Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-01-12
(Kiøbenhavns Skilderie for d. A. No. 2, Side 2427 læses en Betragtning om Europas politiske Fremtid uden at angive dens Kilde. Da dette Stykke er oprindeligt skrevet af den Vest Siællandske Avises Redacteur og er blevet meddeelt i Aargangen for 1822 No. 103 Side 163840, er derfra bleven oversat paa Tydsk i den Politiske Journal 1823 Januar, og atter derfra med endeel Feil og Udeladelser paa Dansk i Skilderiet, saa bliver det herved aftrykt i sin oprindelige Tilstand, hvorved man giør Regning paa, at det ikke vil være aldeles uinterressant at sammenligne ældre Beskuelser med de hvortil den nærværende Tid giver Anledning) Saameget kan i det mindste forudsees med Vished, at der forestaaer en total Omvæltning i alle Nationers indvortes og udvortes Forhold, de maa saa giøre hvad de ville. Dette er ingen Følge af Regenternes personlige Feil og Lidenskabelighed man tør tvertimod paastaae, at ingen Tidsalder har været mere frie for politisk Lidenskabelighed og havt fleere veltænkende Regenter end denne; men det er en uundgaaelig Følge af, at der foregaaer en Crisis i Menneskeslægtens Natur, da den træder ud af Ungdommens Alder og gaaer over til den modne Alder. Saaledes, som Skaberen lader visse Forandringer foregaae i Menneskets Legeme, naar Siælen skal gaae over til en nye Periode af Styrke og Modenhed; faaledes tilveiebringer Albestyreren visse Hovedforandringer i hele Menneskelivets Forhold naar Menneskeslægten skal giøre et Hovedskridt fremad. Det rigeste Land paa Jorden (Amerika) forblev i sin Raaheds Tilstand, saalænge indtil den til Culturen fortrinlig bestemte Race af Menneskeslægten opnaaede den Modenhed, at den kunde tage imod det og give det den Forædling, som passer for det. Tidens Fylde er nu opnaaet, og Hovedrollen i Politiken vil nu gaae over fra den gamle til den nye Verden. Denne Bestemmelse er forhaanden, ingen menneskelig Viisdom formaaer at afvende den, og den Kamp og de Giæringer, som ville blive en uundgaaelig Følge af denne Overgang, ville kun tiene til at befordre den. Den eneste Udsigt for Europa til at redde sin Velstand, som er endnu tilbage for det, er ved det Tyrkiske Riges Undergang, at bane sig nye Veie til Asiens og Afrikas Rigdomme; Forsynet tilbyder det denne Frelse; men det synes at det maae paanøde det sin Gave. Hvad har Europa nu at giøre ved den politiske Sygdom, som den har at giennemgaae, Svaret tilbyder sig af sig selv. det har at forene Hænderne i Fred og Venskab for at betiene sig af den omtalte Udvei; at vaage over den indbyrdes Freds Vedligeholdelse, og erklære sit fredelige Sindelag, ikke blot med Ord; men tillige at vise det i Gierningen ved det at Staterne sætte sig paa en sand Freds for med hinanden, hvorved Nationernes Byrder, kunne blive lettede og Staternes Saar blive lægte; dog saaledes at de Staternes værdige Forsvarere, som ikke længere behøves til deres Forsvar, blive behandlede med den Ædelmodighed og Agtelse, som denne hæderlige Stand fortiener. At der i de Monarkiske Stater regieres i den liberale og fortroelige Aand, som giøre de landsfaderlige Regieringe til Menneskelivets største Held, og at der i de saakaldte frie Stater, sørges for saameget som mueligt at concentrere Magten, og at afskiære Partieaanden sine vilde Rødder, hvorved disse Statsforfatninger blive saa let saa høist farlige for Nationernes sande Vel; at Sandhed og Oplysning søges som et ubetinget Gode, og at man forlader den Troe, at et aandeligt Mørke kan have nogen sand velgjørende Virkning, da det kan kun have en temporair god Følge, som det svage Lys for den Blinde, som nyelig har faaet Synet; thi hvad der er Sandhed er kommen fra Gud og skader denne, saa kommer det blot af at den bliver ikke behandlet og udbredet paa den rette Maade, endelig, at hver Stat søger at blive uafhængig i sit eget Skiød, ved Oeconomie i sine Statsindretninger og ved en tidlig fattet Beslutning hos Nationerne selv til at holde sig til de Nydelser Forsynet har skiænket dem i deres eget Land og i Tide at undvære Amerika. Saaledes er Menneskevennenns Ønske, der belæret af Historiens Lys skuer ud i den taggefulde og uroelige Fremtid; men saaledes vil det ikke blive. Mennesket kom til Verden under Smerter; Livet er en stormfuld Søe det har at beseile og en regnfuld og mørk Himmel skal bedække dets Aften. Under en uafladelig Kamp skal Menneskenaturen hæve sig til en høiere Tilværelses Sphære, Kraften skal udvikles i Kampen, og Hvilen og Glæden vil først nydes naar hiin er fuldendet Uroelige og truende ere de Tider, som forestaae; man vil holde Lyset tilbage, og man vil dog ikke formaae at vedligeholde Mørket eller udbrede det saaledes, at det vil blive velgiørende; man vil vaage over, at Tingene skulle gaae i deres gamle Orden, og den nye Tingenes Orden vil dog uimodstaaelig frembryde; man vil bestræbe sig for at forhindre Udviklingen af de nye politiske Forhold, og de ville dog med Magt trænge igiennem; man vil lægge Tømme paa Tidens og Skjebnens Gang istedet for mild og føielig at lade sig lede af den; men den vil rive sine Styrere med sig i Begivenhedernes ustandselige Hvirvel; man vil føre blodige Krige for at komme i Besiddelse af Amerekas Rigdomme, og de ville dog blive Enropa fratagne og dets gamle Kilder til Glands og Rigdom ville tilstoppes. Den Rystelse, som de Europæiske Staters Financer ville engang prøve, vil dog ikke frembringe saa farlige Følger; mange Familier kunne blive ruinerede; men den Velstand, som ikke kommer ind i den ene Haand vil da forblive i den andens - Men Hovedkilden til Europas Trængsler, naar de ikke med Forstand i Tide blive forebyggede, vil blive at Næringen vil gaae fra denne vor Vervensdeel, da baade Amerika vil selv fortære sine Rigdomme, og da især Nordamerika vil efterhaanden trække Sydamerikas Rigdomme til sig ved sin Jndustrie. Man seer det tydeligt for Øinene, naar man giør sig bekiendt med hvad der foregaaer i disse Lande. Derfor betænk Europa hvad Tidens Aand tilraaber Dig: Lev i Fred, i indvortes og udvortes, ikke blot i en Fred af Navnet; men i en sand Fredstilstand, luk Dørrene op til Asiens og Afrikas Skatte: thi Du kan giøre det med Retfærdighed! blive occonomisk og tarvelig og nøisom og oplyst, hvis ikke: da svæver Tugtelsens Riis over Dit gamle men uvise Hoved, og Dine indvortes Stridigheder ville blot bevirke Din Undergang og Amerikas Storhed; thi at stole paa, at bedre og heldigere Tider ville komme, hielper Dig ikke: thi de ville ikke komme.)