JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-22
Literaturtidendens No. 20 og foregaaende Numere meddeles en Recension af de nu brugelige franske Sproglærer. Resultatet af denne bliver, at de af Herr Dr. Gottsche udgivne ere de eneste, der fortjene almindelig Roes og Anbefaling, de eneste, hvori Recensenten kun opdager ubetydelige Smaaseil, ja i hans theoretisk practiske Veiledning vil Recensenten ikkun finde enkelte ubetydelige Trykfeil, alle de andre Grammatiker derimod, som ikke bære Dr. Gottsches Forfatternavn, ere alle i Recensentens Øine ubrugelige, som vrimlende af Feil og Udeladelser. Jo meere man af denne strænge Dom maa slutte sig til det Vanskelige i det af saa mange bekiendte duelige Sprogkyndige uopnaaede Maal, at forfatte en god Sproglære, desto større maatte vor Glæde blive ved endelig at see Maalet opnaaet, og desto større vor Agt for den Lykkelige, i hvis Lod Talentet er faldet. Dog dette forudsatte, at man med fuld Tillid kunde stole paa denne skarpe Aristarks Dom, og da denne Forudsætnings Antagelse eller Forkastelse kan afgjøre det Værd, der tilkommer denne Recension, der maaske i Ukyndiges Øine kunde skade adskillige af de fordømte Forfattere, vil jeg, saavidt Rummet tillader det, undersøge samme, og til den Ende fremstille for Publicums Dom, hvorvidt Dr. Gortsches there. tisk practiske Veiledning fortjener denne Roes. Det er da en Forfatters helligste Pligt, før han beriger Literaturen med nye Fostre, først omhyggelig at undersøge, om den ikke alt eier et Værk, der gjør hans unødvendigt, ved en saadan flittig Søgen gjør Forfatteren sig bekjendt med hvad Litteraturen eier i det Fag, hvori han vil arbeide, og naar han da siden udgiver for sit Værk, hvad andre for lang Tid siden have frembragt, da kan Uvidenhed ikke undskylde ham, men da gjør han sig skyldig i den samme latterlige Brøde, som Skaden fordum, der pyntede sig med Paafuglens Fjedre. J sin Fortale til ovennævnte Grammatik siger Herr Dr. angaaende Brugen af de og 3 foran Jnfinitiv: "Hele denne Lære, der i mange Grammatiker indtager 5 til 10 Sider, og dog, uagtet al denne Vidtløftighed, endnu forraader sin Utilstrækkelighed ved sine vaklende - ikke vaklende, men indskrænkende ofte, som oftest, sædvanligen o. s. v., har jeg tilbageført til nogle faa Regler. Angaaende disse Regler bemærkes det – uden at indlade sig paa sammes Mangler at disse samme Regler findes fuldstændigere fremsatte i Rector Bendtsens franske Syntax (Pag. 93), udkommen paa Brummers Forlag 1810.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-22
Denne Syntax kjender omtalte Recensent sandsynlig, efterdi han i sin Recension indfører den paa sit sorte Register, men forbigaaer han nu med Taushed denne synderlige Overeenstemmelse mellem den ældre og den yngre Sproglære, medens han med en travl omhyggelighed opleder de ubetydeligste Mangler hos de andre Sproglærer, da behøver man ikke at spørge om en saadan Recensent fortjener Navn af billig, eller er værdig vor Tillid.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-22
