JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Corsaren, 1841-02-19
Bankvæsenet. Den Liberale. Bankens Bestyrelse har begaaet uhyre Feil. Den Conservative. Aa, Sludder! Den har tvertimod ordnet Alt paa det Fortræffeligste. D. L. Jeg siger, at det er Brøvl, Du siger. Bankens Bestyrelse har handlet uforsvarligt. D. C. O, Du Daare! Den har handlet som en Engel. (sagte) Mener Du virkelig, hvad Du der siger? D. L. (ligeledes sagte) Nei, men jeg siger det for at skade Regjeringen. D. C. (atter sagte) Jeg mener heller ikke, hvad jeg siger; men jeg vil forsvare Regjeringen. (høit). Gid Du faae en Ulykke! Bankens Bestyrelse er god. D. L. (høit) Gid Du faae tusinde Ulykker! Bankens Bestyrelse er slet. (De komme i Haarene paa hinanden.)
Corsaren, 1843-12-15
Særskilte Behjendtgjørelser. Theatret. Ved Selvhersteren over Smagen, Hs. Maj. Keiser I. L. Heibergs høie Nærværelse opføres: Aprilsnarrenes Jubilæum eller Amphibiernes Hurraraab, Stor Prostitutionsfarce af flere Kaffehuusdrivere. Billetter erholdes hos Conditor Mini til hans sædvanlige billige Priser.
Corsaren, 1843-12-15
Hoftheatret. Fredagen den 15. Dec. opføres, med kongelig allernaadigst Understøttelse, af det italienske Operaselskab: Chi dura vince. (Udholdenhed overvinder Alt, endogsaa tomme Bænke.) Tragisk Opera af Hr. Finantskasse. Texten, Programmerne og Billetterne erholdes gratis, for, om muligt, at faae Huset fyldt. (NB. Efter Fleres Forlangende gives alle Numere da capo.) Entrepreneuren.
Corsaren, 1843-12-15
Dødsfald. Det blev min sørgelige Lod at bekjendtgjøre for fraværende Slægt og Venner, at min skjelmste elstværdige Søn Fipskjægus Bakkenbartsen er indgaaet til den evige Hvile formedelst en ulykkelig Hændelse paa en Barbeerstue, som overskar hans Livstraad 3 Aar, 2 Maaneder, 5 Dage og 2 1/2 Time varede vort inderlige Samliv herneden; kun Haabet og Gjenforening kan troste mig i min billige Sorg. Al Condolence frabedes. von Bramarbas, Second-Officier ved Dragonerne.
Corsaren, 1843-12-15
Tanker ved hans Grav. Du voxie daglig meer og meer, Blev pudset, pleiet, redt og kjæmmet ; Naar jeg i Speilet nu mig seer - Jeg skaldet staaer og fælt beskjæmmet. Du var min Stolthed, det veed Gud, Ved Dig jeg gjorde - Damelykke; Men da Reskriptet nu kom ud. For Kniven segned Du - mit Hovedsmykke.
Corsaren, 1843-12-15
Efterlysning. En Pakke nedsyltede Logne er tabt paa Veien fra Aarhuus Avis til Aalborg Avis. Da Loguene ikke ere Finderen til nogen Nytte, bedes han at afleverei dem til Redacteuren af Aalborg Avis, Hr. Rie, for hvem de ere af største Vigtighed. En Douceur gives, og Navnet forties.
Corsaren, 1843-12-15
Fremlysning. Et fedt Catechet-Embede, indsvobt i et meget fiint og fornemt Fruentimmerskjort, er fundet udenfor Fruekirke og kan tages i Diesyn hos Licentiat Nothe. Et magert Catechet-Embede, indsvøbt i en underskreven Skattebevillingspetition, er ligeledes fundet udenfor Fruekirke og kan behageligst besees hos Pastor Markmann.
