Viborger Samler, 1833-01-01
J Frankrig har det hidtil ikke villet lykkes Ludvig Philips Regjering at forsone Factionerne og bringe Rolighed og Orden tilbage. Opstandene den 6te Jan. og den 2den Febr. vare kun at ansee som Forløbere til vigtigere Begivenheder. En carlistisk Sammensværgelse i Marseille den 30te April, som stod i Forbindelse med Hertuginden af Berris Landgang i la Ciotat den 1ste Mai, undertryktes; men Hertuginden, der skaanedes af de carlistisksindede Autoriteter, reiste midt igjennem Frankrig til Vendee, hvor ved hendes Ankomst en Opstand af den alvorligste Natur udbrød, saa at Regjeringen saae sig nødsaget til, den 4de Juni at erklære 4 derværende Departements i Beleiringsstand. Den næste Dag udbrød ved General Lamarques Begravelse et blodigt Oprør i Paris der kun efter en haardnakket Modstand blev undertrykket ved Militairmagt. Det franske Ministerium, hvori siden Casimir Periers Død d. 16de Mai Kongen, Constitutionen til Trods, selv præsiderede, erklærede efter Rolighedens fuldkomne Gjenoprettelse Paris i Beleiringsstand, og flere Deeltagere i Oprøret domfældtes af de indsatte Militair autoriteter, hvilke Domme dog senere af Cassationsretten erklæredes ugyldige. Efter gjentagne forgiæves Underhandlinger med Hr. Dupin indsatte Kongen d. 11te Octbr. et Ministerium af Doctrinaire, for hvilket Marschal Soult traad i Spidsen, og Kamrene aabnedes d. 19de Novbr. Det var paa Veien til Kamrene, at det mysterieuse Skud gjordes efter Kongen, til hvilket Ophavsmanden ikke har været at opdage. Nogle Dage tidligere (den 7de Novbr.) var Hertuginden af Berri bleven paagreben i Nantes. Regjeringens lovstridige Beslutning, at unddrage hende den ordinaire Domstol og overlade hendes Sags Afgjørelse til de Deputeredes Kammer, vakte almindelig Uvillie. Jmidlertid har Ministeriet ved Sessionens Begyndelse havt en afgjort Majoritet hos de Deputerede, hvor Oppositionen ved Valget af en Præsident aldeles faldt igjennem. For Majoriteten i Pa rernes Kammer var der sørget ved en ny Leverance, af 62 Medlemmer. Jmidlertid ere de hidtil af Ministrene gjorte Lovforslag ikke af den Beskaffenhed, at de skulle forskaffe dem Popularitet. – J Colonien Algier have de Franske imod de Jndfødtes Angreb forsvaret deres Herredømme, der dog ikke synes at strække sig stort udenfor de faste Stæder. – Frankrigs Forhold til Udlandet er vedblevet at være meget spændt. Allerede Afsendelsen af Tropper til Ancona i Febr. Maaned og denne Stads Occupation til Trods for Pavens Protest vakte Misfornøielse hos de store Fastlandsmagter, og denne er senere i meget høi Grad forøget ved Operationerne i Belgien. Man kan ikke miskjende den Fasthed, som det nye Ministerium har viist i denne Sag, og som yderligere har stadfæstet sig ved Opstillingen af den franske Ostarmee som en Modvægt imod Preussens Obserpationshær ved Maas. Overhovedet have de franske Rustninger antaget en alvorligere Characteer siden det nye Ministeriums Jnstallation og Hertuginden af Berris Fængsling, maaskee, som Mange paastaae, tildeels som en Følge af de Oplysninger, der ere hentede af denne Fyrstindes Papirer. J Tilfælde af en Krig med Udlandet vilde en indtrængende Fjende foruden den franske Hær ogsaa træffe Nationalgarden, 5. Massen af Nationen under Vaaben, men derimod finde en ikke ganske foragtelig Allieret i Carlisterne, hvis Talrighed og Rigdom paa Hjælpekilder de sidste Begivenheder noksom have godtgjort. Ved den Styrke, som det honapartistiske Partie havde saavel i Folket som især i Hæren, var det ikke ganske uvigtigt for Ludvig Philip, at den store Keisers Søn den 22de Julii endte sine Dage paa Slottet i Schøn brunn. Carl X og Familiens Afreise fra England og Bosættelse i det Østerrigske, samt den Udmærkelse, hvormed han saavel her som i det Preussiske er bleven behandlet, har for en Tid vakt Sensation i Frankrig.