Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-10-29
Den selskabelige Tone i en stor Stad har med gen Lighed med Strængene paa et Instrument, hvorpaa alle udvortes Jndtryk virke; thi store Begivenheder i den physiske eller moralske Verden omstemme ofte de Meninger, som have Aar, hundreders Hævd for sig, og som ganske synes at være rødfæstede i de fleste Menneskers Siel Saaledes har D. Galls Theorie om Hjernen og Hjerneskallen opvakt ganske nye Jdeer, og bragt Meninger paa Bane, som man fordum enten allerede ansaae for aldeles afgjorte, eller ingen vovede at modsige. De forskjellige Naturanlæg hos de forskjellige Mennesker er nu en Hovedgjenstand for Dagens Samtaler, som end- og Damerne finde stor Jnteresse for, og Meningerne kunne naturligviis ikke være andet, end meget afvigende fra hinanden. Det ene Partie paastaaer, at Mennesket, efter Galls System, fødes med bestemte Reforanlæg, og det andet af Mennesket fødes med meget faa bestemte Anlæg, og at de fleste af dets gode og slette Egenskaber ere en Følge af tilfældige udvortes Omstændigheder. Uden ganske at holde med det ene eller andet Partie, vil det maaskee ikke være interrestant, noget notere at undersøge denne for ethvert tientende Menneske høist interessante Bienstand. Allerede den store Levnis har beviist, at der ikke gives to Blade, der fuldkommen ligne hinanden, og enhver, som betragter Maturen med et grandskende Die, vil finde, at den ikke har frembragt to Gjenstande af eet og det samme Slags, som ikke i en eller anden Henseende ere forskjellige. Endnu har der ikke exsteret to Mennesker, om det end vare Tvillinger, som fuldkommen lignede hinanden. Den daglige Erfaring viser, at ethvert Ansigt har egne Træk og en egen Dannelse. Lige fra Kjæmpedjergene indtil det mindste Sandskorn, lige fra Mennesket indtil det mindste Fryd, har Ra turen indført denne Forskjellighed. Hvorfor den findes der, vide vi ikke og kunne vi ikke undersøge, men at den findes der, det see viDen samme Forskjellighed, der finder Sted i den materielle Verden, møde vi ogsaa i den intellectuelle. Ligesom vi see Herkules overvinde en Løve, saaledes see vi ogsaa en Retton med en herbolisk Aandskraft gjennemtrænge et Chans af Hypotheser, bugte paa Autoritetens Marmor grund, opdage Planeters skjulte Kredsløb, og vise Straalebrækningen ved Hielp af et simpelt Stykke Cristal. Millioner Mennesker have i Aartusinder seet Millioner Æbler falde fra Træer, uden at de fandt det deres Opmærksomhed værdigt. En Newton saae det, og han opfandt en Theorie, som Verden beundrer. Ligesom der altsaa gives physiske Kjæmper og Overge, saaledes gives der ogsaa intelleetelle, og Altøbeden imellem Menneske og Menneske indbyrdes er ligesaa stor i Henseende til den gandelige som den legemlige Kraft. Denne Ulighed yttrer, sig nu hos forskjellige Mennesker paa forskjellige Maader. Der er neppe nogen Tvivl op, at en stor Maler seer og føler Gjenstande i Naturen med andre Øine og Følelser end de fleste Mennesker udenfor dette Fag, det samme er Tilfældet med musicalske Genier; hvor parador det end maatte synes, kan man dog paastaae, at de næsten tænke musicalsk, det vil sige, de fleste Gjenstande gjøre et musicalsk Jndtryk paa dem. Jeg har kjendt Mennesker, der, uden nogensinde at have havt mindste Anviisning, have allerede som Børn kunnet spille taalelig og Violin, jeg kjender endnu et Menneske, der, og draget til et ganske andet Fag, har, uden min ste Veiledning, forfærdiget en Electriceermachinen Luftpompe, et Positio og et Stueuhr. Ma jeg har derimod kjendt Mennesker, der med og bedste Veiledning, den største Opmuntring, en naturlig god Forstand, ikke have seet istand til at lære Musik eller nogen mechan Konst. Selv vor berømte Suhm anfører, Steds i hans Smaaskrivter, at han, al Anvil ning uagtet, ikke har været istand til at le Musik, Dans &c. Spiren til at lære