Berlingske Tidende, 1834-01-07
Ostindien. London, den 26de December. – Det har allerede længe været det britiskostindiske Compagnies Ønske, at indføre i Jndien det Engelske Sprog ved Retterne og ved de officielle Forhandlinger. For nærværende Tid er det Persiske Sprog det officielle og diplomatiske Communications=Medium imellem de Jndiske Hoffer og den Engelske Regjering; i samme Sprog holdes ligeledes Retsforhandlingerne. For Massen af de Jndfødte er det ligesaa fremmed og uforstaaeligt, som det Engelske; men en trehundreaarig Brug har indtil nu sauktioneret dets Vedligeholdelse. Generalgouverneuren Lord William Bentink har endelig gjort et Skridt, der meer end Alt, hvad hidtil blev forsøgt, maa føre til det Engelske Sprogs hurtige Udbredelse; han har nemlig begyndt at føre den diplomatiske Correspondents med de Jndiske Fyrster paa Engelsk, og den umiddelbare Følge heraf var en stor Efterspørgsel ved alle Jndiske Hoffer efter Engelske Opdragere for de Stores Sønner, der ere bestemte til at beklæde de højeste Værdighedsposter ved disse Hoffer. Kongen af Onde har i Luknow oprettet et Engelsk Collegium, for der at lade Adelens Sønner undervises. J Calcutta er Kjendskab til det Engelske meget udbredt blandt den yngere Generation af de rige Hinduere; et stort Antal af samme ikke blot taler det, men skriver endog Engelske Bøger i Prosa og paa Vers. Politisk betragtet er dette et vigtigt Skridt, der nødvendigen maa end fastere grundfæste Englændernes Magt: men for sand Civilisation er det vel ingenlunde saa fordeelagtigt, som man almindeligviis formoder; det er umueligt, at give et Folk et ganske ny og fra dens egen saa ganske forskjellige Basis af Civilisation; det kan blot fore til et overfladigske Anstrøg. Man burde bygge videre paa det Bestaaende, i Stedet for at substituere noget ganske Nyt. Men naturligviis tages fremfor Alt Hensyn til den politiske Jnteresse, og man kan vente, at den Engelske Literatur snart vil vorde Mode ved alle disse smaae Hoffer, og fortrænge den Muhamedanske og Jndiske. – Breve fra Bombay, fra Begyndelsen af August, indeholder den Efterretning, at den fri Skibsfart paa Jndus og dens Bifloder begynder at komme i fuld Gang. Kjøbmændene i Ludiana, den nordligste Grændsestation af Britisk-Jndien, sendte først to, med deres Vare fragtede, Skibe nedad Sut led i Jndus, for at besøge Markederne i Bahaalpur og Schikarpur, der ligge paa Karavanlinien imellem Jndien og Asphoniston, og da de fandt en hurtig og fordeelagtig Afsætning, sendte de i Juni Maaned ligeledes ti andre Skibe didhen. Handelstanden i Bombay udrustede ved Brevenes Afgang er Flaade paa 15 Skibe, der skulde seile op af Jndus og Sutledi indtil Ludiana; de vare ladede med Tøier og Jern varer, og skulde dermed forsyne Messen i Amrithie, Sikhernes hellige Stad, der tillige er der største Handelstad i de vestligtlig Provindser af Jndien, og kun ligger 6 Mile fra SutlediGeneralgouverneuren har truet Kongen af Oude med at ville mediatisere ham, dersom han vedblev at bestyre sit Land saa slet, da han uophørligen satte de Engelske Tropper i den Nødvendighed, at maatte dæmpe Uroeligheder, der vare blevne opvakte ved hans Undertrykkelser. Han har derfor i nogen Tid begyndt at reformere sin Administration, og givet Love, ifølge hvilke ingen Embedsmand, under Straf at vorde afsat, maa imodtage Gaver under nogensomhelst Paaskud. Dette er Grund og Hjørnestenen til enhver muelig Reform i Jndien; men Vanskelighederne ere meget store. Under Moguls Efterfølgere turde Jngen komme til en Embedsmand, uden at bringe ham en Gave, passende med hans Rang, hvorved al muelig Indgang aabnedes for Bestikkelse; alle Undertrykkelser, der fandt Sted i Bengalen i de første Tider af Compagniets Herredømme, og til Slutningen førte til den berømte Sag mod Warren Hastings, – havde deres Oprindelse i denne Vane. Compagniet tog de strængeste Forholdsregler derimod, og da det ikke kunde formaae de Jndfødte dertil, at de aflode at bringe Gaver, saa tvang det sine Embedsmænd til at deponere disse Gaver i Skatkammeret; hvilket endnu er Tilfældet. Compagniet holdt sine Embedsmænd skadesløse ved store Lønninger og Visheden om Avancement, saavel som ved Frygten for at vorde casserede ved den mindste Overtrædelse af denne Lov; og et ganske nyt Exempel herpaa, nemlig Generalcommissairens i alle de nordlige Provindsers Afsættelse for to Aar siden, formedelst Modtagelse af Gaver, beviser hvor vanskeligt det er, ganske at hindre denne Uskik, og tillige med hvilken Strænghed denne Lovs Overtrædelse straffes. Det egentlige Hovedmiddel, som Compagniet anvendte til Undertrykkelsen af denne Uskik, var den Banes Betydenhed og Vished, der aabnedes for dets Embedsmænd, et saa rænkefuldt Hof, som det i Onde, vil neppe kunne love sine Embedsmænd en tilstrækkeligen sikker Carriere, saa at de skulde foretrække denne for en hurtig Berigelse ved Bestikkelse. Kongen af Onde har ligeledes afskaffet alt Livegenskab; forbudet Salget af Agerdyrknings-Redskaber og Huusgeraad for SkatteRestancer. Compagniet ønsker, at han vil sætte det i Stand til at kunne overlade ham hans Land, da det allerede har altfor mange Lokal-Administrationer; men det er ikke sandsynligt, at han har Energie nok til at kunne indføre en taalelig Administration; han er en svag og blødagtig Fyrste, der vel har en vis Forkjærlighed for Europæiske Skikke og europæisk Dannelse, men er ikke de vanskelige Forhold voxen, i hvilke han er indviklet. Kongen af Lahøre har tilbagekaldt sin ældste Søn, hvem han havde betroet Administrationen af Caschemir, fordi Uorden og Urolighed toge der altfor megen Overhaand; han staaer i Begreb med selv at gaae derhen, for paa Nyt at organisere Bestyrelsen. Han vil sende sin anden Søn med en Armee til Paschawer, uden Tvivl for at udvide sine Besiddelser imod Vesten; han staaer i slet Forstaaelse med Dost Muhamed Khan Regenten i Kabul, og den mægtigste og bedste af de Fyrster, der have deelt det forrige Kongerige Afganistans Provindser.