Norske Intelligenssedler, 1767-09-02
Nordske Jntelligen No. 35. Onsdagen den 2 September 1767. Fortsættelsen: 23.) Endelig hvad og hvor utroligt meget den Norske Nation i den sidste Krig haver lidt, ikke allerne af Fienden, saa langt han haver været, som dennem haver ruineret, og hvor som fattede mindste Suspection nogenstæds for nogen af hans Troupper at være skudt, derfore satte de Jld, opbrændte deres Huuse og Gaarde, saaog ved Deres Majestæts Troupper, som hos dennem have været indqvarterede, og dennem gandske haver udsuet, som dog Landet haver selv Mangel paa Vivres og Subsistence og de fleeste Bønder deres Korn maa kiøbe, men og fornemmelig ved de stærke Recrouteringer baade til endeel af de Norske Regimenter i Dannemark og Pommeren, hvor de vare, saaog i Steden for de 1600 deracherede, som de havde afgivet til at complettere andre Regimenter i Deres Majestæts Rige Dannemark, samt i Steden for den store Mængde, som paa Galleerne og i Fæstningerne i de saa vidtløftige og fatiquante Posteringer, ved det slette Tractement og udstaaende Mangel haver crepered, saa jeg fast tør sige, at den tredie Deel af Landets Jndbyggere i det mindste i den sidste Krig er forsmelted, og over Halvdelen af Rigets forrige Velstand, Midler og Formue forloret og formindsket. Desforuden hvad Landet ved de idelige og stærke Skydser af Almuen, ved deres Skovers Udhugning til Posteringer, ved de idelige Leverantzer af Heste til Artilleriet, af Kiød, Høe, Meel, Gryn, hvoraf den mindste Deel dem er vorden endnu betalt, eller ved Skatter godtgjort, ved de idelige Marscher frem og tilbage, Cantoneringer, Camperinger, have udstaaed, med videre, som fast er umuligt at opregne, og dog ikke er fornummet hos dennem nogen mindste Utaalmodighed, Modvillighed og Gienstridighed, ingen Desertion, mindre nogen Callusion med, eller Tilbøielighed til Fienden, men i alt det de leed og udstaaed haver, continueret og vedblevet, at giøre Fienden den Afbræk de har formaaed. Saa befatter jeg for den høieste Gud ikke andet, end at jeg jo kand sætte dennem til et Troeskabs Exempel for alle Nationer i Verden, og at jeg for min Deel hverken veed eller i Historierne haver læst, nogen Nation udi 4 samfælde Aar saaledes at have raparteret baade af Ven og Fienderne, Børnene at gaae til Feldts paa deres egen Kost, og, naar den var oppe, lidet Nød, Forældrene udtæres af opsendte Troupper, og dog idelig Villie at tilføre dennem al Subsistence, naar deres egne Børn har lidet Mangel, og dog ikke allerne beviist sig troe, men selv i alle Oecasioner tillige stridet imod Fienden, og gjort hannem Afbræk, hvorfore jeg for Gud og min Samvittighed er forsikkret, at om nogen mundtlig eller skriftlig, haver søgt at beføre denne Nations Troeskab, og sætte dem i Tvivl hos Deres Majestæt, at den retfærdige Guld, der seer hvad der er skiult i Mennesket, selv imod saadanne vil blive dette Folkes og deres Troeskabs ikke allerne Vidne men endog Hevnere, saa den gandske Nation og det gandske Rigets Undersaatter have Aarsage at formode, at blive af Deres Kongelige Majestæt, som een saa genercux Monarch, som i noget Verdens Rige kand findes, soulageret og husvalet, som Landet nu er skeed ved een billig og proportioneret Matricul, hvorved den ene ikke skal bære større Byrde, end den anden, og alle fra de forrige Exactioner og Udsuelser kand blive befriet herefter, saaog Kiøbstæderne af Toldens Forlindring og Negotiens Forfremmelse paa saadan Maade, at Deres Majestæt selv ikke skulle finde mindre Fordeel i sine Revenuers Fornøielse, og Præsteskabet ved de af Eders Kongelige Majestæt, den allerede allernaadigst confirmerede, og tilforn alt af Deres Høist-Sallig Herr Fader Kong Christian den Femte tillagde Privilegier, som de hidindtil med Præste-Bygningers Kiøb, og Auctions-Rettigheden udi Geistlighedens Sterboe ej har nydt, men af Eders Majestæts allerhøieste Naade nu venter, for at blive deres Medbrødre i Dannemark egaliseret, som ligemaade efter den tunge Krig 1660 dermed blev benaadet, hvilket de efter den tunge Krig og 4 Aars fiendtlige Invasioner med deres store og meere end exemplariske Taalmodighed, Troeskab og Tapperhed, og derved gjordte mærkelige Tienester, have meriteret, eftersom de fleeste af dem al den Stund Krigen varede, have lidet meere end Geistligheden i Dannemark udi Krigen fra Anno 1656 til 1660. Dersom denne Kongelige Naade blev lagt dertil, at de 4 Borgere, som Anne 1716 forsynede og forsørgede Deres Majestæts Armee paa Giellebech, med een Naade-Medaille maatte distingueres, den de sandelig saa vel har fortient, som nogen anden, som dermed er bleven benaadet, saa skulle det meget oprette Nationens nedslagne Gemytter, som jeg veed ikke selv af hvad Anledning, efter almindelig Rygte forestiller sig at være for Deres allernaadigste Konge og Herre, omendskiønt i alle Maader uforskyldt, ilde beskreven, Deres Kongelige Majestæt skulle ved disse Poster meere forbinde sig alle Undersaatters Hierter, som dog ere nu saa bereede, som altid tilforn, for Deres Kongelige Majestæt og det Kongelige Huuses Gloire og Beste at opofre, ikke allerne den sidste Skiærv af deres Formue, reen endog den sidste Draabe af deres Blod, saa at om nogen Tiid noget Fiendtlig skulle paakomme (det Gud i Naade afvende) jeg da er vis at deres 2dle og deres uforfalskede Troskab, da skulle blive deres Fiender og deres Misundere til Beskæmmelse, Deres Kongelige Majestæt kand og allernaadigst visseligen forsikkre sig, at jeg alt dette af fuldkommen Videnskab og Forfarenhed uden nogen Slags Interesse og Passion skriver, som udi dette Fald udi ingen Maade mig kand paafalde, og udi ingen anden Hensigt, end for at give Deres Kongelige Majestæt al den Oplysning, som mig er bekiendt (og jeg om Eders Kongelige Majestæt det skulle befale, en detail og med mærkelige Omstændigheder mundtlig videre kand deducere) og de Norske Undersaatter det Vidnesbyrd, som de saa berømmeligen fortiener, og hvorom jeg er forsikkret, at de med Job kand søge deres Vidne i Himmelen, om end ingen af dem, som dertil er forpligtet, og det kunde vide, vil give dem det paa Jorden, hvilket jeg haver holdet for at være min umodsigelige Skyldighed imod dennem, baade som een Christen, som een Undersaat, og som een Embedsmand i Landet, og tillige at min allerunderdanigste Pligt og uforanderlig 2dle og Troeskab imod Deres Kongelige Majestæt, det af mig haver indkrævet, hvormed jeg indtil min Død forbliver Deres Kongelige Majestæts Kiøbenhavn. B. DEICHMAN. den 2den April 1724.