Aarhuus Stifts-Tidende, 1834-10-04
Ogsaa vi - hedder det i en Khvnspostens Red tilsendt Meddelelse: deele ikke blot den almindelige Forundring over at Justitsraad Hegewisch har undslaaet sig for det paa ham trufne Valg i Staden Kiel som dets Deputerede, men ogsaa den almindelige Uvillie over at han, medens det maatte være ham fuldkommen bekjendt, at de Valgberettigede vilde hædre ham med deres Tillid, havde ladet dem blive uvidende om en Beslutning, der maatte være dem vigtig at kjende førend Valghandlingen begyndte (som bekjendt fordulgte han sin Hensigt indtil efter Valget var skeet, ja efter at han havde modtaget sine Medborgeres feslige Lykønskning). Jmidlertid troe vi, at Billigheden, fordrer, at Publikum lærer at kjende de Grunde der have bevæget Justitsraaden til at afslaae det paa ham faldne Valg. Man vil da maaskee dømme mildere om Afslaget selv, om man end ikke har Grund til at forandre sin Dom med Hensyn til Justitsraadens Taushed indtil det var for silde at tale, thi det stod nu ikke længer i de Vælgeres Magt, hvis Tillid Justitsraaden sveeg, at give deres Stemmer til Den, til hvem de næst efter ham helst havde givet dem. Hr. Schwefel havde da maaskee maattet vige Pladsen for Den, der i høiere Grad besad sine Medborgeres Tillid, eller ogsaa havde han opnaaet den Hædersplads hvortil han nu ved Justitsraadens Renonciation er kommen, paa en Maade, der havde sikkret ham mod ethvert ufortjent Angreb. Og hvad der saa var skeet, vilde have været mere i Fædrelandets, i Staden Kiels og i dens Repræsentations Jnteresse." Følgende Brev havde Justitsraad Hegewisch tilsendt Valgdirecteuren, Etatsraad Wiese: "Jeg har pligtskyldigst den Ære at melde Deres Høivelbaarenhed, at Meddelelsen om, at det den 9de de sluttede og paa Undertegnede med 171 Stemmer faldne Valg er mig ihændekommen. – At takke mine kjære Medborgere for deres mig hædrende Tillid, ikke blot med Ord, men ogsaa med Gierning, det forbyde mig ydre Grunde, som mit Kald som Læge, og indre Grunde, for hvilke jeg er villig til omstændeligen at gjøre Rede, naar saadant bliver mig tilladt paa allerhøieste Sted. – Jeg er en Søn af Professoren i Historie - i Fædrelandets Historie – af den retskafne Mand, som selv i den meest bevægede Tid ikke veeg en Haarsbred, fra Sandheden. Jeg har tidlig lært af Nationernes og Kongernes Lærerinde, at saavist som den danske Kongelov er Grundlov i Kongeriget Danmark, saavist have vi i dette Land Grundlove af en anden Art. Som god Undersaat hylder jeg paa den anden Side den Grundsætning: Fædrelandets Vel ved Kongen, og maa altsaa ønske, at de kun alt for længe opsatte høist nødvendige Forbedringer snarest muligt maatte blive indførte af den nu bestaaende Regjering. Naar nu ogsaa Glæden over, at efter nittenaarigt trofast Haab Opfyldelsens Dag endelig gryer, driver mig frem, saa vinker mig den Tanke advarende tilbage: vogt Dig først og fremmest for ved velmeent Jver at skade Fædrelandet. Og det kunde ikke være andet, end at Strid over det fjernere Grundlag maatte forstyrre den Samdrægtighed, der er nødvendig, naar de Arbeider skulle lykkes, der have de saa længselsfuldt imodesete Forbedringer i de forskjellige Grene af Forvaltningen til Formaal. – Men det vilde være umuligt for mig itte at udtale min urokkelige Overbeviisning, det vilde være umuligt for mig, om ogsaa blot i mine egne Øine, at gjøre mig til et Værktøi, hvorved dette Lands Rettigheder kunde blive traadt for nær. Fordi jeg betragter den gode Undersaats, den redelige, men ikke altfor kortsynede Borgers Pligt, ikke blot indskrænket til Øieblikket, men ogsaa udstrækkende sig ud over Fremtiden, for i den at beregne og varetage Fædrelandets Vel, og fremfor Alt, Tronens Sikkerhed, derfor føler jeg kun altfor dybt, at jeg allerede i den første Forsamling ikke vilde kunde tvinge mig selv til stilkiende Jndvilligelse i det, som jeg ikke anseer for grundlovmæssigt, og derfor just for muligviis engang at kunne blive farligt for Kronen. Andre, og jeg troer Mange, ere for Øieblikket af en anden Mening. Det synes mig, at der udfordres paa denne Landdag, for ved lukkede Dørre at kunne virke noget Godt, en Smidighed og Bøielighed af Forstanden, der med mange andre Egenskaber fattes mig. – Efter alvorlig Prøvelse og svær indvortes Kamp, maa jeg derfor give Slip paa den Ære at lyde mine Medborgeres tillidsfulde Kald, og som Deputeret for Staden Kiel, at blive Medlem af den raadgivende Stænderforsamling i Jtzehoe; jeg maa give Slip paa den Glæde efter ringe Evne at kunne medarbeide til mit dyrebareste Ønskes Opfyldelse. – Som Trøst beholder jeg den beroligende Overbeviisning, at mine Bevæggrunde ikke kunne gjøre mig uværdig til mine Medborgeres Tillid, dem jeg forbliver evig taknemmelig."(Jversens Avis fortæller, at Kielerne have bragt Justitsraad Hegewisch et "Pereat!"