Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-05-22
Blandede Efterretninger. Et af de mærkværdigste Oldtidsminder i London er Tower. Vel er den ikke, som man pleier at antage, bygt af Julius Cæsar, men vist er det, at dens første Værker ere anlagte af Wilhelm Erobrer, under hans berømte Krigs bygmester Gundelf, Biskop af Rochester, omtrent 1080. Han opførte og befæstede den nu saakaldte White-Tower. Wilhelm Il. og Henrikl.,der bygte Westminster-Hall, fortsatte det begyndte Værk, den sidste især med megen Jver, til stor Utilfredshed for hans ved Bygningen stærkt plagede Undersaatter. Denne Konge benyttede den og allerede som Statsfængsel, og Ramulph Flambard, Biskop af Durham og Wilhelm I. første Raad, var den første, der blev indspærret her som Statsfange. Den kan i det Hele betragtes som et Sidestykke til den franske Bastille. Her gjemmes ogsaa den engelske Kronskat. Opsynsmanden over Kron juvelerne førte, siden Henrik Vill., Titel af Master and treasurer of jewel house, der var meget hæderfuld og indbringende; thi samme besørgede ogsaa Indkjøbet af de fornødne Sølvkar, saavel for Hoffet, som for Gesandterne og de høiere Statsembedsmænd, som fik deres Sølvtøi af Staten. Under Karl 11. vilde en vis Oberst Blood og hans to Medhielpere rane Kronjuvelerne, men ved et Sammenstod af Omstændigheder blev hans Plan tilintetgjort. Røveren havde den mageløse Frækhed, under det Paaskud, at ville see Juvelerne &c., om høi lysDag, i Ledtog med de to andre Skjelmer, at betræde de Værelser, hvor de ellers vare opstillede i den Hensigt, med Vold at frarive den daværende Opsynsmand, en 7daarig Olding, hin Kostbarheder. Neppe var Raden kommen til den store Krone, førend Blood og hans Følgesvende saarede den Gamle, der forsvarede sig tappert, og lagde ham et Knævel i Munden. Derpaa toge de Flugten med Kronen og et Scepter, da der reiste sig Allarm i Tower. Men, for at redde sig, kastede Blood det ene Stykke efter det andet fra sig, hvorved mange Juveler sprang af og kom bort. Men det bekiendte Sandsagn; de smaa Tyve hænger man, de store lader man gaae, gik ogsaa her i Opfyldelse. Blood, der havde gode Venner, blev ikke allene benaadet, men fik ogsaa en Pension af nogle 100 Pd., medens den stakkels saarede Olding fik en ussel Foræring af 9 eller 12 Pd. St. Siden dette forulykkede Forsøg ere de Forsigtighedsregler, trufne, hvormed nu Skatten forevises. Blandt de mange Kostbarheder, her findes, ere at bemærke, den efter Carl II. befaling forfærdigede Rigskrone. Den vurderes, foruden den uskatteerlige raa Rubin, der er saa stor som en Valnød, for 1 Mill. Pd. St. En anden, hvori en Aquamarin, som allene taxeres for 100,000 Pd. St. Prindsen af Wales's Krone, der sættes hen for ham i Parlamentet, som et Tegn paa, at han endnu ikke er berettiget til at bære den, og et stort Guldkors, bedækket med Perler og Diamanter. Rigsæblet og Scepteret, som Edvard Bekjender (regierede 1042-1066) første Gang betjente sig af ved Kronningen. Rigsæblet (the Ord) er en Kugle af Guld, 6 Tommer i Gjennemsnit, besat med Rosetter af Diamanter, og Perler. Ovenpaa er en meget skjøn Amethyst, som et 3 1/2 Tomme høit Guldkors tjener til Piedestal. Endeligen en Guldørn, hvoraf Halsen indbefatter den hellige Kroningsolie og den Euldskee, hvori Biskoppen ved Salvingen dypper samme. De øvrige Jnsignier og Kostbarheder, bestaae af adskillige Sceptere, Sporer, Armbaand &c. Den hele Skat, hvoraf her kun er opregnet omtrent det Halve, vurderes for 3 Mill. Pd. St.