Aalborg Stiftstidende, 1846-02-10
mine Venner, der gives andre Vægtermøder, som ere vanskeligere at klare, og som træffe Manden hele Livet igjennem for hvilket især den juridiske Embedsmand idelig er udsat. Han færdes saa at sige altid paa Valpladsen imellem stridende Partier, der stedse (?) ere reede til at angribe ham med uforskyldt (1) Bagvaskelse), og der er endnu noget andet, han har at bekjæmpe. Der er noget til som man kalder Næser. Det ligger nemlig i den menneskelige Natur at ville herske, og man føler ret sin Vælde, naar man uddeeler Næser til sine Undergivne. Derfor ere Næserne saa hyppige. Kongen giver Collegierne Næser, Collegierne Amtmanden, Amtmændene Herredsfogderne, Herredsfogderne Sognefogderne, disse Sognemændene, og saaledes fort vær lige til Hyrdedrengene, der uddeele Næser til Køerne og Faarene. Forskjellen er kun, at disse sidste Næser uddeles med Toirekøller og Gjærdestave, medens de høiere Næser uddeles med spidse Penne, og mærkeligt er det, at de høiere Nærer altid ere finere end de lavere, men derfor ikke mindre følelige. For Exempel, naar et Collegium tilkjendegiver en Underordnet, at et eller andet Arbeide er mindre heldigt udført, saa veed man, at Meningen er, at det er det pure Snavs. Naar man nu faaer en Næse, saa gjælder det at klare den paa en honet Maade, og her kan man atter anføre vor Jubelolding. Han hed fra sig, saa godt han kunde, og naar det stundom hændtes, at han ikke syntes at det var værd at svare, saa sagde han blot: Godt er godt og lagde Næsen rolig paa Hylden til behagelig Efterretning for hans Eftermænd, uden at slige Næser satte et graat Haar i hans Hoved, eller gave ham en søvnløs Nat. Han var og blev Student, og om han end bliver Excellents, Studenter=Nykkerne forlade ham aldrig. Derfor Held Dig, gamle Ven Du har ærlig tjent Minerva og klaret Dine Vægtermøder som en Karl Din Ungdom var rig paa Forhaabninger, der ei have svigtet Dig, og Din Alderdom er skiøn. Alt som Du haver mindre og mindre at vente af Fremtiden, stiger Din rige Fortid op for Dit Blik og fremviser Dig de herligste Billeder i en skjøn Aftenbelysning. Gid Du længe nyde denne Fryd, og gid vi længe maatte glæde os ved den gamle Student. Giv høit da op Minervas Flag, Held Christian Boeck til sidste Dag Sing Saliera Hurra, &c. &c.G. v. Rosen, den tydske (9: Kieler) Student, som for et Par Aar siden, formedelst en Duel, sad arresteret i Nyborg Fæstning og forresten var et yderst jovialt og gemptligt Menneske, der tappert havde fægtet i Algier og i Spanien: er en af de Skribenter, der ere i Sachsen blevne forviste fra Leipzig. Hamburger Jahreszetungen" lader *) Her er det dog Bureaukratiets Dæmon, der er faret i vor vakkre With til en lille Averling i Talen; det er i alt Fald et meget urigtigt juridisk Vægtervers her synges, thi vor Tids Kampplads er ikke Vagvaskelsens og Beskyldningen herfor er alt, hvis den skulde betragtes alvorligt, Bagvaskelse den juridiske og enhver anden Embedsmand, som er Justitiens Vægter og ikke blot fører dens Morgenstang, vil Jntet have at bebreide Tiden og dens Kampe og det vilde da ogsaa være et underligt Lune af Tiden, om den netop skulde have udsøgt sig de stakkels juridiske Embedsmænd til sine Offerlam. Vor Tid fordrer af Embedsmanden, som Staten lønnede Tiener, at han ogsaa skal røgte sin Dont, og den kan og maa især fordre det, hvor det gjælder Udøvelse og Haandhævelse af Ret. Miskiendelser følge paa hver Vei, men den Embedsmand, hvis Virken er sine Pligter og Staten helliget, mangler aldrig sin Tids Paaskjønnelse og har heller ikke Ret eller Grund til at beklage sig herover. Red.)¬