JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Almuevennen, 1842-07-06
Da Undertegnede har forberedet flere unge Mennesker, deels til at komme ind paa Seminariet som Elever, og deels til som Privatister at underkaste sig Demissions-Exammen; saa tilbyder jeg for billig Betaling at modtage Elever til Underviisning, der have bestemt sig til Skolelærerstanden. Kongens Lyngbye d. 2den Juli 1842. Schjoldager, Skolelærer og Organist. Jndløbne Feil.
Almuevennen, 1842-07-06
J Nr. 25, 2den Spalte Linn, 56 franeden, staaer: gja ogsaa den engelske Regjering fik Understøttelse, saa at den ene Coloni nedlagdes og bebygtes efter den anden, dette skal være: "ja ogsaa fra den engelske Regjering fik de Understøttelse, saa at den ene Coloni anlagdes og be bygtes efter den anden
Almuevennen, 1842-07-06
J Nr. 26, 4de Spalte, Lin. 18 franeden, staaer "for det første har baade Selveierbønder omtrent, skal være: for det første har baade Selveierbønder og Fæstebønder omtrent Af dette Blad udgaaer et Nummer om Ugen, som betales med 24 s. hvert Qvartal. Ligeledes udgaaer i Forbindelse hermed: "Kjøbenhavns Amts Landcommunal-Tidende, der leveres Amtets Landbeboere uden nogen forhøiet Betaling, hvorimod de af Bladets øvrige Abonnentere, som ogsaa ønske at erholde denne Tidende, betaler samme med 1 qvartaliter. Man tegner sig for Bladet, hos samtlige Boghandlere i Provindserne, og i Kjøbenhavn hos Redacteuren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal over Gaarden, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes.
Almuevennen, 1842-07-13
Nr. 28.
Almuevennen, 1842-07-13
Almuevennen eller Belysning at Fortid og Uutid for den danse Almue, udgivet af R. Sørensen og J. A. Hansen. Onsdagen den 13de Juli. Ansvarhavende Redacteur. J. A. Hansen, forhen Borger i Fredericia. Trykt hos J. C. F. Græbe. Kan der gives Religions=Frihed i Danmark, Da den lutherske Reformation var fuldført, og de Riger der antoge den ved samme rensede apostoliske Christendom, havde hævet den til Statsreligion, da knyt tedes Opholdet og Borgerretten i Landet til Antagelsen af denne Troe og Lærre, saaledes, at den som ikke vilde være et Medlem af Statskirken, ei heller kunne forblive i Landet. Heraf var det nu en nødvendig Følge, at alle de som slet ingen Troe havde, bleve til Hyklere, som for verdslig Hensyns Skyld maatte give sig Udseende af lutherske Christne, skjøndt de i Hjertet vare Hedninger; dette er vel en stor Ulempe, men en anden og større er dog den, at oprigtige og gud frygtige Mennesker som ikke kan deele Troe med Statskirken, men som i een eller flere af dens vigtigste Lærdomme ere af en anden Troe, end den de udvortes ere tvungne til at skulle bekjende, de maae føle sig haardt besværrede ved saadan Tvang, og naar de ærlig vil bekjende og følge deres inderste Overbeviisning, da udsætte sig for borgerlig Forfølgelse. Hvor ønskeligt at dette Tvangsvæsen aldrig var indført. Havde Kongerne og Fyrsterne der gjorde Luthers Lære til Statsreligion, derhos overladt Undersaatterne at bekjende sig til hvilket Troessamfund de vilde, da kunde hver især været sande og ærlige Lemmer i si Samfund, og Alle desuagtet været gode Borgere i Landet, og gavne det og virke til dets Vedste hver sin Stilling, medens Regjeringerne havde havt den beroligende Bevidsthed at ved deres verdslige Arm var Jngen tvunget til at bekjende en vis Troe, og at de der bekjendte sig til den, følgelig gjorde det frivillig, og derfor maatte ansees for ærlige Lutheranere.
