Norske Intelligenssedler, 1811-04-19
Ved Nummedal og Sandsværds Sorenskriveries, Jurisdiction staae under Behandling følgende Skifter: Af Rolloug Præstegield: 1) efter afdøde Halvor Anulfsen Rudi af Opdals Annex. Thor Stenersen Qværndalen af Nore Anne Af Flesberg Præstegield: Kari Sjulsdatter, Halvor Olsen Funneends Kone af Svenne Annex. Ole Helliksen Holtaneie af Flesberg Sogn. Af Sandsværd Præstegield: Anne Halvorsdatter, Enke efter Sjul Kit tilsen nedre Lie i Efterlød Sogn. - Eli Tollefsdatter, Hustrue til Sjul Andersen Steensrud, Jarneseie ibid. Disse Dødsboers Arvinger, Credi- og Debitorer, indkaldes herved med 12 Ugers Varsel, at melde sig hos undertegnede Skifteforvalter med hvad de finder fornøden at anbringe ved Skifternes Behandling. Kongsberg den 9de April 1811. N. C. Bonnevie. i Fæ tes F.J denne Tid da Norges Opkomst, og det ikke i Utide, er bleven Dagens Orden, da et anseeligt Selskab æret og understøttet af Landsfaderen udbreder velgjørende Bestræbel, ser med større Hastighed og Kraft end man af Fortidens Erfaring kunde vente: J saadan Tid bør enhver hielpe til, som veed at kunne bidrage noget, om end saa lidet, til den store Hensigt. Meden alt er i Bevægelse til at virke noget, kunde det hænde at Lysten til at plante Frugttræer var ogsaa opvaagnet, og at Adskillige kunde ville lægge Haand derpaa, naar denne lille Kunst blev dem forelagt saa tilgængelig, kort og tydelig som muligt. Hertil er dette Blad bestemt, og Meddelelsen synes bedst at kunne skee i Tillæg til Jntelligentsbladet, som det Blad der af alle Norske kommer i de fleste Hænder. Procedurens Begyndelse, som herved fremsættes, menes at kunne aftrykkes paa et halvt Ark. Det øvrige, som skal komme efter til sin Tid, vil maaskee lade sig indskrænke i lige saa lidet Rum. Af Frugttræer vil her blive handlet meest om Æbletræet, som det egentligst for Norge passende Træ, der endnu ikke har faaet sin velfortjente Jndfødsret. Dog skal det Fornødne om andre Arter indløbe med. Begyndelsen skeer med at samle og lægge Kjerner; thi hvad man lover sig af Podning i Skovæble-Rønne- Hegge- og andre Stammer, hvoraf neppe Nogen har spiist flere og bedre Frugter end den som skriver dette, er altsammen ubestandigt. Kjernesamlingen har tre Terminer. Den første er Sommeren, da man samler og forvarer alle Morel- og Kirsebærstene, hver for sig nemlig. Naar man ikke har flere ivente, kastes de i Vand. Saa mange som flyde tages fra og kastes paa et Sted i Haven som ikke om graves, thi det kunde hænde sig at nogle vare gode. De øvrige gjemmes, medens man samler alle mulige Kjerner af Æbler og Pærer. Disse udbredes i et luftigt Værelse for at tørres en Dags Tid, Pærekjernerne lidt længere, førend de gjemmes i en Æske Denne Samling vedvarer indtil sidst i Oktober. Da tager man en gammel Halvotting, Spand eller deslige, strøer fiin Jord i Bunden, derpaa et Laag Kjerner, saa Jord igjen, og bliver ved indtil Spanden er fuld, som derpaa tillukkes og graves ned i Jorden paa det Sted i Haven, som først tøer op i Foraaret. Nu begynder den anden Kjernesamling, og varer til Nytaar. Da blandes ligeledes det Samlede i noget Kar med Laag, og sættes i Kjælderen, saasom man da ikke kan komme til Jorden i Haven. Er Kjælderen meget tør, maa denne Samling vandes lidt engang eller to. Den tredie Samling begynder nu og varer Vinteren igjennem. Af denne