Corsaren, 1843-12-15
Kundskabsvæsen. Assessor Djævlenraths veltrufne Portrait er udkommet. Portraitet er tegnet efter Hukommelsen af J. A. Hansen, da han sad paa Vand og Brød, lithographeret af "Fædrelandet" paa en Graasteen "til ævig Skam etc." Forgyldte Nammer besorges af Høiesteret. Et Proveexemplar er udstillet til Eftersyn i Criminelkammerets Vand- og Brøds-Locale.
Corsaren, 1843-12-15
Blandede Bekjendtgjørelser. En Fordring paa en af Statsgjældsafbetalingsselskabets Probenreutere, stor 100 Rbdlr. er tilsalg for 14 Sk. i Flensborg.
Corsaren, 1843-12-15
 - Gamle Nibs. - Smukke Nibs og Galanteri-Sager personligt indkjøbte i Paris i April Maaned og først hertil ankomne med Dampskibet den 11te Decbr., udstilles og faaes hos H. J. Bing & Søn.
Corsaren, 1841-02-19
Fattigvæsenet. Hvo der var saa lykkelig som Fattigvæsenet. Det skal bespise de Fattige - Bespiisningsanstalten befrier det for denne Umage; det skal give de Fattige Brændsel - Kongen og Kjøbenhavns Borgere gjøre det; det skal give dem Huusly Vartou Loft er stort. - O. Du lykkelige Fattigvæsen! - Men sig mig dog: Hvad bestiller Du, rige Knast, medens de Andre saaledes have overtaget Dine Forretninger? Fattigvæsenet. Jeg opgjør mine Regnskaber.
Corsaren, 1843-12-15
Skizzer. Udført Ordre. Det kunde ogsaa see saaledes ud.
Corsaren, 1843-12-15
Ny Maade at læse Klassilerne paa Jeg veed ei, hvad jeg sige skal om Kongen Idag; - og derfor tier jeg bomstille. Knud d. Store, 5. Act, 5. Scene.
Corsaren, 1843-12-15
Perspectivkasse billeder. 19. Her seer De, mine Herrer og Damer, Oldermanden for Saugskjærerlauget, som skal indstevnes af Kunstacademiet for Indgreb i dets Rettigheder. 20. Her seer De Hr. Frederik Klee, som observerer, hvorledes Jorden af "Modenhed" og "Alderdom" gaaer svært tilbage, og forudsiger den store Naturrevolution, hvorved Nord bliver til Syd og Vesten opsluges af Osten.
Corsaren, 1843-12-15
Lesebres Been. Epos. Calliope! episke Muse, Du, som besynger forbigangne Ting, de Ting, som have været, redder forsvundne Bedriftet fra Forglemmelsen, jeg paakalder Dig! Hvor besynderlig dog den gode Gud uddeler sine Gaver, han gav Faaret Uld, Oxen Horn, Lefebre, gav han derimod Been. Men det gaaer ofte med hans Gaver som med Fyrsternes, de misbruges. Lefebre misbruger ogsaa sine Been, de have dandset med ham i hans Ungdom, dandset med ham i hans Manddom, nu burde han lade dem have Fred. Da man i Frankrig og Tydskland ikke mete agtede paa hans Been, drog han til Danmark for at fremvise dem her, og lade deres "Pas" oplyse Nordens Himmel. Han fremviste dem og spurgte, om det ikke vare gode Been. Og Bournenvilles Avindsmænd saae dem og sagde, at Benene vare gode. Men ingen Herlighed varer evigt. Var det ikke nu bedst, at han med det første indskibede dem til Grønland, naar Kalkar bestiger sin Bispestol? Der vilde man endnu vide at paaskjønne dem, her have de allerede tabt deres Glands. De vilde der med den største Omhu blive indpakkede i Sælhundeskind. Man siger, at han betragter dem med et veltilfreds i Smil. Det er ingenlunde Sandhed; den, som kan yttre Sligt, maa kun slet forstaae sig paa Smil; nei tvertimod, det er et bemodigt Smil, hvormed han betragter dem, det samme Smil, hvormed Rytteren seer paa sin Yndlingshest, naar den er bleven saa gammel, at den ikke meere kan bære ham. Sidst da han dandsede, saae jeg endog en Taare glimre i hans Øie, da han betragtede sine Been, Been, som have været hans Ungdoms og Manddoms Stolthed. Det var skjønt, som naar en Konge græder over sine Undersaatters Ulydighed. Men Lefebre er uforsagt og stormodig, efterhaanden som Benene svigte ham, bruger han Armene desto vældigere. Naar Benene aldeles nægte deres Tjeneste, vil han maaskee dandse paa Hovedet, thi dandse maa han, han betragter det "som et Kald af Gud L". Han veed, at den, Gud giver et Embede i ved Dandsen, giver han ogsaa Noget at dandse med. Saalænge indtil han opnaaer Færdighed i at dandse paa Hovedet, ønsker Publikum, at han vil hvile i sine Been. Skulde de forinden gaae til den evige Hvile, da skal Sorgen være stum, der skal ikke synges noget Sørgeqvad over dem, og man vil i Adresseavisen frabede sig Condolence.
