Aalborg Stiftstidende, 1832-03-24
Angaaende dette ofte omtalte italienske Tog udtrykker det engelske Blad Times sig saaledes: "Med at retfærdiggjøre sit sidste Skridt i Jtalien er Hr. Perier allermindst heldig. Virkelig har han i denne Henseende ikke gjendreven en eneste Jndvending, ikke anført en eeneste Grund. Pavens Protest mod Anconas Besættelse, Østerrigs næsten visse Modbydelighed for at see franske Tropper i Legationerne, Jtalienernes Ophidselse ved Synet af en revolutionair Fane, alt dette ere for klare og vigtige Indvendinger til at de kunne gjendrives ved den af ham valgte Fremgangsmaade. Men tør man ikke til Slutning haabe, at det Onde, der skedte i et Anfald af Stolthed eller Lidenskab, kan afvendes ved Forstand og Maadehold, at Lynstraalen i den sig sammen trækkende Uveirssky kan afledes uden at gjøre Skade og at Jntet opofres uden Folkerettens store Grundsætning! Vore fortræffelige Naboer paa hiin Side Canalen ere uden Modsigelse, hvad politiske coups de main angaaer, baade fif sigere og heldige end nogen anden. Expeditionen til Belgien var vistnok et af de skjønneste Theaterstykker af dette Slags, som man finder i Historien. Den Hurtighed, hvormed Beslutningen at komme den belgiske Regjering til Hielp fattedes, den øieblikkelige Bekjendtgjørelse af denne Beslutning, førend en Aftale mellem det diplomatiske Corps kunde finde Sted, Troppernes pludselige Opbrud med en Marschal og to Kongelige Prindser i Spidsen havde baade i Opsigt, Nyhed og Overraskelse samme Virkning som det bedste melodramatiske Coup. Den anden Prøve, dette Tog til Ancona, en Gjentagelse i formindsket Maalestok af det belgiske Militair=Fyrværkeri, har endnu vakt mere Forundring, og kunde, hvis den ikke blev forklaret, lede til endnu vigtigere Tildragelser. Ved Rygtet og en projecteret fransk Expedition til Jtaliens østlige eller vestlige Kyst blev det diplomatiske Corps i Paris forhauset; den engelske Regjering hørte det, men uden at troe det. Expeditionen havde forladt Havnen ved Toulon og formodentlig allerede naaet Siciliens Kyst, da Lord Palmerston endnu og det uden Tvivl ganske ærligt benægtede dens Afseiling. Østerrig blev ganske forundret ved at høre, at den skulde faae fransk Forstærkning i Legationerne, og Paven, som hellere vilde have seet Halvmaanen selv i det adriatiske Hav end det trefarvede Flag, troede neppe sine egne Øine, da han læste, at de Franske vare landede i hans Stater, Patrioternes Henrykkelse i Legationerne var ikke mindre end Hs. Helligheds Bestyrtelse og de europæiske Regjeringers Forundring. Øxen, som opbrød Anconas Port, forekom det ene Parti som det lydelige Signal til Friheden, som nu fordrede at indlades i Overtroens og Despotismens stærke Borg, som Stormklokken fra Juli 1830, medens det andet betragtede den som Begyndelsen til alt Slags Uvæsen, Anarchie og Voldsomhed. Hr. Perier staaer frem som Anklager af den politiske Propaganda - og alligevel sender han selv her 1500 politiske Missionairer i fransk Uniform med tre Krigskibe, et Nationalflag og et Corps Sapeurs og Mineurs ud for at ryste den paavelige Trone ved Hammerslag mod Anconas Port. Jnsurgenterne i Legationerne byde deres revolutionaire Venner Velkommen med almindelig Jllumination, medens Tiaren bøier sig, ikke for Kirkens ældste Søn, men for en revolutionair Konge, og de pavelige Tropper strække Vaaben for deres nye Allierede. Saavidt Times, hvis Critik over Hr. Periers Politik dette Stykke, som man seer, er en god Deel strængere end selve den engelske Regjerings. Den synes ellers at være ganske overeensstemmende med hans hidtil fulgte, som Hovedet for le juste milien, hvis Maal det jo er at styre begge de politiske Partier, der nu føre sig i Frankrig, ja tildeels i hele Europa, og altsaa heller ikke frygte for noget af dem. Af Grev Greys Tale i Overhuset, som anførtes i Begyndelsen af dette Nummer, er det derimod klart, at den hele Sag ved Ancona ikke blev udført ganske paa den Maade, som den franske Regjering havde ønsket.