Aalborg Stiftstidende, 1846-11-26
J den slesvigske Stænderforsamling har Commissarii Skrivelse til Præsidenten fremkaldt overordentlig Bevægelse i det den 19de de afholdte Møde. J Skrivelsen hedder det, at Forsamlingen har undveget at udtale sig over de af Commissarius med Hensyn til § 50 i Forordn. af 15de Mai 1834 opstillede Fordringer, da Præsidenten havde vægret sig ved at adlyde denne. Heri laae en Opfordring til Forsamlingen at udtale sin Overbeviisning om Præsidentens hidtilværende Lidelse af Forhandlingerne saavelsom over dens Opfattelse af § 50. Dette skete nu i dette Møde, der varede i 5 Timer, saa at der ingen Notits blev taget af de til Dagsordenen bestemte Forhandlingsgjenstande; men man beskjæftigede sig fra Begyndelsen til Enden af Mødet ikkun med at paavise, at det kgl. Rescript af 14de ds. til Commiss, ikke var nogen Lov og følgelig, naar det ikke kunde stemme overeens med Loven af 1834, ingen Jndflydelse kunde udøve i Stændersalen, Godseier Henningsen til Schönhagen tog først Ordet forat udtale sig over den af Regjeringen antagne Udtydning af § 50; han erklærede, at Stænderforsamlingen ikke havde undveget at udtale sig derover, men den havde kun ikke villet gribe ind i Præsidentens Forretninger, hvem det alene tilkom at fastsætte Dagsordenen; han efterviste derpaa, hvorledes den hidtilværende Praxis i alle Diæter havde anerkjendt hin Fortolkning af § 50, hvilken Stænderne ogsaa nu vilde bibeholde, og som kun kunde lade sig bringe i Harmonie med en ordnet Forretningsgang, og han takkede Præsidenten for hans hidtil førte Ledelse i Forsamlingen. Hertugen tiltraadte fuldkomment Henningsens Anskuelser og erklærede, at den Fortolkning af § 50, som Regjeringen nu gjorde gjældende, var fuldkommen urigtig, og paaviste, at, naar den af Commiss. fordrede Forretningsgang, skulde efterleves, Stænderne da i Begyndelsen af Sessionen, fordetmeste vilde blive uvirksomme, medens de mod Slutningen vilde være overvældede med Arbeide og tilsidst slet Jntet vilde bringe tilende. Commiss, svarede Jntet paa disse Jndvendinger, men han beklagede at maatte høre slige Yttringer af den durchlauchtige Jndehaver af Vitilstemmen, og bemærkede dertil, at det af Hertugen stillede Forfatnings=Andragende var et politisk Selvmord. Alle de Talere, der nu reiste sig, udbredte sig deels i kortere deels i længere Foredrag over § 50 og over de dermed i Forbindelse staaende Gjenstande, og Alle, med Undtagelse af SenatoNielsen fra Flensborg, erklærede sig for Præsidenten, og imod Commissarius. Grev Reventlow erklærede paa det Bestemteste, at Præs, ikke havde maattet følge det kgl. Rescript; Regjeringsraad Rumohr (Medlem af den nye, under v. Scheel Commissarius, reorganiserede Regjering) bemærkede, at § 50 kunde fortolkes deels paa Forsamlingens Viis, deels paa den af Regjeringen gjorte Maade. Ved tvende med Lovens Ord overeensstemmende Fortolkninger kom det kun an paa, hvilken der indeholdt en fornuftig Mening: nu var Regjeringens Fortolkning ikke den fornuftige, ergo umulig. Etatsr. Falck paaviste, at Rescriptet af 14de ds. ikke kunde indeholde en anthentisk Jnterpretation af § 50, authentiske Jnterpretationer vare at behandle som Love og kunde kun blive udstædte i Form af saadanne, maatte derfor ogsaa, førend de kunde faae lovlig Gyldighed, være forelagte Stænderne til Bedømmelse; men da her ikke forelaae nogen authentisk Jnterpretation, saa opstillede sig kun to ligeberettigede Anskuelser, nemlig Regjeringens og Stændernes, om Fortolkningen af 650, men Stænderne maatte følge deres egen Udtydning, og Regjeringen fik derved ikke Ret til at erklære deres Adfærd for lovstridig. Dr. Weber beregnede for Commiss, med en næsten mathematisk Nøiagtighed, at naar Regjeringens Jnterpretation skulde blive antagen, alle Arbeiderne da nødvendigviis maatte henligge ufuldendte. Commiss, erklærede at have gjort sig det til Regel, ved enhver Forhandlingsgjenstand ikkun at tale eengang. Gaardeer Steen holdt meente, at Commiss. var aldeles i Vildfarelse med Hensyn til hans Forhold til Forsamlingen. Endelig erklærede Commiss., at, hvis Forsamlingen, paa lovstridig Maade, vedblev at forhandle Privatpropositioner, saa vilde han under alle saadanne Forhandlinger forlade Salen.