Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-04
Fortsættelsen af Promenaden i Louvre. Gode Moder, Jeg begynder min Spadseregang hvor jeg standsede, nemlig ved Papirshatteene; jeg er vis paa at have opvakt Din Forundring; men under tryk denne for os fornærmende Forundring. Troer Du ikke at den franske Nation kan blive ligesaa virksom og industrieux, som det forhen var krigersk, Var det dengang Magten af deres Vaaben, som kom Europa til at skielve, saa vil den nu ødelægge den ved sin Jndustrie. Men for at komme tilbage til Papirshattene, som ligne i nogen Afstand Straae, og Veste, som ere saa vel forarbeidede, at det er en Umuelighed at gjette af hvilket Tøi de ere forfærdigede, og hvad der endnu er mere, man har været saa lykkelig at forfærdige dem efter de smukkeste Tegninger og Mønstere, og paa Tyl med Papir under af forskjellige Farver. Men lad os forlade alle disse Smaating, og begive os videre frem i de andre Sale. Her ved Jndtrædelsen blændes mine Øine af den glimrende Forgyldning; alt Slags Bronze, prægtigen forgyldt, saasom Candalabres, Vaser med videre, hvis Rigdom overgaaer alt det man kan tænke sig. Paa den anden Side af denne Sahl ligge de prægtige Valenciennes Blonder og Maligne Kniplinger, som synes at trættes om at tiltrække sig vor forlegne Øiekast, nær ved dem ligge de simplere uldene Shawls, som ydmygst bede om at komme i Betragtning, og deres Skjønhed og Finhed fortjener en ærefuld Benævnelse. En Sahl er ganske alene til Udstillingen af Chalons Skole; man seer der Jern= og Malmarbeider til den største Fuldkommenhed, og især en oeconomisk Kakkelovn af en ny og sjelden Facon tiltrækker sig Opmærksomheden. Her er ogsaa de overmaade fine Sæber, som ogsaa ere komne til megen Fuldkommenhed. Man seer her en simpel, men rørende Udstilling af de blinde Børns Arbeider. Disse stakkels Børn, som ere berøvede Skaberens største Velgierning, Synet, ere komne saa vidt ved deres Flid og Anstrængelsen af deres øvrige Sieleevner, at de kunne efterligne endeel af vore Arbeider. Ved Udgangen vise de prægtigste Cristaller sig for vore Øiekast og fortjene vor hele Opmærksomhed. Candalabrene og de forskjellige Former og Dannelser, under hvilke Cristallerne anbringes i denne Sahl, tilbagekalder i min Erindring Fer=Eventyrerne, hvori man beskriver de fortryllede Slotte, en overdreven Jndbildnings krafts Drømme bliver her til Virkelighed. Jeg standser, og betragter de smaa Pistoler og Gevæhrer af en Knivs Længde, de Eneste i deres Slags. Jeg beundrer i Forbigaaende alle disse Bagateller, hvis Form daglig varierer, og som man kalder Necessaires; men nu er jeg da kommen til den saakaldte Oberkamps Sahl, hvor trykte Tøier vises i deres fulde Glands, Farverne i Sirtzerne ere yndigt blandede; men hvorledes skal jeg afmale Dig Forskjelligheden og Skjønheden af de Lærreder, som her ere udsatte til den offentlige Beundring, man maa selv see dem forat troe det; det var saaledes at en gammel Kon som stod nær ved mig, udtrykte sig desangaaende, og denne simple Roes afmaler det bedre end nogen Anden. De berømte Danbyssons Tapeter pryde Væggene i disse Værelser, og her seer man ogsaa de Fremskridt, man har gjort i Henseende til Leerkarrenes Bearbeidelse, fra den simpleste Leerkrukke indtil Creels fineste Fayence, som er det første i sit Slags i Europa. De pletterede Arbeider fortjene ogsaa vort bifald. Men her bliver jeg en prægtig Vugge vaer, som Mængden, betragter med en nysgierrig Beundring. Hvad er det for et fjeldent Stykke Meubel, Det er, svarer man mig, Vuggen, bestemt for det Kongelige Barn, som hele Frankrig med saa megen Længsel venter efter, nemlig Hertuginden af Berrys Barn. Jeg nærmer mig det nu og betragter dette Kongelige Meubel, men jeg seer her intet Overordentligt. Den er af fransk Træ, stærke besat med Forgyldninger; jeg holder hverken af dens Form, eller Smagen hvori den er gjort. Stakkels Barn, tænkte jeg ved at betragte den, du til hvem den er bestemt, vil du blive saa lykkelig der i din Storhed, som Den, man vugger i den simple Sivsvugge? – og jeg forlod den, forat betragte de smukke Landskaber, som ere tegnede med Fuglefjer af forskjellige Couleurer, som smigre paa en behagelig Maade Øjet, der i en vis Henseende er træt af at beskue den megen Luxus, og som ønsker at hvile paa det, som igien kalder i Minde Markerne og Landet, og de uskyldige Glæder, man der smager Her sees ogsaa de prægtige Gobelinske vævede Tapeter, og Sevres skjønne Porcellainer. Men jeg gaaer endnu engang tilbage for at beundre Lyons skjønne Silketøier, som jeg forlod for at følge Mængden, og jeg kommer der tilbage med Fornøielse, thi af dette Slags kan man ikke see noget skjønnere; men jeg vil tillade mig at anmærke, at de, som ere bestemte til Meubler, ere af en meget slet Smag. De malede og velouterede Papirer til Betræk, ere fortræffelige Bogtrykkerkunsten er en af de Kunster, som her vises at have gjort de sandeste Fremskridt, de skjønne Udgaver af Didot og Herman vinde Kienderes Bifald, og Gillis Bogstaver fortjene Roes. Nu er jeg da endelig kommen til Enden af min Promenade i Louvre, og jeg tvivler ikke paa, at jeg jo har forbigaaet mange af de utallige Producter, som der ere udstilte; men jeg har søgt at give Dig en, skjønt meget svag, Jdee derom. Maaskee er det dog lykkedes mig, at tydeliggjøre Dig det, som vore Allierede saa gjerne ville glemme, at Frankrig, der har været Verdens Beherskerinde ved sine Seiervindinger, nu vil blive det igjen ved sin Handel og sin Konstflid. Tak være dets gode Jndretninger, og en oplyst Konges Opmuntringer. Ludvig den Attende udraabte, i det han gjennemgik disse store Gallerier: "Jeg er stolt af at regjere det Folk. Stoel paa mig som jeg stoler paa Eder - har han sagt, da han med egen Haand uddeelte Guld-og Sølvmedailler til de meest udmærkede Konstnere og Handlende. (Fortsættes.)