Berlingske Tidende, 1767-02-06
Fra Grændserne af Schweitz, den 20de Decbr. Efterat Mæglerne i Genf havde forfærdiget det første Udkast til det Reglement, som skulle bilegge Tvedragten der og samme Udkast var kommen ud iblant Borgerskabet. til Undersøgning, gjorte Mæglerne sig underrettede om hvad man derpaa maatte finde at udsætte, for at kunne i Tide raade Bod derpaa, og forklare hvordan deres rette Meening i en og anden Post skulle forstaaes. Til den Ende, og i Anledning af dem indløbne Kundskab, lode de den 12te Decbr., eller 3 Dage førend det almindelige Raads Forsamling, kundgiøre nogle Forklaringer over visse Artikler i det første Udkast, deres rette Meening, saadan som Mæglerne havde forstaaet den. Paa samme Dag lod Raadet ogsaa kundgiøre en meget bevægelig Jndbydelse til den forestaaende Forsamlings Dag, hvori de opmuntrede og formanede deres Medborgere til Samdrægtighed, got Overlæg og Forsigtighed ved at beraadslaae over det foreslagne Reglement &c. Begge disse Kundgiørelser gjorte forskællige Jnd trykke; hvorpaa, da de 12 Kredser af Jndvaanere og Borgere den 13de og 14de komme sammen, for at aftale hvad de skulle giøre Dagen derpaa i det almindelige Raads Forsamling, har en af Folkets Represententere holdet følgende Tale: "Mine Herrer, Os forestaaer en Dag, paa hvilken Statens Velfærd og vores Frihed beroer. Enhver iblant os, som ere sammenkaldede for at overveye det Forslag, som agtes at forelegge os til at votere over, skal have befundet, at det, under Skin af at bevare os vore Rettigheder, fører lige til at berøve os dem. Det Tvetydige (arbitraire) ligger der overalt forborgen under Skin af Regler, Orden og Retfærdighed. Der forbeholdes os intet Middel til at benytte os af den Frihed, som vore Forfædre erhvervede os. – Os vil vorde forelagt til Betragtning og Valg 2 stærke hinandens Modstandere, paa den ene Side et ævige Slaverie, paa den anden Side Fædernelandets Høyhed og Jndependance, samt alles vores Ære og Frihed. Vores svare Arbeyde, alt det vi til denne Dag have udstaaet, give os den stadige Forviisning, at vi ikke skulle valle i vores Valg. Vi vente os beærede med de høye Herrer befuldmægtigede Ministres Nærværelse, omringede med en Straale. af deres store Herrers Glands: Lader os for dem bære al den Agt, som deres Stand udkræver; men lader os tillige komme ihu, at de kuns ere Mennesker, og at deres Nærværelse ikke udfordrer, at vi derfor skulle være frygtsomme og vankelmodige. – Lader os ved denne Regierings=Forretning forholde os mueligst forsigtig, ordentlig og standhaftig. Jsær, mine Herrer, lader os gaae meget langsom til Værks, at enhver iblant os, naar han kommer frem til Secretairen, samler sine Tanker; at ingen Overilelse forvirrer ham; at han rolig, og med koldt Blod, giver Agt paa den Secretair, som han vender sig til; at han er agtsom over at Carton-Jnspectionen er ham ganske underkastet; at Secretairens Haand ikke falder ham til Tvang; at han nøye giver Agt paa den Punkt, hvor han vil have sit Votum anbragt. – Vi bør alle opmuntre hinanden til Sagtmodighed; man har ellers, efter beste Muelighed, draget Omsorg for vores Rolighed. Lader os være ganske forvissede om, at man omhyggelig har sørget for at intet skal forstyrre os eller tilveiebringe fortrædelige Tildragelser, som skulle kunne forvende Virkningen af gode Forsætter. Dersom nogen Allarm, af hvad Slags den være maatte, skulle lade sig høre uden for St. Peder, skal det være meget forsigtigt ikke at agte derpaa; thi den kunne være opspunden, for at forstyrre os i denne eneste Forretning, som vi bør tænke paa. - Det er uundgængelig fornødent, ikke saa løsligen at troe de falske Rygter, som man udspreder for at indsage os Skræk. Man tør vel ville oprippe de samme i St. Peder igien; men lader os ikke falde i de Garn, som man vil sætte for os, og lader os ikke have andet end vore Pligter for Øynene, og vores Borger=Eed i Hiertet. - Naar da Dagens Udfald skulle svare til vores Formodning, hvilket vi alle tør haabe, lader os da ikke udfare med noget umiddelbart Fryds=Raab: Lader os i Rolighed og Stilhed, begive os tilbage. Dette Beviis paa Sagtmodighed skal giøre os ligesaa stor Ære, som en Foragt, den vi ikke fortiene, har kunne fortørne os. Denne Tale har det uden Tvivl været, som til deels har givet Anledning til det Brev, som Ridder Beauteville den 15de, efter den almindelige Forsamlings Slutning, overleverede til Folkets Represententere. (See Tidenden No. 3.)To eller tre Dage efter at det af Mæglerne foreslagne Udkast til et Reglement var bleven forkastet af det almindelige