Jyllandsposten, 1838-08-27
En Jndiscretion af en Embedsmand er i Almindelighed ikke underkastet criminel Forfølgning; man maatte derfor antage, at Politieretten havde begaaet et Misgreb, Appellen af denne Actus, som Redacteuren af Kjøbenhavnsposten foranstaltede til Høiesteret, vakte derfor almindelig Opmærksomhed, og Høiesteretsdommen, hvorved en i Borgerrettighederne saa indgribende Embedsmyndighed vilde blive bedømt, imødesaaes med Længsel. Politieretten er frifunden, og enhver tænkende Borger spørger nu med Ængstelighed sin Medborger: Hvor er Grændsen, Ere vi ikke mere sikkre i vort eget Huus, skulle vore hemmelige Gjemmer, vore blot for os selv nedskrevne Tanker, uden den høieste Nødvendighed gives til Priis for profane Øine, og skal en Politiemester, maaskee blot ifølge en Collegii Ordre, til enhver Tid kunne bryde ind i vort Huus og randsage Althvad vi eie? Man kjender ikke Præmisserne til denne Høiesterets dom, og netop derfor er Borgernes Uvished om deres Rettigheder saameget større. Denne Uvished gjør det derfor til en Sag af Vigtighed, at der forfattes en ny Lov, som regulerer Politiemesterens nødvendige Myndighed til at anstille Huusundersøgelser saaledes, at der i intet Tilfælde, kan være Tvivl om, hvor samme er anvendelig og hvor ikke, og jeg tillader mig derfor at foreslaae Forsamlingen at indgaae med en allerunderdanigst Petition til Hs. Majestæt om: At lade udarbeide et Lovudkast, som i sin Tid bliver at forelægge Stænderne, hvorved bestemte Regler fastsættes for de Tilfælde, i hvilke Politiet er berettiget til at anstille Huusinqvisition." Efterat den kongelige Commissarius havde fremhævet, at der neppe gaves nogen Green af den offentlige Myndighed, der frembyder Stof til saa mange Betænkeligheder for den personlige Frihed som den der tilkommer Dommeren ved Undersøgelse og begaaede Forbrydelser, bemærkede han Hvorvidt nu Forsamlingen efter hvad Commissarius, saaledes har udviklet, deels angaaende det forelagte Andragendes Formaal i Almindelighed, deels angaaende den Sag, der har givet Anledning til samme, finder Anledning til videre at indlade sig i Sagen, henstilles til sammes Beslutning. Cancellieraad Rummelhoff bemærkede, at naar den kongl. Commissarius i Anledning af Forslaget har, ved at betragte Sagen i Almindelighed, yttret, at der nødvendigen maa tillægges den undersøgende Dommer i criminelle Sager en udstrakt Myndighed, hvorunder ikke alene Personers Fremkaldelse for Forhør, men Huusinqvisition og Arrestdekret er og maa være indbefattet, da formeente han, at dette var noget, hvorover der hverken her eller i Almindelighed førtes Anke; thi denne Myndighed udøvedes da efterat det var givet, at en Forbrydelse var begaaet. Og er det end Borgeren ubehageligt at underkaste sig saadanne Virkninger af den inqvirerende Dommers Myndighed, indseer han dog, at saadant er en Nødvendighed, for at Sikkerhed paa Person og Gods kan overholdes, og finder sig altsaa villigen i de til dette vigtige Øiemeds Opnaaelse nødvendige Midler, og dette saa meget meere villig, som saadant er begrundet i Landets almindelige og bekjendte Love. Disse veed Borgeren hjemle saadan Ret, naar en virkelig Forbrydelse angives at være begaaet, men ingenlunde for enhver Lovovertrædelse, om der endog for denne er sat en bestemt Straf, og i hiint men ikke i dette Tilfælde er den Jnqvirerende angerløs, om Jnqvisitionen end ikke leder til noget Resultat. Dette fremlyser formeentlig ved at sammenholde 61715 med Bestemmelserne i Frong. 2den August 1786, da man kan randsage efter stiaalne Koster uden Ansvar, om disse end ikke findes, hvorimod den, hos hvem man inqvirerer efter Brændeviinstøi, er berettiget til Reparation, saafremt dette ikke antræffes. Har nu Lovgiveren været saa omhyggelig for Huusfredens Hellighed i dette Tilfælde, hvor der er Spørgsmaal og Opdagelse af en Lovovertrædelse, der betragtedes med saa megen Ugunst, og hvorved dog kuns Kjøkken, Bryggerie eller de udvendige Deele af Huset undersøges, hvilket ingenlunde kan medføre nogen Ubehagelighed for Vedkommende, i Sammenligning med den, der er en Følge af at Skrivepulten og de hemmeligste Gjemmer randsages, synes det inconseqvent, at dette uden Ansvar skulde staae en Politie-Officant aaben; og at denne Randsagning er lovmedholdelig, er jo ved Høiesteretsdom nu afgjort. Med at opstille dette formeentlige Exempel paa Forskjellighed i Lovens Principer, er det ingenlunde Talerens Mening, at en Lovbestemmelse i Lighed med Frang. 2den August 1786, i dette Tilfælde var ønskelig, thi en Pengesum vilde sjeldent kunne være Erstatning for den paaførte Krænkelse og de røbede Hemmeligheder; men Exemplet er ikkun anført som et formeentlig Beviis paa Jnconseqvents, thi at det Dokument, man søgte i det Tilfælde, der nærmest har foranlediget Forslaget, ved Undersøgelsen, blev fundet, releverer Jntet saa længe der ei engang er Formodning for, at Ansvar i modsat Fald vilde have paa hvilet Vedkommende. Naar den kgl. Commissarius fremdeles bemærker, at der i hiint Tilfælde ikke var Tale om en Undersøgelse af Vedkommendes Papirer, men ikkun om, blandt disse at udfinde et bestemt Dokument, og at denne Undersøgelse foretoges paa en saa human Maade, at den Mand, hos hvem Undersøgelsen anstilledes, ikke derved leed nogen Fornærmelse, da forekommer det Taleren, at Forretningens mindre ubehagelige Følger alene maae tilskrives den inqvirerende Embedsmands Humanitet, men at dette ikke afgiver nogen Sikkerhed for Borgeren i Almindelighed, eftersom den meere eller mindre humane Udførelse af Forretningen, naar denne er tilladelig, alene vil være afhængig af Politie-Embedsmandens Jndividualitet. Taleren meente derfor, at Forslaget var, og af Borgerne almindeligviis betragtedes at være, af den Vigtighed, at det fortjente Forsamlingens Overveielse.