Norske Intelligenssedler, 1767-01-07
Efterfølgende Nyt-Aars Vers med baade For- og Efter-Tale til Læseren, er af en Ubekiændt med Posten tilsendt til Jndrykkelse, og lyder saaledes: Fortale. Jeg forsikkrer ved min Skolemester Tro, at dette Pædag og Digt var ikke bleven skrevet af mig, hvis det ikke vedkom mit nye Embedes Pligter, Jeg vil ligeledes, uden at rose mig selv, tilstaae den Skrøbelighed som har meget formeeret min nidkiære Alvorlighed; jeg vil bekiænde, at jeg er bleven fornem, om ikke i andet, saa dog i fornemme Syger: jeg har, med Respect at sige, den Navnkundige MiltSyge, jeg vil derfor recommendere baade mig og mit Hypocondriske Vers de Medlidende. Den Norske Alvorlighed. klæd efter nyeste Pariser Mode. Forestillet paa Nye Aars Dagen. Docile. Pedagog paa hiin Sde. Hist staar en graadig Evighed! O Tanke fuld af Skræk, Du falske Laan af Øyeblikke! O Tiid, o Hast! o Øyeblik! Vi Dig fra Avgrunds Timer henter, Og Du o Flugt, vort Liv bortrenter, See, hvor Du Hiin-Dags Vidne gik, Hvor manges utænkt fuldbragt Sag, Som var paa Haab og Fare grundet, Er med det endte Aar nu svundet, Saa tænkte just min Siæl i Dag Og fuld af disse Tanker fløy Forvirret, men forbaust blev standset Hen ved en Støtte som bekrandset, Stod reiset op hist paa en Høy. Den studset, saae henrykket her Hvor Ære-Støtten som var reiset, Oprakt med dette Minde kneiset: Jeg Nordens Femte FRIDRICHSer, Hvis Siæl To Rigers Byrde bar; Hvis Majestæt var Folkets Baade; Og Hvis Natur var idel Raade: Han saadant Konge-Mønster var, Just nu, i samme Øyeblik Som dette Syn min Siæl ophævet, Kom Tiden hvorpaa Haabet svævet, Og under Døden skiulet gik. Den hvirvlet ned iblandt en Trop Hvor Tvang og Sorg i Pragt indhyldet Og Vaner uden Tanker fyldet Selv Luften med Lykønskning op. Hvor - - did min Siæl nysgiærrig fløy, Og kom ned i en Masqverade, Hvor Masqver løb i hver en Gade, Og Ønsker var kun Hestes Støy. Hvor Nyt-Aar skiøn som Haabet gik, Og Smile til hvert Ønske førte Mens andres Suk- min Gud! jeg hørte Hvor sidste Sukke Afskeed fik. Jeg raabte: Tiid! du Listighed! Du Fiende for vise Daarer, Som drukne af Vellyst kun kaarer, Sit Vel her paa din Varighed. Som Siæl, Fornuft bortleiet har Til Sandsers Tvang for indbildt Glæde, Som bær sit Værd i Navn og Klæde Ret som de uden Siæle var. Som laaner Vid af Daarlighed Sig med gemeene Siæle nøye, Og giør sig kun for Pøblens Øye, Fornem ved Pragt og Yppighed. Som rundt om efter Ære seer, Og roses vil for at antastes, Som higer høyt for at nedkastes; Som trædes for at træe paa fleer; Med Ærens Afskeed betler Gunst, Falsk Vid for Klogskab vil udraabe, Som Navn af God gir til en Taabe, Som giør hver Last til Dyd ved Kunst. Bag Fromheds Smiil bær skiult den Ræv Som vittig er kun for at spotte, Og ynker andre for at blotte, Den Fejl som til forborgen blev. Som laster alle indtil sig; Som Ydmyghed til Masqve vælger; Som Retten for Metaller sælger; Som graver for at styrtes riig. Som for Profit al Dyd bortgav, Og Jndianers Sveed kand drikke. Som Væir og Vand giør til sin Strikke, Og Havet til al Friheds Grav. Som pagter Mammon Liv og Krop, Og Blod som Edder=Koppe suer. Som drikker Tørst af pressed Druer, Og lædskes for at hidses op. Som bær til Sejers-Tegn den Krop Der krydser der hvor den forliser, Hvor Caper-Gaster blir de Priser, Som Lais Søstre bringer op Som fra ald Verdens