Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-01-15
Jndenlandske Efterretninger. Prof. J. C. W. Wendt, Ridder, har udgivet et høist læseværdigt Skrift: Bidrag til Historien af den veneriske Sygdoms Begyndelse og Fremgang i Danmark, indtil Midten af det 18de Aarhundrede, Jndledning til en Forelæsning. 40 S. 8vo, med 2 Afbildninger i Steentryk Efterat den veneriske Sygdom henimod Enden af det 15de Aarhundrede havde vist sig i adskillige europæiske Lande, kom den ogsaa snart til Danmark. Den udbredte sig saa meget hurtigere, som de offentlige Fruentimmer ikke stode under noget egentligt medicinsk Politie. Først 1496 bestemte Kong Hans en egen Dragt for dem, nemlig en halv rød og halv sort Hue, et ringe Sort Klæde, og Lærred, der ikke maatte koste over en Skilling Alen. Christian II. fastsatte, at de skulde boe paa en vis Plads i hver Kjøbstæd. Men dog vilde han, at de skulde kunne bære gode Klæder og Andet, eftersom de formaae, kun ikke Kaaber paa det man kunde kiende dem fra andre Danne qvinder og ærlige Folk. Derimod skulde dem, der gjorde dem nogen Overlast med Slag eller Saar have forbrudt deres Hals, og den, som drak sine Penge, Klæder a. bort i deres Huus, ikke kunne søge dem for Retten. Carmeliter-Munken Poul Elie nævner 1527 Franzoser eller Pokker som et stort Onde, og giver den første Jdee til et Hospital for Kjøbenhavn, da alle Spedalske og smitsomme Syge skulde være uden for Byen og indlægges i Pesthuse. Palladius beretter, at i den første Femtedeel af det 16de Aarhundrede de franske Pokker grasserede i den Grad i Danmark, at man maatte ødelægge alle Badstuer, især i Ribe. Ch. Pedersen, Kannik i Lund, kjendte allerede tilMercurialfrictioner og giver Anvisning til at lave en Unguentum mercuriale; men mærkeligt nok er det, at Batskjærere og Qvaksalvere maatte her bryde Jsen for de virkelige Læger, da disse sidste frygtede for at anvende Qvægsølv. Christian den 3die befalede 1646, at løsagtige Qvinder, som vare veneriske, ikke skulde modtages i noget Hospital, og troede derved, sært nok, at vænne Folk fra løsagtigt Levnet, dog anbefaledes det Lægerne i Kjøbstæderne at gjøre deres Bedste for saadanne Syge. H. Smid beskriver i sin 1657 trykte Lægebog Smitten temmelig nøiagtig, og giver omtrent samme Raad som Pedersen. Efter hvad han anfører var den temmelig almindelig den Gang. J Frederik den 2dens Ordinants (1688) nævnes den som Jkke Grund til Skilsmisser. J Slutningen af det syttende Aarhundrede var det Mode, at fordrive Smitten ved Svedecuur. Man havde blandt andet hertil egne Svedestole eller Svede casser, hvor man overlod den Syge som oftest til hans egen Skjebne. Qvaksalvere forsøgte at indgrave disse Ulykkelige indtil Halsen i varm Heste møg, lode dem umaadeligen svede og dertil drikke et vist Decoct. Man satte Patienten paa en Stoel, hængte et Laagen omkring ham, og antændte i et Kar Viingeist eller Brændeviin under ham, tildækkede ham derpaa i en varm Seng, og lod ham der drikke det varme Decoctum. Man lagde ham ogsaa i en Seng under Bedækning af Tepper og Lagner, som vare udbredte over Tøndebaand, og lod ved Rør under denne hule Bedækning indlede varme Dampe af Vand eller Brændeviin, eller man lagde den Syge i Sengen, omgav ham med varme Teglstene eller varme Sandsække, indtil han kom i en stærk Sveed. Ved denne Methode maatte da endeligen Simon Paulli Forskrift: "at de maa suede at de saa got som maa bryste eller smelte og faa Skam og Pocker, bogstaveligen opfyldes. J Kjøbenhavn maatte altid den yngste Mester i Barbeeramtet være Pestmester og besøge de smittede Syge. Jndtil Slutningen af det 17de Aarhundrede vare ikke allene Badskjærerne, men ogsaa andre egentlige Qvaksalvere i Ry for deres Curer i denne Sygdom. Blandt de sidste var Skarpretteren i Kjøbenhavn, A. Liebesknecht, den berømteste og meest søgte. Hr. Forf. er i Besiddelse af en af denne Mand 1695 skreven Cureerbog. J det 18de Aarhundrede var Sygdommen i Aftagen. Vel synes det af den anførte Fortegnelse over de i Hovedstadens Hospitaler behandlede Veneriske, at være betydeligen tiltaget, men Forøgelsen maa søges deri, at mange flere Patienter, især af det andet Kjøn, ved det forbedrede Sundhedspolitie nu tilholdes under Straf at melde saasnart de føle sig smittede, at de offentlige Visitationer skee hyppigere, og at de Smittedes Optagelse i Hospitalerne paa ingen Maade hindres. - Efter Anmelderens Skjønnende synes det vanskeligt at bestemme Smittens Tiltagelse eller Aftagelse efter Tallet af de i de offentlige Hospitaler behandlede Syge, da nok et lige saa stort, om ikke større, Antal behandles uden for samme. Men sandsynligt er det, at ved en fornuftigere Behandling, ved mere udbredt Kundskab om Sygdommens farlige Følger, naar den forsømmes, den efterhaanden maa aftage, i det mindste sjeldnere vise sig i sine yderste Grader.