JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Corsaren, 1844-06-28
Den 4de Juli 1844. (En alvorlig og melancholsk Betragtningsmaade). Det er undertiden ret mærkeligt, naar man sammenligner de store og smaae Ting med hinanden, som skee paa en og samme Dag. Som oftest maa man vente med en saadan Sammenligning, indtil Dagen forlængst er forbi; men dennegang kunne vi paatage os den Berlingskes Rolle at spaae, og det endog Ting, som endnu ikke ere skete. Den slesvigske Forening, som giver Extract, hvorpaa Cancelliet kan lave syv Trykkefrihedsactioner, har udstedt en Jndbydelse til en Fest paa Skamlingsbanken den 4de Juli. Det Kongelige Skydeselskab og danske Broderskab, som kun bruger Extract til at lave Punsch af, indbyder sine Medlemmer til at styde Poppegøien, og knibe Abekatter den 4de Juli. Det bliver saaledes en dobbelt Festdag; men hver forskjellig. Paa Skamlingsbanken vil det danske Flag bliver heist og hilset med Kanonsalut, medens Nordslesvigeren med indre Smerte betragter det Flag, for hvis Pletfrihed han saa gjerne vilde kjæmpe imod den fremtrængende Tydsthed. - Paa den Kongelige Skydebane vil det danske Flag ogsaa blive heist, men Kanonsaluten skal gjemmes, indtil H. M. Kongen kommer. Jngen vil see og tænke paa Flaget, Alle ville nemlig see og tænke paa Kongen. Hist samler sig et Folk i Ordets rette Betydning, for ved gjensidig Udvexling af Tanker og Følelser at vinde Styrke til en Kamp for sin hellige Eiendom, Sproget, en Kamp hvortil der, under de nuværende Omstændigheder, udfordres mere Taalmod end Mod. - - Her ved Hovedstaden samler den intelligente Klasse sig med sine Kors og Stjerner, for at styde efter en malet Træfugl. Dertil udfordres ikke andet Mod end at styde en Bøsse af; men det kan maaskee allerede være nok for mange af dem. Medens man synger fædrelandske Sange paa Skamlingsbanken, spises der Frokost paa den Kongelige Skydebane. Lauriz Skau tolker i sit simple hjertelige Sprog sine Landsmænds Lidelser, den Spot og Haan, de maae taale, og paa samme Tid udbringer Kjærulff, under Kanontorden en Skaal for Christian den 8de. Hist vil en Mand, hvis Jndre brænder for Fædrelandet, udtale sin smertelige Følelse over Sprogrescriptet; - her vil en Mand, som forrige Aar nedskjød Blypladen af Stangen, spadsere og samtale med sin Konge, medens den Mand, som udarbeidede Sprogrescriptet, og fandt det saare godt, bærer en lille Poppegoie i et grønt Baand paa Brystet. Medens Slesvigerne ønske Frihed for Skrift og Tale, ønske Medlemmerne af Skydeselskabet en Peberbøsse eller Theepotte. Naar man endelig om Aftenen tænder Blusset paa Skamlingsbanken, saa det lysner langt bort og skjærer baade store og smaae Schlesvigholsteinere i Øinene som en Vagtild, der tyder, at Nordslesvigeren er paa sin Post, da tumler mangen Yngling, sig om i Dandsen med de vakkre danske Piger, hans Blod ruller varmt, i hendes blaae Øine seer han den Farve, som endnu mangler det danske Flag, maaskee endog hun minder ham om Festens Betydning, og han vil føle, hvad man kan gjøre for sit Fædreland; da, paa samme Tid, kjøre den nye Fuglekonge, beruset af sin Lykke, hjem med sine to Lysestager.
