Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1802-12-06
Kniplingshandler Hans Povelsen, Skipper Pedersen og Styrmand Austen, Grosserer Maribe, Kiøbmand Schenck, Ritmester Tillisch, Capitain Groth og Stormand Jepsen Johannes Sier, Kiøbmændene Bofermann og Smidt, Kapitain S. Poulsen, Peberodshandler H. Wulf og Fader, Skipper Jensen og Styrmand Smidt, Alle til Holsteen; LieutenanHein, Handelmand Mases Wult, Kiøbmand Møhl, Kjøbmændene C. Leviin og J. Salomon, Major Hvitfeldt med Fru og Kiøbmændene B. Holst og J. Michelsen, alle til Fyen Studiosus Pharmacle Reis, Landværns Kapitain Hansen, Kiøbmændene J. Lovin, A. C. Wulff, J. Hansen og S. Joseph. Jtaliener Fr. Doloricchi, Kiøbmand J. Steenberg, Styrmand Hustad, alle til Jylland; Kiøbmand C. Bap og Jfr. D. Bar til Rudkiøbing; Russisk Keiserlig Etatzraad v. Jacovles til Berlin. Til at forskjønne Hr. Hans Kasters og Jomfrue Holstes ægteskabelige Forening blev følgende til Avis=Expeditionen indsendt. Man sige hvad man vil, til Priis for Eensombe den der veyer lidet mod - en huuslig Kreds herneden fra denne flærnes til - den Kummer og Uro som leire sig saa trygt - om Eensomhedens Boe. I Verdens Tummel - og i Livets dittre Dage en Ven fast hielper mig - er føelsom ved min Klage i Livets Soelskin froe - der glæder sig med mig og gier mig ved sin Trøst Jder om Himmerig, Ja byder Pligter mig - mit kjære Hiem at slige et kort Farvel - da veed, jeg Vennen ei vil sølige og er jeg skiøndt som Mand - fraværende nu jeg veed min Hiemkomst bliver kiær - mit Huus laae trygt i Fred Og det fordi min Ven - min ømme gode Mage forstod Paapassenhed - greb Leilighed saa faae til at forneve min - med Kiærteans føde Fliid og jeg et lykkelig - jeg kom ei hiem til Strid. Jg i selv naar Sygdoms Nød - mig legger ned til Hvile og i det Øyeblik - naar Ubekiendte tilefra mig og fra min Seng - da hæves deg min Siæl ved Tanken om min Ven - der ønsker mig saa vel. Naar og de hvide Haar - om Livets Aften minder 2 og Kraftløs Arm, endnu maae støtte blege Kinder, da og da styrkes jeg - ved Vennens ømme Sind- og ved mit Livs Forliis - jeg sover rolig ind Nei, svage Pen du kan - ei her de Fortrin male som Ægtestanden gier - mod Eensomhedens Qvale men nok det er for mig - de første blev erkiendt af vor Hr. Brudgom og - han har dem vel fortient. Han søgte sig en Ven, da mægtig, Grund ham bragte til Eensomhedens Nat og Byrder at foragte han fandt og denne Ven - og hvo vil tvivle paa at jo hans Valg bestaaer med hans retskafne Daad. Hr. Ven gid her min Pen - kunde tolke mine Glæder, ved Deres Pagtes Dag - ved Deres Alders Hæde, dog - jeg vil nøyes med - skjøndt langt fra Glædens Ste at tænke mig Dem der - som Ven i Herlighed. Og De! fortiente Brud De føler vel ei mindre hvad Fryd den blide Soel i Dag for Dem lod tindre thi troe mig at De fandt, en Mand hvis Lyst det er at være Dyden troe - og agtes af Enhver. I vores lille Bye vi glade Dem modtage De findet Venner der, jeg troer der vil behage Dem, skiønt De fremmet et - thi Faaborg Borger er ædle mod Enhver, der har Fortieneste. Nyd Begge og i Roe - Lyksalighedens Glæder, De vandre Haand i Haand af Banen frem til Hæde i Livets Storm De staae, og Glædens Storhed naae i Dødens Nat De froe til Dydens Løn indgaae.