Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1812-09-01
(Af Udgiveren.) Erklæring. Ligesom det er Lægens ufravigelige Pligt efter Enne at forekomme og helbrede Sygdomme, og til dette Øjemed, at fraraade alt, hvad han efter sin Overbeviisning troer Sundheden skadeligt, saaledes kan det vist ogsaa fordres af ham, at han, forinden han giver nogen almindelig Sundhedsregel, først overveier, om det er mueligt, at følge den, naar han derfor i medicinsk Hensigt forbyder et almindeligt antaget Fodemiddel, bør han da vel ei sætte et andet i Stedet? eller, har han i modsatte Tilfælde Grund til at haabe, at hans Advarsel af Almuen vil eller kan blive fulgte, om endog Navnet: "Doctor medicinæ og Stiftsphysicus" tilstrækkeligen borger for Visheden af, at Forsømmelse af de af ham meddeelte Sundheds regler ville drage de sørgeligste Følger efter sig, Disse Betragtninger vare det, der foranledigede Spørgsmaalene i No. 65 af Mariboe Addresse=Contoirs Efterretninger, til hvilke jeg, uagtet Hr. Stiftsphystcus's Doctor Bræstrups temmelig uhøflige, for en Videnskabsmand lidet sømmelige Begyndelsesmaade i samme Efterretninger No. 66, ei undseer mig ved, at nævne mig, som den unavngivne Forfatter: at der forresten er Forskiel paa een, der ei navngiver sig. og en, der intet Navn har, haaber jeg enhver begriber, og formodentlig vilde Hr. Physicusen ogsaa have begrebet det, dersom han, da han indlod sig i denne aldeles unødvendige Vidtløftighed, ei ligesaalidet havde overveiet Sagen, som da han skrev sin Advarsel i No. 63 af denne Avis, Han vilde da ogsaa have indseet, at der i mine Spørgsmaale ei var yttret mindste Tvivl om Sandheden af hans Erfaring om den nye (ikke umodne) Rugs skadelige Virkning for Sundheden meget mindre at jeg skulde opkaste mig til Modstander af hans velmeente Raad; thi just det, at jeg opfordrer ham til at opgive et andet Næringsmiddel, der i Nødsfald kan tjene som Surrogat for Brødet, viser jo tydeligen det modsatte. Jmidlertid skylder jeg mig selv, at erklære, at jeg ei har fremsat hine Spørgsmaale, som Læge, men saaledes, som det efter min Mening maatte falde ethvert, med sund Forstand begavet Menneske, ind at spørge, naar han forresten agtede, at værdige Hr. Physicusens Advarsel sin Opmærksomhed; da den hele Advarsel, saalænge bemeldte Spørgsmaale vare ubesvarede, med Grund kunde betragtes, som unyttig, foruroligende for enhver, der agter sin egen og Medborgeres Helbred. Jeg har nu opnaaet hvad jeg ønskede; nemlig: Besvarelse af de fremfatte Spørgsmaale, om denne er aldeles tilfredsstillende, eller endnu et og andet kunde være at erindre, vil jeg overlade Kyndigere, at bedømme; i det mindste en en Avis neppe hertil det meest passende Sted. Dersom der iøvrigt ved denne Besvarelse er virket noget til Gavn for Medborgeres Helbred, da skal det være mig en sand Glæde, at have foranlediget samme, og vil jeg da gjerne skjænke Hr. Physicusen sin temmelig inhumane Fremfærd ved denne Leilighed, der i det hele dog kun viser Mangel paa Levemaade, og snarere synes at være Virkningen af Øjeblikkets alt for hæftige Jncitation, end af modent Overlæg, og som jeg anseer det under min Værdighed at detaillere. Dersom Hr. Physicusen ellers besvarer enhver, der forlanger hans medicinske Raad i samme Tone, som mine, ej i anden Hensigt fremførte Spørgsmaale, da har jeg i Sandhed Grund, at beklage hans Consukenter. Til Slutning troer jeg endnu at skylde mig selv, at anmærke: at om jeg endog (hvilket ingen lunde er Tilfældet) havde yttret Tvivl om Rigtigheden af Hr. Physicuskens Paastand, om de saa høiligen skadelige Følger af den nye Rug, da vilde det være saa meget mere tilgiveligt, som det Kongelige Norske Videnskabernes Selskab nyeligen har udsadt en Præmie af 200 Rd. for en Afhandling om følgende Spørgsmaal: "Hvorledes yttret sig den skadelige Virkning, som man paastaaer, at umodent Korns Nydelse har paa Menneskets Helbred, Kan det forebygges ved nogen Behandling af det umodne Korn eller ved nogen Tilsætning til samme?" Man vil heraf see, at flere kundskabstige Mænd have fundet den omtvistede Gjenstand værdig nærmere Undersøgelse, og vilde det derfor være en latterlig Hovmod, at fordre, at enhver ubetinget skulde fæste Liid til en Stiftephysicus. Ipse dixi. Nakskov den 27de August 1812. Müller,