JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-20
Eine Denkschrift auf das dritte protestantische Jubelighr 1829, enthaltend eine Samlung der wichtigsten hieher gehørigen Dokumente vom Wormser Edikt bis zur Speierischen Protestation. Von J.C. G. Johannsen, Dr. d. Theol. u. Philosophie, Hauptpastor an den deutschen St. Petri Kirche zu Kopenhagen, forlagt af Universitets=Boghandler Reizel; og faaes hos ham for 2 Rbd. Sølv. Spørger man, siger Hr. Forfatt., hvilke Læsere jeg især skrev for, saa bekiender jeg gjerne, at jeg især ønskede ved dette Arbeide at gavne mine Embedsbrødre; thi visseligen gives blandt dem Mange, som ikke kjende Wormser Edikt, Rigsdagsafslutningen, og den herlige Protestation selv, uden efter deres almindelige Indhold, og maaskee aldrig have havt Leilighed til med egne Øine at see disse, for enhver protestantisk Geistlig høist vigtige, Dokumenter; og hvor Faa ere i Besiddelse af et eget sligt Bogforraad, at de større Værker kunde staae til deres Tjeneste, i hvilke hine Dokumenter hidtil allene vare at finde; hvor Faa leve i Nærheden, af store Bibliotheker, der kunde aabne dem Adgangen til bemeldte Værker, For alle disse troer jeg at have afhjulpet en virkeligen trængende Nødvendighed, i det jeg i dette lidet Skrift, i hvis Besiddelse Enhver uden stor Vanskelighed eller Bekostning kan sætte sig, har samlet hine vigtige Dokumenter, som deels aldeles ikke enkelte, deels ikke fuldstændig samlede, vare trykte. - Næst dem har jeg og fornemligen ønsket at give unge begyndende Theologer en nyttig Ledetraad ihænde, for at fremtrænge sig igjennem Vimmelen af forstruede Anskuelser, mystisk Tant, og katholiserende Grundsætninger, der i vore Dage opbyder Alt, for at fatte fast Fod paa protestantisk Grund. Maatte Historien være deres Lærerinde og Førerinde, Maatte de foreliggende Gierningssager og Skrifter henvise dem til den Kirkes Væsen og Grundsætninger, hvilke de i Fremtiden som Lærere ville tjene! Om nogensinde, saa er det paa denne Maade at haabe, at mangen Forblindet og Vildledet skulde endnu i ret Tid faae Øjnene aabnede, førend indblæste Fordomme endnu faae fæstet for dybe Rødder. – Dog nægter jeg ikke at jeg har havt en endnu større Kreds for Øiet. De her fremlagte Dokumenter og de her forhandlede Gjenstande have for enhver ægte Protestant, ogsaa om han ikke egentlig er nogen lærd Theolog en ustridig Vigtighed. –
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-20
Blandede Efterretninger. For Dante bliver i Pantheon i Florents et prægtigt Minde opreist. Billedhuggeren er Stephano Ricci, allerede bekjendt ved flere skjønne Værker. Mindet for Dante bestaaer i en Cenotaph, hvorover Digterens Billedstytte er anbragt, paa hver Side af samme er en Figur, nemlig paa høire Side Jtalien, staaende, og holdende i den ene Haand et antik Scepter, udstrækkende den anden mod Digteren. Figuren paa venstre Side forestiller Poesien, lænende sig over den aabne Bog: Divina commedia, og holdende i venstre Haand en Laurbærkrands. Alt er kolossalsk, og af kararisk Marmor. Mindet staaer imellem den over Michel Angelo, og Alfieris. Herkulanum. Vort Aarhundrede og vore Fyrster æres ved Opgravningen af denne gamle Stad, der i Luxus, Skjønhed og Smag kappedes med Pompeji og det nærliggende Parthenope. Man begyndte paa at opgrave samme den 1 Januar 1828, og allerede er bragt for Dagen det største Privatmindemærke, som man hidtil kjender. Det bestaaer af en Række Værelser for Mændene, med en i Midten ubedækket