Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1826-08-22
J Anledning af Anoncen angaaende Præsten Nielsen, hans Røgter og Tyr (see dette Blad No. 60) har Hans Velærværdighed i samme Blad No. 62 søgt at bestride den skete Anmeldelses Rigtighed ved at fortælle, hvorledes han vil skal være tilgaaet. Godt er det imidlertid, at Hans Velærværdighed ikke har Monopol paa, igjennem et offentligt Blad, at snakke rask væk uden at nogen tør opponere, og endnu bedre, han ikke har godtgjort Anoncen indeholder end det mindste Urigtige; thi at han anvender sin historiske Fremstilling af Sagen paa den skeete Anmeldelse, kan saameget mindre betage denne sin Troværdighed, som at hans hele Bekjendtgjørelse blot indeholder mangfoldige Modsigelser og urigtige Slutninger. Røgteren blev, som Hr. Pastoren selv tilstaaer, stanget af Tyren Løverdagen den 22de Juli, henimod Middag, og levede saavel den som hele den paafølgende Dag. At han paa det Skrækkeligste var mishandlet, derom vidnede Følesløsheden i flere af hans Legemdeele. Han blev bragt hjem og erholdt strax al den Pleie man skylder den Ulykkelige," siger Præsten. Om han nød anden Vederqvægelse end en Snaps (herved forstaaes formodentlig en vis Qvantitet dansk Brændeviin, og nogle Tvebakker, vides ikke, og om saadan saavelsom anden anvendt Cuur var passende for ham, bør man lade Kyndige bedømme; men paastaae tør man, at Præsten aldeles afviger fra Sandhed idet han siger: "Røgteren nød al den Pleie man skylder en Ulykkelig Kunde det f. Ex. nytte ham, at Nielsen med sine Omgivende saae paa hans afkræftede Legeme, At de lod ham ligge i den elendigste Tilstand uden Læges Hjælp; Og er det ikke skrækkeligt oprørende at høre, der først om Søndag Eftermiddag begyndtes at føies Anstalter, til en Læges Afhentelse? – men inden disse vare skeete, saa siger Nielsen, (dermed naturligviis menende, inden de vare færdige med at spænde Heste for en Vogn) døde Manden. Heraf sees, at der er tilbragt længere Tid med at affærdige et Bud efter en Læge, end der havde været fornødent til at hente denne og igjen bringe ham hjem. Naar det nu fremdeles hedder i Hr. Nielsens Bekjendtgjørelse: "Døden løste op for denne da Ulykkelige forinden Lægen kom, men intet Menneske var heri Skyld, modsiger han sig selv paa en meget haandgribelig Maade; thi der kom ingen Læge, fordi der ikke var sendt Bud efter nogen, endskjøndt saadant allerede kunde skeet Løverdag Eftermiddag. Hr. Nielsen udpeger endvidere, som noget han vil der skal henhøre til Anoncens groveste Usandheder: "Den Afdøde efterlod sig 5 Børn, og svarer hertil: "Han efterlader sig kun 3 umyndige Børn og 2 som kan fortjene sig salv deres Klæder og Føde." - Hvilken Smaaelighed! Hs. Velærværdighed siger selv, at den Afdøde havde 5 Børn, Anoncen indeholder samme Efterretning, og dog tør han betitle denne for usandfærdig, blot fordi 2de af Børnene selv skal kunde fortjene deres Klæder og Føde, derhos ligesom tilkjendegivende, at disse ikke burde føl Savnet af deres Fader. Røgteren har yttret Frygt for at Tyren skulde stange ham, og Præsten vidste den vilde stange, derfor har den gaaet i Nikkehilde. Efter hvis Ordre den mistede saadan Anbinding, vil jeg ikke berøre; men at Tøiret var utilstrækkeligt til at forebygge Ulykke, viser omskrevne Tildragelse, og da den Afdøde kun i de sidste 6 Timer han levede skal have været aldeles følesløs, (hvorledes Hr. Pastoren har ladet dette undersøge, kan han bedst selv fortælle) maa han, hvad Hr. Nielsen ei heller nægter, saavel og Løverdagen som hele Søndagen have følt Smerter. Heraf vil Enhver indsee, at Anoneen ikke indeholdt Usandhed, og at jeg, dersom Hr. Pastoren drister sig til at begynde Sag, kan, Gud skee Lov, slaae ham med hans egne Ord. Mariboe, den 19de August 1826. J. C. Larsen.