JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-05-29
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Attende Aargang. No. 43. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 29 Maji 1821. Manheim, eller Nordens Guldalder. Frit efter det Svenske) Der var en Tid, da leved udi Norden En herlig Æt, bered til Fred og Krig; Da, ingens Træl og ingens Herre vorden, Hver Odelsbonde var en Mand for sig. Med Sværd han rødded Vold, med Ploven Jorden. Med Lid til Gud han blev sig altid lig Sig selv sit Værn han Andre mon beskytte, Og Kongesønner voxte i hans Hytte. Ei hen til ham fra Land hvor Solen brænder, Med Skibe fløde konstige Behov, Ei Kræmmer fuged Kraften af hans Lænder, Ei Svigens Yppighed hans Høst begrov; Men Jorden pløied han med egne Hænder, Hans Tillid var hans Arm, Natur hans Lov Vor Konst at nyde er, hans var undvære Og selv sig være nok var al hans Lære, Om han ei over var i zirlig Tale, Hans Haandslag gieldte meer end Eed og Skrift; Sit Nag han skjuled ei med Rævehale, Hans Haand har Sværd, men ei hans Tunge Gift; Ei var ham nok, med Ord sin Gield betale, At snakke blot om Hjertets ømme Drift, Hans Had var Jld, hans Venskab gik i Døden, Og med sin Fosterbror han deelte Nøden. Ei stor i Lærdom han forstod at lide Og leve som en Mand. Mon meer vi veed? Vi kjende Solens Løb i Himlens Vide, Men over Kielne gaaer den op og ned; Vi lede Torden, lære Malmet stride, Men ei det Mod, som leer i Fienders Fjed. For Lykken krydende vi slaaes om Brødet, Han opreist stod - og Skjebnens Hug afbødet. Og faldt han end, han yttred ingen Klage, Med Taal han tog, hvad Himlen bød, imod, Med Suk han aldrig bad sig frelst fra Plage, Han tigged ei om Livets usle Lod; Man saae i Kamp ham uforfærdet drage Mod Lykkens Lyn, som knittred ved hans FodAlt kan dens blinde Luner os beskjære, Kun ei at leve frit og døe med Ære.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-05-29
J hvert et Land, som man af Navn kun kjender, For Jordelivets Konst eet Meed kun er: Sig at beherske i Alt hvad, som hænder; Ei vorde Træl, og mindst af sit Begier; Saavidt som Sol sit Lys for Verden tænder, Derom Erfarenheden Vidne bær: Kun den er Mand, som roligt veed at lide, Kun den er Mand, som kan mod Skjebnen stride. Af disse Dyder Manheim fordum straaled, Thi det var Fosterland for mandig Dyd, Dets blotte Navn ei Kielenheden taaled Den skamfuld rødmed ved den stolte Lyd Hvor Klippens Barm os yder Heltestaalet, Grundfæsted Frihed sig med himmelsk Fryd. Naar Trællens Lænker paa et Folk blev lagte, Det Nordens Sønner Hevn og Frelse bragte. Saa tænkde man i vore Fædres Dage, Er den forsvunden denne Tid af Magt?
