Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-04-15
Efter en lang og omstændelig Jndledning fremkom da min Svigersøn endelig med en ydmyg Begjering om, at jeg skulde betale for ham de tre Vexler. Han meente, at en Sum af 15,000 Rdlr. var en reen Bagatel for en Mand i min Forfatning. "15000 Rdlr. en Bagatel raabte jeg. "O, min gode Svigersøn, saa har Han heller intet rigtigt Begreb om Penge. Behøver man da at eie mere end 15,000 Rdlr. for i vore Dage, at have tre Ostindiefarere i Søen? Men ligemeget; jeg skal hielpe ham, hvis der er Muelighed i at hielpe ham og hvis Han fortjener at hielpes. Men først og fremmest maa jeg overbevises om, hvorledes det staaer med Hans Financer. Kjere Svigerfader raabte han i en ret barmhiertig Tone, og med en Mine, som om han vilde spørge, hvorledes kan du forlange det. - Her hielper ingen Snak, svarede jeg: "enten vil jeg see Hans hele Balance, eller jeg lader Ham, paa min Siel i Stikken. Det er min Datters, mit eneste Barns timelige Vel, det her gielder om." Min Svigersøn krympede sig som en Orm, og gjorde tusinde Undskyldninger. Han meente, at han ved en saadan Bogvisitation vilde prostitueres i sine Folks Øine. Han forsikkrede mig høit og dyrt, at han saae sig istand til, i næstkommende Uge at tilbagebetale mig mine Penge. Men jeg lod mig ikke slaae Sand i Øinene. Jeg vedblev at paastaae, at jeg vilde see hans Bøger, og at dette var den eneste Betingelse, jeg vilde indgaae. Langt om længe maatte han give efter for den bydende Nødvendighed. Han førte mig nu op paa sit Comptoir, og viste mig Bøgerne. Han vilde i Førstningen hielpe mig tilrette, og meddele mig adskillige Forklaringer, men det frabad jeg mig. Himmel, hvilken Hvirvar fandt jeg i disse Bøger. Det vilde næsten været lettere for mig, at hitte Rede i 30 Bind Forordninger med alle tilhørende Rescripter, Placater a., end i disse Protocoller, og man kunde næsten fristes til at troe, at de vare skrevne saaledes, paa det ingen skulde kunne hitte Rede deri. Efterat jeg havde piint min Hjerne dermed i to Timer, fik jeg da saa meget ud af det Hele, at min Svigersøn i de sidste tre Aar havde vundet 16,000 Rdlr. 3 Mk. 12 s., og forødt 27,000 Rdlr. 1 Mk. 3 s., hvoriblandt smaae Huusholdnings udgivter ikke engang vare regnede. Jeg stod her ligesom forstenet. Hvem har du slidt og slæbt for, Mads Madsen? spurgte jeg nu mig selv. For en Ødeland, som sætter dine og andres Penge overstyr. Men jeg skal sætte en Pind for det. Om han end narrede hele Verden, skal han dog ikke narre dig." Nu kom min Svigerson og spurgte mig smilende: om jeg var færdig med min Revision og hvorledes jeg havde befundet den. "Saaledes, svarede jeg: "at jeg ikke kan forstrække Ham med de 15,000 Rdlr. "Saa er det ude med mig! raabte han i et Slags Fortvivlelse. Saa er jeg ikke allene prostitueret, men endog ruineret i Bund og Grund!" - "Begge Deele har Han allerede været i Forveien, svarede jeg. "At hielpe en Mand i Hans Forfatning med 15,000 Rdlr., forekommer mig som at give en Synder, den samme Dag han skal henrettes, en Medicin mod Koldfeber. Han sidder i en Mose, min kjere Svigersøn, som jeg umueligen kan hielpe ham ud af. Det eneste Raad, jeg kan give Ham, er dette, kast Hans Handelsbøger paa Jlden, og brænd den ligesom man brænder Skandskrivter; thi der kan, paa min Siel, ingen skrive noget større Skandskrivt over Ham, end de, Han her har skrevet over sig selv. Freden var nu engang for alle brudt. Min Svigersøn stampede med Fødderne, som om han var besat. Han blev uforskammet, og vi skiltes af som Uvenner. - Min Datter var ganske paa hendes Mands Side, og bebreidede mig min Haardhed. Da jeg saae, at der var ingen Udkomme med denne Familie, gik jeg hen i Gardergaarden, for at høre, om der var nogen Leilighed til Corsøer. Til al Lykke traf jeg her en Kalvevogn. Jeg satte mig op paa den og rullede afsted. Jeg er nu i Færd med at forfatte mit Testamente. Min Datter skal, saalænge hun lever, nyde en aarlig Pension af 1000 Rdlr. eller Renterne af 25,000 Rdlr. For min øvrige Formue lader jeg opbygge et Hospital for ulykkelige vanvittig og vanføre Mennesker i Dannemark og Norge. Paa min Gravsteen skal der staae: Her ligger Mads Madsen, istedetfor at bortødsle sin surt erhvervede Formue paa en Ødeland, der var ham meget nær beslægtet, anvendte han den paa et Hospital for Ulykkelige, der aldeles ikke ere ham beslægtede. Mads Madsen.