Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-01-01
Uagtet et saa foleligt Savn er det dog umiskjendeligt, at Almeenaanden i Danmark har begyndt at røre sig mægtigt i det forgangne Aar. J alle Rigets Provindser har den fundet værdige Organer, som, med stedse stigende Klarhed, udtale deres politiske Troesbekjendelse. Det er ikke mørke Magters vilde, uheldvarslende Oprør, som omgiver os; men det er ædle, dygtige Elementers Gjæring, hvoraf der vil fremgaae en politisk Gjenfodelse i Lovgiverens Aand. Vi maae derfor smille, naar vi mærke, hvorledes Man endnu hist og her ræddes for de Bevægelser, som betegne vor Tid, og korser sig for det Sprog, som føres af frisindede Publicister, især i Hovedstaden. Men indigneres maa Man i høieste Grad, naar Man hører hine Bevægelser udskriges som farlige for Statens Fred og dette Sprog som en Yttring af et oprørsk Sindelag. Hvad berettiger da til en saa frygtelig Anklage? Hvad har da Folket syndet, og hvad have dets Ordførere forbrudt, Man er vaagnet af sin politiske Apathie; Man betragter alle Omgivelser med heelt anderledes klare og skarpe Øine, end tilforn, Man spørger sig for, hvor Man omringes af Gaader, og forlanger Lys, hvor Man omgives af Mørke; Man bekymrer sig alvorligt om sit Fædreland og dets Jnteresser; Man udforsker, hvad der er almeen Stemme, og sørger for, at den kan fremtræde som offentlig Stemme; Man løfter Sloret her og der, Man undersøger de gamle Former og seer efter, om der ogsaa underdem lever og rører sig Noget, som fortjener at leve og røre sig; Man vover at see ind i Bureauerne, at æske Offentlighed i offentlige Anliggender; Man gjor Regjeringen opmærksom paa Misbrug, som formedelst Hævd ville gjøre sig gjældende, og paa Vilkaarligheder, som ville ophøie sig til Love; Man raader til Jndskrænkninger, til Besparelser i Statshuusholdningen, paa det Fædrelandet kan arve noget Bedre efter os, end en uhyre Gield; Man taaler Jntet mellem Folket og Kongen, Jntet, der har Udseende af en Skillevæg, Kongen skal see, see med egne Øine, hvad Folket lider, og hvor Folket dog elsker Ham, og Folket skal vide, at Kongen ikke blot er Souverain, men først og fremmest Folkefader . . . . .Men er det da ikke just Dette og meere Deslige, som Kongen Selv har savnet og ønsket, Og er det da muligt, at Man kan ophøre at være Patriot, fordi Man, af rene Bevæggrunde, kommer Hans Ønsker imode? De, som, sammenvoxne med en ældre og forældet Tid, ikke vide at finde sig i Nutidens Bevægelser, men grue for dem, som for noget Fremmedt og Uhyggeligt, have ikke Aarsag til at frygte; den have kun de, som, af Trælle, eller Smigersind, fordømme en Aand, hvis Bestræbelser de aldrig have begrebet. Og dog have selv Disse Jntet at frygte af de Liberale, men destomere af de liberale Jdeer Som et stort Gode, om hvis Besiddelse det forgangne Aars Erfaringer have forvisset os, nævne vi derfor Pressens lovbestemte Frihed. Den overste Magt kan være vilkaarlig, men den øverste Magt i Danmark vil ikke være det. Vi have Syn for Sagen. Selv hvor Regjeringen troer at have Grund til Klage, dømmer den dog ikke, idet den klager, men lader Domstolene have den afgjørende Stemme. Vi holde os overbeviste om, at Regjeringen ikke blot har billiget, men at Den har deelt Folkets Glædeover Professor David's Frifindelse, thi den var ligesaameget i Regjeringens Jnteresse, som i Folkets. Kongen leve! Stænderne gjøre deres Pligt, og gid de maatte gjøre den for aabne Dørre, Yttringsfrihedens hellige Palladium forblive evigt uforkrænket i Danmark, Med disse Ønsker og Forhaabninger træde da vi Danske ind i det nye Aar. Opfyldes de, da skal Aaret 1836 paa en værdig Maade slutte sig i Historien til Aarene 1436, da Guttenberg trykte sine første Bøger, og til 1536, da vort Fædreland, efter længe at være traadt under Fødder af Fremmede og sønderslidt af Factioner, underlagdes hiin udødelige Konge, som Stat, Religion og Videnskab skylde Ligemeget og som just idag for 277 Aar siden døde i en cimbrisk By.