Ribe Stifts Adresseaviser, 1847-05-04
(Jndsendt.) Det er bekjendt nok, at Udførelsen af Planen til Forbedringen af Jndseilingen til Ribe ene beroer paa Communalbestyrelsens Utilbøielighed til at garantere det hertil nødvendige Laan til Havnekassen af 12,000 Rbd, som Finantserne ikkun under denne Betingelse efter de nu engang vedtagne Regler for deslige Udlaan, vil tilstæde. Om Planens Jværksættelighed og Ønskelighed for Byens Handel og Skibsfart, hersker der, saavidt vides, kun en afgjort gunstig Stemme, og hvad der nu og da gjennem dette Blad med Varme er udtalt til Fordeel for Sagen, staaer ikke alene igjendrevet, men endog uimodsagt. Mon det da ikke maatte være ønskeligt, at Spørgsmaalet nu offentlig blev belyst fra Kommunalbestyrelsens, eller maaskee rettere, alene fra Repræsentanternes Standpunct; thi i den Debat, som da ikke vilde udeblive, vil det vise sig, om de Grunde, hvorfor Man nægter at understøtte dette Ribe Byes Velfærdsanliggende, kan bestaae for Publikums Domstol. At opfordre hertil, er den nærmeste Hensigt med disse Linier, og med Glæde vil da Sagens Venner, som ikke mindre end Byens Repræsentanter gjør Fordring paa at kaldes Communens Venner, imødesee Spørgsmaalets Drøftning, som ikke kan andet end blive Sagen gavnlig. Et Par Punkter vil Jndsenderen tillade sig at berøre, da de saavidt vides, jævnligen ere blevne anførte, ikke mod selve Planen, men som Grunde for Repræsentanternes Utilbøielighed til at understøtte denne. Det er saaledes bleven fremhævet som et Skrækkebillede at Kæmnerkassen i sin Tid har lidt et Tab ved Eftergivelsen af de Forskud, som Havnekassen Tid efter anden havde erholdt, og det menes, at Repræsentanterne vilde handle uforsvarligt naar de ved at garantere det omtalte Laan udsatte Communen for et lignende Tab. Men naar man uhildet vilde indlade sig paa nærmere at undersøge de de særegne Forhold og Omstændigheder, hvorunder disse Forskud i en lang Aarrække tilbage efterhaanden fremstode, saa vil Man vist paa den ene Side erkjende, at det var med fuld Føie at selve Communalbestyrelsen i Aaret 1839 androg paa at denne tvivlsomme Fordring maatte bortfalde, og paa den anden Side indrømme, at Forholdene nu ere saaledes forandrede, og den Risico, hvorfor Communen udsættes saa fjern, idet allerede nu Havnekassens Jndtægter overstige den aarlige Rente og Afdrag af det tilbudte Laan med 3000 Rbd., at det næsten maa kaldes en overtroisk Frygt, at lade sig skræmme ved Gjenfærdet af hiin skriinlagte Fordring; og sørgeligt vilde det i Sandhed være, om denne Frygt skulde kunne hindre den Plan iværksat, hvoraf det ufeilbarlig vil være afhængigt, enten Ribe i en ikke fjern Tidspunkt skal nedsynke til en Bye uden al Betydning i commerciel Henseende, eller atter skal kunne hævde sin fordums Anseelse. Man har fremdeles søgt at gjøre den Anskuelse gieldende, at Jndseilingens Forbedring maatte være et Anliggende, som nærmest vedkom dem, som heraf fornemmelig havde Fordeelen - de Handlende –, og naar blandt andre grundede Jndvendinger, hertil er bemærket, at ligesaalidet som Havnevæsenet overhovedet betragtes eller kan betragtes som udelukkende Handelstanden vedkommende, ligesaalidet kan et saadant Foretagende, hvis Virkninger naae ud over den nulevende Slægt og Handelstandens Grændser, være knyttet til de enkelte Handlendes Personlighed –, er man gaaet over til den anden Yderlighed og paastaaet Sagen behandlet som et Statsanliggende, og i denne Anskuelse bar Man nok nu