Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-01-17
Denne Mand er een af de mærkværdigste Phønomener, som Nordamerica har frembragt. Han blev født den 15de Marts 1767 i Sydcarolina. Hans Fader var en Emigrant fra Jrland, som kun to Aar iforveien var ankommen der til Landet, og snart efter Andrew Jacksons Fødsel døde. Han efterlod Enke og tre umyndige Sønner. J Jacksons Barndom underholdt hans Moder ham meget med Fortællingen om den Andeel, som hans Bedstefader havde taget i Forsvaret af Carrickfergus, og om det irske Folks Undertrykkelser af dets Adel. Og disse Fortællinger, som nærede Had til de høiere Stænder i Europa, gjorde et dybt Jndtryk paa den unge Andrews Sindelag. Moderen bestemte ham for Kirken, og bragte ham af den Aarsag til en Skole, hvor han erholdt nogle raae eller ubetydelige Begyndelsesgrunde til videnskabelig Dannelse. Jmidlertid udbrød Revolutionen og i sit fjortende Aar begav den unge Andrew sig med sin Broder Robert i den americanske Leier, men blev snart tilligemed denne taget fangen i en Jægerfægtning. Deres ældste Broder var bleven dræbt i Slaget ved Stono. Under Fangenskabet befalede en engelsk Officeer, der bemærkede hans store Ungdom, ham ganske fornemt at pudse hans Støvler. Andrew svarede, at han var Krigsfange, men ikke Tjener, hvorover Officeren gav ham et Sabelhug i Armeen. Dette blev hans første Saar og tillige Enden paa hans første Krigstjeneste. Han erholdt snart efter sin Frihed igien; hans anden Broder døde af Følgerne af et Saar i Hovedet, og hans Moder gik tilgrunde af Sorg; han blev saaledes alene i Verden, uden Beslægtede, men i Besiddelse af en lille Formue, som han snart fik sat overstyr. Da han endnu i nogen Tid havde opoffret sig til Studeringer, opgav han i sit 18de Aar Udsigten til at vorde Præst, og blev Advocat i Nordcarolina 1786. Efter omtrent 1 1/2 Aars Forløb fik han Lyst til at vandre ud. Han drog til Tenessee, satte sig ned Staden Nashville og blev snart Generalprocurotor i dens District. J 1796 blev han valgt til Medlem af den Convent, som redigeerte Statens Constitution; i 1797 blev han udnævnt til Medlem af de forenede Staters Senat, men var kun i to Aar i denne Post Da indgav han sin Ansøgning om Afsked, og blev nu af sine Medborgere udnævnt til een af Assessorerne i den øverste Statshofret. Men borgerlige Embeder behagede ham ikke, og han nedlagde derfor ogsaa denne Post snart. Dengang var han 33 Aar gammel. Paa den Tid udgjorde Staten Tenessee Unionens yderste Grændse, og var et Tilflugsted for alle Eventyrere fra Østen. Dens Befolkning bestod af uforfærdede, men raae Mennesker, som havde tabt al Selskabelighed ved at leve paa deres kun halvt dyrkede Landgodser i vild Uafhængighed. Da man var udsat for Angreb af Jndianerne, bar Enhver en Dolk, et Par Pistoler, ofte ogsaa en Bøsse hos sig, men hvoraf man da ogsaa undertiden gjorde Brug imod Andre, end de vilde Jndianere og Skovenes Dyr Jntet var dengang mere almindeligt der, end de raaeste Dueller paa Pistoler, Bøsse eller Dolk. Disse raae Sæder ere næsten forsvundne i Tenessee, men herske endnu i de yderste Grændser af Missour- og Arkansas eller paa nogle Steder i de unge Stater, Missisipp og Allabama. Her forefalde endnu Scener, hvor Gjæsterne komme i Strid over Bordet, fyre Pistoler paa hinanden, og dræbe deres Naboer baade til høire og venstre Side. J Stæderne Vicksbury og Natches forefalde dagligen Fægtninger imellem halvfulde Spillere, og man sporger den næste Morgen ganske koldblodigen: Hvo blev myrdet den sidste Nat, Missisippidalen frembyder næsten allevegne Spor af denne lovløse Tilstand. Det er ganske almindeligt at bære en Dolk i Lommen, og den Reisende bemærket ikke sjelden imellem Folderne paa en Reisefælles Klæder et Par Pistoler, der ere fæstede til Beltet. J Andrew Jacksons Ungdom vare Tenessee og Kentucky Skuepladsen for Spillere og Duel lanter, ifald man tør give hine Slagsmaal Navn af Dueller. Fuld af opbrusende Mod, egensindig, hidsig, let til at vorde fornærmet, stedse beredt til at antage sig sine Venners Stridigheder, naar han selv ingen havde, og uforsonlig i sit Had, kunde det ikke feile, at han jo maatte udmærke sig i dette kampfulde Liv. Om man nu ogsaa ikke vil troe Alt, hvad der fortælles om ham, saa synes det dog at være en af gjort Sag, at han enten maatte ligge i Kamp med Jndianerne, eller have en Strid at bestaae med en eller anden af Landets Tappre. Med Alt dette, maaman dog ikke troe, at han derfor var et grasomt eller blodtørstigt Menneske, tvertimod, han besad mangfoldige Venner, som han elskede, og af hvem han retinderlig igjen blev elsket; han havde en Kone, forhvem han følede den ømmeste Hengivenhed, og om hver han endnu ikke taler uden med Taarer i Øinene (Hun døde paa samme Tid, som han blev valgt til Præsident). Men Tvangen til at virke og handle pinede ham; hans uroelige lidenskabelige Aand tørstede efter Eventyr, og naar Jndianerne vare rolige, styrtede han sig derfor i vilde Klammerier, efterdi dette var den eneste Løbebane, hvor han fandt den levende, forrige Beskjæftigelse, hvorefter han higede.