Berlingske Tidende, 1836-03-11
Den Kongelige Commissarius bemærkede i denne Anledning, at han ikke vilde indlade sig i den almindelige Undersøgelse, om en Forsamling, der af Folket er udvalgt, til at overveie dets Tarv, bør, for at svare til sin Bestemmelse, holdes for aabne Døre. Denne Art af Offentlighed er ofte med begeistret Veltalenhed fremstillet som det Livsprincip, hvorfra en saadan Forsamling bør hente Næring for den Kraft, som den behøver forat opnaae sit vigtige Formaal. Men det mangler heller ikke paa energiske Fremstillinger i den modsatte Retning, der gaae udi paa at vise, at hiin Offentlighed er en Fordærvelse for deslige Forsamlinger; at den bringer Medlemmerne til, i Stedet for blot at spørge om det Sande, Retfærdige og Gavnlige, at henvende deres Stræben paa at vinde en broget Mængdes stormende bifald. Man vil neppe kunne føie noget nyt Træk til de billeder, som disse forskjellige Partier, have opstillet. Det vilde heller ikke føre til Noget at gjentage, hvad der forhen er sagt enten for eller imod Sagen; thi saa let som det er, med stærke Farver at udmale enten de Fordeele eller de Uleiligheder, som kunne flyde af en for Publicum aabnet Adgang til at overvære hine Forsamlinger, saa vanskeligt er det at veie Fordeele og Uleiligheder saaledes imod hinanden, at et sikkert Resultal derved vindes, og Jndtrykket vil for det Meste være afhængigt af den Retning, som Enhver i Forveien har taget enten for eller imod, og i Følge hvilken han har mest Øie enten for den ene eller den anden Side af Sagen. Ei heller skulde Commissarius opholde sig længe ved de særdeles Grunde, som Naturen af blot raadgivende Stænder frembyder til Spørgsmaalets Besvarelse. Det var uden Tvivl af sig selv indlysende, at der i den omhandlede Henseende er en betydelig Forskjel mellem en Forsamling, hvori Folket ved sine dertil udvalgte Mænd tager Beslutninger angaaende de Love, hvorefter det skal regjeres, samt bevilger de Skatter og Paalæg, som det har at udrede, og en Forsamling af Mænd, som af Borgerne ere udnævnte for at give Souverænen Raad i de offentlige Anliggender. Forsamlinger af dette sidste Slags pleie ikke at holdes for aabne Døre. Dette er navnligen ikke Tilfældet i Preussen, hvis Provindsialstænder endog ere forbundne med en langt ringere Grad af Offentlighed, end den, der allerede er bevilget vore. Commissarius troede derimod fornemmelig g til de særdeles Forhold, at burde holde hvori denne Jnstitution befinder sig, og troede, at disse Forhold frembyde overveiende Grunde til at fraraade en Petition om en større Offentlighed end den, Kongen allerede har vivl ende man komme Maa bevilget. Uden T let nærmest, naar Ethvert af Forsamlingens Medlemmer spurgte sig selv, om han med større Omhu og Nøiagtighed vilde granske over de Gjenstande, som blive hans Pro velse underkastede, om han med større Redelighed og Frimodighed vilde udtale den ved saadan Granskning vundne Overbeviisning, dersom han skulde staae frem for en Mængde Tilhørere, der maatte indfinde sig paa det dertil indrettede Galleri. Commissarius maatte feile meget, dersom ikke Enhvers Bevidsthed, vilde besvare dette Spørgsmaal med et bestemt Nei. Derimod turde man ikke være saa aldeles sikker paa, at en saadan Mængdes Tilstedeværelse jo stundom kunde yttre en skadelig Jndflydelse. Der havdes ikke mindste Tvivl om, at alle den hæderværdige Forsamlings Medlemmer vare besjælede af Lyst til redeligt at tjene Konge og Fædreneland. Men ethvert Menneske finder i sit Jndre Bevægelser af Egenkjærlighed, som den Retskafne undertrykker ved Forestillingen om Pligt, men som letteligen kunne faae Overhaand, naar man ikke nøie vaager over sig selv. Det turde derfor stundom blive Tilfældet, at Begjærlighed efter at vinde Mængdens Bifald kunde indblande sig og forvanske den rene Stræben efter, hvad der er ret og godt. Men en endnu mere afgjort Sag er det, at flere forstandige og retsindige Medlemmer af denne Forsamling vilde finde sig hæmmede og bundne ved en ukjendt Mængdes, Tilstedeværelse. Mange finde sig ikke saa sikkre i deres Meninger, have ikke den Tillid til deres Fremstillingsevne, at de jo vilde finde dem forlegne