Viborger Samler, 1816-07-27
Da Storthinget den 6te Juli sluttedes, begave begge Prindserne sig i stor Procession til Rigssalen og Kronprindsen holdt følgende Tale i det Franske Sprog, som Hertugen af Sydermanland, gientog i det Norske Sprog: Mine Herrer Medlemmer af Storthinget; Et Aar er forsvundet siden De, ifølge Constitutionen, samlede sig for at fuldføre de Forretninger Deres Medborgeres Valg kaldte Dem til. Da den Norske Nationalforsamling har erklæret, at Deres Arbeider ere endte, saa opfylder jeg den for mit Hjerte dyrebare Pligt ved at tilkjendegive her Kongens Sindelag for det tro Norske Folk. De er mig, mine Herrer, særdeles behageligt, at kunde paa Hs. M. Vegne tilkjendegive Dem, at ved Fredens Vedvaren med alle Magter, have de venskabelige Forholde, som forene os med de nærmeste Stater: Rusland, Preussen og England, daglig vundet i Bestandighed. Selv kjende de paa en nærmere Maade Deres Forholde mod den Regjering, som De forhen vare afhængige af Med Fornøielse melder jeg Dem, at Underhandlingerne med Danmark angaaende Krigsbrigger, Postskibe og Paketbaade, ere ved Admiral Fabritius, tilendebragte til begge Regjeringers Tilfredshed. Den Danske Commissair her frasagt sig alle Danmarks Fordringer til disse Skibe for en Pengesum, hvis første Betalingstermin er ved dette Aars Udgang og som aldeles skal være betalt ved Udgang Med særdeles Veldebag har Kongen seet den Fortrolighed, hvormed Nordmandene trykde den Broderhaand Svensken rakde dem. Utaalmodige og mistænkelige Siele troede, at der ikke i eet Aar kunde være Samdrægtighed imellem Kongen og de norske Repræsentantere. De have beviist, at Troskab og Retfærd altid frembringe varige Foreninger. Kongen har ikke fordulat sig de Besværligheder den nye Bane frembod. Med Varme hilsede Patriotismen den norske Friheds Morgenrøde; men kun i Tidens Fremskridt kan viis Erfaringslære og Fornuftens Seir over Fordomme forene sig med den. De have faaet Lov til at tale om deres Rettigheder; de have beraadslaaet over deres Fordeele og selskabelige Forrettigheder og vi bør haabe, at deres Arbeide vil bære gode Frugter. Det var mit første Ønske at deeltage med Dem i disse Arbeider, men min Fraværelse, der foranledigedes ved det Ønske at give Dem Beviis paa min Agtelse og Tillid, maae tillige overtyde Dem, der misunde dem deres nærværende Frihed og tilkommende Skjebne, om, at Regjeringen var langt fra at ville udøve nogen Jndflydelse paa deres Beraadslagninger. Folkerepræsentanternes første Pligt bestaaer i, at kjende Folkets Stilling og værdige det deres hele Opmærksomhed. Lader os ikke bedrage os over vor Stilling og Landets Hjelpemidler, Vore Bjergværker og Skove yde kun indskrænkede Bidrag; vor Handel har Besværligheder at kæmpe med og kun med Møie aftvinge vi Jorden en usikker Høst, og hvor mange Ting ere dog ikke at udrede, som Menneskelighed, Fædrelandskjerlighed, Forsigtighed og selv Nøden gjøre os til Pligt? Af det Slags ere milde Stiftelser i Provindserne, et Hospital for Soldater, Magasiner, for at sikre os for en slet Høst og for at være beredte paa Begivenheder udenfra. Midlerne dertil maae vi haabe af det Forsyn, der ved at forene de Skandinaviske Folkeslag, gar os den første Borgen for sin guddommelige Beskyttelse.