Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1840-09-24
Stænderforsamlingen i Roeskilde. Fem og fyrretyvende Møde den 8 Septbr. (Forts.: foreløbig Behandling af Sagen om Modificationer i Provindsialstændernes Jnstitution og om Skattebevillingsret.) J Debatterne om denne vigtige Sag, der, efter nogle Yttringer i en jydsk Provindsialavis at dømme, nu nok er bleven afgjort til det saakaldte liberales Parties Tilfredshed, yttrede Agent Voigt: "Jeg skal blot tillade mig at meddele den ærede Forsamling, at den til mig sendte Skrivelse fra Langeland, som Præsidenten for nogle Dage siden har anmeldt, er underskreven af 6 Sognefogder, som have vedlagt Skrivelser fra 253 Gaardmænd, Boelsmænd og Huusmænd, indeholdende Erklæring om, at den mod dem, i et hertil mod Skattebevillingsret indgivet Andragende, ligeledes fra Langeland, formeentlig indeholdte Beskyldning, at de ikke vidste, hvad eller hvorfor de underskreve, er usand, med tilføiet Forsikkring om, at der ikke er virket ved Overtalelse paa dem for at underskrive, men at de have underskrevet med velberraad Hu. De yttre derhos, at da Kongen har tilkjendegivet, at Stænderne er det Raad, hvorigjennem han vil høre Folkets Ønsker, saa have de henvendt sig til dem, og at det staaer til Hs. Majestæt Selv, i hans Viisdom og ifølge hans Magtfuldkommenhed, at bevilge eller afslaae deres Begiæring." Den kgl. Commissarius bemærkede, at denne Sag var af saa stor Betydenhed, og gav Stof til saa mange Betragtninger, at der kunde behøves lang Tid for at gjennemgaae den og udvikle den i sit hele Omfang. Hvad Stændernes Forening angaaer, formeente han, at denne Plan vel har Fordele, der anbefale den, men at den ogsaa er forbunden med Betænkeligheder og Farer. J de Stater, hvor Tokammersystemet ikke er indført, har Man paa anden Maade erkjendt Gavnligheden af, at Sagerne overveies, flere forskjellige Forsamlinger. For ikke at trætte Forsam Do af lingen med nogen yderligere Udvikling heraf, skal Commissarius henholde sig til, hvad han tidligere med Hensyn til Norge har anført, at nemlig Storthinget er afsondret i Odels thinget og Lagthinget, saa at, uagtet det kun er een Forsamling, der er fremkommen ved Folkevalg paa een og samme Maade, har det dog deelt sig i 2 Afdelinger, hvilken Afsondring har yttret en meget betydelig Jndflydelse paa Sagernes Fremgang, da Jntet, som ikke i enhver af de tvende Forsamlinger har faaet Stemmefleerhed for sig, kan gaae igjennem, med mindre to Trediedele af det samlede Storthing erklærer sig derfor. Om denne hele Jndretning er overveiende gavnlig eller ikke, skal Commissarius lade staae ved sit Værd; det er kun vist, af der til Grund for den nysanmeldte Adskillelse ligger en Erkjendelse af, at det er vigtigt, at Sagerne gjennemgaae en Prøvelse i forskjellige Forsamlinger. Et lignende Princip ligger til Grund for den Bestemmelse i den norske Grundlov, at naar Kongen anvender sit veto ved en af Storthinget fattet Beslutning, saa erholder denne først Gyldighed, efter uforandret at være gaaet igjennem i tre paa hinanden følgende Storthing; ogsaa heri ligger der en Erkjendelse af, hvorledes Man ikke tør bygge paa een Forsamling, men at det, der er prøvet af flere Forsamlinger paa forskjellig Tid, skjøndt de ere sammensatte paa samme Maade, har større Vægt og Betydenhed. En anden Betragtning, hvorved Commissarius skal dvæle noget, er den, at man, naar man ønsker Foreningen, dog ogsaa bør blive enig om den Basis, hvorpaa denne skulde bygges, og i den Henseende finder der vistnok imellem dem, der ønsker Stændernes Forening, stor Ulighed Sted. Commissarius har allerede havt Leilighed til at bemærke, hvorledes der er opstaaet Spørgsmaal om, hvilken Jndflydelse Foreningen maatte have paa Medlemmernes Antal og de forskjellige Provindsers Repræsentation. Dette Spørgsmaal, der, som bemærket, i Jylland blev bragt i Bevægelse, men skudt tilside for at der kunde tilveiebringes Overeensstemmelse med Hensyn til Hovedpunktet, selv, er upaatvivlelig af stor Vigtighed, men af end større er det Spørgsmaal, om en Forsamling, som ved Foreningen skulde erholde større moralsk Betydning, burde bygges paa det nærværende Valgsystem. Det er fremdeles vist, saaledes som Committeen ogsaa paa den bestemteste Maade har erkjendt, at Forholdet til Hertugdømmerne, der fra først af har lagt vigtige Hindringer iveien for at Danmark erholdt fælleds Stænder, netop for Tiden har faaet en forøget Betydning til at opvække, Betænkeligheder imod Stændernes Forening. Jøvrigt er det Commissarius særdeles kjært, at Committeen offentlig fralægger denne Forsamling, og, saavidt det staaer til den, Folket, den Bestræbelse, som man har tillagt samme, efter at faae Hertugdømmet Slesvig incorporeret i Danmark, og at den saaledes bidrager til at hæve en Misforstaaelse, som har fremkaldt en beklagelig Spænding mellem dem, der skulde være hinandens Brødre. Med Hensyn til hvad der er blevet yttret angaaende de Medlemmer af Stænderforsamlingerne, som Hs. Majestæt selv udnævner, da bemærkes det, at det i og for sig ikke synes upassende, at Kongen har forbeholdt sig en saadan Jndflydelse i Forsamlingen, som Regjeringen i andre Stater paa anden Maade har, og det er derhos bekjendt, at hiin Ret ikke er bleven benyttet til at sætte andre Jndivider ind i Forsamlingen, end saadanne, som rimeligviis vilde være blevne valgte af Folket. Men Commissarius skal, som et Beviis paa, hvorlidet det er Kongen om at gjøre, at vedligeholde den Jndflydelse, som den nævnte Rettighed kunde give, anføre, at han, og det ganske af egen Drift, har givet Anledning til, at Jsland sandsynligviis vil faae sin egen Repræsentation, endskjøndt Antallet, af de af Kongen udnævnte Medlemmer derved formindskes.