Vidensk ber og Konster ligger altsaa i Menneskets St. men ligesom Plantespirens Udvikling beroer, Jordbundens og Luftens udvortes Virkning, for ledes derver Udvikling af de menneskelige Sjelævner paa udvortes Omstændigheder. Vist, det, at Raphael, som Lessings Conti siger, og han ulykkeligviis var bleven født uden Arnikke havde været mindre stor Maler, thi det i Sjelen, ikke i Haanden eller Øiet, at Spitil Konstnergeniet ligger. Ligesom Nattergale Sang er en vilkaarlig Kraftyttring, afholgig af al Erfaring, saaledes er det musical Genies oprindelige Productioner et Udtryk af dets Siels uvilkaarlige Følelser. Ved Erfari og Øvelse kan man vel fremkonstle visse For digheder, men ligesom den Sagkyndige ved først Øiekast vil kunne see, om en Annanas er frem kommet i et Drivehuus eller en Hauge, saal des vil man ogsaa strax kunne see, hvad der Frugten af et virkeligt Mordranlæg, eller Afmelsommelig Anstrængelse og Tiid 2 Alle de Naturanlæg, som man finder sam rede hos Mennesket, findes i større eller mindre Grad enkelt hos Dyrene, og det er det, der, som bekjendt, har ledet D. Gall paa sin Theorie. Men man maa beklage, at man i Henseende til Dyrenes Notordrivter endnu ikke er i det Rente Hvad Philosopherne hos Mennesket kalde Forstandsævne, det kalde de hos Dyret Instinet eller Roussean siger i den Anledning, man kan virkelig let indsee, at adskillige af de Forskjelligheder, der udmærke Menneskene fra hinanden, ansees for naturlige, skjønt de dog kun ere Følger af Banen og den forskjellige Levemaade, de have antaget i Selskabet. Et fast eller forkjelet Temperament, og den Styrke eller Svaghed, som er en Virkning deraf, er snarere en Følge af den haarde eller qvindagtige Opdragelsesmaade, end af den oprindelige Legemsbeskaffenhed. Det samme gielder om Sjeleævnerne, Opdragelsen frembringet ikke allene en Ulighed imellem cultiverede og ueustiverede Mennesker, men den forøger den end- og hos den første i Forhold til Culturen, thi naar en Kjæmpe og en Dverg gaae een og den samme Vei, giver ethvert Skridt, de gjøre, Kjæmpen et nyt Forspring. - Mod dette Raisonnement lader der sig dog indvende meget. Vel er det sandt, at Opdragelsen kan forøge den naturlige Ulighed, men den kan aldrig frembringe den der, hvor den forhen aldeles ikke har existeret. Desuden see vi jo denne Forskjellighed ganske tydelig hos de enfoldige Pesteræer, der, efter de Reisendes Be blind Naturdrivt. Det er sandt, at Dyret i alle de Forretninger, som røde Fornuft, endnu bestandig staae paa det samme Trin, som ved Verdens Skabelse. Man beundrer den mathematiske Nøiagtighed, hvormed Bien afmaaler sine Celler, en Færdighed, hvori den største Mathematiker, staaer langt tilbage for den Mett herom denne ef ker evige Prokkelige Love, fulgte Molagtighed, vil ser, at den følger en blind Drivt, thi dersom man fandt, at en Bie engang imellem dannede sig retning, neppe kunne tælle til fem, og som næsten føre et reent Planteliv. Blandt disse Mennesker vilde der, om end Opdragelsen tillod det, ligesaa lidet kunne opstaae en Newton, som en Herkules blandt Pygmæer. Man seer heraf, at Naturen selv har indført her mærkelige Forskjelligheder, blandt Menneskene. Det er mueligt, at Opdragelsen kan qvæle eller forstemme et Naturanlæg, men man har endnu aldrig seet, at den hos et Menneske har frembragt Ævner, som man fra Ungdommen af savnede hos det. Den unge Vircuos Farstenair, der, uagtet han kan paa ne Aar gammel, lod sig høre paa Fløite, kan tjene til Beviis herpaa. Den Tid, som dette Barn kan have anvendt paa at lære Musik, kan jo i det allerhøieste kun have været 4 1/2 Aar. Man tage nu hvilket andet Menneske man vil, som mangler er saadant Genie, og give det de største Læremestere af Verden; det vil end ikke i tredive Aar lære, hvad dette Barn har lært Aar. Det er altsaa aabenbart, at Opdragelsen og Vanen ligesaa lidet her, som