Berlingske Tidende, 1835-04-29
Tydskland. Vi have flere Gange i disse Blade, saavidt det indskrænkede Rum tillader, søgt at meddele vore Læsere nogle Træk til en Characteristik af en af vor Tids ædleste Regenter, den forevigede Keiser Frants af Østerrig. Vi troe derfor ogsaa at burde meddele Følgende, og det saa meget meer, som det fra upartisk Haand indeholder flere nye, hidtil ikke offentliggjorte Kjendsgierninger. "Strax efter Jndtrædelsen af en saa stor Begivenhed, som Kejser Frants's Død, er det meget vanskeligt med Hensyn til de mange eiendommelige Characteertræk, som fortælles om den Forevigede, at udskille den rene Sandhed fra Mængden af Rygter. Dette er i Særdeleshed Tilfældet, naar en Tildragelse vækker dybt liggende Følelser; Enhver vil da vide og vide meer og bedre end den Anden; og saaledes spille da billederne i de forskjelligste Farver, omendskjøndt Maleriets Grundtræk denne Gang ere stedse og i enhver Opfatning de samme. Efter rolig Prøvelse og omhyggelig Omdømme om Kjendsgierningerne, troer jeg at kunne indestaae for Sandheden af følgende Fremstilling, som jeg haaber at udvide og fuldstændiggjøre i senere Beretninger. – Man havde i flere Aar, i Ind- og Udlandet, mangfoldig beskjæftiget sig med den afdøde Keisers Sundhed. Bevæggrundene til disse Efterforstninger vare af forskjellig Oprindelse. Vigtigheden og Størrelsen af det Rige, han beherskede Tidsrummet som hans Regjering, der om nogle Aar havde omfattet et halvt Aarhundrede, udfyldte, og i Særdeleshed de ophøiede Regent Egenskaber og de menneskelige og huuslige Dyder, som smykkede ham, ophøiede Keiser Frants, selv i hans Modstanderes Bin thi Fjender kunde han ikke have – ubetinget til en moralsk Magt. Hvor mange forskjelligartede Jnteresser, der maatte knytte sig til denne Magts Bestaaen og Vedbliven, er indlysende, og det Ønske, at vedligeholde den eller Frygten, at tabe den, var blevet hver Dags Sorg. Jøvrigt hørte Kejseren til de stærkt organiseerte Legemer, om hvilke Skinnet bedrager. Den Forevigede udholdt de meest anstrengende Strabatser; han befandt sig egentlig aldrig bedre end just ved samme, og Ligets Aabning har givet de utvetydigste Beviser for en kraftig Organisation. Jntet forudgaaet Symptom havde forkyndet Sygdommen for dens hastige og kathegoriske Jnvasion. Endnu samme Morgen, da Keiseren blev syg, havde han paa vant Vis begyndt sin Dagsorden Kl. 7 om Morgenen, da midt i Arbeidet, henved Kl. 10, Sting i Brystet forstyrrede ham. Overtydet om, at de havde intet at betyde, afbrød han ikke Arbeidet, førend et betydeligere Jldebefindende nødte ham til at kalde Lægen. Kl. 3 om Eftermiddagen maatte han allerede aarelades, og Blodet tilkjendegav en heftig Betændelse. Den tredie Dag syntes Sygdommen at være brudt, men snart forværrede den sig atter, og Lægerne begyndte at abne et ulykkeligt Udfald. Under Sygdommen, som intet Øjeblik angreb Hovedet, gav Kejseren de mærkværdigste Beviser paa, hvad Aandens og Gemyttets Kraft formaae over Legemet. Han, som bestandig regierede, har maaskee aldrig meer og kraftigere regjeret, end paa Overgangs Dagen fra Liv til Død. Stede sysselsat med Sorgerne for det, ham af Gud forlehnede Kejserlige Embede, tænkte han ikke paa sig selv. J den mærkværdige Nat fra den 27de til den 28de Februar, midt under Sygdommens Tiltagen, som vilde have nedtrykt en mindre kraftfuld Aand til den fuldkomneste Udmattelse, arbejdede Monarken i fulde fire Timer deels skrev han selv med Blyant, deels dicteerte han sin sidste Villie, hvoraf allerede de mærkværdigste Steder ere bragte til offentlig Kundskab. Det, hvad man veed om den Forevigedes testamentariske Bestemmelser, har Hensyn til hans Privat-Formue, det vil sige: en Formue, der neppe er dette Navn værdt. Efterladenskabet bestaaer i nogle af Keiseren kjøbte Herskaber i Østerrig, og af Capitaler, som ved hans Hang til Godgjørenhed, ere for største Delen forvandlede til uindbringelige Gjelds-Poster Aldrig har en Regent trukket en skarpere Linie mellem Kron- og Stats-Formue og sin Privat Formue. Der, hvor han vilde tildele Staten Velgierninger, hialp han rundhaandet med sin Privat Formue. Alt, hvad Rygterne have fortalt om opdyngede Skatte er en Opdigtelse. Som Arvinger til dette Efterladenskab ere de tvende Sønner indsatte til lige Dele og Ente-Kejserinden til en fjerde Deel. – Den forevigede Keisers Liv var som en anstrængt Forretniningsmands. Han arbejdede sædvanligviis fra Kl. 7 om Morgenen til han spiste til Middag, henimod Kl. 2. Fra Kl. 4 til Kl. 7 sad han atter ved Skriverbordet, og derpaa tilbragte han en eller to Timer til Vederqvægelse i det tydske Skuespil. Kl. 10 var han for det meste allerede til Sengs. Dette simple og virksomme