Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1834-02-03
Om Frankerigs Finantser læses en interessant Artikel i Handelsjournalen, hvorefter de sidste 5 Aars Deficit beløber sig til 1,079 Millioner Fr. J Lyon blev det først roligt den 19de, da Man ikke meere modsatte sig Udraaberne, som i det Hele solgte 13,000 republikanske Blade, hvorimellem 5000 Exemplarer af d'Argensons- og Putraveaus Taler. J Marseille har ogsaa den 17 f. M. været et alvorligt Opløb, i Anledning af at et østerrigsk Skib fra Triest var indløbet hertil med 29 Pohlakker, som Man med Magt vilde bortføre til Algier, uagtet de forlangte at indskibes til Alexandrien. Synet af en ung smuk pohlsk Dame med blodigt Hoved, som Gens d'armerne vilde bortføre, opirrede Folket saaledes, at det overfaldt Gensdarmerne med Stene, forsøgde at oprette Barrikader, og først da hele Garnisonen var traadt under Vaaben, lykkedes det at faae Pohlakkerne slæbt ombord. Da 2 pohlske Officerer og Aftenen viste sig i deres Uniform i Skuespilhuset, istemte hele Publikum den Warschauer Hymne, hvorved det atter skal være kommet til nye blodige Optrin J Anledning af Dr. Theol. Comm. af Dannebroge Biskop Plums Død. den 18 Januar 1834. Ædle Olding, Du har overvunden, Nedsænkt ligger nu Din Hyrdestav, Sandheds Søel for Dig nu er oprunden, Medens Hjorden sørger ved Din Grav, Sandheds Kjæmpel Du gik ind til Hvile, Væbnet, stred Du her den gode Strid! Derfor saaes Du end i Døden smile! Derfor var Din Bortgang sød og blid! Mørkets Fiende, Lyset Du udkaared, Sandheds Straaler lyste for Din Aand! Fanatismens Døgnblus Dig ei daared, Dig ei hilded Overtroens Baand, Alting prøved Du med Aandens Blikke, Ved det Guddoms-Lys, der i os boer; Men beholdt kun, hvad der svigter ikke: Herrens lyse, reene Sandheds Ord. For det streed Du kjækt mod Mørkets Skarer, Ændsed ei det døvelystne Skrig. Sandheds Helligdom Du djærv forsvarer, Til dens Værn Du stedse rusted Dig! Men Du streed ei med Zelotens Vaaben! Ei med Skraal og hadefulde Skrig; Al Din Færd var ædel, bramfrie, aaben, Derfor selv Din Fiende agted Dig! Om Dit Værd i Lærdoms lyse Sale Ei jeg dømme tør med mindste Ord; Thi kun Lærde selv om sligt maae tale; Skjøndt Du var vist liden ei i Nord! Men som Kirken, Skolens Hyrde. Saae jeg Dig, og mærked paa Din Jd! Let var Dig! selv tunge Embeds Byrde Og Du saae tidt Frugten af Din Flid! Herrens rene, blide Sandheds Lære, - Som fra Diglen runden luttret Guld, For Din Geistlighed Du faaes frembære; Den Du var, til Døden, tro og huld: Unges Held er: Lysets Gud at kjende Selv fra Barndoms bøielige Aar Derfor saaes Du ædle Jd anvende paa den Kløgt, som fremfor Alt bestaaer, Unges Held er: Dydens Vei at kjende Og at ledes til at følge den; Derfor faaes Du ædle Jdræt vende Paa med Kraft at anbefale den! Kundskabs Lys blandt alle, alle Stænder, At udbrede, var Dit ædle Meed; Thi hvo Gud, og sig og Verden kjender Stunder nærmere mod Sallighed! Hvil da født i Gravens mørke Gjemme Ædle uforglemmelige Mand, Dog - Din Aand i Graven ei har hjemme, Den er havnet i et bedre Land. Der, Du skuer Sandheds klare Kilde! Der, Du øser af dens rige Væld! Der, Du mægter, hvad Du her alt vilde: Stige frem i Kundskab og i Held! Fred med Dig, da ædle, fromme Hyrde! Tak! for hvert et kjerligt Raad Du gav, Du har nedlagt Livets tunge Byrde, Signet hviler Du udi Din Grav, - 24 Januar 1834.