Et Spørgsmaal skal endnu besvares, om denne Grammatik da ogsaa er saa fri for Feil, som vi af Recensentens Taushed derom maa slutte, eller ere de deri forefundne Feil saa ubetydelige, at de kunne undgaae en Recensents nok saa svagtseende Øie? Et Par Exempler, hvorpaa mange lignende kunne gives, og af andre let søges, skulle bevise det Modsatte. Pag. 24 anføres denne almindelige Regel: "Adjectiverne sættes efter Substantivet, forsaavidt de tjene til at gjøre Jnddelinger med Hensyn til Gjenstandenes Classer eller Slags, men foran i modsat Tilfælde. Men at denne Regel er fremsat med alt for viid Udstrækning, og ikke i denne Form kan gielde, indsees let, thi hvilke Adjectiver kunne ikke angive en eller anden Jnddeeling af Substantiverne, og altsaa henføres hertil. Dette tilstaaer han selv, naar han tilføjer, at Jnddeelingsgrundene ere uendelige 9, uden Grændser, der kan altsaa ikke gives noget Adjectiv, som ikke kan henføres hertil; thi da maatte jo Jnddelingsgrunden erkiende sine Grændser 2, ikke være uendelig, eller Forfatteren modsige sig selv. Frank Nr. 2
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-22
rigs meest udmærkede Sproggrandskere ere deruden enige i, at Reglerne for Adjectivernes Plads aldrig kunne henføres under een eneste (see Duvivier). Pag. 37 læses under No. 6: "naar at tale om betegnes ved parler uden de, da udelades Artiklen, herpaa anføres til Exempel parler femmes, tale om Fruentimmer; man siger altsaa ogsaa parler tempe, tale om Veiret, og den indfødte Franskmand kan i Sandhed her finde nye Talemaader, hvis Recensentens Dom bør ved Magt at stande. Det er kun i en egen indskrænket Betydning at parler, uden at være actis, bruges uden de, naar det nemlig betyder, at udvikle sig over en Materie, at foredrage en Videnskab, f. Ex. parler physique er ikke at tale om, men at foredrage Videnskaben; see Pacademie francoise. Pag. 11 læses: elle et smateur de la musique; det Rigtige hedder: elle et amateur de musique. Pag. 36 læses uden Jndskrænkning: stædenfor le moindre kan man sige le plus petit", men at dette i de fleste Tilfælde er urigtigt, vil et kort Bekjendtskab med det franske Sprog lære. J denne Sætning ce vin la et moindre que Pautre vilde en saadan Omsætning slet ikke gaae an. De fleste Grammatiker angive den rigtige Forskiel imellem disse 2 Udtryk, see f. Ex. Lindenfels Pag. 87. Udeladelse af Regler, der i en Skolebog ere aldeles nødvendige, er langt hyppigere i denne end i Hr. Adjunct Schaldemoses paa samme Tid udkomne Sproglære. God Orden, som et vigtigt Lettelsesmiddel for en hurtig Oversigt og for memoria localis, savnes ogsaa dog kan alt dette vel undskyldes, hvis Hr. Dr. Göttsches Mening i hans Fortale var rigtig, at det fornemste Hensyn ved en Skolebog er, at gjøre den saa let bekostelig som muelig, da "Forældre, der have ondt nok for at tilveiebringe de første Fornødenheder, have sjelden Raad til at betale en Bog med 2 til 5 Daler. Men mon det ikke var bedre at saadanne Forældre, der altsaa neppe have det tørre Brød, nøiedes med at lade deres Børn lære deres Christendom og Dansk godt, hellere end Fransk slet, og da til mere Skade end Gavn, Herr Adjunct Schaldemoses Grammatik bliver da ogsaa af denne Grund bedre end Herr Dr. Göttsches, efterdi den sælges til lettere Priis. Man vil iøvrigt let finde, at Forfatteren end ikke i denne Paastand er consequent. - Har altsaa Herr Dr. Gottsches Grammatik saadanne Feil, hvoraf flere endog paafaldende, som enhver Kyndig har Midler ihænde til at overbevise sig om, da har man Grund til at undres over, hvad der bevæger Recensenten til med saadan overdreven Skaansomhed at behandle een Forfatter i Særdeleshed fremfor alle andre. Saadan Fremgangsmaade røber ikke den Humanitet, der tilhører den redelige Recensent, ikke den varme Kierlighed for Sandhed, uden hvilken Tillid til Recensenten og Agtelse for ham ikke kunne bestaae. Disse bemærkninger tilføies Klage over en Uskik, som ovennævnte Forfatter synes at indføre.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-22
