Jyske Efterretninger, 1773-10-08
Bekiendtgiørelse. NB. Hermed bekiendtgiøres, at Fredagen den 15. Octobr. Klokken 2 Eftermiddag, bliver 2den Gang stillet til offentlig Auction udi Sr. Henrich Nicolai Gevers Concursboe, hans iboende Gaard med 2de Leyevaaninger, i Slotsgade beliggende; samme Tid bliver og en Ridehest, samt en Deel ledige Foustager, bestaaende af Oxhoveder, Brændeviinspiber og videre bortsolgt; Liebhaberne ville behage til ermældte Tid at lade sig indfinde, da Conditionerne skal blive bekiendtgjort. Aalborg den 6. Octobr. 1773. De Tillæg til No. 40. Slutningen af Bullen om Jesuiter=Ordenens Afskaffelse. til de verdslige Haandteringer, som ikke hørte til de hellige Missioner og uden for samme, som ogsaa i Henseende til Selskabets store Tvistigheder med Stædernes Biskopper, de geistlige Ordener og andre Meenigheder i Europa, Asia og Amerika, som sigte til Sielenes Fordærvelse, og hvorover Folket forskrækkes; saa og over Erklæringen og Udøvelsen i nogle hedenske Skikke, som endnu paa mange Stæder blive øvede, ved at tilsidesætte dem, som Kirken har stiftet; eller og over Brugen og Erklæringen af saadanne Sentenzer, som den hell. Stoel med Grund har erklæret som forargelige og tvertimod gode Sæder; eller endelig over andre betydelige Sager, der besynderligen ere nødvendige til at vedligeholde den christelige Læres uforfalskede Reenhed, og hvoraf der i Vore og de forbigangne Tider er opkommen saa megen Skade, nemlig Tumulte i nogle Katholske Stater, og Kirkens Forfølgelse i nogle Asiatiske og Europæiske Provintser. J Særdeleshed smertede det Vore Forgængere, og iblandt dem Jnnocentio den 11te, som saae sig sat i den Nødvendighed, at forbyde Selskabet Noviciernes Jndklædning; derefter Jnnocentioden 13de, der maatte true dem med selvsamme Straf, og endelig Benedict den 14de, der maatte lade anstille en Undersøgelse i alle Huuse og Collegier i Vores i Christo elskelige Søns, den allertroeste Konges af Portugall og Algarbien, Kongerige, uden at den hell. Stoel derefter endnu ved det nye Breve af Clemens den 13. Vores umiddelbare Forgænger, der meere, for at betiene Os afGregorii 10. Udtryk, var ham aftvunget end godvillig erholdet, og hvorved Selskabet paa nye bliver anbefalet og bekræftet, er bleven stillet tilfreds, Selskabet har erholdet Understyttelse, og den christelige Republik Fordeel. Efter saa mange Stormer og Uordener ønskede enhver Retskaffen, at den lyksalige Dag endelig engang maatte fremlyse, der kunde bringe os Rolighed og Fred. Men just den Gang, da Clemens sad paa Peders Stoel, komme de tungeste og uroeligste Tider; og ikke at dølge Sandheden, Klager og Besværinger toge daglig til Paa et vist Sted opkom de farligste Tumulter, Uordener og Forargelser, som svækkede det christelige Kierligheds Baand, og næsten ganske sønderrevdet, saa og oppustede de Troendes Gemytter til Partiskhed, til Had og Fiendskab; ia, man saae Fordærvelsen og Faren at være stegen til saa høy en Grad, at selv de, hvis medfødte Kierlighed og Gavmildhed imod Selskabet fast af alle paa det høyeste, ligesom ved Arverettighed af Forgængerne erholdet blive prisede, nemlig Vore elskeligste Sønner i Christo, Kongerne af Frankrig, Spanien, Portugall og begge Sicilierne, have see sig forbundne til ganske at fordrive dette Selskabs Lemmer udaf deres Riger, Stater og Provintser; efterdi