Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-04-18
Fortsættelse. Jeg blev Natten over i Hirsholm; ikke fordi jeg fandt Stedet behageligt, Beværtningen ypperlig eller Selskabet morsomt, men fordi den samme Magt, som hidtil har tilbageholdt Franskmændene fra at rykke videre frem i Polen, bil drede mig i at komme til Hovedstaden. Vel have Franske Bullerins ofte nok fortalt os, at man har trodset og kan trodse Elementerne, men der udkræves en Kjæmpetro til at troe saadanne Forsikkringer. Jeg for min Deel følte mig i dette Øieblik endog for svag til at trodse en heftig Skylleregn, der truede med at bortskylle Hirsholm og alle dets Herligheder. Jeg nedlagde mit Vaaben for Seierherrens Fødder, og besluttede at oppebie Auroras Ankomst i en Gjestgivergaard. Her fandt jeg intet mærkværdigt, uden et langt Vers, bekrandset med alleslags malede Zirater, indfattet i Glas og Ramme, og ophængt paa Væggen til evig Amindelse. Det indeholdt en alenlang Lovsang over den Lykke, Ære og Naade Huset engang for mange Aar siden havde nydt, ved at see en Dronning under sit Tag. Barnlig uskyldige Tider, tænkde jeg ved mig selv som maaskee aldrig ville komme igjen, Hvor lykkelige vare ikke Menneskenene, da de tænkde sig Konger og Dronninger som Jordens Guder, Lad end være, at denne Tanke kun var bygt paa deres troskyldige Enfoldighed. Denne Enfoldighed udgjorde deres Lykke. Alt det Onde i Staterne betragtede de som nødvendigt; alt det Gode som Frugten, endog af deres Dronnings og Prindsessers Omsorg for Landets Vel. Hvor meget end den nyere Tids Kraftphilosophie har ivret imod at kalde en Konge Folkets Fader, en Dronning dets Moder og Undersaatterne deres Børn; hvor meget den end har betragtet denne Umyndighed som stridende mod Folkets Souverainettet, have Menneskene dog følt sig saa glade og del tilfreds i denne Barndom, at hele Frankrige, ja hele Europa havde maattet ønsket, aldrig at have overlevet den. Da Bastillen endnu stod, og Franske Konger sagde: can tel et norre plaisir, skrev Voltaire, Rousseau, Helvetius og saa mange Andre Sandhedens Sprog med undslettelige Jldbogstaver, Aldrig levede og talde man friere end i de saakaldte ufrie Tider, aldrig ufriere end i de saakaldte frie. Midt under den dybeste Munkeuvidenhed fremstod en Luther, midt under en blændende Oplysning forfulgte man en Fichte. – - Jeg blev snart afbrudt i disse Betragtninger af to Mænd, som traadte ind i Værelset og spurgte om de kunde faae Logis. Verten svarede ja; de begjerede nogen Forfriskning og satte sig ned ved et Bord. Deres Paaklædning var en besynderlig Blanding af Fransk og Engelsk, og da man, saavidt jeg har hørt, af denne Composition meget let kan frembringe en Kjøbenhavner, saa behøvede man ikke at være nogen Kong Salomon, for at formode, at begge Gjæsterne vare fra Hovedstaden. Da jeg net og styrede min Kaas didhen, kunde jeg umuelig undertrykke den Lyst, at spørge dem et og andet om Kjøbenhavn; dette Sæde for alle muelige Muser, dette Tempel for den gamle og ny Minerva, dette Sjællandske Athenen, denne Høiskole for alle lave Skoler, lige fra Vardshuus til Ebeltoft. Jeg. De tillader, mine Herrer, at jeg tager mig den Frihed at spørge, om De kommer fra Kjøbenhavn: Første Gjæst. Til Tjeneste, min HerrelAgter De maaskee at reise derned? Jeg. Ja, min Herre! Jeg er netop i Begreb dermed. Anden Gjæst. har De ikke været der tilforn, Jeg. Jo, min Herre, for 16 Aar siden. Første Gjæst. Ja, saa gjør De meget vel i at reise derned. De vil finde et ganske andet Kjøbenhavn end det, De har seet for 16 Aar siden. Alting har forandret sig der. Menneskene, Husene, Gaderne, Meublerne, Sæderne, Summa Summarum, det Hele ligner sig ikke selv mere. Vi have faaet splinterny Gader, splinterny Huse, splinterny Mennesker, splinterny Sæder, splinterny Poeter, kort at fortælle, De vil paa min Ære ikke troe Deres egne Øine, saa ganske har Alting forandret sig til det Splinternye. Jeg. De gjør mig ganske nysgjerrig, min Herre. Men sexten Aar ere jo dog ingen Evighed. Første Gjæst. Ingen Evighed, Jofor en Residentestad og for et Fruentimmer ere 16 Aar en Evighed. J 16 Aar kan der foregaae saa store Forandringer med begge, at en Helen, kan blive til en Pulverher og et Kjøbenhavn