Aarhuus Stifts-Tidende, 1830-08-28
Kong Carl Xdes langsomme Reise havde begyndt at vække nogen Uro, især da Rygtet gik, at han havde ifinde at forskandse sig med sit Troppefølge paa Halv nen. gen Cotentin, hvorfra man kan sætte det flade Land under Vand. Da begav Nationalgarden i Cherbourg, sig paa Marschen for at tvinge Kongens Eskorte til at forlade ham ved Pontedes douvres. Alt synes at tyde paa, at den kgl. Familie endnu smigrede sig med Haab indtil det sidste Øieblik. Men overalt hvor den fremkom var man belavet derpaa. Tre Regimenter havde Ordre, at holde sig parate paa det første Vink. Paa de sidste Stationer vare Hertugen og Hertuginden af Angouleme til Hest. Maison kjørte bestandig i den samme Vogn som Kongen og den lille Prinds. Hs. Maj. førte over halvfjerdehundrede Haandheste, med sig til ingen Nytte. Ogsaa heraf slutter man, at han endnu ventede Befriere. Hele Dagen staae Pariserne udenfor deres nye Konges aabne Vinduer for at betragte ham og hans Hof Hver Eftermiddag fra 6 til 8 musiceres der i Palaisroyal=Gaarden af to Musikkorps, Borgere og Soldater, som ikke spille Andet end Nationalviser, Marseillaner marschen, Rossinis Wilhelm Tell, og deslige, der accompagneres af Folket med Kastagnetter, Sang og Haandklap. Hvergang Kongen, iført en simpel Frakke, lader sig see paa Balkonen, jubler Folket, skriger Vivat og svinger Hatte og Huer; Kongen hilser, slaaer Takten til Marseillaisen, omringes af sin Familie, og Balkonen, fyldes snart med Hoffolk af det nye Slags. De have næsten Alle Støvler paa, og Nogle af dem ere endog saa langt tilbage i Kultur, at de ikke vide, at Jngen bærer i galant Selskab Beenklæder som have meere end een Kouleur. Man seer Studenter, Contoirister &c. gaae ligefrem hen til Dronningen og tale med hende; ja man saae nylig en Mand staae og tale med Kongens Søster, med sin Hat paa Hovedet. (Ludvig IV ledsagede aldrig nogen Dame, om det saa var i det stærkeste Regnveir, undtagen med sin Hat i Haanden.) Den kgl. Familie spadserer derefter omkring paa Glasgalleriet, og Folket siger: "Det kan man kalde en borgerlig Konge! See, Børn, Een eneste Skildvagt i Gaarden, Raaber Vivat; Den 14de August kom over 4000 Contoirister og Handelsbetjente indmarscherende i Slotsgaarden med en trefarvet Fane i Spidsen, hvorpaa en gallisk Hane eller Ørn af pure Guld, der havde kostet over 1000 Francs, for at bevidne Kongen deres Hengivenhed og bede om Tilladelse til at maatte ophænge denne Fane paa Børsen, til en evig Erindring om den store Uge." Hs. M. tillod det, og sagde blandt Andet: "Jeg haaber, at Jntet skal forstyrre Freden i Europa, som er saa vigtig for Handelen, saa nødvendig for vor Velfærd. Jeg vil gjøre alt muligt for at vedligeholde den, Men skulde nogensinde vort Fædrelands Uafhængighed vorde truet, da skulle J, mine Venner, see mig atter, som i min Ungdom, stride under disse Faner, de eneste, som jeg har kæmpet under; og skjøndt jeg nu er vorden ældre, vilde jeg dog stille mig i Eders Midte, dele Alt med Eder, og være Eders gandske!" Neppe havde Kongen udtalt førend Alle raabte: "Philip leve! Borgerkongen leve!" Derpaa treen Kronprindsen frem og sagde til de unge Mennesker : "Min Fader ønsker, at Fem af Dem ville gjøre os den Fornøielse og spise til Middag hos os i Morgen."¬