Almuevennen, 1843-07-05
Lovgiveren har ved den overordenlige Myndighed over Sagen, han har nedlagt i Jnqvisitors Hænder, søgt at tilveiebringe den størst mulige Sikkerhed for, at Forbrydelserne opdages, at den Skyldige kommer til at lide sin Straf, men det kan ikke negtes, at man forgiæves vil søge nogen anden Garantii mod mulige Misbrug af denne Magt mod Vilkaarlighed i Behandlingen af den Tiltalte, end den høiere intellectuelle og moralske Dannelse, som maa forudsættes at være tilstede hos den, hvem et Dommerembede er betroet af Staten, altsaa en ren moralsk Garantii. Men foruden det Ængstlige, det efter daglig Erfaring Utilstrækkelige i denne fra Jnqvisitorernes Dannelse og Samvittighedsfuldhed hentede Garanti, maa det ikke lades ubemærket, at Hurtigheden i Sagernes Behandling og Tilendebringelse, hvorpaa vor nærværende Retspleies Forsvarere saa almindelig støtte sig, i mange Tilfælde vil fremmes ved den skærpede Control med Jnqvisitor og hans Arbeide, som dygtige Vidners Overværelse i sig selv medfører, skjøndt det vistnok er afgjort, at endog Arrestanten langt maa foretrække en noget forlænget Retsforhandling for den nuværende, hvori han ubeskyttet, værgeløs, forladt af hele Verden, finder sig meere eller mindre prisgiven sin Dommers tilfældige Personlighed. Men anseer man ikke de moralske Garantier for tilstrækkelig betryggende for Retspleien i de civile Sager, hvorledes skulde man da kunne det i de criminelle, hvor foruden den mægtige Jndflydelse, Dommeren over, saavel paa Sagen, som paa Personerne, hans Hværv, netop fordi saa meget, ja saa at sige Alt er overladt til hans egen subjective Skjønsomhed, bliver saa meget vanskeligere; i Sager, hvor tilfældige Omstændigheder og ydre Affectioner nødvendigvis let maa kunne faae Jndvirkning paa den Anskuelse, hvormed Dommeren tiltræder Undersøgelserne hvor selv den udmærkede, den af dyb Retsfølelse besjælede Jnqvisitor ved vallende og tilbageholdende storklaringer af den svage og frygtsomme, men uskyldige Jnqvisit, ligesaavel som ved den forhærdedes haardnakkede Regtelser og Udflugter saa let kan tabe den Rolighed, der er en ligesaa nødvendig betingelse for Sandhedens Tilveiebringelse, som for en retfærdig Behandling af den Sigtede. Det er derfor i Særdeleshed paa Tilveiebringelsen af juridiske Garantier i den criminelle Retopleie, at den Motion fra den viborgske Stænderforsamling der har foranlediget Regeringen til at affordre Communalbestyrelserne Betænkning over nærværende Qvæstion, er beregnet. Med 46 Stemmer mod 2 antoges det af Proprietair Nyholm i Sagen om Beviset i criminelle Sager stillede Amendement, at der om muligt forelægges næste Stænderforsamling Love, sigtende til at tilveiebringe en større Garantii for en paalidelig Anvendelse af Jndiciebeviset, samt i det Hele til at betrygge Borgernes personlige Frihed og Sikkerhed imod Misbrug af den inqvisitoriske Myndighed. Som Midler, ved hvilke saadan Garantii kunde opnaaes, er der af Amendementstilleren henpeget paa Jndførelsen af Offenlighed og mundlig Procedure ved criminelle Sagers Behandling, eller dog paa en Defenfors Tilstedeværelse under de yderligere Forhører (Wib. Stændertid. 