Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-13
Denne udmærkede ædle Mands Død vækker en almindelig Sorg hos alle Fædrenelandets Venner. En kort Udsigt over hans Levnet meddeles her, for det meste efter Conversations-Lexikonnet, hvis lærde danske Oversætter har havt den Afdødes egne Bidrag. Vi optage dem udtogsviis, i det Hele med Forfatterens Ord, men forøgede med nogle Tillæg. Han var født i Gotha d. 14 Oct. 1761, hvor hans Fader, Balthasar Münter, dengang var Præst ved Waisenhuset og Hofdiakonus. Hans Faders Familie, der nedstammede fra Nederlandene, hvor Slægten endnu er i Anseelse, udvandrede, formodentligen i Religionskrigene under Philip den 2den, til Lüttich, og levede der et Par Aarhundreder, som Borgere og Kjøbmænd. En af dem, Kjøbmanden Herman Munter, Balthafars Farbroder, bekjendt som Videnskabers og Kunsters Elsker og Dyrker, og ved sine Kunstsamlinger, var i den første Halvpart af forrige Aarhundrede Medlem af Lübeks Senat, og døde som Borgemester. Vor Frederik Münters Moder, Magdalene Sophie Ernestine Frederike v. Wangenheim hørte til Tydsklands ældste Adelsslægter. Da Balth. Münter, der var berømt som veltalende Prædikant, ved Dr. C. D. Haubers Død blev kaldet til Sognepræst ved Petri tydske Menighed i Kjøbenhavn, kom F. Münter, i sin Alders 4de Aar, til denne Hovedstad. Han fik den omhyggeligste Undervisning, især i Sprogene: tidligt og alt længe førend han blev Student, hørte den unge Münter historiske, philologiske og philosophiske Forelæsninger, ligesom han og stadigt besøgte Kratzensteins Cursus over Experimentalphysiken. Denne Lærdes Gunst vandt han i saadan Grad, at han ønskede at danne ham til sin Eftermand i dette Fag af Videnskaberne; og det havde maaskee ogsaa blevet Münters Livsplan, naar han havde følt sig oplagt til Medicinens Studium, hvilket dengang, mere end nu, ansaaes uomgjengeligen forbunden med Physikens; dog han havde nu ogsaa ved at høre Forelæsninger af Biskop Balle, da Professor, over Kirkehistorien, fattet Smag for samme; og herved blev det Forsæt, at gaae den theologiske Bane, bestyrket hos ham; og hans Fader har i denne Henseende megen Omsorg for, at han lagde en god Grund i Philologien, især den græske. Af stor Indflydelse paa den unge Münter var Faderens Venskab og Omgang med Klopstock, og andre den Tids udmærkede Mænd. Han læste tidligt Messtaden, det gamle Testaments poetiske Bøger, Homer, Ossian o. fl. Hvad han ikke kunde læse i Originalsprogene, læste han i Oversættelser, dog lærte han med det samme en stor Deel Hebraisk, Latin, Græsk og Engelsk. Denne poetiske Lecture virkede stærkt paa hans Phantasie, men Faderens kloge Omgang sikkrede ham mod de skadelige Følger dette kunde have havt, uden at de gavnlige Virkninger tabtes; thi ved hans mange Oversættelser af gamle Digtere, ved egne Udarbeidelser, og poetiske Forsøg, hvilke Faderen sædvanligen underkastede den strængeste Kritik, fik han Færdighed i at udtrykke sine Tanker, og en for hans Alder temmeligen dannet Smag, samt en vis Fortrolighed med Oldtidens Aand. Alle disse Fordele vedbleve, da han var kommen til den Overbeviisning, at han ei var skabt til Digter. Ogsaa Niebuhrs fortrolige Omgang med hans Forældre virkede betydeligt paa hans første Dannelse. Ved de Samtaler han ideligen hørte Orienten angaaende, og ved den Adgang Niebuhr gav ham til sit Bibliothek og sine Samlinger, fik han næsten beskuelige Jdeer om Orienten, hvilket siden kom ham til største Nytte i hans Studier, og hans Lyst til det Antiquariske blev derved endmere udviklet. Hans Smag for Kunsterne uddannedes nu ogsaa ved jevnlige Besøg hos den berømte Kobberstikker Preisler, der ogsaa var en af hans Faders fortrolige Venner. - Faderen styrede iøvrigt selv med den varmeste Deeltagelse hans Undervisning, og sørgede for at han tidlig lærte at sysselsætte sig med egne Arbeider. Han gav ham al muelig Leilighed til at dyrke de Fag, hvortil han især følede sig oplagt, dog uden at forsømme de andre lige nødvendige. Saaledes tilstrækkelig forberedet blev han af sin Fader dimitteret til Universitetet 1778, og nød den Ære, tilligemed den siden som Historiker bekjendte Fr. Snedorf, Münters Ungdomsven, at holde de, ved Uddelelsen af de saa kaldte Honores, da brugelige Taler paa Latin. Nu gjennemgik han i tre Aar de sædvanlige akademiske Cursus, hørte philologiske og theologiske Forelæsninger, og følede mere bestemt sit Kald til den historiske Deel af Theologien, hvortil Balles Forelæsninger bidroge meget. Den berømte Tyge Rothe virkede nu og med faderlig Kierlighed til hans Dannelse og aabnede ham mangfoldige Synspunkter, der ellers kun pleie at være Resultatet af mange Aars Studium. (Tyge Rothes lidet Skrift om Æreminder for Voltaire oversatte Münter paa tydsk, trykt i Kjøbenhavn 1779. Det første han gav i Trykken, ligesom en Oversættelse af Evalds Balders Død, der udkom det følgende Aar, var det andet Stykke.) Det var overalt en Lykke for den unge Munter, at den Tids mærkværdigste Videnskabsmænd fattede Godhed for ham og gav ham Veiledning og Advarsel hvor det behøvedes. Saaledes have siden foruden Balle og Tyge Rothe, Jerusalem, Heyne, Spittler, Koppe, Herder, Wieland, paa en eller anden Maade, havt fordeelagtig Indflydelse paa hans Aandsdannelse. 