Aalborg Stiftstidende, 1836-09-01
Den ædle Hertugs Kundskaber ere hverken mangfoldige, eller dybe, dog gjør han sig i sine Taller kun sjelden skyldig i nogen grov Feil. Ethvert vigtigt Spørgsmaal, der kommer for Huset, skjænker han den meest spændte Opmærksomhed, førend han aabner Munden for at tale, og kun Faa turde som han være i Stand til, saa hurtigt at gjøre sig et Spørgsmaals enkelte Ledepunkter egne. Hans Aand er livlig og gjennemtrængende, saa at han, med Hensyn til det, hvorover han taler, fordetmeste viser sig til sin Fordeel. Jkke sjelden hører man ham fremføre en Række af sindrige Argumenter til Fordeel for sin Mening, uden at han dog alt for længe dvæler ved dem. Han er stedse klar. Man kan hverken misforstaae en Sætning, som han opstiller, eller være i Tvivl om hans bemærkningers umiddelbare Sammenhæng med den. Dersom hans Diction og hans Maade at tale paa vare gode, saa vilde den ædle Hertug staae paa et meget høit Punct som Taler, men begge ere yderst slette. Hans Stiil er knudret og usammenhængende - undertiden i høi Grad in correct - men alligevel stedse kraftig og udtryksfuld. Hans Maade at tale paa staaer endnu under hans Foredrag; han har en styg, pibende Stemme, hvis ubehagelige Jndtryk endnu forhøies ved den Maade, hvorpaa han frembringer Ordene. Den ædle Hertugs Udtale er paa Grund af manglende Tænder saa slet, at man meget ofte, naar han taler med sin Stemmes hele Kraft, ikke er istand til at skjelne de enkelte Ord, og til andre Tider taler han med heftig Gestus igjen saa sagte, og i en saa ganske egen Tone, at hele Sætninger af hans Tale gaae tabte. Ved politiske Spørgsmaal føler han meget levende, hvorfor han ogsaa pleier at udtrykke sig paa en meget energisk Maade. Af sine Arme, især af den høire, gjør han almindeligviis en meget fri Brug, og vender sig saaledes, at han seer sine Venner i det forskjellige Dele af Huset i Ansigtet. J heftig Sindstemning forfalder han sædvanlig til, hvad man i Parlamentsproget kalder Expectoration. Han lever aldeles for sin Gienstand, og man seer tydeligt, at det ikke er ham om at gjøre at spille Taler. Han bruger aldrig uden de høist fornødne Ord, og forsmaaer enhver rhetorisk Udpyntning. Hans Taler ere fulde af Følelse, og seer man dennes Heftighed ved en Opposition mod en eller anden Forholdsregel, saa undter man sig kun over, at hans ikke for Gienstandens Skyld sætter Splid i Huset. Men Husets Torier vare utaknemmelige, ifald det ikke vilde indrømme, at det var Hertugen af Wellington, som ved den strenge og ægte militaire Disciplin, hvormed han holdt deres ubændige Jver i Tømme, i saa lang Tid holdt dem ved Stadsroret. Der var en Tid, da man ikke ustraffet turde nægte ham Lydighed. Endnu i Begyndelsen af næstforriget Session blev Lord Londonderry, i fuld Forsamling, haardt irettesat af ham, fordi han, uden Feldt herrens Tilladelse, havde vovet at indlade sig i en Skærmyssel. Men nu synes de torystiske Bruushoveder at være kjede af deres gamle Anførers viselige Temporiseren, og, ifald han ikke med det snareste fører dem tilbage til deres Pligt, saa kunde det let være muligt, at de mod hans Villie leverede etSlag. Skulde han af sine Tropper lade sig henrive til at vove et Slag. Skulde han af sine Troppers lade sig henrive til denne Kamp, saa turde det været et stort Spørgsmaal, om han vilde gjenfinde sin gamle Waterloo=Lykke. Vet berygtede Gretungreen. Gretnahall, et meget anstændigt Gjæstgiveri, ligger tæt ved Gretnagreen, hvilket sidste, som bekjendt, er en lille landlig Flekke, 9 (engelske) Miil fra Carlisle. J hiint Huus sluttedes i de sidste Aar de moderne Ægteskaber i de høiere Classer, og derhen viser man uden videre alle Reisende. Ogsaa betegner, et malet Skildt de Elskende og Reisende Veien til Green", ad en bred, lige Kjørevei, der fører til Husets Dør. Dette nye Huus har betydelige Fortrin fremfor det gamle, det er et behageligt Opholdsted, medens det gamle mere lignede Ølhusene, som man seer dem i de engelske Søstæder med Overskrifterne, De lystige Matroser, eller De tre Tolpere". Den Geistlige er ikke alene geistlig, men ogsaa Vært, og forener begge Qvaliteter i een Person. Han er stedse ved Haanden og færdig til at forrette sine Pligter. Han er en rank, blond Mand, med et vakkert Udhvortes, omtrent 40 Aar, og af et indtagende Væsen. Hans Opførsel er blid og ærbødig, og han seer udtil at kunne indgyde en frygtsom Brud Mod. - Han er sædvanlig klædt som en anstændig Lægmand eller Pagter, bærer en landlig Dragt, det vil sige, len reenlig, velvedligeholdt, lysfarvet Manchesterkjole, og vide Jagtbeenklæder. Hans Søn er hans Vikarius. Enhver Vielse bliver regelmæssigt indført i en dertil bestemt Bog, Log efter nogle Maaneder i et formeligt Register, men kun dette sidste bliver foreviist nysgierrige Fremmede. Huset er behageligt, men lidet; Værelserne reenlige, dog snarere hyggelige end rummelige. Alt, hvad Elskende kunne forlange, findes her, nemlig en lille Have, der med sine Blomslerqvarterer danner et, Calypso værdigt, eensomt Opholdsted, og Løv hytterne, alle uigjennemtrængelige for det skarpeste Øie, ere saadanne, at selv den betænkelige Rosamunda, om hun fandt en passende Elsker, der ledsagede hende, ei vilde kunne beklage sig derover. Efter nyere Beretninger skal den forrige Beboer af Gretnagreen for nylig være død og Vielsesforretningen være gaaet over paa Sønnen). - J den senere Tid er Gretnagreen især bleven berømt ved en prind selig Felopement, (Udflugt). "Morning Herald fortæller: "For nogen Tid siden blev Grev d'Or say spurgt i Travellers=Klubben, om han troede, at man vilde betragte Ægteskabet mellem Prindsen af Capaa og Miss Smith for bindende? Naturligviis, svarede han, fire Negationer maae vel endelig bekræfte. J de diplomatiske Kredse kalder man dette Ægteskab en Qvadrupelalliance. Storværk i Petersborg.