Aalborg Stiftstidende, 1841-03-03
Fædrelandet. Kjøbenhavn, den 27de Februar. Søndagen den 28de Februar, om Middagen Kl. 1, proclameres paa sædvanlig Maade Høiesterets Aabning paa Christiansborg=Slot førstkommende Torsdag den 4de Marts. (B. T.)- Den mod Orla Lehmann anlagte Sag har vakalmindelig Opsigt, og med spændt Forventning imodeseer man dens Udfald. Gaarsnummeret af Fædrelandet leverer en factisk Oplysning om Lehmanns og Drewsens Reise og den Førstes ved denne Leilighed paa Falster holdte Tale, hvilke kunne tjene til Fuldstændiggjørelse af andensteds givne Beretning og til Berigtigelse af nogle Misforstaaelser, der sielden udeblive ved en saadan Leilighed, hvorfor den ogsaa her hidsættes: Drewsens og Lehmanns Reise var ikke længe forud betænkt, end sige bebudet, men Jngen havde derom mindste Tanke, førend omtrent 1 1/2 Time inden de sadde paa Postvognen. Drewsens Hensigt dermed var, ved sin personlige Nærværelse at berigtige endeel Misforstaaelser, som vare opstaaede fornemmelig derved, at et af ham tidligere afsendt Brev ikke var kommet Ved til Hænde, og ved Forhandling med sine Vælgere at komme, til Afgjørelse om, hvilket af de paa ham faldne Valg han skulde modtage; - et Spørgsmaal, til hvis Besvarelse han ikke ansaae sig selv for eneberettiget, da han paa Falster selv havde stillet sig som Candidat, og altsaa ikke, uden de derværende Vælgeres Samtykke kunde frasige sig deres Valg. Lehmanns Hensigt ved at ledsage Drewsen var ingen anden, end efter dennes Opfordring at gjøre ham Selskab, paa en for en ældte Mand noget besværlig Vinterreise, og havde følgelig en aldeles privat og venskabelig Charakteer, der ikke staaer i mindste Forbindelse med de Forhandlinger at en mere almindelig politisk Natur, der senere fandt Sted. Lehmanns Tale om Absolutismens Forhold til Bondestanden og om de constitutionelle Bestræbelsers Hensigt og Værd, var ikke forud nedskreven, ja den var ikke engang forud overveiet eller besluttet, langt mindre havde han, saaledes som man fra en vis Side har søgt at udsprede, selv overtalt og instrueret en Bonde til at fremkomme med visse Jndvendinger, for saaledes at erholde Leilighed til at gjendrive dem, ja endog at give denne Gjendrivelse Skin af en Jmprovisation; men det forholder sig dermed saaledes. Efter Drewsens Ankomst til Nykjøbing Fredagen den 29de Januari Kl. 1 1/2 Eftermiddag, underrettede dennes derværende Venner, nogle enkelte Bønder om hans Ankomst og indbøde disse samt hvem af Vælgerne, der ellers maatte ville følge med, til en Sammenkomst den næste Formiddag Kl. 11. Omtrent paa Gjæstgivergaarden hos Drewsen og Lehmann tvende Bønder med den bemærkning, at de kom saa tidlig, fordi de med dem ikke vare saa ganske enige med Hensyn til Skattebevillingsretten, og derfor gjerne i saa Henseende vilde søge en Belæring om en Ting, hvorpaa de antoge de forstode sig. Da Drewsen og Lehmann lige stode i Begreb med at gjøre nogle Besøg i Byen, svarede den Sidstnævnte, at de for Øieblikket ikke havde Leilighed at tale med dem, men at de paa det forestaaende Møde kunde fremkomme med deres Jndvendinger, hvor han (Lehmann da vilde gjøre sig en Fornøielse af at give dem hvad Oplysning han kunde. Hvori disse Jndvendinger bestode, erfarede han altsaa først i selve Mødet, og selv en eventuel Forberedelse til at besvare formodede Jndvendinger blev aldeles umulig derved, at han i de henved to Timer, der forløb indtil Mødet begyndte, var næsten mere end fuldtop beskjæftiget