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-05-29
Hvad Gavn, om Tydsklands Lærde os behage, Og Britten føder os med Lyst og Pragt, Og Jndiernes Lekkerhed vi smaae, Naar lige mange Baand paa os er lagt? Om vi med Guld kan Jernet selv opveie, Og Jordens Alt, kun ei os selv, vi eie? Og Nordens Søn, som fremmed Flitter samler, Og kjender Alt, men ei at være fri For Lys ei seer, af idel Visdom samler, Jndtil det Svælg, ham Vellyst styrter i, Mens op med Lykkens Spil ei meer han hamler, Og Haabet ei vil staae ham længer bi End trodsig vil han Skjebnens Herre være, Og taler høit om sine Fædres Ære.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-05-29
Jndenlandske Efterretninger. Den engelske Gouverneur Maitlands Statue, der nyligen blev opreist paa Zante, er modelleret af Thorwaldsen, men støbt og ciseleret i Bronze af de to berlinske Konstnere Hopfgarten og Jollage, som siden 1801 have boet i Rom, og som ere saa fordeelagtig bekiendte som Bronzestøbere og Ciseliseurer, at Thorvaldsen havde valgt dem til at udføre hiin Statue.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-05-29
Det fortjener at bemærkes, at vi i Dag skrive den 29 Maj, og endda ikke have mere end 6 til 6 Graders Varme, efterat vi i April Maaned havde 44 Sr. Ligesaa besynderligt som sørgeligt er det at see udenfor, midt iblandt grønne, løv fulde Træer og Floras hele Sommerpragt, Damerne spadsere i Vinterfrakker, med Peltsstøvler, paa, Mandfolkene i Overkjole, og indenfor Jlden lue, som om det end var Vinter, i mangen Kakkelovn. Jmidlertid maa vi trøste os med, at det er intet Nyt under vor Himmel, og at vi allerede mere end eengang i de sidste tyve Aar have havt hvad en Franskmand engang kaldte en grøn Vinter. Den 3 Juni 1805 (see Skilderiet No. 67 for samme Aar) var det endnu saa kjøligt, at en Spøgedoctor, i Vinterens Navn, lod udgaae følgende:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-05-29
Proclama. Vi undertegnede gjøre herved vitterligt: at eftersom vi i Dag skrive den tredie Junii og Medregentinden i vort tunge Kald, Frøken Flora, født Sommer, endnu ikke har indfundet sig eller afløst os, efter den med hende, fra Arilds Tid af ingaaede Accord, og Følgen heraf har været, at Kornet ikke kan komme frem paa Marken; at en eneste Nattefrost ødelægger, hvad Solen i hele Dage har umaget sig med at opføde; at vore Damer have den Hjertsorg, at de end ikke i Junii Maaned kunne tage deres fine Musselins Klæder paa, uden at blive i høieste Grad forkjølede, og maae derfor klæde sig i Peltse; at Kirsten Piils Kilde er udsat for en Statsbanquerot, og at maaskee de nomadiske Tracteurer sammesteds nødsages til at blive borte derfra med deres Telte, til ubodelig Skade for Tarveligheden; saa have vi, efter herom gjort Ansøgning og Begjering bevilget og tilladt, at vedkommende Kjøbenhavnere maae ved Proclama sub poena præclusi & perpetui silentii, indkalde besagde Frøken Flora, født Sommer, med otte Dages Varsel, fra den Tid at regne, at saadant Proclama er læst i Kjøbenhavns Skilderie, at tilbagevende fra sin Udenlandsreise til Dannemark. Skulde velbemeldte Frøken udeblive over den her berammede Tid, saa skal det staae det anførte Land frit for, at udelade Alt hvad der kan have Hensyn til hende af sin Almanak, uden at hun paa nogen Maade kan reclamere sin Ret. For at bøde paa hendes Savn, agte vi derimod, at tage Landet under vor naadigst Beskyttelse og lade os hylde til Dannemarks eneste Aarstid.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-05-29
