Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-08-21
Cancelliet er bleven underrettet om, at iblandt de af Finantskassen gjorte Udlaan i D. C. ere nogle, der staae paa en modereret Rente, af hvilke da tillige almindeligviis er betinget et vist aarligt Capitalafdrag, samt at andre ere rentefrie, af hvilke nogle staae paa en bestemt aarlig Afbetaling, men andres Tilbagebetaling enten er fastsat til en vis Tid, eller beroer paa eet eller andet Vilkaar Opfyldelse, ved hvilke Capitalers Omskrivning til Rbpenge den successive Afbetaling eller det Heles Tilbagebetaling vil blive udsat i Overeensstemmelse med Frdn. af 5 Jan, sidstl. §. 27. Vedkommende have derhos yttret den Mening, at Debitor, denne Udsættelse uagtet, ligefuldt maa nyde Godt af den ham eengang tilsagte Rentefrihed eller Rentemoderation, saaledes, at, hvor et rertefrit Laan, var tilstaaet for en vis Tid, mod da at tilbagebatales, Renten først efter denne Tids Forløb kunde kræves, og at i samme Forhold, som den lovbestemte Rente ved Frdn. er nedsat for omskrevne Capitaler, maatte, i Tilfælde af at modererede Venter ere fastsatte, disse blive at nedsætte. Hvad endvidere, angaaer de ved Forskrivningen bestemte successive Capitalafdrag, der nu efter Gieldens Omskrivning ei kunne indkræves, da have Vedkommende holdt for, at af disses Beløb maatte, fra Forfaldstiden af kunne fordres den fulde RenteFrdn. bestemmer, alt efter enhver Gieldsposts Alder. Over hvilken Gienstand er forlangt Cancelliets Betænkning. Ved denne Sags Behandling er der opstaaet den Tvivl, at den Debitor, som efter Forskrivning har et Laan, hvoraf der for en vis Tid ingen Rente er at svare, for saavidt ikke kommer til at nyde Fordeel af Fr. §. 25, naar denne Tid, saaledes som Vedkommende have antaget, skal løbe, medens Frdn. §§. 25 og 26 endnu ere i Kraft, og at den Debitor, som efter Forskrivningen, ikkun havde at tilsvare en moderat Rente, heller ikke derved, at denne atter nedsættes, i samme Forhold, som Tabellen Litr. B modereret den ordinaire Rente, erholder saa stor Fordeel, som Frdn. tilstaaer den Debitor, der efter Contracteuhavde fulde Renter at udrede; thi, naar denne f. Ex. sparer, 23 vil hiin kun komme til at spare 18. Det kunde fra denne Synspunct synes, at Debitor maatte være berettiget til, naar han i den Tid, han efter Frdn., skal nyde Prorogation paa Gielden, vil svare Renter efter Tab. Litr. 8, siden efter den lovbestemte Prorogations Udløb at nyde Rentefrihed eller Rentenedsættelse, efter Forskrivningens Lydende, i saa lang Tid som han, naar det Tidsrum, hvori han har nydt Godt af den legale Rentemoderation, bliver uberegnet, ville været berettiget til slige Fordeele. Da imidlertid Fr. Bogstav ikke giver Anledning hertil, da den LettelForretningen, som er bleven forundt de Debitorer. som skulle tilsvare deres Gield, i D. C. med mere end 25 pr. Ct. 1 Rbpenge S. V., egentligen kun maa ansees tilstaaet med Hensyn til den Vanskelighed, det vilde være for Debitorerne under Krigen, eller kort efter dens Tilendebringelse, at udrede de fulde Renter; og da endelig de Debitorer, som Forskrivningen tillægger en lang Frist med Betalingen, efter Fraus §. 32, ikke aldeler i den Grad, som de, hvis Gield var forfalden ener snart vilde forfalde, nyde Godt af allerhøistbemeldte Frens §. 26, saa har Collegiet dog fundet, at den af Vedkommende foredragne Mening kom Frons Aand saanær som mueligt, samt at den i Anvendelsen ikke eder til mindste Vanskelighed. (S. Bl.)