Aalborg Stiftstidende, 1839-12-28
Hs. Majestæt yttrede i sit Svar blandt Andet: "Det skal stedse glæde mig at kunne bidrage til Deres Communes Vel, hvortil der nu ved den nye Communal-Bestyrelse er aabnet Dem selv Adgang til at virke. – J Svaret, paa Staden Nyborgs Adresse - der iøvrigt ved sin Overskrift, "Stormægtigste, allernaadigste Arveherre og Konge" adskiller sig fra alle øvrige indgivne Adresser, som kun have den simple Overskrift "Allernaadigste Konge" – tilkjendegiver Hs. Majestæt ligeledes: at Borgerrepræsentanterne ved den Andeel, de nu have i Communens Bestyrelse, finde en ny Opfordring til at virke til at fremme Byens Vel. Man seer af disse og lignende Svar paa andre Adresser, hvor meget Borgernes Selvstændighed og Selvvirksomhed i alle communale Forhold ligger hans Majestæt paa Hjerte. J en Artikel i Fædrelandet" gjøres opmærksom paa den Holdning og Værdighed i Fremstillingen, den Fiinhed og Elegance i Udtrykket, som udmærke den Række af Kongens Taler og Svar, der alt ere bragte til offentlig Kundskab. "De bære ganske - hedder det derom – Præget af den Klogskab og Urbanitet, man af en saa dannet Aand kunde forudsætte, og af en Lethed i Foredraget, hvori Christian den Ottende blandt Europas Fyrster neppe har nogen anden Rival end Louis Philippe." Der ligger i fagte Ord en forunderlig Tryllemagt, og – "det lader sig ikke miskjende, at den velvillige Maade, hvorpaa Kongen har modtaget og besvaret de loyale Udtryk af Folkets Hengivenhed og Forhaabning, maa have styrket den gode Mening, hvormed det er kommen ham imøde."J en Afhandling om Kongens aabne Brev i Fædrelandet hedder det: "Det aabne Brev er udstedt den 3die December, maaskee faa Timer efter, at Forsynet havde kaldet Frederik den Sjette til sine Fædre; det er skrevet under det friske Jndtryk af denne alvorsfulde Begivenhed. Havde Hs. M. tiltraadt sin Regjering med den Erklæring, at Erfaringen – altsaa den Erfaring, han under sin forevigede Forgjængers Regjering havde indsamlet, havde overtydet ham om Nødvendigheden af gjennemgribende Forbedringer i hele Statstyrelsen, da kunde dette let have havt Udseende af, som om han havde villet kaste Skygge paa den gamle Regjering, der ligesom skulde tjene til Folie for den nye Æra, der skulde begynde med hans Thronbestigelse. Vi haabe til Gud, at derved virkelig en ny, en lysere Dag er oprunden over Danmark, men vi ære den Pietet, den rigtige Takt og ædle Følelse, der har afholdt Kongen fra selv at bebude det. Det kunde han med god Føie overlade til Andre at sige; det kunde han fremfor Alt i Gierningen ville bevise. Men at han ikke, om vi saa tør udtrykke os, er fremtraadt med Pauker og Trompeter, det beviser ikke hans Ulyst til alvorlige, til gjennemgribende Reformer, det beviser kun hans Pietet mod hans nysafdøde Frænde og Forgiænger. Vistnok vilde denne Pietet gaae for vidt, vistnok vilde den udarte til en høist beklagelig Svaghed, dersom derskulde føre derhen, at Kongen ikke vilde røre ved Noget af hvad hans Forgænger havde gjort, dersom han vilde rug over, hvad der er ham overantvordet, istedetfor selvstændigen at fuldbyrde det Værk, hvis Udførelse er den ham af Skjæbnen stillede Opgave. Men en saadan Svaghed, en saadan Uselvstændighed vil Jngen befrygte af Christian den Otteende, og han har vistnok valgt den bedre Deel, naar han vil bevise dette, ikke ved store Ord, men ved store Handlinger."¬