Liv afbrød han paa de offentlige Audientsdage, hvor han fra Kl. 6 og Morgenen til Kl. 2 om Eftermiddagen altsaa fulde otte Timer – tilstod alle, som lode sig melde hos ham, Adgang, modtog Ansøgninger, hørte paa de Bønfaldende og tillod Enhver frit Sprog. Med Enhver talde han i den tilbørlige, med Alle i den forstaaeligste Tone; man kunde ustraffet sige ham Alt, kun maatte det ikke være Bagvaskelse eller Løgn, Den første vidste han stedse at opdage og straffe, den anden tilgav han aldrig. Smigreri foragtede han, og lod dette stedse saa tydeligt mærke, at ingen Misforstaaelse og ingen Gjentagelse var mulig. J Ordets skjønneste Betydning var Keiser Frants sit Folks Fader, ligesom han var sin Families Fader. Blandt alle Følelser var den faderlige stedse hos ham den meest fremherskende og gjennemgribende. Som Regent var han en streng Mand af Retten, og det Valgsprog, han antog ved sin Tronbestigelse - Justitia regnorum fundamentum – var et levende Udtryk af hans Hjerte. Hans milde Følelser lagde han stedse paa Retfærdighedens Vægtskaal, og kun naar Vægtskaalens Tunge stod i Midten var hans Samvittighed beroliget. J denne Henseende havde han ofte haarde Kampe med sit Hjerte, som var blødt, og man kunde næsten sige, at det vedblev i hans lange Levetid at være ungdommeligt. Streng i Dommen over sig, ligesaa streng i sine Sæder, var han stedse den Første til at undskylde Andres Svaghed. Religiøs og tillige virkelig tolerant, var han langt bortfjernet fra enhver Art Sværmeri, fra enhver uklar Enthusiasme. Hvor egne Pligter og fremmede Rettigheder, laae i aabenbar Strid for ham, og han skulde afgjøre, skreve han sig ved denne Beregning stedse selv Pligten til Last, og den Anden Retten til Gode. Hans Characteer, hvori uforstueret Ligevægt var et Hovedtræk, tillod ikke Anfaldene af den Følelse, som man pleier at betegne med Lune eller Humer, noget Spillerum. Alle de, som stode i daglig Berørelse med ham, kunne ikke anføre noget Exempel paa et tilsyneladende Lune, og der, hvor mange Ting i Særdeleshed angreb ham, kunde man være sikker paa, at han stedse trolig fulgte den Regel, som han saa ofte udtalde: "Derpaa maatte man sove. - Keiser Frants havde foretaget sig strenge og særdeles omfattende Studier, og Naturen havde skienket ham udmærkede Aandsgaver, forenet med en sjelden Hukommelse. Han kjendte som bygtig Jurist af Faget alle Deele af hans vidtløftige Riges saa forskjelligartede Lovgivninger, han kjendte alle Forvaltnings-Grenene, som de dueligste Embedsmænd sædvanlig kun enkelt kjende dem. Ligesaa kjendte han Jndividerne. Man kunde i Ordets egentligste Forstand ikke nævn Nogen, uden at han vidste, hvilken den nævntes Tjenesteløbebane var, og maatte han underkaste denne en Dom, saa var denne stedse mild. At tage Feil, sagde Kejseren ofte, er menneskeligt, at ville bedrage, syndigt. Ogsaa tilgav han Alt, hvad der endnu stod paa Vildfarelsens Gebeet; Bedrageri med Vidende og Villie har han aldrig tilgivet, og stedse betegnet Smigreri som et Forsøg paa Bedrageri. Han, hvem det var umuligt, at sige et Ord, som ikke tilkjendegav hans sande Tanker, havde Umage med at begribe, at man kunde handle anderledes. Begrebet Fortjeneste afstak han en snever Grændse, og vanskelig adskilte han samme fra den og yldte Pligt; denne var han derimod stedse heredt til at erklære værdig til Belønning. Et fremtrædende Træk i hans Characteer var Troskab. Paa denne store Egenskab gav han daglige Beviser. Under hans lange Regent-Løbebane havde hyppig Lykke og Ulykke vexlet, og mange Regjerings-Forholdsregler eller pecielle Skridt, i Forvaltningen, for hvilke Monarkens reneste Hensigt laae til Grund, svarede til disse eller vare mislykkede. J første Tilfælde var han stedse tilbøielig til at ti skrive Fortjenesten af, at det var lykkedes, dem, som tildeelte ham Raad, og dette selv da, naar Tjenerne kunde havde været hans egen Villies Værktøi, i modsat Fald tog han stedse Vanheldets Byrde paa sig: "det havde jeg ikke skuldet gjøre, var da hans sædvanlige Yttring. Jndviet i mange videnskabelige Fag, havde Kejseren en særdeles Forkjærlighed for naturhistoriske og almeennyttige techniske Gjenstande. Hvor mange betydelige Ting han i denne Henseende fremkaldte ikke alene i sin Hovedstad, men ogsaa i alle fjernere Deele af sit Rige, er bekjendt. Hans Vederqvægelse fra Stats forretningerne søgte han fornemlig i Beskjæftigelse med saadanne Gjenstande, og der gives mange Fag blandt dem, hvori han fuldkommen havde kunnet bestige Lærestolen. Hans Privat-Bibliothek – et af de bedst udvalgte og fortreffeligste – skal den Forevigede i sin sidste Villie have erklæret for et Fideicommis og have tillagt det et Majorats Egenskab. Torkiet.