Mariboe, d. 22 Maj. For nogle Dage siden afbrændte en Bondegaard i Errindlev tæt ved Præstegaarden. - Begyndte man i April Maaned at klæde sig paa Fransk, saa fryser man nu i Slutningen af Mai Maaned paa Dansk. Mangfoldige, som havde vendt den gamle Vinterven, Kakkelovnen Ryggen, nødes nu til at tye til den igjen med de sædvanlige Kjærtegn. Saavel Vaar som Vinterkornet, samt Græs og Haugeværter, ere, formedelst den vedholdende Kulde, satte meget tilbage. – J Classelotteriets anden Classe udkom 119-203 med 4000 Rbd. hos Hr. Procurator Schwensen i Nakskov. Den Lykkelige, der annammede og fik ovenmeldte 4000 Rbd., skal være Mads Hansen, Kudsk hos Hr. Proprietair Thorsen paa Assestrup.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-05-29
Skive, den 16de Maj. Hovedgaarden Hegnet, paa omtrent 21 Tdr. Hartkorn, Proprietair Jacobsens Opbudsboe tilhørende, blev ved 3die Auction sidste 10de Mai solgte til Proprietair Qvistgaard til Jungetgaard i Salling for 11,000 Rbd. Sedler. Paa Bøndergodset skeete aldeles intet Bud. Greenaae. Det er nok ikke ret mange endnu bekiendt, hvorlunde en formuende Pranger ved Navn Thomas Meiniche, driver et stort Garverie samt Skoe- og Støvlefabrik i Landsbyen Enslev, tæt Norden herfor Byen. Man siger, at der giøres Leverancer derfra over halve Jylland. Afet Brevfra Grenaaekanten. "Forat De nogenlunde kan giøre Dem et Begreb om Kornpriserne her paa Egnen, og deraf slutte Dem til Landmandens Forfatning og de Midler, hvormed han kan imødegaae sine Pengeforpligtelser. Skatter, Renter, Folkelønninger m. fl. – maae jeg meddele Dem Udfaldet af den paa Scheel den 19de Maj afholdte Kornauction. De høieste Bud vare for Tønden af Rug 2 Rbd., Havre 4 Mk. 2 s. og Boghvede 1 Rbd., alt Sedler og Tegn, J Viborger Samler af 23 Maj læses følgende: (Meddeelt.) Den 26de April kom en norsk Dæksbaad til Agger i Thy. Dens Fører havde paa Overfarten fundet i Havet en død Springhval (Nordkaper) - denne Art Hvalfisk, der springer høit i Veiret og ved dens Nedfald i Vandet giør stor Allarm, er omtrent 10 Alen lang med en spids Pig paa Ryggen af 2 til 3 Alens Længde. Nordmanden solgte den til Aggerboerne for omtrent 20 Tønder Byg. Men den gav henimod 4 Tønder Tran a 40 s. Potten. Da den landede, skar man et Hul i Ryggen for at see om den var feed, og strax væltede saa meget Tran ud, at det i en lang Strækning, efter Vinden, gjorde det oprørte Hav stille. Dette Slags Hvaler sees ofte ved Agger i Snesetal. og kunne springe flere Favne i Veiret. De gaae tæt til Fiskebaadene og tage undertiden Maddingen af Krogen, men giør ellers ingen Skade.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-05-29
Sønderborg, d. 22 Maj. Løverdagen den 19 d. M. bemærkede Fiskerne fra Gravensteen ved Daggryet et usædvanlig stort Dyr, som de antoge for en Hvalfisk. Der blev strax gjort Jag paa den og efterhaanden samledes 21 Baade. Paa en af disse befandt ogsaa Hs. Durchlauchtighed Hertugen af Augustenborg sig, og, da Fiskerne alt vilde opgive Jagten, som varede i hele 3 Timer har Man Høisammes Anstrængelser og Opmuntringer at takke for, at Egnens Beboere fik Leilighed til at see og beundre en slig Natursieldenhed, og at en Mængde fattige Fiskere derved fik betydelig Fortjeneste. Dyret, som holdes for en Nordkaper, er 21 Fod lang, har omtrent 7 Alen i Omkreds hvor den er tykkest, og er af Hankjønnet. Paa Overdelen af Hovedet findes kun en Aabning eller Lufthul, hvorigjennem den kunde sprøite Vandet 6 til 8 Alen i Høiden. Paa Ryggen, har den 1 og under Bugen 2 meget stærke Finner. Dens Couleur er glindsende fortbrun, men dog hvid nedentil. Jgaar bleve Jndvoldene udtagne og Kroppen er i Dag bragt til Flensborg, for der at fremvises for Penge og sælges.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-05-29
