Aalborg Stiftstidende, 1833-08-10
Paa Festens anden Dag fandt den bestemte store Revneske Sted. Nationalgaden havde talrig indfunden sig ved samme; man regner mellem 4050000 Mand. Om Maaden, hvorpaa Kongen modtoges af hiin og af Tilskuerne i det Hele, ere vel Beretningerne forskjellige, idet nogle Blade forsikkre, at han hilsedes med en eenstemmig Jubel, medens Andre paastaae, at adskillige Afdelinger af Nationalgarden, vare blevne enige om, aldeles intet Udraab at lade høre, og at der ved Siden af Vive le Roil istemtes mangt et Peret for Forterne. I det Hele kan man dog antage at Kongen modtoges med Anstand, og dette siger ogsaa et af de moderate Oppositionsblade, nemlig Temps. Vi bemærke, hedder det i dette, at Revnen var brillant og at Kongen i det Hele modtoges vel baade af Linietropperne og Nationalgaden. Dette er den første Omstændighed, som bør bevidnes; alt det Øvrige er kun Biting. Jmidlertid lod dog ogsaa Naabet: Ned med Forterne, Ned med Bastillerne, sig hist og her høre ved Siden af det langt hyppigere: Vive le Roi. Politiet begik den Uret at arrestere nogle Borgere, der havde istemmet hiint første Udraab. J det Øieblik, da Dækket toges af Napoleons Billedstøtte, hilsedes samme med dundrende bifaldsklap og Vivatraab. Medens Tropperne deflerede forbi samme, forenede alle Pelotonset Vive le Roil med Vive LEmpereur." Kongen syntes meget tilfreds. Ogsaa andre Blade for ælle om den store og naturlige Enthusiasme, hvormed Keiserens Billedstøtte hilsedes, og da den store Concert i Tuilleriernes Have endtes med Marseillanerhymmen, istemte meere end 50000 Men. nesker denne Sang, som nu allerede en Tidlang har havt historisk Navnkundighed. Om de øvrige Folkeforlystelser, der formodentlig have fundet Sted, især paa Festens sidste Dag, ne de offentlige Blade, et Beviis, som det synes, at delse Franske betragte denne Fest fra en alvorlig Side. er Over den hele Høitidelighed anstiller Temps følgende Betragtning. "De 3 Dages Fest var riig paa Lærdomme forski Alle. Regjeringen kan nu, efterat hine larmende Scenersse Ophør tillader den nærmere Overveielse, indsee, hvorledes den 3de er faren. Den roser sig af, at den offentlige Mening atters, er bleven den gunstig, men den tager Feil, og Sagen forholder sig omvendt; den offentlige Mening har revet Regieringen med sig, og ført den videre, end denne selv ønskede. Jkke uden Virkninger sætter man en Nation i Bevægelselsflere Dage i Træk ved Mindet og store Begivenheder, og sit dertil svarende Høitideligheder. Har man ikke maatte opgive ArBastillerne, denne Udlandet tilsikkrede Garanti, denne de Docotrinaires Yndlingside Har man ikke i hele Europas Paase samme Fest indsluttede Keisertiden og Revolutionen fra 1836 for saaledes at stille Restaurationen - den hellige Alliance, ephemere Mesterstykke - i en desto dybere Skygge? Ministeriet, som nu saaledes eengang har betraadt denne altfor brede og altfor lige Vei, vil vist nok snart bestræbe sig for at gjøre alle de Skridt tilbage, som det har gjort fremad men man vil ikke give det Tid dertil. Snart vil det ansee Spørgsmaalet om Kamrenes Oplysning for farligere end nogensinde før, og desaarsag ikke være istand til at fat sen Beslutning desangaaende; desuden vil hverken Frankrig eller Europa fremdeles lade sig skuffe af samme; Skuffelsens Tid er forbi, og de tilkommende Ministerier ville see sig snødte til en oprigtig og populair Fremfærd. Jkke destomindre tro vi dog ikke, at Tiden til det nærværende Cabinets Fald allerede er kommen. Man maa være taalmodig, indtil det atter forsamlede Kammer har bragt Nationens Anskuelser i en legal Form; et Øieblik vil da være tilstrækkeligt til at bortblæse de 7 Ministre tilligemed deres 14 Forter. - Ogsaa paa andre politiske Spørgsmaal finde vi et Svar i Aarsfestens Begivenheder. Saaledes har National, garden afviist den politiske Rolle, som nogle Journaler ville paatrænge samme. Hvis denne - som man opfordrede den til - havde ville opkastet sig til Dommer i sidste Jnstants, saa vilde den have deelt sig i en Majoritet og Minoritet. Det Spørgsmaal, der skulde afgiøres, var bestemt nok, og medens Nogle udbragte et Vivat for Bastillerne, vilde andre have udbragt et Percat; var da Sagen bleven tvivlsom, maatte den have været overladt til Bajonetternes Afgjørelse. Men Nationalgaden foretrak at raabe Vive leRoil ikke for at billige det nærværende Regjeringsystem - thi da burde den have raabt: Forterne leve, men for at tilkjendegive sin Hengivenhed for den Forfatning, som den har svoren Troskab. - Endelig kunde ogsaa de Republicanere, som stedse ere færdige til at slaae til, drage en Lærdom af denne Fest. Frygten for derved at fremme deres Hensigter var tilstrækkelig til at forjage det Raab, hvori de, som man mener, ventede at finde et Signal, næsten ganske fra Nationalgadens Rækker og Folkets Skarer, Man kan derfor ikke noksom rose de forstandige Raad, som National giver den lidenskabelige clubbistiske Ungdom. De politiske Foreninger have aldeles ingen Betydning der, hvor de forskjellige Anskuelsers store Association finder sit Organ i den frie Presse. Ethvert hemmeligt Selskab maa efter sin Natur være fjendtlig findet mod Tænke= og Skrivefriheden, hvis det ikke er et barnagtigt Legetøi eller et Paaskud for vilkaarlige Forholdsregler. Politiet alene drager Fordeel af disse og benytter Leiligheden til at antaste Skribenterne tilligemed Clubbisterne. Denne ukloge Bevægelse er det Pressens Pligt at dæmpe; Nationen vil da see sig befriet for det ubehagelige Alternativ, enten at taale et Regjerings system, som er den imod, eller at ophidses til taabelige Foretagender, for hvilke den frygter.