Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1838-02-16
en Kjøbmand efter en given simpel Form forfatte Regnskabet, da kan dette og kun forstaaes af de Enkelte, der ere indviede i disse forældede Regnskabsformer, men ikke af Massen af Borgerne, og Regnskabet er da en lukket Bog for dem. Dog ingen Borger bør længer være uindviet i deres Communers Regnskaber, men bør der stedse kunne finde tilstrækkelig Oplysning, og dette vil han naar Regnskabet gjøres simplere, og den Borger, der skal aflægge Regnskabet, behøver da ikke at betale en Anden for dette Arbeide. At hverken stor Løn eller Caution sikkrer for svigagtig Omgang med betroede Penge, derpaa have vi her i Landet tilstrækkelige Exempler, og af denne Grund lader en lønnet Kæmner sig derfor ikke forsvare. Stiftets Kjøbstæder udrede alt saa høie Skatter, at sikkert Jngen uden den meest bydende Nødvendighed vil tilraade at forøge Udgivterne, især naar dette kan undgaaes ved nogen Opoffrelse af Tid, og det kan det jo i nærværende Tilfælde, naar man fremdeles som hidtil deeler de forskjellige Oppebørsler mellem flere Borgere; og at tvivle om, at Borgerne vare villige til at paatage sig slige Byrder, var jo at tvivle om deres Borgersind. Saavidt jeg erindrer, har man i Regulativet for Odense. fattet den Bestemmelse, at ingen af Borger=Repræsentanterne maa paatage sig noget Arbeide eller Leverance for Byen uden ved Licitation, ogsaa denne Bestemmelse findet jeg burde optages i alle Regulativerne, og derhos udvides til ogsaa at gjælde for Medlemmerne af de andre Commissioner og navnligen Fattig-Commissionen. Det er ingen Efter hvad der er sagt mig, har man hidtil i Nykjøbing forat faae Kæmner- og Fattigregnskabet aflagt, givet for hvert 20 Rbd. og for hvert af de 3 andre Regnskaber 10 Rbd.; altsaa ialt 70 Rbd., en Betaling, der kan ansees rigelig, siden det ingensinde har manglet paa Folk, der vare vil lige til for denne Priis at paatage sig Arbeidet. Antager man derimod nu en Kæmner med en Løn af 300 Rbd., er det dog aabenbart, at Byen faaer en unødvendig Udgivt af henved 230 Rbd. lunde af Mistillid til Repræsentanterne at jeg anbefaler denne Bestemmelse, men meget mere for at de ikke skulle tabe den Tillid, man nu maa antage, de besidde, og man kan derhos ikke nægte, at det i Grunden har endeel imod sig, at den, der leverer, tillige controllerer sig selv. Man kan vel i et saadant Tilfælde undgaae at gjøre Uret, men det er dog heelt vanskeligt at undgaae Skinnet, og dette mener jeg dog bør finde Sted. Communerne ville i det Hele taget heller intet tabe ved at de fleste af de Ting, der nu leveres, bleve stillede til Licitation, og ved en saadan Fremgang stoppede man tillige Munden paa hine evindelige Dadlere, der mene, at der ødsles med Communens Penge. Jeg har nu afhandlet hvad jeg anseer for de væsentligste Deele af Regulativet, men indseer tillige fuldelig, at der endnu er meget, som fortjente Omtale, hvilket jeg dog troer vilde skee bedre, naar Magistraten og Repræsentanterne efterhaanden offentliggjorde Regulativet, da derved Borgerne fik Leilighed til at sætte dem ind i Sagen forinden den endelige Discussion fandt Sted. Skulde Een eller Anden, fordi han ikke under dette Forslag, bemærke, at det kun er en eenlig Stemme der er fremkommen med det, da vil jeg give saadanne Folk at betænke, at dette næsten stedse er Tilfældet med det, der bringes i Forslag gjennem Pressen, men at det dog, naar det billiges af Alle eller de fleste af dem, det vedgaaer, bliver den offentlige Stemme, og til saaledes at understøtte mit Forslag opfordrer jeg derfor Enhver, ved nemlig, hvorsomhelst Leilighed gives, at erklære, at de samstemme med mig i at Regulativet bør offentliggjøres forinden Raadstuesamlingen afholdes, og at manikke i denne Sag ynder Hemmelighedssystemet. De af Repræsentanterne eller Magistraten, der ikke unde at see deres Arbeide underkastet en offentlig Critik, vil jeg derhos erindre om, at Meningsfrihed er Grundvolden for al Frihed, og at kun naar forskjellige Meninger træde kjæmpende op mod hverandre, kommer man til Sandhed, men at naae denne bør Repræsentanterne troe er saavel Borgernes som deres Ønske. Om Sygestuer for Tjenestetiende. Det er min Hensigt med nærværende Linier at gjøre opmærksom paa en Jndretning, hvis væsentlige Gavnlighed er almindelig erkjendt og paaskjønnet i flere store Byer, og som da den endog i enkelte mindre Kjøbstæder med Held skal være bragt i Anvendelse, sikkert ogsaa maatte kunne svare Regning og stifte den tilsigtede Nytte i Nykjøbing, nemlig: Sygestue, for Tjenesterende. Mangen Husbonde og Madmoder har vistnok prøvet, hvor besværligt det er, naar Sygdom indtræffer blandt Tyendet, at forskaffe den Cuur og Pleie, som Pligt, og Samvittighed byder dem at sørge for. Er nu Sygdommen tillige smitsom, for hvor megen Fare udsættes da ikke Familien selv og det øvrige Tyende, Og hvad det syge Tyendangaaer, da er det desværre kun altfor troligt, at det ofte maa lide under en uvenlig og egennyttig Behandling. Under saadanne Omstændigheder har sikkert mangen Husbonde og Madmoder villet give Meget til, at de kunde sende deres syge Karl eller Pige ud af Huset, saalænge Curen varede, ligesom sikkert ogsaa mangt et Tyende vilde være tjent med at skifte Pleie og Behandling. Ethvert Foretagende, der har et almindeligt Gode til Hensigt, kan ene fremmes ved at møde almindelig Jnteresse og Understøttelse. Oprettelsen af Sygestuer for Tjenestetiende vil fordre et ikke ubetydeligt Forskud, der kun ved mange Deeltageres Bistand vil kunne fremmes, og da det er ethvert Tyendes Pligt efter Evne af sin Løn at betale for sin Cuur i Sygdomstilfælde, og da Fattigkassen bidrager hertil hvor Tyendet ei selv formaaer det, saa tør man vel med Billighed antage, at saavel Fattigvæsenet, som hvert enkelt Tyende, burde bidrage Noget til en saa velgjørende Indretning. Man har allerede for længere Tid siden paatænkt Oprettelsen af et Amts=Sygehuus. Af hvilken Grund denne Jdee ikke blev udført, er mig ubekiendt; dog synes det rimeligt, at da dette Sygehuus vistnok maatte indrettes i Nykjøbing, det ogsaa næsten udelukkende maatte være bleven til Brug for Nykjøbing og Omegn, og af denne Grund have forfeilet sin Bestemmelse som Amts=Sygehuus. Jeg mener nu, at man ogsaa fra den Authoritet, der dengang arbeidede paa at afhjælpe et længe følt Savn, tør haabe kraftig Understøttelse, saafremt man maatte ansøge om et Laan af Amts-Fattigkassen.