Vi ville nu betragte Ali Pascha fra en Synspunkt, som viser ham mindre forhadt. Vist nok maa vi nægte et Menneske vor Beundring, hvis hele Fremfærd er besudlet med Forbrydelser og bærer Præg af den styggeste Egenkierlighed, hvor heldig han end har været. Jeg veed ogsaa, at det er let for en Tyran at begunstige en Deel af Samfundet paa den andens Bekostning, og berede sig en tilkommende Slægts Bifald, ved at opdynge Ulykker paa den nærværende Generation; men naar vi vurdere en Fyrstes Characteer, maa vi gjøre det med stadigt Hensyn til hans Lands Vedtægter og Omstændighederne, til Grundsætningerne ved hans Opdragelse og hans Religion, til de Exempler, han har havt at følge. – Naar vi tage disse vigtige Omstændigheder i Betragtning, finde vi, at Albaniens Forfatning er lykkelig, i Sammenligning med dets forrige Tilstand og det tyrkiske Riges øvrige Folkeslag. Førend Ali Pascha vare Folkeslagene sønderslidte ved indbyrdes Krig, hvilket var bleven til den sædvanlige Tilstand og har Præg af den yderste Vildhed. Hver Gang der blev udgydet Blod, endog af Vaade, toges en rasende og grændseløs Hævn. Jndbyggerne i disse Egne vare blevne saa vilde, at Bjergsnevrerne vare opfyldte med Mordere, stedse beredte til at plyndre de Reisende, og at gjøre dem til Fanger, for at sælge dem som Slaver. Dette Røverie var drevet saavidt at Agerdyrkning og Handel bleve forladte, at Civilisationens Konster gik under, og at Landet ikkun var en Skueplads for Ødelæggelse. – Naar man sammenligner Ali Paschas Regjering med den i de andre tyrkiske Provindser, overbevises man snart om, at Fortrinet er paa den førstes Side, især naar man tillige tænker paa følgerne af den skadelige theocratiske Grundsætning, de forbinder Magten med Troen, og forvandler alle nidkiere Mahomedanere til afskyelige Tyranner. I Albanien er kun en eneste Despot, man kjender ikke der de underordnede Tyranner; og Grækerne, Albanerne, Tyrkerne ere der lige meget beskyttede mod al Vold og Uretfærdighed. Den religiøse Tolerance er fuldkommen, og et Slags monarkisk Orden er traadt i de aristocratiske Bestyrelsers Sted. Der findes i Alt Paschas Stater en personlig Sikkerhed, som søges forgjeves i andre Dele af Tyrkiet. Der gives der et ordnet Politie, Røverne ere forsvundne; man vedligeholder og anlægger Veie og Canaler, Kjøbmændene kunne trygt gjennemdrage Albanien, og de Reisende besøge Landet i Magelighed; endeligen, Agerdyrkningen udbredes, og Handelen voxer trods de Hindringer, en slet Politik lægger i Veien; Nationen gaaer lidt efter lidt fremad og maaskee en mere blomstrende og anden Skjebne. i Møde. (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-05-29
Christiania, den 21de Maj. J Dag blev Storthingsmanden, Vice-Landsdommer og Sorenskriver Hans Nansen begraven. Han ledsagedes til sit Hvilested af samtlige Storthingets Medlemmer og en talrig Skare af Medborgere af alle Stænder. Han var født 1764 i Sogn i Bergens Stift, hvor hans Fader var Sorenskriver.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-05-29
J Aaret 1784 blev han Student fra Roeskilde Skole. Aar 1797 udnævntes han til Vice-Landsdommer i Lolland og Falster samt Birkedommer ved Frederiksværk i Sjælland. 1809 blev han Sorenskriver i Guldalen og 1813 i Jedderen og Dalerne. - Den Afdøde var Medlem af det overordentlige Storthing 1814, af det første ordentlige Storthing 1815 og af det tredie ordentlige Storthing 1821. - Han nedstammede fra Hans Nansen, Præsident i Kjøbenhavn og Assessor i Stats=Collegiet, som var en af de Mænd, der paa Rigsdagen i Kjøbenhavn 1660 særdeles bidrog til at indføre Envoldsmagten og Arveregjering. (N. Rigst.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-05-29
