Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1825-07-18
Armeen, som har indlagt sig saa megen Hæder, fortjener en Belønning, som Kongressen maa bestemme. Da Columbien har opbudt sine Skatte, sin Søemagt og sine Tropper imod den fælleds Fiende, og derved befriet Pern, saa viser Bolivar Nødvendigheden af at sende Repræsentanter til Forbunds=Kongressen i Panama. Han haaber, at Storbrittannien vil erkjende Perus Uafhængighed, saasnart Udfaldet af Kampen vorder bekjendt i Europa, og at selv Spanien ikke længer vil modsætte sig de nye Staters Existents. Peru - vedbliver han -er nu befriet fra de to frygteligste Plager, fra Krigen, ved Aacucho-Seiren og fra Despotismen ved min Frasigelse af Diktaturen. Da Præsidenten alligevel dreer paa, at han igjen vilde overtage Dittaturen, svarede Bolivar med Værdighed, han vilde kun blive i Peru, indtil Callao var erobret, han var kun kommet for at føre Krig, ikke for at regiere, og kommende Slægter maatte forbande deres Minde, som foreslog, at Peru skulde regjeres af en Diktator og en Fremmed. Flere Tegn bebude, at disse nyskabte Stater ogsaa snart ville blive indviklede i politiske Diskussioner og indbyrdes Krige. Medens de foreenede la Plata-Provindsers Kongres fortsætter sine Arbeider med Fasthed og Sandrægtighed, ruster Man sig i Provindsen los Rios imod et pludseligt Overfald af de i Monteviden forsamlede portugisiske Tropper. J Provindsen St. Salvador er den katholske Religion erklæret for herskende og Udøvelsen af enhver anden forbudet. Den fra Mexico foranstaltede Expedition imod Cuba skal, som Man nu erfarer, allene være opgivet, fordi den Nordamerikanske Regjering, som driver vidtløftig Handel paa Cuba, fandt det stridende, imod sin Jnteresse, og derfor ved Kongressen lod gjøre Forestillinger derimod. Med Alt dette befinder Cuba sig som paa en Vulkan og kan hver Dag befrygte en Explosion, da Øen er deelt i to aldeles modsatte Partier, nemlig de gamle, Kjøbmænd og Jordeiere, Adelen og en liden Deel af Geistligheden, som ere for Moderlandet, og Uafhængighedens Venner, hvortil hele Ungdommen, Advocaterne, Biskopperne, de fleste Geistlige og en stor Deel af de fra Spanien overførste Tropper hører. Stærkest udtaler endnu Misforstaaelsen imellem Columbien og Hayti sig i en meget bitter, men tilsyneladende velgrundet Artikel, som læses i den i Portrauprince udkommende Tidende Propagateuren, og nærmest er stillet imod den Maade, hvorpaa den columbiske Ministerpræsident Santander i sin sidste Tale til Kongressen omtaler Hayti. Den forlangte Defensiv=Alliants - hedder det - var blot et underordnet Formaal, men egentlig handledes der om at faae de Forskud erstattede, som Pethion og Boyer have gjort Columbien, og en Sandhed er det, at Columbien kan takke den Tilflugt og Understøttelse, den landflygtige Bolivar og Flere i sin Tid fandt paa Hayti, for sin Redning. En Defensiv=Alliants - hedder det videre - vilde bringe Columbien størst Fordeel; Hayti, som alt i 22 Aar har forsvaret sin Uafhængighed, behøver ingenlunde Nationers Bistand, hvis Frihed er langt yngre. Det har aldrig stolet paa andre end sine egne Kræfter; det har aldrig søgt at alliere sig med Nogen, for at paadrage dem nye Fiender, Som bekjendt, har Frankerig indladt sig i Underhandlinger, med Hayti; det har Spanien ikke med Columblen. Hayti vilde altsaa udsætte sig langt meere for Spaniens Fiendskab ved at yde Lande Bistand, som Moderlandet endnu benævner oprørte Koloniern; men det kjender ikke Feighed; det tæller ikke sine Fiender, naar det gielder om Friheden. Efterat den skelende Maade, hvorpaa Præsidenten Santander omtaler den østlige eller spanske Andeel af St. Domings Jndlemmelse i Hayti endnu er besvaret, ender Artiklen saaledes: Velan da, Vi staae Ene, og er det den Høiestes Villie at Krigen skal udbryde paa denne Halvkugle da skee det, da vise Vi Verden, at Vi ei ere de sidste Kampen, naar det gjelder vor Uafhængighed, og at Vi, ved skrækkelige, standhaftige og sameenige Anstrængelser formaae, hvad mange Andre maaskee ikke kunne udrette uden ved Hielp af mægtige Allierede.