Aalborg Stiftstidende, 1843-04-08
Aalborg, den 7de April. Vi meddeelte i dette Blads Nr. 6, den af Commissionen afsagte Dom over Deeltagerne i det i Skjæve begaaede Myrderi og komme idag nærmere tilbage til denne Sag. Ved at læse Commissions dommen og den udførlige Beskrivelse over den Begivenhed, som nærmest foranledigede en saa overordentlig Foranstaltning, maa vist Enhver gyse ved at blive nærmere bekjendt med den skrækkelige Maade, hvorpaa de Domfældte søgte at befrie Egnen for sine Plageaander: Skov-Christian, Brodrene Barkholt og øvrige Beboere af Stagsted Hedehuus, eller det saakaldte Hospital i Skjæve Sogn. Som bekjendt var Begivenheden begyndt med et Klammeri og Slagsmaal ved en Legestue i Langholt den 30te October 1841, hvor de nævnte berygtede Personer vare blevne udjagede og allerede saa ilde tilredte, at de neppe kunde slæbe sig til Hjemmet, hvor de endnu tildeels sengeliggende og afkræftede befandt sig, da de 2 Dage efter om Aftenen af maskerede eller sværtede Personer overfaldtes i deres Hjem og paa den ynkeligste Maade mishandledes, under og efter hvilke Mishandlinger Skov-Christian (ca. 25 Aar gl.), Lars Ped. Barkholt 2025 Aar gl.) og Barkholt-Moderen, Maren Olesdatter (ca. 50 Aar, døde, og 4 andre Bark holter samt Skov-Christians Søster, Ellen Marie Nielsdatter, hvilken Sidste var i frugtsommelig Tilstand, heftigen forsloges, dog uden Fare for deres Liv eller Helbred for Fremtiden. At de nævnte Personer vare skadelige og farlige for Egnen og at der var Grund til at en oprørt Stemning gav sig Luft imod dem, fremlyser af Alt; men ligesom man saaledes, skjøndt det er sørgeligt at tænke sig saadan Justits, maaskee under de tilstedeværende Forhold vilde have fundet det undskyldeligt, om de plagede Beboere havde taget sig selv tilrette ved en skarp corporlig Tugtelse mod Barkholterne og den øvrige Hospitals rede, kan man kun med Gru læse Beskrivelsen af de udøvede Mishandlinger og den Ubarmhiertighed, der udvistes imod de ulykkelige mishandlede Offere, der forgiæves, under Løfte af at skulle tilstaae og fremtidig entholde sig fra alle Tyverier, endnu i Dødstimen anraabte om Skaansel af deres jammerlige Liv. Jsærdeleshed udviser de af Districtslægen Knudsen og den const. Stiftsphysicus, nuværOverlæge Clemensen foretagne Obductionsforretninger overde Afdøde, med hvilken skrækkelig Grusomhed man et gaaet tilværk, og som selv, under Forudsætning af en grundet Forbittrelse, maa oprøre Følelsen. Paa Christian Nielsen (Skov-Christian, var saaledes: venstre Overarm brækket i smaa Stykker, Lægebenet i hele sin Længde knuust, Skinnebenet knuust, kort ialt 7 Been i Legemet knuste, flere Arterier og Scener overrevne og betydelige Saar i Hovedet tilføiede. Lars Ped. Barkholt, der med et Reeb om Halsen var slæbt nogen ud i Skoven, og Chr. Pd. Bark holt havde ligeledes medtaget voldsomme Contusioner og Læsioner, der ikke kunde andet end være absolut dødelige Men skrækkeligst synes dog Moderen Maren Olesdatter at have været mishandlet. Venstre Arm var brudt med udstikkende Beenender; midt paa venstre Been Brud i smaa Stykker; Beenbrud i smaa Stykker af nederste Deel af Laaret; Læggebenet brudt nedenfor Knæet; midt paa Benet og nedad vare begge Knokler aldeles knuste; Bruddene paa høire Laar, høire og venstre Been alle knuste og indvendig under Huden saa sønderslagne, at Muskler, Beensplinter og extravaseret Blod vare saaledes sammenblandede, at der ikke kunde kjendes andet end nogle enkelte Sener; venstre Skulderblad knuust i mange Stykker og 5 Ribbeen brækkede, ialt 10 Saar udvendig paa Legemet, 1 i Lungen