JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-27
Cairo er uhyre stor, og i de første Dage af mit Ophold der forekom dens Befolkning mig at være utællelige; men siden forrandrede min Dom sig; thi Communication finder kun Sted i Hovedgaderne, hvilke, som allerede er sagt, ere yderst trange, og stedse fulde af Mennesker, men gaaer man ud fra disse saa besøgte Dele af Staden, saa er man med eet i nogle næsten øde Qvarterer; store Strækninger selv midt i Staden ere gandske tomme; og saaledes er Catro i Forhold til sin Størrelse ikke saa godt befolket, som vore europæiske Stæder. Man tæller i Catro 240 Hovedgader, 25000 beboede Huse; 400 aabne Moskeer, foruden de til Bøn bestemte Pladser, desuden Skoler, Vaaninger for Blinde, Vaaninger forFremmede, der søge Staden for at studere. Staden tæller 300 offentlige Eisterner, 1170 Kaffehuse, og 65 offentlige Bade. En ubetænksom Jdee.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-27
Om Selvmord. (Af den afdøde svenske Digter Leopold.) Religionen fordømmer Selvmord. Hvad gjør da Philosophien, Den beklager Selvmorderne, svarer De. - Nei, den gjør endnu mere. Den straffer dem i Almindelighed, ligesom Religionen, naar den ei holdes tilbage enten af Frygt for mueligen at begaae en Uretfærdighed, eller af den svagere Frygt at beskyldes for en vis andægtig Kleinmodighed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-27
Man har til forskjellige Tider bedømt denne Sag, som alt andet, paa forskjellig Maade. Rom blev det anseet som et Beviis paa heltemodig Sjelestyrke. Christendommen forbyder det, som sagt, gandske. Man har villet anseet dette fortvivlede Middel til at komme fra Livets Elendigheder for Virkning af en feig Frygtsomhed. Men man har vel sjelden sagt noget urimeligere. Den som med beraadt Hu gaaer Døden og Evigheden imøde, overvinder uden Tvivl i dette Øjeblik Alt hvad Menneskene sædvanligen meest frygte for. Tilvisse fordres en ikke liden Sielstyrke til at bære Ulykken, naar den overstiger en vis Grad af Tyngde, men behøves derfor ikke ligesaa vist et mere end sædvanligt Mod til at gjøre dette sidste, saa almindelig frygtede, saa betænkelige Skridt, Med Smerte lader man adskillige Tænder trække ud naar man plages af Tandpine; man lader en Arm, et Been sauge af, naar Nøden tvinger dertil. Udentvivl søger man derved at befrie sig fra et større Onde, men beviser det derfor en feig Frygtsomhed, og udfordres ikke til at underkaste sig denne voldsomme Hjelp, et Mod, en Standhaftighed, hvorover Tilskueren ofte maa forundre sig? Men, Selvmord være Beviis paa Siels Svaghed eller Styrke, skulde det vel tilkomme de borgerlige Love, at revse og straffe det, Store Tænkere have nægtet det; thi først, sige de, ere ei enhver Medborgers Pligter mod Staten grundede paa de Rettigheder han der nyder, saalænge det behager ham at opholde sig der, og kan man tvinge ham til at fortsætte disse Pligter selv over den Tid, i hvilken han vil nyde de dertil svarende Rettigheder, eller efterat han har frasagt sig dem, At flytte til et fremmed Land, eller at flytte til Graven, er det ikke for Staten et og det samme? Hvad er det da Lovene straffe i et Selvmord, Jkke de udvortes Følger, hvorover det tilkommer dem at dømme; nen tvertimod den indvortes moralske Brøde, som hverken kan bedømmes af Lovene, eller synes at henhøre under dens Prøvelse. For det andet kan vel Staten have noget at befrygte af Exemplet, og skulde Selvmord vel nogensinde kunne vorde en Sædvane, en herskende Tænkemaade, en Ærespligt, saadan som Duellen længe har været, Der er en uendelig Forskjel paa de to Ting. Kort, ligesaa gjerne kan man straf ses, fordi man i Havsnød kaster Gods overbord, for at det ikke skal blive en almindelig Vane blandt Søfolk at kaste en Ladning i Havet. Har vel nogen Dødelig faaet Lyst til at hænge sig, fordi han saae en anden hænge, Er ikke Kjerlighed til Livet