Almuevennen, 1842-07-13
J Slutningen af forrige Aarhundrede saaes det tydeligst hvad Godt der udvirkes ved en aftvungen udvortes Bekjendelse, thi hartad Alle spottede og belo Statskirkens Troe, og det holdtes for den største Skam at bekjende den. Christendommen fornægtedes, al Tronedbrødes og Fornuften skulde ene herske, men denne Gudindes Regimente bestod kun i at rive ned; Frihed hertil var al den Frihed der da behøvedes, og denne Frihed var man i uindskrænket Besiddelse af, da der paa den Tid, indtil 1799, var en aldeles ubunden Trykkefrihed. Af denne Grund maa det vel forklares at der dengang ikke arbeidedes for Religionsfrihed, thi da der Jntet opbyggedes i det Nedrevnes Sted, var Trangen dertil ikke følelig. Derimod var her i Landet for nogle Aar tilbage megen Tale om Udtrædelse af Statskirken, men det var af dem, som vare fuldkommen troesenige med samme, der kun forlangte Frihed til Udtrædelse, fordi Staten taalte Præster og Lærere i deres Embeder, som ikke forkyndte men tvertimod bestred dens Troe. De der havde Statskirkens Troe kunde ofte komme i det Tilfælde, at have en Sognepræst der modsagde den, istedetfor at opbygge dem i den, og der saaes da ingen anden Udvei, end at skille sig fra en Kirke, hvor de ikke kunde faae Sacramenterne forvaltede eller Ordet forkyndt overeensstemmende med deres og Statskirkens fælleds Troe. For dem der saaledes tænkte paa en Udtrædelse af Statskirken, viste sig imidlertid en mildere Maade, hvorpaa de meente at opnaae den nødvendigste Samvittigheds Frihed, naar det nemlig tillodes dem ved Daab, Altergang og Confirmation at holde sig til hvilken af Statskirkens Præster de ønskede, og i Haabet om, at denne retfærdige og billige Fordring vil blive dem tilstaaet, have de hidindtil opsat den meere indgribende Maade at vinde Frihed paa ved Udtrædelse.
Almuevennen, 1842-07-13
Nu have derimod Baptisterne her i Landet offentlig adskilt sig, og ere udtraadte af Statskirken, hvis Lære om og Udførelse af Sacramenterne de forkaste. Regjeringen maa derfor nu indlade sig paa en factisk Afgjørelse af Spørgsmaalet, hvorvidt Staten kan og bør give Religions-Frihed. Da det er kommet hertil, at dette saa yderst vigtige Spørgsmaals Afgjørelse for vor Tid er forhaanden, saa vilde det være en utilgivelig Ligegyldighed om det ikke blev offentlig betragtet og belyst fra alle Sider, og, blandt de Spørgsmaal der ved denne Leilighed kunne behøve en nærmere Omtale, er ogsaa det der staaer til Overskriffor denne Artikel: "Kan der gives ReligionsFrihed i Danmark, thi, skjøndt man har ondt ved at troe, at der herom kan være to Meninger, saa har det dog viist sig, at der virkelig gives dannede og forstandige Mænd, der paastaae, at der ikke kan gives Religions=Frihed heri Landet. Hvorvidt man i saa Henseende endnu i vor Tid kan gaae, har den samlede langelandske Geistlighed, 13 ordinerede, videnskabeligt dannede Mænd, viist os, idet de kalder det "at reise sig mod Rigets Grundlov, dersom de nedlagde "for vor Konges Fødder en Bøn om Religionsfrihed for Baptisterne, Vi ville da lidt nærmere undersøge hvorledes dette Spørgsmaal rettelig maa besvares.
Almuevennen, 1842-07-13
J Jndledningen til den danske Grundlov eller Souveraine Konge=Lov, hedder det at den skal holdes og agtes af Vores Arvinger deres Efterkommere og Descendenter, saavel som og af meenige Vore Kongerigers og Landes Jndbyggere, fra den Høyeste til den Laveste, ingen undtagen, for een fuldkommen uryggelig og uimodsigelig Forordning og Lov til ævig Tid. Dens § lyder saaledes: "Den bedste Begyndelse til alting, er at begynde med Gud. Det første derfore som Vi for alle Ting ville udi denne Konge=Lov alvorligen have befalet, er: at Vores Efkommere, Børn og Børnebørn i Tusinde Leed, paa Færne og Mørne, Enevolds Arve-Konger over Danmark og Norge, ære, tjene, og dyrke den eene rette og sande Gud paa den Maade og Manneer, som han sig i sit hellige og sande Ord aabenbaret haver, og Vores Christelige Tro og Bekjendelse klarligen derom formelder, efter den Form og Maade som den reen og uforfalsket er bleven foresatt og fremstillet udi den Augsburgiske Confession, Aar Et Tusind Fem Hundrede og Tredive, og ved samme reene og uforfalskede Christelige Tro holde Landsens Jndbyggere, og den vældeligen haandthæve og beskjermme i disse Lande og Riger mod alle Kjettere, Sværmere og Gudsbespottere."
