Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-09
Et saare sørgeligt, hidtil utrykt originalt Sørgespil, dog uden Blodsudgydelse. ersoverne i første deel. Hr. Springom, og Parat, hans Tjener, samt Lisette, Kammerpige hos Frøken Caroline, med hvem den ærede Læser nærmere skal gjøre Bekjendtskab. Tiden, en Vinter Morgen. Stedet et Værelse hos Springom. 1ste Act. 1ste Scene. Springom. Hvor herligt rødt er ikke Solens Skin, En yndig Vinterdag bebudes os; Som jævne Stuegulv er Vejen jo Belagt med Snee, der tindrer som Krystal Og ei et Vindstød aander barske Kulde. Ja denne Dag vil vorde rig paa Glæder, Den ene slux bliv afløst af den anden. Alt seer jeg mig i Kanen frem at ile Alt seer jeg Caroline Bifald smile, Naar Hesten jeg lar dygtigt trave ud Et kjerligt Tryk hun mig i Haanden giver, Thi Kanefart vor hele Siel opliver, Ja, stundom kan den skaffe os en Brud. 2den Scene. Springom og Parat. Blev Hesten skoet? Er den striglet glat Og skinner Plettet som det blanke Sølv Kort: melder Du at Alting færdigt er. Parat. Ja Alt er færdigt, strenge Herre, men - Springom. Fordømte Skurk, som veed, jeg lider ej Du nogensinde kommer med Dit Men Parat. Odenne Gang har jeg dog skjellig Grund, At sige hvad mit Hjerte tynger. - DaJ Nat jeg laae og kasted mig i Sengen, Thi trygge Søvn mig ikke vilde gjæste, (Maaskee fordi jeg drak for megen Punse J Aftes da jeg var paa Dandsebod, Maaskee fordi Springom. Maaskee fordi Du effHvad stedse Du har været, ret en Brøvler. Fat Dig i Korthed! Marat. Siden Herren saaDet have vil, da viid, at naar man svæver Jmellem Søvn og Døsighed, saa lister Sig paa os mang en snurrig, rædsom Drøm. (Maaskee at sligt sig skriver fra de Dunster, Som en fordærvet Mave Springom. Nei, Du frister Nu alt for meget min Taalmodighed! Parat. Mig syntes da at see en Skye saa mørk, At Skræk betog min hele Tjener-Sjæl Kun enkelt Lyn oplyste Horizonten, Og her jeg skuede Gestalter, som Udspyede den rene Jld; jeg troer Det Drager var, og deres lange Kløer Mig, vilde fange. Springom. Hvad Du var, Du bliver Saalænge Du er til, en Dumrian; Thi anden Titel jeg Dig ikke giver Hvad gaaer mig Dine gale Drømme an? Parat. Tal Herre dog ej saa Hør bare nu Hvad der mig hændtes, da ved Daggry jeg J Stalden kom. De veed, at Hector er Det frommeste af alle Byens Bæster, Som tamme Lam det lar sig tumle med; Men nepper jeg til Striglen tager, førDen vrinsker og slaaer ud med begge Fødder, Og mens jeg troer, ved Klappen den at tæmme, Den mere bandsat bliv og sprænger udDet tykke Bredt udi vort stærke Spiltov, Ret som den vilde ligne Mennesker, Der ikke altid taale at vi er Mod dem for milde og for gode, naar Det sig med Deres Pande ret ej staaer. Springom. Og hvad betyder nu al denne Sludder, At Du har dynget Krybben saa med Havre, At Hesten har den hele Nat saa ædt, At den er bleven kaad og overmæt. Parat. Jal rigtigt nok har jeg en Havren sparet; Jeg vidste hvad i Dag der forestaaer Det stakkels Kræ, at Herren farer frem, Som bare Satan, da De troer, ved Hestens Tilfærdighed at høste Lov og Røes. Men, end en Ting for Hovedet mig staaer. Springom. Det er: Parat. Lisette (Herren veed jo nok, En Kammerpige aabenhiertig er, Naar man kan snige sig i hendes Gunst) Og hun Springom. Og hun Parat. For mig har aabenbaret, (Det hændtes just en Aften, da jeg sagde, At hendes Frøkens Demants Øiekast, Udsendte Straaler, ved hvis Skin hvert Hjerte Hensmelte maa i salig Følelse, At ogsaa mig hun havde reent bedaaret – – Springom. For Satan skaan mig for det lange Omsvøb, Og, kom nu frem med Aabenbaringen. Parat. Forst maa jeg melde Herren at jeg fik Et Øresigen for min Næsvished. Springom. Der har Du Et endnu - Parat. Hun sagde da At Frøkenen et Hjerte havde og, Der ikke var af Staal, men blødt som Vox, og at man Trykket kunde see, som fleer End Herren havde gjort paa dette Hjerte, Og at en vis Hr. Lapsenborg og driver J Smug sit Spil med dette fromme Hjerte. Springom. Og Du Parat. Jeg brast i Graad ved denne Tale, Thi Herren veed, De er mit andet Jeg, Og harmefuld jeg blev ved Tanken om, hvad denne Dame Deres Pung har kostet, Og skulde De nu lønnes med Utroskab. Springom. Au nok om det 3die Scene. (De Forrige og Lisette.) Lisette. En flittig Hilsen jeg Fra Frøkenen Dem bringer, gode Herre! Til Kanefarten alt beredt hun staaer, Ved Tanken om dens Glæder Hjertet hopper, Paa Hesten venter hun at finde Topper, Og at hun Bjørneskind ved Foden faaer. Springom. Hun altsaa særdig er og venter mig? Lisette. Ja hun er saa pyntet, saa stiv og saa stram Paa Hovedet glimrer den skjønneste Kam Og Kjolen den slutter om Livet saa tæt, At man med to Fingre kan spænde om det. Og Fjæren paa Hatten slaaer Krøllen saa skjøn, Ja vidner om Mandens tilkommende Løn. Og nu den Pels, som hun iført sig har Oden er kostbar, den er dyrebar, Med Hermelin kantet og foret med Taft - Springom (til Parat. Bring mig nu strax min Pidsk og polske Hue Og mine klirrende forgyldte Sporer, Jeg vil afsted; - og under mit Fravær Du glemme ikke Dine Ærinder, Og at jeg til i Aften Klokken syv Faaer Dandseskoene; thi ellers jeg Blev plat ulykkelig, og da jo let Du turde see Din Ahnelse opfyldt. de gaae Anden Act. (Et Værelse hos en Restaurateur.