Det har hidtil været Skik, i det mindste her tillands, at af Aandsarbeidere ikkun Visemagerne gik omkring for Døren at falbyde deres Varer, men Herr Dr. Göttsche synes med sin nye Grammatik ogsaa at ville indføre nye Skikke, saaledes var hans Bog neppe udkommet for han falbød den gientagne Gange til flere Undervisningsanstalter, forsikkrende om de mange Fordele denne Bog vilde skaffe dem. En saadan Faldbydelse er vist nok ofte meer end ubehagelig, da Mangenen, af flere Grunde lader sig derved forlede til at anskaffe en Bog, der volder Eleverne nye Udgifter, uden at skaffe dem nye Fordeele. En saadan Skik vilde ligeledes, hvis den efterfulgtes af alle Forfattere, hvoraf Enhver jo gierne roser sit Arbeide som det bedste, skaffe Skolebestyrerne mange Bryderier og megen unyttig Tids Adspredelse. Den bliver desuden en Fornærmelse mod Jndretningen; thi det forudsættes at ingen brav Bestyrer eller Bestyrerinde vælger til Lærere uden Saadanne, der arbeide med Jver for det Fag, der overdrages dem og som altsaa uden nogen Paamindelse giøre sig bekiendt med alle udkommende Lærebøger, for deraf at vælge den med Indretningens Tarv meest hensigtsmæssige. L. S. Borring, Cand. theol. Det ulykkelige Maaltid.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-22
(Et Udtog af Blackwoods Magazine.) Vi havde været i Søen i fem Maaneder, da Capitainen, efter sine Observationer fandt, at vi stode 130 Mile fra Jamaikas Nordvestkyst. Vihavde hidtil havt bestandig god Vind og stille Søe. Kahyts=Passagererne vare Major og Mistris L. (to unge Ægtefolk), Miss P. (den Sidstes Søster), Hr. D. (en ung Jrlænder), og mig selv. Efter nogle Dages Forløb, tydede alle Kiendemærker paa, at vi befandt os i de vestindiske Vande. Himlen var klarere, lange Rader kegledannede Skyer svævede i Horizonten, Landfugle med prægtige Fjedre flaarede ofte omkring Skibet, og det forekom os undertiden, som vi i den Luftning, der fyldte vore Seil, mærkede en krydret Lugt. - En delig klar Morgen, da vi hver Time ventede at øine Land, viste sig nogle Delphiner ved Skibet. Vi fangede med Kroge en stor Mængde af dem, og et andet Slags Fisk, og lode en Deel deraf koge til Middag for os selv, og det Øvrige uddele blandt Mandskabet. Om Middagen, da alle vare vel tilmode, og Glasset gik lystigt om, blev, netop som Maaltidet var endt, meldet Capitainen, at Manden ved Roret var pludseligen styrtet næsten fandsesløs om, og at en anden Matros var saa syg, at han knap kunde aabne Munden. Capitainen ilede op paa Dækket. Noget efter sendte vi Opvarteren derop; han kom strax tilbage og meldte, at det var meget værre med de to syge Matroser, og at en tredie ogsaa var angrebet. Neppe havde han udtalt, før Majorinden udstødte et Skrig, og raabde, hendes Søster var falden i Besvimmelse. Hun blev bragt til sit Lukaf. Capitainen traadte nu ind med de Ord: eg frygter, vi ere alle forgiftede ved Fisken, vi have spiist. En af Matroserne døde for to Minuter siden og fem andre ere farligen syge. Man spurgte ham om Midler mod Giften. "Der ere, saavidt jeg veed, ingen, svarede han: "denne Gift er altid dødelig, og tumlede i det samme om i mine Arme, som jeg udstrakte for at holde ham. Mandskabet havde spiist halvanden Time tidligere end vi, og følde følgeligen Giftens Virkning tidligere. Men snart viste sig dens Symptommer hos alle. Hr. D. blev vanvittig; Majoren laae aldeles sandsesløs paa Kahytgulvet, og Capitainen havde druknet alle Tanker i et stort Glas Brændeviin. Jeg var den eneste, som beholdt min Fatning. - Morgenen efter den skrækkelige Nat, i hvilken Skibet havde været overladt til sig selv og Fokkemasten i en Byge var knækket, fandt jeg Capitainen og fire af Matroserne døde. De øvrige kom sig igjen, ogsaa Passagererne, undtagen Hr. D., der uden Tvivl i Afsindighed var sprungen overbord om Natten. Veiret blev godt, og, efter nogle Dages Møie og Anstrengelse for igjen at bringe Skibet under Commando, naaede vi vor Bestemmelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-22
