Berlingske Tidende, 1829-04-11
London, den 1ste April. Fredagen den 27de Marts hørte Underhuset Rapporten over Emancipationsbillen. De af Modpartiet anførte Grunde gjentoges ved denne Leilighed, og i Særdeleshed gave Udtrykkene i Eden det meget Anledning til at foreslaae Amendements. SiR. Vyvnan troede, at denne ikke kunde gjøres bindende nok, og foreslog derfor, at den i Acten af 1791 optagne Eed skulle bibeholdes i denne. Ordene i denne ere: kjeg sværger, at jeg forbander og afskyer den uchristelige Mening, at det er tilladt at dræbe hvilkensomhelst Mand under Paaskud af at han er en Vantro (heretic), og ligeledes den uchristelige og ugudelige Grundsætning, at man ikke er forpligtet til at holde Tro og Love imod Vantroe. Statssecretairen Peel ansaae dette for gandske overflødigt, thi dersom den ærede Baronets Mening var rigtig, at Paven havde Magt til at løse enhver Eed, hvor det angik den romerske Kirkes Jnteresse, hvad Sikkerhed kunde da Protestantismen finde i den foreslaaede Eeds Optagelse, Vilde Paven ikke ligefuldt have Magt ogsaa til at løse denne Eed? Men Sagen var, at Paven ikke kunde dispensere fra en Eed. Kunde han gjøre dette, hvoraf kom det da, at Katholikerne hidtil havde været udelukkede af dette Huus blot ved en Eeds bindende Kraft. Den existerede hverken i England eller Jrland nogen Lov, som udtrykkeligen forbød Katholikerne at tage Sæde i Huset. Deres Udelukkelse var indirect tilveiebragt ved en Eed, og naar nu Paven i skulde have Magt til at dispensere fra denne Eed, saa var der i jo i Gierningen heller intet nu, som udelukkede Katholikerne fra at sidde og vortere i Huset. Hr. Trant indvendte, at det netop var disse Eder, fra hvilke Paven ikke kunde dispensere, Iøvrigt havde den afdøde Pave havt i Sinde at sammenkalde en almindelig Kirkeforsamling for at omstøde det constanzer Conciliums Lærre at man ikke behøvede at holde Troe og Love imod Vantroe. Jndtil dette var skeet, kunde han ikke forandre sin Anskuelse om Nødvendigheden af Eedsformularen af 1791. Hr. Wynn replicerede den høitagtede Herre, og viste ham, at det ikke var en saa let Sag, som han troede, at sammenkalde et Concilium, og at det in Specie til hiint Øiemed vilde være overflødigt. Amendementet blev ogsaa forkastet uden Afstemning. Efterat flere Amendements vare forkastede bragde Hr. Vyvan, efter temmeligen udførligen at have gjennemgaaet Jesuiternes Historie, det Spørgsmaal paa Bane, om ikke den denne Orden betræffende Clausuburde udvides til alle H. M. Besiddelser. Dette Amendement blev bestridt af Hr. T. Lewis, som foreløbig yttrede, at der kun var tre Jesuiter i hele Jrland og een saadan Anstalt i England, og gjendrevet af Hr. Peel, som bemærkede, at nogle af Colonierne selv besad den legislative Myndighed, og at de altsaa selv ansaae dem for farlige, og at man fra andre, hvor de ifald de havde Magt til at tage Forholdsregler mod Jesuiterne, Romerskkatholske udgjorde den større Masse af Jndbyggerne savnede tilstrækkelige Oplysninger og Jesuiternes Mængde og Jndflydelse der. At disse Oplysninger ville blive indhentede haabede og ønskede han selv. Da ogsaa dette Amendement var blevet forkastet, fremkom Hr. Peel selv med en Clausul, hvorefter Indenrigsministeren skulde blive bemyndiget under visse Betingelser af tillade en udmærket Jesuit, der i videnskabelig Henseende vilde besøge Kongerigerne, at opholde sig der i en vis Tid. Ved denne Leilighed blev den lærde Abbate Angelo Majos Navn hæderligen nævnet. Clausulen blev antagen, efterat Hr. Hume havde bemærket, at den meget Snakken og Forsigtighedsregler imod Jesuiterne forekom ham uværdig for Huset. Paa Talerens Spørgsmaal: "om den saaledes emenderede Bill skulde beskrives i Formen(ingrossed), blev der afstemt, og der vare 283 for og 100 Stemmer mod Motionen.