Norske Intelligenssedler, 1814-10-11
Christiania Jntelligentssedler. 52de Aargang. 11 Octobr. Udgives to Gange ugentliMed allerne digst findelse forsendes. - . Samlet, trykt og forlagt af N. J. Ber Man indrømmer i Almindelighed, at Nationens Repræsentantere, skulle ansee Grundloven for deres Fuldmagt, og foruden denne ingen anden erkjende, og saasandt som nogen Lov skat gjælde, maa man indrømme dette, da det saa udtrykkeligen i samme Løbs 144 8. er befalet Men naae saa er, hvi vil man da negte, hvad deraf nødvendigen følger, Er Grundloven Repræsentanternes Fuldmagt, hvortil de ufravi geligen ere bundne, saa maae de jo, uden at tage Hensyn paa nogen anden Ting i den ganske Verden, først adspørge denne, hvad den tillader dem at antage med Hensyn paa Forbindelsen med Sverrig; først, naar et er afgjort, kunne de raastaae om saadan Forbindelse er at ansee som skadelig eller gavnlig for Landet, og da endelig skride til sammes Jværksættelse. Nu er det klart, at foruden Grundlovens hele Aand og Hensigt lægge dens 14de, 15de og 16de §. saadanne Forhindringer Veien for denne Forbindelse, saaledes som man i Almindelighed tænker sig den sat Storthinget umulig derpaa kan indlade sig, førend det bliver umodsigelig beviist, at det har Ret til at udslette og forandre i Grundloven aft, hvad de udvortes Omstændigheders Nødvendighed synes at fordre, om saa end disse Forandringer skulde være dens Aand og Heni skal aldeles modsatte. - Dette følger med den strengeste Nødvendighed, af den antagne Grundsætning, og kan umuligen benægtes. De Fleste føle det ogsaa virkelig, men de gyse ved at see det, og ophitte derfor i deres Rædsel fast utallige, uvedkommende Ting, hvormed de haabe at skulle kunne siale deres sande Tænkemaade for deres egne, Verdens ja Guds Øine. At fremsætte deres Tale i dens fulde Arimelighed er muligt: og beder at de ere gjennemlæse det, som finde den No. 6, sammenligne det med hvad de selv ellers dagligen sig- og tænke, og da dennes om ei en over og Morder kunde ligesaa gode aarsage sig og sige: Jeg traadte som Mand ud i Verden med den faste Beslavning, sammelttighedsfuld at klage alle de Love, som jeg fandt af Gud indskrevne i mit Bryst; i samme Tanke gav jeg som Borger det Lofte at ville lyde alle Statens for. Men hiin Beslutning og dette Løfter vare begge fradrundigen; da da jeg kom ud i Verden, fandt jo i Omstændighederne anderledes: Ved jeg dengang tænkte dem at være pletid efter lidt og bredes mine forrige Meninger; den Nødvendighed et til at handle anderledes, end jeg havde besluttet, hvilken nemlig Omstændighederne førte med sig viste sig for mit Blike, og et alene en dunkel Anelse, men en klar Forestilling om Nyttens førte mig med Mordstelet ud i Nattens Mulm, at søge igjennem Andres Død den Fordeel, jeg ikke ellers kunde erholde. - Skulde nu de i Omløb værende Grundsætninger antages, for hvilken Domstoel kunde han da vel kaldes: Vi vi da ikke ansees blandt Røveres og Morderes Tal, da maae vi tænke, tale og handle anderledes, end ber er Skik. Vil Sverrig indgaae med os en Forbindelse, hvorved vor Grundlovs Aand og Hensigt i sin Høe hed vorder uskadt, da var det uden Hensyn paa Nytte eller noget andet allerede i sig selv urigtigt at afslaae samme; men vil det ei dette, da er for os intet Valg. At spørge om et muligt lykkeligt Udfald af vor Kamp, at spørge om Landets Resourcer, eller dets Tarv, eller nogen anden udvortes Ting er nu forsildigt. Vort Løfte er givet, og et dine vi haabe med trøstig Samvittighed at kunne møde for Guds Dom stoel, saa maae vi udfrie det, skulde vi end alle derved jegne i Graven, og Landet forvandles til en Ørken, selv at dette skulde skee, maatte de et være Guds Villie. Men vil ikke vi udføre Løftet, saa vil saasandt, J Gud lever, han selv udkræve det af vor Haand Stener Stenersen, Lector i Theologien.