Viborger Samler, 1849-01-27
Ved Rygtet herom samledes igjen omtrent 500 Bønder, ved Medolden. Overfarten med Færgen gik kun langsomt, men forinden Halvdelen var kommen over, havde en Deputation været inde hos Oprørerne og bedet dem om, i det Gode at drage bort, da man ellers agtede at bruge Magt imod dem. J Begyndelsen vare Oprørerne dygtig kjæphøie; men da de saae, at Mængden stedse voxte og hørte Bøndernes Yttring: "at de skulde afsted, og det gelik!" sant deres Mod og de tilbøde sig da at drage bort, naar nogle af Bønderne, som vare ubevæbnede, vilde følge dem paa Veien, indtil de vare udenfor Skudvidde. Dette skete. Nogle Kugler lode man vel til Afsked pibe over Hovederne paa Oprørerne, hvilket foruroligede dem noget; men deres Ledsagere beroligede dem, og der skeete da ei heller mindste Skade, uagtet Gemytterne vare yderlig opbragte. Da Ledsagerne skiltes fra Oprørerne, takkede disse dem ret hjerteligen. Bønderne vendte nu tilbage til Skjerbek, hvor de ankom henimod Mørkningen. Her var imidlertid ankommen en Ritmester Rumohr, som tilligemed et Par Dragoner, havde indqvarteret sig i den store Kro i Skjerbek, omtrent en halv Fjerdingvei fra sit Mandskab; saa at han ventelig troede, at Bønderne ikke turde vove sig imod hans Dragoner. Bønderne droge, syngende gjennem Gjessing, hvor Oprørerne forholdt sig aldeles rolige, indtil Bønderne vare forbi, hvorpaa de blæste sammen og fulgte bag efter dem til Kroen, hvor de fjendtlige Partier opstillede sig imod hinanden, medens Bøndernes Anførere vare gaaede ind til den fra sine Tropper afskaarne Ritmester, for at parlamentere. De forestillede ham, at Bønderne vare saa forbittrede, at det bestemt vilde koste Blod, dersom han ei reiste af med sit Mandskab, og at i andet Fald næppe Nogen af dem kom levende derfra, da der næste Nat vilde samles en langt større Mængde. De vare fast besluttede paa, ei at betale Skatterne, førend Kongen erklærede det for sin Villie, ei heller at taale Militair=Execution, med mindre denne fandt Sted af en heel Hærmagt. Ritmesteren, der lod til at være en fornuftig Mand, fandt sig i Rimelighed, og der blev sluttet et Forlig, hvorefter Executionsmandskabet den 20de, om Morgenen tidlig, paa Ritmesterens Æresord skulde forlade Sognet og hele Vestkanten, hvorfor der blev givet skriftlig Ordre til nogle og tredive Dragoner, som havde belagt Brøns, ogsaa at drage bort til samme Tid. Tillige lovede Ritmesteren, at han vilde indgive en Forestilling til Vedkommende, om ikke Skatte betalingen der for Egnen maatte blive opsat i nogen Tid, for om det da muligen kunde blive afgjort, om Vester boerne skulle høre til Danmark eller Slesvig=Holsteen, da Bønderne saa godvillig vilde betale til hvilkensomhelst retmæssig Øvrighed. Senere erfares, at der den 21de D. om Morgenen atter kom 60 til 70 oprørske Dragoner til Skjerbek, samt at Vogne vare tilsagte i andre Byer til Møde i Tønder, for at føre Jnfanteri dertil. Rimeligviis vilde Bønderne atter samle sig, og det var afgjort, at de kun vilde give efter for en stor Overmagt "Ribe Av. meddeler i et Flyveblad af samme Dato Følgende: Efterat Avisen var trykt modtoge vi i Aften Efterretning om at de oprørske Soldater have morderisk overfaldet Kongen af Danmarks slesvigske Undersaatter. J Dagsavisen have vi berettet, at 60 til 20 Dragoner atter igaar vare komne til Skjerbek og fra Tønder var senere ankommen c. 140 Jægere, der idag havde besat Brøns tilligemed Dragonerne. Omtrent ved Middagstid idag ankom en Deel af Landstormen fra de nordlige Sogne i Nærheden af Brøns. Bøndernes Anførere begav sig vaabenløse til Oprørerne for at bevirke en mindelig Overeenskomst; men disse Værgeløse bleve øieblikkeligen overfaldne af Dragonerne. Den ene af Førerne, Anders Thomsen fra Haned, der var tilfods, blev saaret af flere Sabelhug, og styrtede til Jorden; tvende andre tilhest bleve ligeledes saarede, men undslap. Omtrent paa samme Tid gave Jægerne Jld paa Bønderne og Dragonerne huggede ind fra flere Sider paa dem. Bønderne maatte nu forsvare sig saagodt de kunde og flere af Dragonerne faldt for deres Kugler. En Deel af Bønderne slap over en Mose, hvor Cavalleriet ikke kunde komme, men mange af dem ere saarede baade af Skudsaar og Sabelhug, og Veifarende mødte dem paa Hjemveien, blødende, uden Hatte og Fodtøi. Landstormen var langtfra samlet, da Overfaldet skete. Dette er det Væsentligste af de noget forvirrede Efterretninger."