Ribe Stifts Adresseaviser, 1845-02-07
Af de Taler, som holdtes ved den herlige nordiske Høitid i Kjøbenhavn den 13. Jan. optage vi endnu fuldstændigen følgende af den begavede Taler, Capellan F. Helweg: "Mine Herrer. Der er flere Gange i Aften og senest af den høiærværdige Taler, som forud for mig havde Ordet, (Grundtvig) blevet peget hen paa Jhukommelsens hellige Ø, der staaer midt i Jshavet som en mægtig Grændsesteen for det vidtudstrakte Skandinavien, som man skal have ondt ved at rokke. Havde Een af denne Øes Børn, som maatte befinde sig i vor Midte, taget Ordet for at bringe Hilsen fra det Land, som har Js i sit Navn, men Jld i sit Skjød, saa vilde det vist neppe have feilet, at en fremmed Klang vilde slaaet mod vore Øren. Fremmed vilde denne Klang være, fordi den er for oldnordisk, for reen og ublandet skandinavisk, saa vi andre vel alle uden Undtagelse derved maatte blive overbeviste om, hvormeget Fremmed vi have optaget blandt og i os. Men nu da jeg taler til Dem, kunde det maaskee ogsaa hænde, at Klangen slog lidt fremmed mod Deres Øren, men det af en modsat Grund; den synes Dem maaskee lidt tydsk, at sige hvem iblandt dem der har et fiint dansk Øre. Min Feil er den modsatte af Jslænder, nes, min Nationalitet er for blandet, endnu mere end de øvrige Herrers, men jeg stammer ogsaa fra et Punkt i det store Fædreneland, som geographisk er lige modsat Jsland; jeg er Sønderjyde. Klinger Sønderjydens Sprog nu end lidt efter Tydsken, saa mener jeg dog, han behøver nu ikke længer at skamme sig ved sit Maal. Min Bugge stod nær ved Ederens Bredder, egentlig udenfor Skandinaviens Grændser, men jeg er Sønderjyde af Herkomst, Dannelse og Opdragelse. Jeg har ogsaa i mit Liv gjennemgaaet Sønderjyllands Skjæbne; paa Grund deraf kan jeg vidne, og hvor mange Baand, der end knytte mig til Tydskland, siger jeg det frit ud Tydsken er Danskens farligste Fiende. Og det just fordi han blandt alle er den aandigste, fordi han bedre end nogen Anden veed at raade Bod paa Tab af Fædreneland og Mødrenesprog, saavidt der kan raades Bod paa et ubodeligt Savn. Men jeg haaber ogsaa, at jeg udtaler ikke blot min egen, men enhver ægte Sønderjydes Følelse, som med Guds Hjælp engang kan blive hele Sønderjyllands, idet jeg bekjender. Jeg føler mig vel tilmode, ret glad og hjemlig iblandt Dem, og det især i denne Aftenstund. – Dog, hvor veltilmode jeg end føler mig, kan jeg ikke forglemme Faren, som hænger os overHovedet, og som idelig forøges ved nye Skyer, som atter og atter trække op. J disse Dage - det vil være dem Alle bekjendt – er en ny trukken op i Form af en stor Papirlap. Overbringeren kan ikke have været nogen af de almindelige. Det maa have været en kraftig Søndenvind, som blæste den hid. Jmod denne nye og truende Fare er det, jeg vilde anraabe Dem om Hjælp og kraftig Bistand, først og fremmest Dem, der staae Sønderjyden nærmest, Brødrene af den danske Tunge, men dernæst Alle, som i Oldtidens Forstand høre til denne Tunge, det samlede Norden. Der staaer mange Ting paa hiin Papirlap, baade Sandhed og Løgn. Sandheden. der gjælder ikke ud over Eideren; derfor lade vt den gjælde til Wandsbeck og bryde os ikke om den. Men Løgnen er den, at man i een Mundfuld vil sluge os Sønderjyder, saa vi blive metamorphoserede til en slesvig-holsteensk Stat; derfor hænger man Lokkemaden ud: a) Slesvig er selvstændig Stat: men strax ovenpaa kommer det: b) Slesvig skal