groer kun lidet det første Aar, derfor er det bedst at lægge den hen til næste Aars første Termin. Af alle Æblekjerner ere Passepomme de fuldkomneste, talrigste, og give de stærkeste Træer mod Kulden, saasom de kaste Løvet først af alle. Ogsaa giver Træet af denne Kjerne uden Podning en behagelig Frugt, som er varigere end Originalen, men har mistet den røde Farve. Saasnart Sneen i Foraaret, gemenlig først i April, er borte paa det Sted hvor man om Høsten har nedsat sin Spand med Kjerner, graver man dem op, om end lidt Frost viser sig endnu nederst i Jorden, og tager tillige hvad man kan have gjemt i Kjælderen. Nu var den korteste Maade at have tilberedt og Høsten forud en Seng i Haven og at have gjort denne ved Hielp af Sood eller Aske betimelig bar, og derpaa Frosten uagtet, thi man kan ikke komme for tidlig til dette Arbeide, jevne udstrøe sit Kjerneforraad med Jord og alt, og saa dække det til med fingertyk fiin Jord, gjemt hertil i Kjælderen. Men Musene vil finde Kjernerne og æde dem op, hvad Raad man end bruger derimod. Altsaa tillaver man i Stedet derfor om Høsten forud en Bænk af Fjele 1 1/4 eller 2 Alen lang og bred, hvilende paa 4 Stolper, fyldt med 1/2 Alen dyb fiin Jord med et Laag over, som tillukkes om Natten, saa længe Frosten varer. Her udstrøer man sin Sæd, skjøndt Jorden er frossen, saa tykt at der bliver omtrent en Kjerne længde mellem hver Kjerne at Æbler og Pærer, men Morel- og Kirsebærstene saa tæt at de netop berøre hinanden. Har man Filberts-Jelter- eller Lambertske Nødder, lægges de 1 1/2 Tomme fra hinanden. Blommestene ligesaa; men disse maa forud knuses noget lidet i en Skruestikke, ellers formaaer den udbuldende Kjerne ikke at løse sine Skaller, der ere valtsede sammen ligesom de nymodige Uhrkasser. Har endeel eller mange Kjerner allerede Spirer, bryder man sig ikke derom, kun at de strøes varlig. Alt tildækkes med ufrossen Jord som meldt. Væxten paafølger snart, Nøddernes tilsidst, der viser sig længe som en rød Seilgarns Traad. Nu maa man ikke vente saa mange Planter som man har lagt Kjerner, det er langt fra. Men 1/4 Planter mod de lagte Kjerner kan man sikkert love sig. Heraf følger, at man til en liden Træskole, som her omhandles, maa forsyne sig saaledes med Sædefrø, at man har 4000 Stykker Æblekjerner, de andre Arter ere Biting. Heraf faaer man omtrent 1000 Planter, og saa mange bør man have. Aarsagen, hvorfor man faaer saa faa Planter, er at den første Samling om Sommeren kan være lidt umoden, endskiøndt man ikke seer det, og den sidste om Vinteren kan have groet inde i Æblet, hvilket man ofte seer, dog bruger man alt. Hertil kan og være andre Aarsager, som man ikke kjender; men Tingen er rigtig. For at vide hvor stort Forraad man har, behøves just ikke at tælle længe. Man kan aftælle 100 Stkr. lægge dem paa en Vægtskaal og fylde den anden Skaal med Kjerner, slaae saa begge sammen og fylde den anden igjen, saa har man 400 Stkr. Af denne Vægt gjør man saa mange Hobe som man har Forraad til. Anmelderen heraf bruger kun at veie, og lader et Lod gjælde for 400 Stkr. 10 Lod er da det som udfordres. Den Smule Bekostning at oprette en Bænk paa Stolper, betaler sig allerede derved, at man kan gaae magelig deromkring og borttage hvert eneste Græsstraa. Men denne Nødvendighed for Musenes Skyld har anlediget en Opfindelse til at faae frugtbare Træer 