Gaard, af en Afdeling til Fruentimmerne med Peristoler og med Blomster og med Tepper rundt omkring, og af en udstrakt Have, omgiven med Søiler, Buegange, rige og prægtige Søiler hvor Familier, Beslægtede og Venner samledes til alle de hos de Gamle saa larmende Fester, eller i de skjønne Caristernes Dage, som vare indviede til huuslig Endrægtighed og Gratierne. En anden Bopæl, hvortil ingensinde et andet lignende Exempel er at finde, har opdaget os en Beboelsesstue og talrige Forraadkamre. Deres Døre vare laasede. Jntet var i Løbet af 18 Aarhundrede bortkommet. Dadler, Kastanier, tørrede Figener, hvoraf de halve vare skaarne midt over og lagte dobbelt sammen, store Nødder (nuces cumduplice sicu hos Horats), Hasselnødder, Løg, Korn, Linser, Erter, smaae Bønner, Deig, maaskee med Honning, flydende Olie, Mandler, Blommer, alt forkyndte os en rig og stor Families Forraader og Fornødenheder til den nærmende Vinter.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-20
Forskjellige Malerier, forestillende Polyphem og Galatea, Hercules og de tre Hesperider, Amor og en Bachantinde, Argus, Mercur og Jo, Perseus som dræber Medusa, idet han skuer ind i Minervas Skjold, bemærker man i forskjællige Deele af Boligen, og Gjenstande af alle Sorter og Former af Glas, Bronze og brændt Jord ere overalt blevne samlede der. Jblandt alt dette fortjener at nævnes et udmærket Sølv-Basrelief, Apollo og Diana, paa ovale Bronzefigurer, som bleve med en lille Ring ophængt, hvilket i Sandhed ere særegne baade hvad Form og Brug angaaer. Endeligen have vi igjen fundet den offentlige Gade med dens Fodstier, og beskjæftige os nu med at bringe for Dagen Bopælen og Boderne, som paa begge Sider løbe ned til Søen. (Astl. 86.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-20
Kjøbenhavns Børs, d. 19 Februar 1830. Hamburg 2 M. - a vista 209 1/2 Species 209 1/2 Specier solgtes til 12 Rbmk. 2s. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler. pr. 100 Specier 152 - Rbd. Sdl. Svenske Sedler. Rbs. Tegn. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 4 pCt. Kgl. Oblig. (u. R.) Rbd. Sedl. Dito Dito. . . 92 1/4 i Banco.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-20
Nationalbank-Obligationer (af Laanet 4 Febr. 1820) 103 1 Rbd. r. S. Dito Dito. . ....... 108 i Sedler. 4 pCt. uopsigel. Rigsbkobl. Renter pr. 6 Januar 102 r. S. 6 pCt. norsk Laan, ved Hambro & Søn, os i Banco. 4 pCt. nye norske Obligat. ved 100 r. S. Dito lydende paa r. S. 100. - i Banco. 3 pCt. Dito Dito. . . 65 1/2 Rd. Banco. 4 pCt. uopsig, norske Statsobligat. 3 pCt. nye danske Obligationer 1775 1/2 - L. Sterl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-23
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Syvogtyvende Aargang. No. 16. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 23 Februar 1830.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-23
Udg.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-23
22) Trykfeilen: Andre istedetfor Onder, en Følge af at der aldrig haves formedelst Tidens Knaphed mere end en Correctur, bliver herved rettet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-23
