Berlingske Tidende, 1834-02-21
Den Kongelige Throntale ved Parlamentets Aabning indeholder ikke saa meget som man havde ventet, og den kritiseres derfor i de fleste af vore Blade. Tydeligst er dog der den Beslutning udtrykt, at opretholde tre Ting: De indbyrdes Magter i Staten, blandt hvilke naturligviis ogsaa Kirken), Unionen med Jrland og Tyrkiets Uafhængighed Debatterne i Underhusets Møde i Forgaars have vakt en ikke ringe Opmærksomhed. Der blev nemlig aflagt Rapport om Adressen, ved hvilken Leilighed Hr. O'Connell atter bragte Spørgsmaalet om den Jrlandske Tvangs-Bill paa Bane. Han beraabte sig paa en Yttring af Parlamentets Medlem Hill ved en offentlig Diner i Hull. Udenfor Huset vare de hemmelige Machinationer lidet bekjendte, ved hvilken man forskaffer sig Stemmer; saaledes har en Jrlandsk Afsending, der havde yttret sig paa det Heftigste imod hiin Bill og mod hver enkelt Clausul i samme, i en Privat-Samtale med Ministrene udtrykkeligen bønfaldet dem om, ikke at vige selv kun et Haarsbred fra denne Bill, thi ellers vilde Jngen kunne holde det ud i Jrland. Paa det Spørgsmaal, hvorfor han da havde stemt imod billen, har han svaret, at han ellers ikke vilde blive valgt for Jrland til Parlamentet. Hr. O'Connell spurgte nu, om Regjeringen besidder et hemmeligt Middel til at forskaffe sig Stemmer, og om der nogensinde var bleven gjort det en Meddelelse af ovennævnte Art Paa det første Spørgsmaal svarede Lord Althorp i Almindelighed, og paa det andet for saavidt negativt, som han personligt var interesseret derved; men han yttrede sin Overbeviisning, at mere end Et Jrlandsk Medlem, der var gaaet heftigt løs paa denne Tvangs-Bill, havde yttret sin Mening ganske anderledes i Privat-Samtaler. Nu vilde O'Connell vide Navnet. Et Jrlandsk Medlem efter det andet stod op, og spurgte hvo der var meent hermed Taleren søgte at blande sig heri, med den bemærkning: at Privat-Samtaler ikke turde give Anledning til nogen offentlig Discussion. O'Connell vedblev sit Spørgsmaal, og da nu ogsaa Hr. Sheil opkastede det Spørgsmaal, om han var Et af de betegnede Medlemmer, svarede Lord Althorp! Ja! den agtværdige og lærde Herre var Et af dem. Hr. Sheil svarede, for Landets Aasyn og i Guds Nærværelse, at det Jndivid, der havde fortalt den ædle Lord Sligt, havde løjet og gjort sig skyldig i en skjændig Bagvaskelse. Da imidlertid den ædle Lord havde givet at forstaae, at han holdt hiin Angivelse for sand, og tog Ansvaret paa sig, saa havde han (Sheil) intet Ord mere at sige. Nu søgte ogsaa Hr. Hill at undskylde sine tidligere Yttringer og vilde ikke rigtigt mindes samme; og Taleren (The Speaker) beklagede, at Sagen var kommen saavidt, men han haabede, at den udenfor Huset ingen Følger vilde drage efter sig. Hr. Sheil vilde imidlertid ikke indlade sig paa nogen Eftergivenhed, da Ministeren havde taget alt muligt Ansvar paa sig. Det kom til vidtløftig Frem- og Tilbagesnakken. Sir Francis Burdett, Sir Robert Peel og Ministeren Stanley gjorde sig forgiæves Umage, for at overbevise Hr. Sheil om, at Lord Althorp ikke havde havt noget Personligt i Sinde mod ham. Da Alt ikke førte til noget Resultat, traadte Taleren endnu en Gang op, og erklærede, at Huset nu maatte lade sin Autoritet træde imellem, hvorfor han i Husets Navn opfordrede Hr. Sheil til at erklære, at han udenfor samme ei vilde søge nogen Satisfaction. Hr. Sheiltang; hvorpaa Sir Francis Burdett foreslog, at sætte ham i Forvaring. Nu opfordrede Taleren Lord Althorp, der strax erklærede, at han aldrig havde tænkt paa nogen Fornærmelse, og vilde derfor udenfor Huset ei gribe til fjendtlige Forholdsregler. Hermed var Taleren ikke tilfreds, men spurgte end videre, om Lorden vilde indlade sig paa nogen Udfordring. Da Lord Althorp ikke vilde give denne Erklæring, androg Sir Francis Burdet paa, at ogsaa Ministeren skulde bringes i Forvaring, og blev heri understyttet af Sir R. Peel. Lord Althorp, saavel som Hr. Sheil bleve derpaa, efter Husets eenstemmige Beslutning, bragte i Forvaring. Adressen blev til Slutningen antaget, og efter nogle andre Forhandlinger erklærede Hr. Stanley i Lord Althorps Navn, at denne fandt sig i Husets Beslut, ning, og vilde ei blot selv ingen fjendtlige Skridt foretage sig, men heller ikke indlade sig paa nogen fiendtlig Opfordring. Jfølge heraf androg Ministeren Stanley paa, at Lord Althorp atter skulde løslades af Forvaringen. Hans Andragende blev samtykket, og strax derpaa traadte Lord Althorp igjen ind. Nu gav Hr. Hume i Hr. Sheils Navn den Forsikkring, at denne hverken havde fjendtlige Hensigter, eller vilde modtage en saadan Udfordring. Paa hans Andragende blev nu ogsaa Hr. Sheil løsladt af sin Forvaring, og indtog atter sit Sæde. Hermed endte denne Sag, der af vore Blade sammenlignes med den Dulongske, uden Blodsndgydelse.