Raad, have Jndvaanerne og Borgerskabet i Corpus overgivet til Syndig i følgende Forestilling: "Jndvaanerne og Borgerne, som have den Ære at fremstille sig for de Herrer Syndici, komme for at betegne dem, at de, ikke mindre hæftig enddet Høyædle Raad, længes efter at see en Ende paa vore ulykkelige Uenigheder. De, ligesom Raadet, sukke efter Fred, efter de uopløselige Baand, som engang (vi alle bør haabe det,) skulle foreene Magistraten med Borgerskabet. Alle vore Hierter, fri fra alt Had, ere dertil beredde. – Den indbyrdes Forstaaelse og Fortrolighed, den eneste Kilde til almindelig Lyksalighed, opnaaes ikke anderledes end ved en Jndretning, som antages af alle Stænder i Landet. Vi bede da det Høyadle Raab at aabne os Veyen til den; at det vil kundgiøre sine Medborgere samme; og da skal det sandelig hverken finde Enthustaster eller Gemytter som føre overdrevne Fordringer i Mundene, men Borgere, som drives af den allerreeneste Kiærlighed til Fædernelandet, og derfor utaalmodig vente paa det Øyeblik, da de, i Samfund med deres Magistrat, kunne arbeyde paa at udrødde fra Reden af de Jndprentelser, som giøre Statens og alle dens Lemmers Ulykke. – Saasom Jndvaanerne og Borgerne elske Grundforfatningen, og Reglementet af 1728, ønske de en Jndretning, som ikke vigede fra nogen af sammes rette Meening. – En af de vigtigste Aarsager til vores nærværende Tvedragt, flyder af den Lov, at ingen bliver Syndicus, som ikke staaer Folket an." Denne Lov har altid været en Muur omkring vores Frihed, og Reglementet af 1738 er langt fra at rygge den, da det tillegger det almindelige Raad den stadige og indskrænkede Ret, "at forkaste alle eller nogle af de Personer som vorde foreslagne dertil." Den Lov som byder, "at Syndici ikke kunne tages anderledes, end iblant Raadet af de 25, forbinder derfor ikke det almindelige Raad til at udvælge Syndici, naar de Personer ikke staae det an, som dertil vorde foreslagne. Om det var mueligt at drive den Rettighed, ikke at udvælge andre Personer til Syndici, end dem som staae os an, saavidt, at vores Grundforfatning kunne siges at vanslægte tilet Democratie, da erklære vi hermed udtrykkelig, at vi ere ligesaa langt fra at attraae denne Regieringsform, som et ganske Aristocratie. Men her er vel en Middelvey imellem en uindskrænket Ret til at forkaste, og en uvilkortig Forbindelse til at udvælge 4 Syndici iblant 15 Herrer af Raadet af de 25, omendskiønt de ikke stode os an. At udfinde denne Middelvey, eller nogen anden Modvægt at legge det almindelige Raad i Hænderne, derom er det at vi bede det Hovædle Raad at ville anvende sin Aarvaagenhed, Jndsigter og Patriotisme. Fulde af Agt og Taknemmelighed imod de høye garanterende Potentater, bevægede af deres store Ministeres lange og besværlige Arbeyde, torde vi endnu trøste os ved det Haab, at de villig ville føye denne vores Attraa. Deres Godhed er os Borgen for at de ikke ville forlade os. Det Høyædle Raad vil paa saadan Maade, hielpe os, igien at vinde Hs. Allerchristeligste Mests. Bevaagenhed. Jntet har mere bedrøvet os i den Erklæring, som Hs. M. har ladet os overgive ved sin befuldmægtigede Minister, end at erfare at Hs. M. har faldet paa de Tanker, at vi noget Øyeblik have kunnet ophøre at bære den allerstørste Høyagtelse for Hs. hellige Person. Hs. Msts. Velgierninger skulle aldrig gaae os af Hukommelse; og dersom vi kunne haabe at overtyde Hs. M. om vores Oprigtighed i det vi her betegne for Ham, og om vore Hensigters Puurhed, da skulle vi med mindre Smerte udstaae Virkningerne af Hs. Ms. Erklæring. – Vi bede indstændig at det Høyædle Raad vil betænke, at Fædernelandets Skjæbne staaer i dets Hænder; at det kan skynde os til det Øyeblik, som skal giøre Ende paa vores Onde. Hvor lykkeligt skulle det blive, om Enighed og Fortrolighed endelig forenede alle Lemmer af Staten, saa at de ligesom udgjorte en eneste Familie, Vi forlyste os begiærligen ved dette søde Haab: Og det Høyædle Raad skal ikke vegre sig at opsylde os det." Med al den Oprigtighed og Bevægelighed, som denne Forestilling indeholder, tvivler man dog om at den vil giøre den forønskede Virkning. Det er umueligt at forudsee hvad Ende disse jammerlige Misforstaaelser ville faae. Jmidlertid have de Jndvaanere taget Flugten, hvis Brevvexling med Hr. Lentops er vorden opdaget ved dennes Arrest og hans Papirers Bemægtigelse. Det er og vist, at det ganske Schweizer Corpus tager sig denne vores Republikes beklagelige Tilstand meget nær, og betragter den saameget mere farlig, efterdi hvert Parti synes særdeles haardnakket for sin Meening.