Viborger Samler, 1829-10-06
Tyrkiet. Den preussiske Statstidende meddeler en Skrivelse, fra Warschau af 26de Septbr. af følgende Jndhold: En Depesche fra General Diebitsch melder, at der den 14de dennes i Adrianopel er afsluttet en definitiv Fredstractat mellem Rusland og Porten, og at samme er undertegnet af Hs. Maj. Keiserens og Sultanens Befuldmægtigede. - Efterretningerne fra Constantinopel gaae til den 6te Septbr. Heri hedder det, at Fredsunderhandlingerne ere aabnede i det russiske Hovedqvarteer, og at der finder en hyppig Coureervexling Sted mellem Adrianopel og Hovedstaden Porten alene er underrettet om de Betingelser, som den russiske Hærfører har gjort, den synes at holde dem hemmelige for de fremmede Gesandter, ligesom den overhovedet paa den senere Tid betragter de andre Magter med stor Mistillid og viser mindre Utilbøielighed mod Rusland. Vi ere, sige Tyrkerne, haardt behandlede af Rusland, men dog oprigtigt. General Muffling torde være den eneste, der har nøiere Kundskab om Ruslands Fordringer; men han staaer i Begreb med at afreise til Genua. Det hedder, at Fredsunderhanderhandlingerne skulle være baserede paa den af Grev Nesselrode ved Fjendtlighedernes Udbrud til den daværende Storvezier udstædte Skrivelse, at Summen til Skadesløsholdelse for Krigsomkostningerne ere angivne i St. Petersburg, og at Porten strax skulde stille Sikkerhed for Opfyldelsen af Fredsfordragene. At der kun vare faa Hindringer tilbage for Fredens Afslutning, derom kan man overbevise sig, naar man seer de tyrkiske Ministres Nedslagenhed og hører dem med spulstige Ord at udtale deres store Hengivenhed og Høiagtelse for Keiseren af Rusland. Man forsikkrer, at Fjendtlighederne ere standsede indtil Ratificationen af Fredsartiklerne. Jmidlertid arbeides der dristigt under Bestyrelse af en engelsk Ingenicurofficier paa Befæstningen af Eub; Sultanen forlader ikke sin Lei ved Ramis-Tschiflik. Hovedstadens velsindede Jndvaanere blive uophørligen opmuntrede til, ikke at aflægge deres Vaaben, deels for at holde deres utilfredse Medborgere i Tømme, deels for i yderste Nodssald at hjælpe til at forsvare Hovedstaden. Dette og Synet af fjendtlige Tropper i Karaburnu ved det sorte Hav og ved Tschurli paa Veien fra Adrianopel, (hiint Sted 10 og dette 20 Mile herfra) synes dog tydeligen at bevise, at General Diebitsch har i Sinde at fortsætte Operationerne indtil Fredens Afslutning. Hermed stemmer den Angivelse i Allg. Zeit. fra Adrianopel af 9de September, at Militairoperationerne fortsættes, og at Overgeneralen agtede den 13de at bryde op fra Adrianopel, hvis Freden til den Dag ikke var afsluttet. Da imidlertid hverken den østerrigske Jagttager eller den preussiske Statstidende melder noget og Fjendtlighedernes Fortsættelse, saa kan man med Grund drage denne Efterretning i Tvivl.) Ovennævnte Blad meddeler ligeledes følgende Skrivelse fra Pera af 6te Septbr. Hovedstadens Tilstand vækker megen Frygt, kun en hurtig Fred kan redde den for en frygtelig Catastrophe, der vilde drage det tyrkiske Riges Undergang efter sig En Sammensværgelse, der lededes af Astrologer, en i Constantinopel meget anseet Classe af Mænd og som intet ringere Formaal havde end at myrde Sultanen, og hans Søn, er vel lykkeligviis bleven opdaget, tidligtnok til at kunne gribe Sikkerhedsforholdsregler og redde Sultanens Liv; men Stemningen forbliver den samme; Nærmelsen af den fjendtlige Armee, hvis Forposter allerede nu kun staae 10 Mile herfra, vilde medføre en almindelig Omvæltning, og give de Jldesindede Mod til at udføre deres Forsætter. Den engelske Gesandt har derfor anseet det for raadeligt, at lade flere engelske Krigskibe løbe ind i Havnen, for i Nødsfald at optage Sultanen og beskytte de engelske Undersaatter. Ligeledes har han i Forening med Grev Guilleminot henvendt sig til General Diebitsch, forestillet denne Hovedstadens Stilling, og forlangt Militairoperationernes Udsættelse. Det sidste skal nu vel ikke være tilstaaet; dog synes det, som om Overgeneralen med Flid ikke iler med sine Troppers Marsch, mod Hovedstaden, for at give Storherren Tid til at ratificere Fredsbetingelserne, hvortil den 13de Septbr. er ansat som den sidste Termin. Det synes altsaa under nærværende Omstændigheder uden for al Tvivl, at Freden definitidt maae komme istand til den 14de, især da Ruslands Fordringer ikke ere overdrevne, og man fra Frankrigs og Englands Side opbyder Alt, for at gjøre en Ende paa Krigen. Man forsikkrer, at det engelske og franske Hof i Nødsfald endog ville gaae i Borgen for Tractatens rigtige Opfyldelse fra Portens Side. Fredsbetingelserne angives at være følgende: 1) Opfyldelse af Betingelserne i Tractaten til Akjerman. 2) Fri Seilads for russiske Krigs- og Coffardieskibe fra og til det sorte Hav. 3) Ti Millioner Ducater, i Krigsomkostninger. 4) Skadesløsholdelse for den russiske Handelstand for dens Tab i de sidste Aar. (Herom skal det nærmere bestemmes i St. Petersburg). 5) Sløifning af Fæstningerne Jbrail og Giurgevo. 6) Aftrædelse for bestandigt af Fæstningerne. Anapa, Poti og Achalzik i Asien. 7, En nye politisk Regulering af Fyrstendommerne Moldau og Vallachiet, der skulle betale en aarlig Tribut til Porten, dog kun i Penge og i en bestemt Sum, og hvis Hospodarer vel i Fælledsskab skulle udnævnes af den russiske Keiser og Sultanen, uden at dog Porten erholder Ret til nogen Jndblanding i deres indre Bestyrelse. Angaaende Londonner Tractaten af 6te Juli, da torde der i Fredstractaten kun for saavidt blive Talen om den, at Porten maatte forpligtet sig til uden Opsættelse at ende denne Sag under de tre Magters Medvirkning. Det hedder, at de tyrkiske Afsendinger, der lede Underhandlingerne i Adrianopel, i Begyndelsen toge i Betænkning at underskrive disse Betingelser, men at de efter Grev Diebitsches Erklæring, at han, hvis Ratificationen ikke paafulgte til den 13de Septbr., vilde trykkerind i Constantinopel, have fundet sig i Alt og bedet Storherren tilsomst at give sin Ratification. Jmidlertid torde selv Jstandbringelsen af Fredent ikke være tilstrækkelig til at sikkre Sultanen mod hans Undersaatters Attentater, og Udnævnelsen af Chosrew-Pascha til Dewlet Na siri har endnu mere forbittret Gemytterne; thi han er almindeligt forhadt. Selv i Pera svæver man i stor Frygt; man er bange for, at de Jldesindede ville gribe til deres sædvanlige Middel, Brandstiftelse, for endeligen at drive deres Planer igjennem.