de holdte for, at allene dette Middel imod saa meget Onde, var ligesom nødvendigt tilovers for dem til at forhindre, at de Christne selv i Kirkens, den hell. Moders Skiød, ikke skulle efterstræbe, ophidse og omkomme hinanden. Da derefter benævnte elskeligste Sønne i Christo overlagde, at dette Middel endnu ikke var sikkert og tilstrækkeligt nok til at bringe den heele Christne Verden igien til Rolighed, naar Selskabet selv ikke bliver ophævet og afskaffet. saa anbragte de hos fornævnte Pave Clemmens den 13 deres Forlangende, og begierte eenstemmig paa det ivrigste, at han ved saadant et kraftigt Middel maatte sørge for deres Undersaatteres stedsevarende Sikkerhed og for den heele Katholske Kirke Velstand. Men denne Paves uformodentlige Dødsfald forhindrede denne Sags Fremgang. Da Vi derefter af Guds Naad og Forsyn blev sat paa Peders Stoel, bragte man strax selvsamme Forlangende og dette Ønske for Os. Hertil komme endnu adskillige Biskoppers og andre fornemme lærde og fromme Personers Ønsker og Sinds Betænkninger. Paa det Vi nu i en saa høyst vigtig Sag maatte fatte den rigtigste Slutning, saa holdt Vi for godt at sætte Sagen i Langdrag, ikke alleneste for at undersøge den med Flid, at overveie den med Betænksomhed, og for med Klogskab at raadslaae over den, men endogsaa for med Suk og Graad at tilbede Os af Lysets Fader en særdeles Bistand, hvorved Vi have draget Omsorg for, at alle Helgenes Bøn og Fromheds Gierninger maatte komme Os til Hielp hos Gud. Jblandt andet vilde Vi undersøge, paa hvad Grund de af mange antagne Meeninger styttede sig, at Ordenen JsiSelskab er paa en særdeles Maade bleven bekræfted og stadfærsted af det Tridentinske Concilio. Men Vi har fundet, at den paa dette Concilio intet er blevet forhandlet om samme, uden at den kun skulde blive undtagen fra det almindelig Decret, hvorefter ved de andre Ordener, naar Noviciernes Tid var til Ende de Novicier, som fandtes skikkede, bleve tilladte at aflægge Løfte, eller paa anden Maade udladte af Klosterne. Derudover erklærede Concilium (Sess. 25. C. 16. de Regular.) at det vilde intet fornye eller forbyde, saa længe bemældte Jesu Selskabs Orden kunde tiene Herren og hans Kirke efter den af den hell. Stoel billigede egen Jnstitut. Ved saa mange altsaa, og ved saa nødvendige af Os brugte Midler, understytted, som Vi haabe, af Guds Aands Nærværelse og Indskydelse, saa og tvungen formedelst Vores EmbedsRødvendighed, der nøye forbinder Os til af alle Kræfter, igien at tilveiebringe den christelige Republiks Rolighed og Fred, at baandthæve og forsikkre den, og at rømme alle skadelige Hindringer af Veyen for den, og Vi endnu meere har overveyet, at bemældte Jesu Selskab ikke meere i Fremtiden kan skaffe den store Nytte og Fordeel, hvortil det er blevet oprettet, og af saa mange Vores Forgængere bekræftet, og har erholdet Privilegier, da det ogsaa vil være meget tungt og meget meere umueligt, at en sand og bestandig Fred i Kirken kan tilveyebringes, om denne Orden blev ved Magt, afskaffe og undertrykke Vi, efter nøye Overlæg og beste Villie, og med fuldkommen Apostolisk Myndighed, bemældte Selskab, og er Vi dertil af forberørte besynderlige Aarsager bevæged, og forbunden efter andre Grunde, som Klogskabs Love og den beste Regiering i den heele Kirke har gaaet Os til Hænde med, men som Vi holde skiulte