Viborger Samler, 1813-12-27
Den Beslutning, ifølge hvilken der ved de tydske Søkyster oprettedes et nyt fransk Herredømme, under Titel af en 32te Militairdivision, var i og for sig selv foruroligende nok for alle Nabostaterne; den blev det endnu meere som et umiskjendeligt Forvarsel for fremtidige større Farer. Ved denne Beslutning saae man det i Frankrig selv opstillede, rigtig nok iforveien allerede overtraadte, dog stedse endnu som bestaaende proclammerede System af det franske Riges saakaldte naturlige Grændsepunkter, uden al videre Retfærdiggjørelse omvæltet, og Keiserens eget Værk tilintetgjort med mageløs Egenraadighed. Han skaanede hverken Rhinforbundets Fyrster, eller Kongen af Westphalen, eller noget, være sig stort eller lidet Land, paa den Strækning hvor denne Usurpation skulde udføres. Grændsen, som syntes tegnet af blindt Lune, løb, uden Regel og Plan, uden Hensyn til gamle eller nye Forholde, tvers over Lande og Strømme, afskar de mellemste og sydlige tydske Stater fra al Forbindelse med Nordsøen, gik over Elben, rev Danmark og Tydskland, fra hinanden, gjorde endog Fordring paa Østersøen, og syntes at ile Linien af de bestandig besatte preussiske Overfæstninger imøde. Og dog bar den hele Bemægtigelse, i hvor voldsomt den end gjorde Jndgreb halle Rettigheder og Besiddelser, i alle geographiske politiske og militaire Demarcationer, saa lidet Præg af en sluttet og fuldendt Landstrækning, at man var nødt til at ansee den som Jndledning til endnu større Voldsomheder, hvorved Halvdelen af Tydskland skulde blive en fransk Provinds og Keiser Napolcon virkelig Fastlandets Overherre. Nærmest maatte Rusland og Preussen føle sig udsatte for Fare ved denne unaturlige Udvidelse af det franske Gebet. Det preussiske Monarchi, indsluttet paa alle Sider, ikke istand til nogen fri Bevægelse, berøvet ethvert Middel til at samle nye Kræfter, syntes at nærme sig sin Opløsning med stærke Skridt. Rusland, som allerede var foruroliget nok paa sin Vestgrændse derved, at Staden Danzig, som i Tilsitfreden var erklæret for fri, egenmægtig var bleven forvandlet til en fransk Vaabenplads og en stor Deel af Polen til en fransk Provinds, saa i den franske Magts Freemrykken langs med Søkysten, og i de nye Lænker man forberedte Preussen, en øiensynlig Fare for sine tydske og polske Besiddelser, Fra dette Øieblik var Fredsbrudet mellem Frankrig og Rusland saa godt som afgjort. Jkke uden stor og billig Urolighed saae Østerrig disse nye Uveirskyer opgaae. Fjendtlighedernes Skueplads maatte i ethvert Tilfælde berøre dets Provindser, hvis Forsvarstand var høist ufuldkommen, da Finantsvæsenets nødvendige Reform havde standset Militairmidlernes Gjenoprettelse. Betragtet fra en anden Standpunkt, viste den Kamp, der forestod Rusland, sig i et yderst betænkeligt Lys, da den begyndte under ligesaa ugunstige Conjuncturer, samme Mangel paa andre Magters Medvirkning, samme Misforhold mellem Stridskræfterne, følgelig ligesaa blottet for Haab om lykkeligt Udfald, som alle tidligere af samme Slags. Hs. Majestæt Keiseren opbed alt hvad venskablig Megling formaaede paa den ene eller anden af Siderne, for at hindre Stormens Udbrud. At den Tidspunkt var saa nær, da det uheldige Udfald af dette velmeente Skridt skulde blive langt fordærveligere for Keiser Napoleon end for hans Modstandere, kunde dengang ingen menneskelig Skarpsind forudsee. Men saaledes var det besluttet efter Alstyrerens Plan. (Fortsættes.)