Norske Intelligenssedler, 1767-08-19
Noerfordske Jntelligen. No. 33. Onsdagen den 19 Augusti 1767. De Fortsættelsen: 7) Som fast det gandske Land bestoed allerne af Soldater, saasom hver Fuld Gaard anskaffede en Soldat, en Reserve og en Land-Dragoun, hvorledes og hvormeget de faae efterblivende haver maatt lidet med de idelige Førseler, nu med et nu med andet frem og tilbage til de vidt og bredt paa adskillige Cantonerings-Pladser adspredde og dissiperede Tropper, saasom ingen Feldt- eller Proviant Karrer, Vogne eller Slæder, mindre Heste var ind- eller oprettet. 8) Da Fiendens Magt anrykkede, hvad Fatiques og Udmattelse, denne liden ilde klædde, ilde pleiede og slet underholdne Armee, ved de stærke Frem- og Tilbage Marscher fra alle Kanter have maattet udstaae. 9.) Med hvad Lydighed og Taushed de sig paa saa mangfoldige over 30 Norske Mille adspredde Posteringer lod omkring føre, og der selv udhugget deres Skove, hvorudi deres Velfærd bestoed, omendskiønt ingen af Almuen var saa eenfoldige, at de jo kunde begribe, at disse Posteringer ej vare soutinable, og til intet andet tiente, end at udmatte deres Kroppe, at facilitere Fienden indbundet i deres Fædreneland, at exponere deres fattige Forældre, Kone og Børn, samt Gaard, Føde, Creature og Skove, Fiendens Discretion, og at enponere dennem selv den Ulykke, at den paa smaae fordeelte Partier af Fienden kunde couperis og uden Umage nedlægges, hvilket ei allene fornuftige og fornemme Folk, men den gemeene Mand den Tiid, saavelsom siden noksom beklagede, men dog uden ringeste Murren og Mis nøielse fuldte deres foresatte Officerers Anførsel og befaling. 10) Med hvad Moed og Tapperhed de Fienden ved hans første Jndbrud udi Holand, under Hr. General-Major Kruses Commando havde imodtaget, saa denne Prøve noksom uden al Tvivl udviser, at dersom denne liden og saa ilde conditionerede Armee samtligen ved de Lejligheder, som sig iblandt, i Særdeleshed, ved Gielder- og Bag-Aasen, dertil presenterede, vare bleven brugt imod Fienden, de sig sandelig med Bravour og Courage til Fiendens største Skade havde distingueret, omendskiønt ingen af dennem ligesaa lidet, som de, der ved Holand kom til Action, nogen Tiid tilforn havde seet og prøvet Jlden. 11.) At da Fienden bemægtigede sig Christiania Bye, og saaledes nød at Commoditet af Logies, Vivres, og hvad de forlangede, Deres Majestæts liden Armee da stod og udholdt under aaben Himmel ved de tvende Posteringer ved Giellebek og Røgen, og repouserede Fienden, som vel pleiet og vel forfrisket dennem søgte at angribe, da dog paa den Tiid ei allerne den gemeene Mand, men endog Officierer, ja Obrister, det mig af deres egen Underretning bekiendt er, ikke i nogle Dage havde smaget Brod i deres Mund. 12.) At da ingen Cassa, ingen Magazin, ingen Commissariat var, faae Borgere og Jndbyggere paa Bragnæs paatage sig godvillig, og ved deres Omsorg af Bragnæs Bye, det lidet District af Grævskaberne, at forsyne Armeen med al Fornødenhed, og derudi udviste baade deres Forsigtighed og Conduite, og deres 2de og Troeskab for Kongen og Fædernelandet. 13.) Hvorledes de faae Bønder, som vare tilbage ved Huusene og Gaardene, siden det meste Mandskab, som bestoed i Soldater, vare udmarscherede, dog ginge, paa Skovene, og giorde Fienden al den Afbræk, som optænkelig og mulig var, og gjorde dennem Veien og Passagen saa usikker, at de ey uden største Angest og Alteration nogenstæds torde vove sig, langt fra at giøre sig selv Fienden nogen Assistence, uden det han med Overmagt maatte tiltage sig 14.) Hvor villig og med hvad Bravoure Deres Kongelige Majestæts lidet nationale Rytterie, som alt bestoed af Bønder og Landsaatter, og der i en temmelig Tid havde ved Giellebech nydt efter Tidens Leilighed knap Forpleining, dog attaquerede og ruinerede Baron Løwens Corps paa Ringeriget, som kom vel pleiede og i alle Maader vel underholdede af deres gode Qvarterer, saa at den Prøve bevidner, at det sandelig ikke er den gemeene Soldats og Nationens Skyld, at den Svenske Armee i den Tiid i Norge ikke gandske og aldeles er bleven ruineret. 15.) Hvorledes Borgerskabet i Christiania, saavelsom Præsteskabet paa Landet, paa de Stæder, hvor Fienden var, idelig og stedse gave til Armeen paa Giellebech Kundskab om Fiendens Tilstand, Beskaffenhed og Foretagende 16.) Hvorledes nogle af Borgerskabet paa Frederichshald, endeel af Almuen udi Skeberg og Jøde Sogner, med en Degn, som blev ihielskudt, og ved Raad og Tilskyndelse, af en Præst, navnlig Hr. Peter Rumohr, som derover siden af de Svenske blev fangen og døde i Fængsel, uden militair Assistence, som formeentes fra Guarnisonen i Frederichshald ei kunde undværes, attaquerede og ruinerede tvende fiendtlige Compagnier Cavalerie, og jagede den Frygt i den fiendtlige GeneralAschenberg, at han med det Corps han skulle have forstærket Svenskens Tropper paa Moss i den Sted retirerede sig Hovedkulds tilbage til Sverrig igien 17.) Hvorledes mange Bønder og Almuen i Øvre- og Nedre-Tellemarken, tvang deres Foged Melchior Højer til, da ingen Ordre dertil af Øvrigheden var given, at føre dennem den lange Vey af 16, 20, 24 og fleere Norske Mille paa deres egen medtagen Kost og Underholdning til Armeen til Giellebech, hvor de begiærede, at de maatte tilligemed Trouperne angribe Fienden, som ej blev holdt raadelig, og de med Taksigelse og Berømmelse igien til deres Hiem dimitterede. Fortsættelsen følger næste Uge.