JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1673-11-01
Sverrig. Som Svensken seer, at der ey findes raad och læmpe, Til den begynte Krigs u-rolighed at dæmpe Ved hans imellom gang, och Freds tractaten plat Afslagen er, och paa den lange ben hensat, Til Stokholm hand sit Raad och gode Mænd forsanker, Och der vil egentlig fornemme deris tanker, Om hand skal væbne sig. och hvilken part och tal Dem siunligst er, at hand sig til begive skal.
Danske Mercurius, 1673-11-01
Tydskland. 1 Printzcessen af Jnspruch, hvis høye Dyders minde Sig Tydsken stoor af giør, er vorden Keyserinde. Til slig Bilagers stads, zirat och præctighed, Som der ved holden bleef, mand snart ey lige veed 2 Var ikke Tydsken self sin egen straf och svøbe: Var hand och ey saa let, med pending om at kiøbe; For ingen fremmed magt hand torde ræddes da, Langt mindre loed med vold sig noget tage fra Hvorfor och Keyseren alvorligen paabyder, At hvo som Tydsk er fød, och Frandskens tromme lyder, Skal straffes som en skalk, och anden fredløs Mand, Paa lif och eyedom, hvor hand betrædes kand 3 Mand af de fremmede Gesanters tal och skare Fornemmer nogle bort fra Cølne hiem at fare. Thi det sig vilde der ey tegne ret til Fred; End dog en hver af dem nok gjorde sit der ved. 4 De sterke Svidsere med ingen sig bevare: Men ville deris Land och Grendser self forsvare Med egen magt oc folk, oc heller falde slet, End lide fremmed tvang och skammelig u-ræt 5 Med Philipsborg ved Rhin Turaine sig beskytter.
Danske Mercurius, 1673-11-01
Och Montecuculii til Cobelentz henflytter Men Luftens fuctighed forhindrer begge dem, At ingen kand til Slags end nu ret komme frem.
Danske Mercurius, 1673-11-01
Frankerige. Sin Broder Kongen alt Skatholders nafn paabinder, For hvis som mellom Rhin och Mosels Strøm sig finder: Men om Self-eyeren och hannem det tilstaaer, Det sig udvise skal, naar leegen ende faaer.
Danske Mercurius, 1673-11-01
2 Hans Majestæt er til Paris, at sanke pending, Samt anden Krigs nødtørft, och nu vil ret i vending Med Keyseren, och (saa som mangen imter om, Med hannem drages om det Tydske Keyserdom. Tromeet och tromme skrald opfylder alle gader, Hvor ved hand hødings vord och krig udraabe lader Mod Spansken offentlig, och hannem och hans Land Vel hart hiemsøge vil med rof och sverd och brand. Til Antorf der imod ey Spansken bedre svarer: Men och til oben krig mod hannem sig forklarer. Saa det sig lader an, at vil hand drages haar Och endelig til Slags, hand nok at giøre faaer.
Danske Mercurius, 1673-11-01
Engelland. Det store Parlament til Kongen sig fremskynder. Och skal mand høre snart, det noget sært begynder. Der meenes, Frandsken har en sum paa ny forskudt. Och at den forrige contract er end u-brudt. 3 Dog det gemeene Folk ey silke der ved spinder. Det deris næring er, som dag fra dag forsvinder. Det deris pending er, som Krigen føres ved. Ja deris lif och blood: thi raabe de paa Fred. Den dle Prinds af Jork er Fæstemand, och fanger En Brud af Moden. Men saadan pact indganger, At al den art och æt, som afles kand af dem, Den skal i Pafvens Sect och Lære drages frem Holland. Sig Prindsen med sin Hær til Keyseren har slaget, Och fast til Cølnes Stad alt Stiftet ofverdraget, Med fiendtlig magt och sverd. Men hvor Churførsten sig Opholder midlertid, ey vides egentlig Saa vexler Krigen af J dag jeg mig kand skikke, Som jeg en Løve var, J morgen mig forstikke. Hvor slet och ringe Jeg anseer min vederpart, Hand dog, naar lykken vil, mig kand beskade snart. 2 Veltoeg sig Biskopen af Mynster for, at tvinge Den faste Cowerden, men der til var for ringe. Thi Vandet, som med kunst mod hende førdes ind, Paa Digerne fik hul formedelst storm och vind Der siges, Qvægesølff oc meget der til gjorde, Som Hofvedsmanden need i Digerne loed Jorde. Saa hielper ofte det, mand aldrig tænkte før. Ja til et kroget hulen kroget nagle bør.
