Berlingske Tidende, 1752-05-26
SaNo. 42. Danske. Kiøbenhavnske Poinder. aab Fredagen den 26 May. den vedheder ved hver heden Ottende Fortsættelse paa Efterretningen om Hr. Paul Beck. Jmedens dette sidste skeede, giorde Prætoren, som spillede halv desperat, sig all Umag for at opirre Beckes Hustrue imod sin egen Mand, at hun skulde selv fore Klage imod ham; men da dette ikke vilde lykkes, og Mad. Beck loe ham ud med alle saadanne Propositioner, skikkede han tvende Raads-Herrer til hende, som paa hans vegne maatte byde hende 6000 Livres, om hun vilde staae fra alle sine Prætensioner paa hendes Gods, Sølv, Breve, og hvad andet hun kunde have at kræve. Hun skulde strax gaae hen til en Notarius, som skulde betale hende Pengene, og lade ham forfatte et Jnstrument, hvilket hun skulde sætte sin Haand under, og de tvende Raads Herrer tilbøde sig samme til Vitterlighed at underskrive. Konen blev forbauset over dette Forslag, og udbad sig nogle Dages Tid at betænke sig udi, og at spørge sin Mand til Raads. Men de tvende Herrer søgte at skrække hende derfra, forestillende, at det var umueligt, at hun kunde faae sin Mand i Tale, saasom Hr. Prætoren var gandske unaadig over hendes Vegring, og dersom hun ved Fremfusenhed gjorde sig uværdig til den tilbudne Naade, saa maatte hun vente, at hun siden fik slet intet. Endelig tillod Prætoren, at Mad. Beck udi forbemeldte tvende Raads-Herrers Overværelse maatte tale frit med sin Mand i Fængslet; men da ham blev meldet, at Beckraadede sin Hustrue aldeles fra al Renuncation, besluttede han i sin Vrede, at give hende nu slet intet, siden hun intet kunde bevise. Jkke desmindre lod han dog paa ny tilbyde hende 12000 Livres; men Beck raadede hende atter fra at tage derimod. End eengang lod Prætoren byde Mad. Beck 20000 Livres, og tilbød sig derforuden at betale all hendes Gield; men hun slog det atter af. Over saadan Langdrag i denne Regociation hittede Prætoren paa et andet KrigsPuds. Han vilde underkiøbe Beckes Advocat, og giorde samme det Løfte, at, dersom han ikke ydermeere vilde betiene Beck, saa skulde han, foruden en anseelig Foræring, nyde aarlig 2000 Livres af Stadens Casse, saa længe som har levede. Men Generalitetet formanede Advocaten, at han ved Herredernerne beboede skulde blive Beck troe. Endelig lod Prætoren byde Mad. Beck 30000 Livres. Men hos hende var alting forgiæves. Advocaten begyndte at blive lunken i sin Troskab. Han søgte nu med mange specieuse Argumenter at overtale Mad. Beck, at hun skulde tage imod 34400 Livres, som Prætoren paa ny havde tilbudet sig at give hende. Advocaten underskrev til Vitterlighed et Forliig, som han med Magt og List fik udpresset. Prætorens Secreterer havde forfattet det, og tillige sat sit Navn derunder. Mad. Beck blev forblindet, og hendes Mand maatte lade skee hvad som ikke kunde forhindres. Nu var heele Sagen rigtig. Den 3 April 1749. var bestemt til at Galley-Slaverne skulde bortføres, til Marseille. Beck blev sat til disse Døgenigter, og skulde nu til Fods giøre den Reyse. Over 4000 Borgere posterede sig paa begge Sider af Veyen, for at see paa dette før gelige Optog, og Beckes ugudelige Fiender lavede sig ogsaa til, at see deres Glæde derpaa. Men Generalitetet, som kunde umuelig troe, at Beckes Dom i den Post skulde blive exeqveret, lod Slaverne bortføre, og beholdt Beck endnu 8 Dage i Strasborg. Men da det endelig maatte skee, lode disse Herrer ham i hans egen Vogn, under Escorte af en Officier, ved Midnats Tid føre til Besancon. (Fortsættelsen følger: