Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1808-09-01
J Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn læses følgende varreDr. og Prof. Lauriz Smith fra sin Grav. Hvo kalder mig af Gravens sine KvilHvad hører jeg for Strig fra Jorderig: Hvo byder mig fra dybe Fred at tile, for, elskte Dyrslægt, end at frelse Dig? Din Sag jeg taled engang høit deroppe, jeg taled Ret til Brødres Hjerte og Forstand. Fra Jordens Huler og fra Træets Toppe gjenlød eenstemmig Jubel i mit Fødeland. Og nu - et ynkeligt, et Smertes Skrig gjentoner - det arme Fjærkræe hvæser Pinen ud - Det stiger op til Himlens Regioner, og klager mine Landsmænd an for Gud. Det trænger ned i Gravens mørke Bolig, forjager, rædsomt, mine føde Blund, giør selv den lange Dødningsøvn urolig, og aabner længe krampelukte Mund. Det er Dit Værk, Du fule Egennytte, Du slukker hver en Gnist af Pligt og Dyd Mod Dig kan ingen jordisk Lov beskytte, Du røver selv de Døde deres Fryd. Flye Dæmon! flye fra mine Fædregne: og stiæl ei Dyret, fræk, hvad Gud det gav Vær udskudt hadet, banlyst allevegne: og und mig dog min Fred i stillen Grav, Cours afdanske Bankosedler mod Spec. d. 29 Aug. 70 1/2 pr. C. Badet i Tepliz i Ungarn anprises som et Universalmiddet, mod alle Sygdomme. Det er ikke sjeldent - hedder det -at see Syge, som komme dertil paa to Krykker, efter nogle Ugers Forløb at forsøge en Vals. Ungern vil altsaa i Fremtiden ingen Lamme have, eller Lovtalerens Sprog maae være - Poesie, Ligesom ulykkelige Tider gjøre Menneskene overtroiske, saa finder ogsaa i vore Dage Spaadomskunsten med dertil hørende Aanders Besværelse og Aabenbarelse hos Mange gunstig Jndpas. Man taber Troen - siger en vis Forfatter - paa sin egen Jndsigt og Kraft og tager da sin Tilflugt til det Overnaturlige. Det gaaer endog saavidt, at den bekjendte Hofraad Jung, almindelig kaldet Stilling, har i Aaret 1808 udgivet en Theorie om Kundskaben, til Aander, hvori han opregner en Mængde Syner, ja giver Regler for, hvorledes man skal opføre sig imod Aanderne, naar man har den Lykke at beæres med deres Besøg. - To politiske Spaadomme, den ene og Engelland, den anden om Frankerig, have især gjort saa megen Opsigt at Læserne formodentlig ikke ville fortryde her at gjøres bekjendt med disse Raritæter. Begge ere at læse i den Europæiske Statssandsiger, hvoraf en dansk Oversættelse er trykt i Kjøbenhavn 1758. Den Spaadom, som angaaer Engelland er af Franskmanden Michal Nostradamus, og ender saaledes: "Naar Brittannien har overstaaet syv kjendelige Forandringer skal en Protestantisk Fyrste af Tydskland udi megen Lykke og Fred, uden Rebellion, uden borgerlige Krige, uden nogen nye kjendelig Forandring og Revolution, sidde og forblive paa denne Trone, samt og hans Tydske Stamme, Afkom efter ham indtil Verdens Ende. - Det første af denne Propherie er rigtig nok opfyldt; men Tidernes Tegn love ikke, at det samme vil blive Tilfældet i Henseende til den anden Deel. - Den anden Spaadom, som angaaer Frankerig findes i en gammel Bog Memoires de Monsieur Haillon, hvor der berettes, at Henrik 2dens Gemalinde, Chatarina de Medici, loden berømt Sort=Kunstner fra Florenz hente til Paris for at vise hende de følgende Franske Kongers Skjebne. Efter mange Jndvendinger lod han sig overtale dertil, og opførte nu et Natligt Skuespil paa den store Sal i Louvre, der flere Gange imod hendes givne Løvte bragte Dronningen ud af sin Forfatning, indtil hun endelig maatte give tabt med følgende Forestilling, som fulgte Ludvig den 13des og 14des Præsentationer. Dog her maae ovenmeldte Skriv selv tale: "Sorte Kunstneren bad atter paa det indstændigste Dronningen, at hun maatte afstaae fra sit Forlangende, saafremt hun havde sit Liv kjært, thi nu vilde hun faae saa frygtelige Ting at see, at hun nødvendig maatte skrige af Forskrækkelse og altsaa let blive sønderslidt af de rasende Geister. Man havde skuldet tænke, at den tapperste Helt skulle have bleven frygtsom ved denne Forestilling; men denne Dronnings Hjerte var her haardere end en Klippe, og hun vilde absolut see mere, end det hun havde seet. Den Sorte Kunstner foer altsaa fort med sine Præsentationer. Der reiste sig da en heftig Stormvind, hvorved Sahlen. syntes at bevæge sig. Der opsteen og en stinkende Damp ligesom af brændende Beeg og Svovl; men Dronninger holdt endnu Stand. Det gik med hende, som med de Soldater, der i det første Slag ere forsagte, indtil de blive vandte til at see Kuglerne flyve om Ørene. Hun havde allerede udstaaet en og anden Batallie med disse Geister. Endeligen lode sig nogle forskrækkelige Monstra og Dyr see, der i Dronningens Nærværelse paa det allergrusomste gik løs paa hinanden og beed om sig. Dronningen beed sine Tænder sammen, paa det hun ei skulle skrige; dog havde hendes forrige Kourage nu alt Ende, og hun sank ned i sine Knæe paa Jorden udi Besvimmelse, hvorpaa disse gruelige Monstra og Uhyrer strax forsvandte. - Disse Syner har man naturligviis udtydet paa Revolutionen, hvor denEne søndersleed og myrdede den Anden. Var Dronningen ikke faldet i Afmagt, havde man vel faaet mere at vide.