ved saaledes at træde frem. Endog den her tilstedeværende indskrænkede Kreds af Mænd, som for en stor Deel forud kjendte hinanden, og nu efterhaanden ere blevne nærmere bekjendte, har vel tildeels yttret en saadan Jndflydelse og bundet Tungen, hvor det vilde været gavnligt, at den havde bevæget sig. Men i en ganske anden Grad vilde denne Virkning indtræde, naar man skulde træde frem for et større Anditorium af Mænd, der vare En fremmede, og som vel for en stor Deel kunde formodes at indfinde sig netop for at paaagte, hvad der kunde tjene til Gjenstand for Dadel. Det maatte heller ikke oversees, at vi leve i en sær bevæget Tid, at der hos Mange yttrer sig en urolig Lyst efter at reformere alle Forhold; at der er Mange, der føle det Hæmmende og Trykkende, som en eller anden Jndretning medfører, men ikke have Overblik nok for at indsee den Uretfærdighed, den Forvirring, der ikke desto mindre kunde flyde af at omstøde denne Jndretning. Ogsaa vise der sig de besynderligste Forestillinger om Provindsialstændernes Virksomhed. Man antager, at de maae være istand til pludseligt at bevirke en Mængde indgribende Reformer, ja man henvender sig endog til samme, for ved Hjelp af den Myndighed, som man tiltroer dem, at faae private Retsforhold omdannede til sin Fordeel. Under disse Omstændigheder kunde den attraaede Offentlighed saa meget mere faae en hildende og hemmende Jndflydelse paa Stændernes Virksomhed. Naar Jnstitutionen nærmere har udviklet sig, naar den nuværende Gjæring i den offentlige Mening har sat sig, ville mange af de Vanske ligheder, som de nærværende Forhold frembyde, uden Tvivl bortfalde. En Omstændighed, som ei maa være uvaaagtet, er, at de nærværende Localiteten end ikke tilstede, at der gives et saadant Antal Tilhørere Adgang til at overvære Forsamlingerne, at nogen sand Offentlighed derved vilde blive tilveiebragt, og dog har Commissarius hørt flere høist forstandige Medlemmer, af Forsamlingen yttre, at de med Overbeviisning erkjendte, hvor gavnligt det er for Stændernes Virksomhed, at de holde deres Forhandlinger i Roeskilde og ikke i Kjøbenhavn. En mærkelig Omstændighed er det gsaa, at Jmpulsen til den omhandlede Petition er given udenfra. Forsamlingens Medlemmer maatte dog bedre end Fremmede kunne bedømme, hvorvidt det efter de særegne Forhold maatte bidrage til at fremme dens Formaal, at den holdtes for aabne Døre, og man kunde vistnok tiltroe den ligesaa stor Jnteresse for, hvad der kunde tjene til Jnstitutionens Bedste, som nogen Fremmed. Det skjønnes saaledes ikke, at denne Jndblanding, kan give Sagen nogen ny Vægt, og skjøndt Commissarius iblandt Underskrifterne finder mange Navne, for hvilke han bærer den største Høiagtelse, saa kan han dog ikke antage, at det Antal, som har underskrevet Petitionerne, er sær betydende, naar der tages, Hensyn til den lange Tid, Petitionerne have været i Omløb, og den Omstændighed, at man ingenlunde har indskrænket sig til at søge Underskrifter af modne og dannede Mænd, men at ogsaa unge Mænd eller Personer, der høre til de mindre dannede Klasser, have taget Deel i Petitionerne. De ere og grundede paa en urigtig Forudsætning, forsaavidt det deri antages, at Stændertidenden, kun giver en ufuldstændig Underretning om de foregaaede Forhandlinger. Det er allerede i Forsamlingen erkjendt, at dette kun passede sig til Bladets Begyndelse, da der intet Andet var at meddele end Underretning om de Gjenstande, der vare foretagne, de nedsatte Committeer o. desl. Senere er Bladets oprindelige Tørhed bleven erstattet ved de fuldstændige Meddelelser, som nu gives. Det er derfor tænkeligt, at Petitionerne aldeles ikke vare blevne til, dersom man havde oppebiet den Periode af Bladet, hvori samme i Overeensstemmelse med dets Plan, der netop har ført til en meere sammentrængende Oversigt, er blevet mere indholdsrigt. Der er vel med Hensyn hertil fremsat den for Commissarius velvillige Yttring, at denne Bladets Beskaffenhed skulde skyldes den Liberalitet, hvormed han udøver den ham ved Anordningen betroede Myndighed, men han kunde ei tilegne si nogen Ære herfor, da han som Kongens Tjener alene opfylder sin Herres Villie.