Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1829-02-16
Dette Jntermezzo i Dagens Politik er saa mageløst, at det bør kjendes i sit hele Omfang. Dertil er den af General Saldanha og alle øvrige med Expeditionen fulgte Offcerer underskrevne Protest af 16 Januar et ikke uvigtigt Bidrag, og af følgende væsentlige Jndhold: "Aar 1829 den 16 Januar løb den engelske Brig Susanne med 2 andre engelske og en russisk Brig, som alle vare ubevæbnede og havde forladt Plymouth den 6 s. M. ind paa Ankerpladsen i Havnen under Villa da Prayas Kanoner paa Øen Cercera, med Grev v. Saldanha og flere andre Officerer, Soldater, Matroser og Borgere ombord, hvilke uden Vaaben eller nogen fiendtlig Rustning lavede sig til at stige i Land paa hiin Øe, der, ligesom de, er bleven Dronningen af Portugal, Donna Maria II, troe. J denne Stilling bleve Briggerne Susanne og Lyra pludselig angrebne af to engelske Fregatter, hvoraf den ene, Ranger (Støveren), under Kommodore Walpoles Kommando, seilede under Vinden og fyrede, efterat have heiset engelsk Flag, paa bemeldte to Brigger, som alt vare iffærd med at kaste Anker. Ved dette Angreb blev en Mand dræbt, og en Mand saaret, hvilke befandt sig i en Skaluppe, for at bringe Ankerne ud. Ved dette paa Hs. Majestæt Donna Maria IIdens Gebeet forøvede Attentar lagde Transportskibene bi, og en Officeer fra Fregatten Ran ger kom ombord paa Susanne med en Skrivelse fra Kommandanten til den portugisiske Anfører, hvori blev spurgt i hvad Hensigt han anløb denne Øe? Grev Saldanhesvarede, at han havde sin Souverains befaling til at føre en Deel Portugisere, som vare dragne frivillig til Engel. land, til den i hendes Navn regjerte og af hendes Tropper besatte Øe Terceira. Herpaa svarede Kommodore Wolpole igjen ved et andet Brev, hvori han anmeldte, at han havde sin Regjerings bestemte befaling til at forhindre Portugiserne at indløbe til nogen af de Azoriske Øer, og vilde i Nødsfald bruge Magt, for at blive adlydet. Man maatte derfor pakke sig fra disse Vande. "Jeg, General Grev Saldanha, svarede atter, at jeg alligevel agtede at følge Dronningens, min Souverains Befaling, og kun afstaae fra mit Forsæt, hvis enten KomWalpole erklærede Os for Krigsfanger, eller borede de ubevæbnede Transportskibe under min befaling isænk. For at understøtte min Beslutning, beraabte jeg mig paa Folkeretten, Traktaternes Hellighed og det imellem Hs. storbrittanniske og Hs. allertroeste Majestæt, min Souverain, herskende Freds= og Venskabs=Forhold. Den Officeer, som havde overbragt Walpoles anden Opfordring, vilde ikke engang bie, til jeg skriftlig havde opsat dette Svar; men saasnart han havde meddeelt sin Foresatte nogle af mine Tanker, sendte Denne Kapitain Baadford til mig med en tredie Opfordring, hvorefter jeg enten skulde forlade Havnen inden 5 Timer, eller ved Kanonskud tvinges til Lydighed. Jeg vedblev desuagtet min første Beslutning, tilføiende, at jeg nu vilde følge den brittiske Krigsmagt som Fange, hvorhen den vilde føre mig; men mit Forraad af Levnetsmidler og Vand var ikke tilstrækkeligt til nogen lang Reise. Tillige beklagede jeg mig over, at Kom. Wolpole ikke fandt for godt, at meddele mig sine Svar skriftlig i et Tilfælde, som maaskee var det eneste i sit Slags i civiliserede Nationers Historie. Jstedetfor andet Svar nærmede Kommodoren sig Susanne og tilraabte mig og Kapitainen: at Vi strax strax maatte følge ham. Uagtet det blodige Angreb faa Timer før paa Briggen Susanne, og denne voldsomme Paaskyndelse, sendte jeg min første Adjutant ombord paa Ranger, for at erklære, at jeg derved hindredes fra at overbringe ham den Protest, som jeg var ifærd med at opsætte imod det uhørte Angreb, Portugisere maatte erfare i deres egen Havn og ved deres eget Land. Derpaa fik jeg et skriftligt Svar fra Kommodoren, hvori han taler om unyttig Tidspilde og henstiller det til mig, naar jeg kun strax forlod de Asoriske Øer, at seile til Frankerig, Engelland, i eller hvilket andet Land jeg selv vilde, dog uden endnu at i yttre mindste Ord om, at han ansaae Portugiserne for Krigs i fanger. Denne Taushed foranledigede mig til at fordre nye Oplysninger; men - Himmel og Jord, Konger og Folk bør vide, at medens jeg ilede af alle Kræfter med at faae mit Brev skrevet, tordnede Rangers Kanoner paany, og dets Kugler fløi igjennem Susannes Takkelage; hvilke Alt fandt Sted i en Dronning Maria 11, 5s, storbrittanniske Majestæts ældste Ven og Allierede, tilhørende Havn. "Trodsende enhver Fare, lod jeg nu en Baad sætte ud og roede over til Ranger, hvor jeg selv overgav Kommodoren mit Brev; men fik, istedetfor andet Svar, kun nye Paamindelser og at forlade Havnen, med nye Crudsler, hvis jeg ikke adlød. Da jeg kom tilbage til Susanne, er foer jeg til min store Forundring, at to engelske Fregatte havde lagt sig paa hver Side af de 4 Transportskibe og rettet deres Kanoner saaledes, at de truede at bore Os isænk, ifald Vi endnu tøvede med at forlade Havnen.