2 Aar tidligere end man udenlands veed af at sige. Planterne kunde ikke blive staaende paa saa tørt Sted Sommeren igjennem. Ved deres Optagning første Gang ved St. Hansdags Tid, fandt Undertegnede, at hver Plante var tre Gange saa lang under som over Jorden, og fuld af tynde Trevler rundt omkring. Han tænkte herved, da slig Rod kunde ei engang omplantes som den var, at her torde være en Leilighed til at blive af med den ulykkelige Pælrod, som fordærver især Æbletræet, og giør nødvendigt at tage det op i 3 Aars Alder, skiære denne Pæl af og plante Træet igjen, hvilket aarsager to Aars Standsning i Væxten. Jeg vovede derfor, og er saaledes aarlig vedbleven, at afskjære den halve Rod af den hele Samling, som var dengang et Par tusinde Stykker, og i saadan Tilstand at omplante dem. Derved opnaaedes denne vigtige Hensigt saa fuldkommen, at disse Træer har en skjønnere og meere samlet Rod end alle udenlandske. Jmidlertid er disse spæde Tings Omplantning ikke let. Man tillaver en Haveseng eller Beed, saa lang man vil, men netop saa bred at man kan naae at luge fra begge Sider. Ved Siden heraf en ligesaadan og saa mange man har Planter til. Gangrummet mellem Sengene maa være halvanden Alen breed, at ikke de som luge den ene Seng, skal skade de kostbare Planter paa den anden. Disse Gangrum gjøres her en haandbred høiere end Sengene, paa det at om Frosten i Foraaret opløfter endeel af de et eller tvaarige Planter, at der da kan være Jord ved Haanden at fylde til Roden. Disse Senge, Gangrum, og den hele Plads som skal bruges til Træskole, maa bestaae af halvanden Alen dyb reen, fiin, feed og velarbeidet Havejord uden synlig Gjødsel. Nu gjøres Furer tvertover den tillavede Seng, 18 Tommer mellem hver, 6 Tommer dybe og ligesaa brede øverst. Disse Furer fyldes med allerfineste sællet Jord, saadan som den alene findes under Gjødningsdynger. Dette maa være istand lidt før St. Hansdag. Paa saadan Tid, en Uge før eller senere for helst at træffe nogle skyede eller Regnveirs dage, indfinder man sig med et lidet Trug, hvori lidt fiin Jord, og optager sine Steen- og Kjernefrugtplanter og hinanden, de største først med et halvrundt Jern med Skaft i alt en halv Alen langt, som stikkes tilbørlig dybt ned, at man faaer den hele Rod op. Om 3 eller 4 Planter gaae op paa eengang, skader ikke; men for hver 10 Planter kastes lidt Jord over Roden, ellers kunde disse spæde Ting udtørres af Luften. Naar man har saa mange som man vil plante for det første, søger man, om det behøves, et skyggefuldt Sted, medens man afskjærer den halve Rod af saadanne Planter som ommeldt, naturligviis mindre af dem som have en mindre Rød, og ligeledes tildækker hver 10 Stykker indtil man er færdig. Nu gaaer man henmed sit Plantetrug til den beredte Haveseng, og med et høvlet trekantet Stykke Træ to Alen langt mærker Midten af hver med fineste Jord opfyldt Fure. Her gjøres et Hul til hver Plante med en 6 Tommer lang nedad spids Pind, som er 1 1/2 Tomme tyk øverst. Der sættes Planten ei dybere end den stod i Bænken, men med største Flid ved at føre med Fingeren den superfine Jord saa godt man kan omkring de spæde Trevler, og trykke den lidt til fra Siden. Den næste paa samme Maade 1 1/2 Tomme derfra, og saaledes indtil Enden. Sengens Bredde maa være nøiagtig mærket efter Snør fra begge Ender. Har man flere Senge, maa Planteradenne