Danske Mercurius, 1673-12-01
Den Danske Til den 1. Decembr. 1673. Danmark. T Vinteren til os med frost och Snee sig skynder Saa tidelig, och for Sanct Mortens dag begynder, Det lærer mangen til, med flid at acte paa, Hvor vidt hans brænde ved och foering kand tilslaae. Dog her i voris Egn sket ingen sees, at være Saa tvungen, at hand jo sig hielpe kand och nære Med good forsiunlighed, och ikke deert tør ved, At skye for Vinteren, den stund at det er Fred. Men trøste Gud det Folk, hvor Krigen har sit sæde, Thi der vil vorde dyrt paa latter och paa kæde. Soldaten nok af alt op hafve vil och fuldt. Det Bonden skulde self end døye frost och fult. Thi gif, o Danske Folk, din milde Gud och Herre Tilbørlig lof och pris, som kunde gjort det verre. Tak Kongen, som och dig medhandler skaanligen, Och gjør alt det, som dig til fred och forsvar tien. En præctig Slædefart af Kongen och hans Moder, Saa vel som Dronningen och Prinds Georg hans Broder, Samt Hoffet beste Mænd, paa same Vinters Snee Mand her med største lyst i Staden fik at see. Lif Vagten reed for an, paa banen rum at giøre, Der nest Hærpukken og Klarin mand fik at høre. Ja den sølfbiældre larm och skrald, som fulde dem, Gaf noksom tegn, at der en Konning kiørde frem Saa faar en Herre flok och frydefuld en skare Mand ikke hver dag seer, trad och ring at fare. Det skade var, at det til opslag foem saa snart: Dog glæddes mangen Hest, som blef och der ved spart. Jo større den har magt, af hvilken Jeg ophøyes, Jo større værdighed och ære mig tilføyes. Det kand Her Griffenfeld bekiende nu som før. End dog hand der af sig ey stolt och modig giør. Det Kongen ey var nok, hans Excellentz at ære Med Dannebroges tegn, her meere fik at være, Til at belønne ret den høye visdoms pant Och ugemeene Dyd, som sig hos hannem fandt. Hvorfor hans Majestæt sig naadigst loed behage, Til hannem Cantzlers nafn och magt at ofverdrage. Det store Ridder tegn, som Helte prises af, Och er en Elephant, hand hannem der til gaf. Til ærens høye Top lad andre sig optrænge Formedelst venner och den blinde Mammons penge, Jeg priser egen Dyd, Beskeedenhed og Kunst, Som hannem der til hialp, nest Himlens milde gunst. Det gandske Land fordi tilynsker hannem Lykke Saa mangefold, som hand med ædle Dyders smykke Sit Sind beprydet har fra første Barndoms aar, Och gjort sig dygtig til alt det, hand forestaaer. 4 Som den Ost Jndiske Seylads sig end anlader, Da seer mand vel, at den i pungen intet skader, Men gifver stor prosit. som nok fornemmes kand Afsidste ladings værd, som førdes hid til LandEt andet Skib end nu, som ofver Haf skal fare, Did hen er nylig send med friske Folk och vare. Gud fremme deris fart och vandring hen och hiem, Och med sin Engleflok ledsage selfver dem.
