Berlingske Tidende, 1835-10-01
Efterretninger af blandet Jndhold Tyrkiske Billeder. – Ragusa grændser til Paschaliker Scutari og Montenegro, hvis Jndvaanere nu ere i fuld Oprør Min Skibscapitain vilde tilbage til Cap Lingnetta, hvis farlige Skjær vi nylig vare undslupne; han vilde gjøre en Tuskhandel med en riig Albaneser fra Val deel Orso, der ligger bag ved hiint Forbjerg. Vær De kun uden Frygt – sagde han til mig – min Tyrk er ingenlunde nogen Handelsmand, som Dommeren i Butrinto, der stial Deres Lommetørklæde; han beboer et anseeligt, befæstet Gods paa Kysten og driver en ordentlig Handel med Englænderne. – Jnden Solen indtraf i Zenith, kastede vi Anker paa Høiden af Avlona, i Nærheden af Durazzos Barakker, som man kan kalde en Markedsplads. Byen bestaaer af en Slump sammenklinede Huse med Moscheer og Bedehuse, der strække deres Kupler og Minareter ligesaa nøgne i Veiret til Priis for Solen, som selve Tyrkernes okkergule Skaldepander gjøre det. Med Undtagelse af tvende Pinier og en, ved en Helgens Grav staaende Palme, har jeg intet Planteagtigt seet langs den hele Strand. Det slumrende og dampende Publicum havde leiret sig ved Siden af en Fontaine og i Skyggen af nogle stribede Telte, der vare udspillede foran tvende Huses Dørre. J et Qvarteerstid havde jeg gjort Touren omkring den hele By, uden at Nogen forfulgte mig, hvilket Held var at tilskrive Heden og den søvnige Tid af Dagen, da alle Menneskeer laae henstrakte paa Jorden, uden at agte paa Noget i Verden. – Som paa andre Steder er ogsaa denne Egn af Tyrkiet daarligt befolket og udyrket. J flere Miles Afstand saae jeg den herligste Kyst forvandlet til Hede og Ørken. Menneskene her ligne Krybet, der gaver paa en gammel Træstamme og sorgløst seer sit Endeligt imøde. De ernære sig med Fiskeri, Qvægavl og Kramhandel. Men i een eneste Frankforter-Messeboutik vil man finde langt mere end i det hele Paschalik; thi Perler, Guld og Ædelstene, der ere saa hyppige i Orienten, bær Tyrken paa sin Dolk, sine Pistoler eller paa Turbanen, saa at en Vesteknap ofte en mere værd end hele Karlen. Den, der ingen Kostbarheder besidder, tør ikke lade sig see i noget anstændigt Selskab; i Kaffehuset maa han blive staaende ved Dørren, og paa Promenaden, der bestaaer i Jkke Bevægelse, maa han enten sidde som en Europæer eller blive staaende dette sidste er for Tyrken en sand Qval, som han i det høieste vil taale paa Markedet og paa Gaden, medens han afgjør sine saakaldte Forretninger. – J Durazzo har jeg havt den Fornøielse at see en muselmandsk Læge, der paa en virkelig imponerende Maade udøvede det, hos os længst udskregne Haandværk af en Charlatan, Manden var en Jtaliener, det saae man med et eneste Blik paa hans Hansvurst, der endnu har Levningerne af en neapolitansk Pierro-Trøie og en stor, hvid spidspullet Filthue. Paa en gammel Triumphatorstol, der vel engang havde tjent en vandrende Comedianttrop, lod han sig af det jublende Folk bæres hen paa Moscheepladsen og der opstilles paa en dito extheatralsk Baldachin, som en Processionshelgen. Under disse Ceremonier dandsede og sprang hans Famulus som en, i altfor stærk Bevægelse sat Top omkring blandt Mængden og forjettede Enhver nogle Mirakler af sin Mester, medens han foreviste dem Polyper og Bugorme i Spiritusflasker og talde og Exorcismen af saadanne. Det morede mig at see, hvorledes de gamle phlegmatiske Tyrker reiste sig rundtenom fra deres bløde Sæder, rettede de korslagte Been, forat gaae paa dem, stak Fødderne i Galoscher og væbnede sig med tændte Piber. Som Skygger fra den anden Verden vaklede de hen over den sandede Plads, med deres rummelige, daskende Buxer, og lode Sæder eller Tæpper bæres bag efter sig. Qvinderne skullede ud af deres tilgittrede Vinduer og sendte hemmelige Gesandter til Underdoctoren.