Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-08-23
J samme Aarhundrede maa det have været Skik, at pryde høie Personers Grav med saadanne Messingplader, thi Biskop Niels Jepsen, som 1384 stiftede St. Laurents Capel i Roeskilde Domkirke, havde paa sin Grav i denne Kirkes Høichor ligeledes en i Steen indlagt Messingplade, der var 4 Alen og 1 Qvarteer lang og 2 Alen bred, altsaa omtrent af samme Længde og Brede som Erik Menveds, hvori ogsaa hans Billed i fuld Legemsstørrelse og Bispelig Ornat var udgraveret. Fra 1683, da Høithoret indrettedes til et Begravelsested for Christian den Femte, indtil 1774. opbevaredes den i det derværende Funtens Capel paa Væggen, men da ogsaa dette skulde anvendes til anden Bestemmelse, blev Pladen, tilligemed andre Oldsager, bragt op paa Riddersahlen, men fra dette ridderlige Sted blev den i Aaret 1806 saare ridderligen henslængt blandt de ubrugbare og mændsede Ting, hvorved man skilte sig ved offentlig Auction. Et Mindemærke af 400 Aars Ælde og et Vidnesbyrd om Konstens daværende Tilstand, i Danmark, solgtes, som gammelt Messing, for nogle faa Rigsdaler. - Kong Erik Menveds og hans Dronnings Gravmæle forestaaer nu en bedre Skjebne. Kirkens Forstandere have ladet forfærdige dertil en Træcasse, hvis Laag kan oplukkes. - Vi kunne ikke forlade dette Gravsted, uden at dvæle et Øieblik ved Mindet om den Konge, hvis Støv det skjuler. Under Erik Menved havde Pavens Jndflydelse paa Norden udaatvivleligen maaet den høieste Pynt. Da denne Konge havde holdt Biskop Jens Grand fangen paa Søborg, Slot, fordi han, neppe uden Grund, ansaae ham for hemmelig Deeltager i hans Faders Mord, maatte Erik bøde haardt for denne hans Forvovenhed, at fængsle en Bisp. To Aar sad Bispen i Fængsel. Uagtet Klerkene, Datidens eneste Historieskrivere, vilde indbilde os, at han var saa betynget med Jern, at han maatte ligge næsten bevægeligt paa Ryggen, og endog efter at hans Tilstand var bleven forbedret, sad i den øvelDeel af Fangetaarnet, kunde han dog, efter 12 have siddet to Aar fangen, undslippe lykkeligen til Rom, og det ved Hielp af en Kok, endskiønt det nogle Linier i Forreien hedder, at han maatte leve af skimlet grovt Brød og Toldt Vand. Da Bispen kom til Rom var Spillet vundet. Han forstod godt at forebringe sin Sag, og at male den Maade, Kongen havde behandlet ham paa, med saadanne Farver, at Paven sagde til ham: der var ingen Helgen i Himlen, som for Christi Skyld havde liidt saa meget som han Men uagtet den pavelige Ret dømte Kongen til en Skadeserstatning af 49,000 Mark Sølv, og satte ham og Riget i fem Aars Band, vilde man dog hverken lade Bispen faae Pengene eller tilstede ham at vende tilbage til sit Stift, aabenbart fordi man indsaae at han havde Urer. Fjern fra Danmark ændte han ogsaa sit Liv, som Erkebisp af Bremen, i Avignon 1326. Men imidlertid havde han tilføiet Fædrenelandet og Kongen alt det Ondt, han kunde. For at blive befriet for Banden maatte Kongen, 1302, tilskrive Paven et høist ydmygende Brev, hvori han blandt andet siger: "Hvad eders Hellighed formener at mine Skuldre kunne bære, det skal jeg, var det end nok saa haardt, ikke unddrage mig for, og hvad skal jeg sige mere, tael Herre, thi din Tjener hører."- Krøniken vidner om denne Konge, at han forbedrede Lovene og Skolerne, og forfremmede Videnskaberne. Han regierede i 33 Aar, og gik i Fred til sine Fædre, en Lykke, som fire af hans umiddelbare Forgjængere paa Tronen, ikke havde nydt. Hvad hans Tilnavn angaaer, da har det, hvad enten man udleder det af Mandevid, eller af "som Mænd, hvoraf Talemaaden saa mæn maaskee kommer, sikkerligen tjent ham til hæderlig Betegnelse. Gravskrifterne over de øvrige Kongelige Personer, som her ligge begravede, vare tildeels allerede i Pontoppidans Tid udslidte, og det er ikke at undres over, naar man betænker, at der i adskillige Aarhundrede allerede er traadt paa disse Ligsteen, istedet for at de burde have været bedækkede enten med Tæpper eller Bræder, noget, som man bør haabe vil skee, naar Kirken er aldeles istandsat. Der er en Nedgang til Hvælvingen, som jeg havde ønsket at kunne tage i Øiesyn, men Døren dertil var lukket. En velunderrettet Mand har forsikkret mig, at de Afdødes Been ligge indmurede i Hvelvingen, under Ligstene, og at det er meget sandsynligt, at der paa visse Tider som Langfredag og ved høie Personers Begravelse er bleven holdt Gudstjeneste i disse Hvælvinger.