Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-08-05
Der blev talet om Staternes Pengeforfatning, de Ældres Livemne, og Stadens unge Mandskab var jo endnu i Skuespilhuset. Jngen var værre, end min Nabo, til at gjennemhegle Staterne: Jngen var ivrigere i at godtgjøre, at Pengevæsenet ikke stod paa den Fod, det burde; Jngen var rigere paa Raad og Forslag til Forbedring. Samtalen tog omsider en anden Vending, da en ogsaa tilstedeværende bedaget Jomfru brød, i det hun tog sig en Priis, løs mod Tidens unge Piger; fordi disse gjorde sig skyldige i de Feil og Daarskaber, Omstændighederne have nødsaget hende til selv at aflægge. Moralistinden blev udleet; men af Jngen værre, af Jngen meer vedholdende, af Jngen med meer naadig Umedlidenhed, end af Statsmoralisten. Dette gav mig og min anden Nabo, hiin Naturkyndige, Anledning til, stille med os selv at overveie, hvoraf det monne kommer, at Mennesterne have tidt saa stor Vanskelighed ved at indsee, hvorlunde de dog i Grunden udføre selv, og netop eens, den samme Rolle paa Theatret, de fra Parterret udhysse deres Medbroder for. Af Nyt, der dennesinde tiltrak sig Samtalens Behandling, forekom kun følgende os og Jndvaanerne mærkeligst. En rig Handelsmand, der for neppe eet Aar siden havde spillet den meest forvirrede Fallit, var nu bragt paa Benene igjen, fuldeligen sat istand til atter at virke med Kraft; og ved Hvem var vel dette Kunststykke, hvorom Alle havde mistvilet, udført, Ved en høist agtværdig Advocat, der i begges Drengeaar havde været fattig og forsmaaet Søn af Kjælderfolkene i Handelsmandens Faders Kjælder. Dette fandt man bagvendt, men vi aldeles, om jeg saa tør sige, forvendt. Den Riges Barn falder paa Gulvet, eller taber et Stykke Legetøi ud af Hænderne. Ti Tienere og ligesaa mange Piger springe flux til, for at reise Glutten, eller tage Legetøiet op. Den Fattiges Søn falder ogsaa, men maa, som han det bedst kan, reise sig selv, maa baade for sig selv og Andre tage op, Hvad der tabes. Lad dem voxe til, og Hver gaae sin Vei ud i Verden Det vil ogsaa der vise sig, hvilken af dem, der altid og overalt maa hjælpes, og hvilken derimod, der forstaaer sig paa at hjælpe. Lige overfor os Reisende ved Bordet sad et andet gammelt Gnav, ikke mindre løierligt, end hiint første. Det var en sølvhaaret Pensiopist, der, uden nogensinde at have gavnet Staten, oppebaer dog af samme sit rundelige Udkomme. Kone havde han aldrig haft; Børn havde han ei at for ge for Penge lagde han op hvert Aar; paa det muntreste Sted i Staden boede han, med sin Stilling, sit Fædreland, sin Omgivelse, sin Tilværelse, Livet her, lod han ligefuldt i Grund og Bund utilfreds; hans eneste Glæde var, efter hans eget Sigende, i Kirkerne om Søndagen at tænke sig over i Livet, det bedre, hisset; og ikke destomindre iagttog han, endog med et Slags Selvfølelse af hans flere Dages Vigtighed for Land og Rige, Alt, hvad Kunst og Forsigtighed kunne nogensinde udtænke til at forlænge Livet her. Er det, hviskede min naturkyndige Ven mig i Øret, "allerede flant nok at spille en slet Rolle, flauere bliver det dog at spille denne sin slette Rolle slet, og allerflauest at indbilde sig, at den slette Rolle, man tillige spiller slet, dog bliver godt spillet." Midlertid afbrødes vi snart i disse vore Betragtninger; thi en støiende Hærskare brutale Pibere, Næstsødskendebørn til de brutale Klappere, Kunstdommere af alle Stænder og Aldere, komnu tilbage fra Skuespilhuset, hvor de havde hjulpet til med at udpibe en Forfatter, og krævede med høien Røst legemlig Føde. "Han fik, Hvad han trængte til . . . Han kan huske paa os . . . kiendte Du Stykket, Neil Ja, det er og ligegyldigt. Jngen skal herefter vove at kalde, eller ansee den Karl for Andet, end en Riimsmed!" Det gik ret saa uskeneret til, ganske paa sin Græsk!" Saaledes vindede, blæste, stormede det fra Læbe til Læbe, Alle i Munden paa hverandre. Erindrer min Hr. Ven, sagde en skaldet Olding ved Bordenden til sin Nabo, at Euripides raabte fra Skuepladsen af til de ham dadlende Athenere: "J kom hid, for at undervises, ikke for at undervise Selv Neppe vare disse Ord ude af den ulykkelige Mands Mund, før hele Harmen vendte sig høirøstet mod ham. Veed De, tilraabte ham den Ene, at vi ere gode Hoveder med Hjerte og Kundskaber, som elske Poesie, og som dyrke Videnskaberne med Jver?".... Jngen har større Ret", skreg en Anden, end vi, til at tale Musernes og de skjønne Kunsters Sag. "De skal betænke, tordnede en Tredie, at vi lære daglig mere, og at Aarene have ikke fortæret vor Jld!"Alt sad Manden stille. Nu spurgte en Tiende, eller Tyvende, Hvad har De at svare dertil!" Oldinger skulle være deres Børn hørige og lydige"!" sagde vor Mand, i det han, bøiende sig, gik udaf Døren. Vi fulgte hans Exempel og havde nok af dette Statsanliggende. Slutning. Som vi forføiede os hjem, kom vi just forbi en Frugtkjælder, hvor de fleerfarvede opstillede Frugter lokkede os ned. Ogsaa her var Kiv og Strid. Tvende Kunstforstandige Matroner havde tilforhandlet sig nogle Pund Kirsebær, men ville nu hverken have, eller betale dem, siden de, efterat Kjøbet var sluttet, havde opdaget, den Ene, at Bærrene ikke vare fra Øllegaard Sværdtfegers, den Anden, at de ikke vare fra Jngeborg Morten Blytækkers Hauge. Vi, der følte ligesaa liden Jnteresse for disse værdige Haugemadamer, som de for os, og der desuden slet ingen Jnteresse havde i dette andet Statsanliggende, men troede, at Kirsebær vare Kirsebær, fra hvilken Hauge de saa end kom, betalte dem, vi havde faaet og ginge hjem. "Det skreven er for Folk, ei for vor Herres Heste."*) Holbergs Skjemtedigte, tredie Satire. Friemodige Yttringer, hjemlede ved 7de §. i Trykkefriheds-Forordningen af 27de Septbr. 1799. Unægteligen kan dansk Undersaat, ligesaavel ved Arv, som ved Gave, Mageskifte eller Kjøb, erholde Eiendomsret til og udi en vis, være sig rørlig eller urørlig, Ting. Under Begrebet af Eiendom henhører Raadighed over Eiendommens Substantz – forsaavidt saadan ikke ved Landsloven er indskrænket. Denne Raadighed tilkommer ethvert Jndivid, der ikke formedelst Ungdom, Kjøn, eller af andre Aarsager, er sat under Værgemaal. Den Mandsperson som er 18 Aar, annammer selv sit Gods (sin Arv) at forestaae (d. L. 317–34). Den Yngres Arv gaaer ind under Overformynderiet, og som oftest indsættes i den Kongl. Kasse. Dette har i mange Aar været Brug, ja er endog befalet ved en Forordning af 31 Aug. 1774, naar Umyndiges Midler ikke andensteds sikkert paa Rente kan udsættes. Men da kunde den Umyndige, saasnart han fyldte sit 18de Aar, og det forlangtes, erholde sin Arvecapital tilbage, for at giøre samme frugtbringende i Handel eller nogen anden Bedrift, hvorved han kunde komme i Næringsvei og gjøre sin Lykke. Anderledes forholder det sig nu med Umyndiges Midler, som indsættes i den Kongl. Kasse eller i Banken. Den myndig blevne Arving erholder ikke sin Arvekapital udbetalt, men nyder blot Renten deraf til sin Disposition - det er at sige, hans Arv, der efter Lovgivningen er uindskrænket Eiendom, forvandles til indskrænket Eiendom, og gaaer over til at vorde en uopsigelig transportabel Fideicommis=Kapital, som i det Høieste giver 8 pCt. aarlig Rente. Af sin Fædrenearv, 10,000 Rd., har altsaa den yngre Søn, som vi ville kalde Peter, kuns et aarligt Udbytte af 500 Rd., naar derimod den ældre Broder Christian, ved at have erholdt sine 10,000 Rd. udbetalte ved Skiftet efter sin afdøde Fader, i nærværende pengetrange Tider, ved Handel i Jordegods, eller anden Næringsbedrift, i Kjøbstæd eller paa Landet, kan etablere sig, og dertil have 15 pCt. og derover af sin Kapital. Dette Exempel, der