Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-10-21
De promoverede Læger maae, forsaavidt de blot træde som Læger ind i det practiske Liv, og ikke ville udøve Chirurgie, og derfor ogsaa ei have tilbagelagt den chirurgisk techniske Prøve, eller ikke med Tilfredshed udholdt den, desuagtet dog godtgjøre, at de fuldkommen have Theorien af den chirurgiske Praxis inde. De maae derfor prøves saavel med Hensyn paa den therapentiske som pathologiske Deel af de chirurgiske Sygdomme, dog med Undtagelse af al operativ Technik. Ogsaa skal deres Prøve ei vare over 8 til 10 Dage. De promoverede og ikke promoverede Medico Chirurger maae foruden deres Kundskab i Theorien af den chirurgiske Praxis ogsaa bevise, at de besidde den til Behandling af chirurgiske Sygdomstilfælde nødvendige Behændighed. De maae derfor selv besørge de dem betroede Syge forbundne, selv i Nærværelse af Prøve-Commissarierne forrette alle Operationer, som i deres Prøvetid kunde blive dem overdragne paa en eller anden Syg, og uden Skade for den Syge. Deres Prøvetid maae eiendes førend om 14 Dage, og ved Censurens Uddelelse maa udtrykkeligen bemærkes, hvilke de have bestaaet med Hensyn til Lægevidenskaben og Operationer, og om i sidste Henseende, kan tillægges dem Prædikat af Operateur, eller ikke Endnu maa jeg anføre Noget om den praktiske Veiledning, som Alumni eller Stiftelsens egentlige Elever erholde ved Sygesengen i Chariteen. Den gives af Professorer i Medicin, Chirurgie, Øienlægevidenskab og Accouchement. Desforuden maae de efterat have fuldendt deres fire Underviisningsaar, endnu, førend de træde ind i Armeen, forrette et heelt Aar i Chariteen, Underlægernes og Chirurgernes Tjeneste, i det de nemlig afvexle saaledes med Sygestationerne, at de under Opsigt af de dirigerende og første Læger i denne Sygeanstalt besørge alle Slags Syge, og ogsaa erholde practisk Øvelse i Fødsels videnskaben. Bestemmelsen med disse Alumni er at ansætte dem som Compagnie- og Esqvadronschirurger, og i Tilfælde af Krig de ældste som Feldthospitalslæger. Ansættelsen skeer efter fuldendt femaarig Studiecursus, og vel er for stedse at have nogle vel underviste Subjecter i Armeen, truffen den Indretning, at den 1ste Mai og 1ste Novbr., altsaa hvert halve Aar, hvergang de 9 ældste Elever gaae ud af Chariteen, og træde som Compagnie- og Esqvadronschirurger over i Armeen. Deres Plads i Charite faae nu de 9 ældste Elever i Stiftelsen, som have fuldendt det theoretiske Studium o. s. v. Fra at indtræde i Armeen som Compagnie- og Esqvadronschirurg er efter Regelen ingen Elev undtagen, deels for ogsaa at have kyndige Chirurger i den lavere Kathegorie af den militaire lægevidenskabelige Tjeneste, deels for at man kan have Leilighed at lære at kjende den unge Mand paa alle Trin af hans militair-lægevidenskabelige Tjeneste. Efter en længere eller kortere Tjenestetid som Compagnie, eller Esqvadronschirurg, blive de efter deres Duelighed og Opførsel forfremmede enten til Overlægger ved Læreinstitutet eller til Garde chirurger, hvorfra de da efter Anciennitet avancere til Statslæger og saakaldte Pensionschirurger og efter en mellem begge disse bestemt Række til Regimentslæger. Andre mindre udmærkede Elever blive ogsaa, naar de udholde Stats prøverne hos Prøvekommissionen i Berlin, befordrede til Bataillonschirurger, eller de kunne efterat have fuldendt deres offentlige Tjeneste, (som efter Omstændighederne allene kan forkortes af den dirigerende General-Stabslæge ved Armeen) søge et Embede i Civiletaten. Den halvaarige Forandring i Elevernes Personale saavelsom Omskiftelse af