Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-12-24
Jndenlandske Efterretninger. (Stænderforsamlingen i Viborg.)(Justitsraad Withs Andragende om en Adresse til Kongen betræffende den danske Nationalitet i Slesvig. Sluttet.) Præsidenten. Hvorvidt det maatte være tilraadeligt at indlade sig paa denne Sag, maa for Forsamlingen være en bestemmende Grund for dens Afgjørelse af Spørgsmaalet om en Comitees Nedsættelse. Hvad derimod Præsidenten maa være paa det Rene med, er, om Sagen er af den Beskaffenhed, at der kan nedsættes en Comitee. Det er nemlig saavel af den høitagtede kgl. Commissarius, som af flere Deputerede, blevet yttret, at Sagen er Forsamlingen uvedkommende. At Forslaget er fremkommet i Form af at tilraade en Adresse til Hans Majestæt, formener jeg ikke kan være til Hinder for, at Sagen antages. Vel er det saa, at der i Stænderanordningen ikke udtrykkeligt er omtalt Adresser, idet der i saa Henseende blot er Tale, om andre Udfærdigelser; men jeg mener dog, at Forsamlingen har tilegnet sig dette Forbindelsesmiddel med Kongen paa en saadan Maade, at det nu neppe kan bestrides, at Forsamlingen er berettiget til at indgaae med en allerunderdanigst Adresse til Hans Majestæt, naturligviis er det her ligegyldigt, og Adressen udfærdiges i Begyndelsen af Sessionen eller i Slutningen, osv. Jeg finder saaledes, at der fra den Side ingen Grund er til, ikke at antage Forslaget. – Det maatte da altsaa være. Gjenstanden for dette, som skulde staae iveien for Sagens Anbringelse for Forsamlingen, saaledes at den maatte ansees denne uvedkommende. Ligesom jeg imidlertid maa antage, at det ikke med nogen Nødvendighed følger, at Forsamlingen, fordi den indlader sig paa Proponentens Andragende, skal i det Hele tiltræde alle deri indeholdte Yttringer og Jndstillinger, men at det altid vil være tilstrækkeligt, naar Grundtanken og Hovedbestanddelen i Forslaget bliver gjort til Gjenstand for Forsamlingens Overveielse, saaledes mener jeg, at den Grundtanke, den Hovedbestanddeel, som indeholdes i Forslaget, heller ikke kan siges at være Forsamlingen uvedkommende. A Spørgsmaalet her ikke dreier sig om den Deputerede Lorenzens Forhold i den slesvigske Forsamling, eller og Præsidenten i denne har handlet rigtigt eller ikke, er, forekommer mig aldeles klart; dette kan ikke være det Væsentlige ved Forslaget, saaledes som det nu er fremkommet, om det end kan være et af Momenterne, der have fremkaldt samme. Derimod formener jeg, at alt, hvad der kan forebygge en Adskillelse af de forskjellige Statsdele, er i Kongerigets Jnteresse, altsaa ogsaa alt, hvad der kan fjerne ethvert Middel, som kan lede til en saadan Adskillelse; derhen hører en Underkuelse af det danske Sprog og af den danske Nationalitet. At dette Tilfælde er forhaanden, afgjør jeg ikke her, men jeg nævner det kun for at argumentere for Forsamlingens Competence. J Forbindelse hermed maa jeg bemærke, hvad der ogsaa vil være i Forsamlingens Erindring, at man, da man i Begyndelsen af denne Session indgik med en allerunderdanigst Adresse til Hans Majestæt, der brugte den Yttring, at det vist vilde lykkes Hans Majestæts Viisdom at afværge en Adsplittelse af Statens forskjellige Deele osv. Denne Adresse er af Hans Majestæt med Velbehag bleven modtaget; nu indseer jeg ikke rettere end at, hvad der af Proponenten tilsigtes med hans Forslag, kun er en Fortsættelse af, hvad Forsamlingen i den indgivne Adresse har udtalt som sin Overbeviisning, en Fortsættelse, som er fremkaldt ved et mellemkommende Factum, og Bevidnelsen af denne Overbeviisning samt af de Sympathier, der i denne Retning have viist sig hos Folket, kan vistnok ikke siges at være Nationens Repræsentanter uvedkommende. Herpaa alene har jeg for Tiden villet indlade mig; hvorvidt det er tilraadeligt at antage sig Sagen, gjentager jeg, maa være en bestemmende Grund for Forsamlingen til at nedsætte en Comitee eller ikke, men jeg drister mig ikke til at negte, at der skrides til Afstemning om Nedsættelsen af en saadan. Den kgl. Commissarius: Jeg skal i Anledning af, hvad der af den høitagtede Præsident er yttret, blot bemærke, at Et er, hvad der interesserer Danmark, og altsaa ogsaa de danske Stænder, et Andet, hvad der ligger indenfor disses Virkekreds. Her er Tale om, at anraabe Kongen om, at der maatte gribes kraftige Midler for at haandhæve den danske Nationalitet i Slesvig, altsaa om Foranstaltninger, der skulde træffes i bemeldte Hertugdømme; men Provindsialstændernes Virksomhed strækker sig kun til at gjøre Forandringer til Forslag i Landets almindelige, eller de den enkelte Forsamling vedkommende Provindsers særdeles Love, eller Jndretninger. Præsidenten: Jeg yttrede tillige, at Forslagets Gienstand kunde betragtes som en Fortsættelse af den allerede indgivne Adresse. Dersom Stænderforsamlingen nu ikke skulde være berettiget til at indgive en Adresse af den Beskaffenhed, som hele min Udvikling gaaer ud paa, har den - forekommer mig - manglet tilstrækkelig Berettigelse til at indgive de Adresser, hvormed den i denne og de tidligere Sessioner har befattet sig. Af hvilke Ord, hvilke Yttringer Adressen, hvis Forsamlingen bestemmer sig til at indgive en saadan, vil komme til at bestaae, kan jeg naturligviis ikke have nogen Mening om, og forsaavidt den kgl. Commissarius netop har holdt sig til, at Forslaget gaaer ud paa, at der skal anvendes kraftige Midler, da mener jeg, at dette er noget, som vil beroe paa, hvad Forsamlingen beslutter, naar Comiteens Arbeide bliver den forelagt.