Aarhuus Stifts-Tidende, 1818-05-23
J Nærheden af Moskva, i Rusland, tildrog sig nyelig i følgende Begivenhed: En Bondemand, hvis fornemste Næringsvei var Fiskeri, levede i et noget ufredeligt Ægteskab med en Hustru, som var stærk forfalden til Drik, saavelsom og til andre Laster. - Da hun i Vinters havde engang drukket en god Taar over Tørsten, gik hun i ud paa Jsen for ved en af hendes Mand der huggen Vaage at røgte hans Aalgaarn, men til Ulykke var Brændevinen gaaet hende for meget i Hovedet, saa dette kom udaf sin Ligevægt, og Kiællingen trimlede omkuld og dum vede ned i Vaagen. Manden, som savnede sin Ægtefælle, fik sine Naboer med sig til at lede efter hende i Huse og Skove i hele Omegnen, men uden at finde hende. Efter tre Dage vendte han igien tilbage til verdslige Sysler og gik den til Vaagen for at røgte sine Garn. Da hans Hustrues Lig var kommet i Garnet eller de dertilhørende Snorer, saa faldt det ham surt at faae Garnet draget op, men ved Hielp af en Baadshage trak han den ubekiendte Byrde frem, og sindsede ikke lidet ved her at finde sin salig Qvinde. Men som Sorrig og Glæde overalt i Verden gierne vandre tilhobe, saa var det ham til ikke liden Husvalelse i hans bittre Qvide, at see en grumme Mængde delige fede Aal hænge ved Liget. Han billede disse af hende, og da han nu her havde fundet et nyt hidtil ukiendt Slags Lokkemad, vilde han ikke lade Leiligheden gaae ubenyttet forbi, til ved dette Middel at fange en stor Mængde delig Fisk og derved fortiene en skiønt Skillings Penge. Han syler altsaa Garnet med det derved fastgjorte Lig igien, uden videre Betænkning, ud i Vaagen, sælger de fangede Aal, henter nye den næste Dag, og bliver saaledes ved i adskillige Dage, da Liget, i det iskolde Vand holdt sig frisk og uforraadnet. Hans Naboer vare paa ingen muelig Maade istand til at begribe hvad Aarsagen kunde være til, at han nu stedse siken saadan skiøn Mængde dellige fede Aal fremfor tilforn, men omsider opklarede sig Tingen derved, at da han syntes at have sisket nok paa denne Maade, Liget vel og temmelig nær var fortæret, og han fandt det paa Tiden at stede salig Hustruens Levninger til Jorden, tog han et Par Naboer til Hielp, som han fik ned med sig til Vaagen og i hvis Nærværelse han, ligesom gandske uformodentlig trak Liget op af Vandet. Uagtet han nu gav sig Mine af at være gandske forskrækkelig bestyrtset ved et saadant Drat, bleve dog Naboerne frax opmærksomme paa den Mængde Aal der ogsaa dennesinde havde slonget sig i om hendes Cadaver, og da de nu havde en grundet Mistanke om hvad skeet var, saa løb de ogsaa lige den til Herredsfogden, eller hvad det Slags Folk ellers hedder i Rusland, og angav den hele Tildragelse. Fiskeren blev da strax sat i Hullet og under Justitiens Tiltale. Men som der i al Verdens Lovgivninger neppe findes nogen Bestemmelse om, hvad Straf den Mand skal lide, som fanger Aal med sin afdøde Kone, og Ruslands Love i det mindste ikke tale et Ord om en Forbrydelse af det Slags, saa er Retten i en hæslig Forlegenhed i Anledning af hvad Straf han skal tilpligtes at lide, og han faaer vel sidde i Hullet indtil en Bestemmelse desangaaende indløber fra En engelsk Lord i Paris havde leiet en Fjaker timeviis høiere Steder. men ved sin Hiemkomst glemt at afsige den. Lorden reiser paa Landet; den snue Hyrekudsk havde Vidner paa at Mylord havde befalet ham at vente sig, og indqvarterede sig derfor i et Værtshuus ligeoverfor Lordens Hotel, for at være rede naar han befalede. Efter sex Ugers i Forløb kommer Lorden tilbage, og maae nu til Parisernes i store Fornøielse betale Underholdning baade til Karl og Heste samt Vognleien for den hele Tid.