Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-07-16
Den 8de Juli Kl. 11 begyndte Processen i Anledning af Angrebet paa Kongens Liv. J Luxemburg faae det herved ganske anderledes ud end ved April Sagen og den fieschiske Proces. Der var ingen Militair opstillet i Paladset; det var lige saa roeligt i Nabogaderne, som det pleier at være, og selv paa Tribunerne i Salen var Antallet af Tilskuere ikke stort. J Salen var ogsaa Indretningen forandret og Bænke vare opsatte for den Anklagede, hans Forsvarere, Anklageren og Vidnerne, disse, 56 i Tallet. Hans Forsvarere vare Advocatne Ledru og Boujouc. Kl. 11 blev Albeaud indført i Salen; hans Forhold var anstændigt; han var pynteligt klædt. Han udviste megen Rolighed og Koldblodighed, og bladede omkring i Akterne imedens Sekretairen oplæste Pairernes Navne. Præsidenten Baron Pasqvier giorde ham nu de sædvanlige Spørgsmaal. Hans Advocat, Ledru, forlangte derpaa en Udsættelse af Sagen, hvorimod General-Procureuren, Hr. Martin, opponerede. Retten resolverede at Udsættelsen, ikke kunde bevilges, og Sagen blev strax foretaget. Alibeaud tilstod strax at han havde skudt paa Kongen med en Stokflint, kiøbt af Devismes, som var ladt med to Kugler, og at han havde pønset paa dette Mord fra den Dag af da Paris blev erklæret i Beleiringstilstand og da de frygtelige Massakrer bleve foretagne paa Kongens Befaling; hans Regiering, tilføiede han, var en skammelig Regiering, et Blod herredømme, og derfor havde han foretaget Mordet. Han havde begivet sig til Madrid for at proclamere Republiken, og han vendte tilbage til Frankerige for at dræbe Kongen; til et politisk Selskab havde han aldrig hørt. Da Forhøret var forbi sagde Præsidenten til ham: J den frygtelige Stilling, hvori Deres Forbrydelse har bragt Dem, en Forbrydelse som giver Deres Navn til Priis for en evig Forhaanelse (Alibeaud trak paa Skuldrene, formaner jeg Dem til, og beder Dem om ved nogle Ord, hvori De bekiender Deres Anger, at giøre deres Stilling mindre frygtelig, og derved dog opvække nogen Medlidenhed med Deres sørgelige Skiæbne. Allibeand svarede: Jeg er fuldkommen overbeviist om min Giernings Beskaffenhed. Jeg troer at jeg tydeligt nok har udtalt mig om mine Meninger og Hensigter dermed. Hvorledes vil man kunne haabe at overvinde det menneskelige Hiertes Forhærdelse og Fornærmelse uden Religionens Bistand?) Nu var Alibeauds Forhør tilendebragt og Vidnerne bleve fremkaldte, blandt disse sagde Lieutenant Delaborde at det var sandt at Stykkker af Geværproppen vare blevne hængende i Kongens Bakkenbart. En Hr. Petit havde staaet tæt ved Alibeaud da Skuddet gik af, og følt noget Koldt paa Kinderne, som kom fra Geværet, og strax taget ham i Haaret, da det var afskudt, tillige udsagde han, at Vaggtienesten var bleven slet besørget; man havde ladet ham gaae med to store Pakker under Armen, som gjerne kunde have været Helvedesmaskiner til at kaste ind i Kongens Vogn. En Student havde spillet to Partier Billard med Alibrand, en Time førend Udaaden blev begaaet; men ikke abnet Noget. Alene Leonce Freysse, som vel tilstod, at han var uvidende om hvad Alibeand vilde foretage sig, roste ham, og sagde at man havde vandannet hans Karakteer, som ikke burde være skeet selv efterat han havde begaaet sin Vildfarelse. Herpaa sagde Præsidenten, kan De kalde det en Vildfarelse, (her er Beretningen afbrudt). Alibeaud har fra Fængslet ladet en Artikel indrykke i Gazette de France, hvori han giendriver Alt hvad der er fortalt om ham i Bladene; han har ikke gjort Nogen til sin Fortroelige uden sin Advocat, Ledru, og jeg veed at han ikke vil aabenbare det for Nogen, som jeg har betroet til hans Ære. (Hertugen af Choseul har vist Ret i at Forbrydelser af dette Slags burde paa dømmes ved de simple Retter, inden lukte Døre med den Bestræbelse at giøre dermed saa liden Opsigt som mueligt, saa at ingen forbryderisk Ærgierrighed kunde derved blive opvakt.)