som existerede for 1802, da den nye Matricul blev bebudet, skulde paahvile Eiendommene, som et uforanderligt Canon efter det gamle Hartkorn. At Mange, som have kjøbt Eiendommene siden 1802, maaskee have stolet paa, at den nye Matricul, uagtet den var bebudet og uagtet de saae, at de forberedende Arbeider uafbrudt i over 20 Aar bleve fortsatte, dog aldrig vilde udkomme, og derfor have givet mere for deres Eiendom, end de under den anden Forudsætning vilde have givet, er noget, som Regjeringen ikke kan tage Hensyn til. Det er en feil Speculation, hvoraf de dog til deres Trøst have nydt Godt i over 30 Aar Derimod kunne de Kjøbere, som siden 1802 have kjøbt Eiendomme, der vare for høit beskattede og ved Kjøbesummen beregnet den rimelige Nedsættelse, Eiendommene ved den nye Matricul vilde faae, med Rette klageover skuffet Forventning, hvis denne aldrig udkom. Matriculen er jo ei andet end en Vægtskaal, hvorpaa Statens Paalæg paa faste Eiendomme afveies. Er denne Vægt falsk, og man dog vil beholde den, begaaer jo Staten til evig Tid Uret imod Mange, og denne Uret stiger i Forhold, som Skatterne forøges eller som Naturalpræstationer overgaae til Pengebidrag. Desuden er det Staten af Vigtighed, at Byrderne ligelig fordeles; det er den bedste Garanti for, at Afgifterne ordentlig vorde betalte. Du veed selv, at mange Eiendomme i ældre Tider ere udparcellerede saaledes, at alt Hartkornet vedblev at hvile paa Hovedparcellen, og at Biparcellerne kun bleve paalagte at svare en høist ubetydelig Afgift af nogle Mark aarlig, som Vederlag for deres Skattefrihed. Vi have havt Tider og kunne maaskee atter faae Tider, hvor saadanne Eiendomme, aldeles ingen Pengeværdi have, og Staten bliver da nødt til at overtage dem, men hvad der vindes ved slige Overtagelser, har Tiden vilst os. Du siger, at det er urimeligt, at den flittige Borger skal beskattes paa den Dovnes Bekostning; men er dette andet, end hvad der skeer hver Dag? Det er jo naturligt, at man maa søge Pengene der, hvor de findes. Har Du forbedret Din Eiendom, har Du ogsaa Raad til at betale meere Skat. Belønningen for Din Flid udebliver dog ikke; thi Skatten sluger jo ikke hele Din forøgede Jndtægt. Af Almisselemmer fordrer Jngen Skat, om de end selv have foraarsaget deres Fattigdom. Ved denne Leilighed anfører Du et Exempel om 2 Naboer, hvoraf den Ene eiede 20 Tdr. Land, skyldsat for 4 Skpr. Hartkorn, den Anden en mindre men bedre Lod paa 2 Skpr. og 3 Fk. Den Første har ved den nye Matricul faaet 2 Tdr. 3 Skpr. Hartkorn; den Sidste, hvis Lod ved Matriculeringen var udyrket, har faaet sit Hartkorn nedsat til 3 Fkr.; men naar den Førstes Lod, efter de almindelige Regler, virkelig kan svare til 2 Tdr. 3 Skpr. Hartkorn, saa seer jeg ikke noget ubilligt i, at den har faaet dette Paalæg; og er dette ikke Tilfældet, staaer det ham jo frit for at fordre Omtaxering. Jeg skal give Dig et andet Exempel: En Mand, som havde en Eiendom paa 100 Tdr. Land, hvoraf over det Halve var frodig Bøge= og EgeSkov, og som havde 3 a 4 Tdr. Hartkorn, ryddede sin hele Skov, gjorde den i Penge, som langt oversteeg Kjøbesummen, og forvandlede Skov-Arealet til frugtbar Agerjord. Skulde han nu ikke have Paalæg i Hartkornet, blev han jo formelig belønnet for sin Skovforbrydelse. En anden eiede en Jordlod paa en Tønde Hartkorn, hvorpaa han for 30 Aar siden kunde holde 2 Heste og 6 Køer. Havet har siden successive bortskyllet saameget af hans Jord, at han nu slet ingen Heste kan holde og kun 3 Køer. Vilde det nu ikke være Synd, om han ikke fik Afslag i sit Hartkorn. Naar Du betænker slige Tilfælde, vil Du indsee, at en ny Matricul er nødvendig, idetmindste engang hvert Hundrede Aar, naar Statens Byrder ligeligen skulle fordeles. Naar Du yttrer, at et urigtigt Princip er fulgt ved Matriculeringen, idet Jordernes Culturtilstand er taget i Betragtning og ikke blot Jordernes Bestanddele, deres specifiske Godhed eller Slethed, saa maa jeg tilstaae, at jeg finder Taxatorernes Fremgangsmaade i denne Henseende fuldkommen rigtig. Skulde Culturtilstanden ei komme i Betragtning, men blot Jordernes specifiske Kraft, saa maatte