Aalborg Stiftstidende, 1832-03-26
Naar vor christelige Lærebog ordnet af sal. Biskop Balle handler i sit 6te Capitel om Pligterne mod Gud, os selv (dette glemmer han ikke) og vores Næste, saa giver han dette Capitel den Overskrift Om Troens Frugter i et helligt Levnet, men dette hellige Levnet forklarer han at bestaae i en troe Opfyldelse af ovennævnte Pligter, og dem er det han kalder Troens Frugter. Efter hans Mening, og denne fortjener vist nok nogen Vægt i vor danske Kirke, kan saadan Opfyldelse af vores Pligter ikke ventes, uden Troen findes i en Christen, thi han kalder den jo Troens Frugter, og heri ligger altsaa den Tanke, at saalidet som vi kunne vente Frugter uden Træ, saalidet kan man vente Opfyldelsen af vore Pligter uden Troe (forstaaer sig christelig Troe. Saaledes tænkte nu han, og efter mit Hoved kan det paa ingen Maade være anderledes; thi jeg kan slet ikke begribe hvorledes nogen kan opfylde Pligterne imod Gud, uden at troe, at han er et saadant Væsen som han er. Nu er det viist saaledes, at Muhamedaneren og Christnen have hver sit forskjellige Begreb om Gud; men deraf følger at de ogsaa maa have aldeles forskjellige Begreber om de Pligter som skyldes ham. Muhamedaneren troer f. Ex. ikke at Gud er en ved Jesum Christum forsonet Fader. Han troer derfor at han skylder Gud at bringe ham Son offere - disse bestaae da i Bønner, som til bestemte Timer og i bestemt Antal skulle offres ham, og Fasten og Valfarter; men en Christen, som har lært at kjende Gud som en forsonet Fader, der selv har bragt det for Synden fornødne Offer, kjender aldeles ikke til saadanne Pligter imod Gud - men hver Forandring i dette eller noget andet religienst Begreb eller Troes Lære, medfører en absolut Følge i det reenere eller falskere Begreb om vores Pligter, og derfor ogsaa deres Opfyldelse thi deres Opfyldelse er, som Balle siger, Troens Frugter, Men dette er ogsaa Aarsagen hvorfor det er vigtigste Sag at den christne Lære, er reen, thi ellers kan der aldrig ventes et christeligt Levnet. Ja Christendommens Sandheder ere saaledes kjædede i hinanden med Sandheds Leed, at hvis eet tages ud, saa er der ligesaaliden Sammenhæng, som i en Kjede hvoraf man udtager et Mellemleed. For tænkende Hoveder staaer alt i den nøieste og inderligste Forbindelse, saaledes at Sandhedens hele Kraft gaaer forloren naar kuns een Sandhed, borttages og søges erstattet med en Lære, som ikke hører til dette Rige. Jeg mener derfor at den christelige Præst ikke Folkelærer) som tænker paa at bringe christne Mennesker til at opfylde christelige Pligter mod Gud, dem selv og deres Næste, vil arbeide aldeles forgjeves derpaa, hvis han ei ved Guds gode Aands Bistand søger først at indprente sandchristelig Tro, thi det er dog i Sandhed at ville have Virkning uden Aarsag. Men siger man - ne - ne - det var alt for galt, men jeg vil lære dem andre Lærdomme, og deraf skal saa Opfyldelsen af Pligterne mod Gud, os selv og vor Næste komme. Saa mener man da at det er det samme hvad enten jeg saaer Klinte eller Hvede i Ageren hvor jeg vil høste Hvede, denne kommer dog alligevel. Nei- Tyrk og Jøde og Hedning tænke anderledes end Christne og vi maa derfor heller ingenlunde vente af dem det vi kalde et christeligt Levnet, eller den Opfyldelse af Pligter mod Gud mod os selv og mod Næsten, som der kan ventes af en troende Christen, men en anden efter andre Begreber - men det er nu christelige Menigheder af yderste Vigtighed at see christne Mennesker føre et christeligt Levnet, c: som Christne at opfylde deres Pligter mod Gud, dem selv og deres Næste, og derfor er det saa vigtigt at Læren holdes reen og der er i denne aldeles ingen saa uvigtige Puncter at Afvigelse derfra jo svække Virkningen af det Hele, den christne Lære kjender ellers intet til det som Forfatteren kalder Anskuelser, den kjender kuns Lærdom og Troe - hvad der kaldes Anskuelser hører oprindeligen den Kantiske Philosophi til. Den sande Humanitet kan aldrig gjøre Fordring paa at man et Straaesbred vgier fra Sandheden, at gjøre det af Høflighed mod Vildfarelsen vilde jeg kalde en saa vidt dreven Humanitet at den ei længere var berettiget til dette Navn. Aalborg, den 14de Marts 1832. J. Stochholm.