Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-02-08
bemærkninger over Paris. (Af Redacteurens Dagbog under hans Ophold der i Aaret 1796.)(Sluttet.) Jeg har været tilstæde ved to Folkefester, for Seieren og Agerdyrkningen. Nødig taler jeg ondt om den udøvende Magt, da jeg bærer en stor Agtelse for den; men deres Fester behage mig ikke. De ere ikke Folkefester, da ingen Jndretninger ere trufne hvori Folket kan tage nogen væsentlig Deel. Regieringen mangler ogsaa Penge til at give dem den behørige Glands; imidlertid ere Hoved Jdeerne til disse Fester fortræffelige, og de kunne bestandig modtage Forbedring. Jeg veed ogsaa at der sørges derfor, og der er allerede skrevet endeel derom. Agerdyrknings-Festen var unægtelig langt smukkere end Seierens; der faaes superbe Processioner, og et Slags Aristokratie, som havde hersket ved Seierens, nemlig det at Direktoriet havde uddeelt 10,000 Billetter til sine Bekiendte, existerede ikke ved denne. Jmellem Tilskuerne bemærkede jeg saa velklædte Personer; mange ikke engang saa ordentlig klædte, som man pleier og Søndagen at være det Omstændelige Detaler ved Festerne ere formodentlig bekiendte af Aviserne. Gudsdyrkelsen er i fuld Gang som for, endog i mere, da her er kommen en protestantisk Kirke til; Folk gaae i Kirke, pynte sig, holde Hviledag om Søndagen, som tilforn. En Deel strenge Republikanere, som f. Ex. Boghandleren Louvet, lukke deres Boutiqver om Decadi. Jeg har nu for det meste fortalt alt det, som jeg fornærværende Tid veed om Frankerige og Paris; jeg veed meget vel, at det ikke er noget fuldstændigt; men da Tingene endnu ere saa nye, saa er det altid bedre end Jntet, der var en Tid da jeg havde isinde at lade trykke de vigtigste af de bemærkninger, som jeg kunde giøre paa denne Reise; men da jeg har betænkt, at det ville formodentlig ikke vare længe inden andre Reisende eller ogsaa Jndvaanere, som har mere Tid at anvende derpaa og langt mere Evne saavel til at bemærke som til at fortælle, end jeg, ville skrive om Paris og Frankerige i Hobetal, saa har jeg opgivet det. Derimod at opskrive med den oprigste Sandhedskiærlighed og uden tidspildende Pynt, de bemærkninger, som jeg allerede er stødt paa, og lade dem vandre om imellem mine Venner, har mere tillokkende og mindre ned,ga gende for mig, hvad enten jeg seer paa deres Godhed og Overbærelse, eller paa mine Evner. Hvad bliver nu Resultatet af alle disse (tilforladelig fande) Beretninger, som jeg har meddeelt om Frankerige og om Paris, mon andet end at der hersker stor Mangel paa Oplysning, megen moralsk Fordærvelse, meget Ufuldkomment, meget Ødelagt, megen Elendighed og Lidelse. Men paa den anden Side, at Anlæggene til at forandre alt dette ere overordentlig store, og at vi har mere Grund til at haabe det Modsatte for Fremtiden, end man nogensinde har havt til at haabe om noget Land. (Maaskee at denne Forudsigelse kan nu efter 37 Aars Forløb gaar i Opfyldelse; man kunde haabe det, naar allene Christendommen kunde fremtræde hos det Franske Folk i en renere Skikkelse. Dette er egentlig det nuværende Frankerigs Hovedmangel, en sand ægte christelig moralsk Cultur mangler; man har nyelig læst en udførlig Anklage mod Kammerne for Corruption, og deraf følgende Ligegyldighed hos Folket imod Constitutionen. Journalernes Lidenskabelighed og Mangel paa Sandhedsfølelse, berøve dem Agtelse, Tillid og Abonnenter, og vidne om Tidsalderens Fordærvelse.) Paris, Løverdag 9de Juli 1796. H. Bastholm.