JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1839-10-08
Prof. David har i Fædrelandet henledt Opmærksomheden paa den Praxis, som har dannet sig med Hensyn til Apothekerprivilegier, idet nemlig den en Mand meddeelte Bevilling til at anlægge og drive et Apothek ikke blot ansees som en Tilladelse for ham til at drive en Næringsvei, hvortil den Privilegiehavende er qvalificeret, men ogsaa den Forstand ansees som den Privilegiehavendes Eiendom, at Privilegiet af ham eller hans Bo, naar han ved Døden afgaaer, kan sælges til den Høistbydende blandt de til Apothekers Drift Qvalificerede. Det af Staten givne Privilegium er saaledes blevet til en Handelsvare, thi vel maa Enhver, der tilkjøber sig et Apothek, have Bevilling til at drive det, men denne negtes aldrig, naar først Kjøbet er afsluttet." Hr. Professoren viser, at denne Praxis er til Skade baade for Pharmacenterne selv og for Publicum; blandt Andet fremhæver han, at den uforholdsmæssig høie Priis, hvortil Apothekerne ere stegne, netop fordi det ikke blot er Gaarden og Inventariet, men Bevillingen, der betales, fordyrer Medicamenternes Priis og forhindrer Apothekertaxtens Nedsættelse; ligeledes bemærker han, at netop den Omstændighed, at Bevillingen bliver betalt, fordi den ansees som en Familie-Eiendom, vanskeliggjør og hindrer nye Apothekers Oprettelse, naar Trangen dertil er følelig; thi man troer, at herved et uforskyldt virkeligt Capitaltab paaføres Den, der har betalt sin Bevilling, hvis Priis forringes ved Oprettelsen af et nyt Apothek. – Professoren mener iøvrigt, at det nu er Regjeringens Villie at gjøre Ende paa en Praxis, der har havt saa skadelige Følger, og slutter dette deraf, at der i et Candidatus PharmaciæGrove forundt Privilegium til et Apotheks Anlæggelse udtrykkelig er bemærket, at Apothekerprivilegiet kun gjelder for hans Person, saa at det ved hans Afgang bliver at bekjendtgjøre vacant &c., hvorved det altsaa tydeligt og klart er udtalt, at den meddeelte Bevilling er et reent personligt Privilegium, Sluttelig fremsætter Prof. David et Forslag til, uden Uretfærdighed mod de nuværende Apothekere, at hæve den bestaaende Praxis, og tilføier, at det hermed især har været hans Hensigt at bringe Sagen under Ventilation, da derved i alt Fald et bedre og mere hensigtsvarende Forslag vil kunne bane sig Vei, naar Sagen først offentligen kommer paa Omtale. Forat bidrage til at fremkalde en saadan offentlig Discussion over denne ingenlunde uvigtige Sag, have vi meddeelt nærværende Uddrag af Des Artikel, idet vi iøvrigt henvise til denne selv. Af dette Blad udgaaer et Nr. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1839-10-08
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1839-10-15
Flanovposten. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Tirsdag den 15de October. Nr. 41. Maa trykkes. Fleischer.
Jyllandsposten, 1839-10-15
Om det tydske Sprog blandt Colonisterne paa Alheden.
Jyllandsposten, 1839-10-15
J den almindelige Commissionstidende for Nørrejylland Nr. 3 findes anført et Stykke med Overskrift: Hvorfor prædikes der Tydsk midt inde i Jylland; Undertegnede har, som Præst for den tydske Menighed paa Alheden, anseet det som en Opfordring til sig, at besvare nysnævnte Spørgsmaal, uden derfor paa dette Sted videre at berøre de flere Urigtigheder, bemeldte Stykke indeholder.
Jyllandsposten, 1839-10-15
Ved de af Kong Frederik den 5te i Aarene 1759 og 1760 anlagte Colonier paa Alheden, hvortil Nybyggere bleve kaldte herind fra det Pfaltziske, blev Prædiketjenesten i Begyndelsen forrettet af tvende theologiske tydske Candidater, Biested og Gabel, i tvende dertil indrettede Andagtshuse i Hovedbyerne Hauerdal eller Fredrikshede og Grønhøi eller Fredrikshøi; imedens at Sognepræsten i Naboesognet Thorning, Provst Mid feld, besørgede de ministerielle Forretninger. Af ham blev ogsaa den tydske Fredrikskirke, beliggende midt imellem nysnævnte Byer, indviet den 16de April 1764.
