Jyske Efterretninger, 1804-08-31
Svar til Juristen uden Navn, som i Aalborg Aviis No. 68 skrev saa meget i Anledning af mit Efterstrivt og i Anledning af min Bekiendtgjørelse. Jeg vil antage, hvistærede Hr. Jurist, de er den kyndige, for hvilken mit Spørgsmaal blev fremsat og derfor competent til dets Besvarelse; jeg vil en tog antage de ikke er Møllerens motiverede Ven Men Hr. Jurist, de tillade mig dog at spørge: er den den tyndige og den oplyste Mands Tænkemaade at ansee Forbøn til et høiere Væsen som en Straf, hvil til fiste deres Citation af Lovens Artitel confereret med mit Spørgsmaal synes at vise, er det den kyndige og upartiske Jurist der tvivler om en Handlings Leystridighed, naar denne aabenbar et stridende mod Lovens hellige Grundsætning. 1 B. 1 C. 3 A. Jeg overladet dem selv Svaret og gaar til det Meget af Anledning min Bekiendtgiørelser som jeg vil besvare kort Jeg finder her 3 Ling, Juristens Troe, hans Formening og hans Formodning. Men deres Troe tiere Hr. Jurist, den er ikke min jeg vil endog kontraarde, den er neppe den oplyste Mands, der kiender Verden nøiere og tager de besynderlige Omstændigheder i Betragtning. Deres Formening er mildt sagt latterlig og deres Formodning vil vist no itte røre en Embedsmand, der kiender sine Pligter saavelsom ogsaa andres Rettigheder. Kirtetor Præstegaard den 21 August 1804. Zimmer. Jeg maae endnu engang træde frem mod Præsten Zimmer i Anledning som det hedder, af hans Oplysninger til sin ærede Medtorger, i dette Plads No. 67. En hver som andrager noget offentlig, er forhuus den at tale og skrive Sandhed, og er han tillige itte læg Mand, da bør det han skriver være fattelig: men det vil vores coleriske Pastor ikke erkiende. Han strev Usandhed, naar han siger, og tillige mener, at jeg befrygtede Huusrandsagning. Nine Handlinger vare aabenbart, hvert Skridt jeg har foretaget mig i Sagen skal jeg godtgiøre med lovfaste Vidner. Dagen efter Ruusen blev draget, lod jeg Præsten tilkiendegive hvad jeg havde foretaget, og derhos at vare, at afholde sig fra de Lovstridigheder som var Aarsag :at jeg drog Ruusen - det kalder men vel ikke at frygte for Huusrandsagning: Desuden vidste Præsten af hvad der var foregaaet og talt mellem os, at ingen tunde have ladet Rusen drage inden jeg. Naar Præsten altsaa, der frem for andre burde vær hedens Tolt, saaledes for deditere en faa 3 ikke at sige Logn til min Sielesørger.) Usand tør man vel endog formode meere - formode har Villie til at skade mig. Og han skrev uforstda han sagde: at Gietningsmændene i NB. ikke de ningsmant) for hans Ruuses Bortraaelse ikke de ham bekiendt før efter befrygtet Huusrandsagning, det Præsten der befrygtede Huusrandsagning, en skulde det være mig, Saaledes er og hans Sub be aqvivorg. Man er uvis om, enten han mener at hans første Avertissement virkelig er skammelig eller han mener at min Hanling som var Anledning til Avertissementet er stammelig. Jeg kan endelig slutte mig til hans gode Meening, men den ærede Medborger, for hvem han skrev, og som ikke kiender Sagen, maae immer finde det uforstaaelig. Det øvrige som synes at tilkiendegive: at Præsten troer jeg er forledet til at lade Ruusen drage, og, som det tillige synes, giør ham meget Ondt, dertil anmærkes blotat de Hr. Limmet kan være ubekymret om med hvem jeg raadfører mig, da det paa ingen Maade forandret Sagens Qvæstion og for saavidt deres Deeltagelse i min Skiedne angaaer da er jeg en Hader af Hytterie. Calstrup Mølle den 25 August 1804. Petter Hansen.