Naturens kraftigste Drift hos alle Væsener, og kan Naturens mægtige Haand ikke holde Selvmorderen tilbage, hvorledes vil man da tro, at Loven skulde gjøre det, Loven, hvis Hævn ikke rammer hans livløse Støv, Men Forestillingen om den Skjændsel som venter hans Minde, Vil denne Forestilling gjøre megen Virkning hos en Ulykkelig, som i et grueligt Øjeblik sætter sig over den kraftigste af alle Grunde, Rædsel for Døden, Skal den gjøre megen Virkning hos en Mand af nogen historisk Oplysning, som veed, hvor foranderlig Tænkemaaden er i Alting, og at man ikke slæbte Catos døde Legeme paa en Rakkersluffe til et gyseligt Skuespil for den medfølgende Pøbel:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-27
Selvmorderen føler ei den straffende Behandling, man udøver imod ham, men hans Kone hans Børn, hans uskyldige Slægtninger, om han har dem, føle den; det er over dem Vanæren gaaer Denne ulykkelige Følge, svarer man, træffer ligeledes Deres Slægtninger, som levende udstaae offentlige Legemsstraffe. Dette er sandt, men disse Straffe grunde sig da paa beviiste Forbrydelser mod Staten. Deres Retfærdighed ligger i deres Nødvendighed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-27
Ved mange Leiligheder er der stor Forskjel imellem Retfærdigheden af et moralsk Mishag og Retfærdigheden af borgerlige Straffe. Man har ofte sammenblandet disse forskjellige Ting.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-27
Jndenlandske Efterretninger. Ved det Sorøiske Academie blev den 20 d. M. den Examen tilendebragt, hvorved det akademiske Cursus sluttedes, som begyndte med Sept. Maaned 1828, syv Academister bleve denne Gang demitterede fra Academiet, de tre med Charakteren Laudab., og de fire med Charakt. Hand illand. Disse syv forlade nu Academiet, for at fortsætte deres Studeringer ved Universitetet i
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-27
Udførelsen af Statuen er overdraget Billedhugger David, og Lister til Indsamling af Bidrag ere bleven nedlagte i alle Frankrigs Stæder. En Særling, den russiske Fyrste Patiattin, er Natten mellem d. 12 og 13de Jan. død i Dresden. Hvo der saa denne høist originale Mand paa Gaden i hans underlige Vinterdragt, naar han, indhyllet, holdt den sorte Fløiels Maske for Ansigtet, eller betiente sig af sin Regn skjærm med Glasvinduerne, kunde ikke bare sig for at lee. Selv hans Indretninger paa sit Gods schachwitz (ovenfor Pillnitz) ere yderst originale. For at komme derhen om Sommeren betjente han sig af en Vogn, som var anbragt paa en stor Blæsebælg, hvilken befordrede elastisk og gav frisk Luft tillige. Mange føle Tabet af ham; hans Godhed og Gavmildhed mod Trængende og unge fattige Mennesker, var ubegrændselig og vedholdende. Han lod dem oplære paa sin Bekostning; men da han sjelden udførte sine Handlinger halv, saa saae han selv efter, og iagttog deres Fremskridt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-27
Man erindrer, at Sir Hudson Lowe var Napoleons strænge Bevogter paa St. Helena.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-27
J hans Navn er udkommet et Skrift i Frankrig, der skal skildre hans Forhold til den berømte Fange; men det er siden oplyst, at Skriftet er falskt, og opdigtet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-27
Kjøbenhavns Børs, d. 26 Februar 1830. Hamburg 2 M. - a vista 209 1/2 Species 209. Specier solgtes til 12 Rbmk. 9 s. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler 161 1/2 152 Rbd. Sal. pr. 100 Specier Svenske Sedler 50 Rbs. Tegn. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 96 1/2 Rbd. Sedl. 4 pCt. Kgl. Oblig. (u. R.) Dito Dito. . . . 13.92 1/4 i Banco.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-27
