Berlingske Tidende, 1813-11-01
J Grunden var Bernadotte hverken for sit Talent som Militair, eller for sine Fortienester som Patriot, heller ikke for sin Duelighed i til med Viisdom at regiere en Nation, og giøre den fredelig og lykkelig, bleven udvalgt til Kronprinds; meget mere kunde Jngen tvivle en om, at han skyldte sin Ophøielse sit Fædrelands mægtige Jndflydelse de og Sverrigs Ønske at komme tilbage til sit sande politiske System, og te atter at fornye den Forstaaelse med Frankrig, hvis Nødvendighed det i ved lang Erfaring havde lært at indser. Fra nu af kunde man være sikker paa, at den nye Prinds vilde være Fastlandets Sag hengiven, til og at Engelland vilde faae en mægtig og farlig Fiende i Norden. - Hvilken fransk Officeer var forhen mere exalteret og heftig, naar han en talte om de engelske Politikere, end Carl Johan, Kaldte han den til vel andet en Tyve og Sørøvere, Maatte man ikke deraf slutte, at Frankrig lod ham vælge for denne antibrittiske Jver, Det maatte saameget mere regne paa ham, da han, fra det Øieblik han var bleven Prinds af et nyt Dynastie, intet andet Parti havde at vælge end fast og af ganske Hierte at være Napoleons politiske Forholdsregler hengiven. Men Carl Johan vilde spille en Rolle; han fandt sit Gennier, nedtrykt, sin Magt indskrænket, og meente at han kun nød en Skygge sk. af Souverainitet. Han troede at kunne svæve ligesaa høit som den store Keiser, medens han som en lille Ørn laae stækket og lænkebunden en paa Jorden. Men saaledes er den falske Stilling, hvori Carl Johan ge har sat sig, at hvis han endog, som umuelig kan skee, var lykkelig og i sine daarlige Planer, saa maatte dette Held selv blive ham en Kilde til uundganelig Ødelæggelse; thi det meest indskrænkede Hoved indseer, at at de gamle nordiske Regieringer, hvis de bleve Seterherrer, ikke vilde R. taale en fordums Jacobiner som Konge ved deres Side. Det er sandsynligt at Carl Johan ikke meente det oprigtig med sine Fiendtligheder mod Napoleon, inden han i det russiske Felttogs Ulykter troede at blive vaer, at Frankrigs Stierne begyndte at dale. Da og først da, besluttede han at bryde sin naturlige Alliance med Napoleon, sta kastede sig i Ruslands og Engellands Arme, og idet han viste sine nye Allierede en blind hengivenhed, bestræbte han sig for, ved deres Venskab og Beskyttelse at sikre sig en Trone, som Napoleon først tildeelte ham. Carl Johan giorde sin Tieneste gieldende. De coalicerede en Magter satte høit Værd derpaa, og kappedes om at tilbyde ham allehaande Ofre. Et saadant Frafald kunde ikke betales dyrt nok. De have ham Armeer at commandere og militaire Æresbeviisninger. Dette var fra de allierede Kongers Side en meget klog Fremgangsmaade. Af Frygt for at han vilde tænke paa Finland, som Rusland kunde give ham, afstod det ham Norge, som det ikke kunde give ham. Engelland kastede sit Guld i Carl Johans tomme Kasse, og gav ham Guadeloupe, hvorover det efter Folkeretten ingen Raadighed havde. Jstedet for at han med Ære kunde have tilbagetaget en Provinds, hvortil Sverrig har Ret, tog han paa en ubetænksom Maade mod en af Frankrigs Colonier, og berigede sig paa dets Bekostning, til Tak for den Krone som han ved dets Hielp havde erholdt. Det var denne glimrende Lokkemad man brugte forat drage Carl Jo de han fra Napoleons Jnteresse. Dette var nok til at lede ham paa i Afveie; men hvad vil Enden blive paa Legen, og hvorledes vil Regningen falde ud? Sæt at de Chimairer, som Frankrigs Fiender stedse go have for Øie, vorde realiserede, at Rhinforbundet vorder opløst, at lø Frankrig bliver saa svagt som man agter at giøre det, at Tydsklands m. gamle gode Regieringer vorde giennoprettede med alle deres ærværdige Former, hvorledes vil det det gaae Carl Johan, Han vil da opdaP. ge, at han af dem, som nu yde ham en forestilt Agtelse og KierligC. hed, hemmelig mistænkes, frygtes og hades. Naar man ikke meere de behøver hans Tieneste, naar hans Jndflydelse vorder uden Nytte, si saa vil man ved en af de Hofmænd, som nu kryde for hans Fødder, lade ham vide, at hans Ophøielse paa Sverrigs Trone ikke stemmer med Nabokongernes Værdighed, og at Jndskrænkning og Mørke maa vorde hans Lod. Kan man oprigtig troe at de Coaliserede, om de , seire, ville taale Carl Johan som deres Nabo, Greven af Gottorf 7, kan ikke meere regiere, og heller ikke ønske at regiere i Sverrig; men , seire de Allierede, saa vil hans Søn blive Sverrigs tilkommende Monark, og blive de overvundne, kan Carl Johan da vove at komme til bage til Sverrig, vil han ikke blive viist tilbage af et Land, hvorover 7, han har bragt alle muelige Ulykker, medens det stod i hans Magt at , tilbagegive det den Glands og Hæder som saalænge omgav det Hvorhen man endog vender Øiet ere disse de Klipper, paa hvilke , denne ubetænksomme Mands Forhaabninger maae strande. Da vil , han ene og forladt skue omkring sig, og med bitter men forgieves Beklagelse begræde sit Frafald fra Frankrigs Skjebne. Altsaa, seire de , Coaliserede: Farvel Carl Johan, og seirer Napoleon: Farvel Carl, Johan Den 27de October. Efter adskillige udspredte Rygter skulde det synes, at der fra 16de til 19de dennes er forefaldet et stort Slag, Fienden synger de samme Seierssange som efter Slagene ved Lützen, og Bautzen. Saasnart vi erholde Resultatet skal det vorde meddeelt.