Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-08-11
(Fortsættelse.) Assessor Algreen-Ussing forelæste derpaa det af ham indgivne Andragende angaaende Forelæggelsen af et toaarigt Finantsbudget. Dette lyder saaledes: "Dajeg agter at foreslaae for Østifternes Stænderforsamling: 1) At Forsamlingen uopholdeligen vil indgaae til Hans Majestæt Kongen med en allerunderdanigst Petition om, at der maa blive forelagt den nærværende, saavelsom den holsteenske, og senere den jydske og den slesvigske, Stænderforsamling et fuldstændigt og detailleret Finantsbudget for Aarene 1841 og 1842, for, efter at være prøvet af samtlige fire Forsamlinger, at ophøies til en for dette Tidsrum gjeldende Finantslov; 2) At Forsamlingen fremdeles vil andrage paa, at der for Fremtiden maa blive forelagt Stænderforsamlingerne et lignende Budget for 2 Aar af Gangen, for paa lige Maade efter af Stænderne at være overveiet, at emanere som Finantslov; 3) At Forsamlingen endeligt, som noget Selvfølgeligt, vil indstille, at de for en foregaaende Finantsperiode aflagte Regnskaber maae, med alle dertil fornødne Bilage, blive den paafølgende Stænderforsamling forelagte, til Prøvelse af det tidligere Budgets Overholdelse og som Veiledning ved det næste Budgets Affattelse; saa tillader jeg mig allerærbødigst at anmode Hr. Præsidenten og behageligst at ville, i Overeensstemmelse med Budet i Forordningen af 15 Mai 1834 8 71, kundgjøre Jndholdet af dette Forslag for Forsamlingen og derhos bestemme Tiden, hvorpaa det af mig nærmere kan foredrages Forsamlingen. Proponenten yttrede derpaa at hele Stænderinstitutionen Intet kom til at betyde, naae den ikke fik en vedvarende kraftig Jndflydelse paa Rigets Finantser, en Jndflydelse, der efter Sagens Natur kun kunde bestaae i, at Stænderne gives stadig Leilighed til at yttre dem over Skatternes og Afgifter nes Størrelse saavel i det Hele, som i de enkelte Brancher, og over Jndtægternes Anvendelse til de forskjellige Statsøiemed, for at kunne bevirke den Nedsættelse i Afgifterne, den Forandring i Skatternes Udredelse, og de Besparelser og Jndskrænkninger i Statsudgifterne som det Heles Tarv maatte fordre og tillade. En saadan Virksomhed fra Stændernes Side har og i flere af Tydsklands Stater viist sig at have havt en særdeles gavnlig Jndflydelse, og kan heller ikke siges at staae i Strid med Stænderanordningen, hvis væsentligste Bestemmelse i 4 i Frd. 21de Mai 1831, siger: at ingen ny Lov, som har Forandring i Eiendomsrettighederne og de offentlige Byrder til Gjenstand, maa udgives for den er forelagt Stænderforsamlingerne til Betænkning. At anvende denne Bestemmelse kun paa nye Skattelove, var at berøve Stænderne deres væsentligste Jndflydelse, hvorimod den haves naar Finantsloven kun gives paa en bestemt kort Tid, og da stedse forelægges Stænderne. Sligt skeer og i andre Lande og Finantsloven er da den væsentligste Gjenstand for Stændernes Overveielse. En Skattelov kan heller ikke sættes i Klasse med andre Love, der kun undergaae Forandringer efter længere TidsForløb, hvorimod en Skattelov er jevnlige Forandringer underkastede. Selv om nye Skattelove ville Stænderne ikke kunne afgive nogen begrundet Mening, naar de ikke let kunne overskue Landets hele Indtægts- og Udgiftsvæsen, thi først derved komme de til Kundskab om hiin nye Skat er hensigtsmæssig og nødvendig, og om den ikke kan afholdes af Statens øvrige Jndtægter, eller det Fornødne indvindes ved Besparelser. Ville Stænderne fremkomme med Forslag om Afskaffelsen af en Skat eller en Indretning, hvoraf Statskassen har Indtægter, da ville de og kun kunne gjøre det med den fornødne Bestemthed, naar de have nøiagtig Kundskab til Landets hele Finantsvæsen. Erfaring har og alt viist dette under Sagen om Tallotteriet og Consumtionen, hvor langt bestemtere Forslag ville kunne være gjorte, naar Stænderne havde havt nøiagtig Kundskab til Budgettet. Proponenten maatte alt nu udtale den Overbeviisning, at Stænderne ikke burde give Samtykke til et nyt Skattepaalæg for at dække Afsavnet af de Jndtægter, Statskassen har af Tallotteriet, hvorimod han var overbeviist om, at naar et detailleret Finantsbudget blev forelagt Stænderne, vilde der nok findes Udveie til ved Besparelser og Jndskrænkninger at see hiint fordærvelige Jnstitut ophævet, uden at nye Skatter i den Anledning ere fornødne. Proponenten meente og, at naar de Besparelser og Jndskrænkninger træde i Kraft, hvorom Stænderne saa længe havde anholdt, og som nu saa længe have været bebudede, da vil det snart vise sig at Jndtægterne give et betydeligt Overskud, hvad og den summariske Finantsberetning for 1838 godtgiør, men om Anvendelsen af dette Overskud bør Stænderne