Redakt. res naturlige onde Lyster og Tilbøieligheder hvilke de jo ikke kunde opofre, uden at vinde aandelig Lyksalighed. Ogsaa strider det imod al Menneskekundskab og Erfaring at paastaae, hvad her paastaaes: "at tyvagtige og letfærdige Mennesker ere blevne mindre tilbøielige til disse Laster, eller med andre Ord, have begyndt at seire over det syndige Hjertes heftigste Lidenskaber, uden at have havt nogen anden Fordeel af Christendommens Jndførelse iblandt dem. Forudsætter denne Forandring i deres Tilbøielighed ikke aabenbarligen et Kundskabslys i Forstanden og en Gudskraft, som har virket paa Hjerterne? Det Eventyr, som Hr. v. Kotzebue derpaa fortælles at have meddeelt, angaaende Christendommens Udbredelse er saa urigtigt, vidunderligt og sig selv modsigende, at det forekommer mig ubegribeligt, at Nogen et Øieblik kan fæste Tillid, til hans Ord. Han gjør en Tajor til Konge og Pomare til en ung Helt, som gjorde Oprør imod ham, da det derimod er bekjendt af alle de historiske Beretninger, vi have, at Pomarre var Konge, da Missionairerne i Aaret 179, landede paa Otaheiti, og af ham selv fik indrømmet et Huus til Beboelse. Hr. v. Kotzebue siger: "J Aaret 1797 lykkedes det enkelte engelske Missionairer at vinde Kongen Tajo for Christendommen. De offentlige Helligdomme og Alt, hvad der kunde minde om de gamle Guder, blev ødelagt og forstyrret. Nei, Hr. v. Kotzebue, det gik ikke saa, og ikke saa J 1798 eller 99 indløb til England hastigt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-23
den sørgelige Efterretning, at en Deel af Missionairerne, formedelst indbyrdes Uroeligheder imellem Øeboerne (som jo var almindeligt paa alle hine Øer) havde maattet flygte til Ny-Syd-Wallis - dog vovede det londonske Selskab, i Troen paa Guds Bistand, at sende endnu 12 Missionairer, som ankom dertil i Julii 1801 -. 1802 udbrød igjen et Oprør, i hvilket Missionairerne kom i Fare, men frelstes ved 2de ankomne Skibe, som gjorde dem og Kongen "Pomarre, ikke Tajo Bistand. 1803 afstod den gamle Pomarre Tronen til sin Søn Otu, som antog Navnet "Pomarre den 2den." J al den Tid havde Missionairerne, naar Fred i Landet tillod det, prædiket; men der var endnu ingen Tanke om Christendommens Indførelse, end sige om Afgudsbilledernes Ødelæggelse. J Sept. 1803 døde Missionairernes Ven og Beskytter, den gamle Pomarre, og paa den Unge kunde de ikke stole. Jblandt Folket gik det Rygte, at denne vilde fratage dem deres Skyde gevæhrer, hvorover det tegnede til et nyt Oprør.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-23
Missionairerne gik her saa forsigtigt tilværk, at der endog til 1817 ikke var døbt Nogen, og at Kongen først døbtes d. 16 de Maji 1819.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-23
At Missionairerne, som Hr. v. Kotzebue siger, selv angive Otaheitis Befolkning til 6000, ligner hans øvrige upaalidelige Efterretninger; thi de angive dem til 16000 - (See Beretning om Guds Riges Udbredelse 2 B. p. 52.) - Hvad der i øvrigt er Aarsagen, hvorfor Folkemængden der, som paa flere af Sydhavets Øer, betydeligt kan have aftaget, skjøndt ikke efter Christendommens Indførelse, det kunne vi allerbedst faae at vide af de nysomvendte Høvdinger paa hine Øer, som holdte Taler ved deres egne Missions-Selskabers høitidelige Forsamlinger: Saa siger f. Ex. Tuahine paa Huaheine: Vi sove nu ikke længere med Morderkøllen under Hovedet. Vore Børn blive nu ikke slagtede, og vore Brødre ikke Løgnaanden, ofvede. Saa siger Mahine: "Vi have været i Mørket og nær vare vi alle døde deri. Viere den lille Rest, som Satan har ladet blive tilovers. Havde hans Herredømme endnu varet længere, saa vare vi alle ved Døden tilfaldne ham i Arv og som hans Folk blevne fortærede. Og atter taler Paumona paa Rojatia saaledes: HvorMange af vore Børn have vi ikke myrdet. Hvor saa have vi ikke ladet blive i Live, Denne afskyelige Skik er afskaffet, og nu vrimler vort Land af Børn. (See Beretnar. om Guds Riges Udbredelse 2 B. p. 64. 103. 108. o. fl. St.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-23
