Aalborg Stiftstidende, 1832-05-26
Det ministerielle Jnterregnum har faaet en uventet Ende: Grev Grev og hans Colleger ere nemlig blevne paa deres Poster, eller - om man hellere saa vil - have faaet dem igjen. Endnu den 18de om Morgenen, herskede i London den største Uvished og de meest modsigende Rygter om denne vigtige Sag, men denne Dag bekjendtgjordes den saavel i Over, som Underhuset, hist af Grev Grey, her af Lord Althorp, og kan altsaa nu betragtes hævet over enhver Tvivl. Grey udtrykkede sig saaledes derom: Jeg har den Glæde at kunne tilkjendegive Huset, at ifølge det af Hs. Majestæt yttrede Ønske og overeensstemmende med den af mig givne Erklæring, ikke at kunne indtræde igjen uden med Autoritet til at kunne sætte Reformbillen igjennem, har jeg af Hans Majestæt faaet Løfte om, at Forholdsreglerne skal bringes til Ende. Saaledes undlader jeg da ikke at tilkjendegive Deres Herligheder, at Hs. M. Ministre blive i deres Embeder. Omtrent eenslydende hermed var Lord Althorps Erklæring i Underhuset, og ei alene her, men selv i Overhuset blev disse Efterretninger optagne med bifald. Enkelte Stemmer lode sig vel høre her om Farligheden af en Peers=Udi ævnelse, der vilde tilintetgjøre Huset som raadslaaende Forsamling; (Grev Harrevood, det vilde forvandle det til et ligesaa ubetydeligt Væsen som nogen Borgflække i Kongeriget (Grev Vinchelsen); i det Hele synes dog Kongens Beslutning at have vundet bifald, selv der, som en Ende paa den farlige Crisis. Overalt er det ikke engang afgjort, at nye Peers ville blive udnævnte; Ministrene indlode sig slet ikke paa at besvare de i denne Anledning henkastede Spørgsmaal, kun saameget kan betragtes som vist, at Kongen har givet sit Samtykke dertil, hvis det skulde behøves. Hovedgrunden til denne vigtige Catastrophe er uden Tvivl at søge i Torrypartiets Fortvivlelse om at kunne opstille noget nogenlunde populairt Ministerium, eller maaske rettere i deres Overbeviisning om, at intet Ministerium turde indlade sig paa at omstyrte eller altfor meget lemlæste Reformbillen, hvorfor de sandsynligviis har skammet sig ved at fortrænge Grev Grey, naar de alligevel nødtes til at fortsætte hans Værk. Kongen har havt flere Samtaler med Hertugen af Vellington, Lord Lyndhurst og flere af Partiets Hovedmænd i den ministerløse Uge, men mere, som det synes, for at raadføre sig med dem end for at tilbyde nogen af dem en Premier=Ministers vanskelige Post, som vel heller ingen af dem har for Alvor havt i Sinde at antage. Ogsaa de temmelig heftige Yttringer i Underhuset, saavelsom de om Nationens Stemning indløbende Efterretninger, have vist nok bidraget meget til denne Reaction. Mod Hertugen af Vellington yttrede især den offentlige Mening sig stærkt, fordi han mistænktes for at have foranlediget Greys Aftakkelse for derved selv at indtage hans Post og derpaa alligevel lade Reformbillen passere. Adskillige af Underhusets Medlemmer talte med yderste Bitterhed om denne Sag, og Reformforeningen i Birmingham gjorde Begyndelsen til en Protest imod et Ministerium med Hertugen i Spidsen, som den agtede at omsende i hele Riget for at tilveiebringe et National-Document om denne Sag. Denne Plan vil nu natuligviis bortfalde som overflødig. J det Hele havde under den uvisse Tilstand Reformforeningerne i Englands og endnu mere i Skotlands store Stæder antaget en temmelig truende Stilling; ved de hyppige og mandstærke Folkeforsamlinger blev der talt høit og djervt; Vægringen at betale Skat begyndte hist og her, selv i London, at gjøres practisk gieldende; adskillige af Torvernes bekjendte Formænd bleve insulterede af Pøbelen, og selv de Kongelige Personer slap ikke ganske for billedlige Fornærmelser; men med alt dette kan dog England prise sig lykkelig ved at være sluppen ud af denne Crisis uden grove Excesser og uden nogen Blodsudgydelse, thi det eneste levende Væsen, der skjønnes at være kommen til Skade, var een af Hertugen af Vellingtons Heste, som styrtede, da Kudsken pidskede paa den for at unddrage sin Herre, der just kjørte fra en Audients hos Kongen, fra John Bulls Larmen og Piben.