Aalborg Stiftstidende, 1834-05-06
Den fra Lyon afskikkede Deputation, hvis Hensigt er at begjere den lidte Skade erstattet af Statskassen, har hidtil ikke faaet sin Begjering opfyldt. Den af samme til Regjeringen indgivne Note, som nu læses i de offentlige Blade, lyder saaledes: "Neppe befriet fra Borgerkrigens Rædsler har Staden Lyon ilet med at afsende en Deputation, til Paris. Dens Ærende er at ansøge Regjeringen om Skadesholdelse for de svære Tab, som ere den bedrøvelige Virkning af den i 6 Dage varende Kamp. Denne Deputation anseer det for sin Pligt at bringe de Retfærdigheds- og billigheds-Grunde i Erindring, med hvilke den ulykkelige Stad, som hvis Organer den fremtræder, formaaer at retfærdiggjøre sit Forlangende. Først vilde det nemlig: være en saa uretfærdig og forhadt Tanke, hvis man vilde lade Byrden af de lidte Tab hvile paa de enkelte Borgere, som disse rammede, at Jngen vil nære, end sige forsvare denne. Vilde man derimod gjøre Communen Lyon ansvarlig for hine Tab, saa vilde det kun kunne skee under den Forudsætning, at samme var foranlediget ved oprørske Sammenrottelser. Af det Følgende maa suppleres: som Borgerne selv kunde have afvendt eller undertrykt.) Men dette forholder sig ikke saa, da de anrettede Ødelæggelser alle ere en Følge af det militaire Forsvar, hvis System udelukkende: blev bestemt af Militairautoriteterne. Det er dette, som ved Kanonkugler, Kartætscher og ved at antænde Huse maatte søge at erstatte, hvad der manglede i Henseende til Troppernes numeriske Styrke, og som maatte sætte et frygtelige Artillerie i Stedet for de manglede Batailloner. De bestaaende Love, som forpligte Communerne til selv at erstatte, den Skade, der afstedkommes ved borgerlige Uroligheder, kunne følgelig ikke anvendes paa Lyon, fordi de gaae udfra det Princip, at det havde været Communerne umuligt, at hemme hine Uordener, og fordi de betragte Erstatningen som en Straf for Forsømmelsen af denne Pligt. Men i denne Bebreidelse kan ikke ramme Magistratspersonerne og 2 Municipalitetet i Staden Lyon. Regjeringens Embedsmænd i ville selv indrømme, at Stadens Øvrighed har opbudt Alt, li for ogsaa dennegang at forekomme det truende Uveir, som og allerede i Februar truede at bryde løs, men dengang bleve dæmpet. Municipal-Embedsmændene manglede ifølge en de nylig emaneret Regjerings=Beslutning, der berøvede dem en at 1 Deel af Politi=Myndigheden, og overdrog samme udelukkentil 2de til Præfecten, alle Midler til at adsprede Elementerne til i Uordener, af hvilke der i en stor Stad altid gives mange. i Ligesaa uretfærdigt vilde det være, om man gjorde Borgerne en Bebreidelse. Thi, som bekjendt, existerer der i Lyon ikke en længere nogen Nationalgade; en fuldstændig Afvæbning var giværksat, og gaves der endnu hist og her Vaaben, da befandtes disse udelukkende i de Uroliges Hænder, hvis Jnterlegesse det var hemmelig at beholde samme. Det var ikke engang de lyenske Borgere muligt at træffe en Overeenskomst angaaende de Midler, der kunde have været tjenlige rgtil Ordenens Opretholdelse. De befandt sig fuldkommen lisolerede, idet det under Dødsstraf var dem forbudet at beeftræde Gaderne, ja selv at aabne deres Vinduer og Dørre. Uden just at ville dadle disse strænge Forholdsregler, viser den lyenske Deputation kun hen paa samme for at godtgjøre, at Borgerne i Lyon umuligt kunne gjøres ansvarlige, fordi de ikke have forebygget det Forefaldne. Naar altsaa Communen ikke kan betragtes pligtig til Erstatning, saa opstaaer atter det Spørgsmaal, paa hvem Erstatningens Pligt hviler, og da tager Deputationen ikke i Betænkning at er kiære, at det er Staten og Staten alene, paa hvilken denne Forpligtelse hviler. Anarchiet havde erklæret Frankrig og Civilisationen Krig. Lyon var bleven Kamppladsen, og Frankrig, bor derfor erstatte de Tab, som Lyon har lidt til Fordeel for hele Statens Jnstitutioner og Eiendom. Jngenlunde bør det ruinerede Borgere overlades hielpeløse til Elendigheden, ingenlunde bør Eiere paa denne Maade miste deres Eiendom eller Familier uddrives fra deres Huse uden at erholde en Erstatning for dette Tab. Og denne Erstatning, uden hvilken det maae drives til den yderste Forbittrelse og Fortvivlelse, bor Regjeringen afholde. De republicanske Foreningers Decreter, de trykte Proclamationer, Jnsurgenternes Feldtraab, Fanerne, som de lode vaie fra de offentlige Bygninger, de samtidige Begivenheder i Paris, Chalons, Grenoble, St. Etienne og i utallige andre Stæder. Alt dette beviser, at hiin JnsurFrection var en aldeles politisk, sigtende til en Omstyrtelse af Statsforfatningen, og Oprettelsen af en Republik eller anden Kanarchisk Regjeringsform. Følgelig har Staten her været den angrebne Part; den har betjent sig af sin Ret til under sit Forsvar at opoffre Jndividernes Jnteresse for det Heles Jnteresse; den har gjort dette til sin egen Fordeel, og er derfor forpligtet til Erstatning. For Stats-Velfærdens Skyld have Kanonerne voldelig berøvet Borgerne deres Eiendom; derfor afholde ogsaa Staten Erstatningen for en slig voldsom Eiendoms-Berøvelse; Betalingen af denne Gjeld er en helligere Pligt for samme, end den Erstatning, der erlægges, hvor Eiere efter Loven maae fratræde deres Eiendom. Visselig vil Frankrig ogsaa betale denne sin Gjeld. Regjeringen tør og kan ikke ville, at Ordenens Seir skal koster de rolige Borgere Taarer, og foraarsage dem grundet Kummer. Den veed, at Tiden er istand til at bringe inteller, tuelle Tab i Forglemmelse, om disse end ere nok saa smertelige, men at dette ikke gielder og Formuens Tab og materielle Ødelæggelser. Enhver Gade, ethvert Huus i Lyon viser de utvetydigste Spor af slige materielle Ødelæggelser. Man ile derfor med at bringe dette hæslige Syn, som hver Dag og hver Time fremstiller sig, ud af Øinene paa en Befolkning, der derved bedrøves og forbittres.