Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-10-30
Lollands Falster af Suse. Tidende. Udgivet af W. F. Laubs Enke i Nykjøbing. Redigeret af Chr. Jørgensen. No 133. Torsdagen den 30. October. Opfordring til Medchristne. vi have havt et velsignet Aar. Vort Lands vigtigste Næringsskilde, Agerdyrkningen, har kun meget sjelden givet et rigere Udbytte, og paa samme Tid er Høsten for en Deel mislykket i flere folkerige Lande, som med Begjærlighed til stedse høiere Priser kjøbe vort Overskud, saa det er sandsynligt, at Landmanden aldrig forhen har kunnet glæde sig ved en saadan Forening af rigelig Høst, rask Afsætning og høie Kornpriser. Vel er Kartoffel høsten næsten aldeles gaaet tabt; men det er netop denne Omstændighed, som meere end noget Andet har fremkaldt og vil fremkalde høie Priser paa Korn og hvad vi ellers kunne sælge af Kjød, Smør, Ost osv., og det tilsyneladende Tab er saaledes rundelig opveiet og erstattet for de egentlige Landmænd, som kun dyrke Kartofler i en ringe Deel af deres Jord. Ogsaa for Handelstanden, er det et usædvanlig godt Aar og vil upaatvivlelig fremdeles blive det: Jkke at tale om, at de jevnt og stadig stigende Kornpriser nødvendig maae give de Kjøbmænd, som meere eller mindre umiddelbart beskjæftige sig med Kornhandelen, en sikker Fortjeneste, saa er det klart og viser sig daglig, at Landmandens gode Kaar fremkalder en i høi Grad forøget Afsætning af alle Fornødenheds- og Luxus=Artikler, alle Skibe ere i Bevægelse for at bortføre Landmandens Overskud og hjembringe andre Landes Producter, som han nu har Raad til at kjøbe Fragterne ere usædvanlig høie, saa baade Redere og Sømænd tjene Penge; ingen Fabrik, intet Værksted behøver at staae ledigt af Mangel paa Afsætning; gammel Boggjæld kommer ind, overalt sporer man, at der er Penge iblandt Folk. Men medens saaledes Himlens Velsignelse i rigeligt Maal tilflyder Landmanden og en stor Deel af Kjøbstadborgerne, er der en meget talrig Klasse af vore Brødre saavel paa Landet som i Stæderne, hvem hiin Velsignelse ikke alene ikke kommer tilgode, men for hvem Udsigterne til den forestaaende Vinter netop paa Grund af de Omstændigheder, der fremkalde saa megen Velstand, blive mørke og sørgelige i samme Forhold, som Priserne paa alle Fornødenheder stige. Saaledes Huusmændene paa Landet: Selv de, der have en Jordlod, som maaskee frembringer Halvdelen af det Korn, de kunne fortære; hvad nytter det dem, at denne Halvdeel har en usædvanlig høi Værdi, naar de ikke have Penge til at kjøbe den anden Halvdeel og Livets øvrige Fornødenheder Og nu de, som slet ikke have Jord eller kun en lille Have, der var tillagt med Kartofler, hvoraf den ofte talrige Familie fornemmelig skulde have levet, men som nu for største Deelen ere fordærvede. – Jkke bedre staaer det til i Kjøbstæderne: Hvor mange fattige Haandværkere er der ikke, som ved at slide fra Morgen til Aften dog neppe kunne fortjene det Nødvendige til sædvanlige Priser; hvor mange Enker, Pensionister o. s. v., som næsten Jntet kunne fortjene, men leve af en bestemt sparsom Pengeindtægt, der under sædvanlige Forhold ikkun med den strængeste Tarvelighed kunde strække til; hvor mange Dagleiere, som uagtet der ikke har været Mangel paa Arbeide, dog ikke have samlet og vanskelig havde kunnet samle Noget til at gaae Vinteren imøde med Alle disse see Vinterens Komme med Frygt og Sorg; thi vel tegner det til, at der vil blive Arbeide nok for dem, der kunne arbeide; men vi maae erkjende, at Arbeidslønnen ingenlunde er stegen i samme Forhold som Prisen paa Livets første Fornødenheder: Huusly, Brød og Brænde.