Politivennen, 1808-01-01
Forslag til bedre Tørvs Erholdelse. (Efter Jndsendt.) Jndsenderen har med megen Fornøielse læst hvad i No. 504 er skrevet om Tørvs bedre Form. Han troer Tingen meget ønselig, og haaber, at der dog nok vil være den patriotiske Tørvmoseejer, der vil prøve paa at sætte den i Verk. Men han troer det nyttigt, at anføre tillige et Par Raad og Anmærkninger, ved hvis Brug han troer Tørven kunde bringes, ihenseende til sin indvortes Godhed, til en langt højere Grad, end hidtil. 1) Bør en bedre Æltning anvendes (thi Talen er her ikkun om æltede Tørv; de Skaarne kunne ikke modtage anden Fuldkommenhed, end hvad Naturen har lagt i dem, paa det nær, at gjøre Tøtringen tilgavns). Man forretter Arbejdet hidtil enten ved Trædning eller ved Maskiner. Af sidste veed Anmælderen ingen anden brugt her i Danmark, end den, der i offentlige Blade har været anmældt, som opfundet og anvendt ved Præstholms Tørveskær. Trædning er en højst ufuldkommen Æltningsmaade. Det Slid, den koster, kunde paa en rigtigere og hensigtsmæssigere Maade udført, frembringe langt bedre Virkning til Tørvens Forædling. Ætningen maa skee lige over hele Massen. Om den Præst. holmske Maskine endnu bruges, vides ej. Men, som den nyttigste Æltningsmaade Anmælderen veed, tilraader han denne: Man vælger et Sted i Nærheden af Mosen, som ligger et Par Alen højere, og paa fast Bund. J et dertil gravet Hul nedlægges, 3 Alen dybt, en vel sammenføjet Ramme af fire Tømmerstykker eller Bielkeender; hver Side af denne Ramme bliver to Alen lang. Tvers over den er tilboltet et Tverstykke, og i samme anbringes en Jernbøsning. Forud bliver Jorden hvorpaa Rammen lægges, vel stampet. Nu har man en Axel af et godt stærkt Stykke Eg eller Bøg, i det mindste 5 Alen langt, og i den ene Ende forsynet med en Tap til at passe i forommældte Bøsning. Denne Axel rejses nu opret saaledes at Tappen staaer i Bøsningen. Nu har man af Bræi er sammenslaget en Hylse eller Fudderal, tre Alen langt, og inden i af den Vide, at naar den sættes uden om Axelen, kan denne deri magelig bevære sig. Bedst tilsammenføjes disse Bræder i Form af en lang Tønde, og kan da holdes sammen med Jern eller Træbaand. Hylsen sættes nu over Axelen, og derpaa fyldes Hullet med den opgravede Jord, som efterhaanden stampes fast tilsammen. Naar Hullet er fuldt, nedlægges over det en anden Ramme af 3 Alen i hvert Maal, og ligeledes af Tømmer. Tvert over denne Ramme er iføjet to Stykker stærkt Tømmer, som staae saavidt fra hinanden, at de i Midten ved at udskæres i Runding kunne omslutte Axelen, som paa det Sted drejes rund, og forsynes med en Jernring. Efterat Rammen er saaledes sluttet om Axelen, nedrammes i hvert Hjørne af den en spids Pæl, som afsan, siden ligemed Rammen. Derpaa fyldes med Jord inden i Rammen og ved dens Sider, og over den lægges et tæt Gulv af gode stærke Bræder eller Planker. J den opstaaende Del af Axelen anbringes en tverudstaaende Stang, som den hvorved Hestene trække i en Hestemølle. Dog maae den nær Axelen være meget stærk; og i en Alens Afstand paabringes nu en Valse af Form som en Møllesten, men gjort af samlede Tømmerender, saaledes, at den løber rundt paa sin Kant, naar Hesten trækker denne Mølle omkring. Føres Tørvmassen i en Kreds under denne omløbende Valse, da sammentrykkes den med Kraft af samme og ved at anbringe foran Valsen et Par medløbende Træbretter, der skuffe den udtrædende Masse ind netop i Stenens Bane, vil Massen efter saa Omgange være fortræffelig sammenæltet, og kan da afskydes, for at give Plads til nyMasse. At denne Bortskydelse let kunde skee ved en Jndretning bag Valsen, vil enhver indsee, som har noget mekanisk Begreb. Ogsaa Opførelsen af Tørvmassen fra Mosen til Møllen kunde skee ved at slaae et Toug fra Karren, hvorpaa den var læsset, omkring Axelen. Bedækkede man Møllen med et Straatag, der drejede sig rundt med Axelen og altsaa befæstedes paa og bares af dem, saa havde man den Fordel, at man endog i den stærkeste Regn kunde arbejde dermed. Det behøver ej at siges, at en saadan Jndretning ikke lod sig indrette for enhver Bondes lidet Tørveskær, men ved et Tørveskær af nogen Størrelse vilde det vist gjøre Nytte. 2) En i sig selv god Tørvmasse kan forædles ved Tilsætning. Jeg vil blot nævn. een, nemlig med Sand. Det er bekjendt, at en Tørv, som holder Sand, giver en større Hede. J Almindelighed er der Sand i Nærheden af enhver Tørvmose, og naar denne, i rette Mængde, paaførtes Massen, medens den æltedes, vilde den blive jævnt og godt indblandet deri. Endnu een Ting troer Anmælderen at burde tilføje. Ofte har han, ved at komme forbi en stor Tørvmose, forundret sig over, at Ejeren ikke ansaae det Umagen værd, ved samme at opføre Skure til Tørring. Den betydelige Fordel, at kunne da arbejde naar man vilde, maatte vel kunne betale Omkostningerne, og Tørven vandt uendelig i Godhed. Dog dertil er man endnu forlangt tilbage. Vi have endnu formeget Skov at ødelægge til ret at sætte Pris paa vore Moser. Og saalænge man endnu paa Græsningerne i Danmark seer Kvæget være uden Ly i April, Maj, Oktober og November, og at Ejeren ikke troer det et Ly værd, saa var det urimeligt at vente et Tørveskur ved en nok saa betydelig Tørvmose.