Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-19
Hvad nu de tydske Hielpetropper angaaer, hvormed Forfatteren af Antikritiken fegter, saa mener Recensenten at de ere mere opstillede en parade end en ordre de bataille, og han er langt fra at ville forstyrre Forfatteren eller nogen af hans Læsere den Fornøielse de kunne have af at betragte de glimrende Rækker. Rec. har selv, i sin Bedømmelse af Deodat gjort opmærksom paa den Erkiendelse, Hr. Kruses Talent har fundet i tydske Blade, og navnligen i Conversationsblatt, og han mener den Ting er ganske naturlig, at romantiske Fortællinger, der udmærke sig saa betydeligt fra flere Sider, maa sinde Bifald ogsaa i den tydske Læseverden. Iøvrigt kiender han alt for vel til det Slags Kritik, som i de fleste tydske Dagblade finder Sted, til at han kunde mene, en Forfatter som Hr. Professor Kruse, skulde sætte ligesaa megen Priis paa dens Yttringer, som hans tydske Forlæggere. Recensenten vil heller ikke fremsøge de Modstykker til bemeldte tydske Bedømmelser, som findes i den franske Revne encyelopedique); thi han kiender intet til det Slags Umyndig*) Et Stykke herom, meddeelt fra en anden Haand, vil læses i næste Nummer af dette Blad. heds Tilstand, hvori Antikritikens Forf. synes at ville sætte den æsthetiske Smag i Danmark. Denne Antikritikers Yttringer om den danske Literaturtidende ere ogsaa kun en indtil Væmmelse gientagen Formular, og en saa forslidt Tilflugt for alle ved Kritiken saarede Forfatteres Egenkiærlighed, at den ikke fortiener et eneste alvorligt Ord. Men alt for meget blotter Anti kritikeren sin Forblindelse, naar han kalder den Danske Litteraturtidende Kritikens "inappellable Organ. Kiender han virkelig slet intet til vor Legion af Dagblade, hvori en Hær af ophøiede Smagsdommere give Sort paa Hvidt for deres Dommerkald? - Men naar det critiske Væsen, i Literaturtidenden er saa usselt, saa befængt med Partiskhed og Usandhed, som Forfatteren forsikkrer (Skilderiet S. 312. 313), hvorledes kan da en Æsthetiker, der er dygtig til at veie selv en Walter Scott paa sin kritiske Bismer, nedlade sig til saa udførlig at ville giendrive denne Literaturtidendes Kritiker, Til Slutning vil undertegnede endnu kun protestere mod en i Præmisserne fordreiet og i Conclusionen falsk Slutning, som Antikritikeren giør S. 297, i Anledning af Recensentens Udsættelser paa Hr. Kruses Sprog. Rec. har paa 6 Sider givet Prøver paa Sprogfeil i Hr. Kruses Deodat og Fortællinger; men tillige sagt at de fleste Pletter ere af den Art, at et omhyggeligere Giennemsyn let vilde borttaget dem. Han har desuden i Almindelighed charakteriseret Hr. Kruses danske Stiil, og kortelig angivet saavel dens Fortienester, som Mangler; men han har tillige yttret den Mening, "at var Hr. Kruse bleven i Fædrelandet, eller rettere, havde hans Forhold ikke bragt ham paa den for en original Forfatter uheldige Bane, at skrive i to Sprog, havde vi uden Tvivl i ham eiet en klassisk Prosaist." Det lader til at Vedkommende i Skilderiet ikke engang er fornøiet med disse, maaskee endog vel stærke Udtryk om Hr. Kruses Sprog talent. Men hvorledes kommer han til at tilskrive Recensentens Yttringer den Conclusion; at en duelig og flittig Correcteur kunde giøre Hr. Kruse til en Klassiker; Manum de tabula. - Undertegnede overlader nu og herefter Marken aldeles til Hr. Professor Kruse og hans Værge i Skilderiet, baade med og uden Hielp af tydske og danske Conversationsblade. Han haaber derimod at have den Fornøielse ved Recensioner i Literatur. tidenden over Hr. Kruses sildigere Fortællinger og over de Syv Aar, at levere Stof til flere antikritiske Breve i Kiøbenhavns Skilderie.