Jyllandsposten, 1839-10-15
Samme Aar blev den første lutherske Præst ved denne Meenighed kaldet og ordineret, Tobias Oszwald, en Ungarer, som havde studeret i Kjøbenhavn, og været Alumus paa et af Collegierne. Det saaledes bemærkede gielder imidlertid kun omden lutherske Deel af Menigheden; thi hvad de Reformeerte angaaer, da førte de selv en Præst med sig fra Tydskland, Pfarr, som nogle Maaneder for Ostwalds Beskikkelse synes at have faaet fast Bopæl i Hauerdal, men ogsaa snart efter igjen begav sig, misfornøiet med sin herværende Stilling, tilbage til Tydskland, hvor han fandt Ansættelse i det Brandenborgiske Fra denne Tid af ere ifølge kongl. Resolution de Reformeerte blevne betjente i Henseende til Communion af de reformeerte Præster Hollard og Dalgas i Fredericia. Disse nøde derfor aarligen af Kongen 40 Rbd., indtil at Sidstnævnte i Aaret 1808 erklærede, at han formedelst Alderdom og Svaghed ikke oftere kunde gjøre den besværlige Reise. For nærværende Tid er kun een Reformeert tilbage paa Colonierne. Da Kirken var bleven indviet, bleve de omtalte tvende Andagtshuse indrettede til Skolebygninger, og tvende af Colonisterne, Brauner og Keller, ansatte som Skolelærere. Til Præstegaard bleve tvende ved Kirken beliggende Coloniegaarde skjænkede af Kongen, som Coloniens anden Præst, Hans Clausen, 1774, drog ind i, da Oszwald var bleven befordret til Valløe, hvor han kort efter døde. Præsten paa Alheden havde dengang kun 150 Rbd. i aarlig Jndtægt, som udbetaltes ham paa Skive Amtstue. Offer nødes ikke, og Accidentierne vare saare ubetydelige. Af sin Eftermand fik Præsten ved kgl. Tilladelse Lov at nyde den dengang sædvanlige Betaling for en Præstegaard 333 Rbd. 2 Mk. Først under den følgende Præst, Hans Munch, bleve Colonisterne ved en kongl. Resolution af 8de Juni 1782 forpligtede til at offre til Præsten. Som sædvanligt stred Menigheden stærkt imod, og beraabte sig paa sine Privilegier; dog det hialp Jntet; thi – " da ihnenzwar erlaubt ist - hedder det – frey zu seyn von allen Schattungen (d. h. in 20 Jahren), Auflagen, Frohndiensten u. dal., niemahls aber von Opfer an ihren Priester; es auch, als ein Theil von den Dentschen im Jahre 1765 von da abgingen, den ubrigen Colonisten die ihre Höfe nahmen, augelegt, das sie ihrem Priester opfern solten, und das nicht nu an den dreyen Fest tagen, sondern auch bey Hochzeiteen, Kindtaufe, u. dal. Medens Hans Munch var tydsk Præst paa Alheden, blev det danske Sogn, Karup, Kaldet annecteret, og Præstens Løn fastsat til 200 Rbd. af Hs. Majestæts Kasse. Saaledes stode Sagerne under de følgende Præster: Johan Peter Købke (1797-1800), Rasmus Hendriksen Rosendahl (1800-1809), Peter Henrich Rosendahl (1810-1818), Lorents Stallknecht Kierulf (1819-1832), og saaledes staae de endnu. Præsterne ere blevne beskikkede den Ene efter den Anden, som tydske Præster for de tydske Colonister paa Alheden; og Tydsk er Hovedsproget i Kirken og Skolerne, det eneste som er gjængse imellem Præst og Menighed, Skolelærer og Børn.