høres. Proponenten henviste endnu til at den holsteenske Stænderforsamling havde fremsat et lignende Forslag, og bemærkede derhos at efter hans Overbeviisning, vilde dette Forslag, naar det blev antaget, have den meest heldbringende Jndflydelse paa Statens finantsielle Forfatning, bringe Landet de meest velgjørende Frugter, og i høieste Grad befæste Undersaatternes Kjerlighed til Kongehuset. Derefter gik Proponenten over til at vise, at skjøndt det vel var forbundet med Anstrængelse at faae et Budget udarbeidet, saa at det endnu kunde forelægges Stænderne i denne Session, saa var det dog ingenlunde umuligt, eftersom Finantsministerens Beretning udviste, at de væsentligste Forarbeider alt vare tilendebragte. At Finantsbudgettet blev forelagt Stænderne i denne Session ansaae Proponenten at være af yderste Vigtighed, og betvivlede heller ikke at Kongen vilde bidrage hertil, og saaledes overtyde Folket om, at det ikke affordres Mere i Skatter og Afgifter end Statens Tarv udkræver. Den kongelige Commissarius meente, at Kongens Svar paa Stændernes sidste Andragende i Finantssagen i Forening. med Finantsministerens Beretning giver Tilsagn om det Væsentligste af det, hvorpaa Proponentens Andragende gaaer udDet er nemlig Kongens Villie, at der skal udarbeides Normalreglementer, som nøiagtigen fastsætte det Beløb, hvortil Udgifterne i enhver Bestyrelsesgreen kunne anslaaes, at der derhos hvert Aar skal forfattes et saa nøiagtigt Budget som muligt over Aarets forventede Jndtægter og Udgifter, og efter Aarets Udløb en Udsigt over, hvad Jndtægterne og Udgifterne efter de aflagte Regnskaber virkelig have beløbet sig til, og saavel at Hovedindholdet af Normalreglementerne, som det aarlige Budget, og Udsigten over Aarets Jndtægter og Udgifters virkelige Beløb skal kundgjøres ved Trykken. Derimod er det ikke Hensigten at Normalreglementerne, Budgettet, Oversigten over hvert Aars virkelige Indtægter og Udgifter skulle forelægges Stænderne, da dette baade vilde være udenfor Frd. 28 Mai 1831 og Stænderne heller ikke kunne antages at have den fornødne Kundskab til at prøve Budgettets Enkeltheder. Af den offentlige Kundgjørelse ville Stænderne faae fornøden Oplysning til at gjøre bemærkninger ved enkelte Punkter, og til at indgaae med allerunderdanigste Andragender. Commissarius gik derpaa over til at vise, at hvor, som her, Skatterne hvile paa Grundeiendommene, er det rigtigst at de ere uforanderlige, da hyppige Forandringer i Skatte loven vilde have skadelig Jndflydelse paa Eiendommenes Værd i Handel og Vandel. At Stænderinstitutionen var baseret paa Grundeiendom talte og mod, at et Budget blev forelagt Stænderne, da Grundbesidderne letteligen kunne forledes til at vælte Skattebyrderne over paa Capitalisterne. Commissarius meente sluttelig, at det var umueligt at faae et Budget udarbeidet til den af Proponenten angivne Tid. Proponenten vilde ikke gaae ind paa Sagens Realitet, men mente, at Commissarii bemærkninger ville overtyde Forsamlingen og Nødvendigheden af at indgaae med en Petition i den foreslaaede Retning, da Budskabet om at Kongen ikke vilde lade Stænderne forelægge et Budget for ham var et meget sørgeligt. Forslaget meente Proponenten, holdt sig indenfor Grændserne af de i Anordn. 28de Mai 1831, 4 udtalte Grundsætninger og han troede og, at Forsamlingen havde den fornødne Sagkundskab til at indlade sig paa Prøvelsen af den foreslaaede Finantslov, naar Normalreglementerne vare affattede med den fornødne Detail og Fuldstændighed og Budgettet blev fremlagt af en med Enkelthederne fortrolig Finants embedsmand. At det skulde være umuligt til den angivne Tid at faae et Budget udarbeidet kunde Proponenten ikke antage. Commissarius gjentog kortelig sine tidligere bemærkninger, hvorefter Kammerherre Scavenius erklærede, at han fandt, at den indgivne Petition ganske holdt sig indenfor Grændserne af Stændernes Virksomhed, og stemte derfor for den, men da han antog det umuligt at faae et Budget færdigt i den angivne Tid, opfordrede han Proponenten til at tage denne Deel af Forslaget tilbage, hvilket dog denne nægtede, Kammerh. Castenschjold stemte og for Forslaget, hvorefter Professor Bang gjorde opmærksom paa nogle Vanskeligheder ved Behandlingen af Sagen, hvortil Proponenten erklærede, at han for at undgaae alle Formalitetspørgsmaal ganske overlod Præsidenten Afgjørelsen af disse. Ved Afstemning blev det derpaa med 66 Stemmer mod 1 bestemt, at Forslaget skulde prøves af en Comittee, der kom til at bestaae af Bang (64) Godseier Tutein (63) Etatsraad Treschow (61) Kammerherre Scavenius (60) og Etatsraad Hvidt (51 St.) Proponenten havde tidligere yttret Ønske om ikke at blive Medlem af denne Comittee.