den Mand, der f. Ex. eiede 100 Tdr. Land Hede eller suur Mosejord, saafremt man skjønnede, at denne Jord med Tiden kunde vorde opdyrket til godt Agerland, strax sættes i Hartkorn derefter, og saaledes kom Eieren til at svare Skat af en Jndtægt, som han maaskee aldrig kom i Besiddelse af og som det maaskee med den bedste Villie var ham umuligt at erhverve af Mangel paa Drifts-Capital. Har en saadan Mand derimod alt opdyrket en saadan Lod, da har han Raad til at svare Skat af den. Vildmosen skal efter Kienderes Dom med stor Bekostning kunne udgraves og opdyrkes, mange Bugter af Havet og Fjordene kunne indvindes til Eng eller Agerland; men det kunde dog vel neppe være rigtigt derfor strax at ansætte Vildmosen eller slige Bugter til Hartkorn. Du siger, at Matriculeringen er foretaget unøiagtig paa mange Steder, og at derfor den nye Matricul ei vil medføre synderlig meere Lighed, end den ældre; men derfor er det jo netop, at Lovudkastet tillader, at der kan finde Omtaxering Sted, hvorved Urigtighederne kunne rettes. Derfor har man 10,000 Tdr. Hartkorn at løbe paa. Du indvender endvidere, at ved disse Omtaxeringer kunne vel de Feil rettes, hvorved Nogen har faaet for meget Hartkorn, men de, som have faaet for lidet, f. Ex. Din Mand paa 3 Fkr., tie nok stille, og Matriculen bliver følgelig dog feil. Derfor vilDu have en almindelig Omtaxering. Dette er nu Din og Dine Troesforvandtes Kjæphest, Eders sidste Tilflugt. Det synes vistnok ogsaa at have meget for sig; men tilgiv, min Ven! Jeg kan ikke tilbageholde et Spørgsmaal: Er det ikke et lidet Krigspuds, som J bruge, for dog at naae Eders Maal – Tilbageholdelsen af den nye Matricul, Skulde total Omtaxering finde Sted, maatte den vistnok foretages med mere Omhyggelighed end den sidste, naar den skulde have den tilsigtede Nytte. Den maatte ikke overlades til for mange Mænd, thi jo flere der vare beskjæftigede dermed, jo mere varierede Principerne, og Ligheden tabtes. Den vilde altsaa medtage idetmindste ligesaa lang Tid som den forrige, og da Agerbruget stedste er i Fremskridt, dog ikke overalt lige meget, saa vilde man let, naar den nye Omtaxering var til Ende, kunne paavise nye Urigtigheder, atter ny Omtaxering, atter ny Udsættelse og saa fremdeles. – Saaledes fik J dog Eders Villie. Du tager Dig med den Dig eiendommelige Varme af Dit District og Veile Amt i det Hele, som af alle har faaet det største Paalæg, og dette gjør Dig Ære, men en stor Deel af dette Paalæg hidrører dog vist fra de mange Skovstrækninger, som i denne Egn ere forvandlede til Agerland. At Veile Amt paa denne Maade har faaet en Tilvært af flere Tusinde Tønder Agerland, er en Sandhed. Derfor kunde man heller ikke vente andet. Sluttelig maa jeg dog gjøre Dig opmærsom paa, at der i Dit Jnserat i Jyllandsposten Nr. 34 findes et Stykke, som paa en afskyelig Maade kan misforstaaes. Du siger nemlig: "Saavel Comiteens som Forsamlingens Minoritet har oplyst saare Meget, som viser iøinefaldende Misforhold, hvad af den jydske Stændertidende bedst vil kunne erfares; men der ere jo Mange, som ved Forandringen erholdt en betydelig Lettelse, og ændsede sandsynligviis ei det tredobbelte Tryk, som kom til at hvile paa deres Medborgere. Hvem ere disse Mange, som ei ændsede det tredobbelte Tryk, Skulde man ei let fristes til at troe, at Din Mening var, at mange af de Stænderdeputerede havde ladet sig bevæge til at votere for den nye Matricul med Hensyn til egen Fordeel, Jeg veed, min Ven, at Du aldrig har tænkt dette, og jeg er ligesaa overbeviist om, at Du ikke taler imod Matriculens Forandring, fordi Du vil faae Paalæg i Hartkornet, ligesaavel som jeg selv og de Fleste i Veile Amt; men jeg kan ikke nægte, at det citerede Sted stødte mig og vistnok mange flere Deputerede, og jeg beder Dig derfor at erklære Dig tydeligt herover, saa at det kan vorde vitterligt for hele Landet, at vor gode Alderspræsident ikke har havt til Hensigt at sætte en Klik paa Pluraliteten af den jydske Forsamling. Jeg forbliver nu som før Din hengivne VenDangaard, den 8de Septbr. 1839. With. Udkast til en Plan for Almeenvæbning. (Sluttet. See Nr. 36.)