Jyllandsposten, 1839-10-15
Jmidlertid maa dog herved bemærkes, at skjøndt Colonisterne ere vedblevne indbyrdes at tale deres, for Fremmede temmeligt uforstaaelige, pfalziske Bondesprog, saa have dog, deels ved Gaardkjøb, deels ved Giftermaal og dl. Leiligheder, Tid efter anden adskillige Danske nedsat sig iblandt dem, og beholdt det danske Sprog, imedens at danske Tjenestebørn forunderligt snart ere inde i Colonisternes Kandervelsk. At imidlertid det tydske Sprog under de stedfindende Omstændigheder altid meere maa gaae tilbage, og saa at sige kun holdes nogenlunde vedlige ved Brugen i Kirken og Skolen, er saa iøinefaldende, som det Afbræk, Underviisningen i Skolerne maa lide ved Brugen af begge Sprog, og det Anstødelige, der ligger i, under een og samme Gudstjeneste at betjene sig baade af Tydsk og Dansk, eller at bruge et Sprog, til en Person, der ikke fatter Meningen af det Fremførte, om han end kan forstaae enkelte Ord. Da Jndsenderen af disse Linier 1832 blev Præst paa Colonien, maatte han ofte i Kirken paa een og samme Søndag holde først en tydsk og dernæst en dansk Skriftetale, uddeele Nadveren til Nogle paa tydsk og til Andre paa dansk, imedens at de Danske ligesaa lidt forstode Psalmerne, Prædiken som Jndstiftelses-Ordene. Det ene Barn blev, og bliver endnu den Dag idag, døbt paa tydsk, det andet paa dansk. Kort: Sprog blanding og det Anstødelige deri hører til Dagens Orden. At det kongelige danske Cancellie tilfulde har indseet dette, haaber jeg det Efter følgende vil vise, som ogsaa, at samme Collegium klogeligen og retfærdigen har troet, at maatte gaae vaersomt til Værks i denne Sag.
Jyllandsposten, 1839-10-15
Da nemlig Aarhuus Stifts Biskop i Juni 1833 visiterede i Alhedens tydske Sogn, fandt denne nidkjære og duelige Mand strax, hvor meget Sproglandingen standsede Børnenes Fremgang i Skolerne, og hvilken Uorden dette Uvæsen afstedkom i Kirken.
Jyllandsposten, 1839-10-15
Som Følge af Hans Høiærværdigheds senere til Collegiet indgivne Beretning angaaende denne Gjenstand, modtog Skolecommissionen for Fredriks tydske Sogn under 30te Septbr. f. A. efterfølgende Cancellie=Skrivelse af 24de Septbr.:"Biskoppen over Aarhuus Stift har i en til Cancelliet afgiven Erklæring blandt andet yttret, at han ved sin Visitats i Sommer i Fredriks Sogn paa Alheden har faaet Leilighed til at overbevise sig om, at Skolevæsenet vel maatte ønske, at kun et Sprog, det danske, var herskende i Skolen da det ikke kan undgaaes, at de danske "Beboeres Børn, og de Tydskes danske, uconfirmerede Tjenestefolk nyde Underviisning paa samme Tid og i samme Skolestue, som de tydsktalende Børn, saa "at Skolelæreren, naar han er ved den ene Side af Skolebordet, taler Tydsk og, naar han gaaer om paa den anden Side, taler Dansk, og har ganske forskjellige Lære- og Læsebøger i Brug i en og samme Time, hvoraf ikke kan andet, end opstaae megen Hinder og Besværlighed for Underviisningen. Biskoppen har derfor henstillet til Cancelliet, at Ophævelsen af denne Sprogblanding i samme Skole"maatte forberedes derved, at de tydsktalende Børn af anden Klasse modtoge i det Mindste daglig 1 "Times Underviisning i Dansk, og at første Klasse, foruden de tydske, tillige gjennemgik de danske Tabeller for den indbyrdes Underviisning."