Kanter tar Hver Ret hvorefter Ganen snylter, Og siden mat den Krop opstylter, Som de for Maddik lækker har. Som giør ved Kunster Livet kort. Som Hunger ej men Vellyst mætter, Og Armod nok ej foruretter, Kort sagt, som taber Tiden bort Hvad skal bevæge, hvilket Bud, Naar Drift til Dyd ei vil opvække; Naar Frygt for Straf er kand avskrække; Naar at belønne nægtes Gud, Jeg zittret fuld af Angst og Skræk Jeg saae den Gift jeg til har drukket, Og mod min Gud har tordnet fræk: Jeg knælet ned, jeg raabte, sukket J det min Siæl fra denne Flok Fløi op hvor hver en hellig TankeJndhyldt af nye Forundrings Skok Den tabte for at Kundskab sanke: O Kraft. Hvis Vink er Himlens Pragt O Majestæt i Cirklens Myriader; O alle Væsners Aand og Fader! O Du min Skaber, Siæl og Magt Du i hver Punkt Halleluja! Du Grund udi Dig Selv uskabet For alle Aanders Tanke tabet. Bag Skranken hvor De skabt kom fra! Du al Velsignelse, Min Gud; Hvor brænder Sukke! --- ak, jeg bæver, De sig til Thronen tændte hæver, Og for All-Fader flammer ud. Du Almagt, Godhed, Viisdom Giv Os et Sind som Dig antaster, Giv Os et Sind som kunstlet Laster, Af skiulte Hierter bander ud. Tillad jeg nu maae tømme ud Mit Ønske for---ja for Gudinder: Jeg hykler ej, ney Sand! jeg minder Dig om din Engel, Diævel, Gud. Gid at det Smukke-Kiøn ei maae Ved hykkelsk Roes sit Roes-værd tabe, Og kunstle sig for at vanskabe Det som utvungen zirer saa Gid De mod Dem bliv stolt og kiæk, Som roser Skiønhed for at nyde, Den Gunst De siden tør vel byde, Til fals hos en besejret Giæk. Gid Skiønhed delig bliv ved Dyd, Ved muntert Sind i ærbart Væsen, Ved ædle Lader aldrig kræsen, Ei Fejl hudfletter, hvilken Pryd, Gid Sindets Roe som Sejers-Krands Maae smykke Dem som Pragt forringer, Og sig ved Siælens Styrke svinger, Høyt over Støvets tomme Glands. Gid De paa det nye fødde Aar, Det spæde Tidens Yngel, giver Slig Festin som herefter bliver Det Syn mit fyldte Ønske faar. Kom Avind, fnys af Harm, fortryd At De sig Nu til Dyd forære. Roesværdige og ei Roes-kiære. Som just er Skiønhed, Glands og Pryd J Søde, hvilket Paradis Jeg ønsker Jer, hvad vil J skiænke Nu mig, som vil at J skal tænke Som hver Fornuftig, Dydig, Viis, Com vil i Jer tilbede Dyd; Som vil J Mennesker bør heede, Og ej for Hyklere staae reede, Som Hine for et Løftes Lyd. Som vil Fornemhed ei bliv tabt. Ved yppig Blodhed, Fias og Klæder, Men ved Fornuft, Moral og Sæder En avsmagt Pøbel faar omskabt. Som vil jeg skrive for min Ven, Den jeg til Bryllups med indbyder: Jeg gifter mig i Dag med Dyder. Og hermed faldt min Pen. Efter Tale. Et par Ord til mit Vers. Ja vist maae jeg ønske dig Lykke paa Reisen: jeg ønsker dig Frimodighed med din Skjebne, og Ligegyldighed i din Lykke. Du skal i Dag have den Lykke at læse af det smukke Kiøn, og være Dets lille Nar; i Morgen nyder du den Ære, at blive (maaskee) et Stykke til en Model af en hiemkommen Mode, eller og - - - jeg ved ikke selv. J Aften skal du forlyste Viinhuuse, og hudflættes af Avis-Læsere, Hvilken Glæde! Du skal fra Mundkaade Aber bringe din Forfatter den Roes, at du er gjort af en uforskammet Knos. Men din Forvandling bliver den Mærkværdigste: Du bliver af Lavs-Brødre omskabt til en brændende Fidebus, og fortærer dig selv paa antændte Piber. Verse-Mageren. NB. De i forrige Uge belovede tvende Breve skal komme saasart Lejligheden, tillader det.