Berlingske Tidende, 1836-02-08
Færøerne. andagen den 3de Oebruar. Slutning af Sagen angaaende et Udkast til en Forordning om Criminal væsenet paa Jsland. (See denne Tidende No. 5758.) I. 14. Dommeren bør og, om end den Paagieldende skaanes for personlig Arrest, hvor Omstændighederne fordre det, seqvestrere dennes Eiendele eller saameget deraf, som findes fornødent til Sikkerhed for Omkostninger og Skades Erstatning, samt hvad der ellers kan blive at udrede af ham. Det saaledes Seqvestrerede maa ikke uden Dommerens Samtykke afhændes, pantsættes eller bortflyttes, inden alt, hvad der i fornævnte Henseende, paaligger den Sigtede, er udredet, hvormed det naturligviis og maa staae ved Siden, dersom han ved endelig Dom vorder fritagen for alt saadant Ansvar).) J Forbindelse med den ovenanførte Bestemmelse om den personlige Arrestabilitet i criminelle Sager havde Rescriptet af 25de Juli 1808 §. 1 og fastsat, at den Sigtede, saa længe hans Person var fri, ogsaa skulde beholde fri Raadighed over sit Gods og ubehindret forestaae sit Huus samt sørge for sin Familie, men at, naar han arresteres for en qvalificeret eller grovere Art af Forbrydelse (hvorved maatte sigtes til den i det Foregaaende opstillede almindelige Norm for Anvendelsen af personlig Arrest, skulde hans Bo og §. 15. Forfølgningen af Forbrydelser kan paa Jsland iværksættes af Sysselmanden, Eiendomme specificeres og seqvestreres, medmindre han kunde stille Borgen for Sagens Omkostninger (hvilken Caution dog ikke skulde antages, naar Sagen kunde drage Boeslods Forbrydelse efter sig). Vel var det paa den Tid, da bemeldte Rescript emanerede, vistnok af Vigtighed at sætte Grændser for de Misbrug, som med Hensyn til Behandlingen af de Tiltaltes Eiendele tidligere skulle have fundet Sted, idet disse i Almindelighed ved Forfølgningens Begyndelse bemægtigedes af vedkommende Retsbetjente til Sikkerhed, for Sagernes Omkostninger, og der i de sjeldneste Tilfælde levnedes de Tiltalte eller deres Familier Noget til deres Underholdning, saa at denne som oftest maatte paakastes vedkommende Fattigcommune. Men det var dog paa den anden Side klart, at den uindskrænkede Raadighed over Godset, som Rescriptet har tilstaaet i alle de Tilfælde, hvorden Paagieldende befriedes for personlig Hæftelse, letteligen kunde have skadelige Følger, idet de Tiltalte i de allersteste criminelle Sager erholdt en uhindret Adgang til paa enhver mulig Maade, at skille sig ved Midlerne til Dækningen af det pecuniære Ansvar, der i sin Tid kunde paadrages dem. J enkelte af de indkomne Erklæringer var det og paastaaet, at de forøgede Byrder, som Delinqventomkostningers Udredelse i de senere Aar havde medført for Jslands Jndvaanere, ikke saameget havde deres Grund i Sagernes tiltagne Mængde, som tildeels netop deri, at vedkommende Tiltalte aldeles Jntet havde havt at contribuere, naar uden at nogen Ordre hertil fra Amtmanden, er fornøden, dog bør der snarest muligt gjøres Jndberetning til denne Øvrighed angaaende Sagens Beskaffenhed, og hvad der i samme er foretaget. Saa skal og Actors Udnævnelse for Fremtiden bortfalde saavel ved Underretterne, som ved Landsoverretten, hvorimod det ikke skal negtes den Tiltalte at faae en god Mand beskikket til sit Forsvar, naar han attraaer det, hvorom hans Erklæring altid bør afgives. Derimod har enhver Dommer paa det Omhyggeligste at sørge for, at intet efterlades, som kan tjene til Sagens fuldstændige Oplysning, og derved ikke lade det sig være mindre magtpaaliggende, at fremskaffe enhver Oplysning, som kan tjene til den Sigtedes Frifindelse eller til Nedsættelse i den Straf, der kan blive ham at idømme, end at tilveiebringe Beviserne om hans Skyld, hvilket og Vor Landsoverret, haver at iagttage, ligesom det og af Vor Høiesteret vil blive nøie paaseet. Syssel manden har selv at foranstalte det Fornødne til Underretsdommens Jndankning for LandsOverretten, naar den dømte det begjærer, og Sagen ikke efter Forordningen 11te Juli, 1800 §. 10 er inappellabel. Det samme haver Sysselmanden og at iagttage, naar Dommen gaaer ud paa Strafarbeide for Livstid eller høiere Straf, om endog den Domfældte ei begjærer Appel. Men hvor ingen saadan Straf er fastsat ved Dommen, og den dømte ei begjærer Appel, bliver dog Underrettens Dom ikke at fuldbyrde, førende det til Amtmanden er indstillet og ved dennes Resolution er afgjort, om den, paa Justitiens Vegne, bør indstevnes, og naar Amtmanden, dertil finder Anledning, gjør han fornøden Jndstævnings=Paategning, som Sysselmanden, foranstalter forkyndt. Jøvrigt bliver det herved at iagttage, at Dommen ei alene bør indstævnes paa Justitiens Vegne til høiere Ret, naar Amtmanden antager, at den Sigtede urettelig er frifunden, eller at Straffen er der blev Spørgsmaal om bemeldte Omkostningers Udredelse, og man havde derfor næsten enstemmigen ønsket en Forandring i den ovenberørte Bestemmelse. mindre, end den, efter Loven, burde være, men og naar han maatte skjønne, at Dommen, uagtet den Domfældte erklærer sig tilfreds, maatte være gaaet denne for nær.