Den Vest-Sjællandske Avis, 1815-07-15
J Juni Maaned herskede en stor Afvexling i Vindene; i den første halve Deel af den blæste de meest af Sydost og i den sidste halve Deel af Nordvest, ogsaa i Henseende til sin Styrke og Svaghed var Vinden afvexlende og kun fire Gange gik den over til Storm; Blæsten udtørrede ofte Jorden, men denne blev altid igjen forfrisket af en velgjørende Regn; det regnede i alt i tolv Dag, især stærkt fra den 23de til den 26de, hvilken Regn faldt lige i Rugens Dræe-Tid, men som dog ikke synes at have gjort den nogen Skade; af denne stærke Regn havde Barometret en usædvanlig lang og mærkværdig Forudfølelse, da det vedblev i flere Dage at staae ved ustadigt, uagtet man havde det klareste og deligste Veir (en saadan Erfaring viser hvormeget der foregaaer i Naturen, som Mennesker ikke har noget Sandseredskab til at fornemme) Barometret vedblev forresten at staae lavt indtil Slutningen af Maaneden, da det steeg stærkt ved de indfaldende Nordvestvinde; den megen Regn var velgjørende for Græsset og Sæden, hvoraf Vintersæden især tegner godt. Kjølige og varme Dage afløste hinanden, men den egentlige Sommervarme begyndte først at indfinde sig ved Maanedens Slutning; den 12te og 14de havde man stærk Torden. Denne Maaned var ubeskrivelig delig og behagelig, og Juni bør med Rette have Forrangen for alle Aarets Maaneder, at man gjør saameget af Mai har man lært af de sydligere Landes Poesier, hvori den saa ofte besynges, men det passer ikke for vores Nordiske Clima. Dette Aars Juni havde nogen Lighed med det forrige Aars men i Aar er alting i Naturen meget tidligere end i Fior, ogsaa tegner det til en større Frugtbarhed, men Frugttræernes Blomstring har i Aar ikke nær været saa skjøn og saa overflødig. Veirpropheterne spaae en tør og kold Sommer, men et skjønt og behageligt Efteraar. Til Naturens Mærkværdigheder i denne Maaned hører, at man den 16de faae i Dillingen i Schwaben en prægtig Ring af Regnbuefarver omkring Solen, hvoraf den røde Farve vendte til Solen og den blaae yderst, uden om den var en hvid Ring, som gjennemskar den farvede og gik forbi Solen; paa de to Steder hvor den yderste Ring overskar den inderste, saae man tvende Bi sole; Buen af en anden blaae og rød Ring viiste sig mod Syden; dette prægtige Syn lod sig see paa Himmelen om Middagen og varede en Time (man mener at Jisdele i Dunstkredsen foraarsage dette Slags Luftsyn, og man har ogsaa Exempler paa, at der imellem har fulgt megen Kulde ovenpaa et saadant Meteor) en lille Commet har i denne Maaned viist sig paa Himmelen og fortsat sin Vei mod Solen. Justitssag. For begaaet Mordbrand er Karlen Christen Sørensen Karlebye af Kondrup, ved en inden den Kongel. Landsoverret i Viborg afsagDom, der stadfæster den i Sagen forhen ergangne Underrets Dom, tilfunden at have forgjort sin Hals og derefter at brændes, saa og at gjælde Skaden til Baron Juel paa Refsnæs med 300 Rbdlr. N. V., samt at have forbrudt sin Boeslod til Kongen, og endeligen udrede Actionens Omkostninger, hvilken Dom derefter er stadfæstet i Høiesteret, dog saaledes, at Tiltalte end videre er tilfunden at bøde 40 Lod Sølv til Baron Juel og til Kongen ligesaa Jfølge den fra Høiesterets Protocol-Secretairer modtagne Beretning have Sagens Omstændigheder været følgende. Da Refsnæs Møllehuus i Kondrup Sogn Natten imellem den 12te og 13de Oct. f. A. var afbrændt, erfarede Ressnæs Eier, at fornævnte Karlebye, Aftenen for Jlden opkom, havde været hos den sig i det afbrændte Huus opholdende Møllesvend. Han blev derfor fremstillet for det afholdte Brand forhør, hvor han forklarede, at han den 12te Octbr. om Eftermiddagen Kl. 2 kom til Møllersvenden Niels Mikkelsen Skibsted for at laane Penge. Han blev den hele Eftermiddag og Aften i Selskab med bemeldte Møllersvend, og gav denne imidlertid Brændeviin, saa at han blev beskjænket, hvorefter de begge lagde sig i Svendens Seng; men om Aftenen, i Anledning af nogle andre Personers Ankomst, stode de igjen op Efterat disse vare bortgangne, viste Svenden Karlebye sine Papirer, ved hvilken Leilighed Delinqventen af hans Tegnebog udtog 720 Rbmk. N. V. Delinqventen gik derefter ud af Kammeret, og med en Svovlstik, som han havde faaet af Møllersvenden, og tændte ved sin Tobakspibe, stak han Jld i en Langhalm= eller Tag=Kjærv, der stod i Kjøkkenet ved Siden af nogle Tørv, hvorpaa han strax forføjede sig bort, og under sin Bortgang faae, at Jlden var udbrudt, uden at bekymre sig for at slukke Samme.