Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-07-28
Under de tidligere førte Debatter om Lehmanns Andragende om Jndførelsen af en fri Forfatning, brugte den kongl. Commissarius følgende Udtryk: "Jeg kan ikke tilbageholde den bemærkning, at i det her foreliggende Andragende afspeiler sig hele Tidens sørgelige negative Tendents. Man forkaster og angriber - jeg vil ikke nægte det, med Veltalenhed og Styrke - det Bestaaende, men Man har ikke nogen anden Anordning af Samfundsforholdene at byde os, som efter de virkelige Forhold mellem Statsdelene, lader sig udføre; - thi det nytter lidet at tillægge de andre Statsdele vore Tanker, og at handle derefter, uden at see hen til deres egne Tanker og deres Rettigheder. Jeg skjønner ikke rettere, end at der, for Samvittighedens Domstol, maa hvile et tungt Ansvar paa Dem, der paadenne Maade arbeide paa det Bestaaendes Opløsning, uvisse om, hvad der skal sættes istedet, og det kan ikke for Gud og Mennesker undskylde dem, at de have tilsigtet deres Fædrelands Bedste, thi deres Færd strider, imod Lovene. Det er blevet sagt, at de Jndvendinger, jeg har fremført, kun ere formelle, men jeg formaaer ikke at indsee, hvorledes det kan betragtes som en blot Formsag, om Man er beføiet til at krænke den ved Lovene paalagte Pligt eller ikke. Naar det er yttret, at det danske Folk dog ei skal blive fremmed for de store Spørgsmaal, som bevæge vor Tidsalder, at Oplysningens og Culturens Fremskridt dog ei skal holdes ude fra vore Forhold, da have Danmarks Konger fuldt vel begrebet dette. Trykkefrihedslovgivningen tilsteder Enhver, ogsaa Embedsmanden, en sømmelig Undersøgelse og Vurdering af de forskjellige Statsforfatningers Værd, og Betydning, og der har hos os været indrømmet en Frihed i Discussionen, der neppe har sin Mage i nogen uindskrænket monarkisk Stat. Men det er noget ganske Andet, at de Folket repræsenterende Autoriteter skulde kunne indgaae med Andragender om Statsforfatningens Tilintetgjørelse, hvorved der omsider kunde skabes en moralsk Tvang, som vilde gjøre Samfundsordenens Opretholdelse umulig. - Hertil svarede Lehmann. Naar den kongl. Commissarius har talt om Samvittighed, da staaer jeg her lige over for ham, ikke som Deputeret ligeover for den kongl. Commissarius, men som Mand imod Mand, og jeg kan da med opløftet Pande forsikkre, at baade min menneskelige og politiske Samvittighed er saa reen som Nogens. Jeg tilbageviser, hvad han i saa Henseende har sagt. Naar han har talt om at krænke Lovene, da kjender jeg naturligviis lige saa godt som han, de af ham citerede Lovsteder; men jeg veed ogsaa, at Hs. Majestæt fra den første Dag af hans Regjerings Tiltrædelse ikke har gjort disse Love gjældende. Jeg var den første, som ligeover for Kongen, Ansigt til Ansigt, udtalte det constitutionelle Ønske, og det var saalangt fra, at der fra Hs. Majestæts Side var noget Tilbagevisende, end sige Truende i hans Svar, at han endog, saavidt det i den Situation lod sig gjøre, gik ind paa Sagens Realitet. Hans Majestæt har derefter modtaget fra alle Landets Egne en Række af Petitioner om en constitutionel Forfatning, og siden den Tid er Ønskeligheden og Nødvendigheden af en Constitution, med alle Autoriteters udtrykkelige eller stiltiende Samtykke, discuteret i Pressen. Det er imidlertid ingenlunde blot paa denne utvivlsomme Praxis, jeg støtter mig; men Spørgsmaalet har været gjort til Gjenstand, for udtrykkelig Afgjørelse ved Lov og Dom. Der foreligger en Række af allernaadigste Høiesteretsdomme, som staae høiere end den kongelige Commissarii Yttringer, og ved dem er selv den directeste Opfordring til at petitionere om en Forandring i Forfatningen erklæret for lovlig, og de angaae en Række af Artikler, hvor der blev brugt aldeles utvivlsomme og ligesaa bestemte Udtryk, som i det foreliggende Andragende. Dette har jeg troet at burde yttre med Hensyn til Lovligheden. Det skulde gjøre mig meget ondt, om en ny Jurisprudents fra denne Dag skulde tage sin Begyndelse her i Danmark, og jeg maa benægte, at der kan tillægges den kongl. Commissarii Yttringer Kraft til at betegne et saadant Vendepunct, et saa sørgeligt og følgerigt Tilbageskridt i det danske Folks Udviklingshistorie.