Ribe Stifts Adresseaviser, 1799-10-09
9 J. Udgives noget trykt Skrift, hvorved Sædelighed og Bluefærdighed krænkes, straffes Forfatteren med Fængsel paa Vand og Brød, fra 4 til 14 Dage. 10 s. Fremføres der, i trykte Skrivter, beskyld ninger imod Vore Collegier, Retter, eller andre Embedsmænd, deres Embedsforvaltning angaaende, da ville Vi, at Sagen, saafremt den er af Vigtighed, skal Os forestilles, til Overveielse og Beslutning, om den bør nærmere undersøges, paa det at enhver, som findes skyldig, kan blive draget til Ansvar og fortient Straf. J øvrigt skal enhver Embedsmand være pligtig til, naar han beskyldes for Uretskaffenhed i hans Embedsførelse, at fralægge sig samme ved Dom (hvortil han skal gives beneficium processus gratuti) da Vi forbeholde. Os, efter Omstændighederne, at afgiøre, om han, indtil Sagen er paakiendt, maae vedblive at forrette sit Embede, eller han, i Overeensstemmelse med D. og N. Lovs 3 B. 4 Cap. 4 Art., skal afholde sig derfra imidlertid. Men, dersom beskyldningen er i høi Graad fornærmelig, og det derhos er aabenbart, eller sandsynligt, at den er falsk, da ville Vi, især naar den angaaer Vore Collegier, Retter, eller vigtigste Embedsmænd, lade Skrivtets Forfatter tiltale ved General=Fiskalen, eller en anden dertil beskikket Actor. Det følger ellers af sig selv, at den Tiltalte, saavel i dette Tilfælde, som i enhver anden privat Jnjurie=Sag, bør, naar den af ham gjorte beskyldning er bestemt, være berettiget til at bevise dens Rigtighed; Dersom Jnjurianten derimod intet vist eller individnelt Factum har opgivet, men ikkun gjort ubestemte beskyldninger imod Embedsmanden, eller en anden Medborger, kan det ei tilstædes ham, under Paaskudaf, at ville føre Beviser, at anstille Jnqvisition over den, hvis Rygte han har angrebet. 11 F. Fornærmelser, som tilføies private Personer, ved Trykkefrihedens Misbrug, overlades til de Vedkommende selv at paatale ved Lovmaal. Men, da det er magtpaaliggende for Os og det Almindelige, at Vore Embedsmænds Rygter ere ubesmittede, skulle de være pligtige til, naar der endog blot giøres ærerørige beskyldninger imod deres private Karakter og Handlinger, at fralægge dem samme ved Dom. 12 s. Ligesom Æreskiænderie og uforskyldte Angreb paa Medborgeres gode Navn og Rygte ere, med Hensyn til Virkningen, mere krænkende for de Vedkommende, naar samme kundgiøres offentligen ved Trykken, end naar de blot mundtligen fremføres; saa er og Forbrydelsen, fra Moralitetens Side betragtet, større, i det første end i det sidste Tilfælde, efterdi Handlingen da udføres med Overlæg; Straffen (hvis Øie mærke er: at værne om den borgerlige Agtelse) bør altsaa fastsættes i Forhold dertil. Vi befale derfor, at hvor, som i et trykt Skrive tillægger nogen uskyldig Mand saadanne ærerørige Beskyldninger, som Lovens 6 B. 21 Cap. 2, 3 og 7 Art. omhandle, skal, naar beskyldningen er i høieste Grad, ærekrænkende, og dertil ei er givet mindste Anledning fra den Fornærmedes Side, foruden den Straf, der foreskrives i bemeldte Artikler, dømmes til TugthuusArbeide, fra 2 Maaneder til 2 Aar, efter Sagens Beskaffenhed; og, dersom Forseelsen er af det Slags, der findes anført i bemeldte Capitels 4 Artikel, da straffes den Skyldige med tilstrækkelig Pengebøder, fra 50 Rdlr. til 1000 Rdlr. til Stedets Fattige, i Forhold af Fornærmelsens Grad. 13 s. Dersom det strafværdige eller fornærmende i et Skrift er indklædet i Allegorie eller Ironie, hvoraf dog Meeningen og den onde Hensigt er umiskiendelig, da skal Forfatteren dømmes skyldig til samme Straf, som om han havde udtrykket sig ligefrem og uden Forstillelse; Meen, dersom det kan ansees tvivlsomt, om Meeningen deraf er strafværdig eller fornærmelig, skal Dommeren, i at frikiende Forfatteren for Straf, foreholde ham hans Uforsigtighed, i Doms Slutningen, og advare ham, at bruge herefter bedre Overlæg i hvad han maatte skrive. 14 s. De Bestemmelser, der indeholdes i 9de og 13de 5, gielde ogsaa om usædelige og allegoriske Kobber= og Træesnit=Stykker, eller andre Billeder, som falholdes eller udgives.