Berlingske Tidende, 1835-01-12
Paris, den 31te December. - Siden den 18de f. M. er i Stedet for det forrige faste Fyr paa Havnedæmningen ved Algier sommet et Blinkfyr, hvis Lys regelmæssigt fremkommer og forvinder hvert halve Minut. J smukt Vejr kunne Blinkene sees en Afstand af fem Ss-Lieues, og Formørkelserne ere først totale en Afstand af over tre Lieues. Slutningen af Obilon-Barrots Tale. – "Mine Herser! – vedblev han – det er et farligt Spil, at ville standse Revolutions Strøm, og lade den løbe tilbage til sin Kilde Det er et Spil, hvorved Mægtigere end J gik til Grunde, Ogsaa han, Revolutionens og Sejrens Barn, ogsaa Napoleon vilde inddæmme Revolutionen, og da han havde forladt den og brugtet den og kastet sig i Armene paa det fyrstlige Europa, saae han sig selv forladt – og gik under. Anarchiets blosige Spøgelse forfulgte ogsaa ham; det forstyrrede hans Rodet blev til en fire Jder hos ham, som han søgte at adsprede ved at ophobe Sejre og Erobringer. Og naar man bad ham om, at skjænke Freden, da svarede han: Og hvad skal jeg gjøre i Fred, skal jeg da gjenfinde mig selv ligeover for Jdeologerne, de anarchiske Jdeer, Revolutionens Levninger. – Et lignende Skrækkebillede ængstede ogsaa Restaurationen; men den søgte at forjage det paa en anden Maade. Den beskjæftede sig uophørlig med Angsten for Revolutioner, med Undertrykkelsen af den revolutionaire Aand. Den meente, at burde modstaae denne Mand, og den blev revet bort af Strømmen, som den vilde sætte sig imod, og den gik under i Bølgerne. Saaledes gaaer det, mine Herrer, naar man vil modsætte sig en uundgaaelig Nødvendighed! Og hvad er det da for et Støttepunkt, J Ministre, som J ville læne Eder til, naar J modsætte Eder Opsvinget, Enthusiasmen, en Revolutions levendegjørende Kraft, J selv have een gang været Liberalismens og Humanitetens Apostler; J vare vore Lærere; J Eders Skole have vi indfuget vor politiske Tro. J have ikke frivilligt bortkastet hine, Eders gamle Anskuelser; Eders Systems uheldsvangre Conseqventser tvang Eder dertil. Hr. Guizot: "Vi have ikke bortkastet nogen af vore Grundsætninger! - Hr. Barrot: "Ja vel, Hr. Minister, naar jeg maa opdage i hver Eders Tale, i hver Eders Forholdsregel, i Resultatet af Eders politiske Forhold en Fornægten af Grundsætninger og Følelser, som jeg beundrede hos Eder, saa beklager jeg den sørgelige Nødvendighed, for hvilken J have bøjet Eder, for at kunne plante Eders Modstands-System. J paastaae, at Eders System er et dristigt Tillids-System, Saa siger os dog, hvoraf det kommer, at man bedømmer Eder saa falskt, at man som Hoved=Lefter for Eders System opdager den blege Frygt, Alle Uordener, alle stridige Sammenstød ere blevne overdrevne i Eders Beretninger; paa denne Talerstol have J opført et Fodstykke for saadanne Meninger, der næppe noget Sted i Landet finde Gienklang; J have slæbt dem fra et Anklage=Kammer, fra en Accise=Ret til en anden, for at de ret i Mag kunde aflægge deres stødende Troesbekjendelser. Og hvorfor have J gjort alt dette For at fængsle Jndbildningskraften med Frygtens Skrækkebillede, og gjøre Nationen bøielig for Eders Planer. Havde J ikke lagt en saa uhyre Vigtighed paa enhver ringe Uorden, da vilde Partierne aldrig have kunne svinge sig op til nogen Høide. - Her blev Taleren afbrudt af General Bugeand med en Hentydning paa den formeentlige Uvirksomhed, han (Barrot) som Seine-Præfect havde gjort sig skyldig i ved Ødelæggelsen af det ærkebiskoppelige Pallads. – Hr. Barrot tog heraf Leilighed til at meddele det Sande i hiin Begivenhed, og med et Blik paa General Bugeand tilføiede han: Alt, hvad man ellers maatte have sagt over hiin Begivenhed, med Hensyn til mig, er lutter Løgn og Bagvaskelse. Rigtignok, naar der dengang forefaldt Uordener, løb vi ikke strax op paa Tribunen, for at skrige, Revolutionen staaer ikke til at tæmme, den har en slem Hale og truer hele Europa med navnløse Farer. Men vi gjorde vor moralske Jndflydelse gjeldende, for at bilægge deslige Uroligheder; vi begave os personlige med mæglende Ord hen til Stedet, og saaledes lykkedes det os, navnlig ved Minister Processen, at udjevne det farligste Øjeblik for Frankerigs Rolighed, uden Vold, og uden at Regjeringen derved tabte i Kraft. Gid dog Ministren, som vi nu see for os (Hr. Guizot, vilde erklære, hvorfor han netop for hiint Forefald forlod Ministeriet, for umiddelbart derefter, da Faren var forbi, at træde ind igjen, – En Omstændighed, skikket til at aabne de svageste Øjne, med Hensyn til det saa roeste Modstands-System, ligger endelig deri, at den hidtilværende Majoritet er gaaet fra hinanden. Hæderlige Mænd ere faldne fra Eder, deres Ministre, de have erklæret reent ud, at de under saadanne betingelser, som J, og uden en virkelig Cabinets-Præsident ikke vilde være Ministre. De Herrer RoverCollard, Dupin, Etienne – jeg nævner dem, fordi jeg højagter dem – have erklæret Eder, at Eders Voldsomheder, Eders Underdanighed mod Udlandet, Eders Vægring ved at spare have fremkaldt deres Misbilligelse. En saadan Afvigelse, bygget paa slige Grunde, er en alvorlig Sag. Os maa den opfylde med gode Forhaabninger for Fremtiden. – Saavidt Hr. Bar rot. Hr. Guizot replicerede. Denne Debatteren var kun en mat Gjenklang af den i Gaar, indtil Hr. Berryer omsider beste Tribunen, fra hvilken netop General Bugeand havde debuteret sin lidenskabelige Moderatismes Paradoxer.