Stockholm, den 14de Mai. Af en af det Kongelige Commerce-Collegium i Trykken bekjendtgjort tabellarisk Fortegnelse over Fabrikernes Tilstand i Sverrige ved Udgangen af Aaret 1819, sammenlignet med Sammes Tilstand i Aaret 1818. erfarer man, at Klæde= og andre uldne Tøiers Fabriker, som i 1818 steg til et Antal af 123 med 395 Væverstole, og som beskæftigede 2020 Arbeidere, beløb sig i 1819 til 134 med 450 Væver stole, som beskæftigede 2032 Arbeidere. Bomulds og Linned Fabriker, hvis Antal i 1818 var 31 med 280 Væverstole og 465 Arbeidere, beløb i 1819 til 43 med 327 Væverstole og 766 Arbeidere. Derimod have Silke og Halvsilke Fabrikerne, baade i Antal og Fabricata, mærkeligen aftaget. Af Silkestrømper, hvoraf alle Slags udenlandske ere til Jndførsel forbudne, tilvirkedes i Aaret 1818 132 1/2 Dusin Par, men i Aaret 1819 ikkuns 46 2/8 Dusin Par.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-05-29
Den berømte Guerillachef Martin Dias, kaldet el Empecinado (den Uforsonlige), fik dette Tilnavn, fordi han, da Adskillige af hans Familie vare blevne dræbte, gjorde det Løvte, ikke at sætte nogen Grændse for sin Hevn, saalænge nogen fransk Kriger aandede paa spansk Bund. Han tilføiede de Franske virkeligen større Tab, end de lede i de blodigste Slag. Der fortælles adskillige Exempier paa hans dristige Daad. Saaledes afbrød han engang et Gjæstebud, som Joseph Bonaparte gav paa et Lystslot, en Miifra Madrid, og Joseph med hans Følge var nær bleven tagen til Fange af Empecinado. Tilnavnet kommer vel af Pen (Beg), hvoraf man har villet udlede, at han havde indsmurt sig selv og sin hele Skare med Beg, for at gjøre sig ukiendelig; dog maa derved mindre agtes paa Ordets bogstavelige Forstand, end paa den billedlige; thi paa Spansk kalder man ordsprogviis et uforsonligt Menneske Empecinado, med Hensyn til et gammelt Folkesagn, om En, der oversmurte sig med Beg, og ikke afvaskede det, førend han havde fuldført det Løvte, han havde gjort, at hevne sin Faders Morder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-05-29
Lady Hamilton, Nelsons bekiendte Veninde - var af en gaadefuld Fødsel, og antoges for at være en Datter af en Tjenestepige. Fra sit 16de Aar tjente hun selv i London som Pige; men blev snart Kammerpige hos en Dame, i hvis Tjeneste hun læste mange Romaner, besøgte Skuespillene og lagde sig efter, ved Gebærdespil, mesterligen ligesom siden Fru Schutz) at fremstille den menneskelige Siels Lidenskaber. En Stridighed med hendes Frue tvang hende til at forlade sin Tjeneste, og hun blev en slet og ret Skjøge.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-05-29
En Spiller af Profession, som blev indtagen af hendes overordentlige Skjønhed, gjorde Bekjendtskab med hende, og tilbød Konstnerne at lade hende sidde som Model for dem. Den berømte Maler Romney forelskede sig i hende, og valgte hende, under mange Slags Skikkelser, til Gjenstand for alle sine Malerier. Snart derefter lykkedes det hende at lokke Lord Hammiltons Brodersøn, Grenville, med hvem hun siden avlede adskillige Børn, i sine Garn. Grenville sendte hende, da han havde sat sin Formue overstyr, 1789, til Neapel, for at anmode hans Farbroder, der befandt sig sammesteds som Gesandt, om Understøttelse. Hun vidste saaledes at gjøre Brug af sine Yndigheder, at den sidste blev dødelig forelsket i hende, beholdt hende hos sig, anvendte alt mueligt for at fuldende hendes Dannelse, og rakte hende 179, sin Haand. Han var omtrent 6 og hun 26 Aar gammel. Uagtet hun siden den Tid kom til Hove, og endog vidste at vinde Dronningens Fortrolighed, som hun imidlertid saa uværdigen