1781 tog han den theologiske Examen. Endnu førend han endte sit theologiske Cursus ved Universitetet, havde han fattet den Beslutning, at danne sig til theologisk Docent. Han gik strax, efterat have overstaaet den theologiske Embeds-Examen, til Gottingen. Den høie Agtelse, hvori hans Fader stod, og Klopstocks Anbefalinger aabnede ham paa denne Reise Adgang til Nordtydsklands meest udmærkede Videnskabsmænd og Digtere, saasom: Hensler, Gerstenberg, Jerusalem, Ebert, Herder, Wieland, Gleim og Flere, der modtoge ham paa det kierligste, og han havde den sjeldne Lykke paa sin Reise at knytte varige Forbindelser. J de to Aar, i hvilke han opholdt sig i Gottingen, dyrkede han den hellige og profane Philologie og Historie, under Heyne, Koppe, Walch og Spittler, udvidede ved Bøhmes Forelæsninger sin Kundskab i Kirkeretten, hvortil han allerede i Kjøbenhavn forud ved Jac. Edv. Colbiørnsens Foredrag, havde lagt god Grund, og øvede sig hos Gatterer i at læse og bedømme gamle Diplomer og Haandskrifter. Spitters venskabelige Veiledning til det historiske Studium fortsatte udenlands, hvad Tyge Rothe havde begyndt hjemme. Munter kom i Efteraaret 1783 tilbage til Danmark. Han udgav nu sine første Skrifter i det theologiske Fag: Die Offenbahrung Johannis; metrisch ubersett. Kopenh. 1784 - og Om Hierarkiets Fremgang under Pave Jnnocentius III. Khavn. 1784. Nu tildeeltes ham kongelig Understøttelse til en Reise, hvis Øiemed tildeels var at besøge Ragusa, hvor der efter Rygtet skulde sindes nogle Haandskrifter af det gamle Testamente. Han tiltraadte Reisen i Foraaret 1784, men kom ikke til Ragusa, da Pesten rasede i Dalmatien, dengang han fra Venedig vilde gaae derhen, og han siden i Rom af lærde Ragusanere fik Vished om, at intet af hine Manuskripter længere fandtes i deres Fødeby. Paa Indberetning herom blev Münter fritagen for sin Forpligtelse at gaae til Ragusa. Jmidlertid naaede han andre og store Fordele af sin Reise; som indtraf paa en saare heldig Tid. Joseph dens Andens ivrige Bestræbelser for Oplysningen havde de kjendeligste Følger. Den reisende Videnskabsmand blev allevegne modtaget med forekommende Velvillie. Til Bibliotheker og andre offentlige Indretninger havde han den bedste Adgang. Selv i Jtalien sporedes overalt kjendelig Fremskriden til det Bedre, især efter Jesuiter-Ordenens Ophævelse. Münter opholdt sig i 12 Maaneder i Rom, og havde i denne Tid, ved de Forbindelser han havde erhvervet sig, Leilighed til nøiere at lære at kjende den romerske Kirkes Forfatning og dens Grundsætninger, hvilket i Tiden ofte kom ham til Gavn i de Embeder han kom til at beklæde. J Rom saae han ogsaa Kampen mellem det jesuitiske og jansenistiske Partie, og stod endog i Forbindelse med adskillige af Formændene for det sidste, blandt andre med den ædle Biskop Scipio Ricci af Pistoja. Munter var af Hertug Ernst i Gotha anbefalet til Hofraad Reifenstein, en dengang vigtig Antiquar, og af sine danske Venner til Monsignor (siden Cardinal) Borgia, der allerede dengang blev betragtet som danske Reisendes Ven og Beskytter, hvilket han vedblev at være til sin Død, som indtraf i Lyon paa hans Reise til Napoleons Kroning. Münter har sat denne Videnskabernes Ven et Minde i Maanedsskriftet Minerva 1801. Denne lærde og værdige Geistlige aabnede den danske Reisende den frieste Adgang til sit Museum, og alle sine literaire Skatte, og skaffede ham Tilladelse til at arbeide næsten i alle Bibliotheker med Undtagelse af det vaticanske, som man ei vilde aabne for hans Ønsker. Endeligt fik han Tilladelse til at undersøge endeel tydske Haandskrifter (nogle af de heidelbergske), hvori han dog ei fandt hvad han der søgte. Jmidlertid var det literaire Udbytte Münter gjorde i Rom fuldkommen tilfredsstillende. Med Borgias Tilladelse, ja endog Opmuntring, afskrev han Fragmenter af de ældste ægyptiske Bibeloversættelser, lærte det coptiske Sprog, opdagede i det corsiniske Bibliothek Tempelherrernes Statuter, og tog Excerpter eller rettere Afskrifter af endeel Forhør, der vare holdte i Processen mod denne Orden. Nogle Aar efter sin Hjemkomst udgav han: "StatutenBuch des Orden der Tempelherren." Berlin 1794.