Berlingske Tidende, 1836-06-27
En eiendommelig Episede i Gaars-Debatterne dannede den utrættelige Hr. Gauguier ved sit, hvert Aar fremførte Forslag, at nemlig de Deputerede, der tillige ere Stats-Embedsmænd, ingen Lønning skulle hæve saalænge Debatterne vare. Kun med Hensyn til Ministrene skulde der gjøres en Undtagelse. Skjøndt dette Forslag ingen Jndgang fandt, foranledigede det dog, deels et Foredrag af Hr. Dupin, i hvilket denne engang igjen slog om sig til Høire og Venstre, og især forfulgte det fratraadte doctrinaire Ministerium med sine Sarcasmer, deels en Række ikke interessante Notitser over Statistikken af Deputerede-Kamrets Personale. Kamret – sagde Hr. Gauguier tæller af lennede Embedsmænd, fire Ministre, en Marschal, en Vice-Admiral, togtyve Generaler, otteoghavfjerdssindstyve Magistratepersoner, fjorten Medlemmer af Statsraadet, ti Oberster og Oberstlieutenanter, ni Officerer af lavere Rang, otte General-Secretairer eller Tivisions-Chefer i de forskjellige Ministerier, sex Professorer, fem General Jnspecteurer, fire Over-Jngeniemer, tre PræfecturRaader, tre Jntendanter, tre Universitets-Jnspectorer og to Budskabsferere, altsaa tilsammen 178 lønnede Embedsmand i Tjeneste Virksomhed. Deriblandt ere syn kongelige Adjutanter eller Ordonants-Officerer. Tisse 178 Embedsmand – med Undtagelse af Ministrene - trække aarlig 1,900000 Franter Gage af Staten. Dertil komme endnu 77 forhenværende Embedsmænd, der ogsaa for største Delen trække tilbagestaaende Gage. Altsaa betales egentlig 255 Teputerede af Staten. Det øvrige Kammer bestaaer af serogfyrretyve Advocater, ti Banquierer, otte Læger, ti Hammerværkseiere, blandt hvilke jeg selv, for Manufacturister, tre Notarier, 32 Avoues, en Postmester og (deri indbefattet 77 Ex-Embedsmænd 167 Personer uden Profession. For at fuldstændiggjøre min Statistik, maa jeg endnu gjøre Dem den bemærkning, at vi have 187 Medlemmer af General-Conseilet, 55 Mairer, sexten Medlemmer af Jnstitutet, tolv Agerdyrkere, tretten Journalister og to Deelegerede fra Colonierne i vor Midte. Disse Oplysninger tale lydeligt nok, til at der endnu skulde behøves en Commentar til samme. De deputerede Embedsmænd, ere, hver i sit Fag, underordnede en Minister, saa at jeg ikke kan begribe, hvorledes deres Uafhængighed som Deputerede kan forenes med deres Subordination mod Ministrene. Jfølge min Overbeviisning staae de ikke afhængige nok, til at man kunde kalde deres Stemme fri. (Vedholdende Murren.) Taleren gik derpaa over til Enkeltheder, for at bevise, hvor uforenelig Egenskaben som Embedsmand var med Egenskaben som Deputeret. Da han henholdt sig til en for faa Uger siden paa Tale bragt Begivenhed – at nemlig en corsicansk Deputeret havde forekastet General-Procureuren for Corsica, som ligeledes er Deputeret, at han slet ikke kjendte Landet, da han tilbragde den ene Halvdel af Aaret i Kamret og den anden Halvdeel med sine Adspredelser og Arbejder afbrød Præsidenten ham, da han ikke maatte individnalisere. Hr. Gauguier svarede, at der gaves hundrede saadanne Exempler, og sluttede med de Ord: "Hvorledes kan man vente, at Deputerede, der trække en stor Lønning af Staten, skulde indvillige i en Formindskelse af Stats-Udgivterne. Hvis man ikke afviger fra det hidtil fulgte System, der udgjør en af vor Valgovssletteste Sider, saa kan man berede sig paa, at Kamret snart kun vil bestaae af Embedsmænd eller af saadanne Folk, der søge at snige sig ind i EmbedsCarrieren (Murren). Antager De derimod mit Forslag, og jeg tvivler ikke paa, at De eenstemmigt ville bifalde det, saa ville de Herrer Embedsmænd, nok af sig selv tabe Lysten til at lade sig vælges til Kamret." Hr. Dupin forlod nu Præsident-Stolen, for at svare ham. Selv en Embedsmand gik han ud fra det Princip, at det vilde være, paa en utilbørlig Maade, at indskrænke Vælgernes Frihed, hvis man vilde forbyde dem at vælge Embedsmænd til Kamret. Netop Embedsmændene vare bedst bekjendte af Vælgerne, og derfor faldt Valget saa let og hyppepaa dem, naar de forresten opførte sig upaaklageligt i Udøvelsen af deres Forretninger. Denne Omstændighed, langt fra at bære en truende Characteer, geraadede meget meer