Den Vest-Sjællandske Avis, 1819-06-19
Følgende Fortælling, som er taget af den Nyvorker Evening Post af 7de Januari 1819 kan tiene til et Exempel paa Jnsurgent-Capernes voldsomme Fremgangsmaade. Capitain FindlaysDagbog, som ligger til Grund derfor, lyder saaledes i Oversættelsen. Den 29de November forrige Aar kom jeg med mit Skib Boston, paa Reisen fra Coves til Alerandria, til Øen Mayo, og kastede Anker der den følgende Dag i en Frastand af omtrent 50 Favne, tilligemed et Fartøi, som var bevæbnet med 14 Kanoner og 150 Mand, under Engelsk Flag. Ved Solens Opgang heisede det Artigas Flag. Det var et langt sortmalet Skib med en smal Bag- og spids Forstavn. Min Formodning, at det var en Caper, blev destoværre snart bekræftet, thi Kl. 7 om Morgenen kom to Officerer i en af Skibets 6 Roerbaade, ombord til mig, og forlangte, efterat de først havde gjort mig nogle ubetydelige Spørgsmaale, nemlig hvorfra vi vare komne &c., at see mine Skibspapirer. Jeg fulgte dem ind i Kabytten; de syntes ikke at bryde sig meget om de fremlagte Papirer, men erkyndigede sig derimod, om jeg havde en Ladning ombord? Mit Svar var benægtende; hvorpaa de videre spurgte, hvad for nogle Varer jeg vilde hente i mit Skib, Jeg svarede: Salt. Nu saa har De vel ogsaa formodentlig bragt Penge med. Min Frygt tiltog og jeg gav kun et ubetydeligt Svar paa den sidste Formodning, hvorpaa de befalede, at jeg skulde gaae op paa Dækket, hvorhen de fulgte mig. Paa samme Tid kom Baaden tilbage, som imidlertid var seilet hen til Caperskibet, i Selskab med en anden Baad og begge med bevæbnet Mandskab; hvorpaa samtlige begyndte at tale hemmeligt med hinanden i en Krog. Det varede ikke længe førend de befalede mine Officerer og Folk, at de skulle begive sig til For=Castellet, hvorpaa de kom fulde af Uforskammelighed hen til mig, og sagde: min Herre gaae De kun derhen og bliv der staaende, jeg giorde Forestillinger derimod og spurgte: hvem der gav dem Ret til at behandle mig saaledes, da vi Amerikanere ikke var i Krig med nogen Nation, eller hvis det var Tilfældet, at den da maatte først være erklæret siden min Afreise fra de forenede Stater. De svarede: at de slet ikke tilhørte nogen Nation. De gik nu imod mig og stødte mig hen til For=Castellet, foran hvilket de satte en Skildvagt. De tog Besiddelse af min Cahyt, og af alle Deele i Skibet, og opbrød mine Kister, Skabe a., men kunde ikke finde noget af det som de ønskede, nemlig Penge. De sendte nu Bud efter min Styrmand, en meget retskaffen Mand, og erkyndigede sig hos ham, hvor mine Penge vare skiulte og hvormange jeg havde ombord deraf, Han sagde: at han vidste ikke om jeg, foruden en Dollars, halvtredsindstyve Cents tilligemed nogle Engelske Skillinger, endnu havde nogle Penge eller ikke. De paastod dog, at der maatte være en betydelig Deel Penge ombord, og at de maatte have dem. Han blev nu truet paa det haardeste, men gav dem endnu ingen tilfredsstillende Svar, hvorpaa man bragte dem tildage til os til For-Castellet, og mig derimod i Cabytten. Den første Gienstand, som der faldt mig i Øinene, var at 12 Mænd, med de græsseligste Ansigter og bevæbnede med Sabler og Pistoler, tilligemed to Officerer, sad i en Kreds i Cabytten. Hvad dervar i mine Kister laae udbredet paa Gulvet, og Bordet var besat med fulde Portviins Flasker. De bød mig et Glas, men jeg betakkede mig derfor, hvorpaa en af Røverne svarede: det er vel det sidste Du faaer. De satte derpaa en Stoel midt i Cahytten, og befalede mig at sætte mig ligeoverfor de tolv Røvere, og hvorved de placerede to Officerer ved Siden af mig. At beskrive disse Menneskers Miner er umueligt. Officeren paa min venstre Side vendte sig nu om til mig med følgende Ord: Vi have erfaret, at J har en betydelig Sum Penge ombord og vi maae absolut have dem. Jeg sagde ham derpaa, at jeg havde bragt dem i Land. Hvorfore have J gjort det fordi Lovene og Brugen udkrævede omtrent saameget som der var nødvendigt til Jndkiøbet og Betalingen af Udgivterne for Ladningen. Officeren svarede: at det var en fordømt Løgn; Eders Penge er ombord. De gave nu befaling, at der skulde sendes Bud efter det Mandskab, som havde været i min Baad da Pengene