med nogle Besøg i Nykjøbing, med Forberedelser til den i Gjæstgivergaarden arrangetede Frokost, med at lade sig instruere om falsterske Localia og med at assistere, Drewsen i at modtage og samtale med de successiv ankommende Bønder. Den Tale, for hvilken Hr. Lehmann, maa antages at være sat under Tiltale, var altsaa Ordets fuldeste Betydning improviseret og her kan altsaa ikke være Spørgmaal om nogen foregaaende Forberedelse, langt mindre om et aftalt Commediespil. Dette siges ikke for at formindske Hr. Lehmanns Ansvarlighed for, hvad han har gjort og sagt, men for at fremstille Sagens sande Sammenhæng og for at gjendrive enhver Mistanke om en skjult og intriguant Fremgangsmaade, en Mistanke, som Jngen, der kjender det mindste til Hr. Lehmanns Charakteer, for Alvor vil nære. - Beretningen af et meget udførligt og fuldkomment improviseret Foredrag kan naturligviis ikke være ordlydende; men det i Loll.-Falst. Stiftst, givne Referat er saa fuldstændigt og nøiagtigt, som det under disse Omstændigheder paa nogen Maade var muligt, og navnlig kan det med Bestemthed forsikkres, at intet Ord, der kunde være af Jnteresse for Anklagen, deri er forbigaaet eller omskrevet. Vi nære derfor ingen Tvivl om, at Hr. Lehmann, i alt Væsentligt vil vedkjende sig samme, og paa den anden Side Anklagen i Overeensstemmelse med Cancelliets Ordre i Ef og Alt vil holde sig dertil. Hvis det imidlertid kunde tænkes muligt, at Talen nu bagefter kunde reproduceres Ord til Andet, saaledes som den blev holdt, saa vilde det ufeilbarligt i høieste Grad være til Fordeel for Hr. Lehmann, thi Referatet har, ved kun at giengive den nogne Tankegang og alle præjuante og fremstikkende Ord, faaet en langt alvorligere Charakteer end Talen havde, og det Præg af Lune og Godmodighed, der fuldkommen modstrider Forudsætningen af retsstridig Hensigt eller statsfarlig Virkning, og som vilde være den Tiltaltes bedste Forsvarsmiddel, er derved saa godtsom gaaet ganske tabt. - Den Virkning, Talen frembragte, kan imidlertid endnu optræde som Vidne om dens Aand og om den Stemning, fra hvilken den udsprang og denne Virkning vil ikke blot i Almindelighed kunne betegnes, men ogsaa paavises i mange enkelte Smaatræk Saaledes er det blevet berettet os, at en smuk gammel Bonde, ved at forlade Raadhuuset, henvendte sig til Kammerraad Drewsen med de Ord: at nu havde han hørt mangen en Prædiken, men saadan som i Dag havde han endnu aldrig været i Kirke. En saadan Sammenligning vilde aldrig være falden Nogen ind ved en Tale, der havde henvendt sig til en udsvævende Indbildningsskraft eller til lave og onde Lidenskaber, og er derfor et Vidnesbyrd om det festlige og venlige Jndtryk, hiin Scene havde efterladt hos denne Olding. Det samme Vidnesbyrd gjenfindes, om vi ikke feile, i den Omstændighed, der er fortalt os af et Dien vidne, at en stor Deel Bønder, ved efter Mødet at forblive forsamlede under livlige og muntre Samtaler, ved denne Leilighed drak Champagne. Det uhyre Saltomortale fra Brændevinets Region ind i den meest specituelle af alle Nydelse, er et, vistnok dem ubevidst, men for en finere Menneskekundskab derved dobbelt bevisende Vidnesbyrd om, at de følte sig løftede op til en livligere og friskere Tankebevægelse, end den, hvorunder deres Hverdagsliv henrinder og et slaaende Modbeviis mod enhver Forudsætning, at de følte sig grebne af dæmoniske Jmpulser; deres Agitation var et stærkere Livets Pulslag, ikke onde og egoistiske Lysters Rørelse.