Jyske Efterretninger, 1772-01-24
(Følgende smukke Annecdote er indsendt.) neller (S. T.) Hr. Geheimeraad von Osten og Hr. General Lovenernblev engang gjort Veddemaal saaledes, at den Tabende skulde give den Vindende den beste Bog af sit Bibliotheqve. Da nu Lovenørn tabte, ved han indbinde en Deel reent Papiir i et magnisiqve Bind, og paa første Blad skrev han efterfølgende: Gar reene Bladet Bog, som Pen og Tryk har skaanet, Og endnu intet har af andres Hierne laanet, Gak til von Osten hen (af Østen Viise kom, Hans dybe Viisdom kan opfylde dine Rum. Hans Læsning billig maae ved fleere Bøger væmmes, Ey fleere Skrifter kan udi hans Hierne gjemmes, En Pung er best for den, som selv kan giøre Guld, Og reent Papiir for den, som selv kan skrive fuld. Mig synes, jeg alt seer, hvor dine Blade prale Hvert hiernespundet Ord og Meening Viisdom taleDe Lærdes Avind dig med Tiden møde vil, Uskyldige Papiir, hvad kan du dog dertil Min Min Pen, som smittet har den allerførste Side, Undskylder sig dermed: Den kunde ikke lide, At andres Ære-Riim, som vist nok kommer til, Den forekom. Farvel, mit Navn jeg tegne vil. P. Livenörn. Kort Beretning om Hr. Professor Klotzes Liv og Levnet. Eftersom den Kongelig Preussiske Geheimeraad og Halliske Pro- fessor Hr. Christian Adolph Klotz, hvis Dødsfald i næstforrige No. af disse Efterretninger blev anmældt, har kort for sin Død nydt den Naade at faae en stor og kostbar Guld=Medaille tilsendt fra vor Allernaadigste Konge (See Alton. Merc. 1771. No. 204), saa ville vi for deres Skyld, som ventelig endog derved allerne ere blevne begiærlige efter at faae nogen Kundskab, om denne store og i mange Maader uforlignelige Mand, her anføre et kort Udtog af hans Liv og Levnet, saa vidt Rummet vil tillade. Hr. Klotz er da født 1738, i Bischofføwerde, hvor hans Fader, Mag. Hans Christian Klotz, som uden Tvivl endnu lever, er Sognepræst og Superintendent. J hans først Barndom havde han Afskye for alle Slags Studeringer, og næsten lige til hans 7de Aar kunde han hverken med det Onde eller Gode formaaes til at læse og lære noget uden ad. Men lidet efter fik han med eet saa stor Lyst til Studeringer, at intet syntes ham behageligere, end dette Arbeyde. Hr. Førstel, en velstuderet Mand, som i nogle Aar underviste ham hiemme i hans Forældres Huus, hialp i sær meget dertil, Faderen, som selv var en stor Elsker af de smukket Videnskaber, gave Sønnen saadanne Bøger i Hænde, som kunde bestyrke den Lyst, der allerede yttrede sig hos ham, til Digte=Kunsten. Vor Klotz fandt de fornemmelig Fornøyelse i at læse Tydske Digtere, og i sit 10de Aar forfattede han med største Hurtighed nogle Prøver i Digte, kunsten, bedre, end man nogen Tiid kunde have ventet af saa staden Alder. Derpaa blev han sat i den Churfyrstelige Skole Meissen under de brave Lærere Vlisch, Weisse og Cleman Her havde han ikke Lyst til at opholde sig længere, end i 4 Aar, da han drog hiem igien til sine Forældre. Faderen turde itistrax forsende ham til noget Akademie, siden han endnu var saa ung og uerfaren. Derover sendte han ham til Gørlitz til singamle Ven, den berømmelige Rektor Baumeister. J hans Huus opholdt han sig i 2 Aar, og imidlertid, ved Hielp af Hr. Bau meisters smukke Forelæsninger, lagde sig stærk efter Philosophien. Desuden læste han med stor Fliid renophon, CommeruHestodus, Sophocles, Anacreon, Theocritus, Cicero og Hor tius. Homerus var han saa graadig paa, at han hver Dag læste ham til langt ud paa Natten, og i omtrent 24 Dage fik ham reent igiennemlæst. Han anvendte og nogen Tiid paa Theologien og det Hebraiske Sprog. Medens han var i Gørlitz, prædikede han ofte omkring i de næstliggende Landsbyer, hvilket han og nogle Gange gjorde paa sit Fødested. Da Baumeister afskedigede ham fra sig, berømmede han ham i stærke Udtryk for hans tidlig modne Hoved og sieldne Lærdom. Han brugte des- uden de samme Ord til ham som Vockerodt fordum afskedigede Baumeister med: Si eris malus, eris pessimus, sieris bonus eris optimus, c: Bliver Jond, saa bliver J meget ond, og bliver J god, saa bliver J meget god. Klotz lod sig derpaa indskrive, som Student, i Leipzig, hvor de vittigste og lærdeste Studentere pleyede at strømme til. Og har Ernesti selv, Professor ved dette Akademie, dog forsikkret, at vor Klon bragte saa store Studeringer med sig til Akademiet, som han ikke vidste, at nogen anden havde gjort. Ligesom han i Gørlin havde havt meget større Lyst til idelig at hænge i Bøger, end til at betiene sig af Lærernes mundtlige Underviisning, saa vedblev han og for detmeste samme Skik i Leipzig. Han indfandt sig vel undertiden, ved de offentlige Læreres Forelæsninger, men det gjorde han meere for at komme i Kiendskab med Lærerne selv, og høre, hvad Foredrag de brugte, end egentlig for at lære noget af dem. Han laae i Hr. Hofraad og Professor Bels Huus, og havde frie Adgang til hans fortræffelige og fuldstændige Bogsamling. Efter samme Hr. Bels Forlangende har han i et Par Aar fra Jul. 1758. skrevet henimod 200 lærde og grundige Recensioner i Aca Fruditorum Lipstensium. Mod Foraarets Begyndelse 1761 drog han til Jena, for der i Rolighed og efter sin egen Magelighed, at studere. Kort efter blev han af det der værende Latinske Selskab, udvalgt til dets Sekretær. Efter mange Velynderes Raad skaf sede han sig paa den der brugelige Maade Tilladelse til at lære offentlig, og gav sig i Færd med at holde Forelæsninger, meere for at føye sine Velynderes indstændige Tilskyndelse, end fordi han lovede sig stor Fordeel derved. Dog faldt det langt anderledes ud, end han formodede, og mange, som selv fattedes de Studerendes bifald, havde ventet; thi baade havde han paa sine offentlige Forelæsninger over Horatz fleere Tilhørere, end han nogen Tid havde ventet i Jona, og mange forlangede hans private Underviisning. Det der skaffede ham saa mange Tilhørere, og deres bifald, veed man, var dette, at han hængte ikke i smaae ling, angaaende Ord og Oldsager, men paa en behagelig Maade lærte sine Tilhørere, hvorledes de ved Hielp af gamle Skribentere burde forfine Smagen, og giøre sig et rigtigt og sundt Begreb om deres Skrifter. (Resten følger i næste No.)