Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-29
J samme Øjeblik lagde de Mærke til et stort Skib til Luvart, der synes for fulde Seil at styre ned paa Briggen; de bleve derved angrebne af den hæftigste Urolighed; gik frem og tilbage og beviste ved deres Gebærder og hurtige Skridt, den Bevægelse og Frygt hvori de vare satte. General Drougt befalede at udlosse Caroline og at ile Briggen til Hielp; i et Øieblik vare Kanoner, Raperter, Amunitionskister, Bagage kort sagt Alt kastet paa Sanden, og allerede havde Grenadererne og de brave Marinere af Garden begyndt at bruge Aarerne, da Hurraraab naaede deres Øren og tilintetgjorde deres Frygt. Det var Keiseren, der enten af Klogskab eller Utaalmodighed var stegen ned i en simpel lille Jolle. Skrækken ophørte paa engang, og Grenadererne modtoge ham med udstrakte Armee og gave ham de meest rørende Beviser paa deres Hengivenhed og Glæde. Klokken 5 satte han Fod paa Land; jeg hørte ham sige, at aldrig nogensinde før havde en saa dyd Følelse bemægtiget sig ham. Han opslog sin Bivoge paa en Eng omringet af Oliventræer: Seer de, sagde han, en lykkelig Spaadom, maatte den ogsaa kunne realiseres! Man fik Øie paa nogle Bønder; Keiseren lod dem kalde, og spurgte dem om adskillige Ting. En af dem havde før tjent under ham, han gjenkjendte strax sin gamle General og ville ikke forlade ham mere. Napoleon vendte sig om til Stor marskalken, og sagde smillende til ham. Nu vel Bertrand, see, der er allerede Forstærkning. Han tilbragte Aftenen med at tale og lee familiairt med sine Generaler og Officerer. Jeg seer allerede her, sagde han, den Frygt, som jeg vil sætte Bourbonnerne i, og den Forlegenhed, som alle de ville befinde sig i, der have vendt mig Ryggen. Derpaa, i det han vedblev at skjemte over samme Gjenstand, afskildrede han med sin sædvanlige Klogskab Marskalkernes og de store Personers Caracteer, som havde tjent ham før, og morede sig meget over hvor travelt de ville faae med at iagttage den udvortes Klogskab, og oppeble klogelig det Øieblik, da de skulle erklære sig for det stærkeste Partie. Hans Foretagenders lykkelige Udfald synes mindre at sysselsætte ham, end de Farer for hvilke hans Venner og Tilhængere ville blive udsatte hvem han betegnede med Navn af Patrioter. Hvad vil der blive af Patrioterne, inden min Ankomst til Paris, gjentog han ofte. Jeg skjælver for at Vendeerne og Emigranterne skulle masacre re dem; Gud naade dem hvis de gjør dem noget jeg skal ingen Medlidenhed vise. Keiseren havde strax efter han var landet, sendt en Capitain af Garden og 25 Mand til Antibes deres Ordre løde paa, at fremstille sig som Deserteurer fra Øen Elba, udspionere hvorledes Garnisonen var findet og dersom det var gunstig, at faae den bestukken; men henreven af deres ukloge Jver, marscherede de ind i Byen under Raabet: vive Empereur, Commandanten lod da opløfte Vindebroen og tilbageholdt dem som Fanger. Da Napoleon ikke saae dem komme tilbage, lod han en Officeer af Garden kalde og sagde til ham De begiver Dem strax for Antibes Mure; De overleverer eller lader overlevere General Corsindenne Depesche; selv gaaer De ikke ind i Byen, man kunne tilbageholde Dem der; men De søger at vinde Soldaterne, forelæser dem mine Proklamationer og taler med dem. Veed J da ikke siger De til dem, at Eders Keiser er her, at Garnisonerne i Grenoble og Lyon i Stormskridt, nærme sig for at forene sig med ham, for at kunne marschere foran i hans Avantgarde, Kom, hilser paa nye Eders Ørne, Eders trefarvede Faner. Keiseren og Fædrenelandet befaler Eder det: Kom Denne Officeer kom tilbage og forkyndte at Byens Porte og Havn vare tillukkede og at det ikke havde været ham muligt hverken at komme tilat tale med General Corsin eller nogen af Soldaterne. Napoleon synes at have taget Feil i sine Forventninger, men var kun lidet urolig over denne Forhindring. Klokken 11 om Aftenen begav han sig paa Marschen, førende med sig fire smaae Artillerie Kanoner. De Polske havde ikke kundet indskibe deres Hæste, men havde ført deres Sadler og Tilbehør med sig, og marscherede gladeligen ved Avantgarden, nedbøiet under Vægten af denne svære Bagage. Rapoleon lod kjøbe alle de Heste de stødte paa, og bragte paa denne Maade Tid efter anden et lille Cavallerie paa Benene. Han begav sig til Cannes, derfra til Grasses og ankom om Aftenen den 2den til Landsbyen, Cerenon; tilbagelagde saaledes tyve Mile den første Dag. Han modtoges overalt med en Enthusiasme som forudsagde hans Foretagendes lykkelige Udfald. Den 3die laae Keiseren i Bareme- og den 4de i Digne. Rygtet om hans Landing, som løb fra det ene Sted til det andet, opvakte overalt en Følelse blandet med Glæde, Forundring og Urolighed. Bønderne velsignede hans Tilbagekomst, og tilbøde ham Troskab, i deres naive Sprog, men da de saae hans lille Hob, betragtede de den med en om Medlidenhed og tabte Haabet om at han kunde seire med saa svage Midler. Den 5te sov Napoleon i Gap, og beholdt ikke hos sig mere end sex Mænd til Hest og fyrgetyve Grenaderer. Det var i denne Bye, at han første Gang lod trykke sine Proclamationer; de udbredte sig med Lynets Hurtighed, og opflammede alle Hoveder og alle Hjerter til en saa varm Enthusiasme, at hele Landets Folkemængde opstod en Masse og narscherede foran i Spidsen. Han laante i disse Proclamationer intet Navn, som man har foregivet; hverken høistcommanderende General, eller hans Søns General=Lieutenant. Førend han forlod Elba, havde han besluttet, saasnart han kom paa det faste Land igjen at antage Navn af Fransk Keiser. Han havde overveiet at enhver anden Qvalitet, formindskede hans Magt og hans Jndflydelse paa Folket og Armeen, kastede Uvishedens Slør over hans Hensigter, opvakte Tvivl og Betænkeligheder, og satte ham i øvrigt i en Slags fiendtlig Stilling mod Frankerige. han vidste desuden, at det altid stod i hans Magt, at gjøre sig til legetim Keiser i Frankerig, dersom Nationens Stemme var ham nødvendig for at gjengive ham i hele Europas og Frankerigs Øine, det, som, han ved sin Abdication for et Øieblik havde kundet tabe. De øverste Autoriteter i Gap, vare ved hans Ankomst bortreiste. Han modtog derfor kun Lykønskninger af Mairen, Municipalitetet og Officererne paa halv Sold. Han underholdt sig med dem om Revolutionens Goder, om Folkets Sonberainitet, Frihed og Lighed, og fremfor Alt om Emigranterne og Bourbonnerne. Førend han forlod dem, udstædte han en Proclamation til Beboerne af Alpedepartementerne. Den 6te, Klokken to om Eftermiddagen forlod Keiseren Gap. Hele Byens Folkemængde fulgte ham.