Berlingske Tidende, 1833-01-02
Hs. K. K. Majestæt behagede Kl. 10 om Morgenen at bivaane den hellige Messe i Oratoriet i dette Palladses Capel, og derpaa, medens det hellige apostoliske Kors blev baaret foran af en Prælat, men Statsværdet af "Agasonum Regalium Magister, tkongelig ungersk Overstaldmester), og Hs. K. K. H. Erkehertug Palatinus med Rigsdignitarierne aabnede Toget, at forføje sig til den Sal, der var bestemt til Rigsdagens Aabning, ledsaget af de i stort Antal forsamlede Stænders jublende Tilraab, hvilket ei ophørte, før Hs. Majestæt Keiseren og Kongen havde taget Sæde paa Thronen. En lignende Jubel gjenlød allerede tidligere, da Forsamlingen blev Hs. Majestæt Keiser, inde Dronningen vaer; Allerhøistsamme behagede paa en Tri bune at bivaane den høitidelige Handling. Nu udviklede den kongelig ungarske Hofcantsler, Grev Revicsky, efter gammel Skit, i en fyndig Tale, der holdtes i det ungarske Sprog, Hans Majestæts faderlige Bestræbelser, som ene have den ungarske Nations Velfærd til Øjemeed, hvorpaa Allerhøistsamme fra Thronen holdt følgende Tale til de forsamlede Stænder: Vi sætte Vor Kongelige Værdigheds Glands og Vort Hjertes Trøst i Vore uafladelige, til den ædle ungarske Nations Vel sigtende Bestræbelser, komme Vi i Eders Midte, for at opfylde det Løfte, som Vi have givet Eder med Hensyn til den ny Rigsdag, paa hvilken "Regnicolar=Deputations=Operaterne skulle forhandles. Vanskelige ere de Forretninger, til hvis Forhandling Vi denne finde have kaldet Eder; de overgaae i Vigtighed alle de Gjenstande, om hvilke der under Vor Regjerings fyrretyveaarige Vari hed skulde raadslaaes paa Rigsdagene, saavel i Omfang som i Vægt, med Hensyn til befæstelsen af Nutidens og Fremtidens Lykke. Vore Fædre have ved deres Beslutning i Aaret 1795 allerede henvendt deres Omhu paa denne Gienstand, men ganske overladt Os Udførelsesmaaden, som frembyder rigeligt Stof til at gjøre sig fortjent af Fædernelandet, Jdet J skride til dette i Sandhed store Værk, behøve J Eders Forfædres ærværdige, af Aarhundreder helligede Bestemmelser troe, den, ved Erfaring til det rette Maal ledede Viisdom, Aandskraft, Standhaftighed og Forsigtighed, for at undgaae Nyhedssygens Tillokkelse, som ved falske Forestillinger fører paa Afveie fra Nationernes Lykke. Men ogsaa paa disse ædle Egenskaber give Vore ældste Forfædre lysende Exempler; selv i de vanskeligste Tider have de lykkeligen bevaret og ukrænket overantvordet Efterkommerne Constitutionen. Og dette er for Eder en evig Gjæld, som ikkun kan afbetales, overeensstemmende med Eders Forfædres Fortjenester, derved, at J, gribende den Eder tilbudne Leilighed til at sørge for Eders Fædernelands Bedste, efterlader Eders Børnebørn den, fra Eders Fædre nedarvede Hæder af en velordnet Stat, formeeret og beriget, ved at befæste sammes Velfærd ved nye, hvor det er nødvendigt, og vise Love. Dette er ogsaa Maalet for Vor kongelige Omhu og Stræben. Vi ere Os Vor Omhu for Eder, og Vore Hensigters Reenhed bevidste, og paastaae derfor med fast Overbeviisning, at dette saa vigtige Værk kun da vil vorde i Sandhed heeldbringende for det almindelige Bedste, naar J beredvilligen og med barnlig Tillid understytte Vore, til Nationens Held og Frem blomstren sigtende Bestræbelser. Disse ere en Faders Ord til sine Børn, hvilke han ønsker at see fuldkommen lykkelige; Eder, J Herrer Stænder, tilkommer det, at drage Omsorg for, at de kunne bære rigelige Frugter. J denne Forventning overgive Vi Eder, Os Elskelige, Vore, naadige kongelige Propositioner, af hvilke Vore troe Stænder, hvilke Vi forblive faderligen bevaagne med Vor Huld og Naade, udførligere kunne erfare Vore Ønsker. Ubeskrivelig var den Jubel, som yttrede sig ved Talens Slutning, og tilkjendegav det dybe Jndtryk, som den elskede Herskers Ord stedse efterlader i de troe Ungarers Hjerter. Efterat Hs. K. K. Majestæt havde modtaget det, Allerhøistsammes kongelige Propositioner indeholdende, kongelige Hofdecret af den kongelige ungarske Hofcantslers Hænder, og behaget at overlevere samme til Hs. K. K. Høihed Erkehertug Palatinus, tilkjendegav Hs. K. Høihed i en indholdsriig Tale Stændernes underdanige Tak for de fornyede Beviser paa landsfaderlig Omhu, som Hs. K. K. Majestæt ogsaa ved denne Anledning havde behaget at lægge for Dagen, og derved til evig Tid forpligte Allerhøistsammes Undersaatters Hjerter til den inderligste Taknemmelighed. Den trofasteste Hengivenhed yttrede sig atter ved et længe vedvarende Vivat, da Deres K. K. Majestæter forlode Salen. Rigsstænderne begave sig derpaa ind i Landstændernes Sal, hvor de kongelige Propositioner bekjendtgjordes og modtoges med gjentaget, jublende bifald, hvorefter denne Session sluttedes.