Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-11-04
Vi have saa mange velgjørende Stiftelser, Selskaber o. s. v.; skulde ikke ogsaa et Selskab til Tarvelighedens umiddelbare Fremme og Luxus ens Ødelæggelse have heldbringende Følger, naar Mænd og Qvinder af Aand og Hjerte, Evne og Villie, offrede paa et saadant Fædrelands-Altar, Dog, jeg taber mig i en underlig Labyrinth af chi mæriske Betragtninger, som sandsynligviis fra flere Sider, vil yde Stof til et Sladderselskabs medynksfulde Fuisen, eller tankeløse Vittigheds jægeres ironiske Bravo, og kommer i en himmel viid Afstand fra det Synspunct, hvorfra jeg gik ud. - Paa en saadan Tid, siger jeg altsaa, er det vistnok enhver Fædrelandets Søns og Datters hellige Pligt, at bidrage alt hvad han i sin udvidede eller indskrænkede Virkekreds formaaer til det fælles Bedste, og jeg veed ikke om jeg feiler, naar jeg troer, at blandt alle Classer den er hvervende, i Henseende til Jndkomsternes Forøgelse, formaaer at virke meest; men jeg troer ogsaa, at den i flere Grene staaer under det Trin, hvortilden ved Flid, Opmuntring, Forædling o. s. v. kunde hæve sig. Mange Midler gives der sikkert til en saadan Forædlings Fremme, uden at være alle dem, de skulde virke paa, bekiendt. Saaledes f. Ex. de ovennævnte Prof. Smiths Forelæsninger. De indeholde, som sagt, – jeg taler af tidligere Erfaring, - en Mængde Underviisninger og Forklaringer, der gribe ind i alle Haandteringer, og enhver Tilhører, han være af hvad Fag han vil, vil sikkert forlade Høresalen med mangen Lærdom, hvis Anvendelse enten paa en eller anden Maade vil skaffe ham Lettelse og Fordeel, eller tjene til hans Fags Forædling. - De, der ikke kjende, og altsaa have et urigtigt Begreb om saadanne Forelæsninger, kunde maaskee Frygten for, ikke at forstaae, hvad der foredrages, afholde fra at besøge samme; men denne Frygt maa forsvinde, naar man veed, at Alting bliver foredraget paa en for hvert tænkende Menneske fattelig Maade; hvilket ogsaa er Bekjendtgjørelsens egne Ord i Avisen. (Fortsættes.) Strøetanker om de forskiællige Veie og Maader at komme til Kundskab og Oplysning, o. s. v. (Fortsættelse; see forr. No.) Til foran anførte Strøetanker være det mig tilladt at tilføie et Par bemærkninger angaaende den indbyrdes Underviisning. Vel maa jeg tilstaae, at jeg ei er beføiet til enten at anbefale eller at forkaste denne Underviisningsmethode, da jeg om denne Materie intet videre har læst, end blot nogle enkelte Annotater, som have været indrykkede i Kjøbenhavns Skilderie. Jmidlertid, naar en nyere og ældre Indretning, om ikke i alle Henseender, saa dog i enkelte Stykker, ligne hinanden, saa har dog den, der af Erfarenhed kjender den gamle Jndretning, og veed nøie, hvad mere eller mindre Gavnligt dens enkelte Dele, som ligne den nyeres, have draget efter sig, nogle antagelige Grunde at bygge sin Dom paa, i Henseende til enkelte Dele af den nyere Jndretning. Paa Grund heraf formoder jeg ei at være ganske incompetent til at svare paa et Par Jndvendinger, som ere blevne gjorte mod den indbyrdes Underviisning. Jeg har hørt Nogle laste den Skik i bemeldte Methode, at det ene Barn skal undervise det andet, og mene, at hermed er ei synderlig bevendt. Jmidlertid er den Skik, at det ene Barn underviser det andet, egen lig intet splinternyt. J Skoler, hvor de Unges Antal beløber sig til 1 a 200, har man tilforn brugt denne Maade. Maaskee finder det samme endnu Sted hist og her. Af Erfarenhed veed jeg, at dette var brugeligt for 40 Aar siden i Lübeck. J Aaret 1778 blev jeg sendt til denne Stad, for egentlig at undervises i deslige Ting, som ere fornødne at vide for saadanne, der agte at træde ind i Handelstanden. Antallet af Børnene beløb sig til 2 a 300. Underviisningen