Nationalbank-Obligationer 4 Rbd. r. S. (af Laanet 4 Febr. 1820) 103 Dito Dito. . . 108 i Sedler. 4 pCt. uopsigel. Rigsbkobl. k. S. Renter pr. 6 Januar 102 6 pCt. norsk Laan, ved Hambro & Søn os, i Banco. 4 pCt. nye norske Obligat. ved r. S. Dito lydende paa r. S. i Banco. 3 pCt. Dito Dito. ...... 65 1/2 66 Rd. Banco. 4 pC. uopsig, norske Statsobligat. 3 pCt. nye danske Obligationer, 73, 78 1/2 L. Sterl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-02
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. saamangeaamangaaSyvogtyvende Aargang. No. 18. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 2 Marts 1830.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-02
Her forsamler sig Divan-Effendi eller Vicekongens Statssecretair, Defterdar Bei, Administrator forMoscheernes Indkomster, der tillige har at udbetale de Summer Paschaen til Private har at afgive; Chasinedar-Aga, Generalskatmester eller Finantsminister; Tidscharret Nastri, Directør for den udenlandske Handel, der tillige forestaaer Ministerposten for de udenlandske Anliggender; Oschehadich Nastri, Directør for Krigsministeriet: GlalNafiri, Forvalter over Territorialprodukterne, der bestaae af alle Artikler, som ere bestemte til at blive solgte for Paschaens Regning; KumaschNastri, Administrator over alle i Egypten fabriquerte Stoffer, der blive solgte for Paschaens Regning; Nastrol-Asnaf, eller Administrator over alle andre saavel til de indenlandske som udenlandske Fornødenheder bestemte Industrie=Produkter og endelig, naar han netop bliver kaldt Defain Nastrieller Marineminister, som sædvanligen opholder sig i Alexandria.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-02
Den latinske Skolemester-Sentenz, der har maattet afløse den, vil neppe nogen Kiender finde fyldestgjørende, og det var altsaa Umagen værdt at træde frem som Forsvar for den Landflygtige, saa meget mere, som Herr Professor Olivarius nylig har bekræftet Forviisningsdommen.) 2) Olivarius havde til Det. J. Kr. Høst's Tidsskrift; Ei blot til Lyst, 3 Vind 1 H. S. 93 meddeelt følgende: Der blev forleden i et Selskab talt om hin Jndskrift paa Skuepladsen, Ei blot til Lyst Jeg anmærkede, at den var nægtende og ubestemt, da dog en Jndskrift bør være saa bekræftende og bestemt som mueligt. Der fandtes desuden dette at Herr Professoren har foreslaaet fire forskiellige danske Indskrifter, istedet for den omtalte forviiste. Det synes deraf, han befrygter, denne skulde igjen vorde kaldet tilbage, thi ellers burde hans Daddel egentligst være rettet paa den nu gieldende latinske. Dette har vel nu for det første ingen Nød. Jmidlertid var det dog muligt, at Vedkommende kunde blive saa patriotiske, engang igjen at ombytte den Romerske med en Dansk. Og i saa Fald stemmer jeg tilligemed saa mange andre mine Landsmænd for den gamle korte, syndige og simple Indskrift, og til den Ende tillader mig at fremsætte følgende Anmærkninger mod Herr Professor Olivarius.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-02
Denne Indskrift begynder med sex Eenstavelses Ord, og dog er det den, Forfatteren personligen stemmer for. Den er derhos ubestemt, angiver en urigtig Synspunkt, og er ved det gjentagne Lær og leer og lær endog besværlig for Øret. Lad os dog ikke gjøre overspændte Fordringer til vore Theatre, vi staae ellers i Fare for at miste det, de skulde yde, og dette er og har fra ArildsTid været Fornøielse, eller Moerskab. Men hvem besøger Skuespillene for at lære, eller for at græde? Hvorledes kan Smagen fordre, vi skulle gaae did for at græde og lære tillige, Og hvad skulle vi da lære, At elske Dyd, og hade Last, Ja den, som i Forveien har dette ædle Sindelag, styrkes vist nok, eller burde dog styrkes i disse Følelser, men herved kunne vi jo dog ikke egentlig siges at lære. Nei, at udhvile sig efter fuldendt Dagsarbeide, at more sig ved Synet af Verdens Daarligheder, at frydes ved Dydens Triumph, at opmuntres ved det mesterlige Spil af en Gielstrup, (som, Gud veed hvorfor, saa sjelden er Tilfældet), og nu og da i pathetiske Stykker, der nu omstunder ofte kun mangle en Prækestoel for at vorde retophyggelige, at besjæles af ædle Følelser, dette ligger i Ordene Ei blot til Lyst, men ikke i det dobbelte naar Du eller i tredobbelte: "Lær leer – lære. Ei at tale om at et Semikolon vel ikke finder Sted i en Jndskrift. 