Den Vest-Sjællandske Avis, 1822-05-04
Da Feodor døde 1682 var Peter den Store kun 10 Aar gammel. Hans ældre Søster Princesse, Sophie regierede tilligemed sin Yndling Ministeren Golizin; hun indlod sig i Aaret 1689 i en Forbindelse med Østerrig, Polen og Venedig imod Tatarchanen i Krim og imod Porten, Golizin giorde to Gange, i Aarene 1687 og 1688 et Jndfald i Krim med en Russisk Armee; men begge Feldtog havde et uheldigt Udfald; da den unge Peter misbilligede disse Operationer, saa kom han derved i Strid med sin Søster og Golizin; hans Død var besluttet, da det lykkedes ham at faae Overhaand, at indspærre Princesse Sophie i et Kloster, og at forvise Ministeren. 17 Aar gammel besteeg han Ruslands Throne. Peter Czar var en Mand af Naturen bestemt til at udtænke og udføre colossalske Planer; hans store Formaal gik ud paa at omskabe Rusland fra en Asiatisk til en Europæisk Stat, og derved tillige at hæve det til en høi Grad af indvortes Magt og Velstand; men derfor var især hinderligt, at Rusland, var dengang næsten blot en Landmagt, og havde kun en meget ubetydelig Adgang til Havet. Dets Lande strakte sig fornemmelig kun til det saalidet seilbare Jishav, og til det indsluttede Caspiske Hav til Østersøen stod kun en ubetydelig Kyststrækning aaben for det ved den Finske Bugt, og til det SorteHav var Adgangen aldeles afskaaret for det, deels ved de Polske og deels ved de Krimske Tatarers Lande. Peters store Aand henvendte sin Opmærksomhed paa denne Gienstand som det vigtigste Formaal for sine Bestræbelser, og han anlagde derfor en nye Hovedstad ved Spidsen af den Finske Bugt for at skaffe sit Rige Herredømmet i Norden og paa Østersøen, og hans Krige mod Porten havde til Hovedhensigt at bane sig en Vei til det Sorte Hav hvilket han dog kun for en Tid opnaaede. Krigen med Tyrkiet havde Peter arvet efter sin Søster og Golizin; men han opsatte at føre den indtil han havde udrustet sig en Flotille, som han kunde bringe ned af Don Floden til det Sorte Hav, i Aaret 1695 var han færdig dermed og beleirede Asow, men denne Beleiring kostede ham 30000 Mand uden at han var istand til at opnaae sin Hensigt; det følgende Aar foretog han sig Beleiringen paa nye; da han nu var bleven forsynet med duelige Jngenieurer og Artillerister fra de øvrige Europæiske Stater, saa lykkedes det ham bedre; Asow blev indtaget, igiennem det Asowske Hav var Veien banet ham til det Sorte Hav; hans Flotille stak i dette Hav, hans Krigskibe sloge de Tyrkiske; Asow blev befæstet, en Havn blev gravet ved Taganrog og en større Flaade blev bygget; glad over dette sit første heldige Forsøg paa at skaffe sit Folk Luft til Havet, holdt han et triumpherende Jndtog i Moscau. Krigen blev endnu fortsat til 1699, i hvilken Tid han tilfægtede sig to store Seiervindinger en over Tyrkerne ved Asow og en over Tatarerne ved Perecop paa den smalle Jordtunge imellem Krim og Rusland; 40000 Tatarer faldt i det sidste Slag og Perecop capitulerede, i Freden den 3die Juli, 1700 forblev Staden Asow i hans Magt, og Adgangen til det Sorte Hav var nu tilkæmpe Men i dette Aar udbrød den store Nordiske Krig mod Carl den XII., som berøvede ham Frugten af disse vigtige Foretagender; denne Krig endtes vel efter betydelige Vanheld paa en glimrende Maade med de Svenskes afgiørende Nederlag ved Pultava; men denne Krig drog en nye Krig med Tyrkerne efter sig; den overvundne Carl tog Flugten til Tyrkiet, og søgte at ophidse Porten til Krig med Rusland. Carl vandt Sultanens Moder; een Storveziir blev afsat efter den anden, fordi de stemmede imod Krigen, indtil endelig en nye Storvezier Baltazi Mebemed blev fundet, som var villig til at erklære sig for den. Den 17de December 1711 blev Krigen, erklæret; det var meget ubehageligt for Peter; men Hospodaren i Moldau, Demetrius Cantomir, for handt sig med ham; (det første Exempel paa de for Tyrkiet saa farlige Forbindelser imellem Rusland, og Hospodarerne); han tog nu Veien med sin Armee igiennem Moldau; men fulgte uheldigviis Cantemirs Raad at marschere til Donau, for at bemægtige sig de Tyrkiske Magaziner; da Storveziren nærmede sig pludselig med 200,000 Mand og 400 Kanoner, Peter havde kun 50,000 Mand og 120 Kanoner; han trak sig tilbage til Pruth; men den Tyrkiske Armee omringede ham aldeles ved denne Flod, dens Fløie bøiede sig som Spidserne af en Halvmaane ned til begge Sider af Floden. Den Tyrkiske Halvmaane viiste sig aldrig meere frygtelig for Rusland end denne Gang; og den i dette Land opgaaende Sol blegnede for den; Peters Mod