Corsaren, 1843-12-15
Literair Anmeldelse. "Let Sind og Letsind", Novelle af Torkel Trane. Foreløbig bemærke vi med Hensyn til denne Novelle, at vi efter at have læst den ikke kunne forklare Titlen paa anden Maade, end at Forfatteren har skilt sig ved Bogen med let Sind og Hr. Universitetsboghandler Høft forlagt den med Letfind.
Corsaren, 1843-12-15
J Anledning af Jfr. Fjeldsteds Dragt i en ny pas de deux tilkjendegiver Hr. Bostius sin Frygt for, at Publikum vil sætte den høiesle Kunst i den størst mulige Afsloren af Naturens Former. Betragt Dig selv i et Speil, Bostius, og Du vil indsee, at, hvad Dig angaaer, vil Publikum sætte den høieste Kunst i den størst mulige Tilhyllen af Naturens Former.
Corsaren, 1843-12-15
Ussing holder nu Forelæsninger over Næringsforholdene, Berg søe over Finantserne og Tæringsforholdene.
Corsaren, 1843-12-15
I Adresseavisen for i Tirsdags tilbyder en Haarskjærer at klippe "Vedkommende". Gid han maa kunne gjøre det tilgavns.
Corsaren, 1843-12-15
J "Hempels Avis" Nr. 203 for Mandagen d. 1de December læses under Rubriken "Odense": "J flere Privatkredse her i Byen mindedes Manigaar med Veemod, at det var den 3die December." Ak! Hvor rørende ere ikke Privatkredsene i Odense? Hav Tak, o min Bagger! med Fornavnet Carl, for denne veemodige Meddelelse!!!
Corsaren, 1843-12-15
Curiosum. J samme Avis Nr. 20l læses Følgende: Anzeige. Gestern wurde meine Frau von einem Knaben leicht und glücklich entbunden. Odense den 2sten November 1843. G. Reimer. H. C. C. Verclas. (Hvis Kone er det nu egentlig, som har faaet en Dreng?)
Corsaren, 1841-02-19
"Fædrelandet" har (i sit Nr. 428) henstillet til Collegialtidenden, om den ikke maatte finde det passende at ophøre med at beskylde Oppositionspressen for at lægge an paa, ved en falsk Fremstilling at vildlede Ukyndige. I dets Sted foreslaaer "Fædrelandet", at man indskrænker sig til, kun at tillægge hinanden en eensidig Fremstilling. - Vi kunne ikke noksom anbefale dette billige og retfærdige Forslag.