3. Skuer her Verdens Løb, Skue, føl og syn, var Mottoet for de skjønne Videnskabers Selskab - ikke; skuer. Er Her og Ver (dens) er heller ikke velklingende. Desuden sees kun lidet til Verdens Løb i et Syngestykke f. Ex. som dog ogsaa forlyster Mange, og naar man veed, at Komoedien revse Daarligheder, og at Tragoedien straffer Laster, og at begge hædre Viisdom, og lønne ædel Daad, kunde man ligesaa godt bruge til Jndskrift: "Skuer her Komoedier og Tragoedier. 4. Spillet bedrer. Hvilket Spil, og er Bedring da stedse Hensigten, eller er det Hovedhensigten af Skuespillet? Denne Indskrift, synes mig, vilde være meget mat.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-02
Skal nu en Jndskrift efter Sulzers Paastand, være fyndig, simpel og kort – er det, som jeg tør paastaae, endnu en Fuldkommenhed, at den er numerøs og derhos i Modersmaalet, saa troer jeg, man gjorde vel i at optage den gamle herlige. Ei blot til Lyst, der i en høi Grad forener alle disse Egenskaber. Den Forsigtige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-02
hvormange Forsigtighedsregler maae ikke et Menneske iagttage, som haaber at see den Dag i Morgen? Hvem er nu klog, jeg som saaledes tager mig i Agt paa alle Kanter - eller de af mine rasende Medborgere, som dagligen udsætte dem for tusinde Farer, Claus Skrupel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-02
Indenlandske Efterretninger. Af det nye Tidsskrift: "Skjold, et Maanedsskrift for Danske." Udgivet fra den Reizelske Boghandel, er første Hefte udkommet; som faaes hos Forlæggeren, store Kjøbmagergade Nr. 6 for 32 sk. Dets Formaal blev i Subskriptionsplanen, bebudet at være: "at fremme og befæste en høi Agtelse, og Kjerlighed for Fædrenelandet, og en levende Interesse for dets Anliggender." Dette første Hefte indeholder. Skjolds Hilsen, Danmarks Hæder; Danmarks Lykke; Det svundne Aar; Aarets Afdøde, Malling; Pastor Visby's Skrift, for praktisk Christendom. Bibliotheker paa Island, Færøerne og Grønland; Holbeks Amtsbibliothek; Danske hædrede af Fremmede.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-02
Kjøbenhavns Børs, d. 2 Marts 1830. Hamburg 2 M. - a vista 209 1/2 Species 209 1/2 Specier solgtes til 12 Rbmk. 2s. Bank-Disconto 4 pCt. Første Genester 101 128 Rbd. Sk. pr. 100 Specier Svenske Sedler. 499 1/2 50 Rbs. Tegn. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 97 1/2 Rbd. Sedl. 4 pCt. Kgl. Oblig. (u. R.) Dito Dito. . . . . 93 93 1/4 i Banco.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-02
Nationalbank-Obligationer - Rbd. r. S. (af Laanet 4 Febr. 1820) 103 i Sedler. Dito Dito . . . . . . 108 4 pCt. uopsigel. Rigsbkobl. 102 r. S. Renter pr. 6 Januar 6 pCt. norsk Laan, ved Hambro & Søn, 106 i Banco. 4 pCt. nye norske Obligat. ved Dito lydende paa r. S. i Banco. 3 pCt. Dito Dito. . . . . 4 pCt. uopsig, norske Statsobligat. 65 1/2 66 Rd. Banco. 3 pCt. nye danske Obligationer, 74 L. Sterl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-06
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. avannaa saadannonSyvogtyvende Aargang. No. 19. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 6 Marts 1830.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-06
Dampskibet. (Efter det Tydske.) paapan.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-06
