Københavns Adresseavis, 1770-03-07
Kosakkerne ved Jaick, en Flod som udspringer i Basskirernes Land, og løber fra Norden til Sønden ned i det Caspiske Hav, ere Descendentere af den Deel af Kapschakkerne, som ved Mogolernes Jndbrud i deres Land, henvente sig til det Caspiske Hav. Her vandrede de omkring imellem Jaick og Wolga, og ernærede sig af Fiskerie og Røverie, indtil de med Tiden trakte sig meere tilsammen, og endelig satte sig ned ved den Sydlige Bredde af Jaick, da Tartarernes Magt i disse Egne henfaldt. Efterat Russerne havde bemægtiget sig Kongerigerne Cosan og Astracan, saa underkastede de sig sammes Herredømme af frie Villie. De ere de øvrige Cosakker meget lige af Statur. Men da deres Levemaade er Bondagtig, og de givter sig meget med Tartarerne og Kalmukkerne, saa har de ikke saa god Gestalt, som deres øvrige Landsmænd. Dog kan de meget vel settes i Ligning og komme overeens med dem saavel ihenseende til deres Udvortes som Gemyts Art. Deres Klædedragt er gemeenlig af grovt ufarvet Klæde, med snævre Ær. mer. Om Vinteren gaaer de med lange Kioler, som ere forrede med Lammeskind. Deres Støvle ere af Ruslæder. Deres Huer ere runde med en breed Rand af Foerverk. Fruentimmerne gaaer klædte ligesom Mandspersonerne, undtagen at deres Kiøler ere længer og snævrere. Deres Sprog er en Blanding af Tartarisk, Kalmukkisk og af deres gamle Landsprog. De bekiender sig for den største Deel til den grædske Religion, saaledes som den er andtagen i Rusland. Men da de ere meget uvidende derudi, saa finder man og endnu meget Mahomedansk og Hedensk iblant dem. Disse Jaickske Kosakker boer i store Landsbyer, langs med den høyre Bredde af Jaick indtil dens Munding, hvorden falder ud i det Caspiske Hav, i en Længde af meer end end 40 Mile. Landgodserne ved denne Flod ere af en saa stor Frugtbarhed, at i hvor slet endog Jordbunden bliver bearbeydet, saa frembringer den dog alle Ting til Livets Fornødenhed. For omtrent 50 Aar siden har man opdager, at naar man gaaer langs op med Jaick indtil dens Kilde, saa findes der mange Skove ved samme. Denne Opdagelse har været meget fordeelagtig for Kofakkerne, da de ofte forhen leed Mangel paa Lømmer og Brænde. Nu hugger man Mængden deraf om Sommeren, og bringer, det ud derfra i store Flaader, hver paa 3 til 400 Træer, ned af Floden, indtil Jaickskoi og det Caspiske Hav. Disse Kosakker lever af Agerdyrkning, af Fiskefangst og Fæedrift, samt og af det Bytte, som de har Leylighed til at røve fra deres Naboer, Karakalpakkerne og Tartarerne af Kosatscha=Horda. Da de ligger i bestandige Fiendtligheder og Slagsmaal med samme, saa søger de at befæste alle deres Byer med gode Graver og Pallisader, forat sette sig i Sikkerhed imod sammes Anfald. Om Vinteren, naar Jack Floden er belagt med Iis, ligger de hiemme, og da sværmer Tartarerne omkring fra alle Kanter om deres Vaaninger, for at giøre Fanger. Men ved Foraarets Begyndelse, naar Jisen er optøet og gaaet bort, saa er Touren kommen til Kofakkerne at løbe ud med deres Baade, og opsøge Tartarerne. Da streyfer de igjennem den hele østlige Side af det Caspiske Hav, og plyndrer ofte Venner og Fiender. De holder for denne Aarsag Skyld bestandig et stort Antal Baade i Bereedskab, af den Størrelse, at 30 til 40 Personer kan have Rum derudi, OmVinteren trekker de samme op paa Landet, og sætter dem ind i Skiul og Skurer udi deres Byer. J forrige Tider, havde de ligesaadanne Vaaben som Tartarerne, nemlig: Sabler, Buer og Pile. Siden Peter den 1stes Tid har de først faaet Skyde=Gevæhr, men sammes Brug er dem ikkun tillade om Vinteren. Nan tager Bøsserne fra dem om Sommeren for den Misbrugs Skyld, som de dermed skulde begaae ved deres Streiferier paa det Caspiske Hav. Maar Vinteren, begynder, saa bliver de uddeelte til dem igien, paa det de desto bedre kan forsvare sig imod Tartarerne. Med Kalmukkerne neden for Can=Talsch lever de i god Fred og Forstaaelse, og disse kommer om Sommeren i stort Antal til den østlige Bredde af Jaick, for at drive Handel med Kofakkerne. Gouverneuren over Staden Jaiskov, har Opsigt over disse Kosakker, og tager imod Contributionerne af dem, som bestaaer af Korn, Vox, Honning og Qvæg, hvilke de aarlig maae betale til Rusland. Men derhos har de og Chefer af deres egne Folk, som regierer over dem, efter den gamle Maade. De ere tappre og gode Soldater, men ikke fuldkommen saa urolige, som de øvrige Kosakker. De kan omtrent stille 30000 Mand i Marken.