vælgerne og Embedsmændene til Ære. At Jngen skulde kunne misbruge sin Plads som Deputeret til at tilsnige sig en Ansættelse, derfor var der sørget ved hiin Lov, der nødder enhver Deputeret, som modtager en Post eller Forfremmelse, til at underkaste sig et nyt Valg Jkke Embeds-Stillingen, men Enhvers eiendommelige Characteer gjorde ham til en uafhængig eller afhængig Stedfortræder af National-Jnteresserne. Der gaves Folk, der aldrig havde været Embedsmænd, eller vilde være det, som derhos besade en Formue, der sikkrede dem en aldeles uafhængig Tilværelse, og som dog af et naturligt Kryderi vare enhver Magthavers servileste, underdanigste Tjenere, medens andre ubemidlede Mænd – Embedsmænd eller Jkke-Embedsmænd – heller bragte deres Existentse til Offer, end fornægtede deres Overbeviisning. Dog vilde han ikke nægte, at det vilde være urimeligt, hvis man overfyldte Kamret med Embedsmænd, og for deres Skyld udelukkede Privatmænd. Han kjendte ingen flauere Jndbildning end den lave Anmasselse hos saa mange Regjerende, i de høiere og lavere Grader, der mene, at kun i dem boer officiel og lutter Højviisdom. Men Tal være Offentligheden og Pressefriheden, J Frands. var denne Slægt meget sjelden. Kamret maatte indbefatte en fuldstændig Repræsentation af alle Jnteresser, og Vælgernes funde Fornuft vilde nok vide at passe det rette Maal. Man var allerede gaaet for vidt, da man udelukkede Præfecterne fra Kamret, hvoraf fulgte, at Hovedstadens første Stedfortræder, hvis Virkekreds i Vigtighed og Virksomhed i det mindste kom mangen Landsfyrstes lig, at Præfecten af Paris var forviist fra Valg-Kamret og paa en vis Maade var relegeret fra samme. Afdenne Drøftelse – vedblev han – kan Regjeringen imidlertid drage en heldbringende Lære, Hvis nem lig Regjeringen skulde faae i Sinde, voldsomt at ville nedtrykke Embedsmændenes Samvittigheds- og Overbeviisnings-Frihed, hvis den vilde paalæg dem den Forpligtelse, ved deres Afstemninger at tage Hensyn til Regjeringens Villie og ikke til deres uafhængige Anskuelser, da vilde det rigtignok være paa Tide, at foretage en Reform med Valgloven, og at udelukke alle Embedsmænd. Actop derved at det er tilladt Embedsmændene at tage Plads i Kamret, paalægger Loven Regjeringen den Pligt, at indrømme hine fuld Frihed i deres Handlinger som Deputerede, og Embedsmændene paalægger den den Forpligtelse, i alle deres Taler og Handlinger som Deputerede aldeles at glemme, at de tillige ere Embedsmænd. Den skammeligste Misbrug, en Regjering kan gjøre af sin Magt, vilde være, hvis den vilde afsætte ellers ulantelige Embedsmænd af den Grund, at de i Kamret havde voteret med en overdrevet Livlighed, endog med ugrundet Bitterhed mod denne eller hiin Regjerings-Forholdsregel, eller overhovedet holdt sig til Oppositionen Det vilde være et Sacrilegium. Under Restaurationen er vel noget Lignende forekommet i Stemmen fra venstre Side: "Ogsaa senere). Ja vel! sluttede Hr. Dupin - Ogsaa senere. Men jeg haaber, at Saadant ikke vil forekomme igjen, i det mindste ikke uden at tildrage sig Kamrets skarpeste Dadel. Jmidlertid stemmer jeg mod Hr. Gaugniers Forslag, og det ikke alene fordi jeg anseer det for udensigtsmæssigt, men ogsaa fordi det hører ind i en Valglov og ikke i en Finantslov. – Denne Tale afbredes ofte af Kamrets bifald. Hr. Glats-Bizoin meente dog, at ved Præsidentens Jndvendinger havde Hr. Gangniers Grunde intet tabt af deres Sanddinhed. Jerrigt - vedblev han – foretrækker jeg et andet System for Hr. Gauguiers. Dette andet System, vilde gaae ud paa, at udsætte os alle, uden Undtagelse, en god og ærefuld Lønning for vore Functioner som Deputerede (Skingrende Latter). Sagen er sandelig ikke saa latterlig. Jngen Sandhed er uommisteligere end den, at en Gratis-Forvaltning er den allerdyreste. Napoleon erkyndigede sig engang om Øvrighedspersonernes Lønninger i en lille Stat, og da han erfarede, at Borgernes Patriotisme befattede sig med ulonnet Forvaltning af de fleste Departementer, udraabte han: "Den stakkels Stat, hvor dyr maa dens Forvaltning ikke blive den." Dette Forslag fandt dog lige saa lidt Jndgang som Hr. Gaugniers. Begge bleve forkastede med stor Stemmefleerhed.