Ribe Stifts Adresseaviser, 1808-10-18
Adskillige offentlige Blade have anmeldt, at Hertugen af Abrantes (General Junor) havde kapituleret og overgivet sig med sin Armee til en ham langt overlegen engelsk Magt. Efterretningen, fremsadt paa denne Maade er ei allene urigtig, men den frembringer endog et Begreb om Krigstildragelserne i Portugal, aldeles forskiellig fra det som vi selv igjennem engelske Aviser derom hidtil have bragt i Erfaring. Naar man derimod veed, at den Overeenskomst, som den 30te August d. A. blev afsluttet imellem den franske Divisions General Kellerman og Generallieu enant Wellesley, indeholder følgende vasentlige Bestemmelser: At den franske Armee med Vaaden og Bagage forlader Portugal, uden at ansees som Krigsfanger og uden at paatage sig den Forpligtelse, ikke at tiene imod Frankerigs Fiender. At de franske Tropper skulle overføres til Frankerig og udskibes i Havnene imellem Orient og Rochefort. At den franske Armee medtager sit hele Artillerie, alle dertil hørende Heste og Krudtkarrer, samt 60 Karduser til hver Kanon. At bemeldte Armee medfører hele dens Eqvipage, alt hvad som indbefattes under Benævnelsen: Armeen tilhørende, saasom Militair kasse ac. At det franske Kavallerie, Generalstaben og samtlige Officierer, medtage deres Heste, og at, dersom til visses Overførelse i Skibene ikke skulde være tilstrækkelig Plads eller Fourage, det da staaer de Franske frit for, efter eget Skiønnende, at disponere over de Heste, som ikke kunne medføres. At de tilbageblivende Syge skulde finde den ombyge, ligste Forflegning. At, saalænge begge Armeer ere i Portugal, de ikke skulle nærme dem til hinanden paa en Miils Distance. At alle i Portugal værende Franske og deres Allierede skulle beskyttes. At det skal staae disse frit for, enten at følge med Armeen eller forblive i Portugal, og i dette sidste Tilfælde, at kunne beholde deres Eiendom eller inden et Aars Forløb disponere over samme, og endelig, at alle de Punkter af Konventionen, som kunne vorde omtvistede, skulle forklares til Fordeel for den franske Armee, naar man veed alt dette, saa vil enhver, der nogenledes er bekiendt med Krigstildragelser, let indsee, at den kommanderende franske General kan siges at have foreskrevet Artiklerne af denne Evakuations=Konvention, men ikke at have begiert en Kapitulation og langt mindre at have overgivet sig og sin Armee til den engelske Hærfører. Vildfarelse har gjort de engelske Magthaveres Hoveder saa svimlende, siger Bladet Argus, at de have vovet at fatte den Tanke, at erobre Spanien; og været haarlige nok til at rose sig af foregivende Seire over en Armee, som de hidtil hverken alvorlig har bekæmpet, eller vovet regelmæssig at angribe. Englænderne, vante til overalt at blive slagne, saasnart de vise sig paa det det faste Land, triumphere over ubetydelige locale Fordeele hvori Forræderie vel meest har virket; og drive deres haarlige Jndbildning endog saavidt, at de troe en Brittisk Armee kan byde en Fransk Hær Spidsen, Men netop dette er for det faste Land den gunstigste Begivenhed; thi hidtil har Engelland ikkun ført Krig med Penge, hvorfor det har ladet sine Alliertes Blod flyde, medens det viselig selv holdt sig fra Faren. Nu derimod har Tingenes Omstændigheder tvunget det til at aflægge sin Hyklemaske. Det vil nu i egen Person bøde for sin Kaadhed, og endelig føre sine egne Undersaatter paa Kamppladsen. Man kan virkelig sige, at først nu begynder Krigen for England; og da hverken dets Kraft, Mod, Folkemængde eller sande Rigdomme kan staae i Forhold til hele Europa det har at bekæmpe; saa kan man sikkert troe, at Krigen ikke meere vil vare længe. De Franske ønske ivrigen, i Spanien at kunne støde paa en Armee af hundrede tusinde Englændere.