Indenlandske Efterretninger. Til Hans Majestæt Kongens Fødselsdag er bestemt at opføres: Romilda og Constanze, italiensk Opera af Rossi, oversat ved K. L. Rahbek og C. J. Boye til Meyerbeer's Musik. - En anden berømt Musik (C. M. Webers til Kinds Syngespil, der af Oehlenschlager er omarbeidet under Titlen: Jægerbruden) kan man formodentligen ogsaa snart vente at høre ved dette Stykkes Opførelse paa vort Theater.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-22
J Altona og Provstiet Pinneberg ere fra første Advent 1820 til første Advent 1821 copulerede 254 Par, Fødte af Mandkjøn 493, af Qvindekjøn 466, tilsammen 959. Døde af Mandkjøn 335, af Qvindekjøn 307, tilsammen 642. Dødfødte af Mandkjøn 40, af Qvindekjøn 20, tilsammen 60. J Hovedsognet vare blandt de Fødte 16 Par Tvillinger og 1 Par Trillinger. Blandt de Døde ere 52 Personer, der have opnaaet en Alder af henved 80, 15 Personer ere blevne henved 90, og 4 over 90 Aar. Et ungt Menneske, der havde skaaret sig i Halsen, er strax død. En Skipper er faldet over Bord og druknet i Elben. Et Barn er faldet i et Møllehjul og blevet knust. En Mand har skaaret sig i Halsen og er død strax derefter.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-22
En Mandsperson har druknet sig. J Ottensener Sogn har en Mandsperson skudt sig, tre ere druknede og een bleven overkjørt. J Untersener Sogn have tre Personer tilsat Livet paa en Reise til Grønland. - J Qvickborner Sogn er en Pige druknet i en Mergelgrøft, og tre Børn opbrændte i en Jldsvaade.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-22
Følgende læses i den Hempelske Avis: Da i Følge Skribenteres Erfaringer og bemærkninger, Naturen for det meste iagttager en vis Cyclus af Aar i Henseende til epidemiske Sygdomme og deres Jgienkomst, saa kan Man vente at den saakaldte Influenza europaa (la Grippe, la Foletta, Mazuchi, Cocculucas, the late Influenza, Synocha catarrhalis, Schaftrankheit, Faaresyge) atter til næste Aar vil gjæste, om ei hele Europa, saa dog den største Deel deraf. Saaledes har den grasseret i Aarene 1712, 1729, 1742, 1762, 1782 og 1800 - 3, altsaa hvert 20 Aar, ei at regne dem, der siden Aaret 1323, da den italienske Læge Targioni Tozzetti var den første, der iagttog og beskrev samme, ere indtrufne, men som ikke alle ere blevne bedømte med den nøiagtigste Skarpsindighed. Af denne Sygdom døde der i Nom Aar 1580 over 9000 Børn. Aar 1800 indtraf den i Riga, hvor i Marts Maaned 7000 og paa samme Tid i Warschau 10,000 bleve syge. J samme Maaned indtraf den Aar 1782 i Königsberg, hvor dagligen flere Tusinde maatte søge Sengen, de offentlige Forretninger standsede og Kollegierne bleve lukkede.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-22