og knuste Brud af 10 forskjellige Been, Men, selv ved Gysen over de udøvede Mishandlinger, kan dog kun paa den anden Side Beklagelse af den Skjæbne, de Domfældte, ved paa en saa skrækkeliMaade at tage sig selv tilrette, have voldt sig, samt Haabet om Landsfaderens Naade paatrænge sig Enhver, der vist, nok heri vil blive end mere bestyrket ved at læse følgende Domsmotiver, som vi herved in originali hensætte "Ved at foreholdes Syns- og Obductionsforretningerne have Arrestanterne erklæret, at de Jntet kunne have derimod at erindre, men derhos, forsaavidt de have taget Deel i Mis handlingerne, tilføiet, at de ikke ere istand til at gjøre Red for, hvilke Beskadigelser, der ere tilføiede de Dræbte og Mishandlede enten af dem selv eller af deres Medskyldige videre end hvad deres engang afgivne Forklaringer derom indeholde idet de navnlig gjentagende have benægtet, at have gjort si skyldige i videre Ulovligt, end hvad de efter det Foregaaende enhver for sit Vedkommende have vedgaaet, hvilken Forsikkring de derefter, ved at fremstilles ved Ligene, atter enhver for sig, have bekræftet. Arrestanterne have dernæst til deres Undskyldning bedet bemærket, at der under den almindelig udbredte og høist forfærdende Usikkerhed for Personer og Gods som i flere Aar havde existeret der paa Egnen, isærdeleshed næredes en høi Grad af Mistanke til og Frygt for de aflivede Barkholter og Skov-Christian, ifølge disses høist farlig Charakteer og Personlighed, da disse Personer vare berygtede ikke blot forsaavidt de i en Række af Aar havde drevet deres Tyverier som Næringsvei, men tillige fordi de var væbnede med Knive, som de ikke skyede ved givne Leiligheder at drage frem og true og overfalde med, og var der ialmindelighed paa Egnen en saadan Frygt for disse Personer at Jngen vel turde gaae rolig tilsengs nogen Nat, og at de Omboende ei heller turde foranledige dem anholdte at Øvrigheden, for at de ikke siden skulde, hvad de ligefren truede med, tage Hævn over dem, som havde anmeldt dem og tilføie dem yderligere Skade paa Person og Gods; og bidroge Barkholternes yngre Sødskende, som gik omkring og betlede, ogsaa for endeel til at udbrede denne Skræk, da de bade Folk om at tage sig ivare for deres ældre Brødre, at de ikke fatte Jld paa Husene, hvorom de Yngre formodentlig vare instruerede af de Ældre, for saa meget desto bedre at gjøre deres paatrængende Betlerier gjældende. Foruden hvad saaledes forhen er anført og Chresten Barkholts og Maren Olesdatters Trudsler mod Søren Jensen og Peder Hansen har Sidstnævnte endvidere bemærket, at han i den afvigte Høsttid var bleven forfulgt af Skov-Christian og Chresten Barkholt i Allerup Bakker hvor de vilde have overfaldet ham og den Sidste endog stukket ham med en Kniv, idet han sagde, at nu skulde de tales ved om Støvlerne (hvorved han sigtede til, at Arrestanten engang havde anholdt ham i Seby med et Par stiaalne Støvler),men Arrestanten, som tillykke førte sin Hammer, gav Skov Christian et Slag med samme, og var derpaa saa heldig at slippe fra dem og frelse Liver. Saa har Arrest. Peder Jepsen ogsaa opgivet engang at have været i et lignede Tilfælde, idet han blev overfaldet i Skoven af Barkholterne og Skov-Christian og kastet overende, men, da han lod, som hans Broder var i Nærheden og kaldte paa denne, slap han, uden at blive tilføiet videre Skade. Sluttelig have Arrestanterne enhver for sig erklæret, at de inderligen have angret den af dem begaaede Brøde og indstillet dem under Kongens Naade. Vel findes nu de af Arrestanterne afgivne Forklaringer saavel om de aflivede Personers