Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-05-03
(En Skildring af Schweitzes store Historieskriver Johan v. Müller.)J Norden for Jtalien staae Alperne fra Piemont til Jstrien, i Form af en stor Halvmaane; en himmelhøi hvid Muur med ubestigelige Tindinger, 2500 Favne over Middelhavets Flade. Kun enkelte Mennesker have besteget det hvide Bierg (Mont blanc.) Faa eller Jngen have besteget Schreckhorn eller Finsteraarhorn, begge i Landet Overhasli i Kanton Bern, hvoraf dette er omtrent 100 Favne høiere end hiint. Man seer deres pyramidalske Spidser bedækkede med uforgiængeligt Jis, og omgivne af Kløfter, hvis ubekiendte Afgrunde ere bedækkede af en graae og skuffende Snee. De glimre med en uforlignelig Majestæt høit over Skyerne, og kunne øines langt bort i de beboede Lande. Den Jismasse som betynger dem, trodser Solens Straaler; disse formaae ikke at smelte den; men allene at forgylde den. Jisen omgiver disse Biergtoppe, med et Harnisk imod Luftens Paavirkning, som i Aartusinders Forløb har forvandlet Boghos og Urals skaldede Biergtoppe til Ruiner. Allene Gemmebierget staaer midt i en lang Række af Gletscher med forvittrede Biergtoppe fordi de ere nogne. Om endog Jorden endnu brænder indvendig i hemmelige Huler, hvorhen ingen Forskers Øine kan naae, saa ligge dog disse Gletscher (Jismasser) for høit til at den underjordiske Jld kan naae dem. J Alperne er ikke fundet noget sikkert Spor til et ildsprudende Bierg(desuagtet kan dog Jordskielvet ryste disse Kiæmper.) Vandet smelter i Jorden under dem (et mærkeligt Phoenomen. Solen optoer ikke Alpernes Sneedække, men neden for smelter det) og flyder ned i Dalene, hvor det fryser, og i Tidsmaal, som overstige hvert Menneskes Levealder, dannes uhyre Masser i store Strækninger, som opdynge sig og tilfryse, (saaledes antager man at de uhyre Jishave, som danne sig imellem Alperne, og som man kalder Gletscher, fremkomme.) Uophørlig arbeider i Dybdet Naturens velgiørende Varme; af disse mørke Jiskammere udgyde sig Floderne, udhules Dalene, fyldes Søerne og vederqvæges Markerne. Dog hvilken menneskelig Aand gjennemtrænger det uudgrundelige Dyb, hvori Alpernes Rødder i et evigt Mørke eller ved Skinnet af Urtidens Flammer, (af Jordens indvortes Jld) møde dem fra den modsatte Halvkugle; eller hvor ældgamle Huler true dem og os med Undergang. Den nordlige Side af Alperne nedstiger i mange bag ved hinanden liggende Biergrækker. Over alle disse Bierge har Vandet engang bruset 1500 Favne over Helvetiens Stæder, 1800 over Havets nærværende Overflade. Store og hemmelige Kræfter maae have virket under Jordens Skal, sprengt den, og Vandet maae med al sin Vælde have styrtet sig ned i det gamle Mørke. Det menneskelige Kiøn er fra i Gaar, og aabner endnu neppe sine Øine for Naturens Betragning (ja). Endelig beskinnede Solen disse Bierges Fod (da Havet var afløbet.) Utallige Høie af Sand og Dynd vare fulde af Søeplanter, Musklingskaller, Fiske, og forraadnede Træestammer; de udgraves hyppigt i Alpedalene og findes forsteenede under Skovenes Rødder. J Sønden og Norden var et bundløst Morads. Herpaa fremkom Træer af et uhyre Omfang i det øde Land, (saaledes som de gamle Skrifter skildre dem) og mørke Skove opvoxede. Over de vilde Floder, de mangfoldige dyndopfyldte Søer, udbredte sig kolde og skadelige Taager. Planternes Safter vare usunde. Kryddyrenes Mængde og Størrelse var uhyre. Naar Lammegribbenes Skrig i Klipperevnerne, Uroxernes Brølen, og de store Biørnes Brummen undtages, saa herskede i Alpelandets nordlige Egne en sørgelig Stilhed i flere Aarhundrede. Uroxerne fandtes endnu i Alperne i det tolvte Aarhundrede, og det er ikke længe siden at Biørnene ere forsvundne. (Saavidt Johan Müller. Saaledes saae det ud i hiint berømte Bierg land i Oldtiden, nu voxer det nærerigste Græs paa Biergenes lavere Flader, og Kreaturernes Flokke bedække Alpernes lavere Egne, imedens Dalene ere beboede af et flittig, dannet, ærligt og høimodigt Folkeslag. Naturen har tabt sin Raahed i dette beundringsværdige Land, men den har beholdet sin Majestæt og sin Skiønhed; betragtede fra to modsatte Sider, opvække Alperne de Dødeliges Beundring, men paa en forskiellig Maade. Betragter man Alperne fra Norden og Vesten, i Morgen eller i Aftenlyset, saa hører Synet af dem til de overordentligste og pragtfuldeste Syner i Naturen. Fra Kuppelen i Kathedralkirken i Mailand, siger Ebel, fremstille Alperne sig for Øiet fra den spidse Pyramide af Monte Viso og til Berning i Graubunten i en Udstrækning af to til tre Længdegrader, og betragter man dem fra Weitzenstien i Jurabiergene halvanden Miil fra Solothurn, saa kan man see Alperne fra Dauphine af og til det norlige Tyrol, i en Udstrækning af 65 til 70 Mile. Det er vanskeligt at afgiøre fra hvilken Side betragtet, Alperne giøre det største Jndtryk. Fra den sydlige Side strække Overitaliens Sletter sig næsten lige hen til Foden af disse Bierge, som hæve sig steile og tæt sammenpakkede bag ved hinanden, og synes at forene sig til uhyre Masser. Fra den nordlige Side derimod seer man Høie bag Høie, Bierge ved Bierge, som hæve sig stedse høiere i Veiret indtil de naae hen til Høi alperne; hvis utallige Høie og Tindinger i alleSlags Figurer med deres lange og glindsende Snee- og Gletschertoppe vise sig tydeligt for Øiet, opstillede ved Siden og bag ved hinanden. Det Jndtryk som de frembringe paa Sandserne og Jndbildningskraften er ubeskriveligt, hvad enten man seer Alperne straale i den brændende Purpur-Glands, ved Solens Opgang eller Nedgang, og Øiet fortrylles af det fine ætheriske Farveskiær som omgiver dem; eller man seer dem efter Solens Nedgang som en Verden af ophøiede blege Aander, hvilke tause og stille nedskue paa os. Synet af Alperne er fra den sydlige Side mere frygteligt, fra den nordlige Side meere pragtfuldt og majestætisk, her fortryller og henrykker det os, hisset indjager det os en Gysen. Det er Herren som giør Biergene faste med sin Kraft, som er omgjortdet med Magt. (65 Psalme V. 7.)