Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-01-10
Fædrelandet har optaget en Skrivelse, der omhandler et for Landboerne meget interessant Spørgsmaal, nemlig det og hvorvidt Huusmændene under Hoveriarbeidet endnu kunne ansees at være Huustugten undergivne. Efter hvad her meddeles om denne Sag seer man, at det kongelige danske Cancellie i Aaret 1831, da en bestemt Forespørgsel indkom til det, antog, at Revselsesretten efter Frd. 25 Marts 1791 tilkom Godseierne over Huusmændene, men ved at henvende sig til det kongelige Rentekammer i denne Anledning, blev det imidlertid oplyst ved at eftersee Acterne til Frd. 30 Januar 1807. at den da existerende Landbocommission og selve Cancelliet i Aaret 1806 havde antaget at den ommeldte Ret ikke kunde anvendes mod Huusmænd, ligesom og den daværende Kronprinds, vor nu afdøde Konge, havde givet Rentekammeret befalinger, i hvis Følge Revselsesretten ved en udtrykkelig Lovbestemmelse skulde fratages Godseierne. Denne Lovbestemmelse blev imidlertid ikke optaget i Frd. 30 Januar 1807, og Rentekammeret ansaae det derfor nu (i Aaret 1831) passende at en Lovbestemmelse herom udkom. Cancelliet fandt dette imidlertid overflødigt, og foreslog derimod Rentekammeret enten at meddele Spørgeren Beskeed i Overeensstemmelse med det saaledes oplyste, og at lade Underretning herom indføres i Collegialtidenden, eller og reent at henlægge Sagen, fordi den ei var tilstillet Cancelliet ad den lovbestemte Vei gjennem Øvrigheden. Rentekammeret fandt dog ingen af disse Forholdsregler tilfredsstillende, og androg derfor paa at der udkom en antentisk Fortolkning til Frd. 30 Januar 1807, men heller ikke herpaa indlod Cancelliet sig, hvorimod det vedblev sin Formening om at en Meddelelse af Factum i Collegialtidenden var at foretrække for en authentisk Fortolkning, fordi den første vilde medføre mindre Opsigt, og saaledes mindre fremkalde befrygtede Følger, og hermed endtes disse Forhandlinger der nu findes indførte i Ursins Rescriptsamling for 1831, hvor tillige bemærkes, at da Sagen ikke senere er foretaget, maa den sandsynligviis efter Cancelliets Formeening være henlagt. Brevskriveren kalder dette et mærkeligt Actstykke i Collegiernes Historie, en mærkelig Henlæggelse af en Sag, hvori Landets tvende vigtigste Collegier ere enige om at Vedkommende er skeet, endnu skeer og i Fremtiden vil skee daglig Uret, og det alene af en uafhjulpen Uvidenhed om hvad der er Ret, Yttringer, hvilke vistnok enhver maa billige. Naar Brevskriveren forøvrigt bemærker, at den kongl. Commissarius ikke ved Stænderforsamlingerne har yttret noget om at Huusmændene vare undtagne fra Revselsesretten, skjøndt han ved de flere i denne Retning stillede Amendements dertil var opfordret, da kunne vi ikke andet end beklage at dette er saa, omendskjøndt det maaskee kan anføres til hans Undskyldning, at da saavel Justitsraad Bruun som Stiftamtmand Rosenørn under Jagt sagens Behandling i Viborg bestemt yttrede, at Huusmændene ikke vare corporlig Revselse undergivne, har han antaget, at dette Princip almindeligt var antaget. Her paa Landet see vi imidlertid jevnlig at Principet ikke har fundet Anerkjendelse, og Trangen til et bestemt Lovbud føles derfor saa meget mere. At det nu vil udkomme, ansee vi for meer end vimeligt, efterat nu saavel Kongen som Publicum veed hvad der var den afdøde Landsfaders Villie. Da det har tildraget sig Hs. Majestæts allerhøieste Opmærksomhed, at de Gratialer, der deels af den egentlige Finantskasse, deels af adskillige særskilte Fonds, der i deres Natur udgjøre Deele af Statskassen, ere blevne uddeelte til Forskjellige, ere stegne til et saa betydeligt Beløb, at en Jndstrænkning deri er uomgiængelig fornøden for at frembringe den Forbedring i Landets finantielle Tilstand, der er et af Hs. Majestæts vigtigste Formaal, har Allerhøistsamme, idet han beklager Nødvendigheden, af at Enkelte ville komme til at savne den Understøttelse hvortil de ere vante, og hvortil de for den største Deel i høiere eller ringere Grad ere trængende, under 2den dennes rescriberet Cancelliet de Bestemmelser, der ville blive at følge til Gratialevæsenets hensigtsmæssige Regulering. Jfølge heraf ophører den Adgang, som Collegierne, Directioner eller andre Departements have havt, deels til at nedlægge allerunderdanigst Forestilling og Gratia ler, enten af den almindelige Statskasse, eller af noget særligt Fond, der udgjør en Deel af Statens Formue, deels til selv indenfor visse Grændser at bevilge Gratialer. Et Statssecretariat for Naades sager er oprettet, gjennem hvilket alle Gratialevæsenet vedkommende Sager blive at behandle,