Den Vest-Sjællandske Avis, 1819-12-11
Femte Artikel. Hs. Majestæt Kongen af Sverrig og Norge, som har troet at kunne forene følgende Bestemmelser, med National Repræsentationens uforkrænkelige Rettigheder, forpligter sig ved nærværende Artikel til, ved Udvexlingen af denne Conventions Ratificationer, at lade tilstille Hs. Danske Majestæt, eller den, Hol samme dertil udnævner, en Obligation, udstædt og undertegnet af Kongeriget Norges Finantsdepartement, for Beløbet af det første Capital-Afdrag, eller Tre Hundrede Tusinde Rigsdaler Hamborger Banco, der forfalder til Udbetaling den 1ste Juli Atten Hundrede og Tyve; hvorefter Hs. Majestæt Kongen af Sverrig og Norge forpligter sig til at foreslaae Norges Storthing (som efter Bestemmelserne i Rigets Grundlov forsamles den første Februar Atten Huu drede Een og Tyve, og derefter, i Kraft af nærværende Convention og den endelige Liqvidation imellem Danmark og Norge, som samme indeholder, at lade udstæde de udforderlige Obligationer for de ni aarlige Afbetalingssummer, som staae tilbage at udrede efter den første Juli Atten Hundrede og Tyve, for at den hele stipulerede Capital kan blive erlagt; hvilke Obligationer, med dertil hørende Coupons, der lyde paa de aarlige Renter af 4 Pr. og navnligen fastsætte Tidspunkterne, til hvilke de efterhaanden forfalde til Betaling, – fra Aar til Aar for Capitalen og fra Qvartal til Qvartal for Renterne, – skulle overleveres Hs. Majestæt Kongen af Danmark eller hvem denne Monark dertil udnævner, nemlig: Obligationen for den til 1ste Juli Atten Hundrede En og Tyve erlæggende Afbetalingssum – den første April, og de otte andre – den første Juli i bemeldte Aar Atten Hundrede En og Tyve. Det er en Selvfølge, at disse Obligationer, saavelsom de Coupons, der lyde paa Renteene, bør, tilde Tider, de hver for sig ere forfaldne til Betaling regelmæssigen forevises dem, som det Kongelige Norske Finantsdepartement beskikker til, i sit Navn, Kiøbenhavn at erlægge Betalingerne, hvilke Betalinger aldrig skulle kunne fordres, uden til samme Tid at overlevere de Adkomster, hvorved de hver for sig ere betegnede, Siette Artikel. Da de høie contraherende Parter ligeledes ønske at tilendebringe enhver anden Liqvidation, der er bleven en Følge af den Siette Artikel i Kieler-Tractaten, paa saadan Maade, at samme ikke medfører nogen videre Pengeudgift paa nogen af Siderne; og i Betragtning af, at deres giensidige Commissarier, som med hinanden have underhandlet i Kiøbenhavn, ere blevne enige om de fleste Grundsætninger for en Afgiørelse af denne Natur, ere Høisamme komne overeens om de nedenanførte Principer, nemlig: a) At da Norge allerede har paataget sig at tilsvare den Masse af den forhenværende fælles Banks Sedler, som var i Omløb i Rorge paa den Tid, samme blev adskilt fra Kongeriget Danmark, hvilken Summa er mellem Commissaicerne paa det nærmeste anslaaet til Sex Millioner Rigsbankdaler Navneværdie, saa ansees Kongeriget Norge for at have fuldeligen erlagt sin forholdsmæssige Andeel af den fælleds Banks Passiva, saaledes at nyen videre Paastand i denne Henseende skal kunne giøres til samme. Derimod beholder Norge uden Undtagelse alle Adkomster til Gieldsfordringer, som denne Bank maatte have i Norge. b) At da Kongeriget Rorges Storthing allerede har, ved en Beslutning, dateret fierde Juni Atten Hundrede og Atten, og som af Kongen er bekræftet, vedtaget, at Kongeriget tilsvarer, og forandrer til funderet Gield den Summa: En Million To og Tredive Tusinde Sex Hundrede og Fyrgeryve Rigsdaler, Syv og Tredive Skilling Species, som udgiør en Deel af det forrige Danske Monarkies fælleds Statsgield, for hvilken Kongelige Obligationer ere udstædte; saa maa Fordelingen af denne Anpart af den omhandlede Gield derved ansees afgjort, saaledes at den ovenanførte Sum: En Million To- og Trebige Tusinde Sex Hundrede og Fyrgetyve Rigsdaler, Syv og Tredive Skilling Species, udgiør