Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1840-03-24
J Hr. Av. Nr. 52 læses under Jndsendt Følgende: Hr. Pastor Mau i Haarslev har ei lang Tid havt Grund til at fole sig indigneret over den lave og uværdige Maade, hvorpaa den hempelske Avis omtaler Efterretninger, som angaae det christelige Liv og sammes Udbredelse i vort kjære Fædreneland," over den høist uforsvarlige, samvittighedsløse (!) Maade, paa hvilken Avisen har meddeelt Efterretninger af Nordisk Kirketidende, snart om gudelige Forsamlinger, snart om Ritualsagen, snart om kirkelige literaire Frembringelser, for at Christendommens hellige Sag kan faae et saa ugunstigt Udseende som muligt." Denne længe gjemte Harme har ved et nyt Tilfælde bragt Blodet, til at koge i hans Aarer," saa at han, der helst onsker at virke i Stilhed. (?), nu har taget til Orde, endskjøndt han hverken har Tid eller Leilighed til at indlade sig i nogen Avisfeide." Det er beklageligt, især i vore Dage, at læse disse Ord af en christelig Præst; thi imedens den hellige Skrift siger: "Ethvert Menneske være langsom til at tale, langsom til Vrede" (Sak. 1. 19); den som driver Vrede faaer Trætte deraf Ordsp. 30, 33); vær ikke hastig i dit Sind til at fortørnes; thi Fortornelsen hviler i Daarens Barm" (Prædik. 7. 9) – saa undseer en Ordets Forkynder sig ikke ved at beraabe sig paa at Blodet kogte i hans Aarer, da han satte sig til at skrive hiin Artikkel. Mon ikke en Stemme over Skriverbordet briskede til ham: En Mands Vrede gjør ei, hvad Ret er(Sak. 1. 20). Den hellige Skrift siger: "Dømmer ei, paa det J et skulle dømmes Math. 7, 1); plader os ikke meere domme hverandre, men dømmer heller dette, ikke at sætte Anstod eller Forargelse for en Broder (Rom. 12, 13). Og dog mener en christelig Præst, at der intet er til Hinder for det hele Folk, at beskylde en Mand for Samvittighedsloshed for den Hensigt, at han vil at Christendommens hellige Sag kunde faae et saa ugunstigt Udseende, som muligt." Tænkte han ei, da han nedskrev disse Ord, paa hiin Apostelens Formaning: "Jdet Du dommer en Anden, fordømmer Du dig selv; thi Du som dømmer, gjør det Samme" (Rom. 2, 1). - Udgiveren eller Redacteuren ville vel selv vide at forsvare sig, saafremt de eragte det fornødent, imod de andre af Pastor Mau fremførte grundløse beskyldninger; men for Publikums og for Sagens Skyld bor de ei gaae upaatalte hen. Thi endskjøndt Redactionen af et Provindsialblad af det Omfang og de Læsere, som nærværende, ikke har faa Vanskeligheder at kjæmpe med - hvoraf det da er en Selvfølge, at de Færreste af Læserne kunne være tilfredse med alle Artikler eller Beretninger – saa er det den omtvisteligste Sandhed, at der ikke gives noget Blad i Danmark, som i saa lang Tid eller med saadan Opmærksomhed, som den hempelske Avis, har agtet paa de forskelligste firkelige og literaire Retninger, intet, der saa decideret har udtalt sin Agtelse for Christendommen, Religion og Moral, intet, der saa stadigt har omtalt enhver nogenlunde vigtig Bevægelse i Litteraturen og Kirken eller mere uforbeholdent har anført, hvad de forskjelligste kirkelige Partier har havt at sige. Til Exempel kan blot nævnes Dagens Theema: Sognebaandets Løsning og Ritualforandringen – ere de fuldstændigste Relationer derom for og imod ikke læste i dette Blad, Men om det endog virkeligen havde yttret sig med Ugunst imod dem, der, beraabende sig paa at de ene have den lutherske Kirke i Arv og Eie, ville standse og hindre enhver Fremskriden til det Bedre i kirkelig Henseende, eller dem, der bevidst eller ubevidst daare den vankundige Mængde ved indbildte Skrækkebilleder, om det endog bestemt havde taget Partie imod dem, der kalde sig de eneste eller gammeldags Lutheranere" – saa kunde man vistnok ikke undre sig over, at de, der hyldede nysnævnte Anskuelser, vare misfornøiede med Bladet, men er derfor dets Adfærd samvittighedsløst, uforsvarligt, er dets Hensigt. "at Christendommens (!) hellige Sag kunde faae et saa gunstigt Udseende som muligt? Dersom Blodets Kog faaer sat sig hos Hr. Pastor Mau, da torde det upaatvivleligst være det ædleste og christeligste af ham, at han - istedetfor Avisfeide, hvortil Indsenderen ei blot mangler Tid og Leilighed, men fornemmeligen Lyst - vilde erkjende, at han havde skrevet hiin Artikkel i en ubesindig Opbrusning. Dersondette skeer, da er min Hensigt opnaaet, og det skal ikke fortryde mig at have nedskrevet disse Linier," og dertil at føie en broderlig Hilsen og det hjertelige Ønske, at han stedse fremdeles maa virke i Stilhed og leve i Fred og Ro; thi kun ved en saadan Virken opbygges Menigheden, som er det levende Guds Tempel. Den 15 Marts 1840. En geistlig Mand.