Almuevennen, 1842-07-13
Tvende Mænd af hver af benævnte Byer udvælges af alle Foreningens Medlemmer til at bestemme de indkomne Gavers Anvendelse, og at paasee, at de virkelig Trængende erholde Gaver eller Laan af Kassen, og at Jngen, der maatte findes uværdige eller utrængende dertil, faae Deel i den omhandlede Hjælp. Den Gave eller det Laan, som skal være tilladt at udbetales til een trængende Familie, maa aarlig til samme ikke overstige 5 Rbdl.,men vel forholdsmæssig mindre. For destobedre at kunne oversee Regnskabet, ligesom ogsaa for at det hele District kan faae Kundskab om Gavernes Anvendelse, bør Regnskabet fremlægges 2 Gange om Aaret, første Gang ved Paasketid, og anden Gang ved Mikkelsdagstid. Heraf sees altsaa ret godt Exempel paa saadan christelig frivillig Deeltagelse til trængende Naboers Understøttelse, som tilforn her i dette Blad er foreslaae og opmuntret til, og der tvivles ikke paa, at Forslaget om Beholdning af Korn til et let og hjælpsomt Udsalg for Trængende, jo falder i god Jord til skjøn Frugt hos saa velvillige og enige Beboere som f. E. i benævnte District, hvor ogsaa Beboernes Lyst til deres confirmerede Ungdoms Fremgang i nyttig Kundskab og Flid er saa virksom, at da deres velvillige og ivrig Skolelærer, Hr. Hammer, sidste Vinter havde begyndt og fortsat Aftenskole-Underviisning, som stadig besøgtes, saa blev hans Fliid og Opofrelse paaskjønnet ved et godt frivilligt Offer fra hver af de Ung til deres Lærer den sidste Aften de nød hans Underviisning. "Dagen" og "Almuevennen.
Almuevennen, 1842-07-20
Nr. 29. Almuevennen eller Belysning at Fortid og Uutid for den danske Almue, udgivet af N. Sørensen og J. A. Hansen. Onsdagen den 20de Juli. Ansvarhavende Redacteur. J. A. Hansen, forhen Borger i Fredericia. Trykt hos J. C. F. Græbe. Kan der gives Religions=Frihed i Danmark, (Fortsat.) 2. Wi skulle nu see hvorledes de danske Konger have betragtet dette Kongelovens Bud, og hvortil de have anseet sig forpligtede, ifølge samme, og til den Ende paapege enkelte Bestemmelser som tilfulde godtgjør hvad vi dermed vil vise. Det Første vi altsaa her skal anføre, er det, at Frederik den Tredie, den samme Konge fra hvem Grundloven udgik, sikkerlig ikke vilde handle imod den, eller overtræde dens Bud, thi hvor kunde han vente at den skulde blive uryggelig til evig Tid, naar han ei engang selv holdt den uryggelig, men han gav dog Jøderne Frihed til at opholde sig her i Landet, og hverken han eller hans Efterkommere have fundet sig forpligtede til at holde dem til den Augsborgske Confessions Lære, medens de Tid efter anden have givet dem lige Menneske- og Borgerrettigheder med Landets øvrige Jndbyggere. Det er ligeledes bekjendt at Reformerte og Catholiker ere bosatte her, og have deres egen Gudstjeneste, uden at disse blive paanødte den Augsborgske Confession. J danske Lov er bestemt Landforviisning for Henfalden til den catholske Religion, men ikke for andet Affald fra Statskirken, hvilket viser at Christian den Femte ikke ansaae sig forpligtet til at bortvise alle dem der er havde den rene og uforfalskede christelige Troe."
