Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-03-20
Det sidste N af Folkebladet indeholder følgende Brudstykke af et Brev fra Mellem Slesvig : Hvad Stemningen her i Byen og Omegnen angaaer, da er det kun ganske enkelte Mænd, der aabenbart tør vedkjende sig at være Dansk. Mange er det vistnok i Hjertet; men den Ubundethed, hvormed det slesvig-holsteenske Parti farer frem, gjør de Baklende og Forsagte mere raadvilde. "De maa jo have Ret, ellers fik de ikke Lov dertil!" – dette Raisonnement hører jeg ti Gange hver Dag af Borger og Bonde, og vedbliver det slesvigholsteenske Uvæsen endnu et Aar eller to, saa vil Befolkningen, med enkelte Undtagelser, høre til det vildtydske Parti. Al vor Arbeiden er ikke i Stand til at udrydde den Anskuelse, som Erfaring synes at tale for: at Regjeringen ei vil træde op mod det slesvig-holsteenske Parti. De gjør Dem intet Begreb om den Haan, de Krænkelser, Plagerier, man er udsat for. Slesvigholstenerne ere utrættelige i at foreholde Mængden, at Regjering og Domstole ikke behandle dem paa samme Maade som de Danske. De fremføre som Beviis Orla Lehmann og Tiedemann, henvise til den slesvigske Forenings Protocol-Extracts Skjæbne, og til Indholdet af Rendsborger Ugeblad N 4 d. A. "See J - hedder det – os tør man ikke vove at røre." Mængden forbloffes ved saadanne Leiligheder. Hvad Fremtiden skal bringe, vide vi ikke; dog har jeg aldrig et Øieblik tvivlet om den retfærdige Sags Seier, og gjør det ikke heller nu, men om vi opleve at see den Sol, der skuer Gjengjældelsen for al den Fornærmelse, som Danmark og de Danske nu maae lide ude og hjemme, det er et andet Spørgsmaal." Hvor farlig og besværlig Beltpassagen har været, sees af følgende Meddelelse til den Berlingske Avis af en Reisende, som selv har passeret Beltet frem og tilbage. Den 27de Febr. tog jeg fra Knudshoved og naaede Sproges Vesterrev paa 1/2 Miils Distance, Kl. 10 Form. landede vi under Storm og Sneefog paa den faste Jis S. for Sprog. For om muligt Stormen skulde have gjort en Aabning i den ellers pakfulde Østerrende, droge vi ud til de yderste Iisbjerge paa Østerrev. En rasende N. Strøm tumlede Iismasserne som Fjederholdte. 1/2 M. Øst for den yderste Ende af Østerrevet, hvor vi vare siddende fast i Jsen, drev en hollandsk Galease; den saae os, og heisede Nødsignal, men Hjælp var naturligviis umulig. N. for Sprog faaes en Jagt siddende i Jsen. Jntet af disse Skibe saae vi siden noget til. Under Storm og Sneefog drev vi tilbage igien til Sprog. Den 1ste Marts gjorde vi et nyt Forsøg. Saalangt Kikkerten kunde naae, var nu intet aabent Vand at see. Det var et møisommeligt Arbeide; vi avancerede fra den ene faste Iisfeldt til den anden, ofte faldt Baadene, igjennem; at hale dem op igien, og atter opsøge nye Iisfeldter, der kunde bære Baadene, at omgaae Iisbjergene, a. udmattede os Alle paa det Stærkeste. Under alt dette blev der fra Sprog og Knudshoved skudt Signalskud. Flere af Mandskabet befandt sig ved Ankomsten til Knudshoved i aldeles afkræftet Tilstand, thi mange Steder vare Folkene gaaede i Vandet indtil Halsen. Vor Førers gode Kikkert, hvormed han idelig sprang op paa Jisbjergene, for at opsøge os de bedste Veie og største Jisfeldter, var vel Aarsag i, at vi naaede over. En af Jisbaadenes Kjøl var gaaet itu underveis."