Samme Aar kom den til Petersborg, hvor paa een eneste Dag, da Barometret pludselig sterg betydeligen, 40,000 bleve angrebne. Til denne Epidemie synes Grundene at ligge i Luftbestanddelenes uforholdsmæssige Blanding, der igjen skulle have deres Aarsag i vulkanske Udbrud, Jordskjælv og Vegetations-Processens Modificationer, og frembringe Veirligets paafaldende og pludselige Forandringer. Saaledes ere alle Jagttagere enige i, at forud for denne Epidemie bestandigen er gaaet, tør og varm Midtsommer, fugtigt Efteraar, stræng sildig Vinter, varmt Foraar med en pludselig Kulde i Begyndelsen af Sommeren, og for det meste, Aaret igjennem pludselige og store Temperaturforandringer, Tordenveir og Storme. At dette og foregaaende Aar have i det Hele havt denne Karakteer er vist i Enhvers Minde, om Vinteren vil blive stræng, skjøndt den hidindtil er udebleven, vil Tiden vise. Jmidlertid, haver nu Sygdommen som en Følge, om Man saa maae antage, af hine Aarsager, alt 6 Gange indfundet sig, saa kan Man og formode at den den 7de Gang ei vil udeblive, naar ellers hiin Slutningsfølge: post hos, ergo propter hos skal sandes. Sygdommen haver altid begyndt i det nordlige Sibirien og derfra udbredt sig over Europa, ja nogle Gange endog til Amerika. Den yttrer sig ved følgende væsentlige Symptomer: remitterende Feber, der mod Aftenen forværres, mere eller mindre Hovedsvindel ved enhver Bevægelse, Mathed, Tørst, Kortaandighed, qvælende Hoste, Hæshed, Smerte i Halsen og Brystet, hæftig trykkende Hovedpine, belagt Tunge og meget hurtig, spændt Puls. De usædvanlige eller tilfældige Symp tommer, der kan complicere denne Sygdom og især gjøre den farlig, saasom Brystbetændelse og deraf følgende Lungesvindsoet, Blodhoste, Brystkrampe, Slagflod a. afhænge af specielle og individnelle Omstændigheder, f. Ex. høi Alder, den barnlige Alder, svag Konstitution, slet Behandling o. s. v. Ja Man har endog seet den compliceret med Galde, Nerve- og Forraadnelsesfeber, saa og med hæftige inflammatoriske Tilfælde. Heraf seer Man, at denne Sygdom ikke er uden Fare, skjøndt den ved rigtig Behandling og Forsigtighed, hos Subjecter med en god Konstitution, ender sig mellem 3 – 14 Dage ved en kritisk Udtømmelse igjennem Lungerne, Nyrerne og Hudorganet. Sengevarme, lunkne Drikke af Hyldethee eller Brystthee med Cremor tartar, let fordøielig, ikke hidsende Spise er tilstrækkelig i den godartede. Jndtræffe derimod hine betænkelige Tilfælde, maae Lægen hentes. Man læse iøvrigt fuldstændigt om denne Sygdom i hin med Skarpsindighed og Flid skrevne Afhandling om Induenza europaa af Dr. F. Most, trykt i Hamborg 1820. - Nyborg den 1 Decbr. 1821. - C. J. Frisch.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-22
Aarhuus, d. 18 Decbr. Fem Kjøbenhavns farere her af Byen, er i disse Dage lykkelig indtrufne hertil. Et af Byens Fartøier er strandet ved Frederikssund, to andre ere komne hertil med Haverie, et fierde forliste, som bekiendt, ved Strømstad i Sverrig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-22
Ribe, d. 18de Decbr. Endnu spørger man daglig sørgelige Følger af Stormen d. 1ste Decbr. Langs Havkanten opdrivende Skibsvrag og Gods vidne om de mange Sømænd, der i denne have maattet lukke deres Øine. Til Sønderhoe og Fanøe ere flere af de Forulykkedes Liig opdrevne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-22
Her er man beskjeftiget med at istandsætte hvad de mægtige Elementer, Vind og Vand, have ødelagt. Klæder og Bohave fra de Steder, hvor Vandet trængte ind, sees endnu udsatte til Tørring, naar Veiret tillader det; men desværre flere Familier have haardt ved at istandsætte deres Huse, da Næringsløsheden i Byen er stor og bliver daglig større. Man anseer de Omstændigheder, at Ribe ligger paa slesvigsk Grund, og er omringet af consessionerede Landkræmmere, samt den Undersøgelse, som de til Byen ankommende Landboeres Vogne er underkastet, saa at Bonden heller søger andet Steds hen, end her underkaster sig den saa opholdende Visitation, for at være Aarsagen til den aftagende Handel og Nærings løshed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-22
