Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-12-16
J det Land og i det Aarhundrede, hvor Homer qvad, gaves der hverken Boglader eller Academier, hverken Bogsamlere eller Konstdommere. Det er Forfængeligheden, som paastaaer, at Ludvig den Fjortende kun behøvede at slaae med sin gyldne Tryllestav paa Lærdommens Klippe, og strax udvældede Boileaur og Raciner. Store Genier ere Planter, som fremkomme af sig selv eller aldrig, som ved omhyggelig Pleie vel kunne trives des bedre, men som ingensinde lade sig fremtvinge i Guldets Drivhuus. Jeg sender Dem denne Gang to nye Værker, hvilke, som en Elsker af vor skjønne Litteratur, vil være Dem særdeles kjerkomne. Det første er den ny Udgave af Heibergs Skuespil, og det andet er Baggesens skjemtsomme Riim breve. Den sidste har besluttet, istedet for at fortsætte den, som han siger, desuden forulykkede 7) Udgave af sine samtlige Værker, at træde frem igjen i nye Samlinger, hvoraf nærværende Riimbreve er en Begyndelse. Det vil dobbelt glæde Dem, at see her to Digtere, som vor Litteratur næsten ansaae for *) Et ubestemt Udtryk, Nutiden veed, at det skal sigte til Papiret og Trykken - men hvad Vil Efterverdenen, som nok vil have glemt denne Omstændighed, vel dømme, naar den hører Baggesen sige, at en Udgave af hans samtlige Værker forulykkedes i det nittende Aarhundrede, tabte, ligesom leve op igjen af deres litteraire Død. Vi kunne ikke kraftigen nok tilraabe begge med Schiller: An's Vaterland, ans theure Vaterland schlies dich an Das halte fest mit deinem ganzen Herzen. Hier sind die starken Wurzen deiner. Kraft, Dort in der fremden Welt stehst du allein. Den ny Udgave af Heibergs Skuespil vil for saa vidt kun interessere Dem, som den indeholder fire ny Skuespil, og om disse fire i alle Henseender ville svare til Deres Forventning, kan jeg ikke bestemme. - J en Fortale, som man ikke veed, enten den er af Udgiveren, af Forfatteren, eller af begge, vil De erfare Aarsagen, hvorfor to Parodier, saavelsom de i sin Tid saa frapperende Fortaler ere blevne udeladte. Af Efterskrivten i tredie Bind vil De see, at Forfatteren ikke har kunne holde sit Løvte, at levere alle fire Bind paa engang, fordi et vigtigt Arbeide var blevet ham betroet, som i nogle Maaneder optog at hans Tid, og at selv dette Arbeide maatte siden udsættes formedelst en Reise paa Grændserne af Frankrige, hvor Digteren under Bulderen af krigerske Tilberedelser har maattet skrive sin Efterskrivt. Materialierne til dette Bind ere imidlertid færdige, og Resten (?) ikke langt fra at blive det. Til Slutningen siges, Muserne elske ikke Omgangen med Stykknegte og Artillerie - de have kun gjort faa Undtagelser fra denne Regel, saasom med en Abrahamson, og heri har Forfin fuldkommen Ret. Har end Alexander, som Historien siger, ført Jliaden med sig paa alle sine Ledingstoge, og læst den naar Krigs tumlen levnede ham Tid dertil, saa maa man dog tilstaae, at det under saadanne Omstændigheder, vel var mueligt for en Alexander, at studere den, men neppe for en Homer at skrive den Jeg vil ikke, som det nylig hedte i en Recension, fordærve Dem Nydelsen, ved at tale her omstændelig om de anførte nye Stykker, Ogsaa i Smagens Anliggender kan man med Føie sige, den ene har Lyst til Moderen, den anden til Datteren, og naar jeg nu uheldigviis sagde: Datteren seer ud som en Trold - Moderen som en Gratie, og De netop fatter Kjerlighed til Datteren, saa var jeg jo i største Forlegenhed, Læs og døm altsaa selv, og lad Deres egen Følelse være Deres Aristoteles og Le sing. Det Stykke, som formodentlig meest vil more Dem, er, saavidt jeg kjender Deres Smag, de syv Tanter. Dialogen er een af de meest flydende, vort Sprog eier, og krydret med mange Vittigheder, hvis Værd fordobbles derved at de ere uskyldige, og at de ikke efterlade sig nogen hvas Braad i Læserens Hjerte. Men hvad der forekommer mig besynderligt er, at Forfatteren kalder dette Stykke en Comoed i Holbergs Smag." Deels er det aabenbar skrevet i den nyere Franske Smag, deels er Holbergs Smag tildeels snarere hans Tidsalders end hans egen. Hvo kan troe om en Mand af Holbergs classiske Læsning, at han vilde have nedladt sig til at bruge saa mange Obsceniteter, saa mange Carricaturskildringer, dersom ikke netop hans Publicum havde krævet dem, Den som han ikke heller havde villet synde lidt mod den gode Smag end skrive Stykker, som, for uden saadanne Egenskaber, hverken vilde blive læste eller seete, Det er gaaer Holberg som det er gaaet Shakespeare. For at faae Pillerne til at glide ned, maatte de ofte forgylde dem med upassende og overflødig Gimmer. Holberg har desuden prøvet sine Kræfter i forskjellige Grene af den dramatiske Digtekonst, og ger man vilde umuelig kunne regne den politiske Kandestøber og Plutus under een og den samme Classe. Den aturlige Smag har imidlertid fra Plautus indtil Holberg uden Tvivl været den sandeste og følgeværdigste.