Danske Mercurius, 1673-12-01
Tydskland. 1 Sig Montecuculi vel hafde tænkt at hæfne Paa de Turainiske men fik ey der til æfne. Hvorfor hand med sin Hær imod Chur-Cølne gik, Och Hollands Prinds, saa vel som Spansken til sig fik 2 Den sterke Fæstning Bon med felgis magt de toege Til Byttepending hen, och Stiftet ofverdroegge. Dog Grefve Königsmark, som holdte sig saa vel, Udi beleyringen blef skudt for Bon ihiel Men det er merkeligt: Der Krigen skulde spindes, Da var Chur Cølne den, som vilde der ved bindes, Och der til meest gaf raad. Nu faaer hand redelig Sin skieppe fyldt. Och maae vel Mynster speyle sig. 4 Blant Riget lemmer sig Chur-Saxen ret bekiender, Och nogle tusinde til Keyseren fremsender, Samt och sin ældste Prinds; Och som i rycte gaaer, Af Førsterne med sig end nu vel fleere faaer. 5 Turaine der imod ey gjør sin flid dis mindre, Den Pass til Lottringen och Elsas at forhindre. Hvorfor hand i fordeel med sine sig har lagt Omkring ved Philipsborg, och holder nøye vagt.
Danske Mercurius, 1673-12-01
Frankerige. 1 Som Frandskens penge sæk indkrymper fast och svinder, Hand mange ny paaleg oc middeler paafinder, At fylde den igien. End dog hand ikke brat Saa meget faar igien, som er paa Krigen fat Och som hand til u-raad nok kiendetegn formerker, J det sig Keyseren med fremmede forsterker. Samt oc at Lykken ey, som før, med hannem staaer: Hand ey fornemmes dog, at frycke for et hvarDissmidlertid hand dog med sine sig beraader, Hvor Krigen skal oc kand til Vaar i beste maader. Med ære føres ud, imod saa stor en magt, Som hannem och hans Land har vredelig undsagt. Och vil det nappes hart, naar hver ved sit vil kiendes, Som u-feylbarligen vil skee, før leegen endes. Det er ey nær saa stoort sig noget til at slaae, Som at beholde det, och der med sig begaae. 3 Den Brud aff Modena, som skal Prinds Jorck tilføres, Er alt ankommen til Paris, hvor hende giøres Af Kongen och hans Hoff høystads och herlighed. Men naar hun deden skal, mand ey til visse veed. Engelland. Der Kongen nok fornam, at Parlamentet vilde Den pact med Modena kuldkaste slet och spilde, Da paa det der u-lyst ey skulde reyses af, Loed hand, som intet var, och dennem hiem lof gaf Holland. Af Ytrechts Stad och Stift Frandsosen ud er dragen: Dog blef af een och hver tilforne brandskat tagen. Och at hand kunde faae, hvis end tilbage stoed, Hand nogle Gisseler med sig henføre loed. 2 Men Holland midlertid af ny til Lands opretter En anden aarlogs Hær, som ved Breda sig sætter, Och under Monterey med Spanskens dapre tal, Mod Luxemborg, som staaer ved Wesel, gange skal.
Danske Mercurius, 1673-12-01
Portugal. En farlig stempling til Regenten at fortrænge, Vel var paa rok, men fik dog ingen magt och gænge Det røbtes alt for snart; Hvorfor mand nogle toeg Udaf de store fat, och hofvedet afslog. Dog hvor mand vender det: Hvor haardelig mand straffer, Och gjør sig grum. Mand det dog aldrig saa forskaffer, Saa længe nogen er udaf de gamle til, Den beste deel af dem Alphons jo raabe vil.
