Aarhuus Stifts-Tidende, 1813-06-15
Det i Aarhuus Avis No. 71. indrykkede Stykke, angaaende et i Hovedstaden, under Titel Moses og Jesus, udgivet Skrift, har bevæget Jndsenderen til at tale et Par Ord med i en Sag, der synes at vække almindelig Jnteresse, og udentvivl vil have en Virkning paa Fleerhedens Tænkemaade, der kun lidet vorder skikket til at nære og understøtte de velvillige og menneske kierlige Følelser mod anderledes Tænkende. Vel har Jnds. engang hørt en jydsk Bonde sige: A tronede det var Jøderne i der Reglion befaalet at snyde Kristen Mennesker, men at see denne Fordom underskrevet af dannede og oplyste Mænd, hvis Pen kun maatte ledes af fordomsfri Meninger; at see hint tydske Originalværk forplantet paa dansk Grund, maa unægteligt undre enhver, der ei er indtaget af forudfattede Meninger; ligesaameget som det har undret Jnds., at vor Tidsalder vover at kalde sig den oplyste, efterat den har frembragt et Produkt, der noksom røber, at de dybe Furer, hvormed Jntollerancens Svøbe i forrige Aarhundreder hudslettede den forblindede Menneskehed, endnu ei ere forsvundne. Det være Jndsend, tilladt, offentlig at sige sin Mening i denne Sag, deels for, om mueligt, at betage menig Mand sine Fordomme, deels for i det mindste at tilintetgjøre det skadelige Jndtryk de i hint Skrift mod den jødiske Nation anførte beskyldninger mueligen kunne bevirke. Af hele Piecen synes at fremlyse den ivrigste Forfølgelsesaand, Beviis nok, at Religionshad har styret Forfatterens Pen; desuden er Buchholz Katolik, og disse vare fremfor Andre i ældre Tider befielede af Religionshad mod den jødiske Troes Bekiendere. Beviser, hentede fra Spanien, Polen og Rom, som katolske Lande, tabe at deres Gyldighed og Kraft, naar man erindrer, at Jøderne der bleve forfulgte kun for Religionens Skyld, ligesom de Reformerte i Frankrig, de irlandske Katholiker i Engelland, og de Kristne i Tyrkiet. Jkke sielden udkom i Tydskland saadanne Piecer imod Jøderne af Misundelse over deres ved Stræbsomhed erhvervede Velstand og erholdte Æresbenaadninger; tildeels leiedes ogsaa fattige Skribentere til for Penge at sætte deres Tænkemaade og Vandel i det tvetydigste Lys. Slige Nidsskriften, bortfaldt i den senere Tid, i det de bleve forbudne af Regieringen; saaledes udgav Kongen af Vestfalen for ikke længe siden et Dekret, der forbyder alle Forhaanelser mod Jøderne, al Undtagelse og Forskiel mellem de Kristne og dem. Skulle vi da her i Landet gaa tilbage til Fortidens Fordomme, til Intollerancen, Fredens værste Fiende. At have og forfølge en Nation for dens Religions Skyld, er fornuft stridigt, billigede vi det, maatte vi jo ogsaa bifalde Tyrkens Grusomhed mod den fristne Mand, der blot reiser sig af Religionshad; men da vi ikke giøre det, da vi i vort Hierte afsky den Maade hvorpaa Tyrkerne behandle kristne Fanger, hvorledes kunne vi da selv giøre os skyldige i den Forbrydelse at forfølge Folk fordi de ei have samme Religionsbegreder som vi, At have og forfølge en heel Nation for dens slette Handlemaades Skyld, er ligesaa fornuftstridigt; thi slige beskyldninger mod et heelt Folkeslag kunne ei være grundede. Man beskylder Jøderne for Bedrageri, for at giendrive dette, behøve man kun at besøge de offentlige Fængsler, og man vil finde et uforholdsmæssigt lidet Antal Jøder. Desuden troer Jndsenderen vel at have ligesaamange Exempler paa Jøder, der have viist sig altid ligesaa patriotiske mod Fædrenelandet og ligesaa tro mod Kongen, som den kristne Undersaat, ja ikke sielden troer og samvittighedsfuldere end denne. Man beskylder dem for Aager; men aagre de Kristne ikke, og antag, der fandtes flere Aagerkarl, blandt Jøder end Kristne, have hine da ikke nødt dem dertil, i det de sperrede dem alle Veie som stode dem selv aabne. Siden Jøderne have faaet lige Rettigheder med de Kristne, vil man er heller kunne nægte, at Aager har aftaget blandt dem. man beskylder den for Had mod de Krisnee for at undskylde sit eget Had mod dem; men Jødernes forrige Had var kun en Følge af de Kristnes, nu er det ikke mere til. Fandt da intet Had Sted blandt de Kristne? Hvorlænge blussede ikke hin Krigens og Ødelæggelsens Fakkel, som Religionshag kastede blandt Lutheraner, Reformerte og Katholiker, alle den menneskekierlige JesuTroesbekiendere, men mon de vare sande Kristne, mon de opfyldte Jesu Forskrift: elsk din Næste som dig