over dem gaae i lige Linie med den først udplantede, fordi endskjøndt de fleste Planter flyttes, blive dog nogle staaende til varig Træskole, der maa nødvendig bestaae af rette og parallele Linier. Nu vandes denne Plantning, og det ikke med Sprøiten, men med en Theekjedel og med Varsomhed. Man var heldig, om godt Regn- eller skyet Veir herved indtraf eller vedblev men i Mangel heraf, maa man strax forsyne den hele Plantning med smaa Løvqviste saaledes satte, at Solen i 14 Dages Tid ikke kan skinne ind paa noget Sted. Jmidlertid vandes hver Aften med Kiedlen. Efter 14 Dage eller før maa denne Plantning luges, om den ikke skal forgaae af Ukrud, og siden maa den luges fast hver Dag; thi her seer man ret Sandheden af det Æsop har sagt: at Jorden er Moder til Ukrudet, men Stedmoder til de ædle Planter. Disse voxe næsten intet, og man er lykkelig, om de blive som de var. Jndtræffer tør Sommer, kan man let miste den halve Deel, dog ikke meere, dersom man rigtig deler Vand og Skygge. Derfor var det at 4000 Stkr. Kjerner blev tilraadet som det aarlige Minimum for smaa Træskoler. Jndtræffer en vaad Sommer, kan det hænde, at man ei alene beholder næsten alle sine Planter, men endog at nogle Snese blive saa lange og tykke, at de kan kopuleres i det næste Foraar. Slige Leiligheder har Anmelderen heraf ikke heller forsømt, men fremviser at tige Træer deraf. J Almindelighed forlises en trediedeel, og de øvrige blive ei stort høiere end de var. Paa den Maade, vil Mangen tænke, ere vi saa nær som vi var, da vi nedsatte disse vanskelige Planter, og hvad har man da for saa megen Møie og Nøiagtighed anvendt et ganske halvt Aar, Hertil svares: Man har 600 Planter forvandlede fra det usleste Græs til fast Træ, med behørig Tykkelse, som taber sit Løv i ret Tid, som har modne Øine, Øiet i Toppen, især beqvemt til at gjøre maaskee alnelangt Skud det næste Aar. Hver Plante har en Rod der er nu, ligesom førend den blev afskaaren, 3 til 4 dobbelt større end Stammen, af fast Træ og af saadan Dannelse som man ønsker den. Den er stærk nok til at gaae den haardeste Vinter imøde uden Bedækning. Den veier vel kun et Lod, naar man tager en af de mindste, men den skal veie om et Aar 4, ja 8 Lod, og være istand til at kopuleres. Saadanne 600 Stkr. med slige Egenskaber ere ganske god Erstatning for den anvendte Møie, allerhelst de koste ingen Møie i det næste Aar. Man seer alene efter i Foraaret, om Frosten har opløftet nogle, fører da lidt Jord til og træder den faste med Foden, samt siden holder dem frie for Græs; hvilket sidste er et uundgaaeligt Arbeide i alle Træskoler, hvor Jorden stedse maa holdes sort. Det rette Forhold imellem Rod og Stamme kommer igjen i de følgende Aar. Fordelen af denne Plantnings første Aars Arbeide er ansat til det mindste, paa det at Jngen skal tabe Lysten ved at faae mindre for sit Arbeide end han ventede, men heller opmuntres ved at faae mere. Hvorimod ogsaa Meningen er, at Huusbonden, som vil have en Træskole ved sin Have, bør forrette med egne Hænder det første Aars Arbeide, undtagen Jordens Til beredning og Lugningen. Den der vilde lade saa fiint Arbeide komme an paa Tjenestefolk, vil ikke faae stor Løn derfor. Den der vil indskrænke sig til ringere Jord, end den her foreskrevne, naaer heller ikke sin Hensigt. De unge Planter maa have ligesaa dyb Jord som gamle Træer, ellers