Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-12-15
Jndenlandske Efterretninger. (Stænderforsamlingen i Viborg.)(Justitsraad Withs Andragende om en Adresse til Kongen betræffende den danske Nationalitet i Slesvig. Fortsættelse. Den kgl. Commissarius vedblev saaledes: Proponenten har fremsat adskillige andre Data, der skulle vidne om, at der i Slesvig hersker en uvenlig og overmodig Stemning imod os. Men deels vil Kongen upaatvivlelig vide at behandle disse Forhold paa den rette Maade, uden nogen Mellemkomst fra nærværende Stænders Side, deels er der Meget, som man tager i en værre Mening end den, der ligger deri. Det paaberaabes saaledes, at den slesvigske Forsamling i sin Adresse har kaldet Slesvig et tydsk Hertugdømme. Men foruden at Kongen allerede har besvaret denne Adresse, og at det derfor vilde være mindre passende, om man herfra vilde gjøre ham opmærksom paa dens Jndhold, saa har hiint Udtryk aldeles ikke den Betydning, som Proponenten tillægger samme. Det synes nemlig, at han mener, at man derved har villet betegne, at Slesvig udgjør en Deel af det politiske Legeme, som kaldes Tydskland; men en saadan Urimelighed er vistnok aldrig faldet nogen Slesviger ind. Naar man har kaldt Slesvig og Holsteen, tydske Hertugdømmer, saa er det, fordi man har villet udtrykke, at Slesvig, ligesaavel som Holsteen, med hvilket Hertugdømme det har Jnstitutioner, Lovgivning og Administration tilfælleds, er, skjøndt en Bestanddeel af det danske Monarchi, en særegen Statsdeel, hvor det tydske Sprog er det forherskende men her ligger der ingen Afløsning fra det danske Monarchi. Det er derfor ogsaa en paafaldende Yttring, naar det, i Modsætning til Slesvig, siges, at Holsteen er tydsk og en Deel af det tydske Forbund, ret som om det ikke ligefuldt var en integrerende Deel af det danske Monarchi, endskjøndt der ere enkelte Forhold, hvori det tydske Forbunds Beslutninger have Gyldighed. Hvorvidt der under visse Eventualiteter, der kunne medføre en forskjellig Arvefølge, kan finde en Afsondring Sted, derpaa er det ikke her Stedet til at indlade sig. Naar det nu, det Anførte uagtet, maa erkjendes, at have gjort et ubehageligt Jndtryk, at den slesvigske Forsamling har benævnet Slesvig som et tydsk Hertugdømme, saa er det, fordi man seer, at der ligger et Parti Hensyn til Grund derfor, man har troet, at der her existerer en Stræben efter at danisere Slesvig, at udbrede det danske Sprog, indføre danske Jnstitutioner, og i det Hele sætte Slesvig i nærmere Forbindelse med Kongeriget Danmark, og man har derfor villet udtale sin Tydskhed. Det havde været bedre, om man havde ladet dette være; men der ligger dog ikke deri, at man ønsker, at Slesvig skal udtræde af den politiske Forbindelse med Danmark, hvori det igjennem Aarhundreder har staaet. Heller ikke kan man deri finde nogen Forhaanelse af det danske Sprog. Hvor man i den slesvigske Forsamling har yttret sig imod en Danisering af dette Hertugdømme, har man ialmindelighed fuldkommen erkjendt det danske Sprogs saavelsom den danske Litteraturs Værd og den danske Nations gode Egenskaber; man har kun meent, at det ikke stemte med Hertugdømmets Jnteresse og dets historiske Forhold, at træde i en saadan nærmere Forbindelse med Kongeriget Danmark, som man troer, at man her ønsker. Jeg maa ogsaa bemærke, at det til 1806 var et officielt Udtryk, at kalde de med Danmark forbundne Hertugdømmer, Kongens tydske Lande, ligesom ogsaa det vigtigste Collegium, hvorigjennem Kongen, udtaler sin Villie til Hertugdømmerne, blev benævnet det tydske Cancelli. Proponenten mener, at de i den slesvigske Forsamling stedfundne Discussioner tale for, at Udtrykket tydsk Hertugdømme er blevet brugt i den anstødeligste Mening; men det forekommer mig snarere, at de tale for det Modsatte Der blev af flere gjort Jndvending imod dette Udtryk, som befrygtedes at kunne virke Misforstaaelse, medens Andre ikke antoge, at der derimod kunde være Noget at erindre, da det ikke