tyvagtige og farlige Charakteer, som om den i Egnen verserende Usikkerhed i det Hele for Person og Gods samt om den deraf flydende Frygt, der overalt og i lang Tid havde hersket blandt Beboerne, navnlig for de aflivede Personer, ti strækkeligen bestyrkede ved de iøvrigt under Sagen herom tilveiebragte Oplysninger, hvoriblandt maa mærkes de fremlagte Domsacter, som udvise, at de aflivede Personer ideligen have været under Justitiens Forfølgning – og kun paa denne Maade lader det sig forklare, hvorledes Arrestanterne, der ifølge de dem meddeelte Vidnesbyrd, ikke blot ingensinde have begaaet noget Ulovligt, men meget mere stedse enhver i sin Stilling have været erkjendte som brave og almeenagtede Mænd og hvoraf de 4 ere bosatte og Familietæde, have kunne ansee dem opfordrede til at fremstaae som et Slags Repræsentanter for den fredelige Befolkning og i deres Almue-Enfoldighed betragte dem og deres Omgivende for ligesom at være stædte i en Nødværgestilstand imod det Udskud af Menneskehed, der i saa lang Tid havde udgjort Egnens Plage, og imod hvilket de ikke havde vidst andet Middel end selv at tage sig til Rette, og at fare frem paa den Maade, som skeet er. - Men hvormeget de anførte Omstændigheder end i moralsk Henseende kunne tjene til at nedsætte deres Brøde, findes Samme dog ligesaalidet ifølge Lovgivningens Grundsætninger, som med Hensyn til den væsentlige Forstyrrelse, som herved er skeet i den almindelige og offentlige Retsorden, at kunne komme i Betragtning til Undskyldning, end sige til Retfærdiggjørelse for det af Arrestanterne udviste Forhold og ere de Vedkommende derfor, som tidligere meldt, de 3 dømte til at have deres Liv forbrudt osv. Da det imidlertid, som ved det Foregaaende oplyst, sees, at de Domfældte ikke have forøvet deres Brøde i nogen egentlig slet eller umenneskelig Hensigt eller af egostiske Bevæggrunde, vil vistnok den almindelige Stemme forene sig med Egnens Bøn til Landsfaderen om at Naaden her maa træde i den strænge Retfærdigheds Sted. Da den udøvede Misgierning tillige havde til Følge, at et klarere Lys udbrededes over Forholdene i Dronninglund Herred og at en bedre Tingenes Tilstand der indførtes, tør det saa meget mere haabes, at Naaden vil vise sin Mildhed imod de iøvrigt "brave og almeenagtede Mænd, der ansaae sig opfordrede til at fremstaae som Repræsentanter for den fredelige Befolk ning og udøve et formeentlig Nødværge mod det Uskud af Menneskehed, der udgjorde Egnens Plage og til hvis Afstraffelse, intet andet Middel syntes at aabne sig for dem. - Dampskibet "Liimfjorden tilbagelagde paa sin Prøve tour til Thisted i Torsdags Veien frem og tilbage, Opholdenne fraregnede, som ialt udgjør 24 Miil tilsøs, i den usædvanlige Hurtighed af lidet over 11 Timer. Dampskibets Ankomst til Thisted, der naturligviis havde tilkaldt en Mængde Tilskuere, var forøvrigt ganske uventet og overraskende, idet den Post, som herfra om Mandagen bragte Underretning om Skibets forberedede Reile, endnu Torsdag Middag ikke var ankommen til Thisted, hvilket giver et Begreb om Posternes Sneglegang imellem Aalborg og Op landstæderne, og om, hvor grundet Attraaen og Længselen efter den nu snart indtrædende Bedring heri maa være. Denne Postsinkelse havde ogsaa til Følge, at det Titchenske Selskab, af Mangel paa Forberedelser, maa opsætte sin Forestillinger i flere Dage, som det hedder, paa Grund af Remontecommissionens Nærværelse, der havde optaget Pladsen for Skuespillet. Med Hensyn til Posterindringen ved "Jris" Ankomst igaar maae vi bemærke, at Dampskibet vel medbragte Brevpost, men ingen Aviser.