varer deres Barndom forlænge. De gamle maa have en Jord som kan føde dem. Den maa være fiin og feed, ellers kan den ikke nære saftige Frugter. Den maa være halvanden Alen dyb, fordi et Æble- og Pæretræ stikker allerede i 20 Aars Alder en Alen dybt med sin Rod, som ei alene fra Siden, men og nedenfra bør have Næring. Lidt dybere Jord behøves i vort Land end i de varmere, for Jisvandets Skyld, som stryger langs den haarde Bund lige til St. Hansdag, og vilde meget skade Roden, om det kom den nær. At tage noget bort af Bunden for at sætte et Træ, er at samle dette Jisvand, som forraadnes strax, sætter Brand i Træets Rod, og giør den hastigste Ende derpaa. Denne Jordtheorie staaer det haardt at faae indprentet vore Landsmænd. Formedelst Mangel paa ven, er forlist den største Deel af mere end Sexten Tusende Frugttræer, som Anmelderen heraf i de sidste Tyve Aar har afhændet. Man sætter Træerne i en halv Alen dyb Jord, som man seer at være utilstrækkelig til at føde dem. Den bliver altsaa forbedret, rettere fordærvet med Gjødsel. Træerne drive deres Skud i denne Jord, men saa langsomt, at de ikke førend om Seenhøsten ere hvad de burde være til St. Hansdag, om de have Qviste med Løv, men disse Qviste ere Græs endnu og ikke Træ. Stammen, som har drevet dem, er selv fuld af Saft, fordi den er endnu ikke færdig med sin Gierning; men Aarstiden er forbi og alt fryser bort om Vinteren. Man har hos os flere Maader til at miste Træer, af hvilke nogle ere ligesaa kostbare som det der udfordres til at beholde dem. For Ex, man planerer en Leerbakke, graver Brønde i vandtæt Leer, fylder disse med god Jord og sætter deri Frugttræer, hvilket er vel det sandseløseste af alt hvad der kunde giøres. Det er endda Gartnere som gjøre dette !!! Heller skrabede jeg men Leerbund jevn, gjorde Tuer hist og her af den Jord som var bestemt til at fylde Brøn denne, og satte et ungt Træ paa hver Tue. Saa kunde jeg dog sige: her voxe de for det første, og jeg agter at opfylde Mellemrummene efterhaanden. Førte man nu saa meget af fiin Jord til som hine af Leer maa føre bort, saa var Arbeidet fuldkommen færdigt. Det retteste er dog at anfylde med eet, Stykke for Stykke, den Plads som er bestemt til Frugttræer. Hvorledes den Mængde god Jord, som hertil udfordres, er allevegne at finde, kan læses i den for 14 Aar siden udkomne og glemte Frugttræplantnings Anviisning. Udenlands underholdes ligesaa mange smaa Træskoler som der er Træ- og Urtehaver. Men dersom her alene et Par Hundrede Familier vil gjøre det ovenbeskrevne første Aars Arbeide for at faae en liden Træskole i eller ved deres Haver, og fortsætte Arbeidet aarlig, saalænge indtil Nogen finder, at han har for mange af dette Slags Planter, saa vil dette ene være nok til at Æbletræet aldrig skal mangle i Norge. Enhver vil elske saa høit sine 5 til 600 aarlige Planter, at han holder dem rene for Græs, og meere begjære de ikke for det første. J denne Tid kan næres det Haab, at dette vil skee, thi Gjæringen til at virke det Gode i alle Dele har begyndt, enhver tænker paa hvad han vil foretage af ny eller forbedre, og dannede Folk, naar de skal gjøre noget med egne Hænder, vælge heller et vanskeligt Arbeide, end et let, og tilbringe heller deres Fritimer om Sommeren med noget morsomt Arbeide i fri Luft end i qvalme Værelser. Kan dette Blad udrette saa meget, at Nogle vil