Viborger Samler, 1773-12-06
Exordium. Var den naadige Slutning, som den almægtige Gud fatter til sit Folkes Velstands igien Fremstillelse, der staaer skrevet hos Propheten Jacharias i det 8de Cap. 14 og 15 v. Saa sagde den Herre Zebaoth; Ligesom Jeg tænkte, at giøre Eder ondt, da Eders Fædre fortørnede mig, og Jeg angrede det ikke, saa tænker Jeg igjen disse Dage at giøre vel mod Jerusalem og Jnda Huus; Frygter ikke. Derudi blev viist Gulds Forhold mod et affalden Folk, udi een af den Høieste Viisdom Kierlig Orden, og hvorledes Herren, da dette Folk i det Babyloniske Fængsel begyndte at tvile om deres Forløsning, og frygtede for, at de aldrig meere kom tilbage igien til deres Fæderneland, lod dem trøste ved sine Propheter, især ved Propheten Jacharias, at de skulle ikke frygte, mens møde Herren med bodfærdige Hierter, og forlade sig paa Herren, saa ville Herren og ændre sin Vredes Tanker, og giøre vel mod dem, omvende deres Fængsel, lade dem komme, tilbage til deres Land, og sætte dem i Flor og Velstand, lade dem nyde Jordens og Træernes Frugtbarhed, Himlens Beduggelse, Statens Forbedring og Formeerelse, ja lade dem besidde hans Velsignelse i Fred og Rolighed, sigendes med det igientagne trøsterrige og Opmuntrings Ord til dem: Frygter ikke. Hvorudi ved Overgangen til den anordnede Tert: De som forlade sig paa Herren &c. blev forestillet den æresfulde Eftertænkning. 1.) Om den kiære søde Fred og Roe Herren nu i saamange, mange Aar har givet os frem for andre Folk, som alleene maa tilskrives Guds egen uendelige Kierlighed og Barmhiertighed, og hans ubegribelige Viisdom. 2.) Om de store Naader og Velgierninger, som Gud nu og i nærværende Tiider har beviist Kongen, Hans Kongelige ArveHuus, og Hans Arve=Riger og Lande, hvilket alt maatte nu betage vor Sind al Tvil og Frygt imod den tilkommende Tiid, og opfylde vor Hierte med den inderligste Fryd og Glæde i Herren, og med den hierteligste Lov og Taksigelse til Herren, og for at giøre Tilhørerne dertil desto meere opvakte, blev Jndholden af Kongens, som vor fromme Landsens Fader, hans faderlige, kierlige og naadige Brev til os, som hans Børn og Folk igientaget, som det der viser i høieste og herligste Maader, Kongens opvakte Siæl, og rørte Hierte over de Ham og hans Folk beviiste Naader og Velgierninger, som visseligen maatte og paa det eftertrykkeligste anmere, opvække, røre og bevæge os tilligemed Kongen at erkiende og bekiende, love og prise, ære og takke den store Himlens og Jordens Regent, eftersom saadanne gode Omvexlinger og Forandringer, som de tydeligste Beviser paa Guds naadige og velsignende Haand overos, med billighed bør opmuntre os til samme, at vor Konges Øiemed derved og kan blive opfyldt, som er Guds Ære og Lov, og vor Fred og Lyksalighed. Lovet være Herren, der har glædet Kongen, der har trøstet os, der har velsignet Landet, og gjort vel imod Kongen og hans Folk. Saa sagde den Herre Zebaoth; Ligesom jeg &c. Thi paa denne Fest kan vi tilligemed Kongen i den allerdybeste Underdanighed og æresfulde Frygt træde frem for dit allerhøieste Væsens allerhelligste Ansigt, og i fuld Tillid og Fortrøstning føre samme Ord og Bekiendelse, som den Kongl. Prophete David, i den foreskrevne Text og eenstemmig med glade takkefulde Hierter til Guds hellige Navns Lov, Priis og Ære udraabe: De som forlade sig paa Herren &c., der ere saadanne vare og dyrebare Ord, som ingen uden Hiertens=Rørelse kan høre, læse og betragte, thi i denne Psalme beskrives deres Tryghed og Lyksalighed, som forlade sig paa Herren, og deres Undergang og Fordervelse, som henvende sig fra Herren, og forlade hamTil den Ende for endnu meere at styrke og vedligeholde Tilhørernes hellige Depotion og Andagt forestilt udaf Texten dette trøsterrige og Opmuntrings Ord a. Om det Lands eller Folkes fordeelagtige Tilstand, som forlader sig paa Frelseren. Og derudi blev betragtet disse 3 Stykker. L.) Den synderlige Lov og Priis, der lægges paa denne deres Tilstand, som forlade sig paa Frelseren, nemlig at den er Fordeelagtig, da slige Mennesker, sligt et Land og Folk har mange herlige og lyksalige Fordeele frem for andre, i Besynder, lighed disse tre1) At de ere faste og uomstødelige, de som forlade sig paa Herren, de ere som Sions Bierg, der skal ikke røste, men skal blive evindelig At Frelseren er selv stedse bestandig hos dem. Der ere Bierge trint omkring Jerusalem og Herren er trint omkring sit Folk, fra nu og indtil evig Tiid. At de Ugudelige skal ikke herske eller regiere længe over dem, thi Ugudeligheds Spiir skal ikke hvile overde Retfærdiges Lod, paa det de Retfærdige skulle ikke ved Trængselernes og Fristelsernes Haardhed og Langvarighed forgribe sig, at giengielde Uret med Uret, at bruge Magt mod Magt, eller at hevne sig selv, og derved giøre Gud til deres Fiende. H. Den hiertelige gode og velmeente Bøn der giøres for dem, nemlig at det maatte gaae dem vel fremdeles, at de maatte nyde end videre disse herlige lyksalige Fordele eller den omtalte fordeelagtige Tilstand. Herre, giør vel mod de gode og imod de oprigtige i deres Hierter.