Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-02-15
Fornævnte Andragende blev i afvigte Aar før Juul sendt ud til vedkommende Godseiere, formodentlig for at de skulde afgive deres Erklæring derover, og de bleve, efter hvad der er kommet til min Kundskab, nok ikke meget veltilfredse dermed. - Uagtet dersom de alvorlig ville tænke over at deres Undergivne (Bondestanden) ligesaavel som de ere Mennesker og Jndbyggere i Staten, at vi, ligesaavel som de, have Menneskerettigheder at fordre, og derfor ogsaa skal behandles som Mennesker, og dersom Jesu Ord hos Evangelisten Matth. 22 Cap. 39 V.: Du skal elske din Næste som dig selv, dersom alt dette - siger sig - staaer dem ret levende for Øine og i Tanker, saa skjønner jeg ikke at de kunne have Aarsag til at blive fortrydelige derover. Men destoværre, flere af deres Handlinger imod Bondestanden viser tydelig, at dette ikke har faaet Jndpas hos mange af dem. Hvad deres Fremgangsmaade med Hensyn til Andragendet angaaer, da fik de Bønder under Engelholm, Beldringe og Lekkende Godser, som havde underskrevet Andragendet, Ordre af deres naadige Herskaber, Nytaarsdag, om Eftermiddagen eller Aftenen, (formodentlig fik de denne korte Varsel fordi de ikke skulde have for megen Tid til at betænke dem) at de den 2den Januar om Formiddagen Kl. 9 a 10 skulde møde paa deres respective Herregaarde, og hvor da de naadige Herrer havde nedsat en Slags Ret, eller hvad den skal kaldes, hvori de naturligviis selv præsiderede, og hvortil de som Vidner eller Stokkemænd havde udvalgt enten deres Ladefoged, Skytte, Gartner, Sveitzer, eller Andre, der staae i nøie Forbindelse med dem, og hvor de da ved Spørgsmaale, som de med Overlæg og Betænksomhed i Forveien havde udstuderet, meente, at de skulde faae Bønderne til at erklære, at de ikke vidste hvad de havde underskrevet paa; og da de tillige spurgte saa meget til mig, stod de formodentlig i den Formeening, at Bønderne og Huusmændene ogsaa skulde have erklæret, at jeg havde forledet dem til at underskrive derpaa. Efter hvad jeg har erfaret opnaaede de dog ikke deres Ønske, ja der skal have været de Bønder og Huusmænd, der uden mindste Forbeholdenhed sagde dem Sandheder, som de maaskee ikke havde ventet, og som de maaskee heller ikke tilførte deres Retsprotocol, for at deres selvgjorte Vidner kunde underskrive samme. Dersom nu disse Herrer Stokkemænd bleve opfordrede til at afgive Forklaringer om hvorledes Bønderne og Huusmændene egentlig have forklaret dem i det som muligen ikke er tilført deres Retsprotocol, da troer jeg, at jeg tør vædde 4 s., at mange af dem ikke godt kan erindre det. Paa Lundbygaards og Oremannsgaards Godser vare de, der havde underskrevet Andragendet, ligeledes indkaldte i samme Anledning, men paa en anden Dag, og ved Oremannsgaards Godses Ret, der kunde dog Sognefoged Rasmus Jørgensen i Ammerdrup møde, thi han var den ene af Stokkemændene. – Ved Lundbygaards Godses Ret, der behøvedes ingen Stokkemænd, da vi, for at gjøre Forhørerne saa korte som mulig, havde forfattet vores Meninger skriftlig, i hvad Hensigt, og i hvilken Mening vi havde underskrevet Andragendet, og dette havde vi (78) af Bønder og Huusmænd underskrevet; og endskjøndt jeg ikke var tilsagt til at møde – uagtet jeg dog ogsaa havde underskrevet paa Andragendet – mødte jeg alligevel, og overleverede Forvalteren vores skriftlige Meninger, hvorpaa vi strax gik bort. Saaledes havde de Huusmænd under Engelholms Gods, der havde underskrevet paa Andragendet, ogsaa betænkt - da de ikke mødte den Dag som Bønderne – men deres naadige Herskab, Hr. Secretair Wulff, vilde ikke tillade dem det, thi da de havde leveret ham deres skriftlige Meninger, i hvilken Hensigt de havde underskrevet Andragendet, og de vilde gaae, saa tillaasede han Døren for dem, saa at de ikke kunde komme ud, de maatte derfor blive tilbage, og inden laasede Dørre svare paa de Spørgsmaale, som Hr. Secretairen behagede at forelægge dem, men efter hvad jeg har erfaret, skal der dog ikke være kommet noget synderligt Resultat ud af Forhøret. En anden Fremgangsmaade skal derimod Hr. Assessor Aagaard paa Jselinge ved Vordingborg have brugt imod de af sit Godses Bønder og Huusmænd, som