Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-07-27
Det er allerede en Rum Tid siden, at en Ubenævnt i denne Tidende No. 88 under Overskrivt: "Et Bidrag til Provindsialstændernes Virken for Landmanden, fremsatte en Sammenligning af Fourageskatten af en Bondegaard paa 8 Tdr. Hartkorn i Aaret 1836 med samme i Aaret 1837, hvoraf han synes at ville udlede, at den Forandring, der med Stændernes Petition blev foranlediget med Fourage=Leverancen for indeværende Aar, har været til Tab for Landmanden. Grunden hvorfor dette Jnserat ingen Gjendrivelse forhen har mødt er uden Tvivl den, at det for de allerfleste Læsere har været aldeles klart, at det er ved en Vildfarelse, at Jndsenderen er kommen til sit Resultat, men da denne Tidende dog læses ogsaa af dem, der ikke have Kjendskab til Sagen, har jeg troet at det for disses Skyld ikke kunde være afveien ved et Par Ord at verøre denne Gjenstand. Jeg skal ikke gaae rette med Jndsenderen med Hensyn til den Gevinst af 13 s., som han vil, at der skal være bleven Eieren af de 8 Tdr. Hartkorn til Deel, fordi Landeprisen efter hans Forening stod lidt lavere paa Halm og Havre, men 1 s. høiere pr. Lpd. af Høe end, den Godtgjørelse tilløb som af det Kongelige Rentekammer blev bestemt for Fourageaaret til 26de October 1836; thi ligesom Landeprisen i Vinteren 1835 og 1836 ikke lader sig angive med saadan Nøiagtighed, at denne Beregning kan have nogen Værd, saaledes er det i at Fald umueligt at bedømme de opgivne Priser, da Læseren er uvidende om Sted og Tid for hiin Leverance. Desuden er denne Deel af Beregningen, hvoraf der kun kan udledes, at den bestemte Godtgiørelse i hiint Aar omtrent har passet med Landeprisen, ligegyldig og Sagen uvedkommende. Naar Forfatteren derpaa efter at have draget Avancen 13 s. fra den ved Placaten af 12te December 1835 udskrevne Fourageskat og Marschpenge for samme Aar af de 8 Tdr. Hartkorn, 2 Rbd. 56 s., sammenholder det Udkomne, 2 Rbd. 43 s., med Fourageskatten og Marschpenge for Aaret til 26de October 1837, 6 Rbd. 8 s. og derved udfinder, at han i dette Aar har betalt 3 Rbd. 61 s. meer end i det forrige, da er det ubegribeligt, hvorledes Forfatteren har kunnet give den i afvigte Efteraar forsøgte og for en stor Deel mislykkede Licitation Skylden herfor. Hvad enten Fouragen anskaffes som hidtil ved en tvungen Udskrivning mod en bestemt Godtgjørelse, eller som Stænderne ønske det, ved en frie Concurrence mellem dem, der have disse Varer at afhænde, betales skal den jo dog ligefuldt. Denne Betaling, der for største Delen skal udredes af det contribuable Hartkorn, maae jo ligesaavel i det ene som i det andet Tilfælde afhænge af Landeprisen og at denne efter den slette Høst ifjor var opovelt saa høi paa Høe og Halm, som efter den fortrinlige Høst i 1835, er jo sin Orden. Det er altsaa ganske uden Grund at Jndsenderen beskylder Licitationen for at have paafort bemeldte Bonde en høiere Fouragesket men; vel er det muligt at Skatten desuagtet kan have været me følelig for ham i dette Aar end forgen, hvis han har været blandt dem, der ikke har præsteret Fourage in natura, men udredet den med Penge, thi Prisen var unægtelig høi. Havde Omstændighederne imidlertid tilladt Bonden at præstere Fourage in natura og ellers kan han jo ei besvære sig over, at han har maattet betale den med gangbar Priis) da er det jo hans egen og ingenlunde Licitationens Skyld, at han er bleven besværet med Pengeafgivten, thi han kunde jo selv have paataget sig en Leverance, der i det mindste kunde æqvivalere mod det Partie, han ellers havde at udrede in natura Hvis det ved disse Linier er lykkedes mig at overtyde Jndsenderen af sin Artikkel og dersom nogen deler hans Mening, da ogsaa disse, om, at ikke Fourage icitationen i afvigte Efteraar, men den slette Høst med de deraf følgende høie Priser, og maaskee tillige en Forsømmelse fra Ydernes Side har foranlediget den forøgede Udgivt, hvorover han dolerer, og at Licitationen, rigtig arrangeret, og rigtig benyttet, aldrig kan være til Tab for nogen Yder, men til en reel Lettelse for mange, der boe fjernt fra Garnisons Pladsene, for ikke at tale omde andre Fordele, den medfører, da er Hensigten med disse Linier opnaaet. C. Neergaard.