Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1823-04-07
Storbrittannien. Heel mærkelig under nærværende Omstændigheder var den Erklæring, Hr. Canning gav i Underhuset den 25 f. M. paa Lord Russels Forespørgsel, om Engelland ved nogen Traktat direkte eller inddirekte har forbundet sig til at garantere Ludvig VIII og Efterkommere af den Bourbonske Familie Frankerigs Krone, Saavidt han nemlig troede, var der en Traktat, hvorefter de allierede Magter med forenede Kræfter skulde modsætte sig, hvis den sidste Usurpator Napoleon) eller nogen af hans Familie vilde forsøge at rive Frankerigs Krone, til sig. Ligeledes troede han, at hvis der af nogensomhelst anden Aarsag skulde udbryde en Revolution i Frankerig, havde de Allierede, eller i det mindste Preussen, Rusland, Østerrig og Engelland ved en anden Traktat indbyrdes vedtaget, at aftale de fælleds Forholdsregler, som da maatte udkræves. Dagen derpaa lovede Grev Liverpool i Overhuset til den 14 April at forelægge Artstykkerne angaaende Engellands Andeel Underhandlingerne mellem Frankerig og Spanien, blot til Husets Efterretning, uden iøvrigt at forlange, dets Mening derom, hvorhos han allerede tilføiede saa meget, at Regjeringen vilde iagttage stræng Neutralitet, og ingen hemmelige Forpligtelser har indgaaet, som ere stridende imod de offentlig bekjendte Traktater. Paa Hr. Cannings Forslag besluttede Underhuset ogsaa at holde Ferier til d. 10 April, hvormeget Lord Hamilton end modsatte sig saa lang en Frist i et saa kritisk Øieblik, og heri understøttedes af Hr. Macdonald, som bebreidede Ministrene deres Svaghed, at da de ikke torde binde an med det stærkere Frankerig, havde de ladet sig forlede til Trudsler imod det svagere Spanien, og endnu skjælvede for Skyggen af den døde Napoleon. Neutralitet betragtede han som et i Øieblikket heel upassende, ja oprørende Ord. Ligeledes gav Sir Wilson Ministrene at betænke, at siden de havde protesteret imod de allierede Kabinetters Beslutninger i Verona, maatte hine ældre Traktater derved ansees for ophævede; men Hr. Canning vilde for Tiden slet ikke indlade sig paa Spørgsmaale, der ikke angik Fakta men Meninger. Slavehandelens svorne Fjende, den ædle Wilberforce, har brudt Jsen til en ny Velgierning for Menneskeheden, ved den 19 f. M. at forelægge Underhuset et Bønskrift fra Qvækerne, om Slaveriets successive aldeles Afskaffelse i alle brittiske Besiddelser. Han erklærede det for en Skam, at den frieste Nation paa Jorden endnu taalte, at Menne skeet behandledes som Umælende, der maatte staae under Slavepidsken. J Orienten var Slaveriet et indgroet, af Aartusinder ligesom hjemlet Onde; men i Vestindien var det Europæernes eget Værk. Ved at forbedre Slavernes fysiske og moralske Tilstand, ved at indføre Ægteskab og regelmæssig Gudstjeneste iblandt dem, vilde Man lidt efter lidt kunne hæve dem til deres Rang som Mennesker. Han sluttede med disse kostelige Ord: "Da jeg for 30 til 40 Aar siden først opløftede Røsten imod Slavehandelen, gjorde en Ven mig den bemærkning: "det er vel en retfærdig Sag; men som De aldrig kan haabe at sætte igjennem. Jo det haaber jeg, var mit Svar; thi en god Sag maa omsider seire, og dette er ogsaa endnu mit Haab. Bønskriftet blev modtaget, og den 22 d. M. vilde Hr. Buxton, gjøre Forslag til at tage Slaveriets Tilstand paa de brittiske Kolonier under Overveielse.