*)*) Hvad criminelle Sagers Anlæg paa Jsland angaaer, da havde det hidtil i Reglen været vedkommende Amtmænd, der efter Modtagelsen af Præliminærforhørerne havde havt at beordre Actionen paa samme Maade som Overøvrighederne her i Riget; dog var det allerede ved Cancelli skrivelse af 18de Mai 1805 tilladt, at Syssel manden uden Amtmandens Ordre kunde anlægge Action, naar denne Embedsmand boede længere borte end 6 Mile fra det Sted, hvor Sagen, reiste sig. Da der paa Jsland ikke havdes og efter Landets Forfatning ikke kunde haves faste Sagførere, kunde, i det Mindste ved Underretterne, ikke Andre beskikkes til Actorer og Defensører i criminelle Sager end Repstyrerne eller andre af Districternes Bønder, der ikke alene ere blottede for juridiske Kundskaber, men endog som oftest mangle den almindelige Dannelse, som udkræves, for blot nogenlunde at kunne skjønne over en criminel Sags stilling, eller i alt Fald ere ude af Stand til derom at fremsætte deres Tanker. Deslige ukyndige Personers Assistence under Sagens Drift maatte derfor ikke blot ansees for aldeles utjenlig til Hensigtens Opnaaelse, men maatte endog ofte kunne lede til et usømmeligt Spil derved, at vedkommende Underdommer formedelst Sagførernes Uskriftkyndighed selv forfattede Jndlæg, som de udnævnte Actorer og Defenforer senere kunde fremlægge i Retten, hvilket virkeligt undertiden skulde have fundet Sted. Den omhandlede Foranstaltning bidrog derhos ofte tilJustitssagernes utilbørlige Forhaling, og den foraarsagede endelig en ikke ringe Forøgelse af den Byrde, som Deelinqventomkostningernes Udredelse medfører for det Offentlige, idet de, der saaledes havde fungeret som Actorer og Defensorer, skjøndt deres Function under Sagens Forfølgning havde været aldeles intetbetydende, naturligviis ikke undlode at paastaae Godtgjørelse for Reisendgifter, Diæter m.v. Jmidlertid var det fundet betænkeligt, aldeles at afskaffe Defensorer, da det, naar en Anklaget troede i en eller anden forstandig Mands Forsvar at finde en Betryggelse mod mulig Forurettelse, syntes ubilligt at negte ham Saadant. Ogsaa ved Landsoverretten paa Jsland, hvor faste Sagførere ikke ere ansatte og efter OmstænS. 16. Naar en Landsoverretsdom kun tilkjender den Paagieldende en Straf af det Slags, som omhandles i denne Anordnings §. 4 Litra boge, skal denne ikke være berettiget til at forlange Sagen indstevnet for Høiesteret. Derimod bør det ikke negtes Nogen, der er dømt til Straf efter sammes Litra a, ligesom det og iøvrigt, i Henseende til Dommens Appellabilitet, skal forblive ved de almindelige Anordninger." digheder ikke kunne ansættes, havde det stundom været nødvendigt at tage til Takke med saadanne Subjecter til Actorer og Defensører, som aldeles havde manglet juridisk Dannelse, og som derfor, uden at stifte nogensomhelst Nytte under Sagens Behandling, ikkun havde bidraget til sammes Forhaling og Forøgelse af de derpaa medgaaende Omkostninger; og selv i de Tilfælde, hvor en eller anden af de Landsoverretten nærmest boende Sysselmænd havde kunne benyttes til at procedere Justitssager for bemeldte Ret, havde ofte andre Embedsforretninger lagt disse Embedsmænd Hindringer i Veien for at røgte den dem overdragne, Sagførerfunction med tilbørlig Hurtighed. Hertil kom endnu, at Overrettens Beskaffenhed, som bestaaende af flere Medlemmer af præsumtiv Paalidelighed, i Almindelighed vilde give tilstrækkelige Garanti for Behandlingens Lovlighed og netop maatte gjøre en særlig Control fra Sagførernes Side i en høiere Grad overflødig end ved Underretterne. Dog havde man ikke villet negte den Tiltalte Adgang til at erholde et Forsvar beskikket, og Muligheden af dertil at faae en nogenlunde duelig Mand blev forøget derved, at ingen saadan bliver opbudt til at gjøre Tjeneste som Actor. *) Fra de almindelige Regler og Appellabiliteten af de i criminelle Sager ergangne Domme, indeholdt Rescriptet af 3die Marts 181657 den mærkelige Afvigelse, at Landsoverrettens Domme skulde være inappellable, naar den ved Dommen paalagte Straf ikkun bestod i nogen af de i Rescriptet omhandlede Legemsrevselser. Denne Bestemmelse, der saaledes afskærer den Domfældte al Adgang til at erholde Overrettens Dom prøvet ved Høiesteret, udenfor de nævnte Tilfælde, turde imidlertid ikke være at bibeholde, da de omhandlede Legemsrevselser, der efter Rescriptet endog kunde tjene som Surrogat for offentligt Arbeide af hvilkensomhelst Art indtil 3 Aar, kunde angribe den Paagieldendes Velfærd i høieste Grad, og det saaledes vist§. 17. Alle Udgifter, som foranlediges ved de Sager, der paa Justitiens Vegne forfølges, dog med Undtagelse af de Sallairer, som, efter Fd. 7de Marts 1827, tillægges.