Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-08-15
Vor af Fædrenelandet saa høit fortjent Knudsen har nu, for at forevige den til Bedste for de i Krigen Qvæstede, og de Faldnes Efterladte og Enker d. 12 Marti 1814 paa den Kgl. Skueplads opførte Sørgehøitid, udgivet et Kobber, Fædrenelandsk Kirkegaard kaldet. Ved dette Kobber gjøres denne Sørgefest beskuelig for alle dem, der i og uden for Hovedstaden ikke have kunne overvære den. "Vandrer Øiet her, hedder det i den trykte Beskrivelse derover: "fra Venstre til Midten, hvor hin Aftens Hovedmonument kneiser, og derfra til det yderste Mindesmærke til høire Haand; da vil Patriotismen overskue en riig Høst af sørgelige, men hæderfulde Erindringer. Den første Søile hædrer de, den 6te Juli 1812 paa Naaden faldne Krigere; og nævner især Grodtschilling, Buhl og Rolfsen. Den anden minder os om det saare ulige Slag, der forefaldt den 22de Marti 1808 imellem Orlogskibet Prinds Christian paa den eene, og tvende engelske Orlogsskibe, samt tvende Fregatter paa den anden Side, hvor Heltene Willemoes, Dahlerup og Solland faldt. Den tredie henviser paa den 20de October 1808, hvor Hovedstadens Kanonbaade med Hæld kæmpede imod det engelske Orlogsskib, Afrika, og Lieutnant Gjedde fandt en hæderlig Grav. Den fjerde sees ikke uden Taarer: thi den nævner den 26de August 1807, da Lieutnant Zeuthen blev skudt paa en Kanonbaad, og 15 Mand saaredes, medens paa samme Tid Kanonskaluppen Stubbekjøbing, sprang i Luften, hvorved 31 Mand bleve dræbte, 12 qvæstede. Om Aftenens for dengang vigtigste Mindemærke i Midten behøver man neppe meere Forklaring, end Danneborgeren (Theaterdirecteur, Professor og Ridder) Rahbek i ovenstaaende har meddeelt os. Og det næstfølgende Minde, hvo erindrer ikke Aaret 1801, dets 2den April, og dens foregaaende og følgende Hædersdage? Den sjette Støtte, betegnet med September 1807, gienkalder os vore brave, faldne Brødre, Restorf, Endorf, Bruhn, Qvistgaard, Wich, Nø miche, Cold, Holm, Boll og de øvrige trofaste Dannemænd, der stode, streed og faldt, som de. Støtten med Jndskriftet 1811, sattes for de paa Anholt faldne Krigere, især for Major Melsted, Capitain Prydtz og Lieutnant Holsten. De tvende følgende Søiler minde Fædrelandsven nen om den 23, 26, 28 og 31 August 1807. Tilsidst seer Norge, (hvis Borgere de danske Brødre aldrig glemme, her en Bantasteen til Hæder for sine i den fælleds Kamp mod Sverrig i Aaret 1808 faldne Krigere, der især fremviser Navnene Dreier, Blix og Sæter. - Midt for Sørgehøitidens Hoved=Monument staaer et Fædrelands Alter med Blomsterkurven, der gjemte hin Aftens rige Beviis paa ægte Fædrelands Kjærlighed. Danmarks Døttre, selv omkrandsede, omringe og omkrandse Alteret, ligesom alle Mindemærker. Ogsaa denne kobberstukne Forestilling af Sørgehøitiden tilligemed den trykte Beskrivelse over Festen har Hr. Knudsen udgivet til Bedste for Krigerstanden. De fyndfulde Ord i Prologen: Ved Maalet stander jeg, vort Danmarks Sønner, Her - skjøndt utrættet – lægger jeg min Stav, Den Vandringsmand, som Eders bifald lønner, Paa ingen Bane modløs stønner, Og . . . . . førte den til egen Grav. caracterisere ganske Hr. Knudsens mangeaarig Hadersvandring paa Fædrenelandskjerligheds skjønne Bane. Hvad han med Opoffrelsen af sin Sundhed nu i en Række af Aar har virket til at lindre Lidendes Smerte og dæmpe Enkers og Faderløses Taarer, kan ingen paa Jorden noksom erstatte ham. Sin største Belønning bør han søge i sit eget Bryst, og i den Selvbevidsthed, at have virket stort Gavn i en Stilling og under Omstændigheder, som maask, havde tilbageskrækket enhver Anden i hans Sted.