Den Vest-Sjællandske Avis, 1824-10-04
(Fortsættelse). Efterhaanden bleve de Reisende saa gode Venner med de Vilde at de fik dem til at foranstalte en Dandsefest. Til denne Fest udkræves en berusende Drik, som de tilberede af et Afkaag af Mais. De Reisende saae nu hvorledes Jndianerinderne tykkede alsmeler efterat det var bleven kaagt og kastede det derpaa i Potten. Ved denne Tilberedelse gaaer Decoctet af Meelet, efter 24 Timers Forløb over i en Gjæring, og bliver berusende. Den følgende Dags Aften forsamlede de Vilde sig til Festen; en Lade var anviist dem dertil, hvori ogsaa Drikken blev bragt ind. Mændene kom med deres Pile og Buer og Fruentimmerne med deres Børn paa Ryggen, saa at det faae ud, som de skulde foretage sig en Udvandring. Uden at tale med hverandre betragtede den ene den anden; Mændene nærmede sig hinanden ved at skyde Munden frem og ved at give en Lyd fra sig med Næsen. Ved Potten med den berusende Drik i tog Anføreren sin Plads, som var en Mand, der ved sin Styrke, Snedighed og Mod havde tiltaget sig Herredømmet over de andre; han holdt en Kastaanette i Haanden og stampede tillige taktmæssig med den høire Fod; mere gaaende end dandsende bevægede han sig derpaa langsomt med indbøiede Knæer og udstaaende Krop omkring Potten, hvorpaa han stedse henvendte sine Øine. Han ledsagede Dandsen med en mongton Sang, som blev stærkere naar han stampede paa Jorden. Joftere Sangen blev gientaget desto høitideligere og heftigere blev Udtrykket i hans Stemme og Miner; de øvrige stode ubevægelige omkring Potten, gabede paa hinanden stiltiende og kun undertiden, naar det syntes som Dandseren satte dem i Bevægelse ved sine Ord, udbrød de i en umaadelig Skrigen. Efterat denne taktmæssige Kredsdands var forbie, hvorved der sandsynlig skulle bevirkes en Besværgelse og Bortfiernelse af onde Aander, nærmede Anføreren sig til Potten, tog en Drikkeskaal ud af en Hos staaendes Haand, som holdt den i Beredskab og øsede paa en gravitætisk Maade af Potten og nippede til det. Klavningen med Kastagnetterne og den eensformige Sang begyndte paa nye. Anføreren drak derpaa Halvdelen af Skaalen ud og rækkede den til de andre. Nu drak enhver efter Behag af Potten og Takten af den monotone Musik blev stedse meere almindelig og støiende ligesom Skaalerne gik meere rundt. Han rækkede ogsaa os en Skaal, og vi maatte, endskiøndt fulde af Ækelhed derover, drikke deraf for ikke at opvække hos Jndianerne nogen Mistillid. Drikken ligner noget vort Øl, og naar man nyder meget deraf, saa er den virkelig berusende, hvilken Virkning ogsaa gav sig altfor tydeligt tilkiende ved Enden af Drikkefesten, ved deres vilde Spring og ved den larmende Syngen af de Ord: Hy ha, ha Alle Jndianere, som vi her fik Leilighed til at see af forskiellige Stammer vare i Henseende til Ansigts- og Legemsdannelse paafaldende lidet forskiellige fra hinanden og selv i de individuelle Ansigtstræk herskede kun en liden Forskiellighed. Jndianerne ere af en liden og middelmaadig Størrelse; Mandfolkene ere i Almindelighed kun 4 til 5 Fod høie af en fiirskaaren bred og undersætsig Legemsbygning; de tes Bryst er bredt, Halsen kort og stærk, de qvindelige Bryster hænge ikke saa slappe ned, som paa Negerinderne; Bugen staaer meget fremad. Foden er bag til smal og for til meget bred og den store Taae staaer ud fra de øvrige (ligesom hos Aberne) Hænderne ere næsten alletider kolde; Fmigrene forholdsviis tynde, og Reglene, som de gnave af, meget korte. Hudfarven er en mere eller mindre stærk Kobberbruun (derfor kalder man ogsaa Amerikanerne de røde Mennesker, Asiaternes Hudfarve falder mere eller mindre i det Gule) dog er Hudfarven noget forskjellig efter Alderen, Beskjæftigelsen, og hver Persons Sundheds-Tilstand. Nyefødte Børn ere gunlagtig hvide, ligesom Mulatternes, og de Syge erholde en brunagtig guul Farve; i det Hele er Couleuren saameget mørkere, som et Menneske er mere kraftfuldt. En Jndianer kan ikke egentlig rødme, kun hos nogle, som længe havde omgaaedes med de Hvide og erholdet nogen Dannelse, mærkede vi en Forandring i Couleuren som et Tegn paa Sindbevægelse. Forresten er deres Hud meget fiin, blød og glindsende, og naar den er udsat for Solen tilbøielig til Sved; men deres Uddunstning lugter ikke saa slemt som Negernes; men dog urinagtig. Det lange haarde stive glindsende sorte Haar hænger tæt og uordentlig ned fra Hovedet. (Man vil see heraf hvor væsentlig forskiellig den Amerikanske Race er fra Negerracen uagtet de begge boe i et hedt Clima og under den tropiske Himmel). Under Axlerne og paa Brystet bemærker man intet Haar og Mændenes Hage har kun et meget tyndt Skiæg, dog finder man Undtagelser derfra, Kiæbebenene ere meget udstaaende; Panden er lov, bliver oventil smaal og gaaer stærkt tilbage. Ansigtet er bredt og staaer ikke saameget frem som hos Negerne; i det Hele nærmer Jndianernes Legemsbygning sig mindre til Negernes end til Chinesernes og Kalmukkernes; endskiøndt disse have en lysere Hudfarve og meere dannede Ansigtstræk(Fortsættes.)