Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-19
Deodats Recensent. Om de danske Geistliges Vilkaar, og de paa Geistlighedens Jorder hvilende Byrder. (Slutning; see forr. No.)Men for dem, som nære et bedre Sindelag, og vide, at det er hverken Konge eller Land gavnligt, at Præsterne maa gjøre deres Embede sukkende, og ikke kunne gjøre det med Glæde: for dem, som stillede hen paa et, ikke blot høiere borgerligt, men høiere aandeligt Standpunkt, have omfattende Blik nok til at indsee, hvor vigtigt det er, ikke kun med Hensyn til den nærværende Slægts Tarv, at overhaandtagende Armod hos Standen ikke blot nedtrykker Aandskraften, udsætter den for Mængdens Ringeagt, og bringer den i fornedrende gjeldbunden Afhængighed af enhver Pengematador i Menigheden, det for Embedsførelsen ulykkeligste Aag, der kan tænkes ; for de retsindige og tænkende Mænd, som i Præstestandens Medlemmer ære sand christelig Oplysnings Pleiefædre og Udbredere, og give dem for nidkjer Pligtopfyldelse det sanddrue Vidnesbyrd, paa hvilket de for Samtidens, Eftertidens og den Høiestes Domstoel frimodigt kunne nedlægge Paastand, for de deeltagende og ædle Siele, som kunne føle, hvorledes den Mand maa være tilmode, der har indviet Guds Ord og Videnskaberne sit Liv, men maa kummerligt tære paa de eengang indsamlede Aandsskatte og et fattigt Bogforraad, det han ikke har fjerneste Mulighed til at forøge, og som ikke lukke Hjertet for det han, som Præst og Fader tillige for haabfulde Børn, maa føle, naar han, i det han med Gru seer Lyset i ham selv efterhaanden at vorde Mørke, ikke tør tænke paa at tænde det i sin Afkom, eller fryde sig ved det Haab, som i flere Generationer synes i fortrinlig Grad at have været Præsternes Arvedeel, at see Oplysning og Videnskab vedligeholdt og udbredt i som ved sin Slægt, men maa lade denne, til Trods for alle sine inderlige Ønsker, alle sine bedre Følelser tabe sig i de ringere Borgeres og Haandværkeres Classer: Saadanne endnu kun Følgende, som Fortsættelse af den begyndte Beregning. for Et Kald, som det til Maalestok ovenfor tagne, kan have 300 til 330 Tdr. Byg af Tienden, og det endda kun i gode Egne og i de bedre Aar. Dette udgjør endnu for 1824 omtrent 600 Rbdlr.; Offer og Accidentser maaskee endnu et Par Hundrede Rbdlr. Lad nu herfra drages til Skat, Bankrenter, Præstegaards-Brandassurance 150 Rbd., Enkepension 80 til 100 Rbd., Rente- og Capital-Afdrag af Laan til Gaardens Jstandsættelse eller Opbyggelse, hvilket Jndsenderen heraf er i det Tilfælde at maatte svare, 100 til 200 Rbd., Præstegaardens aarlige Reparation, i det mindste 50 Rbd., Folkeløn 150 til 200 Rbd., Renter af et Par Tusinde Rbd. privat Gield, som er den sædvanligste - ikke Faa have den langt høiere – foruden Landemods udgifter, Doctorsalarium m. m. m. - saa er der soleklart, at Overskuddet af et saadant Kald, der dog regnes til de meget gode, er aldeles Utilstrækkeligt, endog kun til Livets første Nødvendigheder, for een Person, end sige for en heel Familie. Vel ere just ikke alle Præster i Gield, ikke alle have Enkepension og Capitalafdrag at erlægge, men Skatter, Bankheftelse, Brandpenge, Præstegaardsvedligeholdelse, Folkeløn, Landemodsudgifter ere fælleds for dem alle, og Resultatet - Jndkomsternes Utilstrækkelighed til en Families Underholdning - bliver det samme.