Det Hr. v. Kotzebue fortæller om Søndagens Helligholdelse fortjener ingen udførlige Anmærkninger; thi man seer strax, at det er en letsindigt Spottendes Beskrivelse over ydmyg Bøn og stille Andagt, som hans Siel ikke kjender. At Søndagen virkelig er Hviledag og ikke Adspredelsers og Forlystelsers Dag, og at den varmfølende Otaheitier kaster sig i Støvet for Kongernes Konge har han, som saa mange hans Jevnlige, søgt at gjøre latterligt, ved at lægge dem paa Maven, lade dem hyle o. s. v. - Og hvad han siger om Missionairernes Lønning trænger ikke til nogen Berigtigelse, som jeg ikke heller kan give, fordi jeg derom ingen Efterretninger har. At de engelske Selskaber ikke lade deres Udsendte lide Mangel, det veed jeg, og at et taknemmeligt Folk gjerne frivilligt dyrker sin Lærers Jordlod er meget troeligt. Det Ugrundede i den Paastand, at man brugte Magt, er allerede i det Foregaaende, ved den simple historiske Fortælling om Missionens Fremgang, gjendreven – som den og i sig selv er urimelig; thi dersom der fra Selskabets Side havde været tænkt paa at bruge Magt, eller det blot vilde samtykket dens Brug, saa havde det vel ikke sendt blot nogle enkelte værgeløse Missionairer – ja Hr. v. Kotzebue er endog i Modsigelse med sig selv; thi i Begyndelsen af sin Fortælling lader han de enkelte Missionairer, med en Kong Tajo, som vel aldrig var til, strax ødelægge alle Helligdomme og myrde dem, som ei strax vilde troe og udrydde hele Folkestammer, og derpaa lader han den samme Tajo med Levningerne af sit Folk paatvinge Naboerne den nye Religion; her lader han derimod en Missionair Wilson i lang Tid udles af Øeboerne, saa at han i mange Aar ei fik een eneste Tilhænger, og derefter bruge Magten, hvilket nu skal have gaaet bedre. Med hans Christendom gaaer det den Stakkels Reisende, som man alt kan tænke, ikke bedre end med hans Historie; thi ikke allene, at han giver et haanende Svar til den Dronning, der mindede ham om at bede; men han paastaaer endog, at Christendommen lærer, at vi skulle dømmes efter Antallet af vore Gierninger, hvortil han maaskee og regner sin Reise og dens Beskrivelse. Enhver Skole-Discipel veed derimod, at Jngen kan vorde retfærdiggjort af Lovens Gierning. Den Mangel paa Ærbødighed for den kongelige Familie er vist nok ogsaa opspunden; men sikkert er det, at det Svar, han gav Dronningen, ikke skulde lede Otaheitierne til større Ærbødighed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-23
J Anledning af Skoleunderviisningen kommer Hr. v. Kotzebue nu ret i Strid med sig selv; thi efter hans Fortælling have Otaheitierne nu først ingen anden Fordel havt, end at de ere blevne mindre tilbøielige til Tyverie og Letfærdighed i Skolerne læres, efter hans Mening, næsten Intet. Lidt Læsning og Skrivning, lære Børnene derimod af deres Forældre, som vel at mærke ikke kjendte et Bogstav, da Missionairerne kom dertil!! Hvorledes mon de da nu ere komne saa vidt, at de endog kunne undervise deres Børn, Hvad nu den Fortælling om at prygle Folk til Bønnen har at betyde, behøver vel ei at omtales videre, dog maae jeg anmærke, at een Betjent kuns vilde forslaae lidt, hvor flere Tusinde, som vi læse, samles i Kirken. Efterat have viist, hvorledes det staaer til med Beretningen om Selskabs-Øerne, vilde det