Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1808-06-11
Udgives ved Toldprocureur Geelmundens Enke Løverdagen den 11te Junii. Venskabs og Sanlivets Glæder, snoede sig som hulde Blomster om det Baand, der forenede Jnger Magrethe Sødring. fød Haberdorff, med en elsket Mand, og gjemte et sikkert Haab om Fremtids lykkelige Dage. Men dette ømme Baand løsnedes voldsomt, og uforsonlig nedrev Døden den saa skjønne Haabets Støtte. den hulde Qvinde, fra hvis blide Siel sand Godmodighed fremlysede, og hvis Barm slog varmt for ædelt Venskab, blev ved at skjænke sin Mand et dyrebart Pant paa den oprigtigste Kjærlighed, et Offer for sin Moderpligt. Kun 21 Aar gammel maatte hun i fejreste Alder forlade den spæde Datter, hun ved egen Barm vilde næret og pleiet, og som hun døende trykkede op mod sit Moderhjerte; den Mand for hvilken hun aldeles levede, og mod hvilken hendes Hengivenhed var næsten grændseløs; den gamle værdige Moder, hun barnligen elskede; Søskende, hun fortroligen havde omgaaet; sa den hele Vennekreds, hun ved sit lyse Forhold havde opklaret. Ædle Ven! din Sorg er stor, dine Taarer billige. Med disse, som nedrulle paa din Elskedes Leer, blander jeg mine egne, ikke fordi, jeg seer dig græde, men fordi jeg veed hvormeget du har tabt, hvor højt du elskede den Venneviv, du under de bedste Forhaabninger pludselig saae segne i din Arm. Ofte glad i din hyggelige Kreds deler jeg nu vemodsfuld din Kummer. og byder dig deeltagende den Trøst, vor Religion skienker. Den vorde din, den vorde den nedbøiede Moders, bedrøvede Søstres og Venners! De Gode vil Gud samle i en bedre Verden. Din Grethe, som med Smerter stred, Sin Strid har overvunden; For hvad hun tabte, hvad hun led, Haar hun Erstatning funden. Aftør din Taare! lad dit Blik Sig mod Guds Himmel hæve! Skjøndt her hun fra dit Selskab gik, Hun der skal for dig leve. Johan Ernst Welhaven. Janledning af Madame Margarethe Sødrings Død den 5te Juni 1808. Vaaren kom, fra Syden milde Vinde sagte bølgende fremvælted sig, Flodens Jis og Fieldets Sne flux svinde hvor den varme Straale viser sig. Trylleri, alt blomstrer Egnens Sletter, mens i grønne Gran paa Fieldets Tor qviddrende en fjædret Hær sig sætter, og til Gud sin Lovsang sender op. Høitidsfuldt, kun een, kun Dig jeg skuer, ængstelig blandt Dalens Blomsterbeed, Sundhedsrosen ei din Kind opluer, bleg paa sorten Muld du stirrer ned. Gud! jeg aner skjælvende din Skjebne, elsket Viv bedækker Gravens Muld. Grethe død, Gud dig med Taalmod væbne, af, hvor hun var god og vennehuld: Fag, men skjønne var jer Samlinsdage, mindste Kummers Sky ei mørkned dem; dog, kun Den, der ej har fleer tilbage signe vi i Salligheders Hjem. End, min Sødring, er du dog ej ene, ommelig et Pant hun efterlod, og naar længst hensmuldre hendes Beene, skal Hun stande hvor den Ædle stod! Da den i Aaret 1734 fødde og i Aaret 1748 til Norge reiste Johan Jacob Lehmann, en Søn af afgangne Johan Gotfried Lehmann, der har været Apoteker i Ovelgønne, og Agnese Sophie, fød Müller, hvis Formue, siden hans Moders i Aaret 1739 paafulgte Død, her paa Stedet har været forvaltet, ei i mange Aar har givet nogen Underretning fra sig, ligesom han og, uagtet den i forrige Aar tilham skedde Jndkaldelse, hverken har mødt, eller paa anden Maade ladet noget høre fra sig; saa bliver, ifølge den udgangne Jndvarsling, bemeldte Johan Jacob Lehman herved erklæret frafalden og tillige en Termin, for Jndenlandske til den 21de Mai; men for de Udenlandske til den 18de Juli dette Aar, bestemt, i hvilken alle de, som formene enten er capite hæreditatis, eller af anden Rets Grund at have Fordring paa bemeldte Lehmanns Formue, saadanne Fordringer under Straf af bestandig Stiltienhed