i Vort inderste Hierte, i det Vi rette Os efter Vore Forgængeres Exempel, og i Særdeleshed Pave Gregorii den 10, i Kirkeforsamlingen til Lion; ja end meere, da der ogsaa i dette Tilfælde handles om et Selskab, der saavel formedelst dets Jnstitut, som dets Privilegier, henhører til Bettel-Ordenen. Vi kalde altsaa tilbage alle deres Embeder, Betieninger, Administrationer, Huuse, Skoler, Collegier, Hospitaler og alle andre deres Steder, i hvad Rige, Provinz eller Herskab de maatte findes; deres Statuter, Sæder, Sædvaner, Decreter, Constitutioner, om de endog med Eed og den Apostoliske Stoels Approbation ere forsynede; fremdeles alle deres Privilegier og almindelige eller særdeles Jndulter, hvis Indhold Vi som tilstrekkeligt og Ord fra Ord i dette nærværende Breve vil have udtrykkeligen forstaaet, under hvad Formular, Clausul a. de maatte være affattede. Derfore declarere Vi al og enhver deres foresatte Generals Myndighed, Provincialernes : Visitatorernes og andre Superiørers, baade i geistlige og verdslige Sager, for reent til intet og til ævig Tid afskaffet, og vil at Jurisdictionen over dem skal fuldkommen i alle Maader være overdragen til Stædernes Biskopper, efter den Maade, de Omstændigheder, Personer, og under de Vilkor, som Vi neden for vil vise, i det Vi forbyde, saasom Vi ved nærværende forbyde i at ingen herefter maae optages i bemældte Selskab, eller tillades at bære Ordensklæder og blive Noviciat. De, som hidtil ere blevne antagne, kan paa ingen Maade tilstedes at aflægge det simple eller høytidelige Løfte, under Straf, at deres Antagelse og Løfters Aflæggelse skal være ugyldig og til intet gjort, saa og andre Straffe, som Vi forbeholde Os at paalægge. Vi ville og saa, og befale, at de, som nu ere Novicier, blive strax og umiddelbar bortsendte, forbyde derhos, at de, som have aflagt det simple Løfte, og hidtil ikke ere blevne befordrede til nogen hellig Orden, ikke kan blive beklædte med sammes større Orden, under Forevending, af det allerede i Selskabet aflagte Løfte, eller Selskabets Privilegier, som ere erholdte imod det Tridentinske Concilii Decreter. Og da nu al Vores Omsorg har det Hoved=Øyemærke, at befordre Kirkens Fordeel og Folkets Rolighed, men tillige ogsaa at understytte de enkelte Lemmer af denne Orden, og hielpe dem frem, hvis Personer Vi i Særdeleshed med faderlig Kierlighed; Herren er bevaagen, paa det at de fri fra de hidtil lidte Trængseler med desto større Nytte kan arbeide i Herrens Viingaard, og befordre Sielenes Frelse, saa forordne Vi, at de Lemmer, som ikkun have gjort det simple Løfte, og endnu ikke ere forfremmede til nogen hellig Orden, skal inden en af Stædernes Biskopper bestemmende Tid, der kan være tilstrækkelig nok til at forskaffe sig et Embed eller et godt Opholdsted, hvilket dog ikke maae vare over et Aar fra nærværende Breves Dato at regne, ved at løses fra deres gjorte simple Løfte, aldeles forlade fornævnte Selskabets Huuse og Collegier, paa det de kan have Frihed til at udvælge sig en Levemaade, som de finde anstændig med deres Kald, Samvittighed og Kræfter i Herren, og det om saa meget meere, da allerede efter Selskabets Privilegier, disse Lemmer uden nogen foregaaende Citation, uden Forhør og uden nogen Rettergang maae begive sig af samme, naar kun Superiorerne finde det billigt efter Klogskab og Omstændighederne.