Danske Mercurius, 1673-12-01
Polen. 1 Var det ey meer end vist, da vilde Jeg ey sige, Hvor slet och ret det staar udi det Polske Rige. Den gode Konning alt er Død paa baare sat, Och der til har ey sig Lifs arfving efterlat. Saa fremt mand der ey snart en anden Konge fanger, Ved bulder och oprør det ilde vist tilganger. Det vel er sligt et Folk, som self vil raade sig: Men faaer at hafve dog et hofvet endelig. 2 Mand ellers nyligen med Tyrken har anbundet, Och hannem u-forhaabt en herlig Seyr afvundet, Som hand paa grændserne til anfald stoed alt klar. Hvor med mand nogen Luft for hannem fanget har. Dog det med Tyrken snart tør blifve got at giøre Thi Gud begynder self mod hannem Krig at føre Med en forgiftig Pest och farlig siugdoms smeed. Saa veed Gud middeler, naar ingen ellers veed,
Danske Mercurius, 1674-01-01
Den Danske Til den 1. Januarii 1674. Danmark. Om nu den vrede Mars oplader Krigens porte Fast allesteds, och den fortrolighed er borte, Som Christne Førsters Sind forbandt i kiærlighed, Sig ingen Potentat for vel at vocte veed. Lad være, nogen er, som ey vil gierne kives; En hver dog frycter for det nafn, som Krigen gifves: Den kaldes jo Gradiv, och som en omgangs Pest, Til den sig flytter tit, som er i tryghed best. Hvo da tilforne sig, i Fredens gyldne Tider, Ey rustning skaffet har, hand vist til glippe rider, Naar saadant kommer paa. Ney, vaaben byder Fred: Och en bevæbnet Mand er oond at pirre ved. Did hen vor Konge seer, i det hand sig forsørger Med Stykker af Metal, och ey saa meget spørger, Hvor høyt det hanem staaer, som hvor hand der med kand, Naar det i knibe gaaer, forsvare Folk och Land. Hand nogle lykkelig af ny loed nylig gyde, Som kunde med vel stor en vect af kuler skyde Til deris visse maal och sted. Men gifve Gud, Mand dem maae bruge kun til idel fryde-skud. 2 Om skønt den rette Dyd nok med sig self fornøyes, Och er sin egen løn: hun dog af op at høyes, Och være vel omladt, langt meere fanger Mood, Och spidser sig, end om hun lagdes under fordHvovil ey stræbe da, naar det saaledis ganger, At den som dydigst er, hand meest af ære fanger, Och den som tiene kand sit Fødeland til gafn, Hand derfor lønnes med et prisligt efter nafn. Vor Vor ædle Griffenfeld vi til exempel hafve, Com for sin trofasthed och høye visdoms gafve, Til ærens høye maal er kommen och opsat, Hvor med hand var til freds och vilde nøyes plat. Men Kongen vil, at och hans ære skaludbredes Til Børn och arfvinger, och videlig udspredes. Hvorfor hans Majestæt med Grefve Stand och magt Har hannem naadigst til en re-løn aflagt. Den blege Missgunst her slet intet har at laste: Den blinde Lykke veed och ikke for at kaste Sin gunst och vexel-leg. Men her ret siges kand: At self den reene Dyd ophialp sin eyermand. Hvad skade Faklers brand udrette kand och giøre, Der om Persepolis nok vidne veed at føre. Men at vor Kiøbenhafn ey frygte skal for det, Vil Kongen deris brug afskaffet hafve slet. Mand baade verk och beg langt bedre kand anvende Til Skibs udrednings brug, end det saaledis brænde, Som hid indtil af vel gemeene Folk er skeed. saa, bort med saadan brask och kostbar ødselhed.
Danske Mercurius, 1674-01-01
Tydskland. Som Luftens kaalde Fuct sig dag fra dag forøger, Den Keyserske Soldat til Vinter-leye søger. Chur Cølnes Stift samt och det Juliske Forbeed Hand rader for, och der til hvile slaaer sig need. 2 Sig Montecuculi dissmidlertid ey glemmer, Men som en dapper Helt sin Herres nytte fremmer. Och der paa dragen er op til Vien med hast, Med meere Krigs nødtørft sin Hær at giøre fast. 3 Men hand af Mynster sig begynder at betænke, Vil gierne slaae sig fra den Frandske pactes lænke: Thi Frandsken ikke vil, maa skee vel och, ey kand Udsætte sig ret deert for hannem och hans Land. 4 Chur Cölne siges och, paa same vis at vilde Beqvemme sig igien: dog det er noget ilde. Saa kand et ledemod, som vreden er af led Med tvang indsættes tit udi sin skaal och sted. Saa vidt som Keyseren har Lande for at raade, Slet ingen, under straf och der til stoor u-naade Med Frandske vare maae befatte noget sig, Thi det af hannem er forbøden strengelig.
