Københavns Adresseavis, 1764-03-21
(Oversættelse af det 73de Rumer af den Engelske Spectator.). . O Den certe!" Virg. En. I. v. 332. Ligesom Begierlighed efter at blive admireret, naar den virker saaledes som Fornuften byder det, forbedrer den den yndige Deel af det smukke Kiøn i enhver Ting som er roesværdig, saa kand heller ikke nogen Ting være meere skadelig for dem end denne naar den styres af Forfængelighed og Daarlighed. Hvad jeg altsaa her agter at sige har allene Hensigt til den forfængelige Deel af Kiønnet, hvilken jeg formedelst Aarsager som bedre hen vil falde Læseren i Øynene, vil kalde med det Navn Afguder. En Afgud er aldeles og allene beskæftiget med at pynte og smykke sin Person. Af enhver Stilling paa hendes Legeme, ethvert Træk i hendes Ansigt og Bevægelse med hendes Hoved skal man kundelsee at det er hendes Hoved=Sag og Forretning at vinde Tilbedere. Af denne Aarsag lade disse Afguder sig see paa alle offentlige Steder og Sammenkomster, i Hensigt at forføre Folk til deres Dyrkelse. Skue=Spillene ere meget ofte opfyldte med Afguder. Endeel af dem bliver hver Aften ført i Optog omkring i Krindsen, og endeel af dem tager imod Dyrkelse midt i Kirkerne. Man maae tale til dem i det samme Sprog man bruger til Guddommen. Li og Død er i deres Magt. Himlens Glæde og Helvedes Pine uddeles efter deres Behag. Paradis er i deres Arme og Evigheden i ethvert af de Minuter man tilbringer. hos dem. Alle Arter af glædelige Henrykkelser ere de Belønninger de skienker. Sukke og Taarer, Bønner og sønderknusede Hierter ere de Ofringer man bærer dem. De res Smiil giør Mandfolkene lyksalige, deres Suurseende driver dem til Fortvivlelse. Jeg vil allene føye til denne Artikel, at Qvidii Bog om Kierligheds=Konsten, er en Slags Hedensk Ritual som indeholder alle de Dyrkelses Maaden man kand betiene sig af til en Afgud. Det ville blive lige saa vanskeligt at opregne de adskillige Slags der ere af disse Afguder, som det var for Milton, at tælle dem, der vare bekiendte i Canaan og de dertil grændsende Landskaber. De fleste af dem blive dyrkede som Moloch med Jld og Lue. Nogle ligesom Baal ønske, at see deres Tilbedere saarede og hudflettede og udøsende deres Blod for dem. Nogle ligesom Bel vil have prægtige Maaltider og Forfriskninger anrettede for sig hver Nat. Dog er det ogsaa bleven bekiendt at nogle af dem ere blevne medhandlede af deres forbittrede Dyrkere ligesom de Chinesiske Afguder, hvilke blive pidskede og hudstrøgne naar de ey bønhøre de Bønner, som blive dem tilbragte. Jeg finder fornødent her at anmærke, at de Afgudsdyrkere som ere Tilhængere af de Afguder jeg her har talt om, ere gandske forskiellige fra andre Sorter Afgudsdyrlere. Thi da de andre ere uenige fordi de dyrke adskildte Afguder, saa trættes disse fordi de dyrke den samme. Afgudens Hensigt er da altsaa gandske stridende med Afgudsdyrkerens Ønsker. Denne ønskede at beholde sin Afgud for sig selv allene, og hin sætter al sin Ære i og anvender al Fliid paa at erhverve Mængder af Tilbedere. Saadanten Afguds Opførsel er meget net beskreven af Chaucer: Han forestiller en af dem siddende ved et Bord og omringet af tvende af hendes Tilhængere som alle anholde om hendes Yndest og Tilberedelse. Hun smiller til den ene, drikker den andens Skaal og træder paa den tredies Fod som var under Bordet. Men nu, hvilken af disse tre, siger den gamle Poet mener J vel var Yndlingen, sandelig, siger han, ikke en af dem alle tre Denne gamle Afguds Opførsel hos Chaucer, erindrer mig om den skiønne Clarinda en af vore Tiders største Af gader. Hun bliver en Gang om Ugen ved Skinnet af Lys, omringet af en Mængde Folk som i Almindelighed faaer Navn af en Samling. Medens hun sidder i sin pyntelige Stats midt iblandt brændende Fakler, kappes den meest muntre Deel af Naturens Ungdom om at faae Plads ligefor hende. For at oplive og vedligeholde hendes Dyrkeres Jver, saa skienker hun et Tegn paa hendes Yndest til enhver af dem, inden de forlade hendes Nærværelse. Hun giør et Spørsmaal til den eene, fortæller en Hændelse til den anden, kaster et forliebt Øyekast til den tredie, tager en Priis Tobak af den fierde, lader sin Vifte falde for at give den femte Leylighed til at tage den op igien Kort, enhver gaaer bort fornøyet med sin Fremgang og opmuntret til at fornye sin Andagt næste Ottendesdag paa den samme Canoniske Time,