Viborger Samler, 1774-09-26
Da jeg i min Ungdom giennemreiste de fornemmeste Provintser i mit Fæderneland, lærte jeg at kjende adskillige saadanne store Tyve, der endog - dog jeg er kommen alt for langt fra min Text. Jeg vilde kun sige saa meget, at disse Exempler have gjort mig saa forsigtig, at jeg undersøger endog de almindeligste Ordsprog, om de stemme overeens med Erfarenhed, eller ei. Hvad det Ordsprog, Af Skade bliver man klog, angaaer, har jeg efter lang Overveielse befundet, at det fuldkommen stemmer overeens, saavel med Fornuften, som daglig Erfarenhed. Hvad, hører jeg Hr. Haabe recht raabe, troer Du, at Folk blive kloge af Skade, J Sandhed, Du giver mig ikke det - fordeelagtigste Begreb om Din Jndsigt. Et eneste lidet Stod a posteriori skal kaste Dit hele Ordsprog over Ende. Det er en afgjort Sag , der er intet Menneske under Solen, der jo, enten ved sin egen eller andres Daarlighed, eengang skulde komme til Skade. Var det nu sandt, at Skade gjør Folk kloge, saa skulde man ikke kunne , gjøre noget Skrit paa Gaden, uden at støde paa en " klog Mand; Og dog - Jeg Jeg indseer fuldkommen Deres Meening, min Herre! De kan neppe være saa overbeviist om Deres egen Klogskab, som jeg er om det, hvormed De tænke at stode min Meening om. De kommer, for Exempel, ikke i noget Selskab, uden De jo strax bemægtiger sig Samtalen, og giendriver Deres egne Grundsætninger, som De en halv Time før vidtløftig forsvarede, saasnart en anden kun paastaaer dem. De falder alle Folk ind i deres Tale. De meest bekiendte Sandheders Grundstøtter maae ryste, aa snart de understøttes af en anden, end Deres Lunge, Denne Modsigelses Aand har ofte gjort dem Skade. Kloge skye Deres Selskab. Børn ere i Stand til at vise Dem Deres Feil, og Spottere belee Dem. Jkke desmindre, jeg haaber, De forstaaer mig Lad De mig kun tale ud. Jeg tilstaaer endog, at adskillige Klasser af Mennesker, for Exemper. Narre, Guldmagere, Forelskede, o. s. f. blive fast aldrig, end ikke af Skade, kloge. Hr. Laber har i ti Aar tilsat en anseelig Formue ved Spil. Hans Syn er saa svagt, at han utallige Gange har anseet Basta for Spanille, og hans Adspredelse saa stor, at han i L Hombre kaster Trumserne bort, og beholder de falske Kort. Han kiøber uheldig; Han bliver revolteret, og er færdig at døe af Forundring over, at han kunde tabe saa stærk et Spil. En anden gang spiller han i Piqve, og kiøber paa CarreauOg Han Han spiller Cour Manille ud, og raaber: Trum ud! Mine Herrer. Da han er af stor Familie, har han altid troet, at hans Ahner vilde vende sig om i Graven, hvis de mærkede, at han indlod sig i noget Spil, hvor Jndsatsen var mindre end fire Dukater. Enhver indseer, at han, ved saa ofte at blive Labet, altfor længst har havt Leilighed til at blive klog. Men han giør just det modsatte. Han vil forsøge sin Lykke i de saa kaldte Hazard=Spil. Han reiser, med alt det han eier, til Messen, for igien at vinde det fra Fremmede i een Aften, som han i ti Aar har tabt til gode Venner. Spitsbuberne faae hans Ankomst at vide, og give allerede forud deres Kreditorer Anviisning paa hans slette Syn, og hans Guldbørs. Han taber sine Penge, sin Eqvipage, sit Uhr. Han laaner en nye Sum af en Vexelerer, der endnu ikke har faaet hans Uheld at vide. Den taber han og Han skal betale. Han sættes i Arrest. Hvad giør han paa dette bedrøvelige Sted? Han faaer sig et Kort, og spiller Faro med sig selv. Ventil bliver af alle kaldet Vindmageren. Hans Hierne er en Boglade, hvorfra alle Stadens Nyeheder komme formerede og forbedrede ud. Saasnart han træder ind i en Stue, lukker man Vinduerne. op, og saasnart han vil aabne Munden, raabe allerede hans Bekiendtere til ham. Jeg tør vedde tu finde mod een, Ventil, at det, De nu vil fortælle os, os, er ikke sandt. Hvo der vil have et ærerørigt Rygte undertrykt, behøver kun at mage det saa, at Ventil faaer først Efterretning derom; Thi saasnart han fortroer en noget, troer ingen det meer, om det og var bekræftet af tyve edelige Vidner. For nogle Uger siden blev han syg. Han lod Doctoren hente. Men Doktoren troede ikke et Ord af hvad han sagde. Uagtet den Syge i hans Overværelse fik et Anstød af kold Feber, vilde Lægen dog ikke give ham nogen Medicin, siden han nogle Gange tilforn, havde bedraget ham. Dette Tilfælde kunde kostet ham Livet, hvis Lægen ikke tilsidst havde antaget sig ham. Denne værdige Æsculap bebreidede ham ved denne Leilighed hans Vindmagerie meget eftertrykkelig, og søgte at overbevise ham om den Skade, han derved tildrog sig. Ventil lovede at bedre sig. Doctoren bekientgjorde baade hans Sundhed og hans Forbedring i Staden. Enhver var begierlig efter at see ham. Endelig kom han i et stort Selskab, hvor han fortalte, at der var gaaet en Orm 120 Alen lang fra ham. Jeg beder om Forladelse, smukke Dorimene, at jeg zirer dette Blad med Deres Navn. Det er dog et afskyeligt Menneske, den vellystige Damis De har for hans Skyld lagt sig ud med alle Deres Venner; De har, for at fornøie ham, givet den ædelmodige Damon Kurven; De har betalt hans hans Gield. De er aldrig bleven ham hans ugentlige Honorarium skyldig, og, hvilket Mod! Dehar med Fornøielse gjort ham et Offer af Deres gode Rygte. Nu har dette onde Menneske forladt Dem, for at træde i Deres værste Fiendes Tieneste. Den artige Jesmin fandt vel Middel til at trøste Dem over Damis's Utroeskab, og de vare og en Tid lang eet Hierte og een Siel; Men man siger, at De temmelig dyre har maattet betale hans smukke Lægge. Han har laant en stor Sum Penge af Dem, og er dermed bleven usynlig. Stakkels Barn, Hvor gjør det mig ønt for Dem. Jeg undres alene over, hvor De endnu kan bære Godhed for Mandfolk. (Meere følger.) Nyeheder.