Cancellieraad Duus besad en kjøn liden Formue, som han ved Flid havde erhvervet sig, og ved Sparsomhed, god Husholdning, og hældige Forbindelser havde vidst at vedligeholde. Han var Enkemand og havde kun et eneste Barn, en Datter, Lovise, der skulde arve ham. Lovise, saa smuk, saa fordringsløs, saa sædelig og god som beskeden, var indtraadt i sit nittende Aar, og havde naturligviis, som alle smukke Piger i denne Alder, ogsaa sine Tilbedere; dog i det vi her tale i Flertallet, vil det egentligen sige, hun havde to saadanne; det er rigtig nok En mere end der behøves; men meget mindre end mangen Pige i en stor Stad troer at være nødvendigt, og Lovise levede i en stor Stad, ved Elben.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-06
Paa en mild og delig Foraarsdag havde den vakre Pige med sin Fader gjort en herlig Spadseretour. J en Have, hvor den skjønne Verden samledes, for at sees og lade sig see, mødte de en ung Mand, af indtagende Udvortes; som Cancellieraad Duus allerede længe havde kjendt som Embedsmand. Det var Renteskriveren Thiel ke, som fandt Pigen saare elskværdig, ligesom hun ogsaa fandt Behag i Samtalen med den unge Mand. Fra denne Dag af kom han ofte i Duus's Huus, og det varede ikke længe førend Besøgene hos Fader og Datter bleve daglige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-06
Jkke længe efter meldte Thorwald sig ogsaa hos Faderen med en lige Begjering. Jeg har noget Vigtigt, sagde han, at betroe dem. Jeg elsker deres Datter, og ønsker hende til Kone; jeg har længe eftertænkt, og nu fundet, at mine Indkomster ere tilstrækkelige til at ernære, foruden en blind dyrebar Moder, en Kone, naar denne Kone ikke fordrer Overflødigheder, naar hun giengielder min Kjerlighed saaledes at hun kunde indskrænke sig til et tarveligt Udkomme. Hvad mener de værdige Mand. Har de ikke allerede talt med hende selv derom, spurgte Duus. Nei, svarede Thorwald. De kjender nøje deres Datter. De veed sikkert, om hun elsker mig. Var jeg saa lykkelig vilde jeg bede om hendes Hjerte og Haand. J andet Tilfælde sparer jeg hende en Forlegenhed, og mig en smertelig Krænkelse; jeg er vel ikke stolt, men jeg agter mig selv for højt til at vove paa at faae Kurven, saa meget mere som deres Datter synes at vise Renteskriver Thielke fortrinlig Yndest. Jeg veed ikke nøie - svarede Duus med et Haandtryk - hvorledes min Datter i dette Øieblik tænker over sit Forhold, kun saa meget veed jeg, at Lovise agter Dem, og er et forstandigt Væsen. Jeg haaber derfor, at De skal vorde min Søn. De har mit fuldkomne bifald. Blot maae jeg i Henseende til Yttringen om deres Jndkomster, endnu bemærke, at de ikke med Sikkerhed kan regne paa Medgift med min Datter. At Manden skal ved sin Kraft og Virksomhed ernære sin Familie, svarede Thorwald, det vilde Naturen, da den skabte vort Kjøn stærkere end hint. Der gives Folkeslag, hos hvem det er Skik, at Brudgommen maa kjøbe Bruden, og det er vel Ret; thi en god Hustrue er Mandens højeste Lykke. Jeg vil ikke berige mig med Lovises Besiddelse; ikke ved hendes Udstyr. Giv mig deres Datter, og naar hun besvarer min Kierlighed, da tager jeg med Glæde hendes Haand uden Medgift. Duus omarmede med Høiagtelse den hæderlige Yndling, hvis Uegennyttighed han allerede kjendte fra de troværdigste Efterretninger; og gav ham ligeledes det Løfte, at svare ham paa sit Tilbud om fire Ugers Tid.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-06
For store Stæders Damer ere Regndraaber rigtig nok en ødelæggende Syndflod, let stiæle de sig gjennem den af Maanskin vævede Dragt til den fine Hud. En Forkjølelse følger derpaa, og ofte vorder Døden de Forkjeledes, de i Spindelvæv Klædtes Lod. Duus og Thorwald ønskede at blive paa Dækket, for at nyde Oversigten af de skjønne Flodbredder, efterat de indvendigen havde taget Maskineriet i Øiesyn. Lovise holdt sig til dem, især da Faderen havde forsynet hende med en god Regnskærm. Thielke vilde for sin nye Kjoles Skyld ned i Kahytten, men Duus gjorde sig Umage for at holde ham derfra. Han blev altsaa paa Dækket, og holdt sig tæt op til Lovise under Regnskærmen, hvor han nu kjekt erklærede, at en ægte tydsk