i alle andre Fag, kan, som Rousseau paastaaer, vore Aarsag til Sjeleævnernes Forskellighed. en uregelmæssig Celle, saa kunne man snarere kuldkaste den Mening, at den handler efter Jnstinct. Men ligesom den menneskelige Aand bestandig stræber at komme høiere, og bringer hver Færdighed til større Fuldkommenhed, saaledes bliver Dyret bestandig ved een Punct, som det aldrig viger et Haarsbrede fra. Vi kunne altsaa ikke give begge disse forskjellige Egenskaber, eens Benævnelse hos Mennesket og Dyret. Men naar Philosopherne reent ud ville paastaae, at alle Dyrets virkelige Forstandsforretninger skee af en blot dyrsk og blind Drivt, saa gaae de nok forvidt heri. Forf. vil gjerne indrømme, at Fuglen ligesaalidet veed hvorfor den bygger sin Rede, som Ædderkoppen hvorfor den spinder sit Væv, thi man maatte i saa Fald tillægge dem Hukommelse, dømmekraft &c., Sjele syner, som man ved andre Leiligheder savner hos dem. Men imidlertid finde vi dog hos Dyr af høiere Rang Egenskaber, som vi umueligen kunne antage for en blot Jnstinct. Den af døde, fortjente D. Smith har i sin Bog om Dyrene anført skjønne Anecdoter om Dyr. Men disse vil jeg forbigaae, thi man kunne maaskee drage deres Paalidelighed i Tvivl, jeg vil blot holde mig til min egen Erfaring. Mange af mine Læsere erindre uden Tvivl, at der for en Halvsnees Aar siden ulykkeligviis druknede i Mennesker paa engang, som vilde seile i en Baad til Hveen Den ene af de Ulykkelige havde en stor Pudelhund, som han holdt meget af, men som han ikke havde taget med sig og Opret faae at han ikke kom tilbage, begyndte det først hyle, og da man siden indspærrede det, benytte, det sig omsider af en Leilighed, og løb hos Nu løb det hylende omkring paa alle de Snder, hvor den Afdøde pleiede at komme, gjenemsøgte alle Værelser, og løb hylende bort Dette gjentog det paa somme Steder 3 4 Gage. - At nu en Hund ved sin fine Lugt kan opsyen og anden Gjenstand, det veed man; men hos ken Lugt kunde her vel bevæge Hunden til søge sin Herre, paa de Steder han pleiede komme, thi han laae jo i Havet, og det var saa der, ikke hos hans Bekjendtere, at maatte søge ham, Hvad var det, der saa ham, at hans Herre var paa et af de Sted han løb hen til Maa man ikke antage, den besad en Forestillingskraft og Tænkerve i at gjøre den Slutning: at han maatte være pi ret af disse Steder, – Blot Instinct kan ikke være. – Hos een af mine Venner komme der bestandig om Middagen præsice Kl. 1 og i Aftenen præsice Kl. 8 en Hund, som egen tilhører hans Huusvært, men, som er vant at faae sit Middags og Aftensmaaltid hos ha Han kommer i samme Ærinde paa flere Støv men paa andre Tider. Hvad er det nu, som siger denne Hund saa bestemt hvad Klokke er – Hans Hunger, - Det kan ikke var thi han er ingen Kostforagter, og han har i saa god Appetit, at han kunde spise paa forskjellige Steder om Dagen. Det er altsa klart, at hans Forestillingskraft for ham: der fik Du Mad i Gaar, der vil Du ogsaa faae den i Dag, og at hans Hukommelsee paaminder ham om, at det netop nu er den rette Tid. Instincten kan ikke have nogen Deel heri. Man maa altsaa tilstaae, at der gives Naforanlæg, som ere eens saavel hos Mennesket som hos Dyret, og at det er urigtigt, at Philosopherne bestandigen ville forklare enhver af Dyrets fornuftige Handlinger, som blot instinctmæssig. Vel finder man aldrig at noget firebenet Dyr foretager sig fornuftige Handlinger, der i eet og alt have Lighed med Mennesket. Men dette beviser, hverken meere eller mindre end at Mennesket besidder samlet, hvad Dyret kun besidder enkelt, og at iøvrigt disse enkelte Naturanlæg ere lige hos begge. Dyrets Mangel paa de Anlæg, som Mennesket besidder i Forening med alle dem, som Dyret besidder, er Aarsag til, at dette bestandig bliver staaende paa eet og det samme Trin, og at ingen større Udvikling eller Persectibilitet lader sig tænke hos det.