Almuevennen, 1844-02-07
Det kunde maaskee interessere adskillige af dette Blads Læsere at blive bekjendt med den Fremgangsmaade som adskillige Godseiere gik frem med imod Bondestanden, i denne Kant af Sjælland, i Anledning af det Andragend, som Sognefoged Jens Jensen i Grumløse og Sogneforstander Peder Sørensen i Lundby allerunderdanigst overrakte Hs. Majestæt, den 27de November f. A., og som læses i dette Blads forrige Aargang Nr. 52. – Fornævnte Andragende blev i afvigte Aar for Juul sendt ud til vedkommende Godseiere, formodentlig for at de skulle afgive deres Erklæring derover, og de bleve, efter hvad der er kommet til min Kundskab, nok ikke meget vel tilfredse dermed. – Uagtet dersom de alvorlig ville tænke over at deres Undergivne Bondestanden, ligesaavelsom de ere Mennesker og Jndbyggere i Staten, at vi ligesaavelsom de, har Menneskerettigheder at fordre, og derfor ogsaa skal behandles som Mennesker, og dersom Jesu Ord hos Evangelisten Matth. 22 Cap. 39 V.: "Du skal elske din Næste som dig selv, dersom alt dette – siger jeg – staaer dem ret levende for Øine og i Tanker, saa skjønner jeg ikke at de kan have Aarsag til at blive fortrydelige derover. Men destoværre, flere af deres Handlinger imod Bondestanden viser tydelig, at dette ikke har faaet Jndpas hos mange af dem. Hvad deres Fremgangsmaade med Hensyn til Andragendet angaaer, da fik de Bønder under Engelholm, Beldringe og Lekkende Godser, som havde underskrevet Andragendet, Ordre af deres naadige Herskaber, Nytaarsdag, om Eftermiddagen eller Aftenen, (formodentlig fik de denne korte Varsel fordi de ikke skulde have formegen Tid til at betænke dem) at de den 2 Januar om Formiddagen Kl. 9 a 10, skulde møde paa deres respective Herregaarde, og hvor da de naadige Herrer havde nedsat en Slags Ret, eller hvad den skal kaldes, hvori de naturligviis selv præsiderede, og hvortil de som Vidner eller Stokkemænd, havde udvalgt enten deres Ladefoged, Skytte, Gartner, Sveitzer eller Andre der staae i nøie Forbindelse med dem, og hvor de da ved Spørgsmaale, som de med Overlæg og Betænksomhed iforveien havde udstuderet, meente at de skulde faae Bønderne til at erklære, at de ikke vidste hvad de havde underskrevet paa og da de tillige spurgte saa meget til mig, stod de formodentlig i den Formening at Bønderne og Huusmændene ogsaa skulde have erklæret, at jeg havde forledet dem til at underskrive derpaa. Efter hvad jeg har erfaret opnaaede de dog ikke deres Ønske, ja der skal have været de Bønder og Huusmænd der uden mindste Forbeholdenhed, sagde dem Sandheder som de maaskee ikke havde ventet, og som de maaskee heller ikke tilførte deres Retsprotocol, for at deres selvgjorte Vidner kunde underskrive samme. Dersom nu disse Herrer Stokkemænd bleve opfordrede til at afgive Forklaringer og hvorledes Bønderne og Huusmændene egentlig har forklaret den i det som muligen ikke er tilført deres Retsprotocol, da troer jeg, at jeg tør vædde 4 s., at mange af dem ikke godt kan erindre det. Paa Lundbygaards og Oremannsgaards Godser vare de der havde underskrevet Andragendet ligeledes indkaldte i samme Anledning, men paa en anden Dag, og ved Oxemannsgaards Godses Ret, der kunde dog Sognefoged Rasmus Jørgensen i Ammerdrup møde, thi han var den ene af Stokkemændene. Ved Lundbygaards Godses Ret der behøvedes ingen Stokkemænd, da vi, for at gjøre Forhørerne saa korte som mulig, havde forfattet vores Meninger skrivtlig, i hvad Hensigt og i hvilken Mening vi havde underskrevet Andragendet, og dette havde vi (78) af Bønder og Huusmænd underskrevet; og endskjønt jeg ikke var tilsagt til at møde – uagtet jeg dog ogsaa havde underskrevet paa Andragendet mødte jeg alligevel, og overleverede Forvalteren vores skrivtlige Meninger, hvorpaa vi strax gik bort. Saaledes havde de Huusmænd under Engelholms Gods, der havde underskrevet paa Andragendet, ogsaa betænkt – da de ikke mødte den Dag som Bønderne – men deres naadige Herskab, Hr. Sekretair Wolff, vilde ikke tillade dem det, thi da de havde leveret ham deres skrivtlige Meninger, i hvilken Hensigt de havde underskrevet Andragendet, og de vilde gaae, saa tillaasede han Døren for dem, saa de ikke kunde komme ud, de maatte derfor blive tilbage, og inden laasede Døre svare paa de Sporgsmaale som Hr. Sekretairen behagede at forelægge dem, men efter