Viborger Samler, 1780-05-08
MBOREER. MLER. Gen. Mandagen den 8 Maji. Noget for Elskere af Moden. Jlandt alle vore Tilbøieligheder er det unegtelig een af de heftigste og almindeligste, at vi søge i Opførsel at efterabe de Fornemme, og i Klædedragt Fremmede, eller med andre Ord, vi stræbe at leve efter Moden. Dette er et Slags Sygdom, der, i sær i de store Stæder, griber meget om sig, og man skal der finde faa, fra den Høieste til den Ringeste, der ikke i en vis Grad ere smittede deraf. Enhver gjør det til sin første og vigtigste Beskæftigelse at efterabe andre; man troer derved at tilvende sig den Anseelse og Ære, som de Fornemme og Rige, vi tage os til Mynstere, have, og just denne Begierlighed efter Ære, saavelsom det af Skrædere, Haarskerere og Pynthandlere opfundne listige Konstgreb, at enhver, der ikke danner sig efter deres Snit og Figur, bliver uden Omstændighed udraabt af dem for et Faarehoved og foragtet, forvolder egentlig, at man næsten hver Maaned seer andre Skikkelser, af Fruentimmer, og hver Fierdingaar nye Forandringer paa Mandfolkenes Hatte og Klæder. Men om en Figur, en Ting eller en Kiole, der er i Moden, er værd at eftergiøre, om det passer sig for os, vort Legem og dets Tilstand, om Fornuftige ikke ville spotte os, naar vi gjøre en Mode med? og i sær, om vi ikke, naar vi opføre os modemæssig, berøve vor Kasse de til andre uundværlige Ting fornødne Midler, Om alt dette bekymrer man sig fast aldeles ikke, eller dog kuns sielden, og allermindst overveier man de bedrøvelige Følger, heele Staten foler, naar alle leve efter Moden. Jkkedesmindre ere disse saa store og saa mange, at det vel er Umagen værd at anstille nogle Betragtninger over dem. Man seer vel forud, at Tilbøielighed til Overdaadighed og til at efterligne andre har saa stærk indtaget de fleeste Mennesker, at de neppe ere i Stand til at indsee Sandheden af det, man vil sige, førend Armod og Elendighed sætte Grændser for deres Gøglerier; og derfor kan man ei heller vente, at disse Betragtninger ville giøre stor Nytte; me. men det maa nu være ligemeget, enten de gjøre nogen Virkning, eller ikke, man vil alleene vise, at Moden frembringer skadelige Virkninger for Landes og Folkes Vel. At en Stat bliver rigere, naar den ikke behøver at kiøbe noget udenlands, men fremmede Folk ere nødte til at tilforhandle sig deres Nødvendigheder af den; og at samme tvertimod bliver fattig, naar den bruger noget af Fremmedes og betaler det med reede Penge, det kan enhver let indsee, og man bliver derfor ligesaa let vaer, at der tabes forskrækkelig ved alle de Ting, vi kiøbe af Fremmede under det af dem optænkte Paaskud, at de høre til Galanterie. Moden er det altsaa eene og aleene, der foraarsager, at vi give Fremmede vor Formue for Silketøier, Strømper, Uhrer og tusinde andre Ting, som man indbilder sig ere lutter Nødvendigheder, da de dog for største Deelen meget let kunde undværes. Vi vil efterabe andre, de Fremmede spøge med denne vor Tilbøielighed, forandre hvert Øieblik Figurerne paa deres Konststykker, de indbilde os, at den forandrede Figur er smuk, at den er efter Moden, og i det vi med Glæde give dem de Skatte, vi besidde, for deres Opfindelser, forarmes vi med Fornøielsee, for ikkun at have noget, som er efter Moden. Jeg vil kun anføre eet Exempel paa, hvor heftig og almindelig denne Drift til Efterabelse er, og hvilke umaadelige Summer den trækker ud af Landet.