Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-02-24
J en indsendt Artikel i "Alt. Merc." henledes Opmærksomheden paa det Usikkre i den Forudsætning, som Jnds. antager, at man ganske almindelig har lagt til Grund saavel indenlands som udenlands under Behandlingen af Spørgsmaalet om, hvilke Forhold, der ville indtræde, saafremt den danske Kongesamilies Mandsstamme ikke fortsættes, nemlig den, at, naar Frederik den Tredies Afkom i uafbrudt Følge af Mænd er uddød, skulde den nuværende Konges nærmeste Cognat (Søstersøn), Prinds Frederik af Hessen, være umiddelbar og nærmest Thronarving. Artikelens Forfatter erindrer herved, at dette Tilfælde efter den i Kongeloven fastsatte Arvefølgeorden kun kan indtræde, saafremt Prindsen maatte overleve alle de nulevende, eller de flere eventualiter nærmere berettigede kongelige Prindsesser. "Saaledes vedbliver Jndsenderen som Arvefølgespørgsmaalet nu staaer efter Danmarks Kongelov, vilde, saafremt Frederik den Tredies Sværdlinie aldeles skulde uddøe, hvilket Tilfalde ingenlunde er ubetvivleligt, den nærmeste Arving til den danske Krone være Kong Christian den Ottendes ældste Søster, Prindsesse Juliane Sophie (fød 18de Febr. 1788), og først dersom denne Prindsesse var ded forinden, H. M. Kongens yngre Søster, Prindsesse (Landgrevinde) Louise Charlotte (fød 30te Octbr. 1789), Prinds Frederik af Hessen-Cassels Moder, og først efter denne sin Moder kan Sønnen arve den danske Kongekrone. Saafremt dermed Prindsens Moder allerede var død inden den kongelige Mandstamme udslukkedes ved hendes kongelige Brødres og H. K. H. Kronprindsens dødelige Afgang, saa bleve begge Kong Frederik den Sjettes Døttre, Prindsesse Caroline (fød 28de Octbr. 1793) og Prindsesse Wilhelmine Marie (Hertuginde af Glücksborg, fød 18de Jan. 1808, de nærmeste Thronarvinger; og dernæst vilde, naar samtlige kongelige Prindser og Prindsesser saaledes vare afgangne, Prinds Frederik af Hessen og hans Afkom kunne arve Kronen." Artiklens Forfatter støtter sig herved paa Kongelovens udtrykkelige Ord: (Art. 27 og 36) "Qvinde af Mand skal gaae foran Mand af Qvinde." (Art. 31) Skulde al den mandlige Slægt af Sværdsiden, aldeles være uddød, da skal Arvesuccessionen udi Regjeringen tilhøre den sidste Konges Sønners Døttre, og deres Linier, om nogen findes; hvis ikke, da hans egne Døttre, først den Ældste og hendes nedstigende Linier, siden de Andre og deres nedstigende Linier. (Art. 32) "Lader han (9: den sidste Konge af Sværdlinien) heller ingen Døttre efter sig, da skal den Prindsesse af Blodet, som hannem paa Fædrenestammen hører næst til, Arvesuccessionen udi Regjeringen være hjemfalden, og hendes Linier, een efter anden. (Art. 33) "Dernæst skal den sidste Konges næste Frænke og Slægt, som dog er udi de af Os (9: Frederik den Tredie) ved Sønnerne nedstigende Qvindelinier, arveligen udi Regjeringen succedere, og hendes Børn og Børnebørn efter hende. - Jdet vi forøvrigt med Red. af "Alt. Merc. dele Tvivlen om, at just alle Overveielser, af Kongelovens Arvemaade skulle hidtil være udgaaede fra den Forudsætning, at H. D. Prinds Frederik af Hessen umiddelbart efter den kongelige Mandsstammes Udgang skulde være nærmeste Arving til Danmarks Krone, og idet vi lade den i hiin Artikel fremsatte Paastand, at Kongeloven skulde forbyde en Thronarving, hvilkensomhelst Renunciation paa Kronen, samt at det skulde være uomgængelige nødvendigt - Ønskeligheden modsige vi ikke - at en autoriseret tydsk Oversættelse af den danske Kongelov foranstaltes, staae ved sit Værd, skulle vi indskrænke os til et Forsøg paa at tydeliggjøre Sagen for dem, der finde Vanskelighed ved at forstaae Kongelovens Udtryksmaade paa Grund af den videnskabelig Terminologi, hvortil den slutter sig. - Kongelovens Arvemaade er en nøiagtig og fuldstændig Gjennemførelse af følgende fire sammenvirkende Grundregler: Mand gaaer foran Qvinde; Afkom gaaer foran Sødskende; den Ældre af samme Kjøn gaaer foran den Yngre, Kronen falder i Arv efter den sidste Besidder, ikke efter hans Stamfader. Naar Mands stammen uddøer, er saaledes den sidste Konges ældste Ne Søns Datter nærmest til Thronen, dernæst denne Konges ældre Datter fremfor en yngre Søsters (Kongedatters) Søn eller Datter. Kongedøttres Ret tilfalder saaledes først den sidst afdøde Konges Datter; hvis ingen Datter eller Datterbørn efter den sidste Konge findes, da kommer Kronen, til den sidst regierende Konges Faders Døttre den ældste først, med hendes Afkom (det er: den sidste Konges Søstre og deres Afkom) og til Prinds for Prindsesse iblandt Sødskende – Forskjelligheden imellem den i "Alt. Merc." opstillede Mening og den, som Forf. bestrider, ligger nu deri, at Kongelovens Grundsætning: "Qvinde af Mand skal gange foran Mand af Qvinde" antages virksom ikke alene imellem den sidste Konges Afkom eller hans Sødskendes Børn indbyrdes, men endvidere saaledes, at en afdød Søsters (eller Fasters) Søn skulde vige for en afdød Fætters Datter, (altsaa endnu een Grad længere, for at Regjeringen kan komme til en muligviis overlevende Datter af en Konge, som tidligere har regjeret den agnata), fremfor til den nærmere beslægtede Fætter af den sidstregierende Konge, som er Søn af dennes Faster (cognatus). Det forekommer os, at Tvivlens Opløsning beroer paa den rette Forstaaelse af de sidste ovenanførte Ord af Kongelovens Art, 32, hvori kan synes at ligge den Forudsætning, at Regjeringen virkelig skal kunne overtages af den "Prindsesse af Blodet, som hannem (den sidstafdøde Konge) hører næst til, det er: som er ham nærmest i Grad beslægtet; men derimod kan dog indvendes, blandt mere, at hendes Linier, synes kaldede tilligemed hende selv, altsaa uafhængigt af om hun endnu lever. Heller ikke synes hiin Forfs Mening at kunne forenes med den Regel, at der (ifølge Art, 35) ikke maa springes imellem Linierne, hvilket just, hvad Concurrencen imellem en afdød Konges fædrene og mødrende Linier angaaer, efter Art, 27 skal afværges derved, at endog Qvinde af Mand skal gange foran Mand, af Qvinde." Den 36te Art forudsætter, som det synes, ligefrem at Frederik den Tredies Sværd side er uddød, Regjeringen allerede kommen til en Arvedronning, og nu, efter hende, nye Mandslinier fremvore. – J ethvert Tilfælde vil en nærmere Udvikling af det omtvistede Punkt være høist øn(Berl. Td.) skelig.