Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-09-29
J Midten ligger en meget stor Frugthave, imellem hvilken og Alleerne ere opførte nogle tre Etager høje Træhuse, i hvilke de i Ensomhed og uden Forstyrrelse kunne overgive sig til Betragtninger. J hvert Huus er en Spisesal og et vist Antal Celler, og derved endnu et Bedehuus. Bedehuset for Brødrene kaldes Bethanien, og for Søstrene Saron. Et tredie Huus, Bron kaldet, tjener til fælles religiøse Sammenkomster for Brødrene og Søstrene, hvilke holdes engang ugentligen. Deres Begravelsesplads hedder Achorsdal. Dette gode uskyldige beskuende lille Folk udgiør ikke over 5 til 600 Personer i Antal, og den hele Jord, de have, indeholder ei mere end 250 Aeres. Den ligger meget behageligt imellem til Høje og bliver formedelst en Flod paa den ene Side og en Grav paa den anden, og en med Træer besat Vold gjort til en Slags Øe. Mandfolk og Fruentimmere beboe her særskilte Qvarterer. De see hinanden kun i Kirken, uden for den samles de kun angaaende huslige Forretninger. De elske ikke Fornøjelser, og som ægte christelige Stokkere søge de ingen andre end dem, de finde i Opfyldelsen af deres sædelige og religiøse Pligter, deres hele Liv er derfor paa en regelmæssig Maade deelt imellem Arbeide, Bøn og Søvn. Togange om Dagen og togange om Natten kalder Gudstjenesten dem fra deres fredelige Celler. Deres Sang er særdeles skjøn og harmonisk. Ligesom Qvækerne og Methodisterne have de alle Ret til at præke, naar de holde sig for begeistrede. De have Diakoner, Diakonisser og Formanere. Ydmyghed, Maadeholdenhed, Kydskhed, og andre christlige Dyder, ere de Gjenstande, som de helst ønske omtalte i deres Forsamlinger. Aldrig efterlade de Sabbatens hellige Roe, som er saa dyrebar for maadeholdende og arbeidsomme Mennesker. De antage et Helvede og en Himmel, men forkaste med Ret Helvedstraffenes Evighed. De antage den saa omtvistede Lære om den frie Villie, thi Læren om Arvesynden er i deres Øine en ugudelig Bespottelse, som de afskye. Enhver mod Menneskene grusom Lære forekommer dem forhaanende for Guddommen, overhovedet ere deres Begreber om Guddommen, til hvilke Anskuelser efter deres Sigende alle Mennesker ville komme enten tidlig eller sildig, meget anstændige og ophøiede. Da de kun tilskrive frivillige Handlinger en Fortjeneste, saa døbe de kun Voxne, og endogsaa ved Neddykning, i det den, der skal døbes, først knæler i Vandet, hvorpaa, efterat hans Hoved tregange er dykket ned i Vandet, Haanden lægges paa ham, og der bliver bedet over ham. Nadverens Sacramente holde de om Aftenen, og forbinde dermed et Kiærlighedsmaaltid, før hvilket en høitidelig Fodvasken gaaer forud, til Slutning gaaer Forsamlingen hjem efter at have vexlet Broderkys og Haandtag. Troen paa Messias holde de for saa nødvendig til Sallighed, at de ere af den Mening, at afdøde Christnes Sjæle ville i hiin Verden beskjæftige sig med deres Omvendelse, som i denne Verden ikke have havt Leilighed til at høre og antage den Evangeliske Lære. Bod og Forsagelse holde de for priisværdige, forat dræbe det jordiske Sind, og hæve Aanden til det Himmelske. Disse fromme og arbeidsomme Enthusiaster ville ikke vide af, at Gud skulde tillægges nogen Grusomhed og Uretfærdighed, som saa mange scholastiske Hyklere have tillagt ham. De ere endnu uegennyttigere end Qvækerne, hvorfor de aldrig tillade sig nogen Proces. Man kan bedrage, udplyndre og