Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-05-19
Oversigt over Dagens udenlandske Nyeheder. Tre mærkværdige Oboenomener have nyeligen viist sig, nemlig Fyrste Apstlantis Løsladelse, Greven af Capodistrias Tilbagereise til St. Petersborg, og General Vermolofs Afskedigelse fra sin Post som General Gouverneur i Georgien og Caucasien. Denne sidste Forandring opvakte saa meget meere Opmærksomhed, som den kom ganske uventet. Jfølge Breve fra St. Petersborg, har man derom en dobbelt Formodning: Nogle mene, at General Bermoloff, hvis Administration af de omtalte Provinser formodentlig for bestandig er forbi, er tiltænkt en anden vigtig Bestemmelse, andre meene at hans Entledigelse maaskee staaer i Forbindelse med Fredslutningen med Persien, som mueligen er i Værk under Englands Mediation, da Generalen skal have havt en Deel Stridigheder med den Persiske Regiering, hvorfor det ogsaa er muligt, at Freden kan blive sluttet hurtigere end man troer det; men i hvordan det saaledes forholder sig saa er saameget vist, at den Russiske Regiering giør de største Tilberedelser for at føre det forestaaende Feldtog, i Persien med Eftertyk, dersom det skulde gjøres fornødent. Ligesaa vigtige, som de politiske Forhold i Europa deels ere og deels formodentlig ville blive, ligesaa vigtige ere de ogsaa i Amerika. Det er bekiendt hvilken alvorlig Misforstaaelse der finder Sted imellem Storbrittannien og de Forenede Nordamerikanske Stater angaaende Nordamerikanernes Handel paa de Engelske Colonier i Nordamerika, da nemlig hiine giøre Fordringer paa større Handelsrettigheder end den Engelske Regiering vil indrømme dem. Der har længe været forhandlet imellem begge Regieringer om denne Sag uden at noget tilfredsstillende Resultat er blevet tilveiebragt. Det er endog gaaet saa vidt at det Engelske Geheimeraad har udstædet en befaling, hvorved Nordamerikanerne ere blevne udelukkede fra Handelen paa de Brittiske Colonier. Præsidenten indberettede denne Sag til Kongressen; men denne sluttede sin Session uden at kunne forenes om Antagelsen af en Bill som i den Anledning var foreslaget. Præsidenten har derpaa ved en Proklamation af 17de Marts forbudt al Mellemhandel imellem Colonierne og de Forenede Stater. Det kommer nu an paa hvis Side Skaden vil blive størst. Paa den ene Side bliver det vanskeligt for Englænderne at forsyne deres Colonier i Vestindien med Levnetsmidler, hvilke de ellers fik fra Nordamerika, isærdeleshed da Handelen imellem Canada og de Vestindiske Øer ikke kan lige godt sind Sted til alle Aarstider. Paa den anden Side ville Nordamerikanerne tabe betydeligt, for hvilkes Produkter de Vestindiske Øer ere et vigtigt Afsætningssted; men denne Misforstaaelse vil formodentlig blive til Fordeel for Europa og især for de Danske Vestindiske Øer, da disse ville sandsynligen blive et Oplagsted, hvor Nordamerikanerne kunne bringe deres Produkter for siden derfra at transporteres til de Vestindiske Øer, Ogsaa kan den bedre Afsætning, som derved vil foraarsages for Produkterne fra Canada frembringe en meere tilfreds Stemning i dette Land imellem hvis Underhuus og Gouverneur General Dalhouse der skal herske en betydelig Misforstaaelse, da nemlig Underhuset vægrer sig ved at bevilge de forlangte Pengesummer til Statens Tieneste. Nordamerikanske Blade udbrede endog det maaskee falske Rygte: at Canadierne giøre Mine til at løsrive sig fra Englands Overherredømme, og deri at efterfølge Nordamerikanernes Exempel. Ogsaa har det Rygte været i Omløb i London, at den Engelske Regiering vil sende nogle Regimenter over til Canada. De Engelske Blade yttre paa deres Side Misfornøielse med, at det er lykkedes de Forenede Staters Regiering at nøde Keiseren af Brasilien til at modificere sin Blocaderet paa Platafloden og de yttre det Haab, at det ikke vil lykkes Amerika at giøre en saadan Modisikation i Folkeretten gieldende, som Storbrittannien aldrig har erkiendt for gyldig. – J Buenos Ayres smigrer man sig med, at Dr. Francia vil erklære Krig imod Brasilien og at der saaledes vil blive giort en Ende paa Kampen imellem Plata Unionen og dette Rige. Uagtet Republiken Columbien er for nærværende Tid næsten i en Opløsnings Tilstand, saa tales der dog om en forehavende Expedition imod Porto Rico, hvor man synes at giøre Regning paa Slavernes Biestand for at skille Spanien ved denne Colonie. At Vicepræsidenten Santander har nedlagt sin Post er bekiendt; men dette Skridt synes ikke at have giort stort Jndtryk. Derimod er en desto større Sensation bleven opvakt ved det at Simon Bolivar har under 6te Februar 1827 ved en Skrivelse fra sit Hovedqvarteer Caraccas, til Præsidenten for Senatet nedlagt sin Post som Republikens Præsident for bestandig. Han siger deri, at Republikens Tilstand er nu fredelig og Udsigterne gunstige, saa at den ikke trænger til at han skal forestaae denne Post længere. Bevæggrunden for ham til dette Skridt er at Mistanken om en tyrannisk Usurvation foruroliger hans Sind og svækker Columbiernes Tillid til ham. De øvrige Republikanere, siger han, kunne ikke betragte mig uden hemmelig Frygt, fordi Historien lærer dem at alle Mennesker under lignende Omstændigheder give deres Ærgierrighed Tøilen, og et enkelt Exempel paa det modsatte, som f. Ex. Vashingtons, kan ikke veie op imod en heel Verdens Erfaring. Jeg føler mig ikke, siger han, frie for Ærgierrighed, og ønsker endog for min egen Skyld at slippe ud fra denne Furies Kløer, at befrie mine Medborgere, for deres Bekymringer, og at sikkre mig efter Døden et Minde, som er Frieheden værdigt. Med disse Følelser fra siger jeg mig tusinde og atter tusinde Gange Præsidentskabet. Congressen og Folket kunne betragte denne Frasigelse som igienkaldelig; intet skal videre bevæge mig til at forblive i Statens Tieneste, efter at jeg nu har tilbragt mit heele Liv deri, og nu da Frie hedens Triumph har forskaffet alle saa herlige Rettigheder, skulle da denne Forrettighed allene betages mig, Nei, Congressen og det Columbiste Folk ere retfærdige. De ville ikke udsætte mig for den Skam at desertere, kun faae Levedage ere tilovers for mig; meere end 3/4 Dele af mit Liv ere allerede hengangne. Maae det derfor være mig tilladt at oppebie en ubemærket Død i en stille Eensomhed i mit fædrene Huus. Mit Sværd og mit Hjerte skal endnu bestandig tilhøre Columbien, og mit sidste Suk skal være henvendt til Himlen for dets Vel. Jeg anraaber Congressen og Folket og at de ville forunde mig Tilladelse til at blive en simpel Borger.