Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-04-08
Følgende Fortælling er fortalt af en Nordamerikaner, der for Tiden er boesat som Landmand, men som i Revolutionsperioden tog varmt Deel i den Strid, der skjænkede hans Fædreneland Friheden og beklædte en Charge paa flere privat udrustede Skibe. Jeg gik, siger han i New=London ombord paa Briggen New=Broom, der førte 16 Kanoner og blev commanderet af en Capitain Bishop; vi seilede derfra paa en Krydstour iblandt de Vestindiske Øer. Efterat have været ude i 5 Uger, gik Captainen fra Forstanden, og faa Dage efter bleve vi ved Styrmandens Malconduite tagne af en engelsk Krigslup og førte til St. John paa Antigua, hvor vi bleve alle satte ombord i Fangeskibet, der laae i en lille Bugt paa den ene Side af Havnen, hvor Heden var saa stærk, at den næsten ikke var til at udholde. Man tilstod os tilmed kun saameget at vi kunde opholde Livet, og det Vand de gave os var taget af en Dam, lidt bag om Byen, i hvilken Qvæget og Negrene blandede en hver Slags Ureenlighed, og som derved, og ved Virkningen af Heden derpaa, blev gjort saa ækelt, at det var umuligt at drikke det uden at holde for Næseborene, jeg fandt snart, at man kun for en kort Tid kunde opholde Livet her, og lagde derfor mit Hoved i Blød for at udfinde en eller anden Maade til at rømme paa, fra denne flydende Boepæl for Elændighed og Plager. Doctoren kom hver Morgen ombord for at undersøge de Syge, og tre Negergravere kom hver Nat for at begravede Døde. En Dag tidlig om Morgenen, nedsvælgte jeg nogen Tobaksaft, og var saa syg den Tid Doctoren, kom, at jeg uden Vanskelighed erholdt en Tilladelse af ham at gaae i Land; thi jeg var foreløbigen bleven plyndret for enhver Ting, undtagen hvad jeg havde paa mig. Da jeg var kommen til Hospitalet, blev jeg ført ind i et langt Værelse, hvor der laae meer end 200 af de meest ellændige Væsener man kan forestille sig, bedækket med Pialter og Utøi. Jeg kastede mig ned paa en Bænk, og efter i nogen Tid at have lidt overordentlig meget, af Virkningerne af Tobakken, faldt jeg i Søvn, men blev snart vognet ved en Opvarter, som fortalte mig, at der var Medicin for mig, og derpaa strax igjen vendte sig til en Anden. Det lykkedes mig, ubemærket at kaste min Dosis ud af Vinduet, og nu blev jeg ikke igjen forstyrret førende den følgende Nat, da jeg blev vognet flere Gange derved at de trak de Døde ud. Upasseligheden Tobakken havde paaført mig, var nu forbi; men det var endnu nødvendigt at vedligeholde Bedrageriet og som en Følge deraf, anstillede jeg mig næste Morgen, som om jeg var lam. Doctoren sagde, at Feberen havde sat sig i mine Been, og tilføiede. jeg maatte spadsere om i Gaarden, saa meget jeg kunde. Særdeles glad over dette gode Raad, skyndte jeg mig at følge det; hinkede henimod en Række smaae Bygninger, der vare adskildte fra Hospitalet, hvor jeg nød den oplivende Lugt af en Suppe, og snart efter ved en Klokkes Ringning havde den undsigelige Glæde, at deeltage i et Fad deraf, som blev øst op til de Syge, der kunde spise. Længere hen end dette, laae der endnu et lille Huus, adskildt fra de Andre, hvorjeg lagde Mærke til at Kokke og Opvartersker kom og gik. Jeg hinkede op til Stedet, standsede foran Huset, og paatog mig et erbarmeligt Ansigt. Hendelsesviis kom jeg til at tildrage mig Proviant skriverens Opmærksomhed, som boede der, i Kom her du Vankee, ) jeg kan ret godt lide Dig, raabte han. Jeg gik strax ind og satte mig ned. Han spurgte efter mit Navn, Fødsel a., og vi bleve snart familiære med hinanden. Vor Samtale blev afbrudt derved, at han blev kaldet ud, men han gav mig en Jnvitation til at besøge ham naar jeg vilde, og allerede næste Dag