Viborger Samler, 1846-08-03
Børsenhalles Londonercorrespondent melder under 29de Juli om Morgenen: "Lord Bentincks Amendement til den ministerielle Plan om en definitiv Regulering af Sukker tolden er i Morges efter 2 Dages Debat forkastet i Overhuset med 265 Stemmer imod 135, altsaa med en Majoritet af 130 Stemmer." Efterat Underhuset havde den 27de Juli constitueret sig til en almindelig Comitee for at raadslaae om det ministerielle Sukkerandragende, motiverede Lord G. Bentink sit Amendement, hvori den ministerielle Plan betegnes som uretfærdig og upolitisk, deels fordi den maatte hæmme Productionen af Sukker ved frit Arbeide, deels ogsaa fordi den maatte tilskynde til Slavehandel. Han forsikkrede iøvrigt, at det ingenlunde var hans Hensigt at ville berede det nye Ministerium Hindringer, og at han kun tilsigtede at bibeholde det nuværende Jnterimisticum, for at man kunde vinde Tid til at forberede en med større Sagkundskab og Modenhed udkastet Plan til den næste Parlementssession. Til Slutning udkastede Lorden – en Søn af Greven af Carlisle -med levende Farver en Skildring af de ved Slavehandelen fremkaldte Afskyeligheder, og paastod at Slavehandelen aarlig kostede 100000 a 150000 Menneskers Liv. Skatkammercantsleren (Wood) bekæmpede Amendementet. Sir R. Jnglis sluttede sig til Lordens Amendement. Lord Sandon, Repræsentant for Staden Liverpool, tidligere en erklæret Modstander af Slavesukkerets Admittering, talede nu til Fordeel for den ministerielle Plan og søgte at motivere sin forandrede Mening derved, at Sukkerspørgsmaalet havde, paa Grund af den siden 1841 antagne Admittering af andre end britiske Colonial=Sukkere, erholdt en ganske anden Betydning. Efterat Berkeley og Hoye havde udtalt sig imod det ministerielle Andragende og Sir John Hogg, en af de meest indflydelsesrige Directeurer for det ostindiske Compagnie, havde med Varme erklæret sig for den ministerielle Plan, reiste Sir Robert Peel sig og erklærede at ville stemme for Lord John Russells Andragende. Han yttrede at hans Forslag angaaende Sukkerspørgsmaalet vilde, saafremt han var forbleven i Spidsen for Regjeringen, have tilsigtet at lette Admitteringen af de ved frit Arbeide vundne Sukkere, men derimod ikke indrømme de ved Slavearbeide producerede Sukkere nogen Begunstigelse. Hans Plan var derfor væsentlig afvigende fra det nuværende Ministeriums Andragende og Forslag, og det var først efter lang Overveielse og efter at have bekæmpet mange Betænkeligheder, at han havde bestemt sig til at understøtte det nuværende Ministeriums Plan. Grundene til sin Betænkelighed støttede han deels derpaa, at de britiske Coloniers særegne Forhold fortjente særdeles Hensyn, og deels derpaa, at det var hans uforgribelige Mening, at den ministerielle Plan turde, i det mindste i den første Tid, begunstige Slavehandelen; men paa den anden Side ansaae han det for en Umulighed ganske at kuldkaste den ministerielle Plan, om man endog kunde være istand til at lægge Hindringer iveien for sammes Udførelse og i Anledning af dette Spørgsmaal sætte Nationen i Bevægelse. Han for sit Vedkommende, vilde ikke deeltage i en Combination, der gik ud paa at styrte en Regiering, naar han nærede den faste Overbeviisning, at der nu ikke lod sig danne et nyt Ministerium, der kunde være stærkt nok til med Held at bekæmpe den ministerielle Plan. - Den 23de aabnede P. Miles Discussionen ved en Tale til Fordeel for Lord G. Bentincks Amendement. Flere Medlemmer, t. Ex. Bortwick, Marquis Granby- og Hume udtalte sig meere eller mindre stærkt for den ministerielle Plan. Sir J. R. Reid saae i den ministerielle Forholdsregel kun de vestindiske Planteres Ruin og forsikkrede, at paa Grund af den uventede Vending, som Anliggendet havde erholdt den foregaaende Dag ved Sir Robb. Peels Erklæring, og som gjorde det høist fand synligt, at den ministerielle Plan vilde gaae igjennem, havde allerede flere indflydelsesrige Plantageiere fattet den Beslutning at opgive Dyrkningen af Sukkerrøret.