Aarhuus Stifts-Tidende, 1818-01-09
Forlangt Jndrykkelse. Til Christen Hansen og Jens Madsen, med Flere i Lading. Dersom J, gode Mænd, med Rolighed ville høre et oprigtigt Ord af En, som hverken kiender Eder eller den Sag, hvorover Jklage, eller dem, over hvem J klage, og som derfor tør fordre at ansees som upartisk, men som ikke destomindre mener det godt med Eder, saa lægger et Øieblik Mærke til følgende, som, om det end ei indeholder den Trost J søge, mueligen dog maatte befindes at indeholde nogle Sandhedsvink. Skulde man slutte fra den Maade, paa hvilken J. klage, saa maatte man antage, at J vare paa det ubarmhiertigste fornrettede, og at der ingen Øvrighed var i Landet, som vilde lægge Mærke til Eders Sag. Men hvad det første angaaer, da paaligger det Eder, som dem, der klage, at oplyse og bevise det Paaklagede; og i Henseende til det sidste, saare J enhver god dansk Borgers Følelse, som erkiender Regieringens og Collegiernes Omhu for at Jngen skal lide Uret. Veien til Øvrigheden staaer aaben. for Enhver, ja endog til Thronen kan enhver af Landets Børn, uden Undtagelse, finde Adgang med sine Forestillinger. Naar altsaa J ved ubestemte Klager offentlige Blade søge at indbilde Publicum, at Øvrigheden er ligegyldig for Almuens Vel, da vil det danske Folk høiligen misbillige Eders Fremfærd, og ansees den som lidet mindre end oprørisk. Den Dom J altsaa hos den tænkende Deel af Folket have at vente er almindelig Ringeagt, istedet for Medlidenhed, hvorpaa Eders Eenfoldighed mueligen lod Eder giøre Regning. Hvad Eders Sag angaaer, da kan Publicum deri, i en forganiseret Stat, ikke være Voldgivtsmand, og mindst der, hvor man ei engang veed hvad det kler, hvorover der klages. - At Skolevæsenets bedre Jndretning maa medføre Byrder, er naturligt, og ofte finder Almuesmanden disse og flere Byrder forhadte i den Grad som de maaskee ikke kunne forenes med den Ørkesløshed, eller den Overdaad, hvortil Omstændighederne for fa Aar siden vare saa fristende. Skolcanordningen er ingen hemmelig Artikel; og de bekræftede Planer til dens Udførelse ere lige saale hemmelige. Hvad ethvert District har at yde til Skole væsenet kan altsaa blive alle Vedkommende kundbart, se Enhver vil kunne erfare hvad Byrde der i saa Henseende paaligger ham, og Uret i Fordelingen af disse Byrder ta ikke letteligen skee, og om den skeer, vil den vist alte blive rettet, naar den rigtigen oplyses og paatales. paastaae at Kongen vil: den Rige skal betale, hvad de Fattige ikke kan. Denne Paastand er i Almindelighed aldeles falsk, og maa være det; og med Hensyn paa Skolevæsenet er den i det allerhøieste kun tildeels sand og vilde i det allerhøieste kun være tildeels retfærdig, Thi, kiære Mænd, den Plet af Jord, J dyrke, og af hvilken J opdrive Eders Brød, er udentvivl den, hvorefter Eders Byrder, saa rigtigt som det skee kan, veles og maales. J vide at Kongen og bruger denne Maalestol for Statscassens Jndtægter af Landet og af dets Frembringelser, uden Hensyn til om Jordbrugeren er fattig eller riig; og derfor gjor Skoleanordningen ogsaa Hartkornet til det første Fundament for Ligningen af Udgifterne til Skolevæsenet. Enhver anden Maalestok er yderst mislig. Hvo tør vel fordre at tælle den Riges Penge; og hvo tør vel altid paastaae at den, der kaldes riig, ogsaa virkeligen er det: - Dersom man altsaa ikke alt for meget maatte beklage Eders Ubesindighed, Forvildelse eller blind Trodsighed - thi Gud veed hvad det egentligen er - saa maatte man lee høit, naar J paastaae at Ligningen at Udgivterne til Skolevæsenet, NB. efter Eders Grundsætning: at den Rige skal betale, hvad den Fattige ikke kan, skal godtgiøres ved Tingsvidne. Altsaa ville J da, at den Formuendes Penge, hans Obligationer, hans Boehave, for saavidt samme overgaaer den Fattiges, skal for res til Tinge og der vurderes. En detlig Operation, Viser mig dog en Lov for den! - Jeg kiender itte Eders Værneting; men jeg veed ikke om J der kunne faae en saadant Tingsvidne ført. Men saa skulde da og den Forarmedes Ørkesløshed, Ødselhed, Udnelighed, Drikke= og Spillesyge eller andre Uordener, tilligemed hans Kones eller Børns Forfængelighed. Dovenskab, eller dumme Praatsyge bringes til Tinge og taxeres, for at man til Bund og Grund kunde bedømme Aarsagen til hans Fattigdom. Kiære Mænd, kunne J ikke see, hvor taabelig den Paastand er, at Ligningen paa Udgivterne til Skolevæsenet, NB. efter Eders Grundsætning: "den Rige skal betale hvad den Fattige ikke kan, skal bevises ved Tingsvidne? – J tale her om Ting, som J sandeligen ikke forstaae og hvad der er det værste J troe maasker at J, et ler Eders Raadgivere, hvis I have saadanne ere retskafens kloge. Der er skeet Udpantning hos Eder, kan man seer men hvorfor, dette have J ikke oplyst. Er det paa Grund af Gienstridighed, saa have J fortient Eders Skjebne, og da maae J aldrig vente Medlidenhed. Er det derimod fordi J ikke kunne betale, hvad J skulle og hvad Jegierne, ville; saa beklager jeg Eder af mit ganske Hierte. Men i saa Fald er det ikke Perioner, men kun de strenge Tider, der trykke Eder, som mangen anden redelig Mand; og da maae vi takke Gud at det dog er vor egen Stat, vort eget Vel, og ikke en Fiende, der fordrer vor med Møie men dog i Fred - erhvervede Skiærv; da maae vi haabe til Gud og til vedre Tider. Kiære Mænd Troe J Eder fornrettede, saa gaaer til Øvrigheden - til Øvrigheden i flere Jnstantser og Grader, om det saa behøves - og tyer ikke til Publicum med Besværinger, der ligne Skandskrivter, J skader ved det sidste Eders Sag og Eder selv. Ørrigheden vil høre Eders Klager, om J have Ret; den vil overbevise Eder med Grunde og med Godhed, om J have Uret; og J ville tilsidst finde at Ret og Sandhed hos Danmark Øvrighed som hos den tænkende Deel af dets Folk vil seire, hvad enten den da bliver Eder med eller imod; og i al Fald ville J. hvis J giøre ubefindige eller selvkloge Skridt, sage Aarsag til at skamme Eder ved hvad J have gjort. Beviis for Sielens Vedvarenhed. Hr. Strobus, Præsten med den fede Hierne, forsikrer at hans Siel i Evighed. vedvarer. Sandelig jeg troer ham gierne, En Ting som bruges er, kan sagtens vare ved.