Corsaren, 1843-12-15
Tankejagt efter Stavelsen "ut". J vort Nr. 16 have vi leveret en Tankejagt paa Stavelsen "isk"; i Dag servere vi med en dito paa "ut". Denne Stavelse findes deels mere deels mindre sammensat med andre Bogstaver; ri ville begynde med de meere enkelte Sammensætninger. For at gjøre en Begyndelse begynde vi med: Ordet "Gut". En Sut er i Almindelighed tillavet af Tyggemad og Sukker, og indsvøbt i en fiin linned Klud putter man den i Munden paa smaae Børn, deels for at faae dem til at tie stille, naar de vræle af fuld Hals, deels fordi de ei kunne tygge og fordøie solidere Føde. Hertil kunne vi i Forbigaaende bemærke, at den danske Nation undertiden er bleven betragtet som et saadant skrigende spædt Barn f. Ex. vi skreg paa Skattebevillingsret; men det var en "ubetimelig" Spise, som vi ikke kunde fordøie, saa fik vi en Sut i Munden, tillavet af Stændercomiteer. Nu er det kun Sporgsmaalet, om vi kunne opholde Livet ved denne Stændercommitee-Sut, og - om vi ville tie stille og ikke skrige meer. Endvidere træffe vi Stavelsen "ut" i "Gut". En "Gut" er en rask Karl, der hverken er bange for at raabe Hurra eller tie stille, naar det kniber, f. Ex. "Holmens raske Gutter". Vi have oftere seet, at de ikke vare bange for det Første, at sige, naar de fik Noget for det; det sidste Tilfælde hører til de sjeldnere, ihvorvel det kan indtræffe, naar de ikke have 3 Mk. i Lommen. J Norge kalder man et ungt rask Menneske af Bondestanden en Gut; herved komme vi ved en Jdecassociation til at tænke paa d. 17. Mai og 1814, paa Kong Christian den Ottende og Frihed, paa Monarchi og Constitution, samt paa mange andre vare Sager. Fortsætte vi Jagten videre fra Norge imod Østen, stode vi paa Stavelsen "ut" i en meget øm og deelicat Forbindelse, nemlig i Ordet "Knut ". Ligesom nu en Patient gjerne vil vide, hvorledes den bittre Medicin, som han skal indtage, seer udi, saaledes vil det maaskee ogsaa kunne interessere vore Læsere at kjende dens Udseende, hvis, som Gud og Kongen forbyde, de engang af en Hændelse skulde komme til at træde i en nærmere og kjærligere Forbindelse med den. Her er den: Den bestaaer af omtrent en halv Snees Læderremme, med en Blykugle i Enden af hver; Remmene ere suffisant befæstede paa et Skaft, hvori der skal være et ganske fortrinligt Slag. En Knut kan bruges til mange nyttige Ting, f. Ex. naar man vil have En til at svare "Ja", kan man øieblikkelig faae ham dertil ved Hjælp af den; ligeledes "Nei". Endvidere - - - - - kan den faae Folk til at gaae igjennem Jld og Vand. Apropos af Vand, have vi ogsaa fundet "ut" i Ordet "Pruth". Dette er som bekjendt Navnet paa en Flod, som engang laa paa Grændsen af Rusland og Tyrkiet; nu ligger den næsten midt i det første Rige. Her opstod engang en Kamp imellem de to "Utter ". Men det viste sig, at Stavelsen , "ut" i " Knut" var meget stærkere end den i "Pruth"', thi den trængte langt frem paa hiin Side denne Flod. Men dette havde atter sin Grund i, at Knutfolkene erholdt deres Mod ved Hjælp af en ordenlig Knut paa Ryggen, hvorimod Pruthfolkene opmuntredes ved Stokkeprygl paa Fodsaalerne, hvorfor de naturligviis, ikke kunde staae.
