Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-07-11
Efter Høiesteretsadvocat Lehmann besteeg Professor Paulsen fra Kiel Talerstolen. - Herefter henvendte Journalist Ploug følgende Ord til Slesvigerne: Hvem ere J, som i dette Land dristigen have begyndt den alvorlige og besværlige Kamp for Nationalitet og Modersmaal, for et heelt Folks Ære, for en faretruet Stats Frelse? En lille Flok af simple Bønder, af den Stand, som i Aarhundreder af de saakaldte Dannede har været tilsidesat og trykket, som man i den sidste Tid har forholdt næsten alle Rettigheder, men desto rundeligere har paalagt næsten alle Byrder, som man endnu den Dag idag ikke ret har kunnet vænne sig til at betragte som jevnbyrdig. Dog, Held Jer, Nordslesvigere, at Fornedrelsen ikke har ramt Jer i den Grad, at den har kunne udrydde al Eders Forfædres Kraft og Selvfølelse, at Livegenskab og Stavnsbaand, Lehns herskab og Hoveri ingensinde har nedkuel Jer og udsaaet Sløvhed og Slavesind i Eders Sjæle, at J ere fribaarne Odelsmænd, havde J været Herremænds Hunde, saa vilde J aldrig have rørt en Finger for aandelige Goder; men J havde uden at mukke ladet Jer binde til de tydske Hundehuse Men J ere og blive dog kun Bønder. J maa æde Jert Brød i Jert Ansigts Sved, og kun ringe ere de Offre. J kunne bringe af Tid, Kræfter og Penge. J have havt en mangelfuld Underviisning, kjende kun lidt til den store Verden omkring Eder og forstaae kun lidt af dens pralende men hule Kløgt; J have lært at bruge Eders Armee, men ikke at slibe Tungen og spidse Pennen. Findes der ogsaa Enkelte blandt Eder, hvem Naturen har skiænket mere, end Skolen kan give de Lærde, saa er dette dog kun Undtagelser. Og hvem ere nu Eders Modstandere, De ere mange i Tal, de ere lærde og kløgtige, de ere rige og mægtige. De vrimle ikke blot her i Landet, men ogsaa Holsteen, i Kjøbenhavn, ja, dersom man kan troe dem selv, i hele det store Tydskland. De have mange Midler til deres Tjeneste, som J enten ikke kjende eller forsmaa at bruge. De forstaae mange Konster, hvorved de kunne blænde Eders Øine og gjøre Hvidt til Sort og Sort til Hvidt. De besidder megen Kundskab til skimlede Pergamenter og muldne Papirer, hvoraf J ikke kunne læse en Tøddel. De have megen Jndsigt i romersk Ret i tydsk Statslære og schleswigholsteinsk Luftbygningskonst; kort, de forstaae fast Alt, undtagen det Eneste, J forstaae tilgavns - Dansk. De have Raad til at holde Folkefester i Øst og Vest den hele Sommer igjennem, til at drage omkring fra By til By med fire Skimler for, til at anlægge Landesbanker, til at udgive Blade, som Jngen holde, ja til at byde store Summer, for at forføre Eders dygtigste og bedste Mænd til at forraade Eder og Eders gode Sag. De ere stærke, fordi de slutte sig tæt sammen, fordi de ere militairisk organiserede og ind exercerede, og have ikke blot deres Trompetere og Corporaler, men ogsaa deres Generaler, der staae sagved og ikke lade sig see. De have endelig den overveiende Jndflydelse i dette Land, og meget, ja meget for meget af den i Kjøbenhavn. Mod saadanne Fjender vove J altsaa at sætte Eder til Modværge, over dem kunne J bilde Jer ind engang at skulle seire, J, som ikke engang have en Fortid, hvis store Minder kunne beggeistre Eder; thi fra Knud Lavards Dage af har Slesvig ikke havt nogen Historie, det blev saa først et let Rov for de herskelyge holsteenske Grever, og siden en feed Udlod, der atter og atter udskiftedes mellem brødløse Prindser, J, som i Nutiden ikke besidder en eneste Rettighed, J ved egen Dygtighed og Kraft have erhvervet og opretholdt, men som først ganske nylig ere paagnede af en lang Slummer, i hvilken J virkelig ikke have sovet Eder Lykke til, J, som endelig ikke have saadanne glimrende Drømmebilleder for Øie som Nordalbingerne, thi Slesvig alene har slet ingen Fremtid. Have J maaskee mægtige Venner og Bundsforvandte, paa hvilke i kunne stole. Kunne J saaledes slaae hele Jer Lid til Eders souveraine Konges Bistand alene, Han har visselig en god Villie til at hjelpe Eder, men - hvor Meget staaer der ikke endnu tilbage at udføre. Han har befalet, at Eders Retsprog skulde være dansk; men – er det i Virkelighed blevet det overalt, Han vil sikkre Eders Sprog dets naturlige Ret, men – har det faaet den ved Patentet af 29de Marts, Vi bør haabe, at Kongens gode Villie vil trænge igjennem: men, saalænge dette ikke er skeet, kan ingen fortænke Eder i, at J bygge Alt Eders Haab paa hans Bistand alene. Men nu er det Eders Embedsmænd, som ere satte til at bestyre og ordne Eders Anliggender, tilat beskytte og forsvare Eder, til at staae Eder bi med Raad og Daad i alle lovlige Foretagender, og som derfor trække en rigelig Løn af Eders egne Lommer; kanskee er det dem, J stole paa Nu ja, Eders Embedsmænd ville Eder i Grunden vistnok heller ikke ilde, naar J bare vilde seile efter deres Bestik. De ere nu eengang tydske, opdragne og dannede ved tydske Universiteter, og de føle sig saa lyksalige ved den tydske Lærdom og Dannelse, de have erhvervet sig, at de troe, at ingen Lyksalighed, er til i Verden, uden den er tydsk, medens J derimod helst ville bede om at være lykkelige paa Dansk. Saaledes kommer det, at de allerfleste af Eders Embedsmænd, lige fra Statholderen til Sognefogden, fra Cancellipræsidenten til Skolelæreren, staae i Eders Modstanderes Række i den Tro, at de arbeide paa Eders sande Lykke. Men hvem i al Verden have J da at stole paa udenfor Eder selv, som ingen Udsigt have til ved egen Kraft at føre Eders retfærdige Sag igjennem. J ville svare: det danske Folk De foregaaende Talere have sagt det, J have hilset deres Ord med bifald, og jeg modsiger dem heller ikke. Det danske Folk har alt givet Eder flere Prøver paa levende Deeltagelse, det har understøttet Eder ikke blot i Tale og Skrift, men ogsaa med materielle Midler, saaledes vil det vedblive, det vil aldrig svigte Eder, thi det erkjender meere og meere, at det er dets egen Sag, J kæmpe for. Men – det danske Folk er lille lige over for det store Tydskland, dets gamle Kraft er slevet ved mange Ulykker; heller ikke det opløftes af store Minder, heller ikke det har mægtet at gjenvinde sin fordums Anseelse ved egne Bedrifter, og saalænge det staaer ene, er dets Fremtid mørk, paa dets Horizont vise der sig truende Varsler. Det danske Folk er en redelig og trofast Ven, men det er ingen stærk og mægtig Allieret. Og dog, slesvigske Bønder, skulle J ikke forsage, men freidigen udholde Kampen, thi J have hiint urokkelige Rygstød, hiin uovervindelige Bundsforvandt, som i søge og behøve, og Seiren er Eder forjættet.