Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-04-20
Indenlandske Efterretninger. Forordning, som indeholder nærmere Bestemmelser for Odels-Jndløsningen i Norge. Vi Frederik den Sjette, af Guds Naade Konge til Danmark og Norge &c. &c., Gjøre vitterligt: At Vi have fundet nødvendigt, at tillægge den gieldende Lovgivning om Odels-Jndløsningen og Eiendoms-Rettens Haandhævelse i Vort Rige, Norge, følgende nærmere Bestemmelser; samt dertil at føie Vor yderligere Fortolkning over N. L. 5 B. 3 K. 5te og 10de Art. I. Det har sit Forblivende ved den, i Forordningen af 14de Januarii 1771 6 1 givne, almindelige Regel, at Odels- og Jndløsnings Ret til Jord erhverves af den Person eller Æt, som i 10 Aar, eller længere, har som Eier besiddet Jorden. 2. Derimod skal det Tidsrum, efter hvis Udløb de forrige Odelsberettigede aldeles have tabt deres Paatale, hvilket bemeldte Forordning i §. 3, bestemte til 15 Aar, for Fremtiden være indskrænket til 5 Aar; dog saaledes, at denne Bestemmelse ikke for Udgangen af Aaret 1812 skal træde i Kraft mod dem, som nu til saadan Paatale ere berettigede. 3. Enhver, som nu er Eier af nogen Jord, der af Ham selv, ved 10 Aars Besiddelse, eller længere, er hævdet til Odel, skal have Ret til at bestemme, om han vil, at saadant Baand skal hæfte derpaa, eller ikke, og dette skal ikke kunne paatvinges Eiendommen imod hans Villie. 4. Dersom han vil, at Odel skal hæfte derpaa, bør han, hvad enten Godset af ham sælges, eller det arves af hans Livsarvinger, udtrykkeligen erklære, at bemeldte Jndløsnings-Ret hviler derpaa. At saadan Erklæring af ham er gjort, bør, i det Tilfælde at han sælger Godset, indføres i Skjødet; men, saafremt Eiendommen gaaer i Arv til hans Æt, bevises ved hans paa Tinget, eller for lovfaste Vidner, tilkjendegivne sidste Villie. 5. Arves Jorden, med Oddel, af hans Livsarvinger, da skal den af disse, som først kommer i Besiddelse deraf, have samme Frihed til at bestemme, i Tilfælde af Salg eller Arv, om den skal være behæftet med Odel. 6. Lige Ret tilkommer og siden Enhver af Stamfaderens Æt, der maatte blive Eier deraf, med Odels Ret. 7. Overdrages, eller arves, Godset, uden at saadan Løsnings Ret er bleven forbeholden, da skal det være frit, og ikke kunne indtales af nogen Odels-Prætendent. 8. De fornævnte Bestemmelser skulle ogsaa gielde for Enhver, som herefter maatte erhverve Odel, formedelst Hævd. 9. J ethvert Tilfælde af Odels Rets Paatale, skal Løsnings Summen, hvad Capital end Jorden, efter Adkomst Brevene, maatte være sat eller solgt for, allene fastsættes ved Taxt, paa den Maade, som er foreskreven i N. L. 5te B. 3die K. 10de Art., saa at Eieren, der maae fravige Godset, nyder i Erstatning saameget, som det, af gode Mænd, ansees at være værd, paa den Tid det indløses; Hvilket skal tjene til Regel for Domstolene i enhver Odels=Sag, som enten nu er, eller herefter vorder, indstevnet for Retterne. 10. Da Vi, for at betrygge Eiendoms Friheden, allernaadigst ville, at der paa offentligt eller beneficeret Gods, som herefter afhændes til Private, under ingen Omstændigheder maae erhverves Odels Løsnings Ret, saa befale Vi, at denne Bestemmelse udtrykkelig skal anføres i de Skjøder, som maatte vorde udstædte ved Salg af det benævnte Slags Eiendomme. II. Vi tillade derhos, at enhver nuværende Eier af saadant, forhen offentligt eller beneficeret, Gods, maae, naar Jngen dertil er odelsberettiget, ved sin til Tinge bekjendtgjorte igienkaldelige Arklæring bestemme: at der paa denne Hans frie Eiendom, hvad enten den afhændes eller arves, ingensinde enten af Hans Æt, eller af Andre, skal kunne vindes Odels-Hævd.