Corsaren, 1843-12-15
Ørnens Rede. Nu er atter en Opera opvakt fra de Døde, den blev henlagt i Forkrænkelighed men opstod uforkrænkelig. Vivat Glaser! Det er ellers en grim Titel, man har givet den Opera: Ørnens Rede. Man kommer absolut til at tænke paa Rusland og Preussen. Men man kunde da strax see, at det hverken var en russisk eller en preussisk, men en indfødt dansk Ørn, thi: 1) Havde den Taalmodighed nok til, en heel Akt igjemnem, kun ængstelig at slaae med Vingerne, og forsvarede slet ikke sin Nede. 2) Var den slet ikke graadig, thi den havde ikke spist Barnet, uagtet at det varede en forskrækkelig Tid, inden Moderen kom op og sik Fingre i det. 3) Spiste den heller ikke noget Andet og havde ikke Kaskjet paa. Den Lynstraale, som fældede Træet kunde jeg godt lide, for Tordenveiret havde længe været forbi, da den kom, og saadant et Lyn fra den klare Himmel er ret skabt til at imponere. Jeg havde aldrig troet, at Hansen var saa god en Skytte, at han kunde skyde en Ørn paa den ene Klippetop, naar han sigtede ud af Coulisserne. Der var ret kommet Liv i Faaborg. BravoFaaborg! Bliv saadan ved; jeg troer, ved Gud, at den Faaborgske Natur begynder at forlade Dig. Dog, det kan Altsammen ikke hjælve, den Ørn, den Ørn, kan jeg ikke faae ud af mit Hoved. Sæt, at vi Danske havde et Barn, saadan et rigtig kjært Dæggebarn, for hvilket vil vilde offre Liv og Blod, for hvis Redning vi, som hiin Moder, vilde anstrænge den sidste Kraft, og der saa kom saadan en ækel Ørn og tog det; ak hvor jeg kunde hade den Ørn, selv Siberiens Jissletter vilde ikke kunne kjøle mit Had, og hvad skulde man gjøre for at redde det, for man kundet da hverken vente en saadan deilig Lynstraale eller en saa duelig Jæger?
Corsaren, 1843-12-15
Af et Brev fra Christiania. - - - Blandt andre Projectmagere have vi ogsaa her oppe en philologisk Candidat, Hartvig Nissen, som har slaaet Haanden af Videnskaberne og lagt Bogen paa Hylden. Dog har han ikke renonceret paa den boglige Beskjæftigelse; kun vil han ikke længer studere i Bøger, men "gjøre i dem" ): handle med dem, under Navn af "Forlags- boghandler", hvorved dog ikke maa forstaaes En, som har forlagt, eller kan forlægge, men en, som vil forlægge Bøger, hvis Nogen vil lægge dem for ham. Samme curiøse Skrue har for nylig skrevet en mange Alen lang Commentar, ikke til Cicero eller Plutarch, men til - den Kjøbenhavnske Boghandlerforening, hvori han lover ganske at ville ødelægge denne Forening, fordi den ikke har villet anerkjende ham som deres Commissionair (ligesom Rusland ikke vil anerkjende den græske Constitution), og hvorfor troer De? uden mindste Grund, blot fordi Hr. Candidaten ikke saae sig i Stand til at stillet Sikkerhed, for hvad der betroedes ham. Den eneste Maade, hvorpaa vi her kunne tænke os, at Boghandlerforeningen ved ham kunde ødelægges, skulde da være ved Læsningen af hans Artikel. Men, da han har været saa menneskekjærlig at sætte den i Morgenbladet, der er forbudt i Danmark, saa vil Ødelæggelsen maaskee slet ikke finde Sted. Det Morsomste ved Fyren er ellers, at han efter et Rygte skal være den til Nedacteur for et skandinavisk Tidsskrift, af det skandinaviske Selskab i Kbhv. udnævnte "Lærde", hvis Tilværelse vor Rigstidende paa det bestemteste benægter. Som det lader, bliver han altsaa i Kjøbenhavn anseet for "Lærd", og hos os for Boghandler, men ikke omvendt; og dog er det just i Kbhvn., han gjerne vilde ansees for Boghandler, og heroppe derimod for Lærd.