Corsaren, 1844-06-28
Det er Publicum bekjendt, at de kjøbenhavnske Silke-, Ulden- og Lærredskræmmere paa en forunderlig Maade ere blevne enige om at holde deres Boutiker lukkede om Søndag Eftermiddag fra Kl. 5. Denne upatriotiske Foranstaltning, der i en utrolig Grad skader Kjøbenhavns Handel - man skal saaledes endog have seet en 12aars Pige seile over til Malmø en Søndag Eftermiddag for at kjøbe en Alen Silkebaand til 1 Sk., og nu tænke man sig det Øvrige! - har naturligviis intet andet Øiemed end at skaffe Mestere, Svende og Drenge nogle Timer problematisk Frihed. Vi kalde denne Frihed problematisk, thi hvad er i Grunden Frihed? Hvad er overhovedet Frihed? Hvad er Kjærlighed? Hvad er et Strømpeskaft? o. s. v. Alle Jordens Ting ere forfængelige, solidt er kun Penge, det er det Eneste, vi vide. Derfor fortjene de faa Mænd Ros, som kraftigt have sat sig imod denne omsiggribende Frihedsaand; disse gode, bedre, bedste Borgere, de leve! Og for at de kunne leve ret længe ogsaa i Erindringen, have vi høitidelig besluttet at nævne dem her, for tillige at henlede den Søndags-Søgning til dem, som de saa rigelig fortjene. - Dog - det kunde jo hændes, at de nu næstfølgende Søndag bleve lige saa slette som de andre, og det er derfor ikke værdt at nævne dem for tidligt.
Corsaren, 1844-07-05
Literatur. "Corsaren", der blandt meget Andet ogsaa har sat sig til Formaal at udødeliggjøre berømte Videnskabsmænd, har naturligviis ogsaa efter Skyldighed, og Evne af og til bidraget Sit til at lovprise Grammatikeren Levin. Men denne Opmærksomhed er da heller ikke fra hans Side bleven uden Paaskjønnelse, hvilket især fremlyser af Fortalen til den af ham forfattede og i disse Dage udkomne "Dansk Lydlære og Kjønslære ". Forfatteren yttrer nemlig deri, at han nærer det Haab, at en anden Sprogmand, som arbeider under gunstigere Omstændigheder, vil redde hans Navn fra den almindelige Dødelighed. Det er naturligviis "Corsaren" han sigter til, og idet vi takke ham, fordi han paaskjønner vore redelige Bestræbelser, tilføie vi vort Løfte, ikke heller i Fremtiden at tabe ham og hans literaire Virksomhed af Sigte. At anbefale Værket, overgaaer desværre vore Evnerog er desuden overflødigt, da "Berlingske" allerede har overtaget sig dette Hverv; vi lade os derfor nøie med at levere nedenstaaende Rangforordning over danske Forfattere, uddragen af Hr. Levins Grammatik: H. P. Holst; Johannes Evald; P. A. Heiberg; Chr. Pram; A. S. Ørsted; H. C. Ørsted; S. S. Blicher; N. F. S. Grundtvig; Poul Møller; H. N. Clausen; og Orla Lehmann. See vi det! Nu har min Tro Holst faaet tilstrækkelig Revanche for enhver ham tilføiet Krænkelse og den har Levin saamænd givet ham.
