Viborger Samler, 1829-09-24
Den Jllusion, som saa mange Aarhundreders Sikkerhed havde frembragt, var saa stor, at selv Anforerne tvivlede paa Muligheden af at see den russiske Armee for deres gamle Hovedstads Porte. Hurtigheden af vore Marscher (30 a 35 Werster dagligt, og vor pludselige Tilsyneladelse paa Stedet gjorde et næsten magisk Jndtryk paa Paschaerne, de tyrkiske Tropper og Jndbyggerne. Tre store Veie stode dem endnu aabne til Tilbagetog; men de tænkte ikke paa Flugt. Overgeneralen var endnu ikke vendt tilbage fra sin Recognostering, da Afsendinger fra Seraskieren Halil-Pascha og Jbrahim Pascha, begge af tre Hestehaler, fra Adrianopels Commandant Wadzihi=Mehmed-Pascha og Schefik=Ali-Pascha, af to Hestehaler, tilligemed Deputerede fra Stadens Notabler, allerede vare ankomne til Forposterne, for at tilbyde Overgeneralen en Capitulation. Denne lod dem ved Statsraad Fon ton erklære, at de skulde udlevere deres Vaaben, Artillerie, Faner, Forraad af Levnetsmidler og Krudt og overhovedet Alt, hvad der tilhørte den ottomanniske Regjering, og at han under disse Betingilser, vilde tillade Paschaerne og Tropperne at vende tilbage til deres Hjem, forudsat at de ikke vilde tage Veien til Constantinopel. De uregelmæssige Tropper og Jndvaanerne skulde ligeledes nedlægge deres Vaaben, forblive i Adrianopel og under Lovenes og de bestaaende Antoriteters Beskyttelse fortsætte deres Handel og enhver lovlig og fredelig Haandtering. Hr. Fonton havde befaling til at erklære de Afsendte, at Overgeneralen tilstod dem en Frist af 14 Timer til at antage eller forkaste disse betingelser, at Hæren med Dagens Anbrud vilde sætte sig i Bevægelse, og enhver Colonne begive sig til det den anviiste Angrebspunct, og at man den 20de August Kl. 9 om Morgenen vilde storme Staden, naar de foreskrevne Betingelser til den Tid ikke vare antagne af Adrianopels Militairchefer og Localautoriteter. Den følgende Morgen den 20de dannede Armeen sig i to Colonner og forlod Leiren Kl. 5 om Morgenen. Den af General Grev Pahlens og General Roths Armeecorpser bestaaende høire Colonne marscherede imod Pladsens Contrum. Overgeneralen anførte der selv og opstillede den saaledes, at den kunde angribe paa flere Puncter paa eengang. Den af den 2den Husar- og den 4de Uhlandivision bestaaende venstre Colonne marscherede med et talrigt ridende Artillerie igjennem Arnautkiøi mod Veiene til Kirklissa og Constantinopel, for at afskjære Fjenden ethvert Tilbagetog til Bosphorus. Overgeneralen gav Commanden, over denne Colonne til Generaladjutant Grev Toll, Chef for Armeens Generalstab. Det syvende Corps dannede Reserven og rykkede under General Rüdigers befaling frem til den Lystskov, som omgiverEski=Serai, Sultanens gamle Residents. Dande tyrkiske Befuldmægtigede fra deres Leir saae Armeens almindelige Bevægelse, oppebiede de ikke engang den dem Aftenen tilforn bestemte Termin for at melde deres Underkastelse; de ankom to Timer tidligere, dog i den Hensigt at underhandle om nogle mindre ufordeelagtige Betingelser. Svaret paa deres Andragende var kort; Overgeneralen lod Colonnerne rykke frem imod Stadens Udenværker og Mure. Da den tyrkiske og christelige Befolkning saae Colonnerne at bevæge sig, oppebiede de ikke Efterretningen og Capitulationens Afslutning, men kom, deels ubevæbnede, deels endnu med deres Vaaben, vore Angrebscolonner imode med Tegn paa Venskab og Glæde, medens de tyrkiske Tropper bortkastede deres Vaaben, og overlode os deres Leir, forend Capitulationens Formaliteter i Henseende til Gienstandenes Udlevering endnu vare tilendebragte. Alt geraadede i fuldkommen Oplysning. Flere Paschaer kom Overgeneraler, imode og lykønskede ham, andre ilede bort i Gallop. Vore Batailloner besatte de Puncter, som de for et Øieblik siden skulde have taget med Storm. Rytteriet besatte først Veien til Constantinopel. Det andet Corps fulgte denne Bevægelse, og opstillede sig foran den Port, som fører til Hovedstaden. Det sjette Corps besatte Veiene til Kirklissa, det syvende Dalen ved Tundscha og den skjønne, af Sultan, Mahmud nylig opbygte, Caserne. Overgeneralen forlagde sit Hovedqvarteer til Saltanens Pallads, der var istandsat til Mahmuds Modtagelse. En Deel af vore Tropper besatte Casernerne, og de Op rige droge ind i den tyrkiske Leirs ganske færdige og opsatte Telte. Adrianopels Erobring lignede meere en Folkefest, end den med Vaaben i Haanden udførte Besiddelsestagelse af en Hovedstad. Saavel den tyrtiske som den christelige Befolkning fortsætte deres Beskjæftigelser; Boder og Caffehuse staae aabne, og Localautoriteterne og Domstolene have ikke lidt nogen Afbrydelse i deres Arbeider. Denne mærkværdige Dags Trophæer bestaae i 56 Kanoner, 25 Faner, 5 Hestehaler og flere tusind Flinter, som man endnu ikke har kunne tælle. Magazinerne af Levnetsmidler og Ammunition i Adrianopel vare vel forsynede, og geraade os til stor Nytte.