Aarhuus Stifts-Tidende, 1830-01-22
Ringsted, den 12te Januar. Neppe rygtedes det, at Dr. Mønster var kaldet til Biskop i Aarhuus, før der, blandt den ham undergivne Geistlighed, yttrede sig en almindelig Attraa efter, offentligen at bevidne ham den Høiagtelse og Taknemmelighed, hvortil han, i de 22 Aar, han som Amtsprovst har forestaaet Sorøe Amt, har gjort sig saa høifortjent. Denne Attraa behøvede kun at udtales af Enkelte, for strax, i den skjønneste Samklang, at vorde udtalt af Alle, og saaledes var det da gandske naturligt, at den Jndbydelse, hvormed de værdige Religionslærere, Amtsprovst Flemmer i Alsted og Salicath i Haraldsted, fremtraadte, maatte finde en enthusiastisk Modtagelse overalt. Man enedes om, ved en kirkelig Høitidelighed at feire hans forbigangne, af Forsynet saa kjendeligt velsignede Embedsførelses. taknemmelige Amindelse, og at lykønske ham til det høie Kald, han nu tiltræder. Denne Høitidelighed har fundet Sted idag, og alle Stemmer forene sig i det Vidnesbyrd, at den, i enhver Henseende, har hævdet sin Character som en kirkelig Fest til en almeenagtet Kirke hyrdes Ære. Kl. 2 samledes Præsterne fra Sorøe, Amt, og mange anseete verdslige Embedsmænd paa Raadhuset her i Byen, hvortil Biskoppen afhentedes ved Forningens Repræsentanter, der vare fem, En fra hvert Herred. (Amtsprovsterne Flemmer og Bryndum, Consistorialraad Fuglang, Pastorerne Just og Salicath.) Fra Raadhuset gik Toget til den ærværdige skjønne, festligtoplyste Kirke, hvor Høitideligheden aabnedes med følgende Hymne: En Rad af Aar, en Deel af vore Dage Svandt hen, o Gud, i blide Kiærlighed; Et kjert, et helligt Minde vi tilbage, har, af vort Christen Samfunds Himmelfred ;De svandt; men, som i Marmor gravet ind, Staae Aar og Dage for vor Sjæl og Sind. Du styrer Alt; Du giver og Du tager Al Glæde, som det med Dit Raad bestaaer, Og Kraften spreder Du som Dig behager, At Verden allevegne Styrke faaer; Som Regn og Dug den gaaer i Livet udi Med de af Dig udvalgte Sendebud. Lad Storhed bygge Kunstens stolte Minder, Og Slægter stirre mod et Kiæmpeværk, Om ei i Værket selv vi Aanden finder Hvorved, i Kamp mod Tid, det vorder stærk, Det falder da, men har den bygget med, Da trodse Pyramider Evighed. Saa reiste her en Mester til Din Ære, O Gud, sit Værk, og Hiertet bygte med; Det grundet var paa Jesu Christi Lære, Fuldendt ved Siælehyrdens Trofasthed; Thi følger Mindet Ham, som ei forgaaer; Da Hjertets Røst til Efterslægten naaer. Tak Fader, for den Tid som er henrunden, J enig Stræben for det Evige; Tarl at vi vide, at naar Tid er svunden, Vi nyde skal Din Himmels sande Fred; Saa lad os spredes efter Dit Behag Os samler dog igjen en evig Dag! Derpaa fremstod Pastor Salicath, som, med dyb Følelse og rørende Veltalenhed skildrede, hvad der, i denne høitidelige Stund, bevægede sig i Alles Bryst. Det var ikke muligt, uden Taarer at høre dette i alle Henseender udmærkede Foredrag, der tilfulde godtgjorde, at de Tilstedeværendes Følelser her havde fundet et Organ, som var dem værdigt. Efter denne, i Modersmaalet holdte Tale, sang man: Haand i Haand vi staae beredte: Til at bryde Kredsen nu, Til den store Time ledte: Du os Selv Algodheds Gud; Dog et Haab vi har tilbage: Timen vorde skal til Gavn; Cimbria skal Ham modtage J sin ømme, hulde Favn. Nu fremtraadte Amtsprovst Flemmer, som, med den energiske Fyrighed, der er denne høiærværdige Olding egen, holdt en latinsk Lykønskningstale, der hørtes med den spændte Opmærksomhed, som den, saavel fra Udtrykkets, som Jndholdets Side, saa gandske fortjente. Efterat Præsterne herpaa havde afsunget følgende Bøn og Chor Ved Broderheld en salig Dag Du gav os Gud vor Fader, Den vorde Dig til Velbehag, Som Ordet voxe lader, Velsign Din Kirkes Fred Lad Jesu Kiærlighed, Ved fromme Talsmands Røst, Jndtage Christnes Bryst! Din Tiener Du velsigne !" kronede Biskoppen Festen paa en Maade, som vil gjøre den uforglemmelig for Alle, der bivaanede den, idet han, med sin sædvanlige mandigskjønne Veltalenhed, og med et Udtryk, der vidnede om hans dybe Bevægelse, tolkede de Tilstedeværende sin Taknemmelighed og Hengivenhed. Følgende Chor sluttede Høitideligheden i Kirken: Templet nu med Glæde vi forlade Følende, i haabefulde Bryst, Hørt at være Bønnen som vi bade Om Velsignelse paa fjerne Kyst. Ol en Fryd som Ordet ei kan sige! O! en Jubel Hiertet hæver ved! Glædens Gienlyd høres fra Guds Rige, "Hyrden signer Himlens Kjærlighed." hvorpaa Forsamlingen begav sig til et festligt Broder maaltid paa Raadhuset. Her udbragtes Skaaler for Kongen, for Fædrelandets Held og Velsignelse, og sluttelig Afskedsskaalen for Biskop Mønster. Ved Bordet blev Bønnen, efter gammel christelig Skik, forrettet af Amtsprovst Bryndum. - Sangene, der vare forfattede af Amtsprovst Flemmer, og komponerede af Sorø Akademies dygtige Musiklærer Pedersen, udførtes af Kirkesangere, der understøttedes af adskillige udmærkede Dillettanter.