Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-07-13
Folkefesten paa Høiskamling, den 4de Juli 1844. Bonden Laurids Skau (der i Bladene kaldes: "Skamlingskongen", "Skamlingshelten", og den stolte Riddersmand i Bondekofte, fra Sommersted holdt Dagens egentlige Festtale, og afgav derved et nyt og glimrende Beviis for, at han er en af de dygtigste Talere blandt hele Rigets Bondestand. Ved hans Optrædelse hilsedes han af Mængdens malmfulde Bifaldsraab, som fortsattes under enhver af hans Tales mange Glandspunkter, ligge til han længe var forsvunden fra Tribunen. Da Rummet ikke tillader os at optage den hele Tale, bedes Læserne at tage til Takke med følgende Brudstykker deraf: "Jeg skal ikke prædike Oprør, Jngen elsker Fred og Orden høiere og oprigtigere end jeg. Heller ikke vil jeg holde nogen Sørgetale, thi for mig er Patentet af 29de Marts ikke nogen Liigsteen som er lagt paa det første os saa kjære Sprogrescripts Grav. Men om Sprogsagen, maa jeg dog tale; dertil staaer vor Hu og vore Tanker; derom taler jeg bedst, derom høre J mig helst. Altsaa Sprogpatentet af 29de Marts, hvad har det virket? Hardet ikke givet den danske Nationalitet her i Slesvig Naadestodet. Det har jo udbredt Mismod og Frygt iblandt vore Venner, saa at Mange have sagt: nu see vi tydeligt, at vi Dansksindede ere de Svagere og de Tydsksindede de Mægtigere; det er nu eengang saa og vor Modstand volder os kun nye, værre Plager." Saaledes have Mange talt; jeg kan desværre ikke nægte det, thi jeg har selv hørt det. Og hvis Alle talte saa, og hvis jeg var den Eneste blandt Sagens Venner, som havde en anden Følelse end Frygt for vore Modstandere, en anden Tanke end Underkastelse, da vilde jeg fortvivle om Frelse, og for dog at give min Smerte Luft, vilde jeg fra Slesvigs høieste Top holde Nationalitetens Sørgetale. Men jeg staaer ikke ene. En stor Mængde føler med mig ikke Frygt, men Harme, ikke Mismod, men dyb Bedrøvelse; og Gud skee Lov, ikke alene Frygten, men ogsaa Modet er smitsom.""Mine Venner, Saalænge det kun var vore tydske Modstandere, høie eller lave, der benyttede deres Stilling og Klogskab til at paatvinge eller paaliste os det tydske Sprog, saa var vort Modersmaal endnu i lovlig Besiddelse af sin naturlige Ret, og det stod i vor Magt, ved Mod og Udholdenhed at tiltvinge os den. Og saalænge det kun var en overmodig Herre eller en uvidende Nar, der lod haant og vort danske Sprog i Sammenligning med det tydske, saa kunde vi tugte eller foragte Fornærmeren, og vor nationale Ære stod uplettet. Men vort Modersmaals Degradation forkyndtes os i Lovens Navn, i Hans Navn, som er alle sine Undersaatters Fader, som er den danske Nations Repræsentant, dens Æres fødte Værge. Da spurgte jeg mig selv, hvorfor er dette skeet; eller hvorledes har det kunne kommes Er det maaskee en Vildfarelse af mig, at mit Modersmaal har nogen Ret eller nogen Ære, Mine Venner, hvad Modersmaalet egentlig er, og hvori dets Hellighed egentlig bestaaer det formaaer jeg ikke tilfulde at gjøre Rede for, og beder de lærde Mænd om at udgrunde og forklare os det. Men det veed jeg, at naar Nogen ringeagter og forhaaner mit Modersmaal, saa er det for mig, som om de ringeagtede og forhaanede mine Forældre, mine Sødskende og min hele Familie, forhaanede mine Venner og Kammerater, alle mine Byesbørn, hele Sognet, hele Nationen, med eet Ord, forhaanede alle dem, som mit Hjerte hænger ved; thi det er Modersmaalet, som knytter mig til dem alle. Det er Modersmaalet, som har bragt deres Tanker og Følelser over til mig og mine over til dem; det er Modersmaalet, der bestandig gaaer frem og tilbage imellem dem og mig, som Glædens eller Sorgens, Haabets eller Bekymringernes Budskab; som bringer det, der ligger allerinderst, allerdybest i deres Sjæle, det Bedste, det Sandeste, det Ægteste, de eie, til mig, og fra mig til dem. Som sagt, jeg har ikke formaaet at udgrunde, hvori Modersmaalets egentlige Væsen og Hellighed bestaaer; men jeg føler, at, naar Herrens Bud lyder til mig: "Ær Din Fader og Moder, paa det Du kan leve længe i Landet!" da har jeg kun slet agtet paa Guds Lov, naar jeg ikke holder mine Fædres Sæder og min Moders Maal høit i Ære."