Jyllandsposten, 1840-07-17
Stemningen i Hovedstaden, er for nærværende Tid ei den glædeligste. Desværre er Partiaanden i den senere Tid saa mærkeligen tiltagen, at man med Sandhed kan sige, at sand Eendrægtighed og Samstemning ligger aldeles udenfor Dagens Orden. Overalt hører man stridige Meninger udtale sig, og det er ei sjeldent, at man med Varme og Bitterhed finder det indenlandske politiske Gebeet udseet som Tumlepladsen for de heftigste Debatter. Vi skulle af mange Grunde vel holde os fra, her at gaae ind paa disses Detail, idet vi kun med et Par Ord agte at udtale vor Overbeviisning om, hvorledes Partiaanden ei alene i Hovedstaden, men ogsaa i Provindserne, ved de tvende hinanden afvigende Adresser, som bleve overgivne Majestæten, i Anledning af Kronningen, fra en deel af Kjøbenhavns Borgere og dens Borgerrepræsentanter nu nærmest kun vil have til Følge i forøget Grad at danne Adskillelse og Uenighed, da 1145 navngivne Undersaatter ved den første Adresse her have vedkjendt sig Anskuelser, som aldeles utvivlsomt staae i Strid med Mængdens Overbeviisning, som sikkerligen maa billige og ynde de ærlige, aabne og loyale Bekjendelser, som Kjøbenhavns intelligente Borger raad i saa besindige og velvalgte Udtryk have udtalt for den Sandhedselskende, indsigtsfulde Konge, i det Øieblik, han stod i Begreb med at fuldføre den, i politisk Betydning, vigtige Kronningsact. Smerte maadet derfor Almeenheden, at see en Mand som Biskop Mynster, Landets første Geistlige, her at stille sig i Spidsen for en Adresse af saadant Jndhold, hvor en almindelig dybtfølt Misbilligelse udtales mod Anvendelsen af Pressen, hvilket af enhver selvstændig Borger i høieste Grad maa findes ubetimeligt, alden stund Beviset for denne umotiverede Paastand ei kan føres, selv om enkelte Udskeielser hist og her skulde have indsneget sig; men kan det smerte Folket, at saadan en høitstaaende Embedsmand ved sin Formandsplads her søger at imponere og vinde Stemmer for sin Mening, da kan denne med tidligere eensfarvede Principer conseqvente Adfærd vistnok ei forundre det Folk, som ved at følge Tiden i sin Flugt ei vil have af Hukommelsen, udslettet de mindeværdige Ord, hvormed denne samme Mand udfoldede sin Tankegang i den Takaddresse, som i Aaret 1835 i Anledning af Jndførelsen af Provindsialstænderne blev indgiven til Frederik den Sjette, da han her, som hiin Adresses Formand, udbrød: "Folket kunde ikke attraae end den mindste Forandring i den Regjerings=Form, som i Aarhundreder har været Danmarks Lykke!" Dog vi ville derfor ikke glemme, hvorledes Pressen ved denne Leilighed kastede sig over denne Prædikens udvaskede Trivialiteter, saa Kirkens Primas - der under den bestaaende Regjerings=Form tilsyneladende uden at attraae end den største Forandring i Stilling, som nogen geistlig Embedmand i nogetsomhelst Aarhundrede har opnaaet i det lykkelige Danmark, ved fra Capellan at avancere til Storkorset, ja omsider maaskee endnu videre – vistnok allerede dengang havde rigelig Anledning til dybtfølt Misbilligelse af Pressens Brug, hvis frie Yttringer ved slige Leiligheder ingenlunde kan være behagelige for de Vedkommende, der ved ubetimelige Ord dertil give Anledning. Men naar den høitstaaende Embedsmand, ifølge sin lykkelige Stilling i Staten, formener, fra dette Standpunkt at kunne bedømme, hvad det hele Folk kunde attraae eller ikke attraae, staaer han let Fare for, at hans Anskuelser tage en Retning, som staaer i Modsætning til det Heles Overbeviisning, hvorpaa hiin Adresse vistnok afgav kjendelige Tegn. Vi have saaledes atter ved nærværende Adresse et Beviis ihænde paa, hvad Vægt man endnu tillægger visse Navne, og det uagtet Bladet "Dagen, med Fripostighed gjentagende paa staaer, at denne Adresse, som i Hovedstaden var henlagt til Underskrift i den Gyldendalske Boghandling, aldeles ei skyldte sin Tilværelse mindste Jydre Paavirkning, hvilket vi paa det bestemteste tør modsige, ei alene ved i Spidsen for Underskrifterne at opstille høitstaaende, Mænd, men isærdeleshed ved saadan Medvirkning som den, hvor Stiftsprovst Tryde ei fandt det under sin Værdighed at gaae fra Huus til Huus med Adressen, for at samle de første Underskrifter hos saadanne Mænd, hvis Stilling i Staten vilde afgive følgeværdigt Sig nal hos Almuesmanden, idet