være overflødigt, særskilt at omtale SandwichsØerne. Kuns maae jeg bemærke, at disse Øers Jndvaanere, just bevægede ved den lyksalige Forundring, som var fremvirket paa Selskabs-Øerne, selv forlangte Missionairer og efter Kongens Befaling ødelagde deres saakaldte Helligdomme førend Disses Ankomst. Og at Kongen ikke, fordi han fandt det raadeligt at forlade Missionairerne, men fordi han vilde see det civiliserede Britannien, reiste til England, det er bekjendt nok. Altsaa takke nu ogsaa vi Hr. Kotzebue, fordi han har givet os Anledning til at vise, hvad man bør dømme om Missionen, naar man ikke vil fælde en løgnagtig, men en sand Dom. Lyngbye d. 18 Febr. 1830. B. F. Rønne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-23
Blandede Efterretninger. Fra Rio Janeiro skrives under 24 Oct. følgende: Først og fremmest fortælle vi Dem at vi alle den 16 dennes lykkelig og velbeholdne ere indløbne i Havnen af Nio. Fra den 3die til den 15de var der kun hændtes lidet Nyt. Veiret havde været godt og Heden var ganske taalelig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-23
Doctor Amaro, Dronningen af Portugals Livlæge, der i Portsmouth allerede havde indskibet sig farligen syg, døde den 2den, og blev om Eftermiddagen den 3die kastet ombord fra Fregatten Jsabella. Om Morgenen, den 15de, saae vi det længselsfuldt ventede Forbjerg Frio, og den 16de, da vi besteg Dækket, Bjergene af Rio Janeiro selv. De yde et herligt Skue, og have en ganske anden Karacteer end Bjergene i vores Hjem. Vi nærmede os efterhaanden den skjønne maleriske Ø. der ligger foran i Bugten. Snart derpaa saa vi Keiserens meget store Dampskib komme os imøde fra samme. Keiseren var, ved den paa Kap Frio oprettede Telegraph tildeels bleven underrettet om vores Ankomst. Omtrent Klokken 11 ankom han til os, og lod sig tilligemed 4 Herrer i hans Tjeneste, strax bringe ombord paa Fregatten. Keiserinden saavel som Dronningen ventede ham paa Dækket. Han lod sig see i Uniform saavel som hans Følge, der fra en anden Baad havde forøget sig til 12, hvoriblandt Ministrene og Adjutanterne vare. Keiseren blev meget angreben af denne første Sammenkomst. Hans første Foretagende var en Tiltale til Keiserinden; der blev præsenteret ham af Barbacena, hans andet var Udbruddet af den faderlige Kjærlighed til den unge Dronning Donna Maria. Han trykkede sin Datter med megen Ømhed til at Hjerte, og Taarer stode ham i Øinene. Efterat han i nogen Tid havde beskjæftiget sig med sin Datter, faldt han Barbacena grædende om Halsen, og blev længe i denne Stilling; men her greben af saa mange Følelser, var han nær en Afmagt. Man førte ham til en Kanon, som han satte sig paa og hvor han snart kom sig. Keiserens Udvortes er fordeelagtigt. Han er temmelig stor, noget undersætsig, har tykt, mørkt og stærkt lokket Haar, smukke store Øine, nogle Koppe-Ar, overhovedet en smuk Mand. Han blev den 12te dennes 31 Aar, men seer noget ældre ud, som det stedse er Tilfældet her. Medens alt dette gik for sig, kom vi stedse nærmere til Indgangen af Havnen, og saa meget desto hurtigere, da man tog vores Fregat paa Dampskibets Slæbning. Man kan ikke tænke sig noget imposantere Moment, end det ved vores Jndløb. Mange Herrer ved Hoffet og i Armeen, de engelske og franske Søofficerer, tilligemed Keiserens Børn, en Prinds og to Prindsesser (den tredie var syg) ret nogle elskværdige Børn, komme nu ombord paa vores Skib, der var omringet af en Mængde Baade med Nysgjerrige af alle Klasser. Keiseren spiste derpaa med sin Familie og bortfjernede sig da med sine Børn, efterat Udskibningen og Vielsen var bestemt til den følgende Dag. Om Aftenen var Staden og alle Skibene illuminerede, som var et herligt SynDen følgende Dag, den 17de, regnede det uophørligt. Desuagtet blev det ved den bestemte Anordning; vi udskibede os Klokken 12, og vare hjertelig glade over igjen at være paa fast Land.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-23