gik ud paa, at negte det Forhold, hvori Slesvig stod til Danmark, men kun paa at udtale, hvad der anføres i offentlige Acter at være anerkjendt, at Slesvig er et tydsk Land, og man føiede til, at hvis hiin Betegnelse ikke var bleven brugt i Concepten til Adressen, kunde man intet Ønske have for, at den der skulde blive indført, men at en Beslutning om at udelade dette Udtryk, da det engang stod der, vilde kunne betragtes som en Opgivelse af de Forhold, som derved betegnes. Proponenten nævner fremdeles, at der er fremkommet et Forslag om en Adskillelse af de slesvig-holsteenske Finantser fra de danske. Det er mærkeligt, at man herfra vil gjøre en Jndstilling i Anledning af en Proposition, der er fremkommen i den slesvigske Stænderforsamling, men om hvilken man endnu ikke engang veed, hvorvidt den vil finde Forsamlingens bifald. Men iøvrigt maa jeg bemærke, at den Tanke, som ligger til Grund for hiint Ønske, hænger nøie sammen med den constitutionelle Jdee, for hvilken jo ogsaa her Mange ere stemte; thi dersom der skulde indføres en Constitution med Skattebevillingsret, og man ikke kunde tilveiebringe en Forening af de forskjellige Stats dele i en fælleds Repræsentation, vilde der ikke være nogen anden Maade, hvorpaa dette kunde skee, end ved at adskille Finantserne, og de, der have udtalt sig for en saadan Adskillelse, have tillige udtalt sig for, at Hertugdømmerne skulde bære en forholdsmæssig Deel af Skatterne, saavelsom af Statsgjelden. Uagtet nu Jdeen og en Adskillelse af de slesvigske og holsteenske Finantser fra Kongerigets, vistnok maa ansees for uheldig, saa ligger der dog ikke deri noget saa anstødeligt. Det er en Mening, som Nogle have, og som man her ikke er tilfreds med; men ogsaa i de danske Stænder, er der fremkommet Yttringer, hvormed man i Hertugdømmerne ikke kunde være tilfreds, uden at dog disses Stænder deraf have taget Anledning til at indgaae med Petitioner til Kongen. Hvad de øvrige af Proponenten nævnte Andragender angaaer, da ere de fleste af disse blotte Propositioner, eller Yttringer af Enkelte, uden at man kjender Forsamlingens Mening. Jeg skal kun berøre et af disse, fordi der vel ikke i Anledning af den af Proponenten nævnte Petition, men under en anden Sag, er, som de senest hidkomne N af den slesvigske Stændertidende, vise, blevet taget en Beslutning af Forsamlingen, som gaaer ud paa at indstille, at det Mærke Dansk Eiendom, hvormed de slesvigske, saavelsom de holstenske Skibe hidtil ere blevne betegnede, maa bortfalde og ombyttes med et andet. Dette er vistnok noget, som man maa finde anstødeligt. Men det maa dog betænkes, deels at det hidrører fra en irriteret Stemning, og fra den Forudsætning, at man herfra stræber at undertrykke Slesvigs Selvstændighed og gjøre det til en Provinds af Danmark, deels, at der for hiint Andragende ligger en aabenbar Misforstaaelse til Grund; thi det menes, at Ordet danske, kun betegner det egentlige Kongerige Danmark, medens det dog er et Udtryk fordet hele danske Monarchi. Saaledes pleier man i det folkeretlige Sprog ialmindelighed at betegne den hele Stat efter den vigtigste af dens Bestanddele, eller efter den Deel af Staten, hvori Monarchen residerer osv., uden at man derved troer at berøve de enkelte Bestanddele den Selvstændighed, der tilkommer dem. Udtrykket dansk Eiendom, er iøvrigt brugt ved mange Leiligheder, hvor man i Hertugdømmerne neppe vilde være tilfreds med, at det blev forklaret saa snevert, at det kun antoges at omfatte Eiendomme i selve Kongeriget Danmark. Saaledes blev f. Ex. det i Fredslutningen med England af 1801 bestemt, at al dansk Eiendom", der var beslaglagt, skulde frigives, og dette tog man udentvivl hverken i Norge eller i Hertugdømmene i Betænkning at tilegne sig. Naar man nu har antaget et saadant Amendement, saa vidner dette vistnok om en Stemning, hvori man ikke er skikket til at bedømme Forholdene med billighed; men der ligger ikke deri nogen Forhaanelse imod Danmark.