Jyllandsposten, 1839-10-15
(Jndsendt.) 1. Sidst i forrige Maaned jordedes her i Staden af døde Carl Frederik Nord, en Søn af Smedemester F. Nord. Han blev dræbt ved at Leer-Overlaget i en underhullet Sandgrav styrtede ned over ham, da han med sin ældre Broder Ludvig Arend Nord var sende did, for at hente en Pose Sand. Broderen blev ved tilillende Hjelp frelst, men han var og blev død. Denne Ulykke skeete inde i Byen ikke meget langt fra Politiemesterens Bolig, og betragter man denne Sandgrav, da maa man undres over, at ikke flere Ulykker ere skeete i den. Uden Opsyn hentes Sand der af hvem der vil, dreier man fra Volden ind i den Gade, hvorSandgraven er, skal man ned af en flere Alen høi Brink, hvor man neppe kan gaae og aldeles ikke kjøre. Det kunde dog tænkes, at en Fremmed, ja selv en Bekjendt i Mørke kunde styrte ned af Brinken og slaae sig fordærvet, ei at tale om, at hvis En tog feil og i Mørke kjørte fra Volden om ad denne Gade, saa var der al Sandsynlighed for, at Heste og Vogn vilde spoleres og Mennesker, som vare paa Vognen, ynkeligen komme af Dage eller lemlæstes; thi nedenfor Brinken ligge store Steen i Hundredeviis, og lidet til Siden er den udhullede Sandgrav. Forfølger man denne Gade længere imod Syd, er der til Venstre indenfor en Jordvold en saadan Huulhed, at det ikke er umuligt, at om Efteraaret, og endnu mere om Vinteren kunde samles saa meget Vand, at et Barn der kunde drukne ved at synke igjennem Snee med Vand under eller gjennem tynd Jis. Det var en let Sag at føre Leer-Overlaget fra Sandgraven ned i dette Hull, og naar saaledes Leerlaget førtes bort paa nogle Favne af Sandbanken, var det ikke muligt at underhule Sandgraven, der næsten af sig selv vilde jevne sig. Dette er imidlertid ikke skeet i de henvundne Aar. Om det muligen nu skal skee, – og et forsvarligt Rækværk sættes for Gaden, ud imod Volden, veed Jndsenderen ikke – men det skeer jo dog undertiden, at naar Barnet er druknet, kastes Brønden til.
Jyllandsposten, 1839-10-15
2. For faa Aar siden skjænkede Prinds Frederik Carl Christian 1000 Rbd. til Stadens Forskjøn, nelse. For nogle af disse Penge beplantedes en stor Plads indenfor den saakaldte Prindsens Port rundtom med Træer, ligesom Pladsen jevnedes og belagdes med Gruus, saa at den virkelig i høi Grad blev forskjønnet. Om Vinteren bruges nu denne Plads til at kjøre Snee paa, hvilket ikke er smukt for Øiet, og henimod Foraaret endog væmmeligt, naar Sneen ved Solvarmen begynder at tøe, og alskens Uhumskhed viser sig imellem den. Om Sommeren, idetmindste i sidstafvigte Sommer, staaer der over Alen høit Græs om hvert Træ, og dog rider Politiemesteren næsten hver Dag der forbi; man vil endog have seet Hesten dreie Hovedet til Græsset, om for at faae lidt Grønt, da den muli ligen fodres med tørt Foder ogsaa om Sommeren, eller for tidligere at dreie om til sit Hjem, lader sig jo ikke sige med Vished. Men vist er det, at Politiemesteren, maatte kunne see det høie Græs og give Ordre til, at det blev bortskaffet, hvorimod det meere kan undskyldes, at Ulykken skete i Sandgraven, thi der falder næsten aldrig Politiemesterens Vei forbi. Fredericia, den 13de October 1839. Opfordring, til Hr. Prokurator Anchersen i Veile.
Jyllandsposten, 1839-10-15
Som vi af Aviserne erfare, er De ved Overretten bleven fri for Erlæggelsen af den Mulct, som De var idømt ved Veile Herredsting for usømmelig Procedure, og idet vi lykønske Dem hertil, kunne vi ei andet end fremsætte det Ønske, som vist deles af Deres mange Venner, at De vil offentliggjøre det Jndlæg, hvorfor De blev dømt, for at ogsaa Publikum i denne mærkelige Sag kan have Leilighed til at fatte en rigtig Mening, da der circulerer de forskjelligste Rygter, som snart skildre bemeldte Jndlæg som et Mesterstykke af Vittighed, snart som et Nonsens. J Haab om, at De saavel for Publikum som for Deres egen Skyld, som den Mand, der stedse har viist sig beredt til at træde i Skrankerne som Offentlighedens gjæve Ridder og holde Kjæmpe, vil opfylde dette Ønske, forblive vi indtil videre Deres ærbødige. Philokoindi.
