Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-12
Blandt Mynter af Svend Estridsen var især en mærkelig ved et lidet paa Adversen tilføiet, modsat Hoved, af hvilken en lidet forskjellig forhen var seet her, skjøndt ikke endnu udgivet. Af de af lige Præg, men, med latinsk Skrift, sædvanlig ulæselig og for det meste bestaaende af Streger med enkelt indblandede Bogstaver, fandtes hele og halve, omtrent 300, af hvilke forhen kun meget faa vare bekjendte, og især to skjønne vel bevarede og forhen ukjendte, hørende til det Slags, med en siddende Christus paa Adv., uden Omskrift &c. 25 Stykker vare forhen aldeles ubekiendte. Af Svends Mynter med hele Figurer fandtes 55 Stykker hele og halve, hvoraf kun meget faa og enkelte vare bekjendte. Af de med to modvendt staaende Figurer paa Adv. og et dobbelt Kors a. paa Rev. fundne 80 St., havde man her forhen slet ingen kjendt, og Præget vidstes kun af en Tegning i Tillægget til Myntværket. Enkelt fandtes en Mynt med Jndskrift af uvisse og utydelige Bogstaver, omgiven af forskjellige Zirater og Tegn o. s. v., som er mørk og uforklarlig, og en anden hidtil ubekjendt med en Bygning eller en Port af to aabne hvelvede Buer a., som det synes Trappetrin, med Omskrift; Streger og Ringe paa Adv. &c. Endeligen af forhen ikke kjendte Mynter 17 af et Slags, 75 af et andet og 10 af et tredie Slags, som i større eller mindre Grad ere forskjellige. Hvad Egnen, hvor Mynterne ere fundne, angaaer, da hører den fra den antiqvariske Side til de tidligst mærkværdigste Strækninger af Sjælland. Horns Herred kaldes saaledes, fordi det, som et Horn strækker sig ud i Bandet, og antages fordum at have hørt til det gamle Abrahamstrup (Jægerspriis), fra Oldtiden af et Sæde for danske Konger. Derom vidner Mariehøien, den mærkværdige Monsehøi og Jettestue og mange andre Oldtidslevninger, som her findes. Paa Skulleløv Mark, ikke langt fra Selsø Sogn, ligger St. Olai Kilde, som paa St. Hansdag saa flittig besøges. Under Selsøe Sogn, i Roeskilde Fjord, laae det fordum saa berømte og rige Eskildkloster. Vandets Nærhed, som gav idelig Leilighed til at anfalde forbiseilende Skibe, gjorde det tillige nødvendigt, at befæste sig mod Fiendernes fjendtlige Overfald. Saafremt det skal antages, som i Afhandlingen yttres Formodning om, at mueligen en Abbed fra Eskildsø Kloster, under fjendtligt Overfald fra Søsiden, har nedgravet denne Skat, saa kan dette ikke være skeet i Svend Estridsens Tid, thi denne Konge døde 1074 og EskildsøKloster blev først stiftet 1137. (Pontopp. Annales, I. I. S. 361.) Det fortjener at lægges Mærke til, at de fundne Mynter laae under en ringe Forhøining, bedækket med en maadelig Steen, og uden nogen Levning af disses yderligere Forvaring i Kar, Pose eller andet Gjemsel." Dette giver Anledning til den Formodning, at Mynterne ere blevne henlagte her i en saadan Skynding, at man ikke fik Tid til at gjemme eller lægge dem i Noget, og at den, som nedgravede dem, maa have havt Medhielpere i denne Handling, da det for eet Menneske nok var umueligt, at henvælte en saadan Steen. Da Mynterne vare engelske, tydske og danske, saa er det ikke usandsynligt, at de engang udgjorde en Klosterskat, samlet i forskjellige Lande, som Offere for Astad, &c., og betænker man, hvor sjeldent Sølv var i Norden for otte Hundrede Aar siden, saa var en Samling Sølvmynter af 3 Pd. allerede en anseelig Capital. Den Omstændighed, at de alle bestode af Denarier eller Penninge leder end mere paa hiin Formodning. Jøvrigt er det beklageligt, at endnu flere, tildeels vigtige og nye Mynter have været blandt de Fundne, men som paa hemmelige Veie ere blevne det Kongelige Mynteabinet fravendte. For at forekomme saadanne Misbrug i Fremtiden vilde det være godt, aarligen fra Prækestolen, at gjøre Landalmuen bekjendt med Forordningen af 7de August 1752, der lover Godtgjørelse for gamle Mynter a., som findes i Jorden, naar de indsendes til Rentekammeret, og bestemmer Straf, naar de fordølges. J. M. C. Bagger.