til et Paris. J gamle Dage, f.Ex., da man endnu ikke talde saa meget om Borgeraand og Borgerfrihed, Borgerliv og Borgerkrone, Borgerdyd og Borgerdaad, da gaves der Borgere i Kjøbenhavn. Men kom nu, Nu skammer en Skomagerkone sig ved at kaldes borgerlig, klæde sig borgerlig, eller leve borgerlig. Nu kan man ikke sige Folk nogen større Grovhed, end at tale om deres Borgerlighed. Ja, i de Tider, da alle Franskmænd, lige fra Directorerne indtil Skillings mændene kaldte sig Borgere, da ansaae man en Borger for noget stort og herligt. Men nu er det kommet ganske af Brug. Nu betaler, mangen en Mand endog 500 Rdlr. for at befries fra visse Borgerpligter. Jeg. Dersom dette er Tilfældet, saa maa Tiderne rigtig nok have forandret sig meget. Første Gjæst. Tiderne just ikke, men Menneskene. J vore Dage er der ligesaa stor Forskjel imellem en Kjøbenhavnsk Borger og en Romersk Borger, som imellem en Borgermester i Kjøge og en Borgermester i Rom. Jeg. Det er mig ganske ubegribeligt Første Gjæst. Naar De kommer til Kjøbenhavn vil De finde dette saavelsom saa meget Andet ganske begribeligt. Hvad man fordum kaldte at leve borgerlig, det kalder man nu at leve som en Prakker. Friheds og Lighedssystemmet, som engang var saa meget i Vel ten, er ligesom pustet bort. Man gjør sig frivillig til Slave af tusinde Fornødenheder, Forhold og Forbindelser, blot for at leve uborgerlig man stræber af alle Kræfter at indføre Ulighed i Levemaade, Sæder og Klædedragt; Anne Kandestøbers vil være høiere end Jngeborg Blytækkers, Jngeborg Blytækkers end Arianke Bogtrykkers, og saa fremdeles. Mændene ere ikke bedre end Konerne og Konerne ikke bedre end Mændene; alle ville være store og fornemme; den ene vil klavre bort over den anden, og Himlen maa vide, hvad der tilsidst skal blive af denne evige Klavren og Klyven. Jeg. Saaledes har man ogsaa talet i min Ungdom. Det gaaer med Menneskene i det Hele som med Mennesket i det Enkelte. De Gamle klage over de Unges Letsindighed, uden at betænke at deres Fædre ogsaa engang have klaget over deres Letsindighed. Første Gjæst. Nei, min Herre! Deri tager De Feil. Menneskene ere virkelig ikke mere hvad de have været i ældre Dage. De kunne ikke blive og bør ikke blive paa det Punct, de nu staae. Alting i Verden kan i visse Henseender undskyldes og raades Bod paa hos et Folk. Men Yppigheden fælder en Nation, tidlig eller sildig, om den end var den rigeste og mægtigste paa Jorden, Yppigheden leder til Qvindagtighed og alle de Laster, den har i Ledtog med sig. Var det ikke Yppigheden, som styrtede det vældige Rom, Var det ikke Yppig heden, der under Ludvigernes Scepter gjorde Nyfrankerne til Trælle, Var det ikke Barbarer, som ubekjendte med Yppigheden, overvandt de stolte Romere. - Hvor man lever yppig - der er Kjerlighed til Fædrenelandet, Følelse for huuslig Lykke og alle naturlige Glæder, en Uting - der er man misfornøiet med sine Kaar, misundelig over Andres Glands og Rigdom - der slappes alle de Baand, der binde Frænde til Frænde, Borger til Borger. Det Folk, som Gud er vred paa, straffer han med Overdaadighed, pleiede min gamle Bedstefader, altid at sige, og jeg føler at han havde Ret. Dersom det havde været min Hensigt at skrive Tanker i blanco, danne af tolv Linier en Side og af et Enstavelsesord en Linie, hal vere, doublere og triplere mit Jeg) og indrømme hvert af dem en blank Linie, saa havde det været en meget let Sag for mig, at gjøre af denne Yppigheds Præken et net lille Bind, som (forsynet med en kobberstukken Titel, hvorpaa mit Jeg forekommer sex Gange) var sin Daler, værdt imellem Brødre. Men ogsaa i den Henseende er jeg en stor Hader af Yppighed, og den Feil man bebreider Andre bør man ikke gjøre sig selv skyldig i. (Fortsættes.)*) Man har havt Folk, som have tilbragt mange Aar med at tælle alle de Ord, Navne &c.,der forekomme i Bibelen. Morsomt vilde det være, om nogen vilde paatage sig det vist nok herkuliske, men ikke destomindre interessante, Arbeide, at beregne, hvormeget en vis Digters Asbest-Jeg, under sine forskjellige Skikkelser og Benævnelser, i den senere Tid har indbragt hans Forlægger, som han synes at have givet en uindskrænket ExpansionsRaadighed over den materielle Deel af hans Aandsfostere.