Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-12-17
(Jndsendt.)De fleste Nationer paa Jorden søge at nedsætte hverandre. Hver af dem troer at være i Besiddelse af de Vises Steen, - og ingen er i Almindelighed mere ubeskeden end hele Nationer. Den Franske Høimodighed, - den Engelske Retskaffenhed, - den Tydske Jern hed og Oprigtighed ere Udtrykke, som hvert for sig i disse Lande indbyrdes ere meget almindelige. Men ligesaa tilbøielige som hele Folkeslag ere til at ophøie sig selv, saa tilbøielige ere ikke sjelden deres Naboer til at laste og nedsætte endog deres fortræffeligste Egenskaber. End Anden Aargang. nu ganske nylig har en berømt Fransk Journalisk i Paris sagt: "for tredive Aar siden var der endnu stor Tvivl om Tydskerne virkelig havde Forstand (Esprit); nu da enhver paastaaer at have Forstand, maa man ogsaa indrømme Tydskerne den." - Det er ikke her Stedet at undersøge Grundene til saadanne ligesaa ubillige som latterlige Nationalfordomme, men at de beskjæmme endog den meest oplyste Nation, maa enhver tilstaae. At en stor Deel Udlændinger, og deriblandt mange, som Lykken, uagtet den aldrig har værdiget dem et Blik i deres eget Fædreneland, smiller saa venlig til i Dannemark, nedsætter alt hvad der er Danske, det har desværre Erfaringen alt for ofte stadfæstet. At godtgjøre det ved Exempler vilde være aldeles overflødigt. Talen er her, som enhver let kan indsee, ikke om den ædlere Deel af nogen fremmed Nation eller om de Fremmede blandt vore Medborgere, der bør betragtes som en sand Acqvisition for Fædrenelandet. Men her menes kun de Udlændinger, der lønner den Danske Oprigtighed, Troskyldighed og Beskedenhed med den yderste Grad af Frækhed. Aarsagen, hvorfor mangen en vindig Fremmed spiller Gjæk med os, maa især søges i en, man tillade mig dette Udtryk, overdreven Beskedenhed, i en alt for overdreven Mistillid til vore egne Kræfter, og i en alt for overdreven Tilbøielighed til at beundre, hvad der er kommet over Rhinens og Elbens Bredde. Jeg har seet Mennesker, uden Forstand og uden Talent af os selv at foretrækkes Landets egne og talentfuldere Børn. Saa rigtigt og saa ædelt som det er, at hylde Fortjenester og Talenter, hvor og hos hvem man finder dem, saa ubilligt er og bliver det dog, at lade sig føre omkring ved Næsen af enhver udenlandsk Skryder, og ophøie hans stundom maadelige og indskrænkede Talent paa vore Landsmænds Bekostning. At man i mange Familier radbrække det Tydske og Franske Sprog, for ikke at tale det barbariske Danske, lader sig lettelig forklare. Mangen en Mand, der drides omkring i Verden paa Skjebnens Bølger, skylles omsider af Tilfældet ind i Dannemark. Han vover alt, fordi han har intet at tabe, han tillader sig Handlinger, som den Jndfødte ikke drister sig til, og han bliver af intet til en rig og anseelig Mand. Han tilskriver nu sin egen Viisdom og Nationens Eenfoldighed den Lykke, han har gjort, og betragter derfor alt, hvad der er Danske, med et medynksomt Smill. Hvad Under, at han saa meget som muligt sørger for, at hans Børn ikke danne sig efter det Lands Sæder, hvori han fra en Kaalstok er bleven forvandlet til en Ceder, Nettop den Lykke, han paa saa let en Maade har gjort hos os, og som burde aftvinge ham Ærbødighed for alt, hvad der er Danskt, har den modsatte Virkning, og bevæger ham til at ynke og ringeagte den Danske Troskyldighed, der har tilladt ham at blive til en Ceder i Dannemark, istedet for at han i mangt et andet Land aldrig vilde blevet andet, end det han var skabt til en Kaalstok. - Der gives ikke faa Udlændinger her i Hovedstaden, der, efter at have aflokket den troskyldige Jndfødte hans Penge for de unyttigste, ja maaskee skadeligste Ting, udlee dem, der føde dem, og efterat have malket os saa meget, at de ikke behøve mere, vende tilbage til deres kjere Fædreneland, og kalde enhver Dansk en Sor eller GoffoDet befriede Jsraal.