Jyllandsposten, 1841-09-24
Væddeløbene ved Randers. Tilsidst toge disse da en Ende, som man allerede i flere Aar har maattet forudsee, da den Tid ikke længere er forhaanden, at man med Ligegyldighed skulde see paa, at Statens Penge, hvor disse ere bestemte til at virke til et for Landet patriotisk Foretagende, blive bortødslede paa en Maade, som ikke mindre er Comiteen for Hesteavlens Forbedring i Jylland uværdig, end den er oprørende for Publikum, der, ved at see Præmier, uddeelte til Væddeløbere, som blot behøve at gaae Banen rundt for at vinde 600 Rbd., bliver Vidne til et Comoediespil, der ikke uden Aarsag kan sætte Folks Taalmodighed paa saa farlig en Prøve, at de Vedkommende neppe oftere lyste at gjentage saadant. Jeg var tilfældigviis denne Gang ogsaa kommet ud for at overvære den sidste Dags Væddeløb, endskjøndt jeg aldrig tidligere har villet beskue disse Løb, da mine Venner stedse have omtalt dem med fortjent Misbilligelse, idet Øiemedet, Landracens Forædling, derved ingenlunde opnaaedes, medens betydelige Pengesummer bortkastedes til ingen Nytte. Men da jeg nu hørte, hvad Stemning der var i Byen om Aftenen efter første Dags Væddeløb og at der formodentlig vilde forefalde alvorlige Jndsigelser fra Publikums Side den paafølgende Dag, fandt jeg dog, at jeg maatte overvære, hvad her mulig vilde indtræffe, og for dog ogsaa at beskue engang disse vidtberømte Løb, hvor Præmier kunde vindes ved at lade Heste gaae Fodgang, og komme lammende til Maalet. Ligesom Concurrencen første Dag skal have været saagodtsom et aftalt Spil mellem Jockeierne, idet lamme Væddeløbere endog bleve belønnede med Præmier, hvor ingen Distanceren fandt Sted, eftersom den ene Jockei under Løbene oppebiede den anden, hvorved saaledes al egentlig Concurrence ophørte og forvandledes til Jockekne, saaledes overtydedes jeg her om, hvilket Spilfægteri det Hele var, ved at beskue Løbet om Kongeprisen, som da Lovene bestemte, at der skulde concurrere 3de Heste, gjorde det fornødent, at der foruden Hr. Fischers tvende Hingste Hasselburg, og the Gryer blev skaffet en tredie tilstede, hvilken var Hertugens lamme Fuxhoppe, men som ude af Stand, til at løbe alene, præsenterede sig ved Banens Opløb. Hvorfor man ikke ved saadan Leilighed hellere betjener sig af en in effige udstaferet Hest, indseer jeg ikke, da man dog derved kunde spare de lamme Skindmære for den Pine at blive paa Bajasmaneer fremtrukket for Publikum og dette kunde dog Hestecomiteen ligesaavel være bekjendt at overvære og beskue, som at see forSyns Skyld og til Øienforblindelse for Andre en lam Hest fremstillet, som var aldeles ude af Stand til at løbe. At see 1100 Rbd. her paa eengang henkastede til Hr. Fischers tvende Heste, uden at den bestemte Concurrence saaledes fandt Sted, kunde derfor ikke andet end i høieste Grad opvække Folks Forbittrelse, som derfor ved Piben og Skrigen lydelig tilkjendegav deres Misbilligelse, og jeg maa oprigtig tilstaae, at havde jeg havt en god Vægterpibe hos mig ved denne Leilighed, skulde jeg isandhed ikke have undladt at istemme den opspillede Melodi, saa opbragt var jeg veed at overvære det Passerede. Hvad imidlertid Hr. Fischers Opstigning paa Dommerforhøiningen skulde betyde, kunde jeg ikke forstaae og endnu mindre hans Hattesvingning; men jeg antager, at en kort Tid derefter vilde saadanne Figurer kunne have antaget endog de alvorligste Følger, hvorfor det vistnok var saare snildt, at denne gode Mand i al Fart recommanderede sig med de let erhvervede 1100 Rbd., som, lagt til de andre Summer, hvormed han aarlig er hjemreist fra de gode Jyder, altid nok har betalt Reiserne fra Hertugdømmet. Bondeløbet morede mig derimod meget, men i hvilket forkeert Forhold Præmierne her staae til hinanden, kan man bedst see deraf, at imedens der i det foregaaende Løb fortjentes 1100 saagodtsom uden Concurrence, saa fortjentes her kun 120 