Overpersonalet, ved at de ældste af Stabslægerne hvergang befordres til Regimentslæger o. s. v. hvorved samme i Gjennemsnit hvert 7de Aar ganske bliver fornyet, opretholder ogsaa i videnskabelig Henseende en stedse levende Virksomhed og Fornyelse af en Stræden og Virken, som lover Stiftelsen meget. Jøvrigt paaligger det Pensionairer og Overlæger, især at benytte det Aar, i hvilket de befinde sig paa dette militair lægevidenskabelige Trin, til deres høiere Uddannelse og erhverve dem Doctorgraden, ligesom de ogsaa, førend de kunne gjøre Fordring paa videre Befordring, maae paatage dem at aflægge det anatomiske, chirurgiske og cliniske Cursus, og den hele for practiske Læger anordnede offentlige Stats prøve, og som Stationsforesatte paatage sig Lægers, Chirurgers og Accoucheurers Forretning Særdeles udmærkede og videnskabeligen dannede Subjecter faae, førend de træde ind i deres Virkekreds i Armeen, Understøttelse til fleeraarig videnskabelige Reiser i Udlandet. (See Magazfür die gesammte Heilkunde, herausgegeden von J. N. Rust, at er Baand, 8tes Heft. Berlin Saaledes staaer det til med vore chirurgisk medicinske, eller rettere sagt, medicinsk chirurgiske Læreanstalter *). Jkke Det Kal medicinskechirurgiske Wilhelms-Jnstitut festligholdt sin 32te Stiftelsesdag den 10de August d. A. Forsamlingen var meget talrig, og havde den Lykke af Deres Kongelige Høiheder Prinserne Wilhelms og Albrechts, Hans Majestæts Sønners Nærværelse, saavelsom mange høie Embedsmænds og Lærdes. Efter en af Stiftelsens Chef Hr. General-Stabslæge Dr. Wiebel. given Oversigt, erfarede man, at fra Jnstitutets Stiftelse (2 Aug. 1795) indtil nærværende Tid ere 1089 Læger herfra udgaaede til den Kongelige Militairtjeneste. Personalets nærværende Tal, foruden det styrende Overpersonale er: 90 Studerende, 3 Volontairer, og 58 attacherede Compagni Chirurger. Denne fortreffelige Anstalt, over hvilken Disciplins, Ordens og den strengeste Flids Aand stedse har vaaget, viser Aar fra Aar at den vires acqvirit eundo. Den fyldestgjør den nyere Tids stegne Fordringer i høi Grad, ved meget omfattende, ingenlunde blot paa uundværlige Brødstudier beregnede Underviisninger, og det er en erkjendt Erfaring, at de af denne fortreffeligen dannende Stiftelse med solid og grundig Uddannelse udgaaede Læger altid kunne stille sig ved Siden af de bedste paa Universiteterne danne. de Læger. Maatte dette Jnstitut stedse, som for nærværende Tid, vorde forestaaet af Ledere, der med lige Agt for Lægevidenskabens og Konstens Tarv, vide at bestyre den i hid tii bestyrende Aand; Hr. Geheimeraad Linck holdt til Festens Slutning en aanderig Tale (Rede zur Feier der 32sten Stiftungstages. des Kongl. medic. chir. Fr. W. Jnstitut, am 10ten Aug. 1826. Berlin 16 S. 8.) i hvilken han i veltalende og levende Skildring. ville vi smigre os med at vi allerede have opnaaet alt Gode, dog ville vi troe at vi have derved sat en stærk Tæmning for Tidens beklagelsesværdige Aand, blot at studere Videnskaben for at opnaae en hældig Examen, og saaledes komme i et Levebrød, og ere vi overbeviste om, at de saa fortreffelige og høiberømte Mænd, der bestyre vore medicinsk chirurgiske Læreanstalter, med samme Varme og Jver ville fremme vor Stiftelses sande videnskabelige Liv, saa at de maae gaae mere og mere dets Fuldkommenhed imøde *). Og dette er jo den største Stolt udviklede, hvad Naturvidenskaberne ere for Medicinen, og de medicinske Videnskaber for Naturvidenskaben, hvad de kunne være gjensides, og hvad de ikke kunne og skulle være. (Af Rust's og Casper's krit. Repert. XIII B. 2 H. 1826 S. 3067.)