Berlingske Tidende, 1836-12-09
London, den 29de November. – Skjøndt den omtalte Forsamling af Reformere i Lambeth kun holdtes i en lidet bekjendt By og af endnu mindre bekjendte Folk, gjør den ikke destomindre betydeligt Opsigt, paa Grund af den særdeles Vigtighed, endog Regjeringsbladene tillægge den, navnlig synes Courier saa temmelig at stemme med de der udtalte Grundsætninger om Nødvendigheden af Overhusets Reform. Herr Palmier førte Forsædet. Den første, af Herr Haard foreslaaede Resolution gik ud paa at hvis man ikke allerførst antog en Plan, ved hvilken Eenhed i Sindelagene oprettedes mellem begge Parlamentshusene, var der stor Grund forhaanden til at befrygte truende Fare for Forfatningen og Skade for Folket. Herr Puddefard fremsatte et Amendement derhen, at det nuværende Underhuus kun repræsenterede Middelclasserne, hvis Jnteresse det var, til det Yderste at undertrykke og beskatte de virkeligt nærende Classer, og som følgelig gjorde det; og at der istedetfor Overhuset skulde indrettes et Kammer, der var at vælges ved Ballottering, uden nogen Eiendoms-Qualification." Den Larm, dette Amendement foraarsagede, var frygtelig og blev til Skade for de egentlige Forhandlinger den hele Aften vedligeholdt af det Parties kraftige Lauger, hvis Anskuelser det lagde for Dagen. Efter en uendelig Forvirring blev Amendementet omsider bragt til Afstemning og forkastedes; neppe tyve Jndivider stemte for det. Resolutionen blev derpaa antaget med stort Bifald. - Herr Macleod fremsatte den anden Resolution, der gik ud paa, at Forsamlingen i det engelske Folks Navn for det irske Folk skulde forlange de samme borgerlige, politiske og religiøse Rettigheder og Privilegier, som det engelske og skotske Folk har opnaaet. Denne Resolution antoges med almindelig billigelse. Herr Anderson foreslog den tredie Resolution, der udtalte fuldkommen Tillid til Hans Majestæts nuværende Ministre og til deres forfatningsmæssige Bestræbelser for at fremme Folkets Tilstand. Det var vel sandt, at Ministrene havde ikke gjort saameget, som mange Mennesker ønskede at see udført af dem; men han var overtydet om, at de fuldelig havde gjort saameget, som under nærværende vanskelige Omstændigheder havde været dem muligt ifald. Han maatte oprigtigt tilstaae, at det forekom ham, som om Landet under den sidste Session havde gjort langt mindre for Ministeriet, end Ministeriet havde gjort for det (Hør, Hørl. Hvorledes dette end forholdt sig, var den store Reform-Forholdsregels Fremme det Punkt, man maatte have for Øje, og for virksomt at befordre denne, maatte Reformerne af alle Classer give Slip paa deres ubetydelige Menings-Forskjelligheder, og forene sig i den vigtige Hovedsag, at understøtte Ministeriet, og vise Overhuset, at Folket virkelig havde besluttet, at indføre en gjennemgribende Reform i Kirke og Stat (Hør, Hørl. Midt i den frygteligste Tummel fremsatte Hr. Cheesman det Amendement, at Forsamlingen ei havde Tillid til Ministrene, da disse ikke havde opført sig, som det anstod Statsmænd, og ikke havde viist sig underdanige. Amendementet blev bragt til Afstemning og forkastet; den oprindelige Resolution gik igjennem mod 24 Stemmer, der havde erklæret sig for Amendementet. Hr. Barton gjorde dernæst Forsamlingen det Forslag, at antage et, paa forestaaende Resolutioner grundet Amendement, at Forsamlingen ikke skulde begaae et saadant Daarskab, at petitionere til et Huus, hvis store Majoritet bestod af Whigs og Torver, der alle tilsammen vare imod de trende væsentlige og si Punkter af en gjennemgribende Reform, nemlig hen melig Afstemning, Udvidelsen af Valgretten og Parlamenternes Afkortelse. Amendementet blev dog forkastet og den oprindelige Resolution antaget. Derpaa reiste sig Hr. Tennison d'Eyncourt, forat tiltale Forsamlingen, og blev meget godt modtaget, Med Hensyn til den foreliggende Gjenstand udtalte han den Overbeviisning, at Peer-Reform Spørgsmaalet var et af de vigtigste, der nogensinde var forelagt det brittiske Parlament, og at det glædede ham usigeligt, at hans Constituenter havde grebet Forholdsregler til dets Afgjørelse. Hvis der gaves noget Spørgsmaal, der meer end alle andre viste det engelske Folks Taalmodighed, saa var det den Taalmodighed, samme havde lagt for Dagen ved Overhusets Forhold under de tre sidste Sessioner. Den nuværende liberale Regjering havde foreslaaet, og gjennemført Forholdsregler til Folkets Bedste – Forholdsregler, af hvilke man ventede, at de af den store Reformbill vilde følge efter – der ved deres store Majoritet var omfattende nok til at bibringe Overhuset den Overbeviisning, at det engelske Folks Mening afgjort udtalte sig for Nødvendigheden af gjennemgribende Reformer i enhver af Forvaltningens Grene. Hr. d. Eyncourt sluttede med den Forsikkring, at han af alle Kræfter vilde understøtte Petitionen. Derpaa optraadte endnu Hr. Hames, det andet Parlaments Medlem for Lambeth, og udtalte sig, samme Aand, Lydeligt Bifald ledsagede begge Talerne, og efterat man med stor Enthuustasmehavde voteret over en Tak-Adresse til den liberale Presse og til Præsidenten, gik Forsamlingen fra hinanden.