Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-04-03
To Dage efter Confirmationen lod min Fader mig kalde ind i sit Værelse, og spurgte mig, hvilket Studium jeg i Tiden havde besluttet at vælge. Jeg var forberedt paa Spørgsmaalet, og svarede derfor roligt: "Jntet, min Fader." - Drømmer Du, Dreng, eller troer Du jeg er oplagt til Spøg? – "Jngen af Delene, tvertimod en det efter en alvorlig Overveielse, jeg har besluttet ikke at ville forøge de Studerendes Tal, hvorpaa der ingen Mangel er; men tilgiv, at jeg taler efter min Overbeviisning, selv om jeg muligt skulde støde Dem. Jeg har enkelte Gange her, men kun altfor hyppigt i andre fornemme og rige Familier, lagt Mærke til, med hvilken Ringeagt og Ligegyldighed ei blot disses Tjenestetyende, men endogsaa de Haandværkere blive behandlede, som arbeide for dem; jeg har tit og mange Gange været Vidne til, at man har ladet dem spilde den kostbare Tid med at løbe flere Gange, inden de fik deres Regninger betalt, uden at det var Mangel paa Penge, som var Skyld deri, jeg har f.Ex. seet, at en Sypige blev affærdiget med uforrettet Sag, fordi Fruen ikke gad reise sig af sin Lænestol for at hente Penge og betale hende med, skjøndt det ikke var første Gang, hun kom i dette Ærinde. Vel er Tiden Arbeiderens Capital, men den er dog her ei det Vigtigste; den ærekjære Arbeider føler tillige dybt det Krænkende, der ligger i, at behandles aldeles som en Underordnet, som en Client, skjøndt det han søger ei er nogen Naade, men hans lovlige Ret til at erholde sit Arbeide betalt. En Deel af de Rige og Mægtige troe sig berettigede til at usurpere Jordens Goder; de ville æres, men kunne dog ikke ret begribe, at den Fattige og Arbeideren ogsaa besidder Æresfølelse, og at ikke Alt kan betales ham med Penge; – ja den Tid er maaskee ikke fjern, da indbildske Philosopher gjerne ville lukke Himmeriges Porte for de Eenfoldige og Fattige i Aanden. Et for Jntet har De, min Fader, anvendt saa meget paa min Opdragelse; thi jeg har lært at vurdere Videnskabernes Betydning, og derfor er det, at jeg vil stræbe efter at gjøre deres Resultater frugtbringende for Livet, men jeg har ikke i Sinde at følge den almindelige Vei, nemlig blot Theoriens - - Og hvad har da min docerende Hr. Søn i sin Viisdom besluttet, Dog vel ikke at blive Skomager eller Skræder, skulde jeg haabe?" – "Nei, men Haandværker ønsker jeg alligevel at blive. – "Deraf bliver der Jntet, En Etats raads Søn skulde gaae med Madspand – Du, i hvis Aarer der flydee adeligt Blod!" – "Jeg sætter ei saa stor Priis, som De, paa Adelskabet; men Deres Navn skal jeg ikke gjøre Skam, jeg haaber tvertimod at bringe det Ære ved at føre Haandværkstanden frem af Kundskabens og Uddannelsens Bane, og jeg vil stræbe efter at frigjøre den for dens Mangel paa Uafhængighed og Selvfølelse lige over for de Mægtige. Som Videnskabsdyrker vilde jeg sikkert blive overgaaet af Hundreder, medens jeg som Haandværker tør haabe at blive een af de Første; thi det er min Ærgjerrighed for at være en god Skomager end en slet Statsminister." – – Omsider gav da Faderen efter, imod at Sønnen skulde være forviist fra hans Huus, indtil han selv lod ham kalde, og satte ham i Lære hos en gammel Haageværker, hvor ogsaa Johannes blev antagen som Lærling. Underlig nok nævnes i hele Bogen ikke, hvilket Haandværk, de valgte, rimeligviis for at forfatterens Planer til Haandværkstandens Forædling og Uddannelse i lige Grad skal kunne finde Anvendelse paa de forskjellige Fag; men hvorfor vil Charles da ikke være Skomager eller Skræder, Disse bør dog ikke være udelukkede fra Forbedringen i hele Arbeidsclassens Kaar, og i en saa smuk demokratisk Bestræbelse maa man fremfor Alt vogte sig for enhver aristoratisk Adskillelse i selve Arbeidstanden. At dette er langt fra Forfatterens Tanke, fremgaaer klart af hele Bogen.