Corsaren, 1844-07-05
Livets Conflicter. (Efter Carit Etlar.) Men hen igjennem Borgergaden susede og brusede hylende den pibende Natvind og hvirvlede Støvet igjennem Vinduerne, ei blot i Stuen, men ogsaa paa første og maaskee paa anden Sal. Det var græsseligt at see Rendestenens Bølger kaste sig og det fraadende Skum ind imellem Klitterne. Thi man maa vide, at Borgergadens Brolægning i denne Tid er brudt op, hvorved er fremkommen Klitter og forvittrede Huler. Gjennem Gaden gik en Mand med en Lygte, ligesom ham, jeg fortalte Eder om, da J vare saa gale at læse min Madsalune." For dengang vare J gale; Alt, hvad jeg dengang skrev, duede Intet; nei, det, jeg nu skriver, det duer. Kort sagt, det var med en lucerna han gik, (jeg siger det paa Latin, for at J kunne troe at Rygtet lyver, naar det beretter, at jeg, Lyngtoppenes Beundrer, er bleven rejeceret til artium propter meum stilum latinskum). Altsaa, han gik med en lucerna. Frygtsom saae han sig omkring, thi han vidste, hvor farligt det er at gaae dernede ved Helsingorsgaden, og det kunde han sagtens vide, thi han var en Kjøbenhavner og Medlem af TotalMaadeholdsforeningen. Hjertet slog ligesaameget for stærkt i hans Barm, som Holmenskirkens-Taarnuhr gaaer for hurtigt; Regnen drev ned af ham og kun med Møie holdt han Lygten vaagen. Hvilket grusomt Natstykke! Selv Maler Faber i Kjerteminde kunde ikke male et bedre! - Nu møder han en ung Pige med en deilig Teint, en nydelig Figur og søde Øine (NB. J Mørke ere alle Katte graae). Han havde troet at gjenkjende sin Antonia; men, o Jammer, han havde taget feil; thi han var kortsynet. Nervesvage Folk taale ingen Rystelse, og den heftige Rystelse han havde faaet, da han opdagede sin Feiltagelse, det Stød hans skjøntformede romerskgræsk- russisk- danske Næse havde erholdt ved hans Fald paa Flugten, var det, der gjorde ham gal. Og nu var han gal. (Det har jeg rigtignok sagt een Gang, men en god Ting kan ikke siges for tidt; derfor er det ogsaa, at, naar J have læst een af mine Romaner, da kjende J alle de øvrige). Nu studerede han Sibberns Logik og læste Aftenbladet, hvilket er Beviis nok for at han var gal. - Hvor var han? Han laae paa en Divan med feberglødende Pande; hans venstre Haands anden Finger fra høire hvilede paa den falmede Mund. Paa Bordet laae en udrøget Pibe. - "Gud" raabte han, og knyttede i den knyttede Næve, hvor," jeg er ulykkelig! Hvor jammerlige ere dog ikke "Livets Conflicters." Næste Dag gik Smugleren og hans Søn, belæssede med Gods, rask væk forbi Betjenten ved Stadsgravens nye Pontonbro. En Time efter kom de igjenud fra Byen, ogsaa belæssede; men ikke med Ost og Fedevarer til deres hemmelige Smuthuller under Sortesø, nei, - med Liget af den Ulykkelige i en Sæk. - Han havde qvalt sig med en Kartoffel. - Den Forbindelse, der forresten har maattet være imellem Smugleren og ham, vil til evig Tid forblive en uopløselig Gaade.
Corsaren, 1844-07-05
Skizzer. Den Frisindedes Phystognomi. Hvorlunde Hr. J. Levin, som en anden Cæsar, i sit "timelige Skibbrud" freidigt redder sin danske Grammatik. (See Fortalen til "Dansk Lyd- og Kjønslære", to Monographier af Levin.)
Corsaren, 1844-07-05
Billeder af "Corsarens" Faternamagica. Her er Tivoli, see her! Tæt ved Stadens Volde; Siesby paa Pagasen seer Man ved Kilden holde. Først han vander Dyret der, Skriver saa blandt Abers Hær Tivoli-Avisen.
