Jyske Efterretninger, 1770-09-21
Da vi have vores Klæder at takke for vores Fortienesters egentlige Værdie, saa undseer jeg mig ikke ved at bekiende, at jeg anseer kun ganske faa Personer med saa megen Æres frygt, som min Skræder. Jeg besøger ofte hans Verksted, men aldrig uden en hellig Gysen, naar jeg seer, hvorledes Fortienester, Dyder og Fornuft fremvoxe under hans skabende Hænder, og ærede Mænd fremspringe af deres Jntet ved hans Syenaals Sting, ret ligesom den første Hest sprang modig frem paa Strandbreden, da Neptunus med sin Trefork stak i Sandet. For nogle Uger siden gik jeg til ham, og fandt ham i et ChaChaos af Fløyel og kostbare Stoffer, af hvilken han skabte Velbaarne Mænd og Naader. Just som jeg kom ind, skal han en Domherre til, og var meget ilde tilmode ved, at Fløylet ikke vilde forslaae til at afbilde den høiærværdige Mave. Paa Stolen hang tvende naadige Herrer uden Er mer. En af hans Svenne arbeydede paa en velbaaren Junker, som af sin Forpagter havde ladet sig forstrække med tvende Qvartaler, for i det forestaaende Marked at giøre sine høyradelige Fortienester bekiendte. Paa Bænken laae en stor Mængde unge Spradebasser, elskværdige unge Herrer og forliebte Galaner, som syntes med Utaalmodighed at bie efter deres Dannelse. Under Vænken laae en stor Pa qve grov Klæde og andet slet og ret Tøy, som for lærde Mænd, Kiøbmandsfolk, Kunstnere og andre saadanne ringe Skabninger. Tvende Drenge, som ikke endnu vare vel skikkede til Skræder=Professionen, sadde ved Døren og øvede sig paa en Poets Kiortel. Jeg stoed hos Mesteren med Hatten under Armen, og forblev længere end en Time i saadan ærefrygtsfuld Positur, som jeg paatager, naar jeg er i Selskab med fornemme og store Mænd. Min Skræder er i slige Tilfælde vant af mig til saadan en ærbodig Taushed, saa at han ikke videre spørger mig om Aarsagen til samme. Han veed den Høyagtelse, jeg bær for disse miraculeuse Klæder, Det er og billigt. Det er alleneste Klæderne, vi respecterer hos de fleeste store Herrer. Og efterdi vi synes, at Legemerne, som ofte fremskinne i disse velmeritterede Klæder, ofte ere af ingen Betydenhed, saa forbinder vor Pligt og til at paatage en ydmyg Mine, naar vi see disse Klæder uden deres tilhørende Legemer. Saa høye, som mine Tanker ere, naar jeg er en Tilskunved min Skræders forunderlige Gierninger i hans Verksted, saa kleinmodig bliver jeg paa den største Deel af mine fornemme Landsmænds Vegne, saa ofte jeg gaaer forbi en Marchandiser-Boed. Denne er, i Henseende til Klæderne, det samme som Graven for os Mennesker. Her ophører af Forskiæll. Ofte seer jeg i en Marchandiser-Boed et vittigt Hoveds opslidte Klædning at ligge meget fortrolig ved Siden af en riig Penge=Pugers, og det er vel skeet før, at en Landsbye Skoleholders Vest har hængt oven over hans Prælat Fløyels Klædning. Endnu bedrøveligere er det, naar disse prægtige Klæder overleve Høyagtelsen af den Menneske=Maschine, som har sat i dem. Man har viist mig en kostbar broderet Kiøek, som er bleven respecteret af den ganske Stad, og om hvilken mange sultne Poeter have siunget, men som dog endelig for sin Creditor Uhøflighed maatte flygte til Marchandiser-Boeden. Førend jeg slutter denne Afhandling, maae jeg endnu erindre noget. Jeg har været saa raisonable og viist, at Klæder giøre Folk og Fortienester; til Vederlag for denne Umage forlanger jeg igien noget, som er ligesaa billigt. De, til hvis Trøst jeg har udført og gjort dette Ordsprog, bekiendt, og som ingen videre Fortienester besidde end dem, de have deres Klæder at takke for, skal være saa retsindige og aldrig tilregne sig de Æres Beviisninger, som blive beviiste deres Klæder, de komme dem slet intet ved, og det er virkelig et uforsvarligt Ran, om de bemægtige sig den Høy agtelse, som man ere deres Klæder skyldige. Skulde jeg i mod Formodning erfare, at man ikke iagttager denne min Formaning, og, som det hos de fleeste pleyer at skee, tilege ner sig Klædernes Fortienester, saa skal jeg og mine Venner, offentlig ydmyge dem. Vi skal forandre vores Complimenter, og naar vi møde saadan en Mand, aldrig sige andet til ham, end: Min Herre! Jeg har den Naade at forsikre Deres Vest om min underdanigste Devotion. Jeg recommendere mig deres broderede Klædning til naadig Protection. Fædrenelandet ærer deres kostbare Opslags, Fortienester. Himlen opholde deres Fløyels Kioel endnu i mange Aar til Kirkens og Statens Beste. o. s. f. P. S. J dette Øyeblik faldt mig noget ind, hvilket jeg ikke veed, om jeg skulde ønske eller ikke. Dem til Advarsel som giøre sig store, som før er mældt, af deres Klæders Fortienester, vil jeg aabenbare en Hemmelighed, som imidlertid bliver imellem os. Man har gjort et Forslag, de Handlende til Beste, til en nye Artikel i Klæde=Forordningen: At ingen maae tage en riig Klædning paa, førend han havde betalt den, og enhver skulde til den Ende altid bære Skræderens og Kræmmerens Qvittering derfor hos sig. Hvad vilde dette gjøre en Allarm, og hvor mange anseelige Klæder ville forsvinde for vore Øyne, Forslaget er fornuftigt og billigt, og i sær nyttigt for Handlende; men mig synes dog, det er noget for haardt. Mange, som besidde hverken Penge eller Fortienester, og som have hidindtil vedligeholdt deres Anseelse paa deres Creditorers Bekostning, ville naar den borgede Pragt blev dem betagen, derved paa en gang tabe alt, hvad som havde gjort dem store, elskværdige, og anseelige. Hvad vilde der da blive i Fremtiden af disse godt Folk,