Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-03-07
J Kjøbenhavnspostens" No 57 er et Udfald mod de danske Lehnsbesiddere og deres jus proponendi; den anonyme Forfatter siger blandt Andet: "og hermed tage vi for denne Gang Afskeed med Dhrr. Lehnsgrever, Lehnsbaroner a. med den bemærkning, at vi aldeles ikke misunde dem deres salige og stolte Erindring om store Ahner, Tilregnelsen af deres Forfædres Fortjenester, den i Naturen, i Blodet selv liggende høiere Jndvielse, som allerede a priori adskiller dem fra enhver borgerlig Skabning &c." Uden at holde os op over det Lave og Uværdige i at Hr. Anonymus har skaaret All over een Kam i en Stand, hvoraf mueligen ei et eneste Medlem nogensinde har fornærmet ham, tillade vi os blot at gjøre opmærksom paa, at de danske Lehnsbesiddere i Almindelighed ere meget fordringsfrie, de blære sig ei som det holsteenske Ridderskab, som har Privilegier, der ei falde i nogen dansk Adelsmands Lod, den danske Lehnsbesidder indseer i Almindelighed, at han saalidt som Nogen har Noget at være indbildsk af, at han ei er et Gran bedre end Borgeren, fordi een af hans Forfædre mueligen vendte Fjenden Ryggen i Korstogene, eller var saa taabelig at følge Richard Løvehjerte til den hellige Grav istedetfor at blive hjemme og passe sin Dont, han indseer, at han vilde gjøre sig latterlig om han tilregnede sig sine Forfædres indbildte Fortjenester, – han vil jo ei at deres Misgierninger ifald de have begaaet nogle, som er lige saa rimeligt, som at de have udøvet ædle Handlinger - skal være ham til præjudice, han indseer, at om ormstukne Pergamenter, Penge, Tituler og store Hovedgaarde eller gamle Borge er et Fortrin, saa er det ingen Fortjeneste, han kan ei pretendere at man skal regne ham til Fortjeneste hvad en Slumpelykke har bragt ham, medens han sov, vegeterede eller begloede Syvstjernen, han indseer endelig at ingen er stor uden ved sig selv, at enhver er sin Lykkes Skaber, at man sover lige saa godt, ja for det meste bedre, under et Straatag end under Borgens hvælvede Loft, omgivet af Spytslikkere og Dagtove han indseer endelig at hverken Ære eller Lykke bestaaer i at æde af mange Fade at kjøre med Fire, at have Betjentere, som ere udmalede og bebremmede som om et evigt Carneval fandt Sted, eller i at skrabe nogle smudsige Klude sammen for atter at give dem ud, eller lægge dem paa Kistebunden. Lehnsbesidderen føler at Ernesti har Ret naar han siger: "at Menneskets Værdigheds Maalestok ei er Rigdom som han fødes til, som ofte tilfalder Dosmer pander og slette Subjecter, eiheller Tituler, eller Dit og Dat paa Skroget, som ofte gives til Standen og faaes for Penge, men Genie, Lærdom og Aand, og da han er født til Rigdom og høi Titul, og ei har erhvervet sig disse imaginaire Goder, er han ydmyg af Hjertet, saaledes antage vi at Pluraliteten af de danske Lehnsbesiddere raisonnere med sig selv, skulle nogle af dem afvige herfra, da maae vi beklage dem, da de tage Skin for Virkelighed, søge Ære og Lykke hvor der kun er nimbus, som i vor Tid Gud skee Tak kun fængsler Faa af Folket; men raisonnerer Lehnsbesidderen saaledes, er det da Ret stedse at gjøre Udfald mod hans Stand, hvori ingen Nepotisme har sat ham, og i hvilken han uden sin Fortjeneste og ganske uskyldig er kommet, naar han samvittighedsfuld opfylder sine Pligter som Menneske og Statsborger, fortjener han da ei lige saa fuld Agtelse som enhver anden Borger i Staten, og kan man ei med Føie sige at ikkun den af et feilagligt Begreb om Ære og Lykke undfangede fule Dæmon "Misundelsen, kan som en leed Harpy udspye sin Gift mod en heel Stand.