Berlingske Tidende, 1810-02-05
Christiania, den 30te December. J vore Aviser læses følgende skiønne Afskedsord fra Prinds Christian til Nordmændene: Nørmænd, Det for mit Hierte smertelige Øieblik er kommen, da Skjæbnen og Pligt nøde mig til at forlade Eder. - Da vi erholdt her Efterretning om, at vor fredelskende Konge var bleven tvungen at gribe til Vaaben, at Freden var brudt, som i en lang Række af Aar havde gjort vort Fædreneland lykkeligt og til Gienstand for andre Nationers Misundelse, da var ikkunret Raad, der giælder Kongens, den retfærdige Sag, det giælder Fædrelandets, Norges Ære og Frelse, som gienlød fra vore Klipper, og ikkun een Tanke, een Følelse besielede gamle Norges Sønner. Med Standhaftighed og Norsk Med blev da hvert fiendtligt Angreb afslaaet ved vore brave Søe- og Landkrigere, ved vore Kysters krække Beboere. Med udholdende og mandigt Mod taalte flere af Statens Borgere deres Velfærds uforskyldte Tab, Mangelen af Livets første Farnødenheder, Tabet af deres Venner ved smitsomme Sygdomme; villigen ofrede de af det de selv savn de, paa Fædrelandets Alter, til at forsyne efter Evne deres kæmpende Medbrødre med manglende Fornødenheder, til de Syges Forpleining og Vederqvægelse; thi vi kompede i en retfærdig Sag, for gamle Norges Ære, og Privat Jnteresse maatte vige for Almeenvel. Normandens gamle Characteer oplivedes i dens fulde Kraft, den erhvervede Europas øvrige Nationers Hylding, og Norge indtog paa ny den Rang, det tilkommer i den Retsindiges Øine, som skiønner Kraft, Energie og Høimodigheds Virkning i Forhold til Evner. J dette Øieblik stillede en for mig heldig Skiædne mig i Spidsen afen ædet og kraftfuld Nation, og jeg blev hædre ved dens Anstrængelser. Stolt ved at have erhvervet mig der hæderfulde Navn af Normerd, erholdt jeg saa mange Beviser paa Høiegtelse og Kiærlighed af Eder, at jeg en seer mig istand til at udtrykke den Taknemmelighed, den inderlige Hengivenhed for Norges ædle og kinkke Sønner, som opfylder mit Hierte, som vil være min Stolthed og min Trøst indtil mit sidste Aandedræt. Krigen oplivede Nordmandens energiefulde Caracteer, Privat-Jnteressen maatte vige for Almeenaanden, og saaledes bliver den en Velgierning for Norge; thi denne Stemning vil og maa - ved at følge vore Fædres Exempel - ved at giøre Tarvelighed til Ære, Vindskibelighed til Pligt og et af Eders Hoved=Øiemed - ved de følte Mang lers mulige Afhiælpning ved Jndustrie - ved Oplysnings Fremme og Fordommes Bortrydning, gjøre Norge til et lykkeligt, kraftfuldt, selvstændigt, uovervindeligt Land. Naar Privat Jnteresse maatte vige for Almeengand, da vil Enhver føle og indsee, at almeennyttige Indretninger ei allene kan og med Rette bør forlanges af en mild og retfærdig Regiering, som ei uden yderste Nød forøger byrdefulde Skatter, vanskelige at bestemme og at fordele; men at disse Foranstaltninger bør, og muligen ikkun hensigtsmæssig kan bevirkes ved ægte Normænds Forening ; da vil Norge see dets Opdragelses=Anstalter udvidede, Oplysningen fremmet, Agerdyrkningen fornemmelig i vore sydlige Provindser, som ved deres Dannemark lignende Klimatmaatte kunne blive et Kornkammer for Norge, oplivet. Ved nye Veies og Kanalers Anlæg vilde nye Velstands-Kilder aabnes. Ved Fabriker vilde vore Metaller end mere forældes, og vi i vort eget Land forfærdige mange af de til Jordbruget og Huusholdningen fornødne Redskaber, som vi nu maa søge i andre Lande. Vore Skove vilde hensigtsmæssig og sparsommelig benyttes, for et at berøve vært Landen Skat, hvis hastige Tab vilde have Landets Udmattelse og Undergatil Følge. - Saaledes vilde det nu overstandne Uheld blive en sand Lykke for Norge, da det oplivede Normandens Characteer, da det oplivede den Kraft og den Stemning for Almeenvel, som hædrede Norge, og som ikkun med Ringeagt kan ansee Egennytte og nedrig Jnteresse, der allene tilkommer indskrænkede Hoveder og indskrænkede Hierter. Dette er mit Haab, mit Ønske i dette Dieblik jeg forlader Eder, mine brave Landsmænd, Lad det blive opfyldt, og det skal være mig det sikkreste Beviis paa Eders kierlige Erindring, en sand Beroligelse for mit Hierte, for det Hierte, som til dets sidste Slag vil føle lige varmt for Eders Vel. Christiania, den 30te December 1809. Christian August, Prinds til Slesvig=Holsteen.