Københavns Adresseavis, 1773-11-30
Da Skibet Endeavour ført af Capitain Coock, som med de Herrer Banks og Solander har gjort den berømte Reyse til Syd=Landene, var geraaden paa en Coral=Klippe ved den farlige Kyst af Nye Holland, og derved var bleven saa beskadiget, at man havde ondt ved at holde det lens med Pomperne, til der sikkert kunde blive bragt i Land; foreslog en af SøeFolkene et Middel, hvilket han sagde at være forsøgt paa et Coffardie Skib, det havde været i lige Omstændighed, og havde gjort den ønskeligste Birkning. Dette Skib havde faaet en Læk, ved hvilken i een Time meere end fire Fod Vandindtrængede, men blev desuagtet lykkelig ført fra Virginier, til Landen; ja Skipperen havde saa forladt sig de paa, at han ommendskiønt han vidste hvor stor Skade Skibet havde taget, var gaaet ud af Havnen dermed, uden at agte det Umagen værd at opholde sig saa længe til Lekken ordentlig kunde blive stoppet. Man overlod altsaa til denne Mand at anvende det Middel han vidste, hvilket han kaldte: at foere Skibet, og han forrettede det, ved Hielp af 4re a 5 Folk, som maatte gaae ham tilhaande paa følgende Maade: Han tog et Bie=Segl, blandede en Mængde Værk og Uld, temmelig smaat hakket, mellem hverandre, og syede det, en Haandfuld af Gangen saa løst som muelig ind paa Seylet, der oven paa lagde han Møg af Faar og andet Skarn, og efter at Seilet saaledes var til beredt, blev det ved Linier trukken under Skibet saaledes at det blev udbrede; da det nu var kommen under Lekken, pressede Styrtningerne af Vandet, som indtrængte sig i Skibet, Værket og Ulden paa Seglets Overflade, tillige med ind i Lækken. Ved dette Middel blev Lekken saaledes stoppet, at Stæden for tilforn man ikke kunde holde lens med tre Pomper, lod det sig nu let giøre med een. D. Glasers nye opfundne og af to lærde Selskaber i Tydskland approberede Anstrøg, hvorved Bygninger kan bevares fra Jldebrand. Man tager feed Jord, der er ved renset fra Steen, Sand og Ureenhed, saa meget at maa kan fylde den tredie Deel af en Tønde dermed, paa samme slaaer man saa meget koldt Vand, at Tønden bliver næsten fuld, og rører Jorden, som et ned ved Bunden, gandske søgte lidet om. Herpaa bier man saa længe til at Vandet kan ret giennemtrænge Jorden, f. Ex en Nat, og ø er den saa i nogle Minuter stærk om, saa at de letteste Deele sin er op, og Vandet bliver gandske evit. Naar Gu set v. Sanden, som ent nu vare tilovers i Jorder, synker tilBunde, saa skummer man imidlertid Vandet oven af paa det at alle Spaaner, Pende, Halmstraae v. d. l. som flyder ovenpaa, kan komme af. Derpaa øser maa Vandet af, medens det endnu er gandske tykt, ster den igiennem en Sigte eller Klæde i en anden Tønde, og lade det staae stille en Nats Tid, saa synket den Jød, som en nu er derudi, til Bunds, og Vanderhl. er kart. Der og Jorden da allerede har sat sig noget fast, saa kan man hælde Tø den og lade Vandet løbe af, hvis ikke, saa kan man buge en Hævert dertil; men man maae stikke den saa dybt ned, at der slet intet Vand bliver i Tønden. Derpaa tager maa den tilbageblevne Jord op af Tønden, og lader den tørres paa rede Træbrikker, enten af sig selv eller og i Bagerovnen, naar Brødet er udtaget. Alt det Vand, som flyder oven paa, maae man meget omhyggelig tage af, indtil Massen er ret fast. Videre tages saa meget smaarevet Leer, der kan fylde Fierdeparten af saadan en Tønde, som man først kom Jorden udi, slaaer saa meget Vand derpaa, at Leret i een eller flere Dage kan blive igjennemblør, og rører det undertiden og med et Stykke Træe. Til sidst omrøres det sterkt, det tykke Vandafhældes, og stes igiennem et Uldet Klæde i et Leer=Kan Derefter lader man Leret tørres saa meget som behøves, enten af sig selv eller i Bagerovnen. Herpaa tager man Meel og sigter igiennem en Sigte, saa at Kliden reent kan komme derfra, rører det derpaa til med varmt Vand, saa at det bliver en god Klister saa tyk som behøves og ikke klumpes. Derefter tager man en Deel Meel=Klister, en Deel Leer, og tre Dele Jord, og giør en Drig deraf, som ret tilgavns sammenmænges og gjennemæltes. Den maae hverken være for tyk eller for tynd, men saaledes at den kan holde og sidde fast naar den er bleven tør paa Træet, som er bestrøget dermed. Naar man vil bruge dette Anstrøg, saa maae man, paa det at det desto bedre kan holde fast, med en solds Hammer, giøre mange skraaes og imod hinanden indhugne Huller i Træer, en Tomme eller halvanden fra hinanden. Naar man har uhøvlet Træe, saa behøves denne Forsigtighed ikke. Førend man paastryger Anstrøget, lader man et Stykke deraf opløses i Vand, og overstryger Træet med en Pensel dermed, siden bestryger man Træer, førend dette første Anstrøg endnu er ret tørt, med en Pensel af Svinebørster med det rette Anstrøg, og rører det flittig om under Anstrøgningen. Naar Anstrøget paa Træet er blevet saa tørt, at der kommer smaae Sprekker deri, saa stryger man det endnu engang over, saa at hele Anstrøget, naar det er tørt, bliver saa tykt som grovt Papier. Dersom det bliver tykkere, saa kan det ikke ret med saae Jlden mere, og gaaer lettere af, især ifald Leret ikke er kiæver de nol. Dersom der skulde komme Sprekker i Anstrøget, saa maa de omhyggelig udfyldes; og dersom Skaden er stor, saa maa heele Stedet paa nye anst yges, efterat man i Forveien har aftaget det gamle Anstrøg, og Stedet først er blevet vel bestrøget med Vand, hvorudi et Stykke af Anstrøget er opløst. Naar man bygger, saa maa at Træverk ved Taget bestryges dermed saavel indvendig som udvendig, i sær Lægterne, hvorpaa Tagsteenenne ligge. Den maaskee ved sort Veyr, og ikke om Vinteren, paa det at der i den Tid lk maa indfalde nogen Frøst. Regn skader det Anstrøg; men derfor ere Husene i store Stæder, hvor de staaer tæt op til hinanden, mindre udsatte, end paa den frie Mark. Des agtet holder det temmelig ænge, og er let at reparere, fordi Materien er overalt at faae. Paa tørre Steder kan det vare i 12 til 14 Aar. og endda længere. O finde en tænker nu paa et Middel til at faae dette An strog bestandigt, endogsaa paa saadanne Steder, som ere meget udsatte for Regn. Middel at ødelægge Jord=Krebs.