Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-01-07
Forfatteren af disse Linier agter her ikke at levere nogen hykkelsk Lovtale over vor Forfatning. Der er nok, der indtil Væmmelse have ødslet med deres Virak, rost hvad de burde lastet, tiet hvor de med anstændig Frimodighed burde have talet, og derved mere skadet end gavnet den gode Sag. Hans Hensigt er det, ved en passende Sammenligning, at gjøre sine Medborgere opmærksomme paa, hvor meget den Regjering, vil leve under, er berettiget til at fordre vor Taknemmelighed. Kun ved at see ovenfra nedad er man istand til at føle, hvor høit man staaer, kun ved at see ned paa dem, der paa Lykkens Trin staae under os, formaae vi at sætte tilbørlig Priis paa vor egen Lykke. Saaledes er det mer det enkelte Menneske, og saaledes er det ogsaa med hele Stater, Kaste vi et Blik paa Dannemarks Forfatning i de sidste til Aar, saa finde vi overalt Spor til Forbedringer, overalt Fremskridt til Cultur, Oplysning og Nationalheld. Jngen Green af Statsforfatningen er undgaaet Regjeringens Opmærksomhed. Fra Africas Kyst indtil det fjerneste Norden har man ikke savnet dens Opmærksomhed og utrættelige Aarvaagenhed. Negerens Lænker ere brudte, den skjændige Menneskehandel afskaffet, Lehnsvæsenets og thiske Jernbygning tildeels omstyrtet, og stavn bundne Trælle forvandlede til frie Selveiere, skadelige Forrettigheder ophævede og trykkende Haandværksskikke afskaffede. Hvo kan opregne her alle de skjønne og til Almeenheld sigtende Foranstaltninger, som det sidste Decennium er saa rigt paa, Den, som negter alt dette, er død for Sandhedens Stemme, og fortjener ikke at kaldes Dansk Borger Vende vi vore Øine bort fra Dannemark og overskue Alt hvad der i samme Tidspunct er indtruffet i andre Lande, hvilke rædsomme Optrin møde vi de ikke. J Frankrige see vien under svage Regenter udsuet og fortvivlet Nation omstyrte een af Europas ældste Troner, og begrave under dens Ruiner alt hvad der er Menneskeheden helligt, vi see fem og tyve Milsioner kjørte som Rasende og udsse Strømme af Menneskeblod for et Skyggebillede, som kaldes Forhed og lighed, vises Ludvig den Fen tendes Sønnesen og Maria Therestes Datter, føres paa en Bøddelkarre til Retterstedet, vil see Tigere under Skikkelse af Mennesker, i Republikens og Frihedens Navn spille Bold med den stolteste Nations Lykke, Liv og Eiendom. Kaste vi derpaa et Blik paa Tydskland, hvilke rædsomme Optrin møde os ikke der Hundrede Førster af forskjellig Magt og forskjellig Jnteresse væbne og opoffre Mennesker i Tusindetal for at fælde et Uhyre, der under Navn af Frihed og Lighed fødtes i Frankrige, og hvis videre Udbredelse man med saa store Opoffrelser vilde standse, skjønt man let kunde forudsee, at det ikke vilde leve længe, vil see hele Landes bedste Kræfter bortødsles i unyttige Krige, og Mennesker uden Tal opoffres for Statsinteresse, vi see hele Stæder gaae op i Røg, hele Landstrækninger ødelægges af Fjenders og Venners Haand; kort, vi see, det uhyre Tydske Statslegeme opløses, forstyrres og ødelægges. Under alle disse Rædselsoptrin paa Fastlandet er det stolte Britannien indviklet i en evigvarende Søe og Landkrig. Alle dets kostbare Skatter fra begge Indierne offres paa Krigsgudens Altar, alle dets store Erobringer formaae ikke at formindske dets Nationalgield. Medens Krigsluen og en urigtig beregnet Statskonst saaledes ødelægger de skjønneste Deele af Europa, nyder Dannemarks Jndbyggere, under visse Loves Beskyttelse, den sømmelige Borgerfrihed, som en Stat kan tilstede, naar det Heles Vel skal kunne bestaae. Fra Fredens trygge Bolig kunne vi medynksomt see ned paa de saakaldte forfinede Nationer, der saa ofte lade haant om vor Cultur, uagtet de selv ikke give Hunnerne, Alemannerne og andre af Oldtidens Barbarer noget efter i at dræbe og forfølge hinanden.