Jyllandsposten, 1839-10-15
Nyheds Post. For den liberale Journalistik er da en Tidende som den, at en O. Lehmann, B. Christensen, David, Giødwad og Wessely i Forening ville udgive Fædrelandet af allerstørste Jnteresse, idet man her har den skjønneste Forhaabning, at den Grundsteen, som David og vor udødelige Johannes Hage nedlagde, nu vil lade udgaae en fuldendt Bygning, som i statsborgerlig Henseende vil være af største Betydning. Ja saa meget glædeligere lød denne Efterretning, som man fra flere Kanter udspredte det uheldsvarslende Budskab, at den Ene af disse Frihedens Venner vilde trække sig tilbage fra den vandte Sphære, den Anden ophøre med sit Blad, den Tredie reise ud af Landet og den Fjerde og Femte følge hines Exempel. Dog neil Taageskikkelserne forsvandt, og Bekymringerne tilintetgjordes, og ligesaa vist som det er, at vore nordiske Stjernebilleder aldrig tage sig bedre ud, end naar den mørke October=Himmel pludselig aflægger sit formørkende Slør, for paa eengang at lade deres Glands tale til vort Jndre, ligesaavist er det, at Frihedens giæve Sag stedse vil finde sine svorne Venner beredte, der aldrig ville svigte det Banner, som her antydet, i October Mørket, freidigen vil udfoldes i det nye Aars Foraar, for i den Maaned, der aabner alt Liv med fornye, Kraft, at lade djerve Stemmer gjenlyde til Dannerfolket, som i den liberale Presse maa og bør finde den Fortrøstning, uden hvilken det med hele vor Constitution kun vilde see kummerligt ud. Naar Bogelunden derfor atter knoppes, naar Mark og Eng paany grønnes, naar Solsort, Stær og Drossel atter synge deres Lovsange over Dannevang, træd da kun frem, J holde Helte, og syng Eders Qvad i Fædrelandet, saa det kan lyde fra Borg til Hytte, fra Høi til Lav, og sikkert vil Eders Stemmer - om end gammel kjendte – omsider finde Indgang selv i de Øren, bag hvilke de hidtil bleve gjemte, Jyllandsposten. vil fra 1ste Januar n. A. uden Forhøielse i Priser blive forøget med et ugentligt Følgeblad, i Tilfælde tilstrækkeligt Abonnementantal maatte tiltræde Bladets 3die Aargang. Ved denne betydelige Udvidelse af Bladet seer Redactionen sig istand til at meddele mere udførlige Afhandlinger og flere interessante Gjenstande, ligesom de ærede Abonnenter indtil videre aldeles gratis kunne erholde Avertissementer indrykkede i Følgebladet. Maatte Redactionens Bestræbelser for Bladets Fremme blive lønnede med velvillig Udbredelse i Publikum paa en Tid, da Bladets heldige Udstyrelse nu er sikkret ved hæderligst bekjendte Medarbeidere, haabe vi derved at kunne sættes istand til snart at udgive Bladet to Gange ugentlig. Da Redactionen bærer Forsendelsesomkostningerne, kan Bladet ikkun tilstilles de mindre Kjøbstæder, som tæller indtil 12 Abonnenter. Abonnementet bedes snarest anmeldt for derefter at kunne bestemme Oplagets Størrelse. Qvartalsprisen er 6 Rbmk. gjennem Postcontoirerne: samt hos alle Boghandlere, og 5 Rbmk. hos Udgiveren. Redactionen. Jnseratet angaaende den afsagte Dom i Anledning af Cancellieraad Rahbek i Fredericia contra: Exam juris J. G. Valeur i Nørre Bjerth ved Colding skal med det første finde Optagelse i dette Blad.