den eneste Gield af dette Slags, som Norge, har at tilsvare. Derimod beholder dette sidste Rige, uden nogen Undtagelse, alle den forhenværende fælles Kongelige Regierings directe Gieldsfordringer i Norge. De dertil fornødne Adkomstbreve skulle uden Forbehold udleveres, forsaavidt de maatte befindes i den Danske Regierings Værge. c) At Norge tilsvarer den forrige Regierings Gield i løbende Regning til Norske Undersaatter. Den Danske Regiering overdrager derimod samme dens Tilgodehavender i Norge i løbende Regning, saaledes at den Norske Statscasse beholder alle saadanne Fordringer paa dette Riges Jndvaanere, og bliver ansvarlig for enhver Gield af dette Slags, som hidtil ikke er bleven afdraget; hvorimod den Danske Statscasse beholder alle andre Gieldsfordringer og bliver ansvarlig for alle andre Gieldsposter af denne Art, som ere enten at indkræve eller at afdrage andensteds end i Norge. d) At i det Tilfælde der maatte forlanges en Balance, for at berigtige hvad der er forhandlet mellem Banken i Kiøbenhavn og den i Christiania indtil Udgangen af Aaret Atten Hundrede og Tretten, skal det Ansvar, som derved muligen kunde opstaae for den ene eller den anden af Parterne, ansees hævet, og ingenlunde forpligte til nogen Betaling i rede Penge. Dog undtages herfra saadanne Krav, som grunde sig paa løbende Regninger mellem begge Bankerne. i Christiania og Kiøbenhavn, naar disse Regninger endeligen sluttes og opgiøres. e) At med Hensyn til de Fonds, som i Særdeleshed tilhøre visse offentlige Casser og Indretninger, skulle alle saadanne, som udelukkende vedkomme Norge, udeelte tilfalde dette Rige, med de derpaa hvilende Forbindtligheder og Forpligtelser, og endvidere skal Norge have en forholdsmæssig Andeel, med de dertil svarende Forbindtligheder og Forpligtelser, i de Fonds, hvortil de af dets Jndbyggere, som allerede vare dette i Aaret Atten Hundrede og Fiorten, have bidraget. Som særegne Fonds, der udelukkende tilhøee Narge, ansees. 1) Den Norske Krigshospitals-Kasse. 2) Brændeviins Afgifts-Cassen i Finmarken. 3) Fondet for Norske Lotser, som befinde sig i Norge. 4) Det Nordlandske Kirke- og Skole=Fond, (for saavidt samme er egen for Norge). 5) Den Summa Hundede Tusinde Rigsbankdaler Sølvværdie i Danske Statsobligationer, som Hs. Danske Majestæt i Atten Hundrede og Elleve har givet til Fondet for Universitetet i Christiania, og som skal erlægges umiddelbar efter at Ratificationerne af nærværende Convention ere udvexlede. Følgende ansees som Fonds, hvortil Norges Jndvaanere have bidraget, og som følgelig skulle deeles forholdsmæssigen, efter en nærmere Overeenskomst mellem de giensidige Commissarier, ifølge disse Fonds særegne Beskaffenhed: 1) Fondet for de Saarede og Faldnes Efterladte af anden April Atten Hundrede og Et. 2) Det militaire Hielpefond, oprettet ved Placaten af ottende Juni Atten Hundrede og Tre 3) Den at mindelige Enke-Casse. 4) Søe Qvæsthuus=Cassen. 5) Fondet ad usus publicos. 6) Justitsvæsenets Fond, ifølge Forordningen af fem og tyvende Januar Atten Hundrede og Fem. 7) Cancellie-Fondet. 8) Den forrige Dansk Norske Armees almindelige Rente- og Pensions-Fond. 9) General Toldkammerets Extrafond til Understøttelse for trængende Betiente. Det følger af sig selv, at den her antagne Grundsætning skal være anvendelig paa hvilkensomhelst anden Casse eller Fond af samme Slags, som ikke navnligen er indbefattet i ovenstaaende Optegnelse. 1) At da Jndskuddene i Tontinerne ikke kunne deeles, ifølge disse Jndretningers Natur, saa forbeholdes de Norske, som der ere Deeltagere, de dermed forbundne Fordeele efter et billigt Forhold. Forsaavidt Overskuddet af disse Tontiner, efter Livrente Besiddernes Død, befindes at være, ifølge Fundationerne, den Danske Statscasse forbeholdt, skal Norge, i et billigt Forhold nyde sin Andeel af det forbemeldte Overskud, som i ovennævnte Tilfælde maatte tilfalde den Danske Statscasse.