Berlingske Tidende, 1836-03-02
Det vil iøvrigt neppe undgaae Opmærksomheden, at der ligger noget Eensidigt i den Anskuelse, at en ny Matriculs Jndførelse vilde være en Uretfærdighed imod dem, som have tilkjøbt sig Eiendomme med et lavt Hartkorn og af denne Grund betalt en saameget høiere Kjøbesum. Thi da Forordningen af 1ste October 1802 § 44 tydeligen annoncerer en ny Matriculs Forfærdigelse, saa er det og at formode, at adskillige Kjøbere, i Tillid til det i Forordningens nævnte Paragraph givne Løfte, have under Kjøbet af Eiendomme, som med høit Hartkorn vare belastede, calculeret paa dette høie Hartkorns Nedsættelse og kunne, naar Matriculen udebliver, med større Grund beklage sig, end de Kjøbere, som, uagtet Forordningens Varsel, dog have vovet at calculere paa at beholde den gamle Matricul og med denne det lave Hartkorn, Hines Calcule støttede sig i al Fald til Forventningen om, at det i Forordningen givne Tilsagn vilde blive opfyldt; disses paa Forventningen om, at Tilsagnet ei vilde blive taget til Følge. B. Den anden Jndvending, at det lange Tidsrum, hvori den nye Skyldsætning har været under Arbeide, dog nu vil forvolde, at naar Matriculen, grundet paa de for 20 a 30 Aar tilbage i Tiden foretagne Taxationer, udkommer, den da ikke vil være en aldeles paalidelig Maalestok for Jordernes Beskaffenhed og Besiddernes derpaa beroende Skatteforpligtelse, eftersom der just i dette Tidsrum er foretaget saa betydelige Forandringer og Fremskridt i Agerdyrkningen, tildeels ogsaa en stor Deel raae Jorder blevne opdyrkede, ligesom ogsaa betydelige Strækninger inddæmmede, er neppe saa vigtig, at af denne Grund det hele bekostelige Arbeide, som allerede er foretaget, og som man dog maa antage at være udført med nogenlunde Nøiagtighed, skulde forblive uden Resultat. Thi er man først bleven enig om, hvormange Tønder Land af en vis Normal Bonitet, man vil have til en Tønde Hartkorn, saa vilde det, dersom en total Revision, som vist nok maatte ansees for den ønskeligste, skulde ansees uoverkommelig, dog endnu være muligt, ved et Par Aars fortsatte Anstrængelse, at faae en stor Deel af de Jorder, den beca contra Firmaet Brødrene Lehmann ved Andreas ere forbigaaede ved den hidtil foretagne Opmaaling og Taxation, inddragne under Arbeidet og skyldsatte. Og skulde der alligevel paa enkelte Steder befindes Mangler og Ufuldkommenheder, som have deres Grund i senere. Jordforbedringer, foretagne i de mange Aar, Arbeidet har staaet paa, da maatte vel dette Onde ansees rigeligen erstattet derved, at den nye Skyldsætning ei er kommen pludselig, men forberedet ved de mange Aars Varsel, hvoraf ethvert har bidraget til at gjøre den til et saameget mindre og ubetydeligere Jndgreb i Eiendomsretten, hvortil endnu kommer den Omstændighed, at disse Mangler, og Ufuldkommenheder intetsteds vilde forvolde nogen directe for høi Skyldsætning, som skulde kunne paavises, eller hvorover man skulde kunne beklage sig, formenende, at forhøie Skatter ere paalagte, men ville i alt Fald indskrænke sig til at gjøre enkelte Skyld sætninger for lave, hvilket vistnok maa ansees for en Feil men dog ingenlunde at regne imod den totale Ulighed, som nu over det hele Land efter den nærværende Matricul finder Sted. Det er ifølge mange Jordbrugeres, og deriblandt en stor Deel af de her tilstedeværende mindre Landeiendomsbesidderes Opfordring, at jeg har tilladt mig at foreslaae denne Petition, der, som allerede bemærket, gaaer ud paa: at det Skyldsætningsarbeide, som er foretaget med Hensyn til en ny Matriculs Jndførelse, maatte foranstaltes fortsat, og saaledes den nye Matriculs Jndførelse blive fremskyndet. At den angaaer en for hele Landet ei uvigtig Gjenstand, kan ikke omtvivles, og tilstaaes det, at den derfor og kunde have Krav paa en udførligere, klarere og meere fleersidig Udvikling, men saadan Udvikling kunde den maaskee erholde, hvis en Committee blev nedsat til at bedømme Sagen, hvilket jeg ærbødigst tillader mig at indstille til Forsamlingens Overveielse og Afgjørelse. Hof- og Stadsrets Procurator Carl Mølle Allerede ved dette Andragendes Forelæggelse for Forsamlingen meddeelte den Kongelige Commissarius nogle bemærkninger til Oplysning om Sagens tilling. Det var ei samtlige paa Landets Jorder hvilende Skatter, der efter Fregn. 