Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-17
Man behøver kun at læse Machiavels Florentinske Historie (Historie forentine) og hans Betragtninger over den første Decade af Livius (Discorsi sopra la prima Deca di T. Livio) for at overbevises om, at han var een af de største Frihedsvenner, og kun naar occonomisk Trang forledte ham dertil, nedlod sig til at være Tyranners Talsmand. J Jndledningen til hans Discorei, hvor han udvikler sit Værks Formaal, hedder det: "Naar jeg seer, hvilken Ære man viser Oldtiden, og hvorledes man ofte kjøber Brudstykket af en antil Billedstøtte til en høi Priis, for at have det nær hos sig, hædre dermed sit Huus, og for at kunne lade det efterlignes af dem, der finde en Fornøielse i Konsten; hvorledes disse siden gjøre sig al Flid for at fremstille det i deres Værker, og naar jeg seer paa den anden Side, at de dydigste Værker, Historien fremviser, og som ere blevne frembragte i Kongeriger og Fristater, af Konger, Hærførere, Borgere, Lovgivere og Andre, der vare utrættelige for deres Fædreneland, mere beundres end efterlignes, end ydermere endog i den Grad, at den af Alle fra hver Side flyes, at der af hiin antike Dyd ikke er blevet noget Spor tilbage, saa kan det ikke andet end baade forundre og smerte mig, og det saa meget mere, naar jeg tvertimod seer, at man i de Stridigheder, der blandt Borgerne opstaae, eller i de Sygdomme, Menneskene kunne hjemsøges af, stedse tager sin Tilflugt til de Domme, eller til de Midler, som de Gamle have afsagt eller anordnet. Derfor ere de borgerlige Love endnu Forskrifter, givne af de gamle Retslærde, og som, ordnede i vore Dage, vore Lovkyndige foredrage, og Lægevidenskaben endnu ikke andet end de af de gamle Læger gjorte Erfaringer, hvorpaa de nuværende Læger grunde deres Domme. Men i Republikernes Bestyrelse, i Staternes Opretholdelse, i Kongerigernes Regjering, Troppernes Anførelse og Krigens Bestyrelse, i Skatternes Bedømmelse, i Herredømmets Udvidelse, findes hverken Fyrster eller Fristater, hverken Hærførere eller Borgere, der tye til de Gamles Exempler. Dette kommer, efter min Overbeviisning, ikke saa meget af den Blødhed, hvortil den nuværende Opdragelse har ført Verden, eller den Skade, som hoffærdig Ladhed har tilføjet mange christelige Provindser og Stæder, som deraf, at man ei har rigtig Kundskab om Historien til, ved dens Læsning, deraf at uddrage hiin Sands og nyde den Velsmag, den indeholder. Derfor finde de Utallige, der læse den, Fornøielse i at høre den Afvexling af Begivenheder, den indbefatter, uden iøvrigt at tænke paa at efterligne dem, anseende Efterligningen ikke allene for vanskelig, men endog for umuelig, som om Himlens, Solens, Clementernes, Menneskenes Bevægelse, Orden og Kraft ikke ere de samme, som de have havt i Oldtiden. Da jeg imidlertid vilde drage Menneskene ud af denne Vildfarelse, har jeg troet at skrive over de Bøger af Livius, som i Tidernes Fordærvethed ikke ere blevne adsplittede, det, som jeg efter de gamle og nyere Anliggender ansaae for at være nødvendigt til bedre at forstaae samme, paa det de, der læse mine Betragtninger, maatte kunne høste den Nytte deraf, for hvis Skyld man bør søge at faae Kundskab om Historien." – *) Hvo skulde troe, at den store og frie Romers Fortolker vilde nedlade sig til at skrive Bogen Fyrsten, 1) Havde Napoleon raadført sig med Historien førend han drog til Rusland, saa havde han af Carl den Tolvtes Skjebne kunnet lært at undgaae denne Grav for hans Vælde. Havde han betænkt at Folket, Jordbunden og Climatet endnu vare de samme, som i Begyndelsen af det 18de Aarhundrede, saa vilde han ikke opoffret en Hær af en halv Million Menneskeer paa Ruslands isbedækte Heder.