Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1828-02-29
Storbrittannien. Den franske Gesandt, Fyrst Polignaes Gemalinde indtraf med Familie den 13 d. til Dover. Vigtige Statssager udkrævede endnu Fyrstens Nærværelse i Paris. Samme Da indtraf ogsaa Kourerer med Depescher fra Wien, Berlin Stokholm, Paris og Petersburg. Den 16de overgav Hertugen af Wellington høitidelig Kommanden over Hestgarden til Lord Hill. Han bliver egentlig kun Chef for Landmagten og ikke Øverstbefalende, som Hertugen var; men endskjøndt herved spares 2 til 3000 Pd. Sterl. om Aaret, er Man utilfreds med denne Bestemmelse, som Times kalder en, frie Oversættelse af Wellingtons Forsikring i Overhusets første Møde, at han havde nedlagt Overkommanden, over Hæren, og meddeler derhos Udtog af en Skrivelse fra Canning af 5 Mai f. A., hvori han yttrede sin Fryd over, at Hertugen ikke tænkte paa at stille sig i Spidsen for Regjeringen, da Foreningen af baade den civile og militaire Magt i een Person vilde være for meget for en Undersaat og uforenelig med en frie Forfatning, hvorfor Canning aldrikunde overtale sig til at tjene under slig en Regjering; thi - skriver han - Deres Naade vilde dog som Førsteministe aldrig ganske kunne opgive Deres Jndflydelse paa Armeen. Saavel Grev Dudley som Hr. Huskisson have i Parlamentet maattet døie bittre Piller, fordi de imod deres foregaaende Erklæringer og Venskab med den forevigede Canning have sluttet sig til det Wellingtonske Ministerium. Den Første forsvarede sig med, at der er Forskjel paa politiske og personlige Grunde. Man bør ikke nære Had, helst hvori det gjelder Statens Tjeneste. Historien opviser flere lignende Exempler, af hvilke han nævnede Hr. Cannings og LordCastlereaghs. Hr. Huskisson anførte, at efter de Forsikringer, som Man havde givet ham, kunde han ikke med Ære trække sig tilbage. Af de afgaaede Ministre forklarede Viscount Goderich og Marquis v. Ladnsdown sig over deres Udtrædelse, hvortil Uenigheden imellem Hr. Huskisson, og Herries gav første Anledning, skjøndt den ikke synes at have været saa alvorlig meent, siden de nu Begge sidde i samme Ministerium. Saa meget Man maatte glæde sig over Hert. af Wellingtons Løvter, blev det dog rigtigst at bie, til Man saae, hvorvidt han ogsaa handlede efter dem. Offentlige Blade spørge ogsaa Hr. Huskisson, hvorledes han nu kan taale, at Hr. Parnell, istedetfor den langt dueligere Lord Althorp (der var det egentlige Tvistens Æble imellem ham og Hr. Herries), er bleven Formand i Finants kommitteen. Dennes Oprettelse blev vedtaget og Medlemmerne (deriblandt Hr. Ward, Lord Althorp, Tierney, Hume a.) udnævnte paa Hr. Peels Forslag den 15 d. Under Forhandlingerne yttrede Hr. Hume, at der intet vilde vindes ved de tilsigtede Kontroller i alle Bestyrelsens Grene, naar Begyndelsen ikke skeete med Hs. Majestæts Civilliste, som et Exempel for den øvrige Nation. Paa Hr. Barings- og Broughams Forslag fik Hr. Huskisson ogsaa Sæde i Kommitteen, som holdt sit første Møde den 18de. Jblandt de subtile Grunde, hvorpaa Man undgik at bevilge Takadressen for Admiral Codrington, var ogsaa denne: at Navarinoslaget egentlig kun var et Tilfældes uden foregaaende Beslutning, da Admiralens Jnstruktioner blot lød paa at udvirke en Vaabenstilstand, Frankerig.