Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-12-02
(Jndsendt.) Fem Aarhundreder forløb nu, siden den jydske Adelsmand Niels Ebbesen til Nørreriis Aar 1340 vovede Ære, Liv og Gods for at frelse sit Fædreneland af de Fremmedes Vold, og gjorde et Kæmpeskridt dertil, ved i Randers at fælde den kullede Greve, som paa den Tid var Jyllands Plage og hele Danmarks Skræk. At der endnu er et Kongerige Danmark til, med sit gamle Modersmaal, med danske Love og Embedsmænd, og med glædelige Udsigter under en folkelig og faderlig Regjering, det skyldes aabenbar for en stor Deel Niels Ebbesens Daad, og dette dens femte Jubel=Aar, der i saamange Henseender er os mærkværdigt, maatte da vist ikke udrinde, uden at den Tanke modnedes, der alt for længere siden er opstaaet hos os, den Tanke at reise Fædrenelandets Befrier Niels Ebbesen et Minde, for at de Fremmede og Efterslægten kan see, vi baade skjønne paa hans Selv=Opoffrelse og tør være det bekjendt. Hvad der hidtil sinkede Udførelsen af et saa ægte dansk, ædelt og uskyldigt Forsæt, og endnu truer med at qvæle den i Fødselen, er, som vi Alle vide, de Jndvendinger, man har gjort deels mod Heltens rene Hensigter, og deels mod et Udtryk af vor Taknemmelighed, der, som man siger, vilde saare Holstenerne, hvis Greve den Voldsmand traf til at være, som Niels Ebbesen fældte, og hvor tomme end disse Jndvendinger i sig selv ere, maa de dog for deres sørgelige Virknings Skyld berøres. Da nu intet Menneske kan bevise sine Hensigters Reenhed uden for Ham, der randsager Hjerter, saa kan vi naturligviis, naar vi har Lyst, ved ethvert Storværk og enhver Velgierning, tillægge Helten og Velgjøreren, de laveste og lumpneste Hensigter, for derved at blive Beundringen og Taknemmeligheden qvit, men en saadan Tænkemaade var aldrig Dansk og bliver det i Evighed aldrig. Vel har man ogsaa indvendt, at det natlige Overfald, hvorved Niels Ebbesen dræbte Grev Geert, var ikke ridderligt, men naar en mandstærk Voldmand havde trængt sig ind i vort Huus, røvet vor Eiendom og gjort vore Kjære til Slaver, vilde vi dog vist, naar vi havde Mod til at rydde ham af Veien, ikke tage i Betænkning at gjøre det paa hvad Maade vi kunde, enten ved List eller Magt, ved Dag eller Nat, og hvem der havde Fædrenelandskjærlighed, maatte nødvendig tænke ligedan omden kullede Greve 1340. Hvormeget og hvor reent Niels Ebbesen elskede sit Fædreneland er det unyttigt at trættes om, da Jngen veed det, men at han, der satte Livet til for Danmark, elskede det med de Bedste, er det aabenbar udansk at tvivle om, især da den gamle Kjæmpevise, hvoraf vi ene veed nærmere Besked om det Hele, giver ham det bedste Lov og slutter saaledes: Gud bevare Din Siæl, Niels Ebbesen, Du varst en Dansker Helt. Saa gjerne vilde Du Dit Fædreneland, Ved fremmede Gjæster skilt. Christ signe og hver god Danessvend. Som baade med Mund og Hand, Uden Skrømt og Tant, med Flid og Tro Vil tjene sit Fædreneland." Og skulle vi nu undlade at vise Fædrenelandets Befrier vor Beundring og Taknemmelighed, fordi man siger at Holstenerne vil tage det ilde op og fristes til tvertimod at reise Grev Geert et Hædersminde, Det er i vore Tanker et høist urimeligt Forlangende, thi vi vil jo ingenlunde reise Niels Ebbesen et Minde, fordi det var en holsteensk Greve, han slog, og vi ønskede gjerne at Voldsmanden, havde været en Tyrk, men omhan havde været født midt i Danmark, maatte vi ligefuldt have afskyet hans Færd og glæde os ved hans Undergang. Har for Resten Grev Geert saa store Fortjenester af Holsteen, at han der kan have Krav paa en Ærestøtte, da misunde vi ham den ingenlunde, men vilde man til hans Fortjenester regne hans Bestræbelse for at undertrykke og sønderrive Danmark, da kunde man dog vel ikke vente, vi enten skulde billige den Anskuelse eller undlade paa det Klareste at udtrykke den Modsatte, saa ingen ædel og billig Holstener kan i mindste Maade støde sig over, at vi ære Danmarks Befrier, skjøndt han, forat være det, maatte fælde en Voldmand, som, desværre, traf til at være en holsteensk Greve.