Berlingske Tidende, 1775-04-01
Efter et paa Havet overstaaet stort Uveir havde Hr. Adansontet besynderligt Spyn af en saa kaldet Søchose (trombe) der saae ud som en Støtte af Røg, der dreiede sig om sig selv. Den var 10 til 12 Foed bred og 250 Foed høy, hvilede med den erne Ende paa Vandet, og nærmede sig med den anden til Skibet. Negerne roede af alle Kræfter, for at undgaae den. Den almindeligste Virkning, naar man ikke undgaaer den, bestaaer derudi, at den ved sin Heede qvæler dem, som komme ind i samme og undertiden endog afbrænder Straahuuse. Jmidlertid undkom Hr. Adanson og hans Skib lykkelig fra den. Den Heede som den gav fra sig (thi den er ihenseende til sit indvortes Væsen ikke andet end en Jldstrøm) var saa heftig, at hans vaade Klæder begyndte at tørres. Den efterlod en Lugt, som var meere salpeteragtig en svovelagtig. - Fiske Høgen er et af de merkværdigste Dyr, som her findes. Den er saa stor som en Gaas, dens Fiædre ere brune, undtagen den paa Hovedet, Halsen og Halen, hvilke ere hvide. Den har en stærk og krumbøyet Snabel, som Ørnen, og meget spidse Kløer. Den opholder sig paa Træerne over Vandet, og kaster sig derfra ned paa den Fisk, som den bliver vaer under sig. Negerne holde den meget i Ære, og kalde den endog deres Præst, eller en helliget Person. De giøre og Ære af Odder Stok, blev det heele Selskab sat i Bevægelse, saa at han med Nød undgik deres Vrede. De tilbede dem vel ikke, men have saadan Ærbødighed for dem, at de tillade dem frie Indgang ne. Da Hr. Adanson sad udi een af Negernes Befalings mands Huus, og dræbte en Odder af det giftige Slags med en i deres Hytter og dræbe ingen af dem, uagtet de æde deres Høns. Han fandt og paa Havet nogle smaae Dyr, kaldte Seelunger, og Velerer eller Lommes sammens, eller Galarer, de sidste kan man en ligne ved andet, end en opblæst og skiøn rød malet Blære. Man kanneppe underskille meere deraf, end en Fryndse paa Ryggen, og 8 Traader under Bugen, som hænge ned, og tiene Blæren ligesom til Ballast, der bestandig holdes oven Vandet, og drives hist og her af Vinden. Saa hesligt dette Dyrer, besidder det dog saadan en Kraft tilat brænde, at naar man rører ved det, foraarsager det en Smerte, som af Jld. Følelsen begynder med en svag Rød hed, hvorpaa følger Stikken og Betændelse, som først 4 Timer, derefter ophører. Naar man med den anstukne Haand rører gandske sagte ved de øvrige Legemets Deele og Lemmer, følde deraf og Smerte, især Øynelaagene. - Om Heeden paa Sennegal, som Hr. Adanson gandske nøye har observeret efter det Reaumurske Thermometer, melder han, at et Thermometer, som man i Julii Maaned havde sat i det heede Sand, viiste 60 1/2 Grad. Han lagde nogle Hønse Eeg i den brændende Sand, hvilke deraf bleve gandske kogte, i Almindelighed kom Heeden i andre Thermometrer til den Grad af sydende Vand. - Tordenens Liighed med Electriciteten fandt Adanson og paa Havet udi et heftigt Uveir, hvorved det er merkeligt, at Harpix og Beeg paa Skibet hindrede Lynildens Magt. En paa Vandet svemmende Øe, gandske besat med Grønt og Træer gav Tilskuerne et fortrefligt Syn. Han saae og den Fisk, kaldet den skiælvende (trembleur), som foraarsage dem, som røre ved den en Stivhed og krampagtig Zittren i Lemmerne, som ligner meget det slectriske Slag Man behøver og ikkun at røre ved den med en Stok, ja med en Kiep af 5 til 6 Foed, saa yttrer sig samme Bevægelse. Ligsaa merkværdige vare de Pelicaner eller Groskopser, som Adanson fandt svømmende. Denne Fugl er næst Strudser, den største der i Landet. En Vinge, maalt fra een Ende til anden, udgjorde meere end 10 Foed i Længden. Snabelen var over 1 1/2 Foed lang, og den Sæk, som hang derved, kunde næsten modtage 22 Kander Vand. Forommelte Fugl bruget den allene til at fange Fiske, og den er en Art Fisker Hov, som Naturen har givet Fuglene. Den kunde ey heller nogensteds bedre anbringes end hos Pelikanen, thi den forstaaer fortreflig at fange Fiske. Den svømmer gemeenlig i Selskab med andre paa Søebankerne. J Førstningen giøre de en stor Kreds, men som stedse bliver snevrere, da de nærme sig meere til hinanden, for at sammendrive de Fiske, som de ved deres Fødders Bevægelse have indsluttet i dette lidet Rum. Naar Fiskene ere tæt nok sammen, saa dukke de med den aabne Snabel under Vandet, og lukke den i Hast til igien ligesom naar man ladet Fisker Krogen gaae i Vandet, og i en Hast trækker den op igien For igien at blive af med det Vand, som tillige løber i Sækken, vende de deres Snabel paa Siden, lukke den lidet op, og lade Vandet løbe ud. Men Fiskene beholde de tørre derudi, og fortære dem gandske roelig. - Hr. Adanson fandt hos Negerne ofte meget Jndsigt i Astronomien. De vidste saa mange af Stiernernes Navne, at man ikke skulle formode det. Om den Fisk Lammentin, som formodenlig formedelst dens Skikkelse har givet Anledning til den Fabel om Sirenerne, melder Hr. Adanson, at dens Kiød er vel smagende og hvidt, som Kalvekiød, med hvilket det og har en Liighed i Smagen. - Paa den Øe Sor var Hr. Adanson tilstæde ved og besaa deres Agerdyrknings Maade. Negerne begynde deres Mark Arbeyde med Dans ved Trommer. J steden for Plov har de en Slags Hakker i Skikkelse som en halv Maane med et i Midten bøyet Skaft. Dermed opgave de Ukrud. Toe Dage derefter gientage de det samme Arbeyde og giøre med Hakken nogle Huller i Jorden, hvorudi de kaste saa meget Hirse, som de kan tage med Enden af Fingeren, dække Hullerne til, og træde derpaa med deres Tæer. Naar saadant er gjort, forlade de sig gandske paa Regnen, og tage Afskeed med deres Market indtil Høsten. - Paa Marigot de la Chaux fandt Hr. Adanson en Banke af Muskler. Den Oprindelse til samme, som Negerne angive, nemlig at Aberne havde anlagt denne Muskelbank, er fabelagtig. Da Østers sætte sig fast paa Rødderne af Mangel=Træerne, saa er det langt meere rimeligt, at her tilforn have været endeel smaae Floder, ved hvis Aabredde vare Mangeltræer, og paa samme Østers, at disse Tiid efter anden have forandret deres Sted, og da Havet siden er afløbet, ere hine blevne tilbage tørre med alle de Muskler, hvorudi have været Østers.