misbrugte, blev hun dog i retskafne Folks Øine en Gienstand for Foragt, som man i Neapel især lod hende føle, da hun begyndte sine Kierlighedshistorier med Admiral Nelson. Hende beskylder man for, især at have været Aarsag til de i Aaret 1799 udøvede Grusomheder. Hun benyttede sig af sin Jndflydelse paa Nelson til at tilfredsstille sin Hevngjerrighed. Hun tvang ham til at bryde Capitulationen, for paa denne Maade at aabne Retterne en viid og blodig Virkekreds. Da Gesandten Hammilton i Aaret 1800 kaldtes fra sin Post, opgav Nelson Commandoen og fulgte med sin Bolerske til London. Men allerede i levende Live fik den Uværdige sin velfortjente Løn. 1803 døde Hammilton, og hans Enke bosatte sig paa et Landsted, Nelson havde foræret hende. Men denne fandt snart ved Trafalgar sin Død, og hans Frille overlod sig nu ganske til sine forrige Udsvævelser. Hun havde kort forhen ganske tilsat sin Formue, og kun en maadelig Renteindtægt blev hende tilovers. Hun trak sig i Frankrig tilbage i Ensomhed og døde paa en liden Forpagtergaard, i Nærheden af Calais ubegrædt og ubeklaget, d. 16 Januar 1816.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-05-29
Kjøbenhavns Børs, d. 29 Mai. Cours. Hamb. 2 M. 261, a vista 264. Spec. 262. - Specier solgtes til 15 Rbmk. 12 s. Obligationer (med Renter fra 11 Decbr. 1820) 75 a 74. Nationalbank-Obligationer (af Laanet d. 4 Febr. f. A.) 91 Rbdlr. r. S. (uden Renter. eller 119 Rbdlr. Sedler pr. 100 Rbdlr. r. S. Norske Rigsbanksedler 157. Svenske Sedler 68 1/2 s. Disconto 6 pC. Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-06-02
Nyeste. Skilderie af Kjøbenhavn. og 800000 Attende Aargang. No. 44. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 2 Juni 1821. Hvohar Ret? Efter Leopold, af H. Fos.) Naar to Haner om et Korn Rasende tilsammen ryge, Naar for hvasse Næbbes Horn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-06-02
Blodet drypper, Fjædre fyge Fra de sønderrevne Nakker; Hvo har Ret? – Jo den, som hakkes Øiet paa den Anden ud, Svaret gier et Hovedbrud.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-06-02
J de Lærdes Republikker, Naar med akademisk Skraal Tvende tappre Skolastiker, Prøve slebne Tungers Staal, Jngen fra sin Sætning viger For den Andens Braad og Hvæs; Hvo har Ret? – Jh, den som skriger Ergo længst, og ei blier hæs. Naar imellem Jordens Throner Tvist opstaaer om Ret og Skjel, Og, til Gammen som til Held For vedkommende Nationer, Deres høie Majestæter, Grundigt Grundene fremsætter, Ordned i Batallioner Deels til Fods og deels til Hest; Hvo har Ret? – Den hvis Canoner Skyde længst og træffe bedst. Naar, med Arons Horn i Panden, Tvende Sekters Hovedsmænd. Væbne sig mod Diævelen. - Det vil sige mod hinanden Og, naar i andægtig Krig, De forbittret rende sammen Med Forbandelse og Amen; Hvo har Ret? – O, visselig, Hvo den Andens Kjætter Krop Bringe kan paa Baalet opNaar, til Publikums Plaseer, Pennemænd i Jegets Pandser, Bistre som sædvanligt er, Stanges med Kritikens Landser. Om et Ord, et Jntet selv, Ja, skjøndt de ei altid vide Egentlig hvorom de stride, Brusende som Foss og Elv; Hvo har Ret? – Den Sag er klar, Den, hvis Skjelden grovest var. Naar paa Politikens Bane Tvende Holder træde op, Hver omkring sin reiste Fane Samler sig en egen Trop; Hiin kun hylder Tyrke Moder, Dennes Raab er: Lænken af Hvo har Ret af disse Hoder, Den, som slaaer den Andens af. Skue fra Syden indtil Norden, Dyrs og Menneskenes Æt; Overalt har Vælden Ret, Er dens Dom bekræftet vorden. Undres J ved denne Orden, Spørge om ei haabes maa, At Fornuft dog Ret vil faae? Jh, jo vist – men et paa Jorden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-06-02
