Aalborg Stiftstidende, 1839-08-01
Om Tyrkernes Nederlag ved Nisib har man nu de nærmere Details. Den tyrkiske Armee havde ved Nisibindtaget en fast Position. Jbrahim, som af sin Fader var bemyndiget til at begynde et Slag, vilde angribe Tyrkerne i Fronten. Men Soliman Bey (Oberst Selves vidste imidlertid at dæmpe hans utaalmodige Jver og man besluttede at maneuvrere saaledes, at den tyrkiske Armee derved lokkedes ud af sine Forskandsninger. Ægypterne gjorde et fingeret Tilbagetog og Seraskieren Hafiz Pascha sendte derpaa strax en stærk Division Cavalleri efter dem. Denne stødte først paa et Corps Beduiner, som havde Ordre til, ved Tyrkernes Nærmelse at sprede sig i Uorden. Nu satte hele den tyrkiske Armee sig i Bevægelse og forlod saavel sin befæstede Stilling, som begge de stærke Redouter, der vare opførte af preussiske Officerer. For at lokke Tyrkerne endnu længere bort, fortsatte Jbrahim sit Tilbagetog i to Timer, indtil han naaede en af Soliman iforveien betegnet høist fordeelagtig Valplads. Her gjorde den ægyptiske Armee en hurtig Vending og stod nu pludselig, lænet til 2 Høie, i tætte Masser, med Jnfanteriet i Centrum og Artilleriet og Cavalleriet paa Fløiene, ligeoverfor Tyrkerne. Disse geraadede i største Bestyrtelse og vilde maaskee skyndsomst have gjort omkring, hvis ikke Seraskieren med det ham nærmest omgivende Corps var ilet til og ved Mod og Koldblodighed igjen havde bragt Orden tilveie. Men hans svære Skyts var blevet tilbage. Ægypternes lette Artilleri, ledet af europæiske Officerer, bragte snart Uorden i Seraskierens Rækker, hvis Fløie desuden allerede vare for vidt udspillede, og som ingen Tid havde havt til at opstille sig i god Slagorden. De arabiske Ryttere, som først vare blevne adspredte af Seraskieren, havde, dækkede af det uævne Terrain, trukket sig hen til begge Sider af den Vei, som de hurtigt fremtykkende Tyrker dannede, og faldt dem nu, i Slagets afgjørende Øieblik, i Ryggen. Derved geraadede hele Seraskierens Armee i en ubeskrivelig Forvirring; at Holdning var borte; Soldaterne bortkastede deres Vaaben og søgte deres Frelse ved Flugten. Nogle søgte igjen at naae den forskandsede Leir, Andre vadede igjennem Euphrat, hvori Flere omkom. Seraskieren, der blev reven bort med i Flugten, reed ligeledes igjennem Euphrat. Hans Hest, som var saaret i Skulderen, blødte stærkt og midt i Strømmen forlode Kræfterne Dyret, saa at Paschaen nær var bleven et Rov for Bølgerne, hvis han ikke var bleven reddet af en ung Albaneser, som red tæt bag ved ham og i Farens Øieblik greb ham om Livet og satte ham paa sin Hest, der lykkeligt svømmede med dem Begge iland. Tre Timer efter Slaget udhvilede Jbrahim i Seraskierens erobrede pragtfulde Telt, hvorfra han udstedte følgende Depesche til sin Fader, af 24de Juni, "Jdag have vi angrebet den tyrkiske Leir og i mindre end 4 Timer var hele Armeen adsplittet. Kanoner, Flinter, Telte, Munitionsforraad af alle Slags ere i vor Magt. Den tyrkiske Armee flyer til alle Sider. Jeg føler mig som et ungt Menneske paa 15 Aar." Antallet af de Døde og Fangerne paa begge Sider kjender man endnu ikke. Tyrkerne skulle have viist en umaadelig Feighed. Hafis Pascha frelste neppe 4000 Mand, med hvilke han indtraf i Cæsarea. Alle Kanoner og det hele Materiale gik tabt og Tyrkerne tilskrive i deres religiøse Fanatisme de christne Officerer Slagets sørgelige Udfald.