Berlingske Tidende, 1829-04-14
Paris, den 2den April. J Mødet i de Deputeredes Kammer, den 1ste April, optraadte først Hr. Siriens de Marinhac imod det forelagte Lovudkast, som han erklærede lige farligt for Nationen og Tronen, da det omstyrtede en Bygning, som med megen Umage var opbygget i 20 Aarhundreder. Efterat han havde udviklet sine Argumenter, stemmede han imod Loven. Under en dyb Taushed betraadte nu Indenrigsministeren Hr. de Martignae Tallerstolen. Hvilken van skelig Opgave, sagde han, er det for en Minister, at erholdKammerets Sanction til en Lov, hvis eneste Øiemed alligeveer at sikkre Landets Vel! Naar han overleverer Frankrig er nyt Pant paa Monarkens faderlige Omsorg for det, et Pant, der længe er modnet i Cabinettets Stilhed, et Pant, der vi gjøre Ende paa alle de fra forskjellige Sider hævede Klager, og tilfredsstille alle Fornødenheder, hvorledes optages da dette Det overøses med Alt, hvad Dadlelyst formaaer at fremføre, og møder overalt Forbittrelse, da det turde vente alene at finde en gunstig Modtagelse. Med Varme bestred Ministeren derpaa Commissionens Amendements, der ikke ere i Lovens Aand, ikke oplyse den, men forvikle den, og virkeligen gjøre den værdig til al den Dadel, som man kaster paa Ministeriet. Han gjendrer dernæst de af flere Talere ved Udkastet gjorte bemærkninger, søgte at bevise dets Rigtighed og fortreffelige Hensigter, og sluttede med en eenergisk Erklæring om sin Kjærlighed til Fædrelandet og sin urokkelige Fastholden ved de Grundsætninger, der ene kunne sikkre dets Vel. "Deres Commission, sagde han, har fra dens første Skridt været forudindtaget af en Tanke, fra hvilken den ikke siden har kunne rive sig løs. Valgt af Kammeret har den kun havt dette og dens Vælgere for Øie. En Følelse af Taknemmelighed og Agtelse, som er meget ærefuld og naturlig, har henrevet den; den har troet, at Borgerens Ære og Rettigheder vare indflettede i denne Kamp; den har anseet sig forbunden til at maatte forsvare disse, og en hver anden Jnteresse har maattet vige for denne. Men Kongen har maattet betragte Sagen fra en høiere og almindeligere Synspunkt. Den offentlige Fred, Landets Vel, en velordnet Frihed, maatte være Gienstanden for hans Omsorg. En Grundlov kan ikke dannes blot efter Enkeltes Fordringer, eller Øieblikkets Krav, endog paa en af ubillig og forbigaaende Misfornøielse opstaaer Bekymring, kan man ved dens Bestemmelser ikke tage Hensyn. Det gielder her og Fremtiden, om Jnstitutioner, som ere bestemte at vedblive, om Anvendelsen af et Princip, den er nyttigt ved sin Brug, fordærveligt ved sin Misbrug. Disse Betragtninger maae lede dem, naar de skulle afgjøre Lovens Skjebne. Som øieblikkelige Ministre i en Stat, der længe skal bestaae efter os, er det, mine Herrer, vor Pligt, at tænke paa det, som bliver, og jeg haaber, De have saa megen Agtelse for os, at troe, at vi ville opfylde denne Pligt. Ministerens Tale varede i 1 1/2 Time, og da han vendte tilbage til sin Plads modtog han bifaldsyttringer af fine Colleger og af mange Deputerede, endog fra den venstre Side. Hr. de Vatismenil rystede hans Haand, og udtrykte sin Beundring, for ham, og det synets som om Hr. Sebastiani sagde til ham; det var skjønt, det var vel talt, I hele Salen herskede den meest levende Bevægelse.