Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-02-13
Jeg tillader mig nu at meddele det Agerbrug drivende Publikum de Erfaringer, jeg har gjort over En, pal paa Haraldslunds Enge. J Aaret 1830 voxede paa de herværende ucultiverede Enge lidet sødt Græs; det Hele lignede en Sump, hvori Rævehale og Moos florerede, og jeg tabte i de tre første Vintere henimod 30 Køer af Hornsygdemme o. s. v., hvortil jeg antog Rævehalehøet at være Aarsagen. Efter at jeg ved 4 og 5 Fod dybe Hovedgrøfter og to Fod dybe Tværgrøfter havde tørret Engene og saavidt muligt betaget dem deres Suurhed, kjørte jeg Sandmergel og Kalk derpaa, uden dog derved at see Rævehalen betydeligen formindsket. Rævehalens gamle sure Leie lod sig ikke saa let og indtil Grunden cultivere, fordi Engens Overflade var saa meget afkræftet. Derpaa indrettede jeg en Vandingsanstalt for hele Engstrækningen. Vandet blev ved Vædskerne fra Fæstaldene gjort virksommere, og paa alle Steder, hvor dette Rislevand løb, trængte søde Græsarter sig yppigen frem, voxede allerede i April Maaned høit op, og den skadelige Rævehale syntes ødelagt; dog udryddet var den ikke i Virkelighed, men kun gjort uskadelig. Som en mere bløde Plante, end de søde Græsarter, kom den sildigere frem i Foraaret og blev derfor nedtrykt af den, blev kun lille og gandske uskadelig for Høet, da den ikke kunde udvikle sin Top. Paa de høiere Steder i Engene kjørte jeg Aske og Compotgjødning, og havde den Glæde ligeledes ved denne Cultur at frembringe den frodigste Græsverst og undertrykke Rævehalen. Gips og Beenmeel vilde maaskee, næst efter Vandingen, være de virksomste Midler, ved hvilke man kunde cultivere Engenes Overflade og beherske Eg. pal. Paa Steder, hvor jeg 4 Aar efter, hverken var kommen Overfladen til Hielp med Vanding eller Gjødning, indfandt Rævehalen sig igjen i Mængde. Af alt dette drager jeg nu det Resultat, at Eg pal. er, ifølge dens Natur, undryddelig der, hvor den eengang har rodfæstet sig; men at man kunde gjøre den frygtede Plante uskadelig derved, at man sætter Engenes Overflade i en meget cultiveret Tilstand og søger at vedligeholde samme. Dog for Alting vogte man sig for at pløie Rævehaleenge, da Ondet derved bliver forstørret, idet det fineste Haar afsnit af en Rævehaleplante, bragt til Daglyset, fremskyder hurtigen og forynget, og man vilde, istedetfor hundrede Planter, man troede ødelagt, erholde mange tusinde igjen. Det agerdyrkende Publikum i det halve Europa er iøvrigt fortiden meget spændt paa Udfaldet af Beckers Hemmelighed. Jeg lover mig forud kun Lidet deraf. Hvad Agerrævehalen (Eg araense), der i April og Mai skyder frem, ligesom en Asparges, paa sure Agre, og som enhver Landmand kjender paa Blomsterstængelen, angaaer, da er denne Plante af uskadelig Natur, og Toppen af samme skal efter mange Landmænds Dom bekomme Hornqvæget vel. Jmidlertid vil det dog indsee, at Køerne tabe noget af Melken, hvor Agerrævehalen viser sig for hyppigt paa kolde Græssmarker. Saameget om Enge- og Agerrævehalen. Jeg tillader mig nu slutteligen at nedskrive efterfølgende Reflectioner: Hvor vigtigt kunde det ikke blive for en Stat, der driver Agerdyrkning, naar der paa Seminarierne ogsaa blev læst over Agerbruget, for at Almueskolelærerne tillige kunde lære Børnene Hovedelementerne af den practiske Landoeconomi, Hvor vigtigt kunde det ikke være for Drengen allerede i Skolen at blive gjort bekjendt med saadanne Caracteerplanter, som have Indflydelse paa Landværtskabet, at f. C. Engerævehalen er skadelig for Hornqvæget og tager Melken fra Koen; at Belladongen, Skarntyden og Nyseroden dræber Mennesker, at, hvor Agerrævehalen viser sig, ufeilbarligen findes Mergel; at den amerikanske Solsikke er en ubedragelig Veirprophet o. ds. En følgerig Indflydelse for Danmark Agricultur vilde ufeilbarligen derved kunne blive frembragt og en ny Æra for dets Agerdyrkning hurtigen fremblomstre; thi Barnet beholder tro, Alt, hvad det lærte og oplevede i Ungdommens snevre Kredse; det forglemmer det aldrig; det voxne Menneske derimod glemmer kun alt for ofte Meget af det, det i Livets større forvirrede Kredse hørte og saae, Ligeledes vilde det ogsaa være en Lykke for Danmarks Landsbypræster, naar de, foruden saa mange tørre Videnskaber, tillige hørte Collegia over Agerbrug og Botanik; thi efter at den theologiske Candidat har anvendt sin halve Levetid paa at indsamle Kundskaber til værdigen at fremtræde som Geistlig, mangler ham dog i egentlig Forstand de Kundskaber, med hvilke han paa Landet skal fortjene sit daglige Brød. Hans imod Himlen vendte Aand, der var vant at udforske den evige Sandheds og Viisdoms Dybheder, maa nu, klædt i Ornat, pludseligen kaste det profane Blik paa en Mogdynge og et Stykke Jord, for ei at døe af Hunger. Sin Menighed skal han lære at erhverve det evige Gode, og har ikke lært ved Agerdyrkning, til hvilken han er henviist, at forskaffe sig selv det jordiske. Med fromt, alt Jordisk fornægtende Blik uddeler han i Guds Navn med sin Høire Velsignelsen over Folket, medens den aabne Venstre ligesom skal forklare, at denne Velsignelse halv om halv er en Kjøbmandsvare, for hvilken der maa betales. Den geistlige Stands Værdighed maatte, efter min beskedne Mening, med Hensyn til det Udvortes, stilles høiere. J mange Lande nyde de Geistlige, paa Landet og i Staden, kun et anstændigt Honorar; dog have Landsbypræsterne, foruden dette, Jord til to Heste og de nødvendige Huusholdnings køer; alle Sportler derimod falde i Kirkekassen. Maaskee vil den vise Konge, der nu besteg Danmarks Throne, ogsaa værdige denne Gjenstand sin høie Opmærksomhed!