Den Vest-Sjællandske Avis, 1817-04-17
Det er allerede tilforn fortalt, at James Mon roe er bleven udvalgt til Præsident, og Daniel Tompkins til Vicepræsident for de forenede Stater. Den første af disse er fra Staten Virginia- og den sidste fra Ny-York; de ere udvalgte paa 4 Aar, fra den 2de Marts af at regne. Valget blev afgjort den 11te Februar, da Senatet og Repræsentanterne traadte sammen og modtoge og sammenstillede de indkomne Valg fra de forskiellige Stater. Monroe, som hører til det democratiske Partie, havde 183 Stemmer; efter ham havde Rufus King, som hører til det føderalistiske Partie, 34 Stemmer. Tompkins havde ligeledes 183 Stemmer til at blive Vicepræsident, og efter ham: John Howard 22, James Boss 5, John Marshal 4 og Robert Harper 3 Stemmer. Det democratiske Partie har nu, og har i fleere Aar havt, aldeles Overvægten over det føderalistiske, det democratiste Partie er det, som arbeider imod Regieringens Glands og Magt, f. Ex. imod at holde en anseelig staaende Armee, for at sikkre saameget meere den nationale Friehed; og som er fiendtlig stemt mod Englands Søeherredømme og Handels-Jndflydelse; til det høre de sydlige og vestlige Stater, som deels ved det, at de ikke ere saa meget befolkede fra England af, og deels ved det at deres Jnteresse strider mod Englands, enten fordi de ere Colonie-Lande, eller fordi de drive deres Handel paa Missisippi=Floden, ere ugunstige mod England; til de føderalistiske Provinser høre de nordwestlige Stater, især det saakaldte Ny=England, som deels ere næsten ganske befolkede fra England af, og deels staae i nøie Forbindelser med Moderlandet: da nu de vestlige Stater og Anlæggene ved Floderne Ohio, Missisippi og Missouri stedse tiltage, saa er det forklarligt, at det democratiske Partie faaer altid meere Overvægten. Præsidenten og Vicepræsidentens Valg skeer nu paa den Maade, i Amerika, at hver Stat udvælger visse Valgmænd, som træde sammen paa een og samme Dag i alle Stater, og ved Ballotering vælge ved fleeste Stemmer disse Embedsmænd, Valgene indsendes til den hidintil værende Præsident, som aabner Fortegnelsen paa de afgivne Stemmer i begge Huses Overværelse, da saa de, som have de fleeste Stemmer for sig, blive valgte paa 4 Aar. Uagtet det nu synes at denne Valgmaade er aldeles frie, saa har dog Congressen, eller rettere det demokratiske Partie, i samme vidst at forskaffe sig en Jndflydelse paa Folkets Valg, nemlig derved, at i den sidste Congres-Forsamling, som foregaaer et nytPræsidentvalg, indbyder et anseet Medlem af det democratiske Partie de Medlemmer som han anseerfor at høre dertil, til et Møde i Senatets Forsamlings Sal, hvor de stiltiende ballottere og de to Candidater, som dette Partie ønsker at maatte blive valgte til Præsident og Vicepræsident; de Personer som herved faae de fleste Stemmer blive nu af alle Kræfter anbefalede i Provinserne. En saadan Forsamling kaldes en Caucus-Forsamling, og det er mærkeligt, at Nationen har flere Gange valgt de i den udpegede Personer; men det føderalistiske Partie erklærer sig med stor Bitterhed imod denne Caucus-Forsamling, som stridende imod Constitutionen, hvilken forbyder Congressen al Andeel i disse Valg; hvortil det democratiske Partie svarer, at det kun siger sine Tanker, som private Personer, og at det jo staaer til Folket at vælge hvem det vil; men bittert føres Kampen om denne Sag og om de Personer, som skulle vælges, i de amerikanske Tidender.