Blandede Efterretninger. Bonapartes sidste Øieblikke. (Slutning; see forr No.) Omtrent fire Timer førend han døde, ordnede han endnu nogle Papirer, som han vilde, at der skulde sendes til hans Kone. At ville omstændelig skildre hans sidste Øieblikke vilde være affecteret. Det er nok at anføre, at han døde uden at den Sindsro, som man hidindtil havde bemærket paa hans Ansigt, blev paa nogen Maade forstyrret; selv Dødens kolde Haand kunde ikke udslette den af hans Træk. Den samme Morgen, som han døde om Dagen, sagde Bonaparte: Døden har intet skrækkeligt for mig; den har siden 3 Uger været min Sovekammerat, nu er den beredt til at omfavne mig og til at føre mig for evig bort med sig. Han havde lidt overordentlig af sit Sygdomstilfælde, men han har sine Lidelser med en philosophisk Hengivenhed, og uden at har gavet Suk fra sig. Hans Constitutions Svækkelse i de sidste 6 Uger førend hans Sygdom, var hurtig og smertelig. De Næringsmidler, han tog til sig, forøgede kun hans Onde. Maven fordøiede ikke mere og Føden frembragte ingen Nærings saft. - En overordentlig Magerhed var kommen i hans forrige Fedmes Sted. Hans Øine, som for kort siden vare fulde af Jld, vare nu mørke og matte. Denne Ex-Keiser fremstillede nu end ikke mere en farveløs Skygge af den menneskelige Storhed. - Den 1ste Mai om Aftenen fik jeg Lov at komme ind til ham. Han forekom mig at drages med Døden. Bertrand stod paa den ene Side af Sengen, og Montholon paa den anden. Madame Denlemer understøttede hans Hoved, og den lille Julie holdt een af hans Hænder. Han smillede til mig, forsøgte paa at reise sig op, men havde ikke mere Kræfter dertil. J nogle Øieblikke sagde han til os alle nogle Ord fulde af Godmodighed. Derpaa gav han et Tegn med Haanden, at vi skulle gaae bort. Jeg saae nu Napoleon Bonaparte den sidste Gang. - Det kunde ikke passe for mig at være tilstede i hans Dødstime.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-22
General Bertrand og Grev Montholon vare beredte til at modtage hans sidste Suk. Feber og Delirium indfandt sig, han sagde til Dr. Anthomarchi: "Har man Efterretninger fra Europa Ja. - Er der ankommen Breve til mig?" Jngen, Sire. - Læs, læs. De sidste Ord kunde han kun med Møie frembringe. Doctor Antomarchi læste nogle Blade. "Hvad siger man om Parma, om min Kone og mit Barn," - Henimod Kl. 9 lod Bonaparte General Bertrand, komme til sin Seng. Han kaldte paa ham med stærk Stemme, hans Tone var mere bydende end sædvanlig, og bebudede noget høitideligt. Generalen, ledsaget af et Fruentimmer, hvis Navn jeg ikke tør anføre, traadte frem og kastede sig paa Knæ for Sengen. "Jeg ønsker, sagde Napoleon, jeg ønsker at sige noget om Frankerige." Men hans Hoved faldt tilbage paa Puden, og nu var hans Liv ude, hvilket Mod og Ærgjerrighed havde bestandigen søgt at bemægtige sig. Sædvanligen give Menneskene deres religiøse. Grundsætninger tilkiende paa Dødssengen. Selv Voltaire skal, som man siger have paakaldet JesuChristi Navn. Thomas Peyne paakaldte ham ligeledes. Bonaparte beholdt sine Meninger hos sig selv da han døde. Da han engang følte en Lindring i sine Lidelser, spurgte en Officier ham: Troer De paa Jesus Christus vor Herre, "Behøver man at spørge derom, svarede han, har jeg ikke udrettet det ved Guds Magt, som jeg har gjort, og skal jeg ikke nu snart til at aflægge