Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-05-02
Den Vest-Siællandske Avis, eller: Ugeblad. Slagelse. den for landske Historie uden og indenfor tigste Nyeheder. Dagens vig Redigeret af Hr. Pastor og Ridder Bastholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus. te Aarg. Mai 1826. Tirsdagen d. 2 Mai 1826. No. 35. Tirsdagen d. 2 Mai 1826. Med Kongelig allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdømmene. Anthropolither (forstenede Mennesker),(Af Allgemeine Encyclopadie af Ersch og Gruber 4 Th.) Det var naturligt, at den store Mængde af Levninger fra en fordums Dyreverden, som findes udbredet paa Jorden, maatte lede til den Formodning, at der ogsaa maatte findes menneskelige Been deriblandt, og da de ældre Naturkyndige gik ud fra den Mening, at Jorden med sine Skabninger er til for Menneskenes Skyld (tildeels er den det ogsaa saamaatte en saa vidt udbredet Dyreverden, som man kan opdage i de Levninger, som findes af den i Jorden, understøtte den Troe at der ogsaa have været Mennesker til i Forverdenen, Hertil kom nu at man forklarede heele Historien af Jordens Udvikling efter den mosaiske Fortælling, og lod alle Forsteninger fremkomme fra Syndfloden af, og saaledes var ogsaa den Forudsætning høist naturlig, at Mennesker fra Noahs Tid maatte være komne til os (Men den mosaiske Fortælling modsiger ingenlunde de Beviser, som forefindes i Jordens Skiød om at Jorden har giennemgaaet store Revolutioner før denne Periode, og berømte Theologer have for længe siden saaledes forklaret første Mosebogs første Cavitel, at der blot i det første Vers af dette Capitel tales om Verdens første og oprindelige Skabelse og derimod skildres i de følgende de Revolutioner Jorden har giennemgaaet i Overeenstemmelse med de Jagttagelser man i nyere Tider har indsamlet.)Men i hvor ofte de ældre Naturkyndige end omtale fossile Menneskebeen, saa skeete det dog meest uden Beviser, som vare byggede paa virkelige Undersøgelser, hvilke man holdt for at være overflødige. Da man fandt saa mange Levninger fra Forverdenen af collosalsk Størrelse, saa troede man at Mennesket maatte ogsaa dengang have havt en colosalsk Størrelse; ja endog mange Been af Elephanter og Bøfler bleve holdte for at være menneskelige. Den Mening om Forverdenens Kiæmper blev især bestyrket ved at den i sin Tid saa berømte Professor Felix Plater i Basel undersøgte nogle Been, som i Aaret 1584 vare blevne opgravne i Luzern ved Klosteret Reiden, lod dem bringe til Basel for der nøiere at undersøge dem og bestemt erklærede dem for at være Beenradet af en Kæmpe som var 19 Fod høi; men den lærde Blumenbach, som baade saae Benene, og den over dem forfattede Tegning, forsikkrer, at de ikke ere af et Menneske; men at de efter al Sandsynlighed ere af en Mammuth. J Begyndelsen af det 18 Aarhundrede erklærede Doct. Joh. Jac. Scheuchzer i Zürich en anden Forsteening, som blev funden i en Kalkskiferi Oningen, for at være en Anthropolith, som var 58 1/2 parisisk Tomme høi; han lod i 1726 forfatte et Træsnit over det i Folio, og udgav en Beskrivelse derover under Navn af en Beenrad af et Menneske, som var druknet i Syndfloden (men naar de Beenrader, som findes i Jorden vare fra Syndflodens Periode, saa maatte menneskelige Beenrader findes i stor Mængde, ligesaavel som Dyrenes, og saa kunde man ikke heller forklare sig hvorfor de Beenrader af Dyr, som nu findes i Jorden, ere af ganske andre Dyrearter end de, som nu ere til.) Johan Gesner i Zürich og Blumenbach, som saae dette Beenrad, holdt begge for, at det er af en Malle; men den berømte Cuvier formener, at det er af en af de collofalske Salamander Arter, som levede i Forverdenen og ere forgaaede. Siden forsikrede Fortes og Spallanzani at der forekom Menneskebeen i de saakaldte Beenbreccier paa Kysterne af det sydlige Europas Have; men hverken Cuvier eller Blumen bach, som have undersøgt store Forraad af disse Been, have fundet dem deri. Dog tilstaaer Ger mar (Forfatteren til dette Stykke, og som har foretaget sig en Reise til Dalmatien) at det forekommer ham sandsynligt, at der kunne findes Menneskebeen i disse Lag, da de ere af en nyere Oprindelse, og maae være opkomne i en Periode, hvori menneskelig Cultur fandt Sted; thi Cuvier selv har fundet Been af Huusdyr, og Germar har fundet et Konstprodukt, nemlig et Stykke Glas, deri. Da nu i de sidste Decennier af det forrige Aarhundrede, Geologien begyndte at bygge sine Theorier paa Undersøgelser af Jordens indvortes Tilstand; og det Resultat udbragtes af disse Undersøgelser, at Jorden har giennemgaaet flere Katastropher, og at kun de yngste Jordlag indeholde organiske Levninger, at videre den organiske Verden har efterhaanden udviklet sig fra de laveste Former af og at de høiere og fuldkomnere ere først efterhaanden fremkomne, saa opstod naturligviis det Spørgsmaal, om ikke Menneskets Fremtrædelse paa Jorden, som den fuldkomneske organiske Skabning ikke først har fundet Sted, efterat Jorden først har giennemgaaet alle disse Catastropher (en høist sandsynlig Hypothese, og som tillige understøttes af den Mosaiske Fortælling. – Man søgte nu efter strengere Beviser for at der gives forat der gives forstenede Mennesker og man fandt snart, at der ikke gives et eneste sikkert Beviis derfor, naar man ikke vil anføre tilfældige Jnerustationer, som endnu kunne finde Sted, eller de Skeletter af forulykkede Biergarbeidere i Fahlun, som ere forefundne, giennemtrukne af Jernvitriol, eller det Menneskesketet I Galmescheyskoy i Gouvernementet Permien, som er blevet forvandlet til tætMalachit. - Først i de nyere Tider bleve paa Øen Guadeloupe i Vestindien forefundne virkelige Beenraaber af Mennesker, som vare indsluttede i en guulgraae Kalksteen, og i det Brittiske Museum findes et indtil Hovedet fuldstændigt Menneskeskelet indsluttet i en Kalksteensblok, hvorover Kønig har leveret en omstændelig Beskrivelse og Tegning i Philos. Transact. for 1814. Man har ikke nøie nok undersøgt disse Anthropoliters Beliggenhed paa Øen; men man holder det for Sandsynligt at de høre til en nyere Formation. De forekomme forresten hyppig paa denne Øe, og man forefinder nogle af dem ved Strandbredden, som hver Gang bedækkes af Flodden, naar Havet vender tilbage. De Carabiske Jndvaanere kalde dem Galibi, og troe, at de derivere sig fra en Caraibisk Stamme fra Guiana, som fordum skulde have gjort en Landgang paa Øen og der lidt et Nederlag; om dette ogsaa forholder sig saaledes, saa bliver det dog uforklarligt, hvorledes den Kalksteen, som indslutter disse Skeletter, og maae udgiøre store Masser har saaledes kunne danne sig.