Corsaren, 1842-11-04
Adresserne. Gud give, vi vare fervile! Gud give, vi vare "Dagen" og dens Velyndere. - Disse Mennesker have i den sidste Tid, lige siden den Roeskildske Stænderforsamling begyndte, levet herligt og i Glæde, og Glæden er kommen, uden at de have havt nødig at tænke derved (- "Vorherre gjør Vinden mild for det klippede Lam"). Og netop derved, netop ved at de saaledes kunde tage sig Glæde uden at tænke derved, have disse lykkelige Mennesker ogsaa havt Fryd af den jydske Stænderforsamling, navnlig af dens Adresse, medens vi andre Stakler maae speculere, fortolke, udtyde, for ogsaa at faae nogen Fornøielse deraf. For at være lykkelig i Verden uden Umage behøver man kun at være tankeles. Det Servile kommer saa af sig selv. Man vil maaskee søge at vise en Modsigelse i vore Ord ved at bemærke at hines Glæde dog maa være kortvarig, eftersom den jo efter de af os meddeelte Oplysninger maa forsvinde, saasnart de tænke sig om... Ahl men saa stor er deres Klogskab, at de ikke tænke sig om. Der maatte de jo være gode Narre, hvis de vilde gjøre det! Hvorfor kunde Damocles ikke spise af det prægtige Maaltid? Fordi den Nar saae Sværdet, der hang ham over Hovedet, og tænkte: Naar det nu falder ned og saarer mig? – Havde han ladet fem været lige og spiist og drukket, nu - saa havde han havt den Glæde at spise og drikke ganske fortræffeligt. Men til vore jydske Stænder og deres Adresse. "Dagen" har havt Glæde af den, vi ligeledes - Deri synes jo aabenbart at ligge en Modsigelse, Men nei! Hvortil havde vi ellers skrevet det Foranstaaende om Tanker og Tænkning? Forstaaer man nu ikke, at "Dagen" har læst Ordene, vi Tankerne, at hver tog Sit, og hver saaledes blev glad? Vil man vide, hvorledes den samme Tanke kan gives ved høist forskjellig Ord, der ligge om den som et Sukkerlag, saa skulle vi oplyse det ved Exempler. Man vil udtrykke den Tanke. "Der er skeet os Uret ved, at vi to Gange i Træk ere blevne sammenkaldte efter de Roskildske Stænder. Tør vi bede, at der herefter maa skee os Ret?" Herover vilde "Dagen" aabenbart strax raabe Brand; men, sætter man det saaledes: At alle Undersaatler skulle nyde lige Ret, alle Kræfter have lige Adgang til selvstændig Udvikling, dette er Deres Majestæts oprigtige Villie og Maalet for Deres landsfaderlige Bestræbelser. J levende Overbeviisning herom nære vi det tillidsfulde Haab, at det ikke vil give Anledning til Miskjendelse, naar vi udtale det Ønske, at Provindsialstænderne i Kongeriget, saalænge de forblive adskilte, maae blive sammenkaldte efter hinanden ved en stadig og ligelig Afvexling". Saa raaber "Dagen" ohne Weiter's Hurra. Ligesaa hofligt siger man: Vi skulle redelig stræbe at anvende den korte Tid, der er os given o. s. v. Der er ikke det ringeste Stødende i, at man redeligt vil anvende sin korte Tid, og det glider derfor let ned, istedetfor at man, hvis man havde sat korte Tid, kunde have risikeret, at Pillen var bleven for stor og var gleden mindre let igjennem. Skulde man endvidere have Lyst til at sige: Nogle smaae Ønsker fra os ere rigtignok blevne opfyldte; men de egenlige, vigtige have ikke været saa lykkelige. Vi ville i denne Anledning anvende den Ussingske Seighed og melde ærbødigst, at vi komme dermed endnu engang og flere Gange, om behøves? - saa udtrykker man sig, naar man vil bevare Enighed i sin Midte og undgaae den Risico at komme til at sige slet Intet, saaledes. "De har ikke troet, allernaadigste Konge, at kunne give alle vore Andragender, og deriblandt nogle af de vigtigere Medhold, men flere af vore Ønsker ere bønhørte, og det er vort Haab, at andre, efterat være tagne under nøiere Overveielse, ville tilvinde sig Deres Majestæts allerhøieste bifald." Vil man sluttelig sige. Naar vi ikke sea Frugter af vor Virken, saa vil Folket snart bryde sig F- om Jnstitutionen, og vi selv ville blive lede og kjede af at virke for den - saa søger man at finde en høfligere Form, og vi bede Alle og Enhver bedømme, om man ikke særdeles heldigt kunde udtrykke sig saaledes. Vi vide, at vor oplyste og fædrelandsfindede Konge med levende Deeltagelse følger vore Forhandlinger, og vi nære den Fortrøstning, at vor Virken ikke vil være forgiæves, kun derved kan Jnstitutionen vedligeholde Jnteresse og Betydning for Folket, kun derved bliver vort Hverv os kjært og dyrebart." Vi bede nu alle vore Læsere gjennemlæse den jydske Adresse, og vi ere overbeviste om, at, hvis de ville benytte den her antydede Udlægningskunst ved hver Linie, ville de lægge den særdeles fornøiet bort. Om de slesvigske Stænders Adresse har "Fædrelandet" sagt, at den er "fuldkommen constitutionel". Man er altsaa fornøiet med den, og vi behøve blot at gjøre opmærksom paa Over- og Underskriften: "Allerdurchlauchtigste, Stormægtigfte, Allernaadigste Konge og Herre!" er Begyndelsen, og."Deres kongelige Majestæts allernaadigste, trolydigste Forsamling" er Enden. "Trolydigste"! allernaadigst- trolydigste. – "Sie kriechen unter die Erde."