Berlingske Tidende, 1832-10-12
London, den 14de Juli. Høsten er nu i hele Landet tilendebragt og har i Henseende til Kornets Overflødighed og Ypperlighed ikke Mage i Mands Minde. Det erkjende de erfarneste Landmænd. Ei allene de politiske Begivenheder, der ere os nærmere, men ogsaa Tildragelserne i Syrien beskjeftige nu i høi Grad vor Cabinets Opmærksomhed. Man begynder her at tvivle om det Tyrkiske Riges Existents, den Engelske Nation kan ikke være ligegyldig Tilskuer af dets Undergang, thi dens Handelsinteresse, vorde meget forulempede, dersom Vicekongen af Ægypten, Mehemed Ali, bemægtiger sig Overherredømmet og Frankriges Jndflydelse i Orienten saaledes tiltager. Hidtil var man vant til at Alt i hine Egne skeete efter vore Ønsker og at ingen væsentlig Forandring blev foretagen uden vor Medvirkning; nu maa vi være Vidner til, at det ene Monopol i Ægypten efter det andet indrømmes Franskmændene, og dem næsten ene, og at ikkun deres Raad følges. Saalænge Mehemed Alis Virksomhed ikke udstrakte sig over Ægyptens Grændser, kunde vi med Lige, gyldighed blive vore Handelsrivalers Færd vaer, i den Overbeviisning, at vi lagen Aarsag havde til at frygte noget Væsentligt af den i Ægypten herskende Satraps Politik, thi den snævre Kreds, i hvilken denne bevægede sig, og hans Lands geographiske Beliggenhed, som blot ved hans Forbindelse med Syrien faaes en høiere Vigtighed, gjorde det dog stedse usandsynligt, at en politiskt System kunde forandres, hvis Livsprincip udgik fra Sultanen. Men nu - efterat de Ægyptiske Skarer have bemægtiget sig Syrien, og Mehemed Alis Stilling, om han en skulde indskrænke sine Erobringer til denne Provinds, vorder aldeles uafhængig, nu er vort Ministerium forpligtet til at anstrænge sig for Fredens Opretholdelse i Orienten, Sultanens Rettigheders Haandhævelse og Syriens Udfrielse af Ægypternes Vold. Alt, hvad der kan bevilges Mehemed Ali, er blot et meer udstrakt Herredømme over Ægypten. Men dette Øjemeed vil neppe kunne opnaaes uden ved Englands virksomme Bistand, thi Portens Magt synes ikke at være den rebelske Paschas voxen, og Sultanen seer sig desværre i det Tilfælde, snarere at maatte adlyde sin Vasals Love end foreskrive ham saadanne; des uden er det jo noksom bekjendt, at vort nuværende Ministerium, foretrækker diplomatiske Underhandlinger for energiske Forholdsregler. Mange indsigtsfulde Mænd, der nøje kjende Orienten og Englands synkende Jndflydelse i hine Egne, frygte derfor, at vi der, ligesom i Portugal, skulle miste alle de store Fordeele, af hvilke vi vare og tildeels endnu ere i Besiddelse, dersom vi iagttage det samme Forhold i Henseende til Mehemed Ali, som vi iagttoge mod Don Miguel. - Vicekongen af Ægypten, den rigtigen bedømmer vore Jnteresser og af sine Venner, som ere hans nærmeste Omgivelse, erfarer hvad der undgaaer hans egen Skarpsindighed, gaaer særdeles vaersomt tilværks. Han veed, at Syriens Besiddelse er af største Vigtighed for ham, men skjønner meget rigtigen den Skade, som deraf maa opstaae for England, og vil ikke letsindigen gjøre sig denne mægtige Søemagt til Fjende. Derfor taler han ideligen om sin Villighed til Forsonning, mindelig Afgjørelse og Underkastelse, dersom Sultanen, vil give ham Lehnsherskab over Syrien, og forsikkrer denne da om Troskab og Lydighed i Fremtiden. Han vilde ikke tage i Betænkning, at tale i en Sejerherres Tone, og uden Skaansel gjøre sin Erobring og Uafhængighed gieldende mod en saa afmægtig Fiende som Sultanen er, dersom han ikke var indviet i den høiere Politik, og ikke anede det Engelske Cabinets Misfornøielse med hans Fremgangsmaade. Derfor vil han langsomt, men sikkert, skride frem, og med mindre Opsigt grundfæste en Erobring, som inden kort Tid gjor ham til den mægtigste Hersker i Orienten og til Frankriges meest begunstigede Allierede, efterat den Franske Jndustrie allerede er bleven indenlandsk i Ægypten, medens Algiers Besiddelse, som i Paris synes for bestandig at være besluttet, byder den nøieste Venskabs=Forbindelse imellem Frankrige og Ægypten. Vore Ministre synes overtydede og Rigtigheden af disse Bemærkninger, og Lord Palmerston har i flere Samtaler om Tildragelserne i Syrien yttret, at de vare af største Vigtighed, og kunde gjøre en Jntervention fra Englands Side nødvendig. Hvori denne Jntervention skal bestaae, angav han ikke nøiere, men det vil man maaskee snart erfare, da, ifølge Fastlandets Blade, Storherrens Armee er aldeles opløst, og Jbrahim Pascha uhindret kan rykke frem saa langt han finder for godt Overhovedet synes Tiden at være kommen, da man bliver nødt til meer at beskjeftige sig med det Tyrkiske Rige.