Aalborg Stiftstidende, 1838-10-11
(Forlangt Jndrykkelse. J Thisted Avis (see dette Blad Nr. 166) har Amtmand Faye taget til Gjenmæle mod en i Nordisk Kirketidende Nr. 33 indført (i dette Blad Nr. 111 ercerperet) Anke over at han har formaaet Cancelliet til at negte Seminarist Kold Ansættelse som Skolelærer ved i en Skrivelse at anføre Dato imod ham, som ikke vare documenterede paa behørig Maade; hvorimod der ikke er anket over, at han har negtet Kold sin Stemme til at erholde Øster-Jølby Skole, og hvorvidt han har gjort dette med Rette eller ei, ligger derfor ganske udenfor Spørgsmaalet i nærværende Strid, skjøndt Faye gjerne har villet gjøre det til dens egentlige Gienstand. Jdet vi herved gjendrive Amtmandens Forsvar, maae vi, forsaavidt selve Factum angaaer, ganske henholde os til Fremstillingen i hans eget Jnserat og i Kirketidenden som vor eneste Kundskabskilde. – J sin Skrivelse til Cancelliet har Amtmanden paaberaabt sig en for Kold ufordeelagtig Yttring af Seminarieforstanderen Dr. Brammer, at han nemlig er et sværmerisk ungt Menneske, der af fine Følelser lader sig forlede til at gaae videre end Fornuften billiger, og som altsaa, skjøndt i en god Hensigt, kan komme til at stifte meget Ondt ved at fremme en ny Sect &c. J Anledning heraf og paa Opfordring af Skoledirectionens andet Medlem har Brammer afgivet en Erklæring, hvoraf Følgende bliver klart: 1) Den paaberaabte Yttring var ikke - saaledes som Embedsmænd under lignende Omstændigheder pleie at skaffe sig dem - skriftlig, men blot mundlig; og dette er saa meget desto værre, da, som der bemærkes i Brammers Erklæring, mundlige Yttringer saare lettelig, fornemmelig i Religionssager, kunne misforstaaes, endog med den bedste Villie til at opfatte dem. 2) Den var ikke meddeelt paa Embedsvegne, ligesom Brammer heller ikke har fundet sig foranlediget til at indføre den i Kolds hæderlige Dimissionsattest eller i en senere Erklæring til Faye, som han paa Embedsvegne afgav paa en Tid, da han vidste, at der var Spørgsmaal om Kolds Ansættelse i Øster-Jølby. 3) Yttringen var derimod fremført engang, da Brammer havde den Ære at være i Selskab med Hr. Conferentsraaden. Efter denne Talemaade at dømme har det været et Selskab, hvori man kom sammen for at forlyste sig, og hvad enten det nu var et Spise=, Spille= eller Thee=Selskab, saa maa man forundre sig, over at Amtmanden vilde afgjøre vigtige Embedssager paa et saadant Sted, hvor Ting af ganske anden Beskaffenhed pleie at bemægtige sig Deeltagernes Opmærksomhed. 4) Or denne vare faldne i Samtalens Løb, altsaa, som man maa formode, i Forbigaaende, leilighedsviis, ikke saaledes veiede, som de vilde være blevne, dersom Vedkommende havde drømt om, at de kunde faae en afgjørende Jndflydelse paa en Embedsbesættelse og maaskee paa en Mands hele tilkommende Skjæbne, eller at de kunde blive meddeelte et talt. Collegium, som noget Officielt. 5) En Deel af det, som Faye ifølge den naturligste Fortolkning maa antages at have fremført som Brammers Yttring, er ikke dette, men blotte Slutninger af ham selv. Det bliver saa meget sandsynligere, at han i sin Skrivelse til Cancelliet kan have forvirret Brammers Udsagn med sine egne deraf uddragne Slutninger, naar man tager Hensyn til de foregaaende Oplysninger og til den Omstændighed, at 6) Brammer kan ikke selv klarligen adskille de Udtryk, han skal have brugt om Kold, fra det, man deraf har sluttet, ligesom han naturligviis ikke heller kan erindre de enkelte Ord, der kunne i Samtalens Løb være faldne om den paagjældende Seminarist. Det er ogsaa heraf klart, at Brammer ingenlunde har vedgaaet at have brugt den Yttring, som Fave tillægger ham, skjøndt han heller ikke udtrykkelig har benegtet det. Om Fave har forstaaet og altsaa anført Brammers mundlige Yttring rigtigt, nære vi saa meget mere Tvivl, som vi ikke kunde skjønne rettere, end at den efter Skrivelsen til Cancelliet maa antages at have gaaer ud paa, at den dadlede Aandsretning hos Kold allerede har