Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1776-02-09
Odense. Rørte af Hans Majests vor Allernaadigste rer det, som er ham betroet. Konges Faderlige Naade for Landets Jndfødte ved den under 29de Januarii paa sin Fødselsdag publicerede Jndføds=Ret, anstillede Stadens eligerede 24 Mænd et Bal paa Raadstuen Onsdagen den 7de Februarii for Stadens honette Jndvaanere, hvilket Hans Excellence S. T. Hr. Geheime=Raad og Stiftbefalingsmed Bille, S. T. Hr. Kammerherre og Amtmand von Holsteen, S. T. Hr. Kammerherre Benzon beærede med Deres Nærværelse til noget ud paa Aftenen, ligesom og blev bivaanet af andre høie Stands=Personer baade af den Militaire og Civile Entat, samt Magistraten. Heele Raadstuen var med Pyramidder udi Vinduerne illumineret, og Selskabet fornøiede sig i al Enighed ved Dands og Musik til om Morgenen Kl. 7. Under Spiisningen blev ved denne Leilighed af en tilstædeværende nesten 80 Aar gammel Mand følgende Vers som af ham selv bleve reciterede, da Skaaler for Kongen og det Kongel. Huus under Pauchers og Trompetters Lyd bleve anbragte, NB. Det er den samme Mand, som allerede i Aaret 1748 ved en trykt Dedication til Sal. og Høilovlig Jhukommelse Kong Friderich den Femte overleveret Hans Majestæt paa Odense Slot, iblandt andet lod indflyde disse Ord: Jg i Sandhed, allernaadigste Konge, er dette Dit Folk et got Folk, ja et vel bedre Folk og langt meere værdigt at elske, end det som fordum blev kaldet Guds eget Folk; det Danske Folk, (ieg udelukker ingenlunde derfra de Norske eller dem i Fyrstendommene, der med os ere som et Legeme under et Hoved) er et Folk, som viger ingen Nation i Troskab og Lydighed imod deres Konge, et Folk, der ligesaalidet nu som i gamle Dage, fattes Hoveder eller Hænder, Hierne eller Hierter til at tiene deres Konge; et Folk, som frem for alle andre taaler, lider og giøre alting for deres Kange, naar de ikkun ikke agtes mindre og ringere end andre, dette ene er dem ufordragelig, dette er alt hvad der kan giøre dem nedslagne og forsagte, meest fordi dem derved betages Leilighed at legge deres patriotiske Jver og Nidkierhed for Dagen, og vise, at de ikke ere Vanslægtede fra deres berømmelige Forfædres overalt bekiendte og høitprisede Dyd og Danneshed a. og det er hertil at han med disse Vers alluderer: Hver indfød Undersaat, som før i Dvale laae Og Maalløs sukked ved den Forskiel han da saae, Oplives nu igien, og løfter op til Skye Den Grund=Lov, som hvorved det gamle bliver nye, Tak Fader Christian, Tak, at Du vilde see, Til Landets Egne, der var som foragtede, Vi svær Dig, at igien, paa Patriotisk Viis Vi ville tiene Dig med Livs og Blods Forliis. Tillad, imidlertid, med fuld iskiænket Maal. J al Hengivenhed vi drikke maa Din Skaal. Vor Moder Juliane vi Som Børn og billig ære, End og fordi Hun herudi, For os mon Omhue bære, Hun elsker Kongen, Folket med Er altsaa værd vor Kiærlighed, Det derfor Hendes Skaal skal være. Vor Cronprinz Frederich Som vi forsee os til, At over denne Skik Han ogsaa holde vil, Vi ønske at Han maa, som udi Aar og Dage Saa og i Viisdom, Dyd og andet got tiltage. Nu Arve=Prindsen glemmes ei Han glemmer ingensinde. Til vores Vel den beste Vei At søge og udfinde. Gud Glæde Ham og Hans Gemahl. Derpaa vi drikke en Pocal Til Begges Lov og Minde. Prinzesserne og hvad der hør, Til Kongens Huus vi ogsaa bør Her skyldigst ihukomme: Thi Dyd og Gudsfrygt haver her Sit rette Hiem, saa De i sær Fortiener Navn af Fromme. Hver Stand i Rigerne Af Gud velsignet være, At hvad der skeer, maae skee Til Guds og Kongens Ære, Saa fremmes Landets Gavn, Saa blomstrer Danskmands Navn, Saa glædes Borgerne. Og udi Odense.