havde underskrevet paa Andragendet, han skal nemlig, efter hvad der er kommet til min Kundskab, have sammenkaldt dem, og da enten selv eller ved sin Forvalter have forfattet et Berømmelseskrift, det var nok om ham selv - hvilket var ganske imod hvad der var skrevet i Andragendet, og dette Skrift bleve de anmodede om at underskrive, hvilket de, som fornuftige Mennesker, naturligviis ikke vilde, og da han (Assessoren) ikke kunde formaae dem dertil skal han – men det kan jeg aldrig troe have været yderst grov og fremfusende mod dem, og iblandt andet ogsaa truet dem med at ingen af deres Børn skulde faae nogen af deres Steder, i Fæste, efter deres Død. De samme Trudsler siges der ogsaa skal være fremkomne til nogle af Bønderne paa adskillige af de foranbenævnte Godser. - Jeg kan umulig troe dette, men skulde det være Tilfældet, da vil jeg blot svare Eder J strenge og mægtige Herrer: at J spaaer, men Gudraaer. – Det er maaskee dog ikke saa lige afgjort, at J skulle leve og see den sidste af de Fæstere, der nu ere paa Eders Godser, at nedsænkes i Graven; det er maaskee muligt at den Tid er ikke langt borte, da den forgjængelige Materie, hvoraf Eders Legemer, saavel som vore, bestaaer, er ikke længere, thi Døden standser ikke for Kammerherrer, Hofjægermestere, Secretairer eller Assessorer, det have vi stedse Exempler paa. -Men for at komme til Sagen om Forhørerne, da maa jeg til at gjøre mine bemærkninger, f. Ex. imod 2de af de Spørgsmaale, som der bleve Bønderne forelagte af de naadige Herrer: De spurgte f. Ex.: Vil Du fragaae din Gaard (eller Huus) saa vil jeg give dig den Jndfæstning tilbage som du har betalt til mig; (fra dette Spørgsmaal undtoges dog vist Huusmændene paa beldringe og Lekkende Godser, da de have Leiecontrakter paa 1/2 eller 1/4 Aars Opsigelse). Ethvert fornuftigt og upartisk Menneske maa vist tilstaae, at et saadant Spørgsmaal var ret til at drive Spot med Bondestanden, thi for det Første har Godseieren faaet en betydelig aarlig Jndtægt af deres Gaarde og Huse, og de fleste af Fæsterne have ofte modtaget gamle forfaldne Steder, hvilke de nu betydelig have opbygget, og tillige forbedret Avlingen meget, nu kunde det derfor være ret herligt for Godseierne at tage imod Gaardene og Husene, og saa ofte ikke give Fæsteren en Tyvendedeel tilbage af hvad denne har betalt, deels i aarlige Afgifter og deels anvendt paa Gaardens Opbyggelse og Avlingens Forbedring; Godseierne kunde derved faae en smuk Anledning til endnu mere at forbedre deres Finantsvæsen, ved at opskrue Andre med endnu langt større Jndfæstninger og aarlige Afgifter end de forrige Fæstere havde erlagt. For det Andet vide de ogsaa meget vel, at saa mange Mennesker kunne ikke faae Huusly eller Opholdsted nogensteds. - Dog skal der alligevel have været nogle af Gaardfæsterne, som skal have tilbudt Herrerne: at de ville fraflytte Gaardene, naar Eieren vilde give dem deres Jndfæstning og hvad de iøvrigt havde sat til paa at forbedre Gaarden og Avlingen, tilbage; men det vilde de naadige Herrer, slet ikke høre eller give Svar paa. Det andet afde flere Spørgsmaal, som Dhrr. Godseiere forelagde Bønderne og Huusmændene til Besvarelse, var: Har Peder Hansen i Lundby conciperer Andragendet, Har du givet Peder Hansen nogen Penge derfor, Kom Peder Hansen til 18de dig og forlangte at du skulde underskrive paa Andragendet, eller du kom til ham, Jo vel, mine Herrer. Jeg har conciperet Andragendet! og dersom J finder noget derimod at erindre, saa staaer det Eder jo frit for at drage mig til Ansvar derfor; thi det er mit inderligste Ønske, hvis mine Herrer Godseiere skulde faae isinde at saggive Nogen derfor, at J saa blot ville henvende Eder til mig - kun til mig - og lade alle de øvrige Mænd, der har underskrevet derpaa, være i Fred! og kan jeg saa ikke forsvare mig, eller bevise hvad jeg har skrevet, da er jeg villig til at udstaae Straffen for den Alle. Men, mine Herrer, Jeg troer ikke J vil have at det skal bevises, thi J kjende jo ligesaa godt som vi Andre, at det er Sandhed. Skulde der imidlertid være nogen af Godseierne, der ønsker sine Handlinger imod Bondestanden veiede paa Sandheds og Retfærdigheds Vægtskaal, da er det uden