Litterairmercantilsk Forslag. (Jndsendt.)¬ Man seer dagligen i Aviserne større og mindre Samlinger af Bøger anmeldte til Salg paa forskjellige Veie, den sædvanligste er Auctionnering skjøndt netop den er for Kjøbere, som vurdere deres Timer, den besværligste, og for Sælgerne - i det mindste under nærværende Tids Omstændigheder – den ufordeelagtigste. J flere store Stæder, hvor ligeledes en bestandig Boghandel underhaanden finder Sted, gives der særegne Bureauer, der mod faste Procenter paatage sig Afhændelsen, af slige brugte Bøger, disse indleveres med Vedtegnelse af den Priis, Eieren for hver enkelt begjærer, opstilles i nogenlunde videnskabelig Orden, og ere saaledes til offentligt Eftersyn for enhver Lysthavende, ligesom og i Almindelighed en rubriceert Catalog findes fremlagt, for at lette Oversynet af det øieblikkelige Forraad. Denne Jndretning er baade for Sælgere og Kjøbere saa beqvem og gavnlig, at den for den, som med et passende Locale paatog sig den, nødvendigen synes at maatte blive fordeelagtig. Bøn til høie Vedkommende, med Hensyn til den tiltagende Ubrugbarhed af Tømmer pladserne udenfor Vesterport.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-06-02
Jndsendt.) Den velgjørende Opmærksomhed, som hvi Vedkommende saa redebont vise ethvert gavnligt Forslag til Afhielpning af Mangler i vore offentlige Indretninger, lader Jndsenderen haabe, at følgende velmeente bemærkninger ikke ville være aldeles frugtesløse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-06-02
Paa en Tid, da almeentrykkende Standsning i Handel og Vandel indskrænker, ja næsten tilintetgjør de fleste Næringsveie, er det dobbelt vigtigt, at hæve enhver bortrøddelig hindring for Næringsdrivten. Denne almindelig erkjendte Sandhed troer Jndsenderen især anvendelig paa vor Tømmerhandel, der i de sildigere Aar har lidt faa meget, at denne for hele Almeenheden, fornemmeligen den fattige, arbeidende Classe, saa vigtige og nødvendige Handelsgreen næsten er gaaet til Grunde. Det er saaledes høist beklageligt, at Tømmerpladserne Lit. A. B. C. og Dudenfor Vesterport ere aldeles utilgængelige, fordi de til Samme førende Grave ere opfyldte med Mudder, saaledes, at ikke engang en lastet Jolle, end sige lastede Pramme og Tømmerslaader, kunne komme frem deri. En Opmudring af 40 til 50 Favne vilde gjøre bemeldte Tømmerpladser særdeles nyttige, hvilket er saa meget ønskeligere, som deres Beliggenhed giver den meest beqvemme Plads til at henlægge de til Kjøbenhavns Forsyning med Vand saa uundværlige Rendetræer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-06-02
Medens Forfatteren af det i No. 39 om Dampskibsfarten Jndrykkede søger at betrygge sig imod den Mistanke, at ville nedsætte Dampskibets gode Egenskaber, tillader han sig den bitterste Dadel imod Postbefordringsvæsenet, og troer i denne Henseende ingen Undskyldning at behøve. Alt for aabenbart røber han, at de Embedsmænd, til hvis Omforg Postbefordringen er overdraget, ikke have det mindste Krav paa den Agtelse, som han finder sig forpligtet til at yde Dampskibets Herrer Bestyrere. Hertil bør ingen Postvæsenets Embedsmand tie. Har end Forfatteren ved hiin uforskyldte Dadel virkelig havt den Hensigt, at vække en almindeligere Sands for Fremskriden til det Bedre i Alt, hvad der angaaer Almeenvel, saa burde han dog, inden han kundgjorde Dadel, have gjort sig bekjendt med de Kongelige Anordninger og de i Følge samme iværksatte Foranstaltninger; han vilde da have vidst, at en Postkareth allerede i rum Tid gaaer imellem Hamborg og Kolding, og at ingen Extrapost tør opholdes over tre Qvarteer paa hver Station.