ingenlunde er overspændt, viser, hvorledes omtrent Forholdet staaer mellem en disponible og en bunden Kapital *). samme Tilfælde som Peter, befinder sig og hans ugifte Søster Claudiane, og ingen tvivler om, at hendes tilkommende Mand foretrækker en disponible Kapital af 5000 Rd., fremfor 250 Rdlrs. aarlig Rente. Ligesom det nu formenes at være en Krænkelse af Eiendomsretten, naar Peter ikke i sin myndige Alder kan erholde sin Arv udbetalt af Overformynderiet; saa er tillige at befrygte, at de for Borgersamfundet skadelige Følger af den behøvende circulerende Pengemasses Formindskelse ei heller ville udeblive, naar alle offentlige og Umyndiges Midler skulle inddrages, i Stats= eller Bank=Kassen, for at vorde opsigelig Stats- og Bankgield. Det formenes derfor at være ligesaa ønskeligt, som overeenstemmende med Retfærdigheds Krav, at denne Gjenstand af vedkommende Autoriteter blev taget i nærmere Overveielse; thi den ved Faders Død umyndige Søn, har, naar han opnaaer sin Lavalder, efter Lovgivningen og Retfærdigheds Grundsætninger, samme Ret til at disponere over sin Arv, som hans ved Faders Død myndige Broder. Men ogsaa burde der tillige tilstrækkeligen sorges, for Umyndiges Midlers Sikkerhed, imedens de ere i Skifteforvalterens og Overformynderiets Værge. Med Hensyn dertil ansees nyttigt og hensigtsmæssigt, at de Skifteforvaltere, som ved *) Af de offentlige Blade, som ugentligen udgaae, kan ellers paalideligst erfares den sande Priis af uopsigelige S. V. Obligationer, naar samme skal omvexles med N. V. i Sedler og Tegn. Placaten af 3 Juni 1818.) ere overdragne en nimodstaaelig Ret til at sætte sig i Besiddelse af myndige og umyndige Arvingers, samt Creditorers Midler, uden at være paalagde nogen Caution derfor at stelle, bør være pligtige, naar de i et Boe modtage Penge, enten af Jncassator eller af faste Eiendommes Kjøbere, maanedlig at anmelde saadan Oppebørsel for deres nærmeste Foresatte, som er Amtmanden. Samme Anmeldelsesret maatte og tilkomme enhver Arving, Værge og Creditor, alt paa det at Amtmanden i Tide kan vide hvad Skifteforvalteren indsidder med, og agtpaagive hans Forhold med de in deposito havende Penge til Vedkommendes Tarv og Sikkerhed; thi inden de aarlige Skifteforklaringer og Overformynderie Regnskaber indkomme, kunne flere betydelige Summer i det løbende Aar, formedelst en Skifteforvalter Uvederhæftighed, være blevne usikre. Og det er bedre at kunne forebygge Forseelse og Misbrug, end, naar Samme er begaaet, at være nødt til at afstraffe den. De Skadelidende, som ved saadanne Leiligheder miste deres Penge, ere og kuns lidet satisfacerede derved, at en uvederhaftig Skifteforvalter dømmes til offentlig Straf. Den senere Tids paafaldne Tildragelser, som endnu ere i frisk Minde, maatte forhaabentDenne Placat byder i 2den og 3die §.: "at de contante Penge, som Jncassatorerne modtage ved de i Sterv eller Concursboer afholdte Løsøreauctioner, skulle inden 8 Dage, efter Auctionens Holdelse indbetales i Skifteretten, under daglig Mulct fra 2 Mk. til 2 Rbd. S. V., foruden 6 pCt. i Renter af Beløbet, hvilke Tvangsmidler og skulle gielde i ethvert andet Tilfælde, hvor en Jncassator staaer tilbage med den ham paaliggende Aflevering af de modtagne Midler, og i 7de §. befales, "at Placaten af 21 Marti 1809 skal og gielde udenfor Kjøbenhavn, saa at Auctionsbeløbet af de faste Eiendomme, som et Boe lader sælge, stedse skal afleveres til Skifteforvalteren, uden at passere Jncassators Hænder, og være udvidet til Auctionsbeløbene for Actier eller Obligationer, være sig offentlige eller private, som i Sterv eller Concurs boer bortsælges. ligen vække Opmærksomheden for denne Gjenstand, hos Enhver, hvis Kald det er at foranledige og udvirke de fornødne Sikkerheds Anstalter i denne Henseende. J. Dall, Toldkasserer.