Jyllandsposten, 1838-10-01
Vor hæderkronede Thorvaldsen blev da modtaget i Hovedstaden som man forud kunde vente det af det Folk, der maa være stolt og henrykt over at see en Mand, som i Verden kan kaldes eneste i sin Art, vende hjem til sit Fødeland. Erindrende derfor hiin Digters Ord Beden, hvis Hjerte ei kan opflammes ved en stor Mands Sol nærhed, kan man ved denne høitidelige Leilighed ei undre sig over Kjøbenhavnernes enthusiastiske Velkomsthilsen, deres Vivatraab og stormende Jubel, idet denne mageløse Kunstner i Vognen blev trukken igjennem Kjøbenhavns Gader, hvor Vinduerne vare opfyldte med Mennesker, og hvis Trapper endog vare bedækkede med Pyramider af Tilskuere. Jhvorvel vi forsaavidt her finde Alt i sin Orden, maae vi beklage, at denne Modtagelse i vort Jylland heel forskellig bliver omtalt, ligesom af den simple Mand ei engang forstaaet, og endog anseet for en Raptus, der er overløbet det iøvrigt vistnok til mange andre Tider utidigløbelystne kjøbenhavnske Publicum. - En Borger i en a vore Byer, som forleden Dag, efter i al Rolighed at have læst Beretningen om Thorvaldsens Ankomst til Khvn., ei kunde udgrunde, hvor alt dette skulde føre hen, ilede derfor til sin bedre oplyste Nabo, for derom at skaffe sig Kundskab, idet han udbrød: "Hvordan i al Verden kan dog Kjøbenhavnerne lade sig saadan fortrylle af en Steenpikker" – Ligerviis har vor Bondestand ei mindste Begreb om vor Thorvaldsens Konstnerhæder, og fortjener det at mærkes, at da en Plan for kort siden var tilsendt en Bondeby, hvor Sognefogden i en Forsamling oplæste for Bønderne, at Sagen dreiede sig om et Sammenskud til Thorvaldsens Museum", kunde ingen begribe, hvad disse to fremmede Ord skulde betyde, der blev nu gjættet i Øster og Bester, men forgiæves. Endelig faldt en Ordfører paa den Jdee, at Thorvaldsens Museum maatte være en Fuldblodshingst og bestyrkede sin Anførsel med det Beviis, at Navnet indeholdt omtrent ligesaa mange Bogstaver, som "Brother to Margrave". Hele Forsamlingen antog nu eenstemmig denne Mening, hvorpaa blev drukket en Pot Brændeviin, og tvende af Mændene bleve udnævnte til at erfare Præstens Mening, om det var en god Hingst. Denne bragte naturligviis Vedkommende snart ud af deres Vildfarelse, men var dog ei istand til at gjøre de gode Mænd det indlysende, at udhuggede Marmorfigurer kunde være til Nytte. At Pluraliteten af Jyderne derfor ansee Thorvaldsens Velkomsthilsen for Overdrivelse og utidig Forgudelse, der man her ikke, hvor alt Hurraraab kun er indskrænket til et eller andet Ædegilde i de saakaldte Dannedes Kredse, hvor denne eller hiin Stormand paa Grund af, Gud veed hvad, erholder hine Vivats, og Konstsands, med Undtagelse af Enkelte, ei i fjerneste Henseende kjendes, af den gode Grund, at ingen Konstværker her forefindes. At forudsætte Begeistring for Billedhuggerkonsten hos det Borgerfolk, som aldrig har seet mindste Sculpturarbeide, indeholder en aabenbar Modsigelse, som vi formene at burde udtale, om ogsaa saadan Yttring kan møde Misbilligelse. Men glædeligt er det ved denne Leilighed at lægge Mærke til, med hvilken Hurtighed den hidtil aldeles ukjendte Kunstsands mægtigen er bleven vakt i den sidste Snees Aar hos Kjøbenhavnerne, som for saa lang Tid tilbage betragtede egne Konstværker af Maleriesamlinger, Sculpturer m. m. for døde Skatte, som det næppe behagede, selv den dannede Klasse, at tage i Øiesyn. Gid derfor vor Thorvaldsens Hjemkomst vilde bevirke, at fædrelandsfindede Mænd, besjelede af hellig Jver for den gode Sag, derved vilde tage Anledning til i Danmark langtbortliggende og afsides Provinds at udbrede en høiere Sands for hidtil ukjendte Konstværker, som mere end alt danne Smagen for det Ædle og Følelsen for det Skjønne. Hvad om den Committee, der har dannet sig til Oprettelsen, af det hædrende Museum for vor Thorvaldsens Konstværker (hvortil visselig enhver Patriot, som fatter Betydningen af dette skjønne Værk, med Glæde vil yde sin Skjærv) søgte at udvirke et Filial-Establissement af Mesterens enkelte Konstsager opreist i vort Jylland, hvor den sandselige Beskuelse af disse Skatte snart vilde aabne Indgang for en aandelig? Hvad var mere hædrende for Committeen, end at forplante denne Følelse over hele Landet, istædetfor at indskrænke den inden de kjøbenhavnske Volde, Svares hertil, at saadant vilde foranledige Samlingens Adsplittelse og nye Bekostninger, bør det bemærkes: at Jyderne ere nøisomme og tage tiltakke med et aldeles underordnet Udvalg, ligesom vor ærværdige Aarhuus Domkirke fortrinlig frembød et sjelden passende Locale til Opstilling af disse Kostbarheder, som ligeledes prydet med en passende Malerie samling gandske anderledes vilde udbrede den Konstsands, der som sagt her aldeles mangler, og som unægtelig saa mægtigen vækker og nærer den Almeenaand, som, tilsidesættende Hverdagslivets Smaaligheder, gjør Folket modtageligt for en høiere Dannelse.