Danske Mercurius, 1674-01-01
Chur Brandenborg i pact med Svensken sig har slaget: Och hafve de det med hver andre saa vedtaget, At hvad den enne vil, och kand i Sinde faae, Det af den anden ey med magt forhindres maae. Franckerige. 1 Om skønt Turaine snart en Helt er uden lige, Fik hand dog endelig for Vinteren at vige: Hvorfor hand med sin Hær hen op til Lotringen Och Elsas gik, och der udhvile vil med den2 Dissmidlertid hand self til Kongen hiem er dragen, Och vorder flittelig udi raadstue tagen Med dem som holde raad til Krigen for at staae Hvorsterck, och paa hvad kant mand skal mod Vaaren gaae. Sig hand af Luxemborg och vilde hiem begifve: Fik dog paa nogen Tid at lade det forblifve. Thi Prindsen med sin Hær falt hannem hinderlig, Hvor til och Monterey med sine brugte sig. 4 Hvad Kongen hafver søgt, det hafver hand och fundet, J det Saphoyen sig til hannem har forbundet, Och der paa vel saa fast udlofvet och tilsagt, At gaae mod Spansken løs af gandske kraft och magt.
Danske Mercurius, 1674-01-01
Engelland. 1 Den dle Prinds af Jork sit Førstlige bilager. J glædskab hafver endt. trods nogen der paa klager.
Danske Mercurius, 1674-01-01
Fra Smirna kommen er vel rig en Flode hiem: Hvor øfver mangen faaer igien sin næring frem Holland. Den pact som Holland med til Lottringen forbindes, At der paa Fred ey skal med Frankerige spindes, Med mindre hver af dem bekommer sit igien, Den er med haand och segl bekræftet nyligen. 2 Frandsosen vil sin magt och Folk tilsammen holde, Hvorfor hand dragen er fra Campens Stad och Volde. Sig Mynsters Biskop och skal finde noget mat, Och derfor Steenvik har paa same vis forladt. 4 Mand noget af det Folk, til Frandsken skulde ganget, Sig har bemægtiget och i Canalen fanget: Saa vel som och en deel af de Kul-skibbes tal, Hvis act paa Londen var, och der vel sagnes skal. 6 Mand ellers stræber sig til Lands och Vands at ruste: Vil holde Krigen ud, och dapper fra sig puste: Men allermeest til Søes Krigs-floden færdig giør, At gaae med større magt, end nogen sinde før.
Danske Mercurius, 1674-01-01
Polen. Sig Guisens Ærchebisp al Rigens verf antager, Och som hans embed er, hand det saaledis mager, At der snart Møde skeer af alle Stænders tal, Hvor i mand slutte vil, hvo Koning være skal. ning.
Danske Mercurius, 1674-01-01
Aarets beslut Den gamle Tid och Aar vi nu paa ryggen hafve, Hvorfor Jeg skulde vel udbytte nyt Aars gafve: Men som min pung er tom, och intet kand formaae Da skal min gafve dog i bøn och ynsk bestaae. Vor Konge, Dronninger och deris skønne Qvister, Gid Himlen fleerefold end Hekkenfeld har gnister, Och Riges Cimber Belt har draaber Vand i sig, Velsigne deris id med lykke naadelig. Gid deris herlighed maae Dag fra Dag tiltage. Gid deris hierters raad ret aldrig gaae tilbage. Gid deris Aar och tid paa Jorden vorde lang, Och faae sin ende med en vig Jubel-fang Gid Kongens Raad och Mænd med hannem det paafinde, Som kand Retfærdighed och Naade sammenbinde. Gud fremme Kirkens Stand. Gud være deris ven, Som søge deris Brød och næring ærligen. Sæt dig, o sterke Gud och store Fredsens Første, Omkring vort Land. Bevar den mindste med den største Fra Krigens haarde tvang Dæmp selver sverdet need. Ja gif, naar det er Tid, os alle Salighed.
Danske Mercurius, 1674-02-01
Spanten. 1 En Keyserlig Gesant, som er den Harrachs Grefve, Til Spanien er sendt med hilsens vord och brefve, Hvor hand høytidelig undfangen blef och hørt: En hver vel tænke kand, hvad verf hand med har ført. 2. En Frandsk Skibs Floede fuld med rige Kiøbmands vare Koem af Ost Jndien, och vidste sig ey fare. Løeb i Coronnes Hafn, til at udhvile sig, Men der til bytte blef hentagen hastelig.
