Københavns Adresseavis, 1765-12-20
Alle Ting i Verden ere Forandringer og Omskiftelser, undergivne; Dommen over Tingene ere derfor lige saa foranderlige som sælsomme: Saaledes gaaer det og i den Deel af Verden, som kaldes den lærde. Naar det end synes rimeligt, at lærde Spørsmaal og Besvarelser burde egentlig have Sted paa de Steder og i de Skrifter, der udgives for lærde Sagers Værksteder, saa finder man saadanne med Forundring der, hvor de mindst ventedes, eller syntes at have Sted; Derover fældes nu vel adskillige Domme, men den retteste bliver dog denne, at det gode, hvor det end findes og læses, fortiener Opmærksomhed og Agtelse. Vi har paa nogen Tid seet en Deel lærde Forslag og Anmærkninger i Adresse=Contoirets Efterretninger; At de samme hellere findes der, end i de egentligen saa kaldede lærde Tidender, giver vel nogen Forundring, og Anledning til adskillig Raisonnement; Aarsager maae vel dertil være, men, naar man ved denne ene HovedAarsag, at saadant i de første gemeenligen indføres for intet og i de sidste ikke uden tilstrækkelig Betaling, behøver man ikke at bekymre sig om flere. Udgivernes Villighed, paa den ene Side er priselig; Deres Forhold paa den anden Side kand ikke lastes, da de ventelig have vigtige Grunde derfor Nu siden det er saaledes, maae man og betiene sig af Leyligheden som den gives; Nok for det nær villige Publico at finde noget nyttigt, enten det saa findes der eller her. Med saadan Tænkemaade har jeg læst de ovenmeldte Spørsmaal og Besvarelser i Adresse-Aviserne; De sidste, vi have seet, angaae Videnskabers og værdoms Befordring blandt vore Landsmænd, deels ved en lærd Correspondence, deels ved at lætte Bekostningen paa Danske Skrifters Udgave; Det synes alt got, naar det kun maatte paa beste Maade iværksættes; og vil det intet sige om nogen Spot eller Modstand moder i Førstningen, hvilket er ikke usædvanligt iblandt os, men heri kand jeg ikke dølge min Forundring, at, naar her gives Forslag til nyttige Skrifters Befordring, der da ikke tillige foreslaaes noget Middel til at afskaffe eller dog indskrænke de mange unyttige og slette. Forfatteren af Planen til den lærde Correspondence har dog vildet forebygge i sit Udkast daarlige og ubetydelige Spørsmaal, som var vel nok betænkt, Jeg havde ønskeet, at de sidste Spørgere og Svarere til Forslaget om Danske Skrifters, Befordring til Trykken, vilde iagttaget det samme i Henseende til slettte og ubetydelige Skrifter; Dog de have maaske tænkt, at Censuren og critiske Recensioner over de udkommende Skrifter, kunde være nok indtil videre. Jeg nægter ikke, at de jo kunde være, men om de og virken gen ere det, giver mig nogen Betænkning. J det mindste ønskede jeg, at see en upartiisk og skiønsom Undersøgning om hvad Priis der bør sættes paa disse sidste, hvis Værdie endnu kand tvistes om i den lærde Verden. See Heumans Consp. Reip. litterar. Cap. V. §. IV. & A. Jeg for min Part har vel stor Agtelse for lærde og skarp. sindige Recensioner, troer og at de have megen Nytte, naar de kun efter Kierligheds, billigheds og Apartiiskheds Regler ere affattede, og ikke blot for at kunne afsige en Dem, hvorvidt saadant skeer eller ikke, kand den best vide, som kiender noget til lærde Journaler saa vel de ældere, som nyere, og derhos har Leylighed til at sammenligne dem med Skrifterne selv, som der recenseres og critiseres, hvilket sidste er altid høytfornødent, naar det kunde skee. Saa vidt jeg kiender dog nogle, vilde