Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-04-07
Den jydske Stændertidende er saaledes i det Hele kun en Gjentagelse af hvad der allerede indeholdes i den Roeskildske. De samme Sager; de samme Raisonnements; de samme Grunde og Modgrunde; de samme, ofte næsten ordlydende, Petitioner og Betænkninger. Da den jydske Forsamling næstegang vil komme først sammen, vil Østifternes Forsamling komme i samme Tilfælde, som forrige Gang den jydske. Den vil kun have at drøfte paany og med andre Ord at sige det om igjen, som den jydske Forsamling allerede vil have sagt paa en i og for sig tilstrækkelig Maade. Hvormeget Folkets Jnteresse for Stænderinstitutionen og alle offentlige Anliggender derved vil sløves, behover er at udvikles. Den trættende Gjentagelse togange af de selvsamme Sager; den vidtløftige Udspillen, af de selvsamme Forhandlinger; denne Læsen om igjen af de selvsamme Argumenter, som man allerede tilstrækkeligen kjender; den langsomme Gang, hvormed Sagerne derved slæbe sig frem; den længere Tid, der hengaaer, inden de komme til nogen Resultat: alt dette kan ikke Andet, end have en søvndyssende Birkning paa Folket, istedet for at der netop ved Stænderinstitutionen er tilsigtet at vække og oplive det. Betragte vi Stænderforsamlingerne i deres indbyrdes Forhold, da viser det samme Phænomen sig, kun endnu i en forhøiet Grad. Der kan ikke let tænkes nogen kjedsommeligere Stilling, end den, hvori den sidste Forsamling befinder sig. Den første Forsamling vil næsten aldrig have levnet den Noget at gjøre. Jmedens den har saagodt som udtømt enhver Materie og sagt Alt, hvad der kan siges for og imod ethvert Forslag, staaer der kun tilbage for den sidste Forsamling, at tygge alt dette om igjen, og da den første Forsamlings Forhandlinger allerede ere trykte og offentliggjorte, naar den sidste Forsamling træder sammen, vil denne ofte endog være generet i de Udtryk, hvoraf den skal betjene sig, forat det ikke skal faae Udseende af, at den ligefrem har udskrevet den første Forsamlings Betænkninger. Dette kan let medføre endun andre skadelige Virkninger. Da den første Forsamling har havt den rige Høst, er der kun levnet den Sidste en sparsom Efterslæt. Men da Medlemmerne af denne dog ogsaa gjerne ville sige noget nyt, vil det let skee, at de kaste sig over Petitesser, pine sig forat udfinde andre Argumenter, fremkomme med lidet betydende Amendements, fremsætte spidssindige bemærkninger, og derved spilde en for Landet kostbar Tid, trætte den øvrige Deel af Forsamlingen, og, ved at udspile Forhandlingerne, bidrage end Yderligere til at slove Jnteressen for hele Jnstitutionen. Hvad der imidlertid er endnu mere at befrygte, er, at der efterhaanden vil opstaae en vis Rivalitet og Jalousie imellem Jylland og Øerne og derved Grunden lægges til en Adskillelse mellem Begge. – – Lidt efter lidt vil der, i de tvende afsondrede Forsamlinger, danne sig forskellige Anskuelser; der vil reise sig en Opposition i Meninger, som snart vil føre til en Opposition i Interesser." Ingen skal nægte, at dette et saare vægtige og betydningsfulde Grunde, som synes at tale afgjørende for en Forening af begge Forsamlinger. Og dog gives der et Forslag, ved hvis Antagelse begge Forsamlinger kunne bibeholdes, udenat een eneste af disse Grunde formaaer at gjøre sig gjældende. Naar det nemlig maatte behage Hs. M. Kongen, at indkalde begge Forsamlinger paa een og samme Tid, saaledes, at de paa eengang ere i Virksomhed, da bortfalder enhver af de ovenanførste Indvendinger, og ikke det alene, men Stænderinstitutionen vil da ogsaa hæve sig til en Betydning, som den, under de nærværende Forhold, ja selv under de af Herr Ussing foreslagne Forandringer, neppe nogensinde vil erholde. Da vil der ikke mere være Tale om den evige Gjentagelse og Omtyggen af de samme Raisonnements, de samme Grunde og Modgrunde, de samme Betænkninger; da vil Ingen trættes ved at følge Forhandlingernes Gang, men vende sig, med lige brændende Interesse, mod Roeskild og Viborg; da vil Jngen klage over Forhandlingernes Udspillen, over den magre Efterslæt, over Tidens Bortødslen; da vil ingen gjensidig Opposition nogensinde være at befrygte, eiheller nogen Rivalitæt og Jalousie, uden af det ægte Slags, og deraf kunne vi sandeligen ikke faae formeget; da vil enhver Forsamling, nafhængig af Broderforsamlingen, vise hvad den duer til, og selv høste, hvad den selv har saaet da ville paa eengang alle Landets ædleste Evner sættes i Bevægelse, i dets Sted, vi nu maa høre, at naar de have været oppe i Roeskilde, saa blive de søvnige i Viborg, og naar de have havt Ordet først i Viborg, saa kan man i Roeskilde ikke gjøre stort Andet, end tygge det om igien; da ville ikke blot begge Forsamlinger, men hele det danske Folk, være lysvaagne fra Døren til Stænderhusene lukkes op til den igjen laases; da vil der komme Kræfter for Dagen, hvorom nu Ingen drømmer, thi just den Omstændighed vil gjøre Underværker, at begge Forsamlinger paa eengang befinde sig paa Scenen, udenat høre hinanden, udenat mærke hinanden, medens de, Hver for sig, Hver paa sin Maade, røgte et og samme hellige Kald, for Kongens Aasyn, for Folkets Øine! Med store Omstændigheder vil en saadan Forandring, i Stænderindretningen ikke være forbunden. To kongelige Commissarier og to Præsidenter – det er det Hele Forresten kan Alt blive som det er. Jndsenderen af dette Forslag er jydsk Suppleant. Da de hyppige Udtrædelser af Deputerede, som forøvrigt ikke synes meget glædelige, gjøre det til Pligt for Suppleanterne, at berede sig paa at træde ind, har Jnds, ikke villet undlade, at fremsætte sit Forslag offentligt, forat det kan vorde offentligt drøftet fra flere Sider, og skulde det hos kompetente Dommere vinde bifald, skal han ligesaalidet undlade, hvis Touren kommer til ham at indtræde i Stænderforsamlingen, at forelægge denne det.