Regnskab over den Maade, hvorpaa jeg har opfyldt mine Pligter!" Religionens Trøst virkede paa Bonapartes Gemyt, og han syntes i sin sidste Time at have løsgjort sig fra alle jordiske Følelser. Han lod til ganske at have frasagt sig al Ærgierrighed, og han satte sin Tillid til det barmhiertighedsfulde Væsen, som ingen forgjeves paakalder. Hans Skjebnes Foranderlighed og hans Død paa denne flerne Øe er en frygtelig Advarsel for dem, som bære Kroner. Denne Mand, som beherskede et mægtigt Rige, har endt sine Dage paa en tør Klippe; Stormen sang Ligsangen ved hans Grav, og Canonerne paa Bjergspidserne, som kun Himmelens Fugle høre, vare hans Dødningsklokker.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-22
Reliquierne fra de af Vesuv ødelagte Steder gjemmes i Museo Berbenico i en Række af Sale. De kaldes la Galleria di Perto, PompejPuzzoli &c. Den første Sal indbefatter Kjøkkenredskaber, saa fuldstændige og zirlige, at intet fransk batterie de cusine frembyder noget Skjønnere. De fleste Kar ere af Bronze eller andet skjønt Metal, tildeels, som man seer, fordum indvendigen forsølvet. Derpaa følger alle Slags Bordtøi, Knive, Gafler, Skeer a. Vandurner af smukke Former, der endnu i vore Dage vilde pryde det meest glimrende Theebord. En Stue ovn forbinder den største Zirlighed med Brænde besparelse, og fortjener meget at foretrækkes de nu brugelige italienske Fyrfade til Værelsers Opvarmelse. Vægtskaalerne, Nøglerne &c. ere af forsølvet Bronze, og Lodderne støbte i Form af smukke Figurer. En anden Sal indbefatter Gjenstande, der høre til de bedste Værelser i Privat bygninger. Her ere især de fortræffeligt udarbeidede Lamper og Vaser i en uendelig Mangfoldighed i Form og Størrelse mærkværdige. Stole af det skjønneste Bronze ere saaledes bearbeidede, at de ligne vore Haugestole og kunne slaaes sammen, og Skriverbordene ere saa fuldstændigen og zirligen indrettede, at de ligesaa godt kunne bruges af en Plinius som en Aspasia. Derpaa kommer en Række af Prøver paa de Gamles Fornøjelsessyge og Forfængelighed: Tærninger, Comoediebilletter (af Been), Toiletskrine, værdige en Kongelig Brud, Speile af poleret Metal, rød Sminke, Haarnaale, Armbaand, Kamme af forskjellig Størrelse og Form &c. En Samling af ægyptiske Vaser og Figurer – de Gamles Antiquiteter – giver os et Begreb om deres Antiquitetcabinetter, og slutter paa en hensigtsmæssig Maade dette i sit Slags eneste Gallerie i Verden. Fyrst Romanzow har foranstaltet Reiser baade i og udenfor Rusland, i det Øiemed at opsøge Documenter og Haandskrifter, dette Riges Historie vedkommende, af hvilke Udbyttet allerede skal være betydeligt. J Paris er det blevet overdraget Hr. St. Martin at optegne af alle de vigtigste arabiske, persiske, tyrkiske og armeniske Haandskrifter, der findes paa Bibliotheket i denne Hovedstad, alt hvad der angaaer Slaver, Russer, Bulgarer, Chazarer og Oschingischanider i Kap schak, og at lade disse Udtoge trykke i Originalsproget med en tro fransk Oversættelse i adskillige Bind. Kantsleren agter ogsaa at gjøre lignende Bestillinger i Nederlandene og Dannemark.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-22
Fra 1673 til 1686 componerede Lulli i Frankrig Musiken til de Operaer, han af Kongen havde faaet Tilladelse at opføre i Skuespilsalen i Palais Royal. Det var ham, der først indførte blæsende Jnstrumenter i Operaorchestret, og indtil 168, lod besætte Qvinderoller i Balletter, der didtil udførtes ved forklædte Mandfolk, af Danserinder. Han endte sin Løbebane som Konstner 1686 med Operaen Armide.