Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-04-06
J disse høie Smaadale er Vextriget allerfrodigst. Jorden er mindre tør og sandagtig, da den bestaaer for det Meste af den fine Muld, som Naturen tilbereder i de overhængende Klipperifter af forvitrede Steenarter, mængede med forraadnet Mos m. m., og som nedskylles med Vandet om Vaaren, eller af sig selv udglider; desuden vandes disse Smaadale, og hele Stykker besprøites saa at sige ideligen af det fra de omstaaende Precipicer nedstyrtende, uudtømmelige Snevand. Paa saadanne Steder ere næsten de tørreste og hedeste Sommere de frugtbareste, thi Varmen driver ikke allene Værterne i Veiret, men smelter ogsaa mere Snee foroven til Befugtning. Jeg fornøiede mig meget i Sommer ved en Angelica Archangelice(Angelika), som man kan sige ret levede et Herreliv, den stod midt imod Middagssolen, ved en steil Klippevæg, ligesom i et Drivhuus, og havde tillige næsten bestandig en mild Regn; thi en prægtig Cascade, ret en Stoubach, som fra flere Favnes Høide nedstyrtede tæt ved, kastede ved mindste Vind sine Støvdraaber hen paa den trivelige Matrone. - Det er fornemmelig de sønden for Valders Dalen beliggende Strækninger, jeg har excurreret i, omkring den store, maleriske Søe, Vangs Mjøsen, og ved Utra Vand paa Filefeld har jeg fundet mange vakre og sjeldne Planter, over hvilke Schench vil kunne meddele Fortegnelse. Jmidlertid, hvormeget er ikke undgaaet mig som en uovet Jagttager og Begynder i Botaniken, Hvilken Høst maatte ikke kunne gjøres. - Professor Smith har været der, man veed at tale omham og den Glæde, som denne Enthousiast kjendelig ytrede ved at træffe noget Nyt, en af hans Veivisere boer strax ved Slidre Præstegaard. De, nordenfor den store Dal beliggende, vidtløftigere Strækninger, henimod Guldbrandsdalen har jeg endnu ikke besøgt, men efter Professor Smiths Udsagn (Top. Stat. Saml. 2-2. Pag. 246) er den høie Fieldarm, som skiller Valders fra Guldbrandsdalen, den "planterigeste i Norge." Fra Slidre til Lom, hvor man beqvemmest sætter over den, er 7–8 Mile; man kommer meget vel frem til Hest, om man ikke vil gaae. Jeg har forlængst foresat mig at gjøre denne Tour, og glædet mig til den. - Ogsaa i mineralogisk Henseende findes her i Valders flere Gienstande, som fortjente en Kyndigs Opmærksomhed. Dersom De altsaa gjorde Slidres og Vangs Fielde til Maalet for en Sommerreise, saa troer jeg, at De tillige i andre Henseender vilde vinde. Saavidt jeg kjender til Østerdalen, saa reiser man beqvemmere i Valders, og Situationerne ere skjønnere og mere afvexlende (Top Stat. Saml. 1 – I. Paa 144 166). Allerede i Etnedalen, 16 1/2 Miil fra Christiania, træffer man Fjeldplanter, lige ved Kongeveien. Jeg besøgte i Semmer en ualmindelig oplyst Bonde der paa Stedet, noget før harde jeg laant ham en Svensk Flora, og nu var det Første, han sagde mig, at Kong Carls Spira voxte paa en Eng ved Elven nogle Bøsseskud fra Gaarden; jeg kunde ikke troe, at denne Lap landske Zirplante fandtes her nede i Dalen; men det havde sin Rigtighed, det var virkelig en Pedicularis Sceptrum Carolinum (StorblomstretTroldurt) stor og trivelig. Elven maa have bragt Frøet med sig fra de høie Fielde i Flomtiden og afsat det paa den lave Eng. Jblandt andre var der ogsaa Astragalus alpinus (Field Astragel).