Corsaren, 1844-07-05
Vor Havneadministration. I de sex Dage skabte Gud Himmelen og Jorden med Alt hvad der er paa dem; men paa den syvende Dag, da han holdt op at skabe, blev den Kjøbenhavnske Havneadministration til. Nogle sige, at dette var en Løverdag, Andre, og disse ere de talrigste, at det var en Søndag. Da nu ogsaa det jødiske Consistorium i Paris har erklæret sig for den sidste Mening, tør den ansees som almeengjeldende. See, derfor blev Havneadministrationen et Søndagsbarn, som kunde see underlige Ting, hvor fornuftige Mennesker Jntet kunde see. Men hvad den saae, det fortalte den til den "Berlingske", og som en Stormvind foer den "Berlingske" hen over Jorden og gjorde det bekjendt over den vide Verden, for at Alle kunde beundre den vidunderlig, vise Havneadministration, som Kjøbenhavn besad. Thi vild, Kjøbenhavn havde en herlig og stor Havn, hvori der kunde ligge mange store Skibe, men hvori der laae meget faa. Og Havneadministrationen yndede Mørket saare, og den forbød derfor Skipperne at have Jld og Lys ombord, naar de laae i den deilige Havn. Men naar Skipperne den lange Vinteraften sadde i Mørke i deres kolde Kahytter, da tænkte de ofte med dyb Følelse paa Havneadministrationen, og deres Tanker vare ikke gode; thi de ønskede den formeget af det, hvoraf de selv havde forlidet. Og det bidrog meget til at løsne det Tillidens og Kjærlighedens Baand, som bør være imellem de Overordnede og Undergivne. Endelig toge Skipperne for 30 Aar siden Mod. i Brystet og søgte i al Admyghed, som det sig Undersaatten egner og anstaaer, om Tilladelse til at have Lys ombord. Men nu hændte det sig, at i den samme Havn, skjøndt mange hundrede Alen fra de andre Skibe, laae den danske Flaade, hvormed vore Søofficierer gjøre sig berømte. Og den danske Flaade blev elsket af Havneadministrationen som Moderen af det umyndige Barn. Naar et Skib af den blev ophugget, og det hændte ofte, da var det for dem, som mistede de en af deres Kjære, og som Hinduerne brændte de da dets Levninger, og varmede sig ved Jlden. Nu saae de i deres ubegribelige Viisdom hvorledes Flaaden, som laae ved den tomme Toldbod, var udsat for skrækkelig Fare ved at der var Lys i en Lygte ombord i et Skib, som laae ved Børsen, og de afsloge derfor hiin Bøn. Men de bleve hvidhaarede og de bleve skaldede, og tredive Aar hengik over deres Hoveder saa let, som en Gymnastiker der dandser paa Æggeskaller, og deres Hjerter bleve bløde som blødkogte Æg De opfyldte da Skippernes Bøn; men kun med den største Forsigtighed. Thi bød de, at en Mand med tvende Assistenter og fire Roerkarle skulde, som en anden Justitsraad Reiersen, føre Opsynet med Jld og Lys. 29 Vægtere med ligesaa mange Hunde og Politibetjente skulde have Lov til at komme ombord i Skibene for at paasee For sigtigheden. Og derfor skulde hvert Skib, enten Tilladelsen benyttedes eller ei, betale 64 Sk. Da jublede Skipperne og prisede den vise Havneadministration. Og dens Ros skal udbredes over al Jorden, og hvergang der sees noget Sjeldent eller Stort, fra en Regjeringsviisdom til et Menageri, da skal Tilskuerne udbryde. Det er Jntet imod den kjøbenhavnske Havneadministration!
Corsaren, 1844-07-05
Vi lovede i vort sidste Nr. at ville opgive en Liste over de faa Medlemmer af Silke- og Klædekræmmerlauget, som ikke ville lukke deres Boutiker Søndag Eftermiddag Kl. 5. Vi have nu bragt i Erfaring, at denne Minoritet, der saaledes vil dominere et heelt Laug, der bestaaer af c. 200 Jnteressenter, tæller 4 - siger og skriver i "fire" Medlemmer, nemlig Dhrr. Lerche, Schmidt, Mannheimer og Lars Jensen. Dog maa vi til Ære for Sidstnævnte anføre, at han erklærede sig villig til at lukke sin Boutik til ovennævnte Tid, - NB. naar Lauget vilde betale ham 5 Rbdlr. hver Søndag! Nu vel, man behøver da blot at lade en Subskriptionsliste gaae omkring, saaledes at hver Dreng tegner sig for 1/2 Sk., hver Svendfor 1 Sk. og hver Principal for 2 Sk., saa vil man ved denne Halv, Heel- og To-Skillingssubskription ei alene tilveiebringe de 5 Rbdlr., i men man vil endog kunne grundlægge et Fond, hvoraf Renterne kunde tilfalde gigtsvage Jnteressenter af Silke- og Klædekræmmerlauget.