jeg blot ønske dette, at den Bitterhed, som saa ofte hersker i deslige critiske Blade, og saa kiendelig vises mod visse Forfattere, maatte afskaffes eller dog blandes med en god Dost af den milde Sagtmodighed og billighed. En skarp og bitter Critiqve bør ikke ansees for det samme, og mener jeg, at det første gierne kunde have Sted uden det sidste. Umaadelig Lasten holder lige saa mistænkt for skiønsomme Læsere som umaadelig Roes; En Middelvey maatte dog vel træf ses imellem disse tvende Afveye, som de fleste Recensentere saa gierne vil tage. Vel er det sandt at en Forfatter der vil skrive for Publico, bør være lige saa villig til at modtage beskeedne Critiqver, som koldsindig i at forsvare sig med Sømmelighed, naar ham dertil maae gives LeyUghed; Men paa den anden Side seer jeg ikke, at man ved noget Privilegium er berettiget til at tracteere en Forfatter, der vel, uagtet nogle Feyl, kand have sine Fortienester, aldeles paa samme Fod, og med samme Jrettesættelser som en Skole=Dreng, der støder an i sin Stiil eller Lectie; Hvor deslige haanlige Talemaader og bittre Bebreydelser, paa hvilke jeg nu ikke vil anføre Exempler, vansiirer lærde Critiqver og Recensioner, der ere de samme i Stand til at giøre de beste og grundigste foragtelige, og deres Læsning modbydelig for dem, der besidder en mildere Tænkemaade, allerheldst om de maaske en og anden Gang kunde dog finde adskilligt baade lærdt og got i det som paa nedrigste Maade caracteriseres. Den gyldene Regel, der tilholder at forekomme hinanden med Ærbødighed, hindrer ikke, at jo Sandhed kand og bør siges; men der vindes dog intet derved, at den, som ellers efter Ordsproget er forhadt, giøres end dobbelt væmmelig ved umilde og ubeskeedne Critiqver. Det har sig, uden Tvivl, med saadanne hidsige Recensentere, ligesom med de Læger der ved alt for skarp Medicin vil udrense de usunde Væd skeer af Legemet, og derved uddriver baade de onde og gode tillige, eller, at jeg maae bruge en anden Lignelse, ligesom med de strænge Tugtemestere, der pidsker Børnene for hver endog den ringeste Feyl, saa de tilsidst ikke veed, hvad der er ret eller galt, og derover falde, som oftest til en vis Jndolence, der bestaaer i at foragte baade Riset og Tugtemmesteren. Dog jeg mærker en Feyl i min Lignelse, da man ikke just kand ansee alle Recensentere for Fædre ey heller alle Forfattere for Børn. Sed omne simile claudicat; Nok er det; Naar lærde Recensioner, der gives udfor at oplyse et heelt Publicum, først giøre sig med Føye mistænkte for saadanne Svagheder, seer jeg ikke, at de kand skrække engang maadelige Skribentere, end sige de brave og dygtige. Nu vilde jeg da, efter dette Omsvøb, give de forommeldte Corresponderende denne velmeente Erindring, at de vilde være betænkte paa noget vissere Mid deel, end det sidste anførte, til at befordre allene gode og nyttige Skrifter for Lyset, men jeg ønskede derhos, at samme Middel, hvad det end bliver, maatte tiene, hellere til at oplyse end at beskiemme en Forfatter, hellere til at forbedre et maadeligt Skrift, end at undertrykke eller fordømme det. Dog betinger jeg mig dette forud, at ingen derom henter Raad hos den flittige Patriot, der i sit korte Svar No. 134 anseer Lærdom og Læsning for de Dovnes Divertissement, der gider intet gjordt, naar de læse i Bøger; Thi at afskaffe baade Bøger og Læsning er vel et vist Middel til at forekomme slette Skrifter, men Cuuren er for haard og værre end Sygdommen. Adstilligt Nyt.