hvad jeg har erfaret skal der dog ikke være komment noget synderlig Resultat ud af Forhøret. En anden Fremgangsmaade skal derimod Hr. Assessor Aagaard paa Jselinge ved Vordingborg have brugt imod de af sit Godses Bønder og Huusmænd, som havde underskrevet paa Andragendet, han skal nemlig, efter hvad der er kommet til min Kundskab, have sammenkaldt dem, og da enten selv eller ved sin Forvalter, have forfattet et Berømmelseskrivt, – det var nok om ham selv – hvilket var ganske imod hvad der var skrevet i Andragendet, og dette Skrivt, bleve de anmodede om at underskrive, hvilket de, som fornuftige Mennesker naturligviis ikke vilde, og da han Assessoren, ikke kunde formaae dem dertil skal han men det kan jeg aldrig troe – have været yderst grov og fremfusende imod dem, og iblandt andet ogsaa truet dem med at ingen af deres Børn skulde faae nogen af deres Steder i Fæste, efter deres Død. De samme Trudsler siges der ogsaa skal være fremkomne til nogle af Bønderne paa adskillige af de foranbenævnte Godser. Jeg kan umulig troe dette, men skulde det være Tilfældet, da vil jeg blot svare Eder J strænge og mægtige Herrer: "at J spaaer men Gud raaer. Det er maaskee dog ikke saa lige afgjort, at J skal leve og see den sidste af de Fæstere, der nu ere paa Eders Godser, at nedsænkes i Graven; det er maaskee mulig at den Tid er ikke langt borte da den forgjængelige Materie hvoraf Eders Legemer, saavelsom vore, bestaaer, er ikke længere, thi Døden standser ikke for Kammerherrer, Hofjægermestere, Sekretairer eller Assessorer, det bar vi stedse Exempler paa. Men for at komme til Sagen om Forhørerne, da maa jeg til at gjøre mine bemærkninger, f. Ex. imod 2de af de Spørgsmaale, som der bleve Bønderne forelagte af de naadige Herrer: De spurgte f. Ex. Vil Du fragaae din Gaard(eller Huus) saa vil jeg give dig den Jndfæstning tilbage som du har betalt til mig;" (fra dette Spørgsmaal undtoges dog vist Huusmændene paa Beldringe, og Lekkende Godser, da de har Leiecontrakter paa eller 1/4 Aars Opsigelse.) Ethvert fornuftigt og upartisk Menneske maa vist tilstaae at et saadant Spørgsmaal var ret til at drive Spot med Bondestanden, thi for det Første har Godseierne faaet en betydelig aarlig, Jndtægt af deres Gaarde og Huse, og de fleste af Fæsterne har ofte modtaget gamle forfaldne Steder, hvilke de nu betydelig har opbygget, og tillige forbedret Avlingen meget; Nu kunde det derfor være ret herligt for Godseierne at tage imod Gaardene og Husene, og saaofte ikke give Fæsteren en Tyvendedeel tilbage af hvad denne har betalt, deels i aarlige Afgivter og deels anvendt paa Gaardens Opbyggelse og Avlingens Forbedring; Godsejerne kunde derved faae en smuk Anledning til endnu mere at forbedre deres Finantsvæsen, ved at opskrue Andre med endnu langt større Jnd fæstninger og aarlige Afgivter end de forrige Fæstere havde erlagt. For det Andet veed de ogsaa meget vel, at saa mange Menneskeer kan ikke faae Huusly eller Opholdsted nogensteds. – Dog skal der alligevel have været nogle af Gaardfæsterne som skal have tilbudt Herrerne: at de ville fraflytte Gaardene, naar Eieren vilde give dem deres Jndfæstning og hvad de iøvrigt havde sat til paa at forbedre Gaarden og Avlingen, tilbage; men det vilde de naadige Herrer slet ikke høre eller give Svar paa. Det andet af de flere Spørgsmaale som de Herrer Godseiere forelagte Bønderne og Huusmændene til Besvarelse, var: "Har Peder Hansen i Lundby conciperet Andragendet, Har du givet Peder Hansen nogen Penge derfor, Kom Peder Hansen til dig og forlangte at du skulle underskrive paa Andragendet, eller du kom til ham, Jo vel, mine Herrer, Jeg har conciperet Andragendet. og dersom J finder noget derimod at erindre, saa staaer det Eder jo frit for at drage mig til Ansvar derfor thi det er mit inderligste Ønske, hvis mine Herrer Godseiere skulle faae isinde at saggive Nogen derfor, at J saa blot vil henvende Eder til mig – kun til mig - og lade alle de øvrige Mænd, der har underskrevet derpaa, være i Fred, og kan jeg saa ikke forsvare mig, eller bevise hvad jeg har skrevet, da er jeg villig til at udstaae Straffen for dem alle. Men mine Herrer, Jeg troer ikke J vil have at det skal bevises, thi J kjender jo ligesaa godt som vi Andre, at det er Sandhed. Skulle der imidlertid være nogen af Godseierne, der ønsker sine Handlinger imod Bondestanden, veiede paa Sandheds og Retfærdigheds Vægtskaal, da er det uden al Tvivl vist ham, paa hvis Gods den Gaardmands Enke er, der sidder med en stor Børneflok, som i flere Aar har været Enke, og kan ikke blive gift af den Aarsag, at Godseieren vil fratage Gaardens Lod flere Tønder Land Jord jeg troer det er 15 Tdr. Land), og der siges tillige at han endvidere fordrer at den tiltrædende Fæster skal paa sin egen Bekostning af ny opbygge den faldefærdige Gaard, dertil endda betale flere Hundrede Daler (jeg troer det er 400 Rbd.) i Jndfæstning, og foruden dette endvidere levere nogle Tønder Sæd meere i aarlig Landgilde, end der forhen eller nu saalænge hun er Enke bliver svaret af Gaarden, medens ingen Jord er frataget den. Maaskee det er saadanne og lignende Handlinger at Godseierne kalder menneskekjærlige Handlinger, og maaskee de sætter en Ære i at de kommer til offentlig Kundskab. - Hvad det angaaer, at de spurgte Bønderne og Huusmændene om de havde givet mig Penge, da forekommer det mig næsten latterligt; thi jeg skjønner ikke at det kan have mindste Jndflydelse paa det der staaer skrevet i Andragendet. – J veed dog meget godt, mine Herrer, at jeg har ikke Magt til at udsuge og undertrykke Bondestanden, og J vil dog vel aldrig have den Sætning til en Troes-Artikel, at Bondestanden forøder sin Velfærd paa mig. Er dette Eders Mening saa tage J virkelig feil. Hvorledes og i hvad Orden Andragendet blev underskrevet det er allerede forhen kommet til offentlig Kundskab saa det behøver ikke her at omtales. – Man kan rigtignok sige, dersom man kan troe Rygtet, at Godseierne saaledes truer Bondestanden, at det har nogen Lighed med hvad Rhoboam svarede Jsraliterne da de kom og bad ham om at lette deres Skatter og Byrder: "Har det før været strængt saa skal det blive endnu strængere. Men, mine ærede Medborgere af Bondestanden, lad dette ikke kjølne vort Mod, men meget mere opflamme det, til paa lovlig Maade af yderste Kraft at virke for den gode Sag. Det der er begyndt, er en Fortsættelse af vor uforglemmelige Kong Frederik den 6tes store Værk for Bondestanden, der nu i saamange Aar bar staaet stille uden at gjøre noget mærkeligt Skridt fremad, vi kan derfor sige med Forfatteren af Kong Frederiks Bondekrønike, Side 154, at det var denne ædle Fyrstes Villie, at Bonden ikke skulde være afhængig af Nogen uden Gud, Kongen og Loven, at vi skulle vinde Liv, Selvstændighed og Mod, eller Frimands-Aand, som er Kjernen hvoraf alle borgerlige, christelige og sædelige Dyder skulle spire frem, – at vi skulle være uindskrænkede Herrer paa vore mindre Lodder ligesaavelsom Godseieren paa sin større – at vi skulle afkaste Slavens Sind, og indtage en værdig Plads i det borgerlige Selskab og at denne hæderlige Stilling skulle bringe os i Berørelse med Mænd af høiere Dannelse og ædlere Sæder, og lære os at sætte Priis paa Kundskab, opfordre os til at vinde denne for os selv, og sørge for uden uværdig Tvang, at vore Børn engang kan træde ind i det bevægede Verdensliv med større Oplysning og Dygtighed end vi i vor Tid har medbragt. Saa faaer vi og de derved, – naar vi faae Lod og Oddel paa Danmark Sletter, et billede af Fædrelandet selv, og naar vi saasaae og høste i Danmark frugtbare Vange, naar vi plante og hugge i Danmarks grønne Skove, og naar vi drage Fiskerbaaden op til eller skyder den ud fra Danmarks bugtede Strande, saa skal Mark og Skov og Kyst, minde os om, at naar vi har faaet vor Deel og vore Rettigheder af Fædrelandet saa vil vi ogsaa af yderste Kraft stræbe at opfylde vore Pligter imod det. Og Eder, mine Herrer Godseiere, spørger jeg Troe J ikke at det vilde gaae meget bedre til her i Landet, naar J, istedetfor de stedse forøgede, opskruede Jnd fæstninger, aarlige Afgivter, Trudsler og Fremfusenhed, som adskillige af Eder udviser imod Eders Undergivne, derimod med Mildhed søgte at afhielpe det Trykkende, med Viisdom at oplyse de vildfarende af Eders mindre oplyste Medborgere, og med stræng Nøisomhed at afværge al Slags Smaatyranie som mueligen – idetmindste af Eders Tienere – undertiden kan blive udøvet imod Bondestanden. Det er, efter min ringe Formening, om ei Eders Praxis, saa dog Eders Pligt. Lundby pr. Præstøden 26de Januar 1844. Peder Hansen. Fæstehuusmand. Supplement til Brevene i Nr. 2 og Nr. 4.