Corsaren, 1841-10-01
Noget fra China. Da det allerede er en gammel Sag, at Engelskmændene og Chineserne føre Krig sammen (til de Sidstnævntes store Vedrovelse), vil det næppe kunne henregnes til de os forbudne "politiske Nyheder", naar vi nu omtale den, ligesom det formodentlig ikke heller kan henregnes til de ligesaa forbudne  politiske Efterretninger, naar vi efter "Charivari" meddele følgende Brev og keiserlige Svar derpaa, som vel næppe nogetsteds findes in originali: Mandarinen Reschens Brev til Keiseren. Tillad min Røst at hæve sig til Din Throne, ligesom det er den svage Vind tilladt at gjennemtrænge Egens Blade; tillad, at min Von trænger frem til Dit Hjerte, ligesom Kilden furer Bjerget for at nedstige paa Sletten; lad mit Forsvars kraftige Tambusstok slaae Din Aands Tam-tam. Fra den Dag af, da jeg blev overvunden af de lyse Barbarer, lever Din troe Slave ikke meere. To Maaneder ere henrundne, siden jeg har ophørt at polere den gyldne Knap, hvormed Du tidligere har hædret mig; min Paafuglefjer hænger knækket over Huen; jeg lider, jeg sukker; med en sløv Mine seer jeg Bolgerne rinde; min The er uden Ynde for mig, min Pibe staaer tom som mit Hjerte, og min unge Ægtefælle farver to Gange om Dagen sine Kinder hvide, sine Øienbryn sorte og sine Negle røde uden at erholde Andet af mig end de Ord: Hi-ni-ka, pa-ko! (hvilket er udlagt: Gaa til Bloksbjerg!) En Reisende, der er ankommen hertil fra den By, hvor Du udstraaler Din Glands, har berettet mig, at Alt forberedes for at mætte Din guddommelige Vrede. Rygtet siger, at en Coureer skal ile til Canton med befaling til at opbrænde mine Forfædres Tempel, dræbe min Familie og endelig sauge mig midt over. Men skulde det være muligt, at Du vilde underkaste en Embedsmand som mig en saadan Straf? Jeg er bleven overvunden, det er sandt; men hvorledes kunde det være anderledes? De hvide Barbarer have lange Kanoner, uhyre Skibe, krigsvante Soldater, og vi have ingen af alle disse Ressourcer. Confucius siger i 3die Bog 25de Capitel Pg. 30 i sin Morallære: "For at kunne stride tilsøes, maa man have Skibe, til at udruste Skibe behøver man Matroser, for at have Matroser maa man have Sømænd". Og see! Alt dette har manglet mig. Til Skibenes Besætning indskibede jeg Landsoldater. De Ulykkelige kastede op istedetfor at kjæmpe. De vare ikke bange, store Keiser; men de havde Søsyge, og hvad kunde jeg gjøre derved? Desuden duer den nærværende Armee til Jntet. Den bestaaer af Opiumsrygere, som ikke forstaae nogen befaling. Naar man raaber til dem Piky! (fremad!), saa lægge de sig ned, naar Officiererne befale dem at reise sig, synge de i Rusen, at de dandse med en Stjerne, at Solen er grøn som en Saphir, og at Englene ingen Vidsk have i Nakken. Dine Krigere, guddommelige Keiser, vaagne kun for at gjøre Oprør. Man maa da strax udbetale dem en ny Lønning, og, naar de have faaet den, ryge de den op i Opium. Du seer altsaa min Ulykke! hav Medlidenhed med den. Keiserens Proclamation. De hvide Barbarer have paadraget sig min Hevns Torden. Jeg vil samle en Armee, der skal falde over dem som de fire Vinde. Skjælver! De skulle blive adspredte, ligesom Stovet farer fra min Kjole under min Kammertjeners Børste. Skjælver! Jeg vil, at man skal bringe mig deres Anfører, Elliot i et Buur. Skjælver! - Keschen har ladet sig bestikke af Barbarernes Guld. Han har opført sig som et Fæ. Jeg befaler, at han skal fauges midt over. Skjælver! - Barbarerne ere ikke hvide, men røde. Skjælver! - Jnden en Maaned vil jeg, at de skulle være forjagede. Skjælver! - Jeg giver den 25,000 Viastre, Vaafuglefjeren og en Plads i den tredie Himmel, som bringer mig deres Anfører Bremmers Hoved. Saaledes er min Villie. Skjælver!