Rbd. ved et Løb, hvor Rytterne anvendte al Kraft for at anspore Løberne. Det er derfor umuligt andet, end at Hesteopdrætterne her i Provindsen, ved saaledes at blive afspidsede med Ubetydeligheder, medens Comiteen fortsat, det ene Aar efter det andet, lader Præmierne tilflyde udenvelts Folk, maae blive fortrydelige ved saadant Arrangement, som kan ansees for i enhver Henseende hensigtsløs og upassende. Men hvor forbausedes jeg ikke, ved kort efter at Løbene vare tilendebragte, at høre, at den Tumult, som nu opstod, foranledigedes ved Hr. Ritmester Friis's, ubetimelige Yttringer, at nemlig de Optrin, som havde fundet Sted den foregaaende Dag, af ham betegnedes som Drengestreger. Dette var isandhed at drive Tingene vel vidt. Jntet Under derfor, at den forsamlede Folkemængde paa denne Art af Folkefest ikke taalte en saadan Fornærmelse og det allermindst, da Pibningen og Mishagsyttringerne ingenlunde udgik eller lededes af Drenge", men af Mænd, hvis Jndre harmedes over, her at see Statens Penge slet anvendte og som paa ingen Maade længere respecterede saadanne Autoritetspring, som de, hvori Hr. Ritmesteren vilde opkaste sig til selvgjort Dommer over Publikums Adfærd. At han derfor blev kaldt frem for nærmere at erklære sig eller gjøre Afbigt, dette var ikke meere end rimeligt, og ønskeligt havde det været, om han strax havde efterkommet denne Opfordring, istedetfor at vægre sig derfor, da han dog maatte vide med sig selv, at Folket her ikke vilde lade sig deslige Yttringer byde. Men ligesom der saa ofte i Livet bliver begaaet flere Feil for at opretholde den førstbegangne, saaledes saae man nu ogsaa her til største Harme for Forsamlingen, at man vilde anvende militair Magt for at adsprede Folket og for mulig endog at danne en Sauvegarde for Hr. Ritmesteren. At deslige Foranstaltninger imidlertid aldeles maatte strande, var let at indsee, da man saae fra alle Sider af, at Folket som en Muur stod ubevægelig, uden at vilde give Plads for Hestefolket, som her Jntet havde at bestille, da der ingen Uordener bleve begaaede og det kun stod til Hr. Ritmesteren selv, uden Hjælp af Sabelklinger at dæmpe den billige Uvillie, han selv havde fremkaldt. Men da Dragonerne ikke destomindre vedblev Forsøgene at skille Folket ad, og det med dragne Sabler, var det ikke at undre over, at Raabene: "Sablen i Skeden, og det strax lød rundtom af Mængden, hvilket noksom overbeviste den mødende Politimester om, at Militairets Tilbagetrækning her var det rigtigste Parti at tage. Da Ritmesteren derfor saae sig Sabelassistencen berøvet, var det paa høi Tid at tage en afgjørende Bestemmelse, og ret meget glædede det mig at see, at Folket, uden dog at kunne finde sig tilfredsstillet ved de bemærkninger, som Hr. Ritmesteren saaledes med Rolighed forstod at fremsige, dog med sand Resignation ganske lod sig nøie med den her afgivne Art af Erklæring, idet man ligesom indsaae det Piinlige i Hr. Ritmesterens Stilling, ved at have vakt den almindelige Stemning imod sig. Vare Hr. Ritmesterens Yttringer derfor fremkaldte ved Ubetænksomhed, saa var det paa den anden Side en sand Hæder for Folket, at det fra det Øieblik af, Hr. Ritmesteren havde afgivet sin Undskyldning, undlod alle Udbrud, Raab &c. og en Advarsel for Eftertiden vil det saaledes være for de Vedkommende at yde Publikum, hvad Publikum skyldes, og ikke blindt hen stole paa, ved utidig Myndighed og Arrogance, at ville sætte Meninger igjennem, der ere i Strid med den Overbeviisning, som enhver billigdommende om Sagen maa nære. Jeg maa tilstaae, at denne Dags Tildragelse meget behagede mig, thi det er at vente, at der eftertidig vil blive taget ganske andre Forholdsregler med det hele Væddeløb, da Folk ikke længere vil kunne ansee disse med Rolighed, naar de ikke dirigeres paa en aldeles anden Maade. J. B. Tvende Opfordringer til Comiteen for Hesteavlens Forbedring i Jylland.