Berlingske Tidende, 1815-05-01
Indenlandske Efterretninger. Kiøbenhavn, den 1ste Mai, Fortsættelse af Forordningen om Forandringen i Pengevæsenet, med Hensyn til Island. (See No. 31 af Statstidenden.)S. 9. Hvor Gield er grundet paa Forskrivning eller Contract, bestemmes dens Ælde ved sammes Datum, med mindre det kan oplyses, at Gielden selv er ældre, end det derfor udstædte Document, da det altid gaaes tilbage til den Tid, samme fra først af blev stiftet. Saaledes skal f. Ex. ikke Pante=Obligationens, men KiøbslutningenDatum komme i Betragtning, naar Kiøberen for en Deel af Kiøbesummen har udstædt sin Forskrivning til Sælgeren, eller overtaget en forud paa Eiendommen hvilende Hæftelse. - S. 10. Naar Debitor ved Pantets Afhændelse er forandret, beregnes Gieldens Ælde efter den Tid, da han tilforhandlede sig Pantet. Dog bør uforandrede Penge Afgivter, som ere perpetuerede i en fast Eiendom, ikke nedsættes, fordi denne efter 10de Juni 1810 har vexlet Besidder, Heller ikke bor Penge-Afgivter af bortfæstet eller udleiet Jord vær nogen Nedsættelse undergivne, paa Grund af den nærværende Besid ders senere Adkomst, naar Afgivten ikke er bleven forhøiet over det, som forhen blev svaret. - §. 11. Regnings=Kravs Alder regnes fra den Tid Regningen blev indgivet eller Vedkommende paa lovlig Maade er bleven krævet. - §. 12. De Penge=Betalinger som ved testamentariske Dispositioner ere paalagte nogen i dansk Courant, skulle gaae over til Rigsbankpenge Sølvværdi, i Forhold til den Tid Tostator døde eller blev sat udaf Stand til at forandre sin Disposition. - s. 13. Enhver Creditor, som vil nyde Betaling i Rigsbankpeng, Sølvværdi efter foranførste §. 8, skal være pligtig til at give Debitor Henstand, indtil Mandtals-Tingets Holdelse i Aaret 1817, efter hvilken Tid Gielden kan opsiges med den betingede, eller i al Falden sædvanlige Opsigelsestid, med mindre der ved Foreninger maatte være tilstaaet ham en vis Tids Udsættelse, da denne, for saavidt den ei endnu er udløben paa den Tid nærværende Vor Forordning trædet i Kraft, skal tillægges den ham herved forundte Henstand. Meden denne anordningsmæssige Henstand varer, betaler Dibitor 4 Procen, Rente. - S. 14. Den Creditor, som ei vil underkaste sig den i 5 13 anførte Betingelse, men fordrer Betaling til den omcontraherede Tid, skal lade sig nøie med Betaling i Rigsbankpenge Navneværdefter det i §. 8 bestemte Forhold. - . 15. Enhver Diditor er berettiget til at opfordre sin Creditor til, inden 8 Uger fra den Tid saadan Opfordring kommer denne til Kundskab, at erklære, hvilken at foranførte Betalingsmaader (5. 8 og 14) han foretrækker. Tilbaholder Creditor denne Erklæring, antages han at ville lade sig nøimed Betaling efter §. 14. - S. 16. Den Dibitor ved S. 13 forundte Udsættelse bortfalder, naar Dibitor i et heelt Aar er udebleven med en efter denne Forordnings Bekiendtgiørelse forfalden Rentebetaling, samt naar det for Gielden givne Pant saaledes forringes, at det efter kyndige og uvillige Mænds Skiøn ei længere yder fuld Sikterhed for Creditor. - 6. 17. Naar Debitor døer, opbyder sig Gods eller fallerer, skal Creditor, hvis saadan reel Sikkerhed ikke kan stilles, som for Umyndiges Midler kunde ansees betryggende, være berettiget til at erholde sin Fordring betalt paa den i F. 3. foreskrevne Maade. Det Samme gielder og, naar Cautionisten døer, opbyder eller fallerer, dog at Debitor da bør have i det mindste i Maaneders Varsel, inden Betaling kan affordres ham; men, hvis han, i Medhold af Forskrivningen eller Overeenskomsten, kan kræve længere Varsel, bliver saadan Forskrivning Reglen. Foranførte Bestemmelser ere ogsaa anvendelige i de Tilfælde, hvor Debitor eller Cautionisten allerede er død, eller har gjort Opbud eller Fallit, for saavidt Fordringen ikke allerede ved Betalingens Erlæggelse eller lovligt Udlægs Jværksættelse er afgiørt. 8. 18. Naar en fast Eiendom, hvori Pant er givet, uden at der tillige er betinget anden Sikterhed for Gielden, overdrages til tredie Mand, som vil paatage sig Gielden, kan Creditor ikke undslaae sig for, saalænge den i 8. 13 betilgede Henstand, varer, at modtage dennes Forskrivning, i Stede for den forrige, naar den i eet og alt tilsiger ham samme Rettigheder. - S. 19. Debitor er, saalænge Gielden ikke, i Medhold af det foranførte, er forfalden, ei berettiget til, uden Creditors Sam lykke, at betale Samme, med mindre han vil erlægge saamange Rigskankdalere i rede Sølv, som han var forpligtet til at udrede i Sølvværdi. - S. 20. Ligesom Vi ved Resolution af 15de April 181. allernaadigst have bestemt, at Gager og Pensioner, som af Vor Kasse udredes til Embedsmænd, og andre i Island, skulle svares i Rigsbankpenge Sølvværdi, Daler for Daler, saaledes ville Vi, at den samme Regel ogsaa skal være gieldende om de Lønninger og Pensioner, der udredes af Communer eller offentlige Stiftelser, samt omde Pensioner og aarlige Pengeydelser, der ere lagte paa Embeder. -s. 21. De oven 6. 8 til 20 givne Forskrivter vedkomme ikke de Forgligtelser, som ere skiftede i anden Valuta, end dansk Courant, hvilte Forpligtelser i eet og alt blive at opfylde efter de hidtil gieldende Love og Retsregler. Alle Naturalafgivter blive saaledes at udrede i det bestemte Naturale; i manglende Fald bør fuldt Vederlag derfor gives; men, har den Afgivtspligtige erhvervet Ret til at vælge mellem Naturalpræstationer eller en staaende Pengebetaling, vedbliver dette Billg, saaledes, at Pengebetalingen gaaer over til Rigsbank renge Sølvværdi efter de i Hs. 8 og 10 foreskrevne Regler. Hvorefter alle Vedkommende sig allerunderdanigst have at rette Givet i Wien, den 20de Marts 1815. Under Vor Kongelige Haand og Stigl.