Mand ikke maatte være blødagtig. Strandbredderne med deres skjønne Enge grønne Haver, Buske, Træer, pyntelige Huse fløi i en broget Blanding forbi og ydede et henrykkende Skue. Men det lille Rør, hvorfra den overflødige Damp larmende steeg i Veiret, buldrede stærkt bag ved dem. Dette førte til en Samtale om Dampskibes indvendige Indretning. Duus lod vel ikke til at ansee det for saa farligt; imidlertid mindede man sig nogle Tilfælde baade fra England og Nordamerika, hvor den sprungne Dampkjedel havde anrettet den frygteligste Ulykke, og Thielke tilstod nu i en halv skjelvende Tone, at han blot aff denne Aarsag havde havt imod denne Dampskibsfart, ligesom han stedse ei uden Skræk havde betragtet denne ny opfundne Seilads. Duus forsikrede, at Kiedelen her var af smeddet Jern, og derfor stærkere og sikrere, og at der ikke var nogen Fare forhaanden. Denne Mening antoge ogsaa Thorwald og Lovise; Thielke trak alligevel paa Skuldrene, men forsikrede atter, at han var en tydsk Mand, og som saadan lod sig ikke let skræmme.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-06
Jmidlertid saae man en Matros nogle Gange løbe frem og tilbage, stige ned i Maskinrummet, ilsomt komme op igien; og som det syntes med uroligt Ansigt. Nu strøg han atter tæt forbi Duus, og hans liden Kreds. Hvad er paa Færde, spurgte Duus; hvorfor løbe J saa ilsomt op og ned? Satan har sit Spil, brummede han mellem Tænderne; uagtet al vor Forsigtighed er Dampkjedelen overordentlig hed. Der er vel just ikke saa megen Fare. - Hurtigt var han igjen nede i Rummet. Lovise blev bleg, og ikke just vel tilmode. Forlegen gned Duus sine Hænder. Thorwald stod rolig og uden Frygt. Thielke blev bleg som et Liig, og sittrede som Espeløv for Vinden. Springe, springe, skrev han, holdt, holdt, jeg vil i Land; jeg vil i Øjeblikket herfra; og han sank næsten i Knæerne. Mand, sagde Duus med Fatning. Hvad skal der blive af deres Brud, af deres Venner; Han trippede ængstligen frem og tilbage. Enhver, sagde han, er sig selv nærmest. Med flammende Øine slog Thorwald sin Arm om Pigen; rækkede Faderen Haanden og sagde: jeg er en dygtig Svømmer, og indestaaer for Alt, om Uhæld skulde ramme, hvilket jeg dog ikke troer. Højt buldrede Dampen i Røret. Skibet fløi nu just forbi en Landtunge. Thielke saae sit Snit, tog et hurtigt Spring; og var som et Lyn paa Strandbredden, imidlertid havde dog Angesten laminet hans bævende Lemmers Sving Kraft, og taus laae den tydske Mand over Ørene i Strandbreddens Dynd.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-06
J dette Øjeblik var Matrosen atter paa Dækket; og han havde det Budskab, at Faren var forbi. Smilende pegede Duus hen til den ægte Tydsker, der overalt besmudset og gjennemblødt kravlede, som et svækket Amphibium, og ad Strandbredden. See her, sagde Duus til sin Datter, Prøvens Udfald. Du har det lovede Beviis. Han elskede blot sig selv, og hos dig fornemlig de tolv tusinde Daler; Thorwald elsker dig for din egen Skyld, hvad siger du efter alt dette. Duus havde kjendt en af Dampskibets Matroser, hvis Broder var Contoirbud hos ham. Da Regnen havde drevet Mængden ned i Kahytten, faldt den Jdee Duus ind, om han ikke skulde ubemærket kunne sætte de to unge Elskere paa Prøve, hvortil ham syntes her just var god Leilighed. Med et Par Ord, som han fik bragt Matrosen i Øret, fik han denne til at bringe den falske Beretning om Faren; og, da Lovise ikke vidste det mindste om hendes Faders Plan, gik det Hele, som vi have seet, næsten naturligt til, og gav et let og sikkert Udfald. Med nedslaaet Blik stod Lovise ved Thorwalds Side. Hvor høist ussel syntes nu hin egoistiske Flygtning hende; hvor kjer, og huld, og kjet derimod hendes Nabo, Hurtigen rakte hun Thorwald sin Haand, med de Ord: Jeg er Deres med min Faders Samtykke. Med min Velsignelse, sagde Duus, og trykkede de forenede Hænder end fastere sammen.