al Tvivl vist ham, paa hvis Gods den Gaardmands Enke er, der sidder med en stor Børneflok, som i flere Aar har været Enke, og kan ikke blive gift af den Aarsag, at Godseieren vil fratage Gaardens Lod flere Tønder Land Jord (jeg troer det er 15 Tdr. Land), og der siges tillige at han endvidere fordrer, at den tiltrædende Fæster skal paa sin egen Bekostning af ny opbygge den faldefærdige Gaard, dertil endda betale flere Hundrede Daler jeg troer det er 400 Rbd.) i Jndfæstning, og foruden dette endvidere levere nogle Tønder Sæd meere i aarlig Landgilde, end der forhen eller nu saalænge hun er Enke bliver svaret af Gaarden, medens ingen Jorder frataget den. Maaskee det er saadanne og lignende Handlinger at Godseierne kalde menneskekjærlige Handlinger, og maaskee de sætte en Ære, i, at de komme til offentlig Kundskab. - Hvad det angaaer, at de spurgte Bønderne og Huusmændene, om de havde givet mig Penge, da forekommer det mig næsten latterligt; thi jeg skjønner ikke, at det kan have mindste Jndflydelse paa det, der staaer skrevet i Andragendet. – J vide dog meget godt, mine Herrer, at jeg har ikke Magt til at udsuge og undertrykke Bondestanden, og J ville dog vel aldrig have den Sætning til en Troesartikel, at Bondestanden forøder sin Velfærd paa mig. Er dette Eders Mening, saa tage J virkelig feil! Hvorledes og i hvad Orden Andragendet blev underskrevet, det er allerede forhen kommet til offentlig Kundskab, saa det behøver ikke her at omtales. - Man kan rigtignok sige, dersom man kan troe Rygtet, at Godseierne saaledes true Bondestanden, at det har nogen Lighed med hvad Rhoboam svarede Jsraeliterne, da de kom og bad ham om at lette deres Skatter og Byrder: Har det før været strengt, saa skal det blive endnu strengere." Men, mine ærede Medborgere af Bondestanden, lad dette ikke kjølne vort Mod, men meget meere opflamme det, til paa lovlig Maade af yderste Kraft at virke for den gode Sag. Det der er begyndt, er en Fortsættelse af vor uforglemmelige Kong Frederik den 6tes store Værk for Bondestanden, der nu i saamange Aar har staaet stille uden at gjøre noget mærkeligt Skridt fremad, vi kunne derfor sige med Forfatteren af Kong Frederiks Bondekrønike, S. 154, at det var denne ædle Fyrstes Villie, at Bonden ikke skulde være afhængig af Nogen uden Gud, Kongen og Loven, at vi skulle vinde Liv, Selvstændighed og Mod, eller Frimands=Aand, som er Kjernen, hvoraf alle borgerlige, christelige og sædelig Dyder skulle spire frem, – at vi skulle være uindskrænkede Herrer paa vore mindre Lodder ligesaa vel som Godseieren paa sine større – at vi skulde afkaste Slavens Sind og indtage en værdig Plads i det borgerlige Selskab og at denne hæderlige Stilling skulde bringe os i Berørelse med Mænd af høiere Dannelse og ædlere Sæder, og lære os at sætte Priis paa Kundskab, opfordre os til at vinde denne for os selv, og sørge for uden uværdig Tvang, at vore Børn engang kunne træde ind i det bevægede Verdensliv med større Oplysning og Dygtighed end vi vor Tid har medbragt. Saa faae vi og de derved, naar vi faae Lod og Odel paa Danmark Sletter – et Billede af Fædrelandet selv, og naar vi saa saae og høste i Danmarks frugtbare Vange, naar vi plante og hugge i Danmark grønne Skove, og naar vi drage Fiskerbaaden op til eller skyder den ud fra Danmarks bugtede Strande, saa skal Mark og Skov og Kyst minde os om, at naar vi have faaet vor Deel og vore Rettigheder af Fædrelandet, saa ville vi ogsaa af yderste Kraft stræbe at opfylde vore Pligter imod det. Og Eder, mine Herrer Godseiere, spørger jeg Troe J ikke, at det vilde gaae meget bedre til her i Landet, naar J. i Stedet for de stedse forøgede, opskruede Jndfæstninger, aarlige Afgifter, Trudsler og Fremfusenhed, som adskillige af Eder udvise imod Eders Undergivne, derimod med Mildhed søgte at afhilæde det Trykkende, med Viisdom at oplys de vildfarende af Eders mindre oplyste Medborgere, og med streng Nøisomhed at afværge alSlags Smaatyranni som muligen - idetmindste af Eders Tjenere – undertiden kan blive udøvet imod Bondestanden. Det er, efter min ringe Formening, om ei Eders Praxis, saa dog Eders Pligt. Lundby pr. Præstøden 26de Januar 1844. Peder Hansen, Fæstehuusmand.