Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-11-28
Det er en især for os Jyder høist interessant Efterretning, at Thorvaldsen har erklæret for Jyllandspostens Redacteur, at han er villig til, uden Erstatning at udføre Niels Ebbesens Statue, som han fandt en Gjenstand i høi Grad værdig taknemmelige Efterkommeres Erindring. Vi nære nu det Haab - siger fornævnte Redacteur – at en Forening af formaaende Mænd ville sammentræde for at bevirke den Subskription indledet, der kunne afholde de paa selve Modelleringen m.m. løbende Omkostninger, hvortil der dog formodentlig vil medgaae nogle tusinde Rigsdaler. (Den 1ste April 1840 bliver det 500 Aar siden at Niels Ebbesen fældede Tyrannen Grev Geert i Randers By.) Om Provstemagten. Sendebrev til velærværdige Hr. Pastor Steen, Steensen Blicher i Anledning af en under 20de Septbr. d. A. udi Randersavis indrykket Opsats, betillet: "Et mærkværdigt Blud af min ellers temmelig eensformige Levnetslistorie. (Slutning.) En Uven af Geistlighedens Magt kunde det maaskee her falde ind, at gjöre opmærksom paa en inkonseqvents, som synes at finde Sted udi Udøvelsen af Provstemagten. Thi den samme Provst, som tilsidesætter Lovens 2163, efterkommer dog 2169, idet han regelmæssigen hvert Aar möder udi Kirkerne – forat undersøge dens Muur- og Tömmerværk. Spørgsmaalet en altsaa haver Provsten da ikke, naar han vil, Magt til ogsaa ved denne Leilighed at udeblive af vore Kirker, Ved første Giekast synes det at maatte besvares med Jn Thi Den, som ikke bekymrer sig om det christelige Livs Opbyggelse, hvad behøver han at bekymre sig om den synlige Kirkes Muur- og Tömmerværk Hvor Tilsyn fattes, kan det christelige Liv, i saa Aar. faae Vunder, som neppe læges udi en Menneskealder, medens alle de Skavanker, Stenene og Tömret, som sidde i en Kirke, kunne faae udi flere Aar, i Mag kunne repareres udi een eneste Sommer. Men denne Ting haver en Hage. For Synsforretningen faaer Provsten nemlig, saasnart den er sluttet, sin reglementerede Betaling, og at ingen Geistlig haver Magt til at renoncere paa en Accidents, udviser den ganske Kirkehistorie saa klarligen, at jeg ikke behøver, videre at omrøre denne Ting. For det Andet betragter jeg det som en sær Magts yttring, at en Districtsprovst, som, efter Loven, flittelig skal overhöre Skolebörnene, tør forsømme Skolevisittatsen i et Pastorat i flere Aar. Deres Velærværdighed haver selv oplyst, at Deres Provst kun een eneste Gang udi fire Aar haver visiteret Deres Skoler. Jeg for min Deel kjender ogsaa en Districts provst, som ei paa fjerde Aar havde ladet sig see udi et Pastorats Skoler, og som desaarsag formeligen af Præsten haver været paamindet om, at efterkomme sin Embedspligt. See, dette var nu en Magt, som Præsten ikke havde, og jeg vil ikke raade Nogen at betjene sig af en Magt, som han ikke har, hvilket altid er misligt, for ei at sige reent umuligt. Provsten derimod havde den Magt, endnu en Tidlang at opsætte sin Visitats. Men at en Provst deels ganske kan undlade, deels saa uftittelig foretage sine a Hervigtigste Embedshandlinger, det er en Magt, som ingen verdslig Embedsmand – je tör sige, ei engang en Geheimekonferentsraad – er i Besiddelse at, det er en geistlig Magt Her maa jeg bemærke, hvad der i sig selv er indlysende, at en saa udstrukt Magt ikke er eller kan være udi alle Geistliges, ei engang udi alle Provsters Hænder, thi saa var det ingen Magt mere, men et Slags andeligt Anarchie, som, tidligere eller sildigere, maatte hidføre en Reformation, der naturligviis kom til at gaae ud over Geistligheden. Vi gjöre derfor bedst i, at berolige os ved Tanken om den Magt, hvormed Enkelte af vor Stand kunne beklæde sig, og at tage Vor Deeladaf denne Kre. Men forøvrigt ville vi aldrig forundre os, om Provsten, ved Siden af hine store Magter, ogsaa betjener sig af Den, paa det Alvorligste at tilholde og Præster, at efterkomme, indtil den mindste Töddel, Alt, hvad i Loven skrevet staaer, stundom ogsaa lidt Mere, og, i manglende Fald, at anklage os for en conveir, an endnu er höiere, end han selv. Det hörer nemlig pro tertio til en Provst Magt, at han kan tage Magten fra Ting, paa hvilke Magten haver ligget fra Arilds Tid, og igjen lægge den paa Ting, der ikke med Uret ansees for Lappalier. Denne Magt er saastor, at den fast haver noget Vidunderligt ved sig, thi den lader sig ikke paa nogen Maade bringe ind under den naturlige Magie. Det, Loven, udi Provtens Embedsførelse, lægger störst Magt paa, det er nu Magten tagen