Jyllandsposten, 1840-04-28
Nyheds Post. J Slutningen af Kjøbenhavnspostens" interessante Artikel om Tilstanden i Danmark i det forrige Aarhundrede, hedder det blandt Andet: "Alt befinder sig her efter Bernstorffs Afsked i en Tilstand af Anarchi. Jkke den mindste inden eller udenlandske Forretning bliver afgjort, saafremt den ikke paa en eller anden Maade staaer i Forbindelse med Ministrenes umiddelbare Jnteresser. Enhver tilskriver Dronningen de nye Forholdsregler og man angiver hendes Magt som uindskrænket." – "Publikums Opmærksomhed – skrives i Juli 1771 - der for var deelt paa 3 eller 4 Personer, har nu alene fæstet sig paa Hr. Struensee, Kied af at handle i Skjul af Rantzau og Gæhler, traadte han frem, ei alene som en virkelig, men som den eneste anerkjendte Kabinetsminister." Struensee skildres som en Mand uden politiske Kundskaber saavel i Almindelighed, som med specielt Hensyn til Danmark; han var et Barn af sin Tid, og havde med dens Sandheder ogsaa antaget dens Fordomme og Vildfarelser. Grundige Kundskaber, Erfaring, Reenhed i Characteren, Sædelighed og Religion vare i hans Øine undværlige, intetbetydende og latterlige i Modsætning til Modeformler, der ligesom Tryllesprog skulde omdanne Verden. Fritænkeriet drev han saavidt som muligt. - Struensee, der blot besad Ærgjærrighed og Dristighed, besluttede paa eengang at kaste hele Statsbygningen overende. Uden Medlidenhed høiede og nedtrykte han Alder og Fortjeneste, og, med særdeles Foragt, enhver Mand af Rang og Værdighed. Folket følte snart sine tidligere Byrder, og enhver Forholdsregel, der havde Skin af at bringe nogen Lettelse, blev optaget med beruset Bifald. Det gjør mig meget ondt – siger en Beretning af 25de Septbr. 1771 - at jeg nødvendig maa tilmelde Dem, hvorledes Utilfredsheden her daglig er i Tilvæxt, og alle Klagende have faaet Mod derved, at de norske Matroser Opsætsighed i Hirschholm ikke er bleven straffet. Skulde virkelig Folket i den Grad blive ophidset, at det lod sin Vrede bryde løs mod de fremfor Alle forhadte Grever Struensee og Brandt, maa man ikke forundre sig, om den danske Pøbels Hævn bliver grusom og blodig. – Den almindelige Forbittrelse benyttede sig af Pressefriheden og udtalte sig med stedse større Dristighed og Hidsighed. Alt dette gjorde omsider Struensee ængstelig. Havde han besiddet ligesaa meget Mod som heftighed – mener en Beretning - kunde han have gjort, hvad han havde fundet for godt, og tiltvunget sig Lydighed, blot ved at anvende den lovmæssige Autoritet, thi ingen Mand var dristig nok til at træde frem og standse hans Indflydelse, men han var frygtsom i Farer, ligesom han var anmassende i Lykken." Paa de offentlige Pladser i Staden blev fundet et Papiir, som udsatte en Priis paa hans Hoved; denne List havde nær havt en meget besynderlig Virkning, thi man forsikkrer mig, at han for nogle Dage siden lavede sig til at forlade Danmark, og at hvis blot 50 Mennesker havde viist sig paa en truende Maade, vilde dette have afgjort hans Flugt. Den 11te Januar 1772 lyder en Beretning saaledes: Hoffet vendte i Onsdags tilbage til Kjøbenhavn og Struensees Bekymringer viste sig allerede deraf, at han omgav det med Militair-Eskorte. Dragoner paa Torvene; Soldater i Gaderne og 12 bestandig ladte Kanoner i Tøihuset.