Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-08-05
Høiesteret har afsagt Dom i Sagen: Etatsraad Salicath imod Johanne Marie Christine Mikkelsdatter eller Nielsen for Fostermord (Defensor Blechingberg). Ved Landsover- samt Hof- og Stadsrettens Dom af 26 Mai 1848, der stadfæster Vends Herreders Extrarets Dom af 6 Marts f. A., er Tiltalte dømt til at miste sin Hals og hendes Hoved at sættes paa en Stage. Dom. Landsover- samt Hof- og Stadsrettens Dom bør ved Magt at stande. J Salarium til Etatsraad Salicath og Etatsraad Blechingberg for Høiesteret betaler Tiltalte 10 Rbd. til hver. Nordslesvigs nuværende Tilstand. Man ikke blot beklagede Jylland, men forberedte og foretog energiske Skridt til at befrie denne Provinds fra Fjenden; det maa være grueligt for Jyden at have en saa overmodig Fjende" i Jndqvartering, hørte Man Alle sige. Men hvad skal Man da nu sige om Nordslesvig, Nordslesvigerne, forsaavidt de ere danskindede, ere stædte i en dobbelt saa stor Nød. - Den samme Armee, som laae i Jylland, har nu ligget ligesaalænge i Nordslesvig; med faa Undtagelser udskriver den der de samme Reqvisitioner som i Jylland; thi den lever gratis ligesaa flot hist som der; Nordslesvig har næsten ligesiden Krigens Begyndelse havt enten en dansk eller en tydsk Armee at underholde; ja da Fjendens Hovedstyrke laae i Jylland, maatte Nordslesvigerne deele et af de værste Onder, nemlig Ægter, idet de ved hver Station maatte holde med 2 til 300 Vogne. Dog alt dette trykker mindst den danske Slesviger, thi der er vist ingen Deel af Landet, som i Gjennemsnit har større Velstand, end Nordslesvig. Og ligesom Evnen er stor, er Villien det ikke mindre. "Naar det barestens kan faae en god Ende, saa holde vi det nok ud, var til Vores sidste Tilbagetog, ved hvilken Leilighed ogsaa Jndsenderen forlod Nordslesvig, en almindelig Yttring, og er det vist endnu. Saalænge Slesvigeren, som Jyden i sin Tid, kan gjøre sig fortrolig med den Tanke, det varer kun en Tid, vil Fjendens Ophold og Udsugelser kun lidt trykke ham. Men Tanken og Fjendens virkelige Herredømme for Øieblikket og Uvisheden om hvornaar Befrielsestimen vil slaae, gjør Tilstanden til et sandt Helvede. Jyderne var det tilladt at yttre og vise sig som Danske de kunde endogsaa uden Fare tage til Gjenmæle imod Oprørerne a. Slesvigerne derimod betragtes af deres og vore Fjender som Tydskere, som erobrede for evig, ja som saadanne, der maae være dem meget forbundne, eftersom de have befriet dem, von den Danen Tyranni", Vil Man altsaa ikke opirre Fjenden til værre Medfart, maa Munden ikke sige hvad Hjertet tænker; Yttringsfriheden existerer ikke. - Nordslesvigernes værste Fjender ere imidlertid deres egne Medborgere, de dersteds saakaldte, Hjemmeslesvigholsteenere", som belure, forhaane, angive og forfølge enhver Dansk, hvilket navnlig er Tilfældet i Stæderne, hvor Rivningen er stærkest og Grændsen imellem Partierne bestem test. Paa Landet findes ogsaa kun faa Besatte. Fjenden har et vaaget Øie med de Huse i Kjøbstæderne, hvori der boe Dansksindede, og lader dem stundom undersøge for i dem at finde politiske Sammenkomster Jyden kunde rolig blive hjemme og passe sin Dont, hvorimod den sin Konge hengivne Slesviger hvert Øieblik kan vente enten at blive arresteret eller bortslæbt til Soldat, hvilket jo ogsaa nu skeer, dersom han ikke flygter. Egnen finder Man saaledes blottet for Arbeidskræfter i denne travle Tid. Var det saa forunderligt, om under disse Omstændigheder enkelte Svagere i Troen bragtes til at klage og vakle, og det ikke saameget ved Fjendens Fremgang og Overmod, som ved Vores gjentagne Tilbagetog, hvortil den store Hob slet ikke kan begribe den egentlige og meget rigtige Grund, især nu, da dens Hovedmænd og Ledere ere flygtede og fængslede, At den store Pluralitet er urokkelig i sit danske Sind er ligesaavel et Faktum, som at den maa indeslutte sin retfærdige Harme i sit Bryst, uden at turde yttre den. Odense den 2 August 1848. Joh. Lauritzsen.