(Efterat Skrivelsen har skildret Formælingshøitideligheden slutter den som følger.) Om Rio Janeiro selv, saavelsom om Omegnen, kan jeg for Øjeblikket kun meddele lidet, kun saa meget, at Landet kan kaldes vidunderlig skjønt. Vegetationen er over al Beskrivelse yppig overraskende, Landet over al Forventning af den skjønneste Natur, og ingen Reisebeskrivelse vilde have Ord nok til at skildre den. Hertugen befinder sig vel og tilfreds, saaledes ogsaa den unge Keiserinde, som synes meget oprømt og tilfreds. Keiseren anvender al Opmærksomhed og Artighed paa sin skjønne Gemalinde. Han er stedse om hende og viser hende den inderligste Kjærlighed. Hans Personlighed har gjort et behageligt Jndtryk paa Keiserinden, som hun med hendes af alle beundrede Egenskaber, benytter ved enhver Leilighed at gjen gielde ham. Antiquarer. Pichler, født i Rom, af en tydsk Fader er iblandt de nyere Steenskjærere, selv Natter ikke undtagen, sikkert den meest udmærkede; hans Ergjærrighed gik ud paa, at levere noget som kunne fortjene at sættes ved Siden af de Gamles Frembringelser. Han havde engang paa en smuk Sardon, skjaaren en Mand med en Bue, og var meget tilfreds med dette Arbeide, da Stenen pludselig forsvandt af hans Værksted, sandsynligviis var den bleven bortstiaalen. Faae Dage derefter kom Ciccio Alfani, berømt romersk Antiquar, til ham og viste ham Sordonixen, som han netop havde kjøbt som en Antik for 50 Zekiner af en Bonde, af hvem samme ved Gravning var bleven fundet. Dette er iøvrigt et af de sædvanlige Bedragerier med Antiker i Jtalien. Pichler spurgte Antiquaren, om han var ganske viis paa at besidde en virkelig Antik, hvorpaa denne stødt svarede, at man ikke kunde føre Kiendere, som ham, bag Lyset, og at dette hørte til Alderdommens bedste Frembringelser. Tillige bad han Pichler, der lod ham blive i hans Vildfarelse, om at forfærdige ham en Copie af hans Intaglio. Pichler paatog sig Arbeidet, og holdt Copien med Flid noget under Originalen. Kort Tid derefter solgte Alfani Stenene dyrt til to Reisende fra Paris. Siden traf disse tilfældigvis sammen, og der opstod en Tvist iblandt dem om hvo der besad Antiken, og hvo kun Copien, hvilket gav Anledning til et Væddemaal af 100 Louidorer. Pichler blev valgt til Dommer; og hvo kan tænke sig de Væddendes Forundring, da han beviste dem, at begge Arbeiderne hidrørte fra ham. Hvor ofte gaaer det ikke saaledes med formeente Antiker!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-23
Paa Ceylon behandler man en Debitor noget haardere end i Europa. Naar han første Gang manes trækker Creditor ham Klæderne af Kroppen, derpaa lægger han Dag og Nat en Bevogter ind hos ham som Execution. Har den arme Debitor ikke betalt til den bestemte Termin, saa faaer han en tung Steen at bære paa. Er Gjelden endnu ikke afgjort til en anden, tredie Termin, saa bliver Antallet og Vægten af Stenene forøget til det Dobbelte, Tredobbelte. Tillige binder man Torne om hans nogne Lænder og han maa gaa lange Strækninger ud at spadsere med Bevogteren. Til allersidst kommer Creditor personlig til ham og truer med at forgifte sig selv, hvis han ikke faaer Betaling i saa eller saa lang Tid. Undertiden holder han Ord og saa bliver Debitor henrettet som Morder. (Courier.)¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-23
