Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-07-08
Resolutioner. Besluttet, at Underhuset har erfaret med en dyb Smerte, at de sidste Underhandlinger, hvis Formaal var at afslutte Forliig for at forhindre Undersøgelsen af de Papirer, som vare forelagte begge Parlamentets Huse, ikke have efter dettes og Nationens Ønske ført til en venskabelig Bilæggelse af de Uenigheder som herske imellem den Kongelige Familie, at Underhuset er fuldkommen overbeviist om, at der kunde giøres Jndvendinger, naar Dronningen opgav visse Punkter, hvortil hendes Værdighed og Ære er bundet, at Underhuset, som desuagtet følet, hvilket uvurderligt Gode, at et venskabeligt Forliig vilde være, kan ikke afholde sig fra den Mening, at naar Hs. Majestæt, da allerede saa store Skridt ere gjorte til at opnaae dette Formaal, vilde give efter for Underhusets indstændige Bøn, og afstaae fra den videre Fordring om Opfyldelsen, af visse Gienstænde, og om hvilke man hidindtil ikke har kunnet blive forenede, at det da ingenlunde vilde have det Udseende, som Hs. Majestæt søgte at undgaae en Undersøgelse; men at det blot vilde blive et nyt Beviis paa, at Hendes Majestæt ifølge hendes egne Ord vilde underordne sine Ønsker under Parlamentets Authoritet, at Hs. Majestæt ved en saadan Eftergivenhed vilde giøre sig berettiget til Underhusets inderlige Taksigelse, at Huset derved befries for den smertelige Nødvendighed af anstille Undersøgelse, som, hvad ogsaa Resultatet, deraf blev, dog vilde frembringe ubehagelige Følelser hos Hs. Majestæt, tilintetgjøre Parlamentets Haab, skade Kronens Værdighed og Landets Jnterresse. Der befales, at disse Resolutioner skulle forelægges Hs. Majestæt, der befales, at Dhrr. Vilberforre, Stuart Vortley, Bankes og Sir T. Akland at overlevere Hs. Majestæt anførte Resolutioner. J. Dyson. (Undertegnet.) Dronningen overleverede derpaa Hr. Brougham følgende Svar, som han forelæste og overleverede derpaa til Hr. Vilberforce: Dronningens Svar: "Med taknemmelige Følelser erfarer jeg ethvert af Underhuset gjort Forsøg paa, ved sin høie Mægling at bielægge de ulykkelige Forhold i den Kongelige Familie, hvis Tilværelse intet Menneske har mere Aarsag til at beklage end jeg, og jeg erklærer det med den oprigtigste Sandhed, at Bilæggelsen, af disse Stridigheder ved Parlamentets Authoritet, bygget paa saadanne Grundsætninger, som kunne stemme overeens med begge Partiers Ære og Værdighed, er endnu i dette Øieblik mit Hiertes inderlige Ønske. Jeg kan ikke afholde mig fra at give min Taknemmelighed tilkiende og det hiertelige Sprog, hvori disse Resolutioner ere affattede, overbeviser mig om, at Huset er en troe Repræsentant for det ædelmodige Folk, som jeg er ubegrændset Taknemmelighed skyldig og som jeg aldrig derfor kan giengielde. Jeg indseer, at jeg udsætter mig for den Fare, at mishage dem, som maaskee om kort Tid skulle blive mine Dommere, men jeg forventer tilidsfuld af Parlamentets Retskaffenhed og Æressølelse, at det vil sætte sig ind i de Følelser, som allene lede mine Bevæggrunde. Det vilde anstaae mig slet at omtvivle Parlamentets Magt, eller Maaden, hvorpaa det til enhver Tid udøver den; men saameget jeg indseer Nødvendigheden af, at underkaste mig dets Authoritet, saa kan et Forslag dog kun afgiøres af mine egne Følelser og af min egen Samvittighed, og især af denne allene. Som en Statens Undersaat vil jeg med megen Ærefrygt, og om det var mueligt uden at klage, underkaste mig enhver souverain Magts Authoritet; men som en anklaget, en fornærmet Dronning, skylder jeg Kongen og alle mine Medundersaatter, ikke at indvilge i, at opoffre et væsentligt Privilegium eller at tilbagetage mine Fordringer paa de Grundsætninger af den offentlige Retfærdighed, som tiene til en Beskyttelse saavel for den høieste som for den laveste. Deputationen bukkede og begav sig bort, en uhyre Mængde Mennesker modtog de fire Herrer foran Huset; man veeb og udstødte alle Slags Skieldsord. Dhrr. Brougham og Denmann derimod modtoges med en utroelig Jubel; man vilde spænde deres Heste fra Vognen; men man lod dog være dermed, da de alvorlig frabad sig det; dog raabte man saa ænge: Har Dronningen antaget det eller ikke, ja eller nei, indtil endelig et Nei lød fra den Vogn, hvori Dhrr. Brougham og Denman sad. – Nogle Minuter derefter lød et almindeligt Raab: Dronningen, Dronningen, Hs. Majestæt begav sig derpaa ud paa Balconen, neiede flere Gange og begav sig derpaa tilbage; iblandt Folket var der ogsaa en Mand, som udstødte de græsseligste Forbandelser imod Dronningen og kastede en lang Stok imod Vinduet af hendes Huus, hvorved 3 Ruder bleve brukne istykker, nu blev der et grueligt Spectakel, og man vilde have revet ham reent istykker, naar ikke Politiet havde strax arresteret ham; men da man fandt han var gal saa lod man ham siden igjen gaae. Følgende Aften spiiste Lord Hood og Aldermann Wood hos Dronningen Efter Maaltidet kiørte hun ud, og kom tilbage Kl. 9 om Aftenen; hvorpaa hun atter viiste sig paa Balconen for det forsamlede Folk. Den følgende Dag har Hendes Majestæt i Sinde at besøge Drury-Lane=Theatret.