Viborger Samler, 1783-11-03
ELLEFTE AARGANG. Mandagen den 3 November 1783. Enke, Et Ord til Publicum. Hvorledes skal den store Mængde af Huusarme - ældgamle og uduelige - syge og sengeliggende - af Verden forladte Mennesker, som opholder sig i vor fattige og af ofte paakom ne Jldsvaade dybt nedsatte Næringsløse Viborg, bli og blive giennembragte i forestaaende Vinter, det er et Spørgsmaal, som blant mange andre, der opgives til Besvaring i Samleren, vel maatte have Fortrin. Hvad svare vi, Medborgere, Medchristne! Venner og Velyndere, vi sige: Gud er den, som forsørger alle sine Skabninger - Hans Forsyns Øine seer deres Nød- Han oplader sin milde Haand og mætter alt det, som lever. Sandt; men paa en overordentlig Maade skeer det dog ikke, derfor befalede Han, at vi skulle lade os bruge som Redskaber i Forsynets Haand til de Elendiges Hielp - eller: Gud bedre det neppe kunne vi giennembringe os selv paa en Tiid, da høie Korn Priser - mangfoldige Udgivter - Nærings Veienes stedse tiltagende Jndskrænkelse - Famille=Sorger - o. s. v. forringer fra Tid til Tid vore Vilkaar og forøger vore Bekymringer. Kan være; men skulle der dog under en fornuftig og sparsommelig Huusholdning ikke blive no meget lidet til overs for os, som vi kunne meddeele den Nødtørftige, eller: Mange af Byens Fattige og vel de fleeste har paadraget sig selv deres Elendighed, og kaster sig endnu daglig forsetligviis i Armod og Ulykke ved en slet Huusholdning, ved Ladhed og Uvirksomhed ved Drukkenskab og Odselhed - Hvo kan hielpe disse, som ikke vil hielpe sig selv, 2 for sandt, desværre - hvor inderlig var det ikke derfor derfor at ønske, at de, som føre et uordentlig Levnet iblant os, maatte enten bringes til Forbedring, eller betages deres Friehed, eller vel og forvises Byen, Vore borgerlige Love og Anstalter ere aldeles gode, men deres virkelige Exsekution medfører, vide vi, ofte saadanne Vanskeligheder, som fast ikke kan overvindes. Men mange af Byens Fattige paadrage sig ikke selv forsetligviis deres Armod - mange kan formedelst Alderdom og medfølgende Skrøbeligheder intet udrette. mange ere af Sygdom enten ganske nedkastede, eller saa ilde tilredte, at de ikke formaae at arbeide - og mange, endskiønt de arbeider efter Formue, kan ikke sammenbringe det uomgængelig fornødne til deres forarmede Familiers nødtørftigste Underholdning. Disse ere egentlig de, paa hvilke vor Øiemeed er henrettet, disse gamle og skrøbelige, syge og sengeliggende, Huusarme, som ikke paa nogen Maade kan giennembringe sig, ville vi have vore Medborgere, vore Velyndere baade i og uden for Viborg, saavelsom de fremmede Reisende, der ere af den Formue, at de kunne komme de Nødlidende til Hielp, paa det ivrigste recommanderede. Men Maaden, paa hvilken dette begemmeligst kunde skee, ville vi gjerne have saa tvunget, og Forslaget dertil saa simple, som nogensinde muelig - her er det: Den Blok, som hidtil uden Nytte har staaet i Dom=Kirken strax ved Indgangen af Kirke=Porten, paa den Søndre Side, skal herefter, med Stiftets høi Øvrig. Øvrigheds Samtykke, føre Navn af Viborg, Byes Huusarmes Blok, til hvilken enhver Velgiører skal have frie og ubehindret Adgang, da Graveren, som gaaer op for at ringe, skal herefter være forbundet at holde Døren aaben fra Kl. 10 til 12.