Corsaren, 1843-12-22
Corfarens Aabenbaring. Cap. l. 1. Det begav sig udi de Dage, der Christian den Ottende var Konge i Danmarks Rige og Nicolaus den Første Keiser over de Russer men Friedrich Wilhelm den Fjerde Konge over de Preussers Slægt, som boe fra Weichsel indtil den Flod, som kaldes Rhinfloden: udi de Dage begav det sig, at Corfaren havde et Syn. 2. Og hvad han saae, skriver han til sine Elstelige, de troende Abonnenter, paa det at Enhver kan faae at vide, hvad det var, som han saae. 3. Og han saae en Ørn, hvis Vinger vare store, saa at de kunde formørke hele det Land, som kaldes "det store Land" endsige det lille Land. 4. Og dens Næb var af Kobber, og dens Kløer af Messing, men dens Hale var som en Tyrepidsters Tyrepidst. 5. Men det begav sig, der Corsaren saae Ørnenda blev han mere angst, end for Justitsraad Reiersen. 6. Og Ørnen oplod sit Næb og talede med en saare forfærdelig Rost og sagde: Skiopodol opemmebasi klemmebast kløericosti; det er udlagt. Denne skal være Din Herre; ellers skal Du s'gu see Løier. 7. Men Corfaren sagde ikke et Ord. Cap. 2. 1. Men Corfaren blev skarpseende, og see, der sad et Dyr af de Torbisters Slægt under Ørnens venstre Vinge. 2. Men det var denne, som Ørnen meente, den den sagde, denne skal være din Herre! 3. Og det begav sig, der Corsaren saae, at det var Torbisten, der skulde være hans Herre, da blev han flau, og hans Flauhed voxede meget, indtil har blev saare flau. 4. Og han tænkte ved sig selv: hvi monne jeg skal have denne Torbist til Herre? 5. Da sagde Dyret af de Torbisters Slægt. Jeg, jeg er din Herre! Thi haver Du vel ikke hørt, hvad min Herre Ørnen haver sagt? 6. Og Corsaren svedte meget stærkt, og Ørnen tog sit Lommetørklæde og gjorde det vaadt med Sveden. J. Men der stod en Throne af puurt Guld, besat med Guld-og Solvqvaster og dyrebare Stene. S. Og Ørnen gned paa Thronen med sit Lommetørklæde, hvor Corsarens Sved var paa, og den blev straalende, som den klareste Dag. 9. Og udenpaa var den straalende, men indvendig var den ormstukken. 10. Og Dyret af de Torbisters Slægt satte sig paa Thronen, og sagde: Nu er jeg Din Præsident og sidder paa Din Præsidentstol. Cap. 3. 1. Men det slete, at der stød en Bjørn hos Corsaren. 2. Og Bjørnen havde aldrig mælet et Ord, og man havde anseet den for Umælende; men nu talede den med en menneskelig Rost og sagde: (Hvad sagde den? Det skulle vi faae at høre næste Gang.)
Corsaren, 1843-12-22
Schleswigholsteiniana. Man kan være et meget fornuftigt Menneske uden derfor at være Schleswigholsteiner, og man kan ogsaa være Schleswigholsteiner uden derfor at være et fornuftigt Menneske. Det Ene betinger slet ikke det Andet. Tvertimod. Man kan derimod være fuldkommen desperat gal og dog være Schleswigholsteiner. Hvilket dog Schleswigholsteinerne ingenlunde ville indrømme. Dette sige vi som Jndledning, for at vise vore Upartiskhed og ikke fornærme Nogen mere end tilbørligt. Schleswigholsteinerne ere fødte med den Mærkværdighed, at de Alle gaae med svære Hæle under Støvlerne og lange Been. Ellers kunde de nemlig ikke gjøre saa megen Støi. Hr. Kjær har korte Beenog gjor dog megen Støi. Bemeldte Hr. Kjær har nylig i Forening med Hr. Johansen gjort et Tog og erobret fra de Danste to Bønder. Disse to Bønder vare tilfældigviis meget dumme. J den Anledning besluttedes, at Dhrr. Kjær og Johansen herefter skulde have Tilladelse til at føre en