Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-08-23
J Aarhuus Avis af 19de August læses følgende: "Den Person, som i afvigte Olufsmarked gik omkring og tilbød sig, foruden at sluge Rotter og Muus at borttage Ligtorne, fortjente i det mindste, hvad sidste angaaer, vidst ikke længere at blænde Publikum med hans Vindheutlerie. Jndsenderen betalte ham 5 Rbd. for, at han af et Par Tæer skulle borttage 2 Ligtorne, men beklager, at Virkningen af Operasionen - saa kaldte Snøbelen den - der blot bestod i at han med en gl. rustet Pennekniv gravede noget i Tæerne og derefter lagde en stinkende Salve over dem, faldt saaledes ud, at Pinen ei allene strax fordobledes, men tiltog i 6 Dage saa voldsom, at Tæerne indflammeredes og man frygtede for meget farlige Følger, indtil en ærlig Mand ved et bedre Middel, anbragt med en berømmelig Forsigtighed, lindrede den næsten uudholdelige Pine. Jndsenderen tilraader med god Grund sine Medborgere at tage sig Vare for ei at lade sig snyde formeget afdenne Hr. Notte= og Muusmager, samt Ligtorn fordærver. Randers, den 29de Juli 1817. J Anledning af en Anmeldelse i Kjøbenhavns Skilderie, dateret Høitoftegaard den 9de Juli d. A., angaaende vore Sommerforlystelser, maa jeg, Sandheden til Ære, anmærke følgende. De Kongelige Skuespillere begyndte deres Forestillinger i Randers med den unge Ziguenerinde. Hvorledes Anmelderen i Skilderiet kan have været her, og dog sige: de bleve modtagne med Hurra fra Parterret, begriber jeg ikke; thi det er – Usandhed. De to første Acter gik i største Taushed, uagtet Jomfru Clausen sluttede første Act med den meest larmende Bortgang, jeg nogensinde har været Vidne til. Hun slog, med Knythaand, to dierve Slag paa Tambourinen, steg op i Qvinten med sine sidste Ord, og boltrede sig ud af Skuepladsen; Teppet faldt med Lynildsfart og rev Parterrelampensaa raskt ned, at alle Lysene slukkedes, og dog gav det haardhjertede Publicum hverken Skuespillerinden, Tambourinen, Teppet eller Lampen mindste Applaus. Stykket er, efter mine Tanker, et saare maadeligt Produkt, og har, iblandt andre Rariteter, en ægte Fjellebodscene imellem en Slutter og en gammel Kierling. Rollerne vare saaledes besatte; Vicekongen af Spanien - Hr. Haack. - spillede fortræffelig, men manglede Anstand og Majestæt, Francesco, hans Søn - Hr. Liebe; - Don Alvares Hr. Zinck. - Antonio, hans Søn Hr. Enholm. En sand Naturens Søn. Emphasis, betonede Pauser, Stigen og Falden i Stemmen er han aldeles hævet over, med et Ord; Konst bruger han ei til sine Noller; - Fabio, hans gamle Tjener - Hr. Rosenkilde. Den Maade, han siger sine Repliker paa, prøber Tænksomhed og Jdee om Declamation; han er Begynder, og kan vist blive brav med Tiden; Don JgnatioZapata - Hr. Hass; - Celestina, hans Søsterdatter - Mad. Rind. - Barbara, hendes Duenna - Mad. Liebe - er en sand Konstnerinde; - Gavakko, Taarnvogter - Hr. Rind. Han og Barbara gav den omtalte Fjellebodserne med megen Liv. - Lazarilla, en ung Taterpige - Jomfru Clausen. Manden fra Høitoftegaard siger: "hun oversteg hans Forventning. - Hvorledes et sligt Spectakelstykke tager sig ud paa et lidet Theater, kan sluttes af følgende: J første Act havde det store Pallads ingen Altan, og var ei beskygget af høie Pomerants=Træer, der var ingen dyb Grotte i Forgrunden, og ingen Hulling med Sandhedens Statue. Paa den anden Side af Skuepladsen var intet huult Kastanietræe udenfor det store Taarn. Don Antonio og Storinqvisitoren kom ud af det store Pallads, og Lazarilla saae og forkyndte deres Ankomst gjennem den lukkede Dør. Hele 3die Acts første Scene foregik bag Kulisserne, og Begyndelsen af 3die Scene ligesaa Celestinas og Lazarillas Klattren paa Træet hørtes blot. J 4de Act var intet Telt for Vicekongen. Da Hans Majestæt i 7de Scene raabte paa Vagten, kom der een, siger og skriver een Mand. Hans befaling: "tag Lænkerne af denne Olding og lad dette Uhyre bære dem blev kun halv udført; thi da Lænkerne, med megen Møie, vare tagne af Don Alvarez, skyndte Vagten sig bort og lod Uhyret Don Antonio staae. Men denne lod sig derfor ei forbløffe, med udstrakt høire Armpegede han paa Don Zapata, sigende: der staaer min Forfører!" – rakte derpaa begge Hænder iveiret og forlod Skuepladsen allene, fortvivlet som den strømpeløse Johan v. Ehrenpreis. - Om Kjerlighed paa Landet siger Anmelderen i Skilderiet: "Det er et maadeligt Product, der er tomt for Alt, undtagen Tvetydigheder." Det første er uægteligen Sandhed, men det sidste foraarsagedes af Mad. Rinds og Hr. Zink Misgreb af deres Roller. Den elskværdigste Navitet, saaledes fremsagt, maa blive Tvetydighed. J dette Skykke var Grev Floncourt - Hr. Haack. Han manglede blot Anstand, savoir vivre og passende Paaklædning. Gripoon, Birkedommer Hr. Rind. Anmelderen i Skilderiet siger: "Hr.R. havde en slet gjort forloren Næse paa, som ret synes at have formælet sig med hans egen velvoxne Næse, saa han kunde fristes til at kalde Rind enGraasteenscopie af Marmorstatuen Knudsen."