Danske Mercurius, 1674-02-01
Engelland.
Danske Mercurius, 1674-02-01
1 Det heele Parlament til Londen sig befinder: Och siunes, at mand der paa noget sældsomt spinder; Thi misforstand iblant en deel af deris tal, Foreen oc anden sag, indbyrdis være skal. 2 Men i særdeelished skal stoor forvirring være Blant det gemeene Folk, for Pavens Sect och lære, Som hart forbøden var, men vilde lønligen Och underfundelig indsnige sig igien. 3 Och som Krigs Floden kand ey væbnes och udredes, Med mindre der paa vel en stoor sum penge stedes, Da beder Kongen fast, at Parlamentet saa Det mage vil, at der en skat paabydes maae. Hvad der paa følge vil forgiensvar och erklæring, Der om at kundskab faae, det er en hvers begiæring. Ja det Nord Stiernen er, som mangen Potentat Sig effter rette vil udi sin Aarlogs Stat.
Danske Mercurius, 1674-02-01
Holland. 1 Den Hollandske Provinz til Prindsen ofvergifver Statholders nafn och magt, och hannem det forskriffver Til arf och eyedom. Och hafver trechts Stift Det same gjort, och der paa gifvet haand och skrift. Hvorfor och trecht i sin gamle stand och orden af Statens middeler igien indsat er vorden: Men nogle Fæstninger fik hun dog af at staae, Som Holland hafde bygt, der Krigen den stoed paa Krigs Floden ruster sig, och bancker paa sin tromme; Vil meget sterckere til Slags oc dræbning komme Med Folk oc Skibes tal, end nogen sinde før. Hvor til sig baade Tromp oc Rytter færdig gjør 4 Vel kæk och mandelig sig Ewertz har beganget, Och mangen baade Frandsk och Engelsk pris henfanget, Och fra Vest Jndien til Cadix ermed dem Ankommen i behold, och ventes snarlig hiem Polen. Mand om Cammet, som den u-christne Tyrck har inde, Berette vil, at sig de Polske, den at vinde. Med hunger eller storm, umage Dag och Nat Och meenes, at den faaer, sig op at gifve brat
Danske Mercurius, 1674-03-01
Den Danske TE. til den 1. Martii 1674. Danmark, m skønt en visse gield ey lige strax betales Til sin bestemte Dag, saa der med tit forhales; Den ikke derfor dog slet glemmes och udgaaer, Men afbetales vil, hvor længe det henstaaer. Jule Tider, End dog det ikke var i tim ved At Vinteren med sin u-milde tvang omsider Os skulde saa besøgt, och gjort sin Haand saa bred, Den gjør dog lige nu for sin langdrægtighed Vor Danske Beltes Strøm er som en Marmor gade, Saa vel som Øresund, i det de dennem lade Med læs bekiøre tæt, och holde Landveys skik, Saa der nu ganger vogn, som Skib tilforne gik. Om noget merkeligt, som vel af mange giættes, Skal følge der paa nu, til Himlen det indsættes. Men det er altid vist, at bøn och bood formaaer, At hindre meget ont, som ellers forestaaer. En liden vade brand i Kiøbenhafn har været. Jeg liden kalder den, thi det, som den har tæret, Var ikke deert af værd, naar tvende Mennisker Undtages, som med hast och inde brændtes der Det var om Midnats Tid, de storme klokker hørdes: Hvor paa strax spøyterne til Jldens sted henførdes. Hver Brand- och Brøggersvend saaledis sig begik, At det, Gud være lof, ey meere fremgang sti. Men hvo kand noksom med forundring her beskue Guds sterke magt och hielp, som under Jldens Lue Paa tre forglemte Børn i sær beviste sig, J det mand saae, hvor de bevardes underlig. Den Frandske Labadie, som af en fældsom grille Fremkom, vel underlig en Sect i verk at stille, Fik der til meget Folk, som hannem gik til haand, Hand nyligen opgaf til Altona sin Aand. Den gamle Kirkes skik hand hafde for, at føre Paa banen frem igien, och alting felgis giøre. Paa goede gierninger hand meget dreef och stoed, Och, fast paa Munke vis, paa dennem sig forlod.