Almuevennen, 1842-07-20
Vi have modtaget Underretning om, at endeel Sogneforstandere i den sydvestlige Deel af Sielland have afholdt et Møde i Fugleberg, hvor de bleve enige om at indgive til Stænderne et Andragende, for hvilket de efterstaaende Betragtninger skulde lægges til Grund. De Mænd der skulle underskrive dette ere: Fra Karebek Sogn Larshansen, Christen Hansen; fra Holsteinborg Sogn J. Johansen, O. Nielsen; fra Fodbye Sogn Pouel Larsen, Hans Jensen; fra Gunderslev Sogn Niels Pedersen, Peder Pedersen; fra Hove Sogn C. Pedersen, Rasmus Larsen; fra Bierre Sogn J. Jespersen, H. Sørensen; fra Vensløv Sogn Hans Jensen, Jens Hansen; fra Qvislemark Sogn Christen Hansen; fra Tingjællinge Sogn Feldthuussen, Christen Larsen; Fra Herlufsholm Sogn Hans Olsen, Jørgen Jensen. Til de høie Stænder for Kongeriget Danmark, ere indkomne flere Andragender, angaaende Livsfæstes Overdragelse til Selveiendom eller Arvefæste, men som alle ere afslaaede. Jkke desmindre fordriste vi Undertegnede os til, ogsaa at tiltræde den saa almindelige Mening, at alt Jordegods i Danmark maae og bør overdrages til Selveiendom, eller Arvefæste. De Grunde hvorfor vi betragte Dette nødvendigt for vor Føde- og Fædreland, ere disse.
Almuevennen, 1842-07-20
Kammerraad Drewsen sætter i sit Skrift "Land oeconomisk Betragtning" ogsaa Bonden i Paralel med Trækstuden. Det sees heraf hvor umuligt det er at Fæstebonden nogensinde kan samle en Capital til at kjøbe en Gaard for uden Credit, men hvad Vederhæftigheden angaaer, da formener vi at 1ste Prioritet i Gaarden og Stervboet er Herremanden Borgen nok for hvad der kan udbringes af en Bondegaard. Endnu den sørgeligste bemærkning har vi ikke berørt for Fæstebonden, det er en Erfaringssandhed at naar vi ikke længere selv kan arbeide personlig med, ved Gaardens Drift, til de saameget forhøiede Afgifter, da kan vi ikke bestaae, altsaa vi maae afstaae vor i Fæste havende Gaard; men her er ingen anden Vei end "Naadeveien, hvortil den afkræftede Vonde kan slaae sin Lid; thi – Herremændene som eier Godserne vil i Almindelighed ikke tillade at Aftægt, eller Undertaxt, bliver tilsvaret af den afstaaede Gaard, men kun af den Mand som indgaaer Contracten, altsaa kan Fattigvæsenets Forsørgelse blive anvendt paa den driftig ste og dygtigste Bonde i sin Alderdom. Vi indsee vel, at Herremanden ligesaa godt i Krigens urolige Tider som i Freden har Ret til det saameget forstørrede Landgilde og Tiende, ligesom vi og saa indsee: at naar det formedelst Veirligets Ustadighed ikke er Landmanden muligt at faae Sæden sundt og godt høstet, har Herremanden derfor ligefuldt Ret til at fordre sunde og gode Vahrer; da det let indsees, at Herremanden ikke er tjent med halv fordærvet Sæd at oplægge paa sit Loft for der i større Qvantitet at blive heelt bedærvet, ligesom det ogsaa indsees, at Herskabet heller ikke er tjent med at lade det henstaae til det følgende Aar, da han herved let udsættes for Tab paa en eller anden Maade. Men er vores Afgift ansat til Penge isteden for Sæd in natura, da kan vi betale samme ved Salget af Qvægtillæg, Flæsk, Smør, Ost, Uldo. s. v., og da kan vi selv i Krigens urolige Dage see os istand til at udrede vore Afgifter, og saaledes blive Staten, en Støtte, hvilket er umuligt, naar vi skal udrede en Mængde Sæd in natura, da vi i Krigens Tid ikke kan drive vores Jord som det sig bør, Paa Grund af Ovenanførte forvente vi at de høie Stænder ville indgaae med en allerunderdanigst Petition til Hans Majestæt vor allernaadigste Konge, at alt Jordegods i Danmark maae overgaae til Selveiendom, og at han i sin Viisdom maatte foranstalte en Landbo-Commission organiseret, for at bestemme hvilken Værdie hver enkelt Bondegaard bør ansættes til, hvor ikke mindelig Forening kan træffes, samt hvor stor den Kapital skal være som der i Gaarden skal forblive indestaaende uopsagt; ligesom det ogsaa var ønskeligt, at Stænderne ville andrage for Hans Majestæt om: at ikke to eller flere Gaarde blive sammenlagte til Een, hvorved Erhvervskilden svækkes for Landalmuen, samt at de Udparcelleringer som tidligere have fundet Sted herefter maae vorde hævede hvad Bøndergaarde angaaer, da man af Erfaring maa erkjende, at Fattigvæsenet herved meget bebyrdes.