Corsaren, 1844-07-12
Sidste Nr. af "Corsaren" blev sat under Beslag og Redacteuren lagt under Tiltale. Der er ikke Videre at gjøre derved.
Corsaren, 1844-07-12
Skizzer. Den Frisindedes Phystognomi. Hvorlunde Hr. J. Levin, som en anden Cæsar, i sit "timelige Skibbrud" freidigt redder sin danske Grammatik. (See Fortalen til "Dansk Lyd- og Kjønslære", to Monographier af Levin.)
Corsaren, 1844-07-12
Billeder af "Corsarens" Caternamagica. Her er Tivoli, see her! Tæt ved Stadens Volde; Siesby paa Pegasen seer Man ved Kilden holde. Først han vander Dyret der, Skriver saa blandt Abers Hær Tivoli-Avisen.
Corsaren, 1844-07-12
Selvmorderen, en fingeret Roman. (Efter Carit Etlar.) Men hen igjennem Borgergaden susede og brusede hylende den pibende Natvind og hvirvlede Støvet igjennem Vinduerne, ei blot i Stuen, men ogsaa paa første og maaskee paa anden Sal. Det var græsseligt at see Rendestenens Bølger kaste sig og det fraadende Skum ind imellem Klitterne. Thi man maa vide, at Borgergadens Brolægning i denne Tid er brudt op, hvorved er fremkommen Klitter og forvittrede, Huler. Gjennem Gaden gik en Mand med en Lygte, ligesom ham, jeg fortalte Eder om, da J vare saa gale at læse min "Madsalune." For dengang vare J gale; Alt, hvad jeg dengang skrev, duede Intet; nei, det, jeg nu skriver, det duer. Kort sagt, det var med en lucerna han gik, (jeg siger det paa Latin, for at J. kunne troe, at Rygtet lyver, naar det beretter, at jeg, Lyngtoppenes Beundrer, er bleven rejeceret til artiumpropter meum stilum latinskum). Altsaa, han gik med en lucerna. Frygtsom saae han sig omkring, thi han vidste, hvor farligt det er at gaae dernede ved Helsingørsgaden, og det kunde han sagtens vide, thi han var en Kjøbenhavner og Medlem af TotalMaadeholdsforeningen. Hjertet slog ligesaameget for stærkt i hans Barm, som Holmenskirkens-Taarnuhr gaaer for hurtigt; Regnen drev ned af ham og kun med Møie holdt han Lygten vaagen. Hvilket grusomt Natstykke! Selv Maler Faber i Kjerteminde kunde ikke male et bedre! - Nu møder han en ung Pige med en deilig Teint, en nydelig Figur og søde Øine (NB. J Mørke ere alle Katte graae). Han havde troet at gjenkjende sin Antonia; men, o Jammer, han havde taget feil; thi han var kortsynet. Nervesvage Folk taale ingen Rystelse, og den heftige Rystelse, han havde faaet, da han opdagede sin Feiltagelse, det Stød hans skjøntformede romerskgræsk- russisk, danske Næse havde erholdt ved hans Fald paa Flugten, var det, der gjorde ham gal. Og nu var han gal. (Det har jeg rigtignok sagt een Gang, men en god Ting kan ikke siges for tidt; derfor er det ogsaa, at, naar J have læst een af mine Romaner, da kjende J alle de øvrige). Nu studerede han Sibberns Logik og læste Aftenbladet, hvilket er Beviis nok for, at han var gal. - Hvor var han? Han laae paa en Divan med feberglødende Pande; hans venstre Haands anden Finger fra høire hvilede paa den falmede Mund. Paa Bordet laa en udrøget Pibe. - "Gud," raabte han, og knyttede den knytede Næve, ghvor jeg er ulykkelig i Hvor jammerlige ere dog ikke "Livets Conflicter"! Næste Dag gik Smugleren og hans Søn, belæssede med Gods, rask væk forbi Betjenten ved Stadsgravens nye Pontonbro. En Time efter kom de igjen ud fra Byen, ogsaa belæssede; men ikke med Ost og Fedevarer til deres hemmelige Smuthuller under Sortesø, nei, - med Liget af den Ulykkelige i en Sæk. - Han havde kvalt sig med en Kartoffel. - Den Forbindelse, der forresten har maattet være imellem Smugleren og ham, vil til evig Tid forblive en uopløselig i Gaade.
