Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-02-22
J en Bedømmelse over Dr. J. G. Marezolls 1) Predigten auf alle Festtage des Jahres 1821, og 2) Predigten 3. Erinnerung an die fortdauernde Wichtigket d. Reformat. 1822, i Jen. Lit. Zeit. for Sept. 1822, læses følgende: Hr. Dr. M., siger Rec., ønsker i Slutningen af Fortalen til No. 1, at disse Festprækener maa egne sig til, at befordre ægte Opbyggelse, og hos unge Mænd, der hellige sig til den aandelige Talekonst, bidrage noget til den Overbeviisning, "at den eneste sikkre Vei til Hjertet gaaer igjennem Forstanden." Jngen, som nogensinde har læst en Marezolls Præken, vil tvivle paa Opfyldelsen af det første Ønske, og sikkerligen deele alle upartiske Sandhedsvenner det sidste saa meget mere med den værdige Forfatter, som den begyndende Prædikant, ved den nu paa det homiletiske Gebet herskende Forskjellighed i de sædvanligen meget indskrænkede Anskuelser, og det store Partieraserie, hvormed mange Stemmeførere søge at forskaffe deres almindelig Adgang, kun alt for let staaer Fare for, at henrives af saa mangt et glimrende, men værdieløst, Phænomen i vore Dage paa den aandelige Veltalenheds Mark, og at ledes paa en trøstesløs Ensidigheds Vei. Vel er det meget beklagelsesværdigt, at vor Tid, der gjerne vii Alt være ny, udmærke sig fra alle foregaaende, men især i Videnskaberne, yde Udsædvanligt, og da den ikke altid kan det ved sande og store Fortrin, dog i det mindste gad tilkjæmpe sig Skinnet deraf, truer at gjøre denne sin betænkelige Egenhed stedse mere herskende paa Prækestolen. Man kan sikkert antage, at den største Deel af de uglædelige Phænomener, der nu vise sig paa den homiletiske Himmel, blot udspringe af denne ulyksalige Forfængelighed, og vi vilde ikke vide noget af den Usands af Mystik, som nu ogsaa bemægtiger sig lærde Theologer, men heller intet af den kolde Ræsonneren og Doceren over philosophiske, politiske og oeconomiske Gjenstande i Kirken; vor Tid vilde ikke høre Bebreidelsen for Overspændthed, og ligge med sig selv i en beklagelig Strid om Fundamenterne til al Videnskabelighed, dersom den kun havde villet ladet sig nøie med sine virkelige Fortrin, der unægteligen ere store. J en saadan Tid, der ved sin større Bevægelighed og sin mangesidige Drivtighed, maa vise sig høist virksom paa den tilkommende Menneskeslægt, og bære saare mange gode Frugter, men ogsaa endnu flere fordærvede og endog skadelige, behøves Mænd, der, ikke partiske for deres Tids Uvæsen, kun agtende paa deres eget Værd, med mild Alvor, eller sund, gedigen, stillevirkende Kraft, enten bøde paa, eller tilintergjørende møde Svindelaanden, Ensidigheden, Overfladsheden og Overspændtheden. - En saadan Mand er Dr. Marezoll. J hans Prækener speiler vor Tids gode Side sig i practisk Anskuelse af Religionen, fordomsfri Exegese, Reenhed, Rigtighed og Kraft i Sproget. De udmærke sig i Jndhold og Form endog fordeelagtigen fra de Zollikofferske, endskiønt vi ved denne bemærkning ikke i ringeste Henseende ville nedsætte Zollikoffers Fortjeneste, som den, der har grundet den nyere geistlige Veltalenhed. Og dog ere de frie for de Svagheder, som denne Tid forbinder med sine Fortrin, den Syge, stedse at ville være ny, og at ville frembringe rystende, endskjønt blot flygtige Jndtryk o. s. v.