blev bestreden af Læreren, en Medhielper og 2de unge Personer, hvoraf den ene kunde være 15 a 16 Aar, og den anden 14 a 15 Aar. Den 1ste Lærer var ei alletider paa Skolen, og havde Nødvendighed krævet det, kunde 3 gjerne have overkommet Underviisningen. Adskillige Formaliteter, vidtløftiggjorde og Underviisningen, men til ingen Gavn og Nytte. Saa var det f. Ex. vedtaget, at de Ældre skulde indføre Regnestykkerne i den saakaldte Lifferbog. En Gang om Ugen blev denne Bog foreviist den øverste Skolelærer. Blev det nu befundet, at Stykkerne vare rigtig regnede, blev en Figur skreven, der skulde betegne en Svane, i Zifferbogen. J modsat Tilfælde blev en Ugle eller Esel afbildet m.v., som gierne kunde uden Skade været udeladt. J bemeldte Skole blev daglig catechiseret over et og andet Stykke i Luthers Catechismus, og et Cap. læst udi det nye Testamente; 2de Gange om Ugen bleve Børnene overhørte i den da brugelige Lærebog, men intet Barn blev optaget i denne Skole førend det kunde læse inden af i en Bog, og til dette Øiemeeds Opnaaelse vare der og Skoler oprettede i denne Bye, hvor Underviisningen blot gik ud paa at lære Børn at kiende Bogstaver og Jndenadlæsning. Jmidlertid, endskiøndt Underviisningen i benævnte Skrive- og Regneskoler for endeel blev bestyret af 2de unge Mennesker under 16 Aar, saa kunde dog vedkommende Børn, som Naturen ei havde været al for stedmoderlig imod, eller vare ulærvillige, erlange en for deres Alder passende Kundskab. Og ligesom der ere visse Ting i Huusvæsenet, som Børn paa 11 a 12 Aar ligesaa godt kan forrette som de Voxne, saa finder det selvsamme Sted i Henseende til Underviisningssaget. Man har jo Exempel paa, at i store Byer og Stæder, hvor der er lærde Skoler, have fattige Skolediscipler paa 11 a 12 Aar i deres Fritimer underviist Børn i de første Grunde af det latinske Sprog, Historie og Geographie, og i den Henseende gjort deres Sager nok saa godt, ja bedre end mangen en lærd Professor og Rector, der med al deres Lærdom ei have været stemte til at foredrage eller undervise udi de første Elementer af en eller anden Videnskab. Derfor synes mig, at den indbyrdes Underviisning, i det mindste i det Stykke, at et ældre eller klogere Barn underviser et yngre eller mindre kyndig Barn, ogsaa lader sig indføre i Kiøbstæder og Landsbyer, hvor Nødvendigheden hidindtil har udkrævet 2de Lærere. Til at være smaae Børns Lærere udkræves ei nødvendig, at En har studeret, eller faaet en seminaristisk Dannelse. Historien viser, at fædelige Mennesker med sund Fornuft og Forstand, uden videnskabelig Dannelse, have paataget sig med Hæld sligt et Arbeide. Horatz fortæller i den 4de Satyre af 1ste B. at hans Fader (som var en Underbetient og blev brugt til at inddrive de offentlige Afgifter) bestræbte sig for at afskrække ham fra Lasten og opmuntre ham til Dyd og Sædelighed, og har han sig saaledes ad: Naar min Fader, hedder det, formanede mig at leve sparsommeligen, tarveligen og fornøiet med det han kunde erhverve mig, sagde han: Seer du ikke, hvilket usselt Liv Albius Søn lever? Hvor nøgen Barrus er Store Beviis paa, at ingen kan faae Lyst at sætte sin Fædreneformue overstyr. Naar han vilde afskrække mig fra Omgang med liderlige Personer, sagde han, bliv mig ikke en Sectenus og Trebonius liig, der ei ere i noget smukt Rygte, fra den Tid deres slette Opførsel, blev bekiendt. Philosophen, (saa vedblev Horatz Fader) skal give dig Grunde, hvorfor enhver Ting fortiener at skyes eller attraaes: for mig er det nok at følge Forfædrenes Skik, og sætte dit Liv og Rygte i Sikkerhed, imedens du behøver Opsigt *). Historien viser og Exempler paa, at adskillige af Qvindekiønnet have gjort sig Umage for at indprente deres Børn religiøse Grundsætninger.