Almuevennen, 1842-07-20
Hvad her er anført om Bøndergaarde, er ligeledes meent om Huse med Jord. Vi haabe Tilgivelse for, om muligen et eller andet Anstødeligt kunne være fremført i vort Andragende, da samme er affattet af en udannet Bonde af voregen Midte. Men overbeviist om, at Stænderne ikke see paa en prydet og forfinet Stiil, men alene paa hvad der tjener til Landets sande Bedste og Fremhjælpning, ville vi frembære vort underdanige Andragende. Med Hensyn til Underskrivterne, da maa det bemærkes: at ikke fleer end 2de Mænd af hvert Sogn, i vor Egn, ere anmodede om at attestere, da vi ogsaa i denne Henseende have antaget, at Stænderne ikke saa nøie see paa en Mængde Underskrivter som paa Andragendets Værd. Af dette Blad udgaaer eet Nummer om Ugen, som betales med 24 sk. hvert Qvartal. Ligeledes udgaaer i Forbindelse hermed: "Kjøbenhavns Amts Landcommunal-Tidende, der leveres Amtets Landbeboere uden nogen forhøiet Betaling, hvorimod de af Bladets øvrige Abonnentere, som ogsaa ønske at erholde denne Tidende, betaler samme med qvartaliter. Man tegner sig for Bladet, hos samtlige Boghandlere i Provindserne, og i Kjøbenhavn hos Redacteuren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal over Gaarden, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes.
Almuevennen, 1842-07-27
Nr. 30. Almuevennen. eller Belysning at Fortid og Uutid for den danne Almue, udgivet af M. Sørensen og J. A. Hansen. Onsdagen den 27de Juli. Ansvarhavende Redacteur. J. A. Hansen, forhen Borger i Fredericia. Trykt hos J. C. F. Græbe. De to første Dage i Roeskilde Stændersal.
Almuevennen, 1842-07-27
Endskjøndt vi i Regelen ikke optage nogen indsendt Artikel der allerede har været optaget i et andet Blad, saa have vi dog ikke troet at burde nægte Forfatteren af følgende Skrivelse, at optage den heri Bladet fordi den findes optaget i Nr. 78 af den Frisindede, thi vi ere enige med hiint Blads Redaction om det Ønskelige i, at den Sag hvorom Skrivelsen handler, kom under offentlig Omtale, saa at de forskjellige Meninger kunde faae Leilighed til at udtale sig.
Almuevennen, 1842-07-27
Om Sogneforstanderskabet i Gladsare.
Almuevennen, 1842-07-27
(Af Kjøbenhavnsposten.)¬ De nye oprettede Sogneforstanderskaber udmærke sig forskjellige Steder paa forskjellige Maader, skjøndt vel overalt til Communernes Fordeel. Nogle begynde med at holde Forsamlinger for aabne Dørre, der vis burde efterlignes overalt; Andre tilsige at møde i Forsamlingerne, men de Tilsagte maa staae udenfor; Nogle tale til Skolelærernes Fordeel, Andre beklippe dem, naar dertil gives Leilighed. Et Sogneforstanderskab har endnu, saavidt Jnds. vitterligt, ikke publiceret Noget; derfor anføres her nogle mig bekjendte Foretagender af samme. Gladsaxe Sogneforstanderskab – Formanden Hr. Proprietair Eylardi til Mørkhøigaard – begyndte med at beklippe Skolelærerne ved at bestemme følgende: Skolelærerne skulle i Fremtiden have de ifølge Skoleanordningen af 29de Juli 1814 § 51. bestemte 6 Favne Brænde – altsaa ingen Tørv – hvilket dog Herløv Sogns Forstandere satte sig imod, men Glad saxe antog. Dette skal hidrøre fra f. A., da Hr. Eylardi betalte sit Contingent til Skolelærerne med Penge, og troede, at have kunne levere Brændet noget billigere. Nu er det vist, at man ei kan undvære Tørv, og ligesaa vist er det, at flere, f. Ex. af Bagsværd, vilde levere Tørv og ikke har villet betale de affordrede Penge til Brænde, men det er dem betydet, at de blive udpantede derfor, hvilket er usandsynligt ifølge nævnte Paragraph der siger: "Valget af Brænde og Tørv tilkommer Aderne". – Endnu eet Foretagende.