taget Overhaand og viist sig virksom i Gierningen; da derimod Brammer i sin skriftlige Erklæring blot synes at nære Fryatfor, at dette vilde skee. At Fave har fremført en Yttring af den forklarede Beskaffenhed for Cancelliet og derved formaaet det til at negte en Mand Embede, dette er der med Rette anket over; Rigtigheden af denne Anke har han ikke gjendrevet og ikke engang benegtet; han har ikke med et eneste Ordlomtalt den i sit Gjenmæle. - Faye har endvide tilskrevet Cancelliet, at Beboerne af Øster-Jølby Skoledistrict, ikke ønskede at faae Kold til Skolelærer; men Rigtigheden heraf maatte man naturligviis betvivle, da man saae, at 16 navngivne Mænd i en Ansøgning til Collegiet erklærede, at de udgjorde samtlige Beboere af Øster-Jølby Skoledistrict, tilbøde sig med Ed at bekræfte, at Jngen af dem havde yttret et saadant Ønske, og tvertimod bade om, at Kold maatte blive beskikket til Embedet. Herimod bevidner Faye, at 3 ham ubekiendte Mænd fra Jølby ere komne ind paa hans Contoir, og at de i hans Fuldmægtigs Nærværelse have erklæret paa Sognets Vegne, at saafremt Kold blev ansat, vilde man indgive besværing derover til Cancelliet. Ved disse 3 Ubekjendtes Erklæring har han naturligviis ikke omstødt de navngivne Mænds høitidelige Forsikkring, og følgelig aldeles ikke retfærdiggjort sit Foregivende for Cancelliet. J hans Gjenmæle findes ikke mindste Spor, til at han har undersøgt, om disse Mænd virkelig vare fra Øster-Jølby, hvad deres Navn og Stilling var, om det var nogle af de 16, som have underskrevet Ansøgningen; og han har sikkert ikke undersøgt deres Competence til at afgive Erklæring paa Sognets Vegne; thi havde han gjort dette Sidste, vilde han have erfaret, at de havde ført ham bag Lyset, og han vilde ikke have tilskrevet Cancelliet paa den Maade, som han gjorde. At anstille en saadan Undersøgelse er naturligviis enhver Embedsmands Pligt thi ellers vil det hidtil Uhørte komme til at høre til Dagens Orden, at et Par Mænd faae det Jndfald at gaae ind paa en indflydelsesrig Embedsmands Contoir, at de udgive sig der foreen eller anden Corporations Befuldmægtigede og binde ham en Historie paa Ermet, som saa bringes videre, at derved vigtige Resolutioner udvirkes, og at tilsidst høitidelige in optime forma meddeelte Erklæringer gjendrives med de vidunderlige Ord: "Det Modsatte er mig fortalt af 3 ubekjendte Mænd, som kom ind til mig fra Gaden af. Dette vilde være endnu værre, end for et kongeligt Collegium at paaberaabe sig Yttringer, som i Samtalens Løb skulle være faldne ved et Gilde At Fave saaledes har forebragt Noget som Øster-Jølbyernes Ønske, uden at gjøre sig den nødvendige Uleilighed med at skaffe sig tilstrækkelig Vished for, at det virkelig var deres Ønske, og at han derved har bevirket, at Collegiet har negtet en Mand Ansættelse, dette er den anden Ankepost. - - Hertil kunne vi endnu føie en ny og tredie Anke, foranlediget ved den Yttring i hans Gjenmæle, at hans Fuldmægtig kan beedige det, som er anført om de 3 Ubekjendte, om Sagen fortiente en saa høitidelig Afgjørelse. (!) Af denne Yttring bliver hans Adfærd os forklarlig. Vi fordriste os til at formene, at nærværende Sag er alvorlig nok til at fordre en i den Grad alvorlig Undersøgelse, at selv en Amtmands Fuldmægtig kunde uleiliges med at aflægge edelig Forklaring, dersom for Resten Noget derved kunde oplyses; thi her er Spørgsmaal om Jntet mindre, end hvorvidt hans Høivelbaarenhed har opfyldt sine Pligter mod Cancelliet, Øster-Jølby Sogn og Dr. Brammer ved at referere de sidstes Meninger for førstnævnte, hvorvidt han har opfyldt dem mod Seminarist Kold ved at udvirke Cancelliresolution, der let kan gjøre det meget vanskeligt for ham, om ikke umuligt, at faae Ansættelse som Skolelærer, endelig om hans Fremgangsmaade har været saadan, at et Medlem af en Skoledirection tør, som han har gjort, offentlig erklære, at han under lignende Omstændigheder vil ansee det for Pligt at handle saaledes, som Faye har handlet i denne Sag.