Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-08-01
Stavaager Amt. - (Af utrykte Reise bemærkninger i Aaret 1805). - Ved forskjellige Reisebeskrivelser, ved en Mængde Topographier, samtlige af mindre eller større, kun for en ei endnu ret stor Deel af ret betydeligt Værd, er der noget Bekjendtskab at faae til Norriges Kyster fra Lindesnæs af østerhen lige til Grændsen. Det nordligere af Vestkysten, eller af Bergens Stifts Kyst, er især ved Strøm classiske Topographie af Sundmøer bekiendt. Bergen og denne Stads nærmere Kyst, vides dog noget om; Reisendes idelige Besøg i denne vigtige Stad gjøre, at man i det mindste ved Sagn og af mange Øsenvidner har en nogenlunde almindelig Adgang til nogen beskuelig Kundskab om den og dens Nabolav. Mandals Amt, altsaa et lidet Stykke af Vestkysten, kjender man og noget til af en hvorvel saare ufuldkommen Topographie (i copogr. Journal). Men om Stavanger Amt haves siden det, den saare lidet oplysende Peder Clausen Undal, og det lidet Torfaus i Jndledningen til hans Historie meddeelte, saa godt som slet intet. Fra Flekkefjord opad mod Bergens Leed, søger man forgjeves om Reisebeskriverens Beretning, fordi ingen bereiserdenne uveisomme Kyst. De to Søesteder der ere, anløbes saare sjelden af andre end de der hjemmehørende Skibe, og saadanne som ved Storm eller Haverie nødes til at søge derind, samt i Fredstid af de engelske Hummerskuder. Den ene saakaldte Søestad Eggersund, er omtrent den fattigste af Søestæderne i Kongens Riger. Den anden, Stavanger, forhen en af Nordens ypperste Stæder, dertil i mangfoldig Henseende qvalificeret, nedstødt fra sin gamle Storhed og Herlighed, har maattet vige for mere yndede og forfremmede Rivaler - En stor Deel af denne Kyst er og i en Strækning af mange Mile næsten utilgængelig; og er man der, saa er det kun paa enkelte og adsplittede Pletter, at det indre Udseende modsiger det Begreb om Raahed, Vildhed og Ubeqvemhed til Bolig for Mennesker, som Synet af et nogent med Skiær og Rif omværnet af korte golde Steenrygge i Nærheden af Havet, indenfor af fale, truende, skrækkeligen op mellem Skyerne sammendyngede Bjergknolde i ræddeligste Skikkelser bestaaende Land indgyder. Kysten er en taget Række af temmelig lave, i det mindste fra Søesiden skaldede Klipper, eller en flad Havbred belagt med Sand, tildeels Flyvesand, eller Sletter brolagte med smaae Stene, som Havet har oprullet og efterladt. Kortere eller længer inden for kneise Spidserne af den meget høie Biergaas, som mange Grader længer nord løber sydefter, histoppe, under Navn af Fillefjeld, siden under Navnene Hardanger, Bykle, Stredals= eller Hekfeld need mod Landets sydvestlige Hjørne. - Det fydligste af Stavanger Amt, Dalenes Provstie, bestaaer af adspredte Pletter i den Fieldørk, som dannes ved Siredalsklippernes Hældning ned mod Havet nordenfor lekkefjord. Der er vistnok enkelte ret vakkre saadanne Pletter, men indskrænkede, og Communicationen mellem dem, gjennem Aarhundreder forsømt, at forst heel nyligen, ved nogle Enkeltes patriotiske Jve, priseligen begyndt at oprette, i det hele forfærdelig. - Ovenfor Eggersund, begynder Jedderen, et synderligt, høist mærkeligt Landskab; en Slette af 67 Miles Strækning langs Havet, een til 10 Mile eller længer øster ind i Landet, aaben for den al Vegetation fiendtlige Vestenvind, som der inddriver Occanets kolde uvenlige Taage, der standses ved den indre Fjeldrække, og gjør at Himlens Blaae kun faa Dage af Aaret er synligt for de saaledes Solens Skin og Land luftens blide Jndflydelse for det langt større Antal af deres Dage berøvede Jndbyggere. - Alligevel var dette det Land, hvor engang den Harald Haarsager, som gjorde hele det skjønne Norrig, med alle dets elysiske Jndlande til sit, fæstede sin Bolig, og hvorfra han beherskede alle sine andre Provindser. Det er sandsynligt, at Jedderen den Gang ei har havt nær det ræddelige Udseende, som det ved de sildigere Slægters Forsømmelse, ved Tilsidesættelse og Tilfælde siden har faaet. - Alligevel er dette Jldderen, den Dag i Dag er, beboet af et endog blandt Nordmændene, for Vindskibelighed, for Nordboretskaffenhed, for huslige og borgerlige Dyder, hæderligen udmærket Folk, medens det, Naboskabet med Havet, og det derved aabnede Samqvem med Klodens andre Folk uagtet, dog har, mere maaskee end mange andre af Fjeld landets Beboere, bevaret den gamle Characteer og de gamle Sæder. Alligevel er Jedderen et Land, som, skjøndt Ploven og Harven er der ei endnu ret bekiendte Agerdyrkningsredskaber, skjøndt hverken Hesten eller Oxen bruges til Agerdyrkningen, skjøndt den større Deel af Jordbunden bestaar af løse Stene eller uaftappede Vandstader, og Agrene, ingensteds værnede ved noget Træe eller Busk, end sige Skov, sjelden ere flere hundrede Qvadrat Alne store, uden at være belagte med store enkelte Steenklupper, - ikke desmindre frembringes ved Dyrkernes omhyggelige Brug af Hakken, Spaden, og Riven, en halv Gang til saa meget Korn, som det de selv forbruge. - Gaardenes, Egnenes, ja Menneskenes uforandrede Navne, som og de her ei sieldne Boutastene, Gravhøie, Tingsteder og desl., erindre om, at det er en classisk Jord, man betræder, gienkalder Mindet om hvad Snorro og Sagerne have bevaret herfra gjennem Sekuller, om Forfædrene, deres Daad og Kraft. - Det tilgrændsende Ryfylke, med Levningerne af det allerede otte Aarhundredes og vel længer tilbage blomstrende Stavanger, er ligesaa rigt paa classiske Fortidsminder; ei synderlig mere indbydende ved dets nærværende Udseende. Faa Steder i Norrig, ja vel i Verden, fremviser sig Naturen i mere rædsom Majestæt. Skjøndt flere, tildeels mange Mile borte, hæve sig her de fra Østsiden alvorligen Udseende, men her i frygtelige Vildheds Skikkelser mod Himlen stigende med evig Snee kronede Jsser af Byklefjeldet. Mellem de talløse Klippeser, som udgjøre den stavangerske Archipelagus, rulle sig Havets Bølger med den langsomme høitidelige Occangang. (Fortsættes.)