sank, han var nærved at fortvivle; da hans Keiserinde Catharina, Bondepigen paa Thronen, viiste sig for ham som en frelsende Haabets Stierne; hun satte Mod i ham, hun samlede alle Kostbarheder sammen som vare i Leiren, for derved at virke paa Storvezirens gierrige Characteer; man sendte ham Presenter og Fredsforslag, som begge bleve antagne; Rusland blev frelset og Portens tilkommende Undergang indskrevet i Skjebnens Bog; men alle Peters Forhaabninger og Frugterne af hans store Anstrængelser bleve udslettede med et Pennestrøg; den 23de Julii blev Freden sluttet; Asow blev givet tilbage; Anlæggene ved Taganrog sløifede, og Adgangen til det Sorte Hav atter tilspærret for Rusland; og denne Tilstand vedvarede til hans Død den 28de Januar 1725, thi det kom ikke i hans Levetid til flere Krige med Tyrkerne; thi vel erklærede de ham to Gange Krig, i Aarene 1723 og 1724; men den Franske Gesandt, Marqvien af Bonnacbragte begge Gange en Udsoning tilveie. Efter Peter den Stores Død besteeg hans Gemalinde Catharina den Første Thronen; hun regierede kun i to Aar, og i denne Tid blev Freden med Tyrkiet ikke forstyrret; hun havde af egen Erfaring kiendt Faren ved denne Krig for vel til at kunne attraae den; og hendes alt formaaende Minister, Fyrst Menzikof, var alt for meget beskiæftiget med at tænke paa sin og sin Families Storhed og Ophøielse, til at han skulde beskiæftige sig med Planer til at udbrede det Riges Magt, som han beherskede. – Efter Catharina kom Peter den Anden, en Søn af hendes Stedsøn, den halshuggede Prins AlexeiPetrowitsch, til Regieringen; han levede kun til Aaret 1730; og de tre Aar hvori han regierede gik blot hen med at den Dolgorukiske Familie styrtede den Menzikofske, og at nogle Familier af den høie Adel satte sig i Besiddelse af den øverste Magt. Disse kaldte Anna Jmanowna, en Datter af en ældre Broder af Peter den Store, til at tage Ruslands Throne i Besiddelse; hun regierede fra Aarene 1730 til 1740. Denne Keiserinde kom i Aaret 1736 i Krig med Porten, som var misfornøiet med den Jndflydelse, som hun havde paa de Polske Anliggender, hvor hun i Forbindelse med den Tydske Keiser Carl den 6te, havde imod Frankerigs Bestræbelser, som protegerede Stanislaus Lestzinsky, forhiulpet August den 3die til Besiddelse af Polens Throne. Porten, formodentlig dertil ophidset af Frankerige, lod de Krimske Tatarer foretage sig ødelæggende Streifetog ind i Rusland; i Aaret 1735 blev Krigen erklæret fra Russisk Side, og siden foretaget i Forbindelse med Østerrig. Feldtmarskal Münnich, som havde sat hele Krigsdepartementet i Rusland paa en nye Fod, rykkede med 54000 Mand ind i Krim; han erobrede hele Halvøen, men maatte dog tilsidst trække sig tilbage, af Mangel paa Fourage. Den Østerrigske General Losey, som var i Russisk Tieneste, erobrede Asow; men allene dette Aars Feldtog kostede Russerne 30000 Mand. J Aaret 1737 foretog Münnich sig et Jndfald i de egentlige Tyrkiske Stater, den 10de Juli rykkede hen med 70000 Mand mod Fæstningen Oczakor, den capitulerede efter 3 Dages Forløb, da et Krudtmagazin i den sprang i Luften, seierrig rykkede han ind i Moldau, 90000 Tyrker bleve aldeles slagne ved Starvoutschane, og mistede 42 Kanoner; Fæstningen Choczim overgav sig med 15 Kanoner, og hele Moldau blev erobret; men uagtet disse store Seiervindinger var dog den hele Campagne frugtesløs. Den Tydske Keiser Carl den 6te havde den 30te Juli 1737 erklæret Tyrkerne Krig; men Østerrigerne førte den uden Eftertryk, de bleve aldeles slagne under General Wallis ved KrotzkaKeiseren var sygelig og kied af Krigen, og sluttede Fred; den Russiske Keiserinde vilde ikke føre den allene, og var desuden truet af Sverrig, de Franske Gesandtere giorde sig al muelig Umage for at mægle om Fred, og Münnich fik Ordre til at høre op med Fiendtlighederne. Rusland gav alle sine Erobringer tilbage, og beholdt blot den halve Deel af Staden Asov, hvis Fæstningsværker bleve fløifede; men fik ikke Tilladelse til at have Skibe paa det Sorte Hav, og maatte kun føre Handelen der paa Tyrkiske Skibe. Peter Zars store Plan at aabne dette Hav for Rusland var saaledes anden Gang bleven tilintetgjort, og Rusland havde blot ladet Porten føl sin Arms Kraft, uden endnu at have svækket dens Magt. Med Føie siger en af vore Historieskrivere (Frederik Sneedorf, at det syntes ved denne Fred, som Rusland blot havde ført Krig for at excreere sine Tropper og høist for at ydmyge Tyrken og udbrede sine Vaabens Ære, men ikke for at vinde noget Fortrin eller anden Fordeel.