Ribe Stifts Adresseaviser, 1844-11-06
Stænderforsamlingen i Roeskilde J ottende Møde nedsattes med 44 Stemmer mod 11, til at drøfte Tuteins Andragende om Modisikationer i Statsraadets Organisation, en Kommitee, bestaaende af David, Tutein, Larsen, Lehmann og Haagen. -J det 9de Møde oplæste Professor Larsen det af ham indgivne Andragende fra ham selv med flere om Foranstaltninger i Slesvig til den danske Nationalitets Opretholdelse og Udvikling. Dette Andragende gaaer ud paa, "at Forsamlingen vil forestille Kongen den paatrængende Nødvendighed af, at saadanne Foranstaltninger træffes med Hensyn til Hertugdømmet Slesvig, at den danske Nationalitet i Hertugdømmet kan erholde den Betryggelse, som den nu aldeles savner, navnlig ved Haandhævelse af det danske Sprogs frie Brug i alle offentlige Forhold, ved Stiftelse af danske Underviisningsanstalter, og ved Omdannelse af de høiere Regerings- og Rets Autoriteter." Andragendet er underskrevet af Adjunkt Adler, Agent Bruun, Prof. Clausen, Kammerraad Drewsen, Etatsr. Estrup, Justitsr Fleischer, Raadmand Hansen, Bankdirekteur Hvidt, Landsoverretsprok. Jespersen, Gaardmand O. Kirk, Apotheker Køster, Prof. Larsen, Gross. Meinert, Sognef. Petersen, Overkrigskommissair Qvist, Prof. Schouw, Etatsraad Brink-Seidelin, Godseier Tutein, Lettor Wegener og Justitsraad With. Etatsraad Bang erklærede aabent, at Forsamlingen vilde handle baade urigtigt og uklogt ved at indgive et Andragende, som det her foreslaaede; han stemte derfor imod Forslaget. Etatsraad Steenfeldt stemte for en Komitees Nedsættelse; ligeledes Lehmann, Grev Knuth, Provst Plesner, Diretteur Sager, Directeur Duntzfeldt og Godseier Tutein, Kammerherrerne Castenschold og Scavenius imod; Etatsraad Bang erklærer: "Da jeg efter de Yttringer, der fra forskjellige Sider ere faldne, vel kan antage, at Forsamlingen i ethvert Fald vil indskrænke sig til at optage Sagen i det Omfang, som af flere foregaaende Talere er omtalt, og især i Henhold til den sidste Talers (Tutein's, Yttringer og Grundene, hvorfor han anseer en Komitees Nedsættelse for ønskelig, agter jeg - forbeholdende mig mit endelige Botum, naar jeg seer Komiteens Jndstilling - ikke at stemme mod Nedsættelse af Komitee. Jeg har med Flid holdt mit tidligere Foredrag mod Sagen, saaledes som den forelaae, uden bestemt at udtale mig og Nedsættelse af en Komitee. Saaledes som den nu foreligger, er den meget forandret, og jeg troer derfor, uden Jnkonselvents nu at kunne stemme for Nedsættelsen af en Komitee." Professor David. "Den Deel af Andragendet, som gaaer ud paa at tilraade indgribende Forandringer i Forvaltningens Organisation i Hertugdømmerne, kan jeg paa ingen Maade samstemme i; hvis det derimod blev indskrænket til, at Forsamlingen skulde anmode Hs. Majestæt om, ved kraftigere Midler, end han hidtil har brugt, at værne og Sproget, og ved meere hensigtsmæssige Jnstitutioner at fremme den danske Underviisning, og sørge for, at det danske Sprog ikke mister noget af det Terrain, det nu har, og ikke bestandig meer og meer trænges tilbage mod Norden, vilde jeg stemme for Andragendets Overgivelse til en Komitee, thi jeg troer, at et saadant Opraab af Folkerepræsentationen, hvori man erkjendte, hvad Regeringen i denne Retning har gjort og styrkede den til at gjøre meere, vilde tjene som en ny Opfordring for Kongen til at gaae frem paa den Bane, han har betraadt, og til at hævde det danske Sprog i sin lovlige Ret." – Etatsraad Bangs første Foredrag lød blandt Andet saaledes: "Jeg veed ei nogensinde at have reist mig i denne Sal med en mere bevæget Følelse end i det Øieblik, jeg nu reiser mig for at erklære mig imod den foreliggende Sag. Jeg føler saa dybt som nogen dansk Mand for mine danske Medbrødres Nationalitet i Slesvig, jeg ønsker saameget som Nogen, at den maa opretholdes og ei yderligere fortrænges, end allerede skeet er, og det er da bittert, at maatte modsætte sig et hertil sigtende Andragende. Jeg føler, at Mænd, som jeg skatter høit, og som endnu have bevaret Agtelse og Venskab for mig, uanseet den Afvigelse, der er opstaaet i vore politiske Anskuelser, ikke let ville tilgive mig min Modstand mod denne Sag. Jeg har endelig lidet Haab om i dette bevægede Øieblik at gjøre noget Jndtryk paa de Deputerede, som ere komne hertil med en ganske modsat Anskuelse. Men slige Hensyn bør ei afholde mig fra at udtale min fulde Overbeviisning, og den ærede Forsamling vil handle baade urigtigt og uklogt ved at indgive et Andragende som det nu foreslaaede. Jeg nærer noget Haab om, at hvert enkelt Medlem, naar han senere faaer Tid til at overveie mine Grunde, maaskee vil tillægge dem mere Vægt end i dette Øieblik, og jeg haaber sikkert, at en kommende roligere Tid ikke vil fordømme min Adfærd i denne Sag. Hermed gaaer jeg over til Sagen selv. Jeg skal foreløbigen bemærke, at jeg ikke tør