Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-05-22
Høiesteret har i Fredags paakiendt den af Stænderdeputeret Proprietair C. H. Hansen sin Tid imod daværende Overlærer, nu Sognepræst Dr. Phil. og Theol. Kalkar og Catechet Borch, anlagte Sag, der er foranlediget ved det Forhold, der af de Jndstævnte er udviist derved, at de paa en Generalforsamling i Fyens Stifts Læseforening den 21de December 1838 have fremsat det Forslag, at Foreningen offentlig og bestemt skulde udtrykke sin Mening derhen, at den i høi Grad misbilliger den Brug af Pressen, som Citanten, Proprietair Hansen har gjort i sit Skrift, betillet Første Part af et Sendebrev til Biskop Faber, idet nemlig Citanten har anseet sig fornærmet ved de Udtryk, hvori dette Forslag er motiveret, samt ved den Kundgjørelse, der heraf ved Pressen er skeet saavelsom ved de øvrige i denne Anledning stedfundne Annoncer, og desaarsag har paastaaet den af nogle af Selskabets Medlemmer afgivne og af Jndstævnte Dr. Kalkar i Fyens Stiftsavis No 221 for 24de December 1838 bekjendtgjorte misbilligende Dom over Citantens ved det omhandlede Skrift gjorte Brug af Pressen saavelsom forskjellige i det i Trykken udgivne motiverede Forslag til Selskabet, saavelsom i den af Dr. Kalkar i Selskabet holdte og i ovenmeldte Avis No. 225 for 31te Decbr. 1838 offentliggjorte Tale brugte formeentlige fornærmelige Udladelser mortificerede og de Jndstævnte for deres i saa Henseende brugte Forhold anseete med Mulcter og paalagte Censur foruden at tilsvare Processens Omkostninger. Ved Odense Bytings Dom af 30te Marts 1840 bleve Citanterne frifundne for Proprietair Hansens Tiltale, hvorimod de ved Lands-Over- samt Hof og Stads=Rettens Dom af 12te Juli 1841 bleve idømte hver især en Mulct af 50 Rbd. Sølv til Odense Kjøbstads Fattigkasse og 1 Aars Censur, hvorhos Overretten mortificerede en Deel af de imod Proprietair Hansen brugte Udtryk, nemlig, at der ved det ovennævnte af ham udgivne Skrifter skeet et saadant Brud paa den Sømmelighed, den Agtelse og den Tillid, som den Ene maa have for den Anden hvis det borgerlige Samfund skal bestaae, at Læseforeningen nødvendigt maatte udtale sig om det Oprørende i hiin Adfærd; at Citantens Fremgangsmaade med dette Skrift skildres som et Uvæsen, der griber ind i Husenes helligste Privatliv og siges at true med at tilintetgjøre alt borgerligt Samliv, at hans Angreb er af det Jndhold, at det har vakt enhver retsindig Mands Afsky, idet ingen Bitterhed, ingen Forargelighed ingen Haan er svaret; at de Jndstævnte der see et Angreb paa det, som maa være enhver Mand dyrebart og agtelsesfuldt, og at Hovedcitanten trodser hvad enhver brav Mand vilde kalde den første Betingelse for god Orden; samt endelig naar det i Referatet, der i Fyens Stiftsavis den 31te Decbr. 1838, N 225, er meddeelt af det af Dr. Kalkar, i Læseforeningen holdte Foredrag, og som af denne er vedkjendt, hedder, at han var overbeviist om, at alle var enige i, at der var een Ting, som var Enhver, Høi eller Lav, Rig eller Fattig, Ung eller Gammel, det Dyrebareste, nemlig Æren; Jngen kunde taale, at den angrebes. Tillod et enkel Menneske sig at angribe Andens Ære osv., forsaavidt Talen her er og Citantens Skrift og der saaledes ved disse bemærkninger utvivlsomt er hen tydet paa, at samme ligefrem har angrebet anden Mands Ære. Naar de Jndstævnte have paaberaabt, at i de fornævnte Yttringer alene skulde indeholdes en Misbilligelse af Skriftet, og antaget, at da de ikke have indladt sig paa at bedømme eller characterisere Citantens Motiver til dets Udgivelse, saa kan hans Ære ei derved ansees krænket, da findes det ifølge de Udtryk, hvorved Dadlen over Skriftet saaledes er udtalt, aldeles klart, at samme hos Enhver, som derpaa maatte reflectere, maa nedsætte Citantens Agtelse og altsaa maa ansees for injurierende, og naar de Jndstævnte i alt Fald have formeent, at samme skulde være retfærdiggjort ved Jndholdet af Citantens omhandlede Skrift, da er det en umiddelbar følge af, at det ikke er den, der ved bemeldte Skrift skulde være fornærmet, som derimod er optraadt, men de Jndstævnte, der her maae betragtes som Uvedkommende, at Citanten ei har været pligtig, for at undgaae, at det i Skriftet Anførte skulde ansees som ugrundet, at føre Beviis for at samme er grundet, og at saaledes de Jndstævnte alene da kunde blive ansvarfrie for den derover udtalte, Citanten nedsættende, Dadel, saafremt de i Skriftet brugte Yttringer vare af en saadan Beskaffenhed, at de, om de end ikke vare blottede for factisk Grund, maatte retfærdiggjøre den over samme udtalte Dadel, hvilket imidlertid ikke findes med Føie at kunne statueres. Overretten kom saaledes til det ovenfor anførte Resultat, hvorefter de Jndstævnte efter meddeelt beneficium processus gratuiti lode Sagen indanke for Høiesteret ved Statsraad Salicath. Høiesterets Dom lyder saaledes: "Lands-Over- samt Hof og Stadsrettens Dom bør ved Magt at stande. Processens Omkostninger for Høiesteret betale Citanterne, een for begge og begge for een, til Jndstævnte med 100 Rbd. Sølv, saa betale de og paa lige Maade 1 Rbd. Sølv til Justitskassen. For Proprietair Hansen har Advocat Buntzen givet Møde i Høiesteret efter Engagement. (Dagen.)