Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-09-30
Endnu af en anden Grund vilde jeg raade Østjyllands Landmænd til, ret alvorlig at lægge sig efter Hvedeavl. Der er nemlig al Sandsynlighed for, at Hvedepriserne snart ville stige, thi England og de sydlige Lande, hvor Enhver blot spiser Hvedebrød, have nu i de sidste 7 tørre Aar havt en saa heldig Høst og en saadan Overflødighed af Korn, at endog den, med Kæmpeskridt tiltagende, Folkemængde ikke har kunne forbruge det – en Omstændighed, der har have en saare skadelig Jndvirkning paa de nordlige Landes Korn afsætning; men: chagulun a son tour. Josephs bibelske Spaadom har stadfæstet sig gjennem alle Aarhundreder - og den europæiske Kornhøst's Historie, i Forening med meteorologiske Jagttagelser, lader formode, at de sydlige Lande snart ville faae vaade Aar; og da vil vort Korn, især Hvede, blive søgt. Men paa Hvede, der har Brand, vil man ingensinde faae Afsætning i Udlandet. Desaarsag vil jeg bekjendtgjøre et aldeles ubedrageligt Middel mod denne Sygdom, hvorved jeg haaber at tjene mangen en brav Landmand. Man tillade mig først at anstille nogle Betragtninger over Hvedeavl. Et almindeligt Ordsprog siger: "Den ene Kornsorts Priis bestemmer den Andens, i Forhold til Mængde af Meelstof. Fra denne Regel, der gjelder i Almindelighed, gjorde Vinterhveden ofte en ikke ringe Undtagelse. Ved Kornmange i de sydlige Lande blev nemlig ofte god Hvede betalt næsten eengang saa dyrt som Rug. En livlig Hvedeavl paa Jyllands Østkyst vilde, i saadant Tilfælde, bringe Landmanden, Fordeel og sætte Kjøbmanden i heldige Forbindelser med de sydlige Lande. Men en nødvendig betingelse for dette Maals Opnaaelse blev Mergling. Man maa dog endelig ikke sætte Tillid til det gamle Litani: "Næringsmidlernes tiltagende Production staaer bestandig i skadelig Forhold til Konsumtion og Folkemængde. At det omvendte Forhold finder Sted, vil meget snart vise sig – og jeg gjentager, hvad jeg paa et andet Sted har sagt: Productionen kan stedse kun tiltage i arithmetisk Fremskriden, Befolkningen derimod tiltager aarlig i geometriske Forhold; hiin har desuden et endelig, denne et uendelig Maal." Dog, hvilken Tanke gjennemfarer i dette Øieblik min Sjæl! Skulde det evige, alvidende Forsyn have fundet det nødvendig at benytte Cholera som en grum Dødsengel, for at vedligeholde Ligevægt i disse jordiske Forhold, Jeg vender tilbage til min Gjenstand, Der hersker mellem Naturforskere en endnu uafgjort Strid, om nemlig Brand i Hvede indeholder i selve Kornet Anlægget til Sygdommen, eller og den mueligen fremkaldes ved den atmosphæriske Lufts Jndvirkning. Vel nærer Luften Gifttræet saavelsom Hvedehalmen; men vist nok efter evig neutrale Love – og min Erfaring stemmer ikke med den Mening, at en skadelig Luft kan forvandle vore Hvedekorn til Gift. Aarsagen til Brand i Hvede ligger, uden al Tvivl, ene og alene deri, at selve Kornet er behandlet, med Skjødesløshed. Naar man blot lader sin Hvede, blive tilstrækkelig moden, og fremfor Alt ikke saaer nogen Hvede som have Bælgen og sig, da behøver man ikke at frygte for Brand; thi det er just de Korn, der ei ere befriede fra Bælgen, der frembringe denne Sygdom. Den atmosphærske Luft kan nemlig ikke, strax efter Udsaaningen, virke paa det indsluttede Korn; Bælgen forstyrrer saaledes Reproductionsprocessen, og dens klæbrige Substants forgifter den indsluttede Spire. Denne Mening er grundet paa egen Erfaring. Da der imidlertid i den reneste Hvede kan findes umodne Korn, som ikke ere skikkede til Reproduction, saa maa Landmanden iagttage den Forsigtighed, at præparere sin Saaehvede med Kalk, Salt, Vitriol og Blaasteen. Men Erfaring har viist, at dette Middel ikke under alle Omstændigheder sikkrer mod dette Onde. Som et sikkert og aldeles ubedrageligt forebyggelsesmiddel nedskrives desaarsag Følgende: Til omtrent 10 Tdr. Hvede (meer eller mindre, i Forhold til Kornmassen) kommer man 1 Td. frisk, i den sidste Nat falden Kogjødning i et stort Kar, og med Gjødnings vand eller blødt Vand, gjennemarbeider man denne til en temmelig tyk Suppe; derpaa udbreder man de 10 Tønder Hvede, een Fod høit, paa et Leergulv, bestrøer denne Masse med 1 Td. Meelkalk, vender Kornet, strøer en Skjeppe almindelig Kjøkkensalt derpaa, vender atter Massen, som man nu med ovennævnte Suppe væder saa længe, indtil hele Massen er gjennemtrængt deraf, og man følgelig ikke længer opdager noget tørt Korn. Derpaa kaster man den vaade Hvede i en høi Bunke – og Arbeidet er endt. Efter 24 Timers Forløb er Hveden tjenlig til at faaes; men den kan ogsaa, uden Skade, i 8 til 9 Dage forblive liggende i Bunke, da Kalken hindrer Kornet i at spire. Dette Middel sikkrer mod Brand i Hveden, om endog Sædekornet er angrebet af denne Sygdom og tildeels er umodent. En fleeraarig Erfaring borger herfor. Haraldslund, den 25de Septbr. 1837. C. L. Walther.