Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-31
(Fortsat.) Veirmøllen. Min Fetter Tobias sad ganske forbydet i Betragtninger, stirrende paa en Veirmølle lige for os, omtrent som Archimedes, da han sad og tegnede et Udkast til en Verdensmachine, og svarede sin Drabsmand, nolt turbare cirenlog meds. *) Hans Kone sad ved Siden af ham og strikkede et Par Strømper, der, ligesom et Perpetuum mobile, tusinde Gange om Aaret blev taget fat paa, men aldrig fuldendt. Det var ikke let at indsee, hvad han egentlig grundede paa. Endelig vaagnede han ligesom og af en Drøm, rystede med Hovedet, og brød uden Veirmølle er dog en snurrig Ting! Den giver Stof til saa utallige Betragtninger. Hvad er Sjelen i en Veirmølle? - Vind. Hvad er Sjelen i hele Verden, Vind. Hvad bør *) Forstyr mig ikke mine Cirkler. vi takke for det Brød, vi nyde? Vind. Hvad er det, som beriger os med de øvrige Verdens deles Herligheder, Vind. Hvad er det, der har gjort saa mangen en lærd Mand berømt og udødelig. - Vind. Hvad er det, der sætter Liv i hele Handelen, Vind. Kort sagt, min Engel Alt, hvad vi eie og nyde, lige fra den Kringel, jeg har her i Haanden, indtil det Shawl, som bedækker Din hvide Barm, bør vig paa min Ære, takke Vinden for J Grunden havde min Fetter ikke Uret Menneskene skylde Vinden mere, end man ved første Øiekast skulde troe, dens Vigtighed sees allerede deraf, at den endog var til førend Verdens Skabelse.) En lærd Mand kunde vir*) Alle nyere Skrivefortolkere oversætte Gen Ex. med, en vældig Vind (eller Storm, svævede over Vandet, istedet for at de Gamle saade: Guds Aand a. - Den nyere Overfærrelsesmaade er ogsaa fuldkommen overeensFemmende med Sprogets Geniuskelig gjøre sig fortjent af Litteraturen, ved at udarbeide et systematisk Værk blot om Vinden. Men en saadan Bog lod sig ikke ryste ud af Ærmet. Den maatte lære os at kjende Vindens Virkninger fra den physiske, litteraire og statistiskoeconomiske Side. Den maatte ved oplysende Exempler vise os, hvorledes man, ved Hjelp af Vind, kan regjere hele Stater, handle paa alle fem Verdensdele, og forskaffe sig Navn af en stor, fortjent og ædel Mand. Men et saadant Værk maatte hverken trykkes i Dannemark eller skrives paa Dansk. Udenlands fra maatte det sendes herind med Agepost, dersom det skulde stifte den tilsigtede Nytte. Bondegaarden. Ved første Øiekast skulde man troe, at Alleen til Lethraborg ikke er længere end Frederiksberg Alle, og det var os ganske ubegribeligt, at vi, som man forsikkrede os, endnu havde en halv Miil at gaae. Men ved nøiere Undersøgelse fandt vi, denne lange Alle havde, ligesom Roeskilde Veien, stor Lighed med vor Vandring fra Vuggen indtil Graven. Veien er fuld af Bakker; Dalene skjule sig for Øiet, og da man ikke kan see dem, tænker man sig Veien meget kort. Saaledes er det ogsaa med hele Livet. Halvfjerdesindstyve Aar forekomme os at være et meget langt Tidsrum. Hvor snart bliver man ikke 35 Aar gammel, og da begynder Livets Middagssoel jo allerede at dale. Det vilde virkelig være et meget kort Tidsrum, derfor Veien fra Bygger til Graven kunde være saa snorlige, som Veien til Frederiksberg slot. Men ak! som Alleen til Lethraborg er den ganske bakket. Mangen en Jammerdal skjules for Øiet, og tusinde møisommelige, uoverstigelige Bakker see i nogen Frastand ud som en sammenhængende jevn Flade. Held den, som ikke snubler paa Halvveien, Dobbelt Held den, der følger Veien, uden at tænke paa, hvor kort eller lang den er Paa de halvanden Mile, vi havde at vandre, gaves der kun et eneste Sted, hvor man kunde faae noget at nyde for Betaling, og dette Sted ligger ved Enden af Alleen. En Fodreisende befinder sig altsaa her næsten i en værre Forfatning, end Caravanerne i Arabiens brændende Sandørkener, hvor Camelerne gjemme i deres femte Mave en Lædskedrik for den tørstige Vandringsmand. Men det var ikke Tilfældet her. Vel havde vi to Cameler, men ikke at tale om, at de holdt i Roeskilde, saa tilhørte de tillige en Mand, der havde taget os det meget ilde op, dersom vi her havde fulgt Arabernes Exempel. Jmidlertid vare vi ikke de eneste, som lede her af den store Tørke. Endog Træerne i hele Alleen havde faaet saa liden Væde, at end ikke et eneste Blad var udsprunget, uagtet vi skreve den 25de Maji. - Den, som ikke har noget rigtigt Begreb om Tørst, vil maaskee finde det underligt, at her tales saa meget om denne Naturfornødenhed. Men jeg er overbeviist om, at den, der af Tørst efter en Kron har opoffret Millioners Liv, eller af Tørst efter Ære givet Slip paa sin timelige No og Lykke, eller af Tørst efter Guld dysset sin Samvittighed i Søvn, med Glæde vilde undertrykke enhver af disse forskjellige Slags Tørst, naar han paa Veien til Lethraborg, paa en varm Sommerdag, længtes efter at lædske sig med en Drik Øl, og en gjestfri Haand rakte ham den. Tag Tinkruset – Grete!" sagde en ung Bondemand, der sad udenfor sin Gaard paa et fældet Træ, og som vi anmodede om en Drik Øl. - Han sagde det med en forekommende Godhed, der skrydrede den Drik, hans unge Pige præsenterede os i det blanke Linkruus, der gjemtes her som et Regale, og kun ved høitidelige Leiligheder blev brugt. - Min Fetter Toblas er intet forfængeligt Menneske, men de Ord: tag Tinkruset, Grete, smigrede hans Egenkierlighed mere, end om en meget fornem eller rig Mand havde saat til han Hr. Lohias, besog mig engang paa min Lystgaard, - eller sendt ham en Jndbydelsesbillet til et Skildpaddegilde.