funden Hvile. – Hvorledes denne Statens Pligt vil kunne godtgjøres, er ikke let at indsee, men derimod lettere, at denne Anskuelse ikke, vil kunne paa nødes Regjeringen. Sandheden. ligger her, som sædvanligt, mellem Yderlighederne, og Jndsenderen feiler visselig ikke, naar han paastaaer at et sligt Foretagende principmæssigt maa behandles som et Communalanliggende, saaledes som Regelen er hertillands; thi deraf, at et og andet Havneanlæg, f. Ex. ved Glückstæd og og Husum, af særegne Hensyn overtages af Staten, kan dog umulig udledes en almindelig Pligt. Naar Staten, som her er Tilfældet, tilbyder det fornødne Laan, og de Handlende understøtte Foretagendet ved Midler, der staae til deres Raadighed som Privatmænd, da er der fra begge Sider gjort, hvad der med billighed kan ventes; men Communens Pligt er det at række Haanden til dette Livs- og Velfærds anliggende for Byen inden det er forsilde. Og her være det tilladt endnu at fremsætte et Par bemærkninger, som staae i væsentlig Berørelse med Forestaaende. Allerede nu gjennemkrydse Jernbaner de fleste af Europas Lande, og det vil stedse meere paatrænge sig som en Nødvendighed for ethvert enkelt Land at føie sin Andeel til det Jernbaand, som sammenknytter det europæiske Fastland; og saavist som den danske Stat ikke uden Fare tør unddrage sig for dette mægtige Communicationsmiddel, saavist vil Slesvig og Jylland erholde den Langbane, hvorpaa de jydske Stænder have andraget; herfor borger vor Konges Skarpblik og hans over underordnede Hensyn ophøiede Characteer. At herved vil fremkaldes store Omvæltninger i mange Forhold er indlysende; men det maa være Statens, Communens saavelsom den enkelte Mands Sag at være betænkt herpaa, og saavidt muligt at lede og benytte Omstændighederne. Saaledes vil Regjeringen sikkert ikke undlade ved at fremskynde Havneanlæget ved Husum, ved at begunstige Flensborg-Husum Jernbane, ved at drage Omsorg for at Slesvigs og Jyllands Langbane til hiin Tverbane fuldføres førend Linien fortsættes til Rendsborg, at hindre Halvøens Handel fra pludselig og udelukkende at strømme til Hamborg, men endog, saavel ved de nævnte Foranstaltninger, som ved at begunstige endnu en og anden Tverbane mod Vest, hvor en saadan maatte ansees hensigtsmæssig, søge at befordre Halvens directe Handel. Naar da den sjællandske Jernbane er fuldført til Corsøer; Fyen ligeledes har faaet sin Bane fra Nyborg til Middelfart, da, om ikke før, vil den Tid være kommen at der opstaaer Spørgsmaal og en Tverbane fra Kolding til Vesterhavet. Skulde Jndseilingen til Ribe paa den Tid være den samme som nu, kan den umueligt komme i Betragtning som Endepunkt for denne Bane, hvorimod Valget da udentvivl vil falde paa Hjerting, hvis Udskibningsted, især ved Anvendelse af nogle Omkostninger, frembyder væsentlige Fordeele, der dog formeentlig maatte staae tilbage for Hensynet til Ribe, naar denne da maatte forefindes i Besiddelse af en forbedret Jndseiling og en som Følge deraf allerede væsentlig udvidet Skibsfart og Handel. Dette er det Ribe Communes Sag itide at betænke, og det vilde vistnok være ilde handlet, nu at skyde et Tilbud tilbage, som Regjeringen mueligt i Tiden vilde finde bedre anvendt for Hjerting, eller maaskee ved andre Omstændigheder hindres i at gjentage; eller troer man mueligt, ved nu at vrage det skeete Tilbud ligesom at nøde Regjeringen til at antage sig det projecterede Anlæg for Statens Regning, da vil man forsilde angre heri at have forregnet sig.