Almuevennen, 1842-07-27
Naar Skolelærerne forhen skulde give Møde i Commissionerne, er saadant skeet efter mundtlig Bekjendtgjørelse; men til at møde den 1ste Juli Kl. 5, Eftermiddag bleve alle 5 Skolelærere i begge Sognene tilsagte af Formanden og, paa Tilsigelsen maatte attesteres: lovlig bekjendtgjort. Denne Tilsigelse spaaede ikke noget Behageligt, men vel noget Vigtigt. Den vakte vistnok forskjellige Følelser hos de 5, Skolelærere. Den lovbestemte Tid kom – Forstanderskabet var mødt Kl. 4, Provsten var syg og altsaa ikke tilstede – de Tilsagte vare saa dristige at gaae ind, men bleve anmodede af Formanden at gaae ud igjen og opholde sig til de bleve kaldte; det regnede og de kunde ikke gaae ud, i Forgemakket var ikke en Stok og saaledes stode de der til det behagede Formanden at kalde dem. Tiden kom, de bleve opstillede ligesom for Skrankerne i en Ret og Formanden tog Ordet omtrent saaledes: "Nogle af Dem tage altfor ofte til Kjøbenhavn, hvorved De forsømme Skolen, vise et den tilbørlige Agtelse naar deres Foresatte komme i Skolen o. s. v." Da han var færdig, bad den ældste Skolelærer om Ordet og svarede omtrent saaledes: "Naar Skolelærerne forsømme deres Pligter, saa er det første Gang, at Præsten giver dem en venskabelig Erindring; gjentages Forsømmelsen, saa meldes det for Commissionen, som da først rettesætter dem; 3die Gang andrages det for Høiere til Mulct. Denne Fremgangsmaade er human. Jeg har aldrig faaet Jrettesættelse af Provsten og altsaa finder jeg dette uhjemlet." Derpaa tog en af de Andre Ordet og blandt andet bad at sige, hvo det sigtede til; thi den Uvished syntes ham upassende og ei i sin Orden m.m." Derpaa stod Formanden Hr. Eylardi op, gik hen og lukkede Døren op, viiste dem den og sagde "Nu ere J færdige!" Denne Affærdigelse foregik meget uventet; thi Vedkommende troede vel snarere, at Hr. Eylardi vilde hente en Forordning eller deslige, end at han vilde bruge en saa peremtorisk Fremgangsmaade, og det maa vistnok forundre Enhver, at Skolelærerne saa lovformelig bleve tilsagte til et saadant Møde for at blive behandlede paa en saa uværdig Maade uden noget Resultat. De gik, men nogle af dem skulle siden have fortrudt det; thi Sagen burde være drøftet lidt mere. Af dette Blad udgaaer eet Nummer om Ugen, som betales med 24 s. hvert Qvartal. Ligeledes udgaaer i Forbindelse hermed: "Kjøbenhavns Amts Landcommunal=Tidende", der leveres Amtets Landbeboere uden nogen forhøiet Betaling hvorimod de af Bladets øvrige Abonnentere, som ogsaa ønske at erholde denne Tidende, betaler samme med 1 qvartaliter. Man tegner sig for Bladet, hos samtlige Boghandlere i Provindserne, og i Kjøbenhavn hos Redacteuren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal over Gaarden, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes.
Almuevennen, 1842-08-03
Nr. 31. Almuevennen eller Belysning at Fortid og Uutid for den danske Almue, udgivet af M. Sørensen og J. A. Hansen.
Almuevennen, 1842-08-03
Naar der spørges om Folket under Religionsfrihed, da er det naturligviis ikke den uvidende og udannede Deel af Landets Jndbyggeres Mening vi ville see at faae Kundskab om, men det er den oplyste og dannede Deels.