Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-07
Den Tale, som Pitt ved denne Leilighed holdt, er mærkværdig. Efterat have berørt de Uretfærdigheder, der vare begaaede mod Jtalien, Anfaldet paa Schweiz og Ægypten, Anslagene i Ostindien, Forsøger at gjøre en Landgang paa Engelland, siger han: "Man vil paastaae, at ved Underhandlingevil hans (Buonapartes) Jnteresse være os Borgen for hans Troskab? Men hvilken Jnteresse? Fred er ikke hans Jnteresse, i det mindste ikke Fredens Vedligeholdelse. At skille os fra vore Allierede, at lamme Ruslands Magt, at trække alle omkring. og imidlertid forstærke den revolutionaire Energie; det er hans Jnteresse, ligesom dette der hvor Jnteresse og vor helligste Pligt, at forhindve det af alle Kræfter. Krig allene lover hans Magt Vedvarenhed; Sværdet er hans eneste Fordring paa Frankrig, han er en Fremmed paa Frankrigs Bund, en Fremmed i Frankernes Hjerter. Han appellerer til sin Lykke, det betyder, hans Soldater og hans Sværd. - Blandt alle Regjeringer er den militaire Despotismusden mindst varige. Jngen Regjering kan bestaae længe, naar den ikke er grundet paa den offentlige Mening. Dette sagde Pitt allerede for 13 Aar siden. - Enkelte Republicanere, der endnu vare ubesmittede af den ny Aand, lod vel deres Stemme høre, men uden Nytte. Da Chenier i en Tale i Tribunatet sagde: at Fornuftens og Oplysningens Fiender forgjeves søgte at omstyrte den franske Revolutions Bygning, og at gjenindføre fanatiske Jndbildninger og Fendalfordomme; at de ligesaalidet ville standse den menneskelige Forstands Gang, som de Jnqvisitorer, der sængslede Galilæi, Jordens Løb, eller Fausts og Guttenbergs Fiender kunde forhindre Bogtrykkerkonstens Virkninger, da han sagde dette, var allerede store Fremskridt til dette sorte Maal, gjorte, som han ved egne Erfaringer siden maatte stadfæste, For desbedre at kunne overvinde de udvortes Fiender søgte Buonaparte med Eftertryk at betvinge, deels ved Strænghed og deels ved Mildhed, de i hele Krigens Løb uovervindelige Vender, og han var saa lykkelig at opnaae sin Hensigt. Krigen i Vender er hidtil bleven alt for ensidig bedømt, og de, der førte den, stemplede med det ikke billige Navn Oprørere. Man saae her en betydelig Deel af det franske Folk kjæmpe med det meest mageløse Haardnakkenhed for den gamle Kongeslægt, og den gamle Orden i Tingene. Lal end være, at denne Borgerkrig var blandet med Røverfærd; dens Hovedøiemed var dog ikke det, som Medpertiet vilde indbilde Verden. - Den første Conful lavede sig nu til, som det den Gang hedte, at erobreden Fred, han ved Underhandlinger ikke saae sig istand til at erholde. Han iler lover Simplon og St. Gotthard, leverer ved Mareng, d. 14 Junii 1800, et Slag mod Østerrigerne, der Dagen i Forveien havde trukket sig tilbage for at undgaae det, Men General Melas, der seer Massena nærme sig ham, forandrer sin Plan, bereder sig til et Slag, og i de første Timer synes de Franskes Nederleg uundgaaeligt: de ansee sig allerede selv for slagne. Men med mageløs Tapperhed styrter Buonaparte sig paa de Flygtende, indgyder den Mod, lader dem støde til den fremtykkende Reserve under Desaix, der lykkeligviis var kommen tilbage fra Ægypten, udsætter sig selv for den heftigste Canonild, og ved den fal bende Helt Desais's Mod, var nu Fordelen igjen paa de Franskes Side. Slaget var endnu ikke ganske afgjort, og Buonaparte ventede næste Dag et nyt Angreb, Men det gjortes en for Fienden høist ufordeelagtig Convention. En Vaabenstilstand, blev sluttet, og alle Fæstningerne imellem Po, Oglio og Chiesa de Franske indrømmede. Genua, Piemont, og Lombardiet erholdt deres saakaldte Frihed igjen. Buonaparte ilede til Mailand, hvor han blev modtagen med Jubel, gav den cisalvinske Republik en midlertidig Regjering, og vendte over Lyon tilbage til Paris, hvor han vel tilsyneladende søgte at undgaae de for ham bestemte Høitideligheder, men d. 14 Julii, Revolutionens Aarsdag, smes man dog mere at give republicanske Fester for den ny Seir og Sejerherre end for Revolutionen. Der ymtedes vel allerede i offentlige Taler om den Fare, Republiken svævede i, men tydelig turde dog ingen mere tilkjendegive sin Mening. - Man fandt det raadeligt middelbart og umiddelbart at indskrænke Trykfriheden. Alle patriotiske Tidender bleve efter høiere befaling forbudne, og de Bogtrykkerier, hvorfra de udgik, ødelagte. Kun et lidet Antal politiske Tidender, under Politiets umiddelbare Opsigt, turde vedblive, og disse bleve skrevne i den Aand, Regjeringen og de i hele Skarer tilbagedendende emigrerede Præster og Adelige ønske det. Man raabte nu paa de gamle Forfatninger (les anciennes constitutions) og derved forstod man den catholske Religion, i sin gamle Form, Arveadel og Fendalvæsen. Rousseau, Raynal, Montesqvien, Mably, søgte man at skildre som Gudsfornægtere, Religionsspottere og Urvlighedsstiftere. Man kunde gjøre det saameget lettere, som den første Consul selv offentlig havde erklæret Roussenu for en Sværmer. Blandt Journalisker gaves der nok, der, med Liv og Siel solgte sig til det nye Partie, og stødte i Basunen for det ved hver en Leilighed. - Efter at Regjeringen havde erklæret, at Proscriptionslisterne ere sluttede, og at de uskyldig forviste og forfulgte kunde vende tilbage, stimlede Emigranterne, især de Adelige og Geistlige, sammen fra alle Kanter. Bandlysningslisterne indbefattede henved hundrede Tusind Navne, og Reclamationerne beløb sig til 24,000. Mangfoldige fordrede deres allerede solgte Nationalgodser tilhage, og en Commission blev nedsat til at ordne Tingene. - De frihedselskende Borgere bleve snart foruroligede ved adskillige Consular Anordninger, der syntes at bebude store Forandringer. Efterhaanden mærkede de tydelig, at Buonaparte vilde føre de republicanske Folkefeste tilbage til de før dum af Hoffet foranstaltede Folkeforlystelser, og fra nu af saae man ham endnu ivrigere forberede Alt hvad der gradvis kunde bane ham Veien til Tronen. Et Mordanslag paa den første Consul i Operahuset blev opdaget, og adskillige Mistænkte bleve arresterede og holdte fængslede i Temple *). Mange Vantroe droge dette Mordanslag i Tvivl, og ansaae det kun for et Paaskud til at bemægtige sig visse urolige og mistænkelige Udlændinge. Men