mishandle dem, uden nogensinde at frygte Straf fra deres Side, saa meget har Religionen gjort dem ufølsomme mod Fornærmelser, hvilket Stoikerne vare af Philosophie. Ligesaa utilladeligt forekommer det dem at bære Vaaben, at fægte, at sværge og at tage Renter. Deres udvortes Anseelse og deres Levemaade, passer sig til deres blide og taalmodige Gemytter. Intet er simplere og mere ukunstlet end deres Klædedragt. Om Vinteren bedækkes de af en lan hvid ulden Kjole, fra hvilken en Kapudse nedhænger, der tjener istedet for Hue eller Hat, en grov Skjorte, vide Beenklæder, tykke Skoe; om Sommeren er Kjolen, som om Livet bliver holdt sammen med et Bælte, af Lærred. Beenklæderne frataget, gaae Fruentimmerne klædte som Mændene, men bedække deres Ansigt, naar de gaae ud. Mæn denne lade Skjæget voxe langt, men skjære Hoved haarene ganske kort af. Alle have en høitidelig stille Gang, hæfte deres Øine ligge for sig paa Jorden, og skye al letfærdig og spøgende Underholdning. De ere iøvrigt gjæstfrie, velgjørende, tjenstagtige, flittige og opfindsomme. Der lever man kun af Jordværter, ikke fordi det er en Lov, men af en med den christelige Aand overeensstemmende Afholdenhed; de drikke ingen Viin, bruge ingen Tobak, sove ikke i Fjærsenge, de Syge undtagne, men paa Madrasser. Enhver hengiver sig gjerne til den Slags Beskjæftigelse, der bliver ham anviist, Fruentimmerne tilbringe heller ikke deres Liv unyttigen, men beskjæftige sig med Spind og andre huslige Arbeider. Alle Arbeidernes Jndkomster blive sammenlagte for at tilfredsstille Alles Fornødenheder. Den fælleds Flid har ikke allene foranlediget Agerdyrkning, Manufacturer, og alle til Samfundets Beqvemmelighed nyttige Kunster, men ogsaa en efter Folkemængden passende Overflod til Omtuskning og Salg. Omendskjøndt begge Kjøn leve afsondrede saa frasige Tunkerne sig dog ikke paa en naragtig Maade Ægtestanden. De, som have Lyst til at givte dem, forlade Klosteranstalten, og begive sig til det en engelsk Miil derfra bortliggende Mount Zion, hvor de da drive Agerbrug, Garverie, Korn-Olie= og Papurs=Møller, og andre Næringsveie; de have ogsaa et Postamt; eller ogsaa til et andet Sted paa Landet, hvor de da, for deres egen Regning, uden noget Fælleskab, som det, der hersker i Klosteret, drive deres tidligere Haandværk, efterat de iforveien have faaet den nødvendige Understøttelse fra den fælles Kasse, hvilken de havde beriget ved deres Arbeide. Deres Børn blive opdragne paa Hovedstedet. Uden denne vise og christelige Frihed vare Tunkerne intet andet end Munke, der med Tiden vilde udarte meget. Tunkerne ere en Sekt, der er i stor Tiltagelse; 1770 talte de i Pensylvanien 2000 Tilhængere; nu, da deres Menighed ikke allene har udbredt sig i denne Stat, men ogsaa til Nyengland, Maryland og Ohio, kan man sandsynligviis anslaae deres Medlemmers Antal til det firedobbelte, af hvilke Hovedstammen ere Tydskere, som have gjort lidet til deres Sprogs Vedligeholdelse, saa at der i deres Forsamlinger bliver vexelsviis præket i det engelske og tydske Sprog. Antallet af deres Geistlige, som ogsaa drive Agerdyrkning og Handel, beløber sig til nogle og 20 Jndividuer, af hvilke de fleste ere af tydsk Herkomst. Til dem høre ogsaa de saare lidet fra dem afvigende Sekter Amischmannerne, Sabbatinerne, o. fl. (Af Dr. C. F. v. Schmidt. Phiseldecks nyelig udkomne Skrift: Die Welt als Automat, und das Reich Gottes.) Grusomhed.