selv. Jndsenderen, velbevandret i alle til den jødiske Religion henhørende Lovboger, forsikkrer helligt, at de foregivne Grundsætninger ingenlunde existere i Jødernes Religion, og var det vel muligt at de kunne existere, Hvo kan tænke sig af et heelt Folk og dets Lovgiver slig nederdrægtigt Sindelag? Jngen Barbar kunde tage sig saadan Umenneskelighed til Grundsætning, endsige til Pligt, at krænke den Stat, der har optaget ham i dens Skiød som dens Borger. Jkke engang er det i Jødernes Lovbøger tilladt, langt mindre befalet, at nære noget Had mod Hedningerne, som kaldes Nochrim og Accum, hvilke Ord falskeligen tillægges Kriste, der paa bedrask kaldes Nozarim; A. c. c. A. m. er Abbreviatur af Aabde Cocabimumasaloth. S. Stiernernes og Planternes Tilbedere. *) Jndsenderen undres derfor ikke lidet over, at Forfatteren har kunne nedskrive og offentliggiøre en Ting han beviisligen ikke forstaaer, tvertimod findes der i Mosebøgerne paa flere Steder forbudet, at bære Had endog mod hedenske Nationer. Der gives altsaa i Jødernes Lovbøger ei allene ingen uvenskabelige Grundsætninger mod de Kristne; men det er tvertimod i Religionen befalet, at bede for Statens og Regieringens Vel, i det Land, hvor de have fundet Optagelse og Beskyttelse, (Talmud Aboth 3die Kapitel) paa hvilken Grund der er forfattet en egen Bøn, som bedes for Regieringen ved enhver høitidelig Sammenkomst, og som findes ophængt i hver Jødemeenigheds Kirke. Paa flere Steder i Talmud og Lovbogen Meimon, paalægges det Jøderne, at opfylde almindelige moralske Pligter imod de Krisine, da baade disse og hine tro paa een og samme Gud, og denne deres Tro kun er forskiellig ved Ceremonierne. Skal man nu bede for Statens Vel, o. s. v., vilde det være fornuftstridigt, ei at ville identificere sig med Statens øvrige Borgere, naar Faren krævede fælleds Kraft og fælleds Anstrængelse, som i nærværende Feidetid stadfæstes noksom i Udlandet, og ogsaa her, naar det paafordres. Religionshadet og ) Det bedraske Ord Colin beryder blot Nanoner, som selv for enhver Begynder i det bebraiske Sprog er noksom bekiendt. Misundssen og er saavidt, at man istedetfor grundede Beviser fremkommer med Latterligheder og ugrundede Beskyldninger, som Jnds. forbigaaer, saasom: Jfraels Gud, Guds Folk, Brødrene af Forsynet begunstigede, til Herredømmet bestemte, o. s. v. Ogsaa beraaber man sig paa franske Dekreter, det ei existere, det nemlig, at ikkun de jødiske Handlende skulle være forsynede med Patent, hvorvel det dog er bekiendt, at enhver, som driver Næring, være sig Kristen eller Jøde, maa i Frankrig, istedetfor den herværende Næringsskat, løse et Patent for en Afgift, der efter Næringen er passende. Saaledes vil Forfatteren ogsaa gjætte Hensigten af Keiser Napoleons bemmelige Planer, skiøndt det er bekiendt, at Jøderne under hans Beskyttelse nyde lige Frihed med Kristue, selv efter de sande Oplysninger den her erindrede Sandhedrin gav ham paa hans Spørgsmaale om Religionen, har han beviist dem sin største Tilfredshed og Æresbenaadninger, hvilket ved, en Oversættelse deraf nærmere skal bevises. Hvad derimod de Dekreter angaaer, hvorved der paalægges dem Straf og Jndskrænkning, som det ved 30te Maj 1866 og personlig Konscription, der dog ikkun skulde gielde paa nogle enkelte Steder i Frankrig, f. Ex. Metz og Maynz. Naar saadant skulde tages i Betragtning, vilde det være ligesaa urimeligt, som om man, naar en Forbryder i et Land blev straffet, vilde paastaae, at enhver anden Regiering skulde straffe alle de Mennesker i Landet, der have samme Tro som hin Forbryder. Endelig tilraader Forfatteren Regieringen, at lade Jøderne giøre lige Militairtienests med de øvrige Statsborgere, ret som om Jøderne heri og i alle andre Borgerpligter og Paalæg her i Danmark have nogen Forret eller Fritagelse: hvorfor skulde da paalægges dem Jndskrænkning uden Forbrydelse? Hvad Forædling og Dannelse angaaer, saa troer Jndsenderen, at der gives faa være sig Kristen eller Jøde, der ikke behøve Forædling, og at der, saavel hos disse som hos hine, gives høiere og lavere Menneskeklasser. Ogsaa vorder arbeidet paa den jødiske, ligesaavel som paa den kristne Ungdoms Dannelse; enhver retskaffen Fader bidrager efter sin Evne, uden dertil at blive opfordret. Jøvrigt vil vor vise og landsfaderlige Regiering vel vide, hvad Lovbestemmelser, den har at udgive, uden saaledes dertil at vorde raadført.