Corsaren, 1844-07-12
Vor Havneadministration. J de sex Dage skabte Gud Himmelen og Jorden med Alt hvad der er paa dem; men paa den syvende Dag, da han holdt op at skabe, blev den Kjøbenhavnske Havneadministration til. Nogle sige, at dette var en Løverdag, Andre, og disse ere de talrigste, at det var en Søndag. Da nu ogsaa det jødiske Consistorium i Paris har erklæret sig for den sidste Mening, tør den ansees som almeengjeldende. See, derfor blev Havneadministrationen et Søndagsbarn, som kunde see underlige Ting, hvor fornuftige Mennesker Jntet kunde see. Men hvad den saae, det fortalte den til den "Berlingske", og som en Stormvind foer den "Berlingske" hen over Jorden og gjorde det bekjendt over den vide Verden, for at Alle kunde beundre den vidunderlige vise Havneadministration, som Kjøbenhavn besad. Thi viid, Kjøbenhavn havde en herlig og stor Havn, hvori der kunde ligge mange store Skibe, men hvori der laae meget faa. Og Havneadministrationen yndede Mørket saare, og den forbøde derfor Skipperne at have Jld og Lys ombord, naar de laae i den deilige Havn. Men naar Skipperne den lange Vinteraften sadde i Mørke i deres kolde Kahytter, da tænkte de ofte med dyb Følelse paa Havneadministrationen, og deres Tanker vare ikke gode; thi de ønskede den formeget af det, hvoraf de selv havde forlidet. Og det bidrog meget til at løsne det Tillidens og Kjærlighedens Baand, som bør være imellem de Overordnede og Undergivne. Endelig toge Skipperne for 30 Aar siden Mod. i Brystet og søgte i al Admyghed, som det sig Undersaatten egner og anstaaer, om Tilladelse til at have Lys ombord. Men nu hændte det sig, at i den samme Havn, skjøndt mange hundrede Alen fra de andre Skibe, laa den danske Flaade, hvormed vore Søofficierer gjøre sig berømte. Og den danske Flaade blev elsket af Havneadministrationen som Moderen af det umyndige Barn. Naar et Skib af den blev ophugget, og det hændte ofte, da var det for dem, som mistede de en af deres Kjære, og som Hinduerne brændte de da dets Levninger, og varmede sig ved Jlden. Nu saae de i deres ubegribelige Viis dom, hvorledes Flaaden, som laa ved den tomme Toldbod, var udsat for skrækkelig Fare ved, at der var Lys i en Lygte ombord i et Skib, som laa ved Børsen, og de afsloge derfor hiin Bøn. Men de bleve hvidhaarede og de bleve skaldede, og tredive Aar hengik over deres Hoveder saa let, som en Gymnastiker, der dandser paa Æggeskaller, og deres Hjerter bleve bløde som blødkogte Æg. De opfyldte da Skippernes Bøn; men kun med den største Forsigtighed. Thi bød de, at en Mand med tvende Assistenter og fire Roerkarle skulde, som en anden Justitsraad Reiersen, føre Opsynet med Jld og Lys. 29 Vægtere med ligesaa mange Hunde og Politibetjente skulde have Lov til at komme ombord Skibene for at paasee Forsigtigheden. Og derfor skulde hvert Skib, enten Tilladelsen benyttedes eller ei, betale 64 Sk. Da jublede Skipperne og prisede den vise Havneadministration. Og dens Ros skal udbredes over al Jorden, og hvergang der sees noget Sjeldent eller Stort, fra en Regjeringsviisdom til et Menageri, da skal Tilskuerne udbryde. Det er Jntet imod den kjøbenhavnske Havneadministration!