fra. Provsten bekymrer sig ikke om, han veed ei engang, hvorledes Præsten prædiker, hvorledes han udlægger Börnelærdomme, hvorledes han uddeler Saramenterne, hvad Fremskridt Menighederne gjøre i den christelige Tro, og hvorledes de skikke sig efter Frangeliets Lærdom, derimod er det nu magtpaaliggende, at alle Indberetninger, f. Ex. om 3de Gaarde, om uresolverede Ansøgninger, komme punctligt til foreskreven Tid; at der i Indberetningen om Skolevæsenet togange aarligt oplyses, hvorledes Skoleholderne staae sig, om de have Noget paa Kistebunden, eller om de ere Staadere, at Schemaet over Copulerede, Födte og Døde, i alle sine ethundredoghalvtredsindstyve Rubriker, er saaledes udfyldt, at e. gr. ogsaa alle Dödfödte vorde anförte efter deres ægteskabelige Stilling udi Livet; at Pegestokkene vorde forsynede med Horn paa Enden; at Nedspringene ved de gynastiske Ovelser ere forskriftsmæssige og at Standsningen ved Löbene skeer med behørigt Forspring; at ingen uden Dispens vorder konfirmeret, som blot mangler een eneste Dag i fjorten Aar paa Confirmationssöndagen, hvilket rigtignok, efter min ringe Mening, er at indrømme Maanen altformegen Indflydelse paa Menneskelivet, eftersom det saaledes gjøres afhængigt, ikke af et Menneskes virkelige Alder, men af den paa Foraars-Eqvinoctiet fölgende Fuldmaane, om han kan vorde deelagtiggjort i en Christens fulde Ret, eller om han et heelt Aar endnu skal være ligesom exkommuniceret, at Skolepatronen for Guds Skyld Intet udbetaler af Skolekassen, uden efter Anviisning af et andet Commissionslem; at ingen Præst reiser ud af Herredet uden Provstens Tilladelse, at et Præstekalds Indtægter søges seqvestrerede, forat dække en Restance af 20 Rbd., eller forat en Gulvbræde, som ved Synet var befunden læderet, men som Præsten havde ladet henligge in statn qno, kan vorde forsynet med en Flise, at oplyse, hvor nogle Blækglas ere komne fra, som ere opförte paa en Skoles Inventariiliste, men om hvis Herkomst Regnskabet Intet indeholder, og at forklave, hvad der er blevet af et lidet Blækglas, som ifjor stod paa Inventarlilisten, men iaar ikke er der o. s. v. o. s. v. Jeg veed ikke, om jeg endnu skal anføre det som et Beviis paa en Provsts Magt, at han, naar han haver det dertil udforderlige Hjerte, kan paadrage en gammel, samvittighedsfuld Præst Ubehageligheder, Admygelser, trettesættelser o. s. v. o. s. v. Jeg maa jo nægteligen af Hjertet kondolere den Præst, som Provstemagten saaledes slaaer ned paa; men det ligger i dens, som i enhver Magts Natur, at den maa have sin Næring, og jeg formener pligtskyldigst, at Den, som seer sig udkaaret til at nære den, ingenlunde maa vægre sig, men, ligerviis som Fortidens Martyrer, træde paa Gløderne, som om det vare Roser, Kjödet kan vel krympe sig, ja omsider ganske dødes, men Aanden levendegjöres dog i samme Moment, og der er Intet i hele Verden, der giver et saadant Begreb om geistlig Magt, som naar et levende fornuftige Væsen vorder en Marter derfor, Jeg seer, at Deres Velærværdighed haver været godt paa Glid, men det er meget beklageligt, at De, med Deres ellers saa gode ingenium, ikke haver opfattet Sagen fra denne Side Her er jo slet ikke Tale om det enkelte Individum, men om den hele Geistlighed, og den Præst, som modsætter, sig en geistlig Magt, den maa ville ham hvad den til, han er ikke underledes at ansee, end som en unaturlig Sön, der sønderslider sin egen Moders Bryst. Men saa favorabelt staae Stjernerne over Geistligheden, at selv et enkelt Lems Modtvillighed maa tjene til, at sætte Magten, hvoraf Standen er i Besiddelse, i et klarere Lys. Provsten befaler Dem at bringe ham Deres Kirkebøger, som han ikke udi tre Aar haver værdiget at eftersee. De svarer: "Kom og see dem Men nu kalder Provsten en höiere pouvoir til Hjælp, og anklager Dem i Cancelliet. De forsvarer Dem. Ak, havde De dog havt min Erfaring, at Ens Foresatte altid ere infaillible, De faaer naturligviis Ordre, at adlyde. Nu staaer De lige in confinio martyrii. Men istedetforat istemme et gloria in excelsis, fordi ogsaa De, i saadan Afkrog paa Jorden, værdiges at tjene som et Instrument til Standens Forherligelse, beklager De Dem og er meget graven over det Hele. Dog – jeg vil ikke gaae videre rette med Dem, eftersom De er Rekonvalescent. Jeg forbeholder mig kun, til Deres Beroligelse, en anden Gang at oplyse, hvorvidt Provstemagten i denne Retning er dreven udi den Provinds, hvor jeg haver min Næring, og siger sluttelig af Hjertensgrund, Vale, ete vadis emerge!