Jyllandsposten, 1839-10-15
Det Redactionen tilsendte Stykke med Overskrift: snurrige Oplysninger, kan i dette Blad ei finde Optagelse, med mindre den anonyme Forfatter forinden opgiver sit Navn. Af dette Blad udgaaer et Nr. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1839-10-15
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1839-10-22
Den Jndtægt, som samme Aar kom Fattigvæsenet, tilgode ved de i Arbeidsanstalten forarbeidede Varer, 1958 Rbd. beløb . . . . . . . . . . . .Men Bekostningerne, som paaløb under disse Varers Fabrikation, udgjorde: 2727 Rbd. a) for Føde, og Drikkevarer . . . b) for Jldebrændsel og Lys . . c) for Sengeklæder og Gangklæder, Vask, og Reenlighed. d) for Medicin . . . . . e) for Huusleie, Renter og Skatter, 602 -f) for Vedligeholdelse af Fattigvæsenets Bygninger . . . . . 2) for Vedligeholdelse af Fattigvæsenets Jnventarier . . . . b) for Lønninger til Fuldmægtig, Opsynsmand og Regnskabsfører . . i) for Kjørsel . . b) for særskilte Arbeidspenge til 2 Vævere og Lemmerne . Jalt 7135 Rbd. Det Resultat, heraf kan uddrages, behøver ingen videre Udvikling. Randers Arbeidsanstalt indbragte 1838 kun 915 Rbd. og Aarets Udgivter oversteeg her 12000 Rbd. Tab, saa følelige som de af flere Tusinde Rigsbankdaler, der beviisligen aarlig vilde kunne spares, naar disse for Borger=Communerne pengespildende Arbeidsanstalter vare opløste, ere dog for store Summer til at lade gaae tabte, blot fordi man vil beskjæftige Fattiglemmerne. Men enhver Beskjæftigelse, hvortil der for det Offentlige knyttes Tab, duer ikke; Oeconomien, som er Grundvolden for al Fabrikflid, maa ved den Arbeidsanstalt, som drives paa Borgernes Bekostning, dobbelt iagttages. Svarer denne derfor ei Regning, men tvertimod medfører Tab, bør det hedde bort dermed Kunne Fattiglemmerne i en By f. Ex. for 1000 Rbd. sættes istand til at spise, drikke og sove, vilde Jntet være urigtigere og ubilligere mod Borgercommunen, end at Fattiglemmerne, for tillige at have Arbeide, skulde koste samme Bye 3000 Rbd. Paa denne Maade vilde ved Fattigskatten trængende næringsdrivende Borgere snart danne Fattiglemmer, og hvad Fattiglovgivningen da ei bidrog til at hæmme befrygtede Ulykker, maatte Borgerrepræsentationerne bebreide sig at have fremskyndet ved ei at have taget de fornødne occonomiske Hensyn paa denne for Borgervellet indflydelsesrige Communalsag.
Jyllandsposten, 1839-10-22
Naar vi derfor efter det anførte Regnskab for Aarhuus i Aaret 1835 see, at Udgivterne her opløb indtil 14000 Rbd., kan denne Sum ei andet end forbause os, især da Udgivterne endnu ikke ere sønderlig mindre, og dermed kun ere bespiste 91 Jndivider, da Resten har erholdt mindre Portioner Mad. fra 1 Dag til 316 Dage, som tilsammenlagte dog var Bespiisning for 17 Mennesker et heelt Aar, foruden at der er bortgivet 1825 Portioner Mad til Trængende udenfor Stiftelsen; hvilket udgjør 5 Menneskers Middagspise hele Aaret og 4 Portioner hele Aaret igjennem til Væveren med Familie, hvoraf saaledes vil erfares, at ialt 117 Mennesker ere bespiiste og deraf Endeel klædte for bemeldte 14000 Rbd., hvorfra afgaaer 1958 Rbd., der ere i Regnskabet anførte som fortjente af Personalet; altsaa har disse 117. Menneskers Underholdning kostet Communen over 12000 Rbd. i et Aar. Efter denne Calcul koster ethvert Fattiglem, baade af Voxne og Børn, over 100 Rbd. aarlig, medens et Barn med Lethed lader sig udsætte for aarlig Udgivt af fra 10-16 Rbd. og Voxne fra 2040 Rbd., hvorved Communen vilde spare enorme Summer. Jfølge vort nøie Kjendskab til den Gjenstand, vi her behandle, og med hvis Detail vi paa det nøieste have gjort os bekjendte, erklære vi her uforbeholdent: at naar slige Arbeidsanstalter, som de i Aarhuus, Randers og Horsens, og ligeledes i andre af vore danske Kjøbstæder, bleve hævede, vilde for enhver saadan Bye Fattigskatten aarlig kunne nedsættes til idetmindste en Sum af 3000 Rbdlr.,
Jyllandsposten, 1839-10-22
naar vedkommende Byers Borgerrepræsentanter vilde gaae ind paa følgende Forslag : 1) Alle arbeidsføre Fattiglemmer af Almueklassen tilholdes strængt at tage Arbeide paa de Fabriker, der haves i vore Kjøbstæder; hvor ingen saadanne existere, skulde Arbeidet kun bestaae i aldeles simple Beskjæftigelser, som hverken kræve Mestere eller Svende, Fabrikantere eller Manufacturister, altsaa i at karte, spinde Uld, Hør og Blaar, plukke Værk og Klude m.m. 2) Alle værdige Fattiglemmer, som Svaghed, Alderdom og Uheld have bragt paa Fattigvæsenet, fordeles omkring i vedkommende Bye, deels blandt Familie og Venner og deels blandt den simplere Næringsstand, hvoraf der ere nok, som for en billig Betaling finde sig i den dermed forbundne Uleilighed, hvorved disse Ulykkeliges Kaar somoftest blidnes ved Samlivet med deres Medmennesker. 3) Alle Syge, som nu ligge de andre Fattiglemmer til megen Besvær i Arbeidshusene, erholde Plads i de i Byerne indrettede Sygehuse. Her har vedkommende Læge alle Patienter paa een Gang under Opsigt, ved smitsomme Sygdomme risikeres mindre, og Lægetilsynet lettes. 4) Alle Børn udsættes enten i Byen eller paa Landet, hvor de i Familiers Hænder kunne dannes til brugbare Mennesker. 5) De Enkelte af Medlemmerne, som ei kunne anbringes i Kjøbstaden, forsøges udsatte paa Landet, hvor de erholde vist Korn og Tilmad m. m., ligesom det finder Sted ved de i Landcommunerne Forsørgelsesberettigede. Dette er vort Forslag. Maatte det finde Bifald, skulde Jntet glæde os mere; det er ei opstillet paa kunstige Beregninger, men paa Erfaringssætninger, og naar Aarhuus Bye hermed vilde gjøre Begyndelsen, endnu ved Indgangen af det nye Aar, da skulde Borgercommunen snart overbevises om den Sandhed, at vi for sidste Gang saae 14000 Rbd. opslugte af vort Fattigvæsen, og at 3000 Rbd. inden Aarets Udgang idetmindste vilde være i Behold. Lader os derfor ile, Landsmænd, med her at opstille et Exempel, hvorved Aarhuus Bye snart i alle Landets andre Byer vilde skaffe sig Efterfølgelse. Denne Bye indtager dog nu engang, ifølge sin i saa mange Dele heldige Bestyrelse, fortrinlige Beliggenhed og betydelige Fordeele fremfor saa mange andre Landets Kjøbstæder, en Rang, som andre, indtil videre, forgiæves ville tilkjæmpe sig; lad derfor vor første Bestræbelse være den: ned med Fattigskatten, og høit opfordre vi vore Borgerrepræsentanter til ved kraftige Forholdsregler uden lang Betænkning at komme Borgernes, ja selv de Fattiges Ønske imode.
Jyllandsposten, 1839-10-22
Det af vor Stænderforsamling til Regjeringen indgivne Forslag om energiske Besparelser fandt overalt almeen billigelse i Publikum; men da Kongen gav Kjøbstædborgerne den lovpriste Communallov, hvorved disse afkastede Umyndighedsaget, burde man først og fremmest ved dette Henpeg i enhversomhelst Administrationsgreen med største Samvittighedsfuldhed og Strænghed forvente, at Borgerne i deres egne Sager skulde anvende de saa ofte anpriste gjennemgribende Besparelser.
Jyllandsposten, 1839-10-22
Nogle af Aarhuus Byes skatteydende Borgere.