Københavns Adresseavis, 1765-05-20
Correspondence. Besvarelser. (See No. 51.) Jeg setter forud, at der bør sættes en Priis paa Korn og Fødevahre, med hvilken saavel Landmanden som Kiøbstædmanden kand bestaae, og jeg mener at for saadan Priis kunde tages til Grund de Priser som Landmanden har faaet i de fremfarne Tider, gode og slette Aar i hverandre beregnet, hvorefter det ene maatte bøde paa det andet, og Landmanden, om han end ingen Tid fik de høye Priser af 18 a 24 Mark, ey heller nogen Tid skulle faae de ringe Priser af 6 a 8 Mark for en Tønde Rug, og de andre Slags efter Proportion, og da Landmanden saaledes fik det samme som han forhen haver faaet, ja naar han indavlede meget meere, end han ellers kunde formode, saa tænker jeg at Landmandens Opagtsomhed og Fliid i hans Avling herved kunde meget opmuntres, og at han derved fik Leylighed til at forbedre sine Vilkaar, i det han stræbte efter at avle meere ved det han kunde være med nogenledes Sikkerhed forvisset om at faae sin Møye og Umage betalt; thi omendskiøndt i et ar imellem naar Misvext indfaldt, han ikkun indtog lidet i Liigning med hvis han ellers kunde indtage, naar Priserne desformedelst efter Sædvane stege excessive høye, saa indtog han igien i de Aaringer, naar Gud gav Velsignelse saa meget mere. Bonden eller den almindelige Mand paa Landet, som visselig er Styrken, synes mig maatte upaatvivlelig have Fordeel derved; thi det er i gode Aaringer han har noget at sælge, i slette Aaringer derimod behøver han vel det meste og alt hvad han indavler til eget Brug, ja maae undertiden og ofte kiøbe af andre hvad han skal have til Udsæd og Fortæring, og betale det meget dyrt, som ikke skeedte, naar den Jndretning af en lige Priis, som ovenmeldte er kunde indføres. Efter at saaledes en proportioneret Priis var ansat paa Korn og Fodevare, af Landets egne og anordnet at ingen fremmede Korn- og Fodevare i Landet maatte sælges, saa længe Priserne paa de Jndenlandske ikke overstege den fastsatte Priis, saa seer jeg ingen ubodelig Tab og Skade for Danmark om frie Ind= og Udførsel paa Korn= og Fødevare til alle Tider blev tilladt; men allermindst begriber jeg, hvorledes Bondens Vilkaar kunde blive undertrykte ved det at han i gode Aaringer da han havde noget at afsende, fik meere for sine Vare end ellers, men i slette Aaringer, naar han intet har at afsende, men meget meere selv maae kiøbe, fik det behøvende for mindre, som forhen er viist. Aarsagen, hvorfor fremmede Korn= og Fødevares. Jndførsel skulle blive til ubodelig Tab og Skade, maatte da nok være, at Pengene udjages af Landet; og denne Poster værd nøye at legge Mærke til og undersøge. Jeg ponerer da, Landmanden i Danmark indavler saa meget og meere Korn- og Fødevare, som alle Jndvaanerne i Landet behøver; thi er der Misvext, og ikke Forraad af det behøvende, udfordrer den høyeste Nødvendighed, at Penge derfor af Landet maae udgaae, og det maaskee saa mange flere, som det kand indfalde at det udfordres at lade deraf komme paa en Tid, da Korn- og Fødevare Udenlands ere dyrere end ellers. Hvad Landmanden indavler i Danmark deraf, forbruger han en Deel selv, og dette er en meget stor Deel, efterdi Landmanden er den største Deel og Styrke i Landet; en Deel deraf faaer Kiøbstædernes Beboere i Landet til fornøden Brug, hvad som da er tilovers, det kand udgaae af Landet til Fremmede, og for denne sidste Post kand der allene indtrækkes Penge i Landet; thi hvad det foregaaende angaaer, da skeer dermed allene enten Brug, eller Omsats imellem Landets Jndvaanere selv. De Penge som skal indtrækkes i Landet for det som gaaer ud, dependerer af meere eller mindre Fornødenhed paa de Stæder hvor det hensendes, og hvad Priser derefter derfor paa de Stæder kand obtineres; Disse Penge tager Landet ind, og er det Overskud som den har af sin Avling. Nu vil jeg sette at Danmark har en frie Handel med Korn og Fødevare, eller med Kornvare allene, som den fornemste Post og en Hoved=Articul. Jeg maae da forestille mig hvorledes Dannemark er situeret; at den har paa den ene Side i Østersøen mange Stæder, som producere en stor Overflødighed af Kornvare, som der oftest ere til meget billige Priser at bekomme, og hvoraf en stor Deel inkiøbes af andre Nationer, som har Mangel derpaa, og hvilket for største Deelen maa passere Dannemark forbie, for at henføres til dem. Den har paa den anden Side Norge, Sverrig, og andre længere fraliggende Stæder som altid mangler Kornvare og behøver Tilførsel deraf. Dannemarks Havne ere om Foraaret før, og om Efteraaret længere beseylelige end de fleeste andre Havne i Øster=Søen. Dannemark lader komme paa beleylige Tider, naar Kornvarene ere i Øster=Søen til billige Priser at faae, Parthier af Udenlandske Kornvare; derfor skal udgaae Penge af Landet, det er sandt; men Landet forbruger derfor ingen flere Kornvare end det forbrugte tilforn. Dannemark observerer naar enten Priserne forandre sig til meere, eller og naar der bemerkes om Foraaret, Efteraaret, eller og paa andre Tider, at der er Mangel paa et eller andet Sted, at udsende fine Kornvare, saavel fremmede som Landets egne, hvad det haver i Forraad og fra eget Brug kan overlade, og trækker for de Fremmede fleere Penge ind i Landet end der er udgaaet derfor, men for de Jndenlandske ligesaameget som det ellers kunde faae, og herved underholdes en Deel Danske Skibe og Folk i Farten paa Fremmedes Reigning. Jeg indseer altsaa ikke at det ville være Dannemark til nogen Skade, og Friehed paa fremmede Kornvare at indføre blev tilladt, meget hellere synes mig at det ville blive til en meget stor Fordeel for Landet i Almindelighed, og at Landmanden i Særdeleshed intet tabte derved. See her, min Herre, har De mine ringe og uforgribelige Tanker, angaaende Landvæsenet, samt frie Ind= og Udførsel paa Korn og Fodevare i Dannemark, saa vidt min ringe Jndsigt strekker sig. Jeg har hørt sige, at ved Modsigelser opdages undertiden, Sandheden; men jeg er forvisset om, at vi have ingen Aarsag at tvivle paa, at De som indseer det Hele, hvoraf vi ikkuns indsee Stykkeviis, De indsee det beste. Hvor det er os tilladt, kunde vil vel fremkomme med vore ringe og uforgribelige Tanker; men om vi endog synes dem nok saa vel og fast grundede, maa vi dog aldrig tænke, at de ere de beste, men altid være forvissede om, at Den og De, som indsee i det Hele, hvoraf vi ikkuns indsee Stykkeviis, indsee best; og des Aarsage stedse velsigne og ære Dem for Deres Jndsigt og Bestyrelse. Om Handelen vil jeg udsætte mine Tanker til en anden Tid. Jeg er i nogle Poster med Landmanden derudi enig, men i andre ikke. J Landvæsenet kand jeg ikke have den Jndsigt, som Manden paa Landet. J Handelen kunde jeg maaskee have den lige saagod, og i visse Poster bedre, da jeg er en Kiøbstedmand.