Viborger Samler, 1779-08-02
J og, dette udtrykker maaskee ikke Apostelens fulde Meening. Man meener at kunde godtgiøre, at Ebræernes Hei og Grækernes 4479, som aldeles harmonere tilsammen, betegne ikke aleene de Afdødes Tilstand i Henseende til Legemerne, men og i Henseende til Sielene, altsaa ikke alene Graven, men og det Opholds=Sted, hvortil de fra Le Hh. gegemerne afsondrede Siele strax efter Døden begive sig. Var min Velynder blandt deres Tal, som kalde sig Lærde, ville jeg kun nævne dette som noget, der er Dem vel bekiendt; men da jeg veed, at De ikke forlange Rang i nogen af deres Classer, og Sagen selv turde være Dem ubekiendt, vil jeg anføre ikke saa meget min, som andres Meeninger og Beviser herom: Da Jacobs Sønner ville trøste deres Fader over Josephs foregivne Død, fortæller Moses, at den Gamle ville ikke lade sig trøste, sigende: Jeg maa fare ned til min Søn sørgende sech Gen. 37, 35, hvilket oversættes i Graven, men, som man meener, ubeqvemmelig; thi Joseph var, i sin Faders Tanker, ikke begravet, men sønderrevet og bortført af et Rov=Dyr, han taler og sin Søns Overgang ved Døden til de fraskilte Sieles Forsamlings=Sted. Messias siger hos David Pl. 16, 10. Du skal ikke forlade min Siel i Graven, 7, efterat han baade i det foregaaende Vers har talt om sit Legems Hvile i Graven: Mit Kiød skal boe trygelig i Haab, og i dette 10de strax herpaa Du skal ikke lade din Hellige see Forraadnelse; Altsaa kan han vel ikke her ved Sielen forstaae andet end den udødelige Deel af sin menneskelige Natur, og da maa jo Nr ikke betyde Graven, ligesom og ikke Fortolkernes a 97, som Petrus bruger Act. Act. 2, 27., men Sielens Opholds=Sted. Et Sprog hos Esias synes heel merkværdig, over hvilket jeg vil opholde mig lidet: Naar Propheten paa en Dramatisk Maade vil beskrive det Babyloniske Monarchies uforventede Undergang tillige med den Spot, som skulle overgaae dette til sin Tiid saa mægtige Rige, siger han Cap. 14, 9. 10. Helvede 90 neden under hævede for dig, for at tage mod din Komme, det opvækker Dødninger for din skyld, alle Jordens modige Bukke, det kom meer alle Hedningers Konger til at staae op af deres Chroner; de alle, de svare og sige til dig: du er og bleven svag som vi, du er bleven os liig; hvor det synes, at man heel ubeqvemmelig ved at forstaaer Graven i den almindelige bemærkelse som de døde Legemers Bevarings=Sted, thi hvorledes sige vi Graven opvækker de Døde, de afdøde hedenske Fyrster nemlig, til at modtage paa en spottisk Maade de i de Dødes Rige henvandrende Babylonier, Det er vel i sig selv en Fiction, men, paa denne Maade forstaaet, maatte den falde os forhaard og ufordøielig; det maa jo hellere tvertimod siges om Graven, den bevarer de Døde, den holder dem fangne under Dødens Baand; og hvad vil dette da sige, Kongerne, de afdøde Hedenske Konger som her kaldes modige Bukke, for at beskrive dem som stinkende og afskyelige for Gud, i Henseende til deres deres Voldsomheder og Ugudeligheder, stode opaf deres Chroner mod Babyloniernes Ankomst? ere deres Graver Throner, eller strækker sig vel deres Herlighed uden for dette Livs Grændser, Endnu slettere ville vel den Fortolkning falde ud, om vi ville her forstaae He om det egentlig saa kaldede Helvede, hvortil vi da ubilligen fordømte disse og andre Hedninger. Men, antage vi, at den hellige Skribent taler efter sin Tids Hypothese, og hvorfor skulle vi ikke kunne antage dette, endskiønt vi ikke fatte Hypothesen selv, at de fra Legemerne, afsondrede Siele komme i et stort svælgende Underjordisk Dyb, hvor de bleve placerede efter deres forskiellige Tilstand og Forhold i Livet; ligemaade, at disse i de Dødes Rige forflyttede Siele Umbræ, manes vare af visse Kiendetegn, som de overbragte fra Livet, en vis Siele=Klædning, som de vare iførte, kiendelige i denne afsondrede Tilstand (Man kan ikke paatvivle, at den selsomme Tildragelse, som fortælles os 1 Sam. 28, om Sauls Fremkaldelse af Spaaqvinden, man maa forstaae den ogsaa hvordan man vil, har Sammenheng hermed Antage vi, siger jeg, dette, saa forstaae vi, at Propheten vil under et Syn forestille de Assyriske Fyrsters Nedkomst i de Dødes Rige, som den, der opvakte megen stor Bevægelse og Forundring i disse Stilheds Boeliger; de Afdødes Siele, de i sær, som disse forhen mægtige. tige Fyrster havde mishandlet, stode op mod deres Ankomst fulde af Forundring, at et Monarchie, af saa stor Magt og Vælde, var saa hastig og saa fuldkommelig bleven ødelagt, de anstillede en Ligning imellem deres forrige mægtige og nærværende svage Tilstand, glædende sig i deres Undergang. (Resten følger.)