gik jeg hen til ham. Endskjøndt han ved denne Leilighed var ligesaa 1) Et Øgenavn de Engelske give Armerikanerne. venskabelig som han havde været Dagen før, lagde jeg dog Mærke til, at der var noget, som trykkede ham. Den Deeltagelse han havde viist mig i min Stilling, kunne ikke andet end bringe mig til at sympatisere med hans Smerte, og jeg bad ham derfor at opdage mig Aarsagen dertil. For Dem behøver jeg ikke at frygte, sagde han. Jeg er en Amerikaner, min Fader er en Flygning og er 12 nu i Halifax. Den Betaling jeg faaer her, er ikke halv tilstrækkelig, og jeg er derfor indviklet i Gjeld: tilmed er jeg Fader til et Barn, som jeg maae sørge for, eller gaae i Fængsel og jeg har ikke Evne dertil; De seer let hvor ulykkelig min i Stilling er, og der er intet andet Middel for mig, for at undgaae at blive indviklet i Omstændigheder, end at forlade Øen paa een eller anden Maade. Jeg bad ham at bestræbe sig for at faae mig med sig, som han ogsaa lovede at gjøre, og tillagde: Der er en Ven af mig Captain King, som boer heri Byen, og hvis De er i Stand til at gaae, vil jeg laane Dem nogle Klæder, og vi vil gaae heni Morgen og besøge ham." De vil faae at see, om jeg er i Stand til at gaae eller ikke, naar jeg kommer ud af denne Gaard, svarede jeg. Næste Dag, da han havde med sin egen Person, gaaet i Borgen for min Tilbagekomst, gik vi sammen hen til Capitain Kings. Denne havde før været engelsk Søeofficeer, men havde af Ulyst eller af en eller anden Aarsag forladt Tjenesteen. Han bad Proviantsforvalteren og mig at spise til Middag hos sig næste Dag, og bringe med os en eller to til af Fangerne, som ønskede at undflye, saa ville han søge at udfinde en Plan til at hjælpe os. Vi gik derpaa den følgende Dag derhen, og toge med os en amerikansk Fange, der blev brugt som Opvarter i Hospitalet, og som i en Matros klædning førte Proviantsforvalterens Klæder. Vi bleve hjertelig modtagne, og spiste og drak overflødig af hans Viin. Efter Bordet, spurgte han mig, om jeg forstod at styre en Baad og kjendte Øernes Beliggenhed, da jeg svarede ja, bad han mig gaae op af Trappen med ham og da vi vare komne ind i et Værelse oven paa, bad han mig at klæde mig fuldkommen af. Hvad spurgte jeg, har De i Sinde at gjøre med mig, jeg vil omskabe Dem til en engelsk Søeofficeer, svarede han og De skal Fanden tage mig ingen Jndvendinger gjøre. Han forsynede mig strax med en af hans forrige Uniformer den Lieutenants og pudrede mig dygtig. Han gav mig ogsaa en ladt Pistol i Haanden og en dito til Proviantsforvalteren, og leverede mig et tomt Brev, med Udskrift til en Mojor Thomas, der var Commissionair for Flaaden. Gaae ned til Kongens Værft, sagde han, a De og Proviantsforvalteren gaae og spadsere sammen og Matrosen følger bag efter Eder, og slut der Accord med en af thedrogers eller Packetbaadene om at bringe Eder ombord paa Fregatten Daphne, som ligger paa St. Johns Reed. Naar De saa have passeret forbi Fortet, og han haler skarp Bidevind op for at seile hen til Fregatten, maae de tage Brevet op af deres Lomme, forestille Dem meget forundret, og sige, at De har glemt at levere det til Major Thomas. Captainen paa den, (thi alle kjende ham, vil strax sige Dem, at han ikke er i Byen, men er reist hen til et Landsæde han er i Besiddelse af, der ligger paa de fom Øer. De maae derpaa accordere med ham om, at føre dem derhen, og sige De maae tale med ham, da deres Skib ikke kan gaae til søes uden Brod. Efterat Jkomme ligeover for de fem Øer, maae Eders Flugt beroe, paa Eder selv, J maae bemægtige Eder Fartøiet og føre det ind til Montserrat, eller St. Christophers, hvilke Øer de Franske nu have i Besiddelse, og saa ere J sikkre."