1ste October 1802 § 44 skulde omlignes efter den der bebudede nye Matricul. De til den Tid paabudne Skatter skulde derimod efter Paragraphens udtrykkelige Jndhold vedblive at hvile uforanderligt paa det ved den gamle Matricul ansatte Hartkorn, ligesom dette og skulde gielde om en forholdsmæssig Deel af den nye Afgift, som Forordningen lagde paa Bonde jord, nemlig den Deel, der antages alene at være paalagt Jordens Besiddelse. Herved maa det endnu bemærkes, at bemeldte Skat, der benævnes som en Afgift af Besiddelse, Nytte og Brug af faste Eiendomme, efter Fregns16 og 17 skulde, forsaavidt Bondejord angaaer, for en liden Deel bæres af Eieren uden Vederlag, hvorimod den større Deel skulde erstattes af dem, der havde Nytten og Brugen af Jorden. Denne sidste Deel af Afgiften, saavelsom den hele Afgift, der ved Forordningen blev paalagt Hovedgaardsjorder, samt andre privilegerede Jorder, skulde, saavelsom alle nye Skatter paa Jorderne, ansættes efter den nye Matricul, naar denne endeligen var kommen istand, og derved den interimistiske Maalestok, hvorefter Forordningen havde lignet den ved samme paabudne Skat, nemlig det indenfor et bestemt maximum og minimum taxerede Areal af de frie Jorder, og de ufrie Jorders Hartkorn, efter en derpaa, ligeledes indenfor et vist maximum og minimum, bestemt Taxt, bortfalde. Lovgiveren synes derved at have forenet alle Retfærdighedens Hensyn, idet Enhver, der efter den gamle Matricul havde erhvervet en Jord med et vist Hartkorn, beholdt Fordelen, af den lave eller Byrden af den høie Ansættelse med Hensyn til alle da existerende Skatter, hvilke ved Beregningen over Jordens Jndtægter alene kunde være tagne i Betragtning hvorimod de nye Fordringer, Staten fandt sig nødsaget til at gjøre til Landeiendomme nes Besiddere, skulde rette sig efter deres ved en ny Undersøgelse befundne Kræfter til at bære Byrden. Den nogle Aar efter paafulgte Krig, og den derved foranledigede forringede Værdi af Landets Pengerepræsentativer, og de ikke mindre ved denne Forringelse end ved Krigens Byrder foraarsagede nye Skattepaabud forrykkede imidlertid aldeles Forholdet mellem gamle og nye Skatter, Medens den ved Fregn. 1ste October 1802 paabudne Afgift, der allerede ved Fregne 21de October 1803 og 6te Juni 1806 var bleven forhøiet med i Alt 50 Procent, under Krigen, efterhaanden modtog flere og flere Forhøielser, forringede de gamle Hartkornskatters Værd sig ved Pengerepræsentativernes Dalen, og endelig bleve de ved Fregn. 98 Juli 1813. reducerede til Kornværdi efter Priserne i 1811, hvorefter de for hele Landet kun udgjorde Værdien af 112,000 Tønder Rug, 4 112,000 Tønder Byg, medens den ved Fregn. 1ste October 1802 udskrevne Skat med samtlige dens Forhøielser blev ansat til Værdien af 306,000 Tønder Rug 4 306,000 Tønder Bo hvoraf dog Tienderne bare nogen Deel. Ogsaa blev Bankhæftelsen bestemt efter samme Maalestok, Efterat imidlertid Placaterne af 13de Marts 1816 og 14de Marts 1817 hver for sit Aar havde eftergivet Værdien af 50,000 Tønder Rug 4 50,000 Tønder Byg af den sidstnævnte Skat, blev saavel denne Skat, dog med samme Redsættelse som den, de to nævnte Placater havde bevilget, som de gamle Hartkornskatter, omsatte til Sølv, og begge Deele nu igjen lignede efter det gamle Hartkorn.