begynde, skal en Veiledning til det øvrige fornødne, og deriblandt til Kopulationen, som er den Forædlingsmaade der gav den Norske Frugttræplantning Slaget vunden, snart blive paa lige Maade meddeelt. Hertil at raade er Hensigten af nærværende P. M. Vi ere fast alle Frugttræelskere. Vi skaffe os selv i denne Tid mange andre Fornødenheder, som vi før fik ved Handelen, saa kan vi ogsaa skaffe og denne. Dette Raad seer Giveren vel at være det samme, som fordum blev given den indbildte Syge i et Skuespil, at han skulde gjøre sig selv til Doctor, for at have ved Haanden og hos sig selv hvad han behøvede. Vi sige, lad os selv blive Træplantere, saa behøve vi ikke at søge hos Andre hvad vi af Sligt vil have. Men vi sige det med mere Grund; thi Sygdommen eller Mangelen er virkelig, og det givne Raad det eneste som er at gribe til. Det er ikke saa farlig længe man har at bie efter Nytten. Det kan hænde, at man spiser Frugt efter en nedlagt Kjerne i det 4de Aar, og man har stor Glæde af de smaa Træer imidlertid. Smaa Træskoler blive de vigtigste. Nogle ere allerede begyndte paa, men de ere for smaa. Store Træskoler er det og høi Tid at anlægge. Det er fast Skam, at undertegnede er endnu den eneste, der holder en saadan. At Tab har været derved i mange Aar, indtil Hindringerne bleve overvundne, vil enhver indsee. Nu derimod er intet Tab mere derved, ei heller Ballance, men reen Gevinst. At anlægge en stor Frugttræskole vil herefter godt føde hvem der kan ernære sig af andre Kilder i de 5 eller 6 Aar medens Træerne voxe til. Han behøver kun at opholde sig ved den herværende Plantning en Sommer igjennem, saa faaer han den hele Kunst lært uden Bekostning, paa den beskueligste Maade, og vil forefinde Redebonhed til al mulig Hielp. Men den eller de, som hertil have Lyst, maa skynde sig; thi Smerterne ved at sidde noget længe over at skrive dette, minder den her arbeidende Planter og at han ikke har lang Tid at plante i herefter; og det er en ubehagelig Tanke, at en saa nyttig, vanskelig og heldig Opfindelse, som god Frugttræplantning var under et haardt Klima, skal døe bort tilligemed Opfinderen. En muntrere Anmeldelse til Slutning. Her findes blandt andre nye Frugtarter et upodet Æble træ, af hvis Frugt er kogt Sukkerstrop i Høsten 1809. 30 Stykker temmelig store Æbler gave ikke mere end en halv Pægel endda temmelig tynd Sirop; men denne blev i Smag og Farve ganske lig opløst Topsukker. Æblet, der indtræffer i samme Tid som Passepomme, foretrækkes for dette som Bordæble af Nogle, da det er ikke mindre saftfuldt og sukkerfødt tillige. J sidste Høst skulde et nøiagtigere Forsøg, været gjort dermed, men formedelst Hindringer bleve Æblene henliggende nogle Uger, og see de havde tabt Saft og Kraft, som nu laae uden paa dem og gjorde dem saa klævende, at de holdte sig selv fast ved Haanden. Jmidlertid bleve mange unge Træer kopulerede dermed i Fjor, og mange flere blive det i Aar, da Træet, som er stort, blev ved stærk Beskjæring forberedet til at afgive mange Qviste. Til Høsten, om Gud vil, giver man sig den Ære at sende dette Æble i ret Tid og passende Mængde til det Kongelige Selskabs vedkommende Klasse, med Begiær, at faae Sukkeret paa chymisk Maade uddragen, hvorved bedst vil vise sig, hvormeget det indeholder. C. Teilman, Modums Præstegaard den 14de Marts 1811. Provst og Sognepræst til Modum.