han hos Mange derved udsatte sig for ubehageligt Afslag. Kommer nu dertil, at denne Adresse aldeles ei har været Gjenstand for offentlig Discussion eller videre Bekjendtgjørelse, da vil det let indsees, hvor ubesindigt og tankeløst den mindre oplyste Borger handler, ved blot efter en løselig Gjennemlæsning af en lang forskjelligartet Adresse, indlagt i en Boghandling, hvor Folk i de berammede Dage løb ud og ind af Dørene, at underskrive et Navn, som flere os bekiendte Personer have fortrydt ved senere at have roligen overveiet dette Skridt. At Adressen, uagtet saadanne Foranstaltninger, derhos ei opnaaede i selve Hovedstaden et større Antal end 1145 Underskrifter, meest bestaaende af Embedsmænd, Officerer, Kunstnere og Pensionister, medens den kun tæller 6 Landeiendomsbesiddere og et ringe Antal næringsdrivende Borgere, dette er noksom Beviis paa, hvor lidet den udtaler Folkets almindelige Overbeviisning. Ved Siden af denne Betragtning fremtræder Adressen af Kjøbenhavns Borgerrepræsentanter i en aldeles anden Skikkelse. Vi finde her, at de Borgere, som udaf Folkets Midte ere hædrede med deres Medborgeres uindskrænkede Tillid og Agtelse, forinden Adressen saae Lyset, havde underkastet denne Punkt for Punkt den alsidige Drøftelse og Discussion, som endog høist forskjelligtænkende Jndividuer efter det modneste Overlæg vare blevne enige om at affatte den i, og som af Forsamlingen med en saadan Stemmefleerhed, nemlig 32 imod 1, maa ansees fordet urykkeligste Vidnesbyrd om, hvilke Følelser og Kræfter der røre sig i Folket, som neppe nogen Tid værdigere kunde repræsenteres, end netop ved denne Corporation. Man gjennemlæse, man overveie derfor Ord for Ord, Linie for Linie, Punkt for Punkt, denne i loyale, beskedne og besindige Udtryk affattede Adresse, og man spørge sig selv, om dette Actstykke involverer Anskuelser, som den danske Borger, der mener det ærligt og redeligt med sit Fædreland, ei til hver Tid vilde vedkjende sig, Eller vilde maaskee ved saa vigtigt et Skridt, som en Kronningsfest er, Hovedstadens Repræsentanter kunne forsvare at udtale sig med Tilbageholdenhed, Ubestemthed og Omsvøb paa deres Vegne, hvem de her skylde strængt Ansvar, Eller er det ei ligefrem deres ubetingede Pligt, med Frimodighed aabenhiertigen at tolke de Følelser og de Forhaabninger, som besjele hver redeligsindet dansk Borger, og som nødvendigen maae knytte sig til saa oplyst en Konge, som Danmarks nærværende Hersker, hvis Ønske det kun kan være, at fremme Borgernes Lykke, At derfor Professor Sibbern i "Dagen" griber Leiligheden til at glæde sig over det kongelige Svars Tilbageviisning" og "Afviisning, beviser derfor saare Lidet mod de Petitioner, som i Hovedstaden med mangfoldige Underskrifter agtes indsendte og som skulde gaae ud paa at vise, hvorvidt Repræsentanterne ved denne Adresse have gjort sig skyldige i at overskride den Competence, som dem af Vælgerne er overdragen, da de i saa Tilfælde ere villige til at fratræde det dem overdragne Hverv. Ville vi ogsaa i disse hinanden modstræbende Adresser udsøge og efterspore de Punkter, hvori begge ere enige, f. Ex. i Overeensstemmelsen i Erkjendelsen af Nødvendigheden af Folkelivets Udvikling i en høiere organisk Skikkelse og Statsforholdenes Fremskriden, saa bør det derhos indrømmes, at de bestemte Partier nu mere end nogensinde træde i Oppositionsforhold til hinanden, da en Beskyldning af Modpartiet af den Art, at Pressen i den senere Tid saa ofte er bleven misbrugt, at den fortjener at mødes med en almindelig dybtfølt Misbilligelse, kun opfordrer enhver sand frisindet Borger til høitideligen at nedlægge Protest imod saadan Paastand. Dog, vi ville ikke foregribe Tiden, denne vil selv opløfte det Slør for os, som nu omtaager os Alle. Med Fortrøstning maae vi nu vende Blikket fremad - hen til det Stænderraad, af hvilket vi kun have Alt at haabe og hvorom vi i Et og Alt ville dele Kjøbenhavnspostens Slutningssætning i flere læseværdige Artikler, naar det der hedder: Men forresten er det vor Mening, at det foralle Landets patriotiske og frisindede Mænd er Gieblikkets allervigtigste Anliggende, med Alvor og Jver at arbeide paa Affattelsen og Jndgivelsen af Petitioner til de forestaaende Stænderforsamlinger om gjennemgribende Forandringer og statsretlige Garantier.