bleve bragte i Land. Jeg sagde, at jeg ved denne Leilighed ikke havde betient mig af min egen Baad, men en som tilhørte Briggen Charles, hvorpaa de erklærede, at de ikke lode sig afspisemed saadanne Historier, Pengene vare ombord, og naar jeg udleverede dem, saa skulde der ikke blive taget noget af det øvrige som var paa Skibet. Jeg vedblev ved mit gamle Udsigende at de vare bragte i Land. En Sabel laae paa Bordet og han trak nu en Pistol ud af sit Belte og sagde, i det han satte mig den for Brystet, naar jeg ikke vilde udlevere Pengene, var jeg død paa Stedet. Jeg stod meget bestyrtset op af min Stoel, imedens han nærmede sig til Lyset med Pistolen, og aabnede Panden for at undersøge om der var Krudt paa den; derpaa satte han mig Pistolen igien for Brystet, da han med den skrækkeligste Heftighed udstødte Eeder og forbandte sig ved Guds Navn til at han øieblikkelig vilde nedskyde mig, naar jeg ikke uden nogen videre Jndvending vilde komme med Pengene; han tog mig tillige i Skuldrene og befalede mig at dreie mig om, jeg vægrede mig derved med de Ord: at naar jeg engang skulde døe vilde jeg dog i det sidste Øieblik see min Morder i Ansigtet, der forresten ved sin Gierning vilde berøve en Kone og 4 Børn deres eneste Støtte. Han sagde derpaa, at han vilde lade mig beholde Livet saalænge, indtil der var skeet en nøie Undersøgelse i Skibet; men fandt de paa den Maade Pengene saa var min Død vis. Derpaa blev givet Ordre til den omtalte Undersøgelse, og til at bringe Lys Skibet blev nu i en halv Time paa det nøieste giennemsøgt, imedens jeg udstod den største Angest; de opnaaede dog til Lykke for mig ikke deres Hensigt, og vendte tilbage til Cahytten, hvor de drak dygtig Porter. Deres Spørgsmaal derpaa, om jeg havde nogle Uhre hos mig, besvarede jeg med ja, og blev derpaa undersøgt af Skurkerne. De Uhre som de fandt hos mig, et af Guld og et af Sølv, 260 Dollars af Værdie, toge de til sig. Klokken var vel omtrent 9 1/2, da de endelig gjorde Anstalter, til at forlade mit Skib, og styrede derpaa i deres Baade hen til de nærliggende Skibe, nemlig Briggen Joseph fra Boston, Briggen Charles fra Nyyork og et andet Skib, hvis Navn jeg ikke husker. Paa disse Skibe aflagde de næsten paa samme Tid deres Besøg, og røvede saavel de Penge, som de havde ført med sig, som ogsaa Matrosernes Klæder. Der blev ogsaa dræbt en Mand fra Briggen Joseph; 2 Baade bleve afskaarne derfra, som de lod drive til Vesten. Fra dette Skib begave de sig igien ombord paa Caperen. Kl. 10 1/2 lagde de sig anden Gang ved mit Skib, og raabte efter et Toug. Jeg var dengang allene paa Fordækket og befalede nogle af mine Folk at gaae ned at hente mig et Toug. Jmidlertid kom Røverne ombord og skrege, hvad har J fordømte Skurker her at giøre paa Fordækket? Jeg betydede dem at jeg blot havde raabt paa mine Folk, at de skulle bringe et Toug. Nu kom der en Officeer, endskiøndt be skiænket, hen til mig paa Bagdækket, som jeg sad, og sagde, hvad har J her at skaffe, jeg troede dog J havde faaet befaling til at opholde Eder nedenunder. Jeg svarede, at jeg blot vilde trække frisk Luft. Fra den Tid af begav Mandskabet sig fra begge Baadene ned i Cabytten, for der at drikke et Glas til Afskeed. De lode sig ikke længe nøde, da Capitainen fra det andet Skib kom til, og raabte til dem, at komme ombord for at giøre en Expedition færdig til Kysten. Den før omtalte Officeer indbød inig nu, at gaae ind i Cabytten med ham for endnu eengang at drikke tilsammen. Vi gik derpaa ned, og da en Flaske Porter blev bragt ind, drak han et Glas paa min Sundhed, sagde mig Godnat, og forlod mig, efterat han tilforn havde afskaaren mine Baade fra Skibet. Omtrent Kl. 11 1/2 forlode Røverne deres Skib, landede paa Den, røvede Jndvaanerne 60000 Dollars, som tildeels tilhørte de foromtalte Skibe, toge alle Varerne udaf Forraads-Husene, opbrød Meubler, dreve Mænd, Koner og Børn nogne ud af deres Senge, og dræbte flere Jndvaanere. Jeg haaber at de forenede Staters Kiøbmænd, vil forene sig til at indgive en Petition til Congressen, da jeg icke paatvivler at den vil være beredvillig til at forskaffe Hielp mod disse elendige Corsarers Røverier. C. P. Finlay.