Berlingske Tidende, 1791-04-08
Wien, den 20de Martii. Den Ungerske Landdag i Presburg er nu sluttet. Førend dette skeedte, holdt Kong Leopold endnu følgende Tale til Stænderne: Førend de paa Landdagen forsamlede Stænder efter deres langvarige Arbeider skilles ad, ville Vi, saa knap Tiden end er Os, endnu nyde den Fornøielse, at indfinde Os midt iblant Vor troe Ungerske Nation. Af Vore givne Svar paa Stændernes Ansøgninger vil den hele Nation erfare, at Vi ikke have været mindre betænkte paa at haandhæve Kongerigets Berling. Rettigheder, end den Kongel. Værdighed, og i Giærningen viist, at Vi betragte alt det, der sigter til at befæste dette fri og efter sin Forfatning uafhængende Riges Rettigheder, som en Tilvæxt til Vor Krones Glands, Anseelse og Styrke, og stedse agte det for Vor Pligt, aldrig at herske med en vilkaarlig Magt, men blot ved de Love, som et frit Folk efter egen Bestemmelse har underkastet sig. Nationen vil og deraf see, at der imellem Fyrsten og alle Landets Stænder er oprettet igien en indbyrdes Fortroelighed, som ingen Tiid og ingen Omstændigheder meere kunne ophæve. Herpaa have de troe Stænder gandske nyelig givet et overtydende Beviis, da de, uden at blive opfordret dertil af Os, men blot af en egen og den ungerske Nation medfødt ædel Drift, have tilbudet al muelig Hielp og Bistand, for at vedligeholde Kronens og Nationens Værdighed samt Rigets Anseelse, og at ville endog indrykke dette Tilbud iblandt Landdagens Beslutningers visselig et Exempel, som endog kan tiene Vore Efterkommer til Mønster, Vi optage dette Tilbud med allerhøieste Velbehag, og ville giøre en passelig Brug deraf, dersom Omstændighederne skulle udkræve det. Denne vort elskte Folks Hengivenhed til vores durchl. Huus opvækker hos Os det faste Haab, at Vi i de ædle Ungarers Gemytter stedse ville finde den samme Beredvillighed, dersom de til vort Herredømme, anfortroede Staters Vel og Ære skulde behøve den, paa det at hele Europa maae være Vidne til, at Vort durchl. Huus kan Kongeriget Ungarn, naar det beherskes efter sine egne Love, og indbydes til at medvirke for det almindelige Vel, finde en Kraft, der er i Stand til at imodstaae endog de mægtigste Fiender. Vel kunne Vi aldrig giøre nogen Misbrug af denne Beredvillighed, eftersom Vi ere meget fredeligsindede, og det er Os nok, at kunne leve i det Haab, at Vort Huus har i de troe Ungarers Hierte en fast Støtte, paa hvilken det med Vished kan giøre Regning, naar Statens Beste fordrer det. At anbefale Landdags=Deputationen det overdragne Arbeide, finde Vi ufornødent; alt vil blive udrettet med den varme Jver, som bestæler enhver med det Ønske, at alle Dele i den offentlige Forvaltning maae faae sin behørige Jndretning." - Herpaa vendte Kongen sig til Palatinus med følgende Ord: "Vi overlevere Dem hermed Landdagsbeslutningerne, der ere forsynede med Vores Bekræftelse; de indeholde et varigt Be nis paa Vor udmærkede hengivenhed for den ungerske Nation. Jmodtag tillige, elskede Søn, min faderlige Taksom jeg i Overværelse af de troe Stænder, hvilke jeg og anseer som mine kiære Børn, hermed bevidner dig, fordi du har iagttaget dine Pligter, som du skyldte Nationen, og fordi du opfyldte dine Forbindtligheder, saaledes som jeg forlangte det af dig, og du lovede. London, den 22de Martii.