1840 S. 1000-1001). Hvorvel Gjenstanden for nærværende Betænkning forbyder os at gaae ind paa en Undersøgelse af disse Forslags Hensigtsmæssighed, skulle vi dog tillade os at udtale, at om end Jndførelsen af Juris Jndretningen, uagtet den kun vilde blive en Gjenfødelse af ældre nationale skandinaviske Jnstitutioner, uagtet de heldbringende Virkninger, som den frembringer i de Stater, i hvilke den er admitteret, ikke skulde af Regeringen ansees passende efter vore nuværende Forholde, vilde det dog vistnok være et stort Skridt fremad til en forbedret Retspleie i criminelle Sager, om Offenlighed og Mundlighed disses Behandling endog for retslærde Dommere blev indført hos os efter de Staters Exempel, hvor en saadan Fremgangsmaade allerede bestaaer. Vi skulle ikke her gaae ind paa en nærmere Udvikling af alle de Fortrin, en saadan Retspleie medfører, eller af den Maade, hvorpaa en saadan Reform kunde iværksættes; men vi skulle ikkun ledsage hin Proprietair Ny holms Forslag med vor varmeste Anbefaling, idet vi skulle henlede Opmærksomheden paa, at de Landes Erfaring, hvor Mundlighed og Offenlighed i den criminelle Retspleie er indført, viser, at Statens Jnteresse i, at den Skyldige straffes og at Straffen følger Forbrydelsen hurtigt i Hælene ikke mindre, end Jndividernes personlige Frihed og Sikkerhed derved betrygges. Saa meget troe vi imidlertid ved det Foregaaende at have godtgjort, at Garantier for den criminelle Retspleies Retfærdighed ere endogsaa meere paatrængende nødvendige, end for de civile Sager, at ligesaa meget Statens Jnteresse, forsaavidt Rets ideens Realisation er et af dens Hovedformaal, som Jndividualiteternes med Hensyn til Betryggelsen af deres naturlige Rettigheder, med Nødvendighed fordre saadanne Garantier. Her er derhos ikke overladt os noget Valg, paa den ene Side staaer Status quo c: alene de moralske Garantier, paa den anden Ting vidnernes Jnstitution i en forandret Skikkelse; Valget af denne frembyder sig altsaa per consequentiam med Nødvendighed. Da vi altsaa efterat have godtgjort, at det er en nødvendig betingelse for, at Tingmændenes Jnstitution kan hæves fra dens nuværende Betydningsløshed til at udøve en gavnlig Jndflydelse paa vor Retspleie, at Tingsmands Bestillinger bliver et almindeligt personligt Ombud, i det nærmest Foregaaende have viist, at ogsaa det andet Moment for Statens Berettigelse til at paalægge Borgerne den Byrde, at give personligt Møde i Retterne som Tingvidner, er tilstede, nemlig Fornuftmæssigheden, den indre Nødvendighed i Jnstitutionens Reform, saa bliver det næste Spørgsmaal, vi skulle søge at besvare, hvilke ydre Qvalificationer, der kunne vække Præsumtionen for, at deres Besiddere have de allerede omhandlede, for en Tingmand nødvendige Egenskaber, og som derfor maae lægges til Grund for deres Valg og hvorledes Byrden kan fordeles paa de Valgte paa den hensigtsmæssigste Maade. Det er bemærket, at en vis Aandsdannelse til at opfatte Betydningen af det, der foregaaer i Retten, og en selvstændig Stilling lige over for Dommeren, ere nødvendige Fordringer til en Tingmand, for at han skal kunne være den Opgave voxen, som Staten vil paalægge ham. Men det gaaer naturligvis her, som overalt, hvor en Rets Udøvelse maa bindes til visse gan delige Qvalificationer, at man ikke i hvert enkelt coneret Tilfælde kan undersøge, om disse ere tilstede, men maa lade sig nøie med visse udvortes Kriterier, der kunne give den størst muligt rimelige Formodning om, at de ere forbundne med de forønskede aandelige Egenskaber. Som saadanne vide vi med Hensyn til nærværende Spørgsmaal og naar vi skulle følge Aanden i vore øvrige politiske Lovprinciper ikke andet at opstille, end en vis Jordbesiddelse og en iøvrigt selvstændig og betydende Stilling i en eller anden Retning, der kan give samme Sandsynlighed for Dygtighed i den her omspurgte Henseende, som Jordeiendom.