Danske Mercurius, 1674-03-01
At Jomfru Schurmans har, for hannem at begrafve, Haft omsorg, vist er nok: men at hun och skal hafve Samtyct hans vrange Sect, det sig ey rime kand Med hendes høye lof for lærdom och forstand.
Danske Mercurius, 1674-03-01
Tydskland. 1 Som Peders kaalde steen sin magt och virkning fremmer, Oc Sanct Matthis sin plict, med Jis at bryde, glemmer, Hvad kand Soldaten da sig andet tage til, End søge hiem til huus, som hand och gierne vil. Der fecter hand med oord, och veed vel høyt at braske. der veed hand mesterlig at feye Bondens taske. Der heder det: Skaf op, trods hvem det end tilhøre Gifpending eller blod. Det er alt det hand giør. 2 Den røde Kok mand her och skulde vel afmalet, Som i Burgundien saa vredelig har galet. Men see: hvo kand for unk med pen udføre det . Dog det paa sin Soldatsk skal kaldes got och ret Til Cølne midlertid paa Fred vel skulde mages. Men saa som det udseer, vil det i Dage tages. Den Prinds af Fürstenberg, som blef forrasket der, Och pludselig henført, gienkræfves af en hver. Hand i sin egen vogn af nogle Krigs betiente Med magt anfalden bleef. Hvo kunde saadant vente. Særdeelis i saa stoer och Folkerig en By, Hvor hver Mand hafde burdt, at nyde Fred och lyMand skøed først Kudsken need, och siden dem som vaare Med Førsten inden vogn. och der med loed vel saare Med hannem lige staae til porten, och strax hen Til Bonn, hvor hand er fast, och gjemmes fængsligen. Mand gifver hannem sag, at hand med Frandsken holder, i Och megen Krigs u-lyst och splid i Riget volder. Har i Freds handelen altingest gjort u-klart: Samt och, at hand ey var med leyde breef forvart. Hvorom altingester, hand fangen er och blifver, Och op til Keyseren skal føres, som mand skrifver. Det er et gammelt oord, och her ret for sig gaaer, At Potentaters arm er lang, och vide naaer. Men Fredens Mæglere, som vaare der tilstede, De sige samtligen, at det, som hannem skeede, Det kand och dennem skee. Hvorfor de skynde dem, Med u-forrrettet sag at reyse deden hiem Frankerige. Hvorledis Krigen kand beqvemmelig udholdes, Och Folket med nødtørft forsiunes och besoldes, Der om mand dagligen udi raadstue gaaer, Och ret vil bryde løs, saa snart det bliver Vaar. Med hundre tusinde stridbare Folk och Knecte, Mand baade Keyseren och Spansken vil anfecte, Saa vel som Hollands Stat. Ja Kongen self ochsaa Vil føre dennem an, och med i Marken gaae. 2 Dog byder Pafven til, at hand vil det forlige Med de Catholiske, som under Kirkens Rige, For lemmer holde sig. Men resten acter hand For Kættere, hves tab hand ey fortryde kand. Engelland. 1 Som Parlamentet har til grunden ud randsaget, Hvad skade Riget ved Her Bukingam har taget, Samkoch ved Landerdal, mand dennem hafver plaFra deres embeder och myndighed afsat. 2 Mand til en Fred i sær med Holland at stadfæste, Som Riget noksom er til ære, gafn och beste, Betænkninger och raad har gifvet samtligen Til Kongen, som och fast skal glæde sig ved den Hvor til och Spanskens Bud ey flid och møde sparer, Men Kongen och en hver, som Engelsker, advarer, At hvis mand videre sig i med Frandsken staaer, Mand Krig med Spansken da sig vente maae til Vaar 4 Frandsosen der imod med gyldne løfters klokke Vel ringe fast, och vil hans hierte der fra lokke. Men ney, den gyldne Fred hand bedre med er tient. Och der med vorder snart al tvist med Holland endt.