Dumrian i deres Vaaben. Naar man for Fremtiden seer deres Vaabenstildt, saa veed man, hvem der kommer. Alle schleswigholsteinske Blade udstødte et Triumphskrig over, at deres Nækker vare blevne forøgede med bemeldte to Bønder. Der var Tale om at gjøre den ene Bonde til Æresmedlem af "Jssehoer Wochenblatts" Redaction; men Planen strandede, fordi formeldte Blads Redaction ikke kunde modtage noget Æresmedlem. Foresten leve Schleswigholsteinerne et reent Slaraffenliv; de have altid Noget at ærgre sig over. Og naar de ærgre sig, skjælde de paa de Danske, og naar de skjælde paa de Danske, ere de lykkelige. De skjælde dog ogsaa de Danske ud, naar de ikke ærgre sig; men saa er det til Tidsfordriv, og fordi de ere i godt Humeur. J disse Dage skjælde te stærtt ud, thi de ærgre sig. Hvorfor, Fori den unge Bonkfeldt ille blev tvungen til at besdde en Gaard. Han vilde ikke have Gaarden; de sagde, han skulde; det kom til Proces; de tabte. Man kan ikke være i No i Schleswigholstein. Kunne de ikke chikanere paa anden Maade, saa ville de paaivinge En en Gaard. Denne Gaard var dog ikke deres egen. Jo vist! Saa dumme ere de ikke. Der er Maade med Alt. Det var en anden Mands Gaard. Men det var nu saadan et Jndfald, de fik. Men det fik et slet Udfald. De maatte saagan betale Procesomkostningerne. De kunne nu sige, at de have Penge staaende i den Gaard. Og Pengene staae s'gu faste. For at dække disse Krigsomkostninger gjore de upaatvivlelig mod Julen et nyt Tog for at crobre en dansk Bonde og indlemme ham i deres Nækker. Faae de ingen, tage de bestemt i deres Forbittrelse en Hest.
Corsaren, 1843-12-22
"Aftenbladet" beretter, at Keiseren af Brasilien til Erindring om sin Formæling har grundlagt et Galehospital".
Corsaren, 1843-12-22
Det Samme staaer i "Berlingske". Les beaux esprits se rencontrent.
Corsaren, 1843-12-22
"Fædrelandet" fortæller om Directionen for Universitetet og de lærde Skoler, at den har givet en Adjunct en "alvorlig Jrettesættelse" (man veed hvad det vil sige), fordi han deeltog i Redactionen af et Provindsblad. Man maa dog ikke troe, at det var Directionens Mening, at han hellere skulde have deeltaget i Redactionen af et kjøbenhavnsk Blad.
Corsaren, 1843-12-22
Blokskibet "Phønix" er iaar ophugget og solgt som Brænde. Det er maastee et Experiment for at see, om en ny Phonix vil reise sig af Asken.
Corsaren, 1841-02-19
Sin Artikel om den Afkortning, som af det Schönbergske Contoir er skeet i den af Roskildehviles Kromand til Hoffet indleverede Regning, slutter 'Den Frisindede' saaledes: Hvorvidt nu en saadan Afkortning i Regningen er et Hof værdigt, maae vi henstille til gentlemen at bedømme; thi - saaledes maa jo Tanken suppleres - selv ere vi ikke gentlemen.
Corsaren, 1843-12-22
Flere Officierer skulle have til Hensigt at indgaae med en Petition til Stænderne i Anledning af Ordren om Knebelsbartens Forkortning. De ville beraabe sig paa, at Hs. Majestæt ved Forordningen af 28de Mai 1831 har lovet, ikke uden Stændernes Samtykke at forandre Noget, der angaaer Undersaatternes personlige Rettigheder.
Corsaren, 1843-12-22
Vi have fra Holmen modtaget en Petition, hvori vi anmodes om at gjøre opmærksom paa, at det falder de sædvanlige Arbeidere meget vanskeligt at concurtere ued Underoffrierer, der have aparte god Lønning. Men yderst vanskelig bliver Concurrencen med de Underofficierer, som desuden ernære sig ved at stjæle.