J Clarkes Reise i Tyrkiet beskriver den svenske Gesandtskabssecretair i Constantinopel omstændeligen den sjeldne Lykke han har nydt, at see Sultaninderne fra Storherrens Serail spadsere i Seraillets Have. Han kan ikke noksom rose deres fyldige Skjønhed og deres af Perler og Ædelstene straalende kostbare Dragt. - Mindre heldig var Tolken ved den venetianske Legation, Signor Grallet, der boede i et Huus, hvorfra der var Udsigt til Sultanens Haver. Han belurede engang med en i et Vinduesskud anbragt Kikkert, Storherren og Sultaninderne ved deres Spadseregang. Det blev bemærket, og han blev knyttet op ved samme Vindue. - En af Havearbeiderne, hvilke ved Tegnet med Klokken over Hals og Hoved maa forlade Haven, blev en anden Gang funden sovende under et Træ, fra hvilket han aldrig reiste sig, thi hans Hoved blev afhuggen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-23
J en fransk Journal for Damer læses følgende: En Jtalienerinde holder sig ikke for elsket, naar hendes Elsker ikke kan begaae en Forbrydelse for hende, Engelænderinden forlanger dog kun – en Galskab, den franske Dame - en Daarskab. - Hvad fordrer en dansk Dame.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-23
Aphorismer af Göthe. Det er sørgeligt at see paa, hvorledes et overordentligt Menneske ofte maa plage sig med sig selv, sine Omstændigheder, sin Tid, uden at komme paa en grøn Green. Et sørgeligt Exempel er Bürger. Omsonst man taler Meget, for at nægte; Af Alt den Anden hører kun vort Nei. Der gives, siger man, ingen Helt for sin Kammertjener. Det kommer blot deraf, at Helten kun kan erkiendes af Helten. Kammertjeneren vil bedst vide, at sætte Priis paa sin Ligemand. Smaafolk bemærke Diævlen ej, Om han dem end ved Kraven holder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-23
Det er trøsteligt, at et Menneske ofte besidder Humør nok til at gjøre sig lystig over det Uafværgelige. (Uddragne af Gothes Philosophie.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-23
Kjøbenhavns Børs, d. 23 Februar 1830. Hamburg 2 M. - a vista 209 1/2 Species 209 12 Specier solgtes til 12 Rbmk. 9 s. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler 1151. 158. Rbd. Sl. pr. 100 Specier Svenske Sedler. i 49 1/2 50 Rbs. Tegn. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 4 pCt. Kgl. Oblig. (u. R.) 96 96 1/2 Rbd. Sedl. Dito Dito. . . . 92 92 1/4 i Banco.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-23
Nationalbank-Obligationer. (af Laanet 4 Febr. 1820) 103 Rbd. r. S. Dito Dito. . . . . . 107 3/4 108 i Sedler. 4 pCt. uopsigel. Rigsbkobl. Renter pr. 6 Januar 182 – r. S. 6 pCt. norsk Laan, ved Hambro & Søn, 106 - i Banco. 4 pCt. nye norske Obligat. ved 100 r. S. Dito lydende paa r. S. i Banco. 3 pCt. Dito Dito. . . 4 pCt. uopsig, norske Statsobligat. Rd. Banco. 3 pCt. nye danske Obligationer, 73, 73 1/2 L. Sterl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-27
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. An Syvogtyvende Aargang. No. 17. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. i Løverdagen den 27 Februar 1830. Skulde det practiske Resultat af den indbyrdes Underviisnings Anvendelse i Danmark og Hertugdommene, vel endnu kunne være tvivlsomt, agaagaa¬