Corsaren, 1844-07-12
Vi lovede i vort sidste Nr. at ville opgive en Liste over de faa Medlemmer af Silke- og Klædekræmmerlauget, som ikke ville lukke deres Boutiker Søndag Eftermiddag Kl. 5. Vi have nu bragt i Erfaring, at denne Minoritet, der saaledes vil dominere et heelt Laug, der bestaaer af c. 200 Jnteressenter, tæller 4 - siger og skriver i "fire" Medlemmer, nemlig Dhrr. Lerche, Schmidt, Mannheimer og Lars Jensen. Dog maa vi til Ære for Sidstnævnte anføre, at han erklærede sig villig til at lukke sin Boutik til ovennævnte Tid, - NB. naar Lauget vilde betale ham 5 Rbdlr. hver Søndag! Nu vel, man behøver da blot at lade en Subskriptionsliste gaae omkring, saaledes at hver Dreng tegner sig for 1/2 Sk., hver Svend for 1 Sk. og hver Principal for 2 Sk., saa vil man ved denne Halv, Heel- og To-Skillingssubskription ei alene tilveiebringe de 5 Rbdlr., men man vil endog kunne grundlægge et Fond, hvoraf Renterne kunde tilfalde gigtsvage Jnteressenter af Silke- og Klædekræmmerlauget.
Corsaren, 1844-07-19
Varsko, Jusisraad Reierseni De jydske Stænder ere samlede.
Corsaren, 1844-07-19
Under Adressediscussionen i den jydste Stænderforsamling, svarede Commissarius Følgende til et Punct i Oliemøller Schyttes Talle: "Det yttres, at Appanager, som ved Dødsfald ere hjemfaldne, ere blevne anvendte til Bedste for andre appanagerede Personer; men dette forholder sig ikke saaledes. Vel ere enkelte Appanager blevne noget forøgede, hvorved den Besparelse, som ellers vilde have fundet Sted ved de hjemfaldne Appanager, er bleven formindsket; men dette er skeet, fordi hine Appanager fandtes at trænge til Forøgelse." Anders. Hor, Peer, Du slog mig igaar paa Øret; det skal Du skee en Ulykke for. peer. Det er sandt, Anders, jeg slog Digz men, eftersom jeg fandt, at Du trængie til et Øresigen, er det Logn, og Du maa beholde Dit Øresigen, som om Du intet havde faaet.
Corsaren, 1844-07-19
Censoren i Ribe blev yderst forknyt over den Næse, han tilligemed flere andre Provindscensorer nylig fik. Han er indgaaet til Cancelliet med ydmygst Forsikkring om, at det ikke var ham, men hans Fuldmægtig, som havde begaaet Censurfeilen, og at Næsen altsaa tilkom denne.
Corsaren, 1844-07-19
Herremanden paa Valdnæsgaard, der udover Huustugtretten paa Huusmand Peder Rasmussen. Med Motto: "Den eneste Skranke falder, der endnu stiller Bondestanden fra dens Medborgere. - Jntet bliver tilbage, hvorved Lovene kunne siges at træde i Veien for denne Stand i at tilegne sig alle Dannelsens, Velstandens, Ærens Goder, lige med enhver Anden." Den kgl. Commissarii Aabningstale i Viborg.
Corsaren, 1840-11-20
Ved Stænderne er nu truffet den Foranstaltning, at, naar de bede om Noget, skulle de tillige frabede sig det (vidle Coll. Tid. af 7de ds.). Dette vil overordentlig lette Sagernes definitive Afgjørelse.