erkjende Rigtigheden af alle de Forudsætninger og de faktiske Forhold i Slesvig, hvorfra Andragendet gaaer ud. Vistnok ere de foren meget stor Deel sande, men efter hvad jeg har kunnet erfare - og jeg har selv været tilstede i Slesvig et Par Gange i denne Sommer - ere de ogsaa i Meget afvigende fra, hvad jeg troer at have erfaret. Jeg vil og foreløbigen yttre, at jeg ikke skjønner rettere, end at Sprogpatentet af 29. Marts 1844 er blevet meget ubilligt bedømt. Jeg holder vel for, at det er et beklageligt Misgreb, der er begaaet, da man negtede hver Mand i den slesvigske Stænderforsamling at betjene sig af det danske Sprog; men det er ubilligt, naar det ikke erkjendes og ikke udtales, at denne Beslutning langtfra er taget for at tilsidesætte det danske Sprog; den er taget under en Afveielse af tvende mod hinanden staaende Betragtninger - paa den ene Side Betragtningen af den slesvigske Stænderforsamlings næsten eenstemmigen paastaaede Ret til at fordre en saadan Form for dens Forhandlinger, at disse ved den kunne fremmes - og paa den anden Side Betragtningen af det danske Sprogs naturlige Ret. Jeg holder, som sagt, for, at det var et beklageligt Misgreb, naar denne sidste Betragtning kom til at vige, men det er altfald Noget, som hidrører fra, at man har feilet i at veie Forholdene mod hinanden. Jmidlertid har dette mindre Jndflydelse paa nærværende Sag. Derimod maa jeg bede vel bemærket, at dersom et Andragende fra denne Forsamling blot skal gaae ud paa indstændigen at anbefale den danske Nationalitet til Hans Majestæts Forsorg, uden at begrunde den paa bestemt fremhævede Forhold i Hertugdommet Slesvigs Jndre, og uden at paavise bestemte Foranstaltninger, hvorved den danske Nationalitet i Slesvig skal beskyttes, saa vilde et sligt Andragende savne fornuftig Betydning; thi det er utvivlsomt, at Kongen fuldt vel kjender det hele danske Folks Sympathi for denne Sag, og det er ophøiet over al Tvivl, at han efter sin egen individnelle Anskuelse i horeste Grad interesserer sig for den danske Nationalitet i Slesvig. Dette er ogsaa fuldkommen erkjendt i den foreliggende Petition, og ligesaa i den Jydske Stænderforsamlings Petition, thi begge Steder ere bestemte Forhold i Slesvigs Jndre omhandlede, begge Steder ere bestemte Forandringer i Slesvigs Forhold foreslaaede. Heraf fremgaaer det klart, at den nærværende Petition gaaer ud paa en Jndblanding i Hertugdømmet Slesvigs indre Anliggender. Jeg mener nu, at Forsamlingen derved handler ubeføiet, at den vilde krænke Slesvigs Ret, naar den som Stænderforsamling, og det beder jeg vel bemærket – thi det er netop min Hovedtanke - naar den som Stænderforsamling vilde befatte sig med at andrage paa bestemte Forandringer i Slesvigs indvortes Forhold. Det er dog klart for Enhver, at en anden Anordning af lavere og høiere Underviisningsanstalter, en heel indgribende Omorganisation af Slesvigs egne Regeringsautoriteter, ere Forandringer i Slesvigs indre Forhold, og det netop af de allermeest indgribende Forandringer. - Det hedder vel i Petitionen, at her handles om den indbyrdes Stilling mellem Statens Hoveddele i administrativ Henseende; men jeg skjønner ikke rettere, end at her handles om, itte Stillingen til Danmark, men den administrative Stilling mellem Hertugdømmerne indbyrdes; jeg skjønner ikke rettere, end at her op trædes imod den selvstændige administrative Forfatning som Kongen har tilsagt Slesvigs Stænderforsamling. Der siges, at den danske Nationalære er bleven krænket, og at her handles om dens Haandhævelse. Jeg maa modsige begge Deele og savner Beviis for dem begge, naar Meningen skal være, at det er det slesvigske Folk eller den slesvigske Stænderforsamling, som en Heelhed, der har krænket eller villet trænke den danske Nationalære - og det er kun under en saadan Forudsætning, at maaskee et sligt Skridt, som det tilsigtede, kunde retfærdiggjøres. At Enkelte have saaret den danske Nationalære og traadt den for nær, vil jeg ikke negte, men dette kan ikke begrunde, at gaae ind paa Hertugdømmet Slesvigs indre Forhold. Det er endelig sagt, at her handles om Statseenhedens Opretholdelse; men jeg holder for, at man meget har skadet Statseenhedens Sag ved at sammenblande den med de Foranstaltninger, som skulle beskytte Sproget, ved at sammenblande Kampen om Statseenheden med en Sprogstrid, der havde en saa individuel, saa uheldig Begyndelse. Jeg holder for, at Statseenhedens Opretholdelse beroer paa ganske andre Forhold, som alt foreligge den ærede Forsamling; og skulde de danske Stænderforsamlinger have Ret til at foreslaae indgribende Forandringer i Hertugdømmets indre Forhold af den Grund, at saadanne kunde styrke Statseenheden, saa seer jeg ingen Grændse for, hvor dybt man kunde gaae ind paa Hertugdømmets indre Anliggender, der dog næsten alle have Sider, som vedrøre Statseenheden."(Sluttes.)