Berlingske Tidende, 1834-07-01
Fortet Reliance, ved den østlige Ende af den store Slavese, den 7de December 1833. Jeg havde indhentet Hr. King i Cumberland-House, og den 7de Juni sendt ham med to stærkt ladede Baade; Ladningen bestaaende af 123 Pakker, hver af 90 Punds Vægt. Efter hvad jeg af adskillige Passagerer havde hørt om en Deel Floders lave Vande, ventede jeg, at Baadene kun vilde komme langsomt frem, og i Betragtning af nogle andre Omstændigheder tillige, forekom det mig sandsynligt, at de ikke vilde være istand til at naae den østlige Ende af Slavesøen for den kolde Aarstid indtraadte. J det jeg opgav ethvert Haab at see dem igien, før jeg havde udført mine Planer, opmuntrede jeg mine Folk saa meget mueligt, og lod dem til min Ankomst i Fortet Chippewayan, nemlig til henimod Slutningen af Juli Maaned, dagligen arbeide atten Timer. Underveis traf jeg sammen meden af mine gamle Bekjendte Hr. Mod, til hvem jeg havde et Brev fra Gouverneur-Residenten Hr. Simpson. J dette Brev var det Ønske fremsat, at Hr. Mod vilde forene sig med Expeditionen, og det vil udentvivl være Dem kjært at erfare, at han strax var villig til at stille sig under min Commando, og paatage sig Opsynet over Jndianerne i vore Vinter qvarterer. Efter vor Ankomst til Fortet Chippewayan erkyndigede vi os paa alle muelige Maader om de Floders Løb, der have deres Udløb i eller nær ved Fond du Lace, og endskjøndt der aabenbart existerede en nærmere Vei til Barren Grounds, end den, vi oprindeligen havde foresat os at følge, saa besluttede jeg dog at reise videre over den store Slavesøe, da Jndianernes ubestemte og intet mindre end fyldestgjørende Svar røbede deres aabenbare Mangel af Kundskab om Vejens Længde til den store Fiskeflod. Efter et Ophold, som anledigedes derved, at vi sendte nogle Folk til Saltsletterne (noget vesten for Slavefloden, for at skaffe os et Vinterforraad af denne uskatteerlige Artikel, landede vil først den 7de August ved Fortet Resolution. Mange Jndianere havde forsamlet sig ved denne Handelstation, og deres fornemste Hovding, Le grand jenne Homme- ventede der paa min Ankomst, da man havde givet ham et Slags Løfte om at maatte ledsage mig. Men da jeg kom til Kundskab om, at han satte en langt større Priis paa sin Tjeneste, end vore indskrænkede Midler tillode os, og at han dog ikke kjendte noget til Landet mod Østen, var jeg meget glad over at træffe den Overeenskomst med ham, at jeg skulde give ham fyrgetyve Bæver skind for den Tid, han havde svildt. Aarstiden rykkede saa hurtigt frem, at det ikke var raadeligt at tøve længere, og det ikke var mig mueligt, at finde nogen Jndianer, der kunde være vor Veiviser til Thlew-er-cho-dezeth, hvis Beliggenhed var dem alle ubekjendt, saa besluttede jeg endelig at lade Hr. Mileod komme bagefter med Forraabene, og selv at seile i Forvejen i en lille Baad med et Selskab, bestaaende af en Canadier, en Jndianer og en Englænder. Med dette usle Fartøi begyndte jeg Undersøgelsen mod Nordost. J Begyndelsen styrede vi i Retning med Floden Jeans Løb, langs med Søens lave og sumpige Bredd; derefter gjennem en Mængde Der mod Nordsiden af Søen. Landskabet havde paa dette Strøg steile og maleriske Klipper af kjødfarvet Feldspath og Qvarts, og enkelte Træer fandtes. Eftersom vi seilede videre frem, blev Udsigten mere og mere imponerende ved de Granitmasser, der hyppigen udstrakte sig lige til Horizonten.