Adresseavis for Børn, 1780-01-12
Rosenbladene havde aabnet deres grønne Boeliger, som indviklede dem, Granat-Træets Greene glinsede af deres Blomster, Solen dalede, allerede begyndte Biergene mod Vesten at modtage dens sidste Straaler, Hiorderne sprunge tilbage. til deres Stalde, og de unge Vogtere fulgte dem: Nogle spillede paa Skalmeyer, andre sang. Skovens Chore havde endnu ikke hørt op med deres kunstlede Melodier, og Nattergalen begyndte at istemme sin lokkende Sang. Azor kastede sine Øyen paa den alvorlige Exemit: han var gandske følesløs under denne almindelige Glæde, udvalgte nogle usmagelige Rødder til sit Aftensmaaltid, og søgte at tilbringe Natten i den tørre Sand. Azor vendte sig til ham, og sagde: "Ulykkelige Fiende af Mennesket, Fiende af dig selv, Er du da gandske døv for Glædernes Stemme, som giver Gienlyd i den gandske Natur, Kan du uden Bevægelse høre disse glade Toner, som nedstiger fra Skyerne om Dagen, og gientages af Nattergalen, naar Solen skiuler sig bag de høye Bierge; Føeler du ikke, at disse Stemmer fortælle dig, Avis hvor lykkelig du er, Seer du ikke Lammets lette Spring og Kameelens Bevægelse, under dens Byrde der trykker den, Til hvad Slags Mennesker hører du, siden du ikke føler noget ved dette, See disse nyttige Træer, see hvorledes Vesten Vinden bevæger deres løvfulde Arme! Men dit tørre og haarde Hierte, som ligner Klipperne, bevæger det ikke. O dersom du ikke elsker Glæde, hvad for en Bevæggrund har du da til at giøre godt, Vend dine Øyne rundt omkring dig, see disse frugtbare Marker, denne Luft dette Hav. - Hvad er Verden? – En velgiørende Guds Gierning. Hvilken Tilbedelse, Glæde og Taksigelse fordrede hans Godhed af dig. Hvilken Ærefrygt paalegger den dig ikke At nyde, det er Viisdom, og at lade andre nyde det er Død. O! mine Brødre, merker paa mine Ord, hører dem med Sielens Øren. Da Gud bød Solen at bære Dagen over den umaadelige Himmel, og at udbrede Frugtbarhed over Jorden, adspredte han Mennesken og deres Forretninger til Østen, Vesten, Syden og Norden, og fagde til dem: Nyder Naturens og Sielens Sødheder. Overalt hvor i lade Eders Skridt føre eder hen, skal J finde Eders Brødre. Værer hverandre nyttige, og Jorden skal blomstre under Eders Hænder; Løverne og Partherne og Tigrene, skal prise eders Enighed. Mennesket forglemte den Almægtiges Ord, en Broder opstod mod en anden, og de blev Fiender. Uretfærdigheds Vaaben blev brugt imod de Uskyldige, og bemægtigede sig dem: Den Uretfærdige gav Love, og hans lydige Slaver gjordt nye Slaver. Gud værdigede endnu engang Menneskene, at nedstige af en straaleriig Skye, som omgav hans Trone, han nedsteeg imellem Jorden og Stiernerne, og hans Tordensstemme lod sig høre. Han sagde til Menneskene: J ere nu forsamlede i adskillige Folkeslag, værer hverandre nyttige, bringer skabte Ting fra Syden til Norden, lad Østens Lys oplyse Vesten: lever i Fred, det er eders Fordeel, og eders Herres Glæde. Mennesket forglemte den Almægtiges Ord Forvirrede Siele udspredte Mistanke, fra en for Børn. Ende af Verden til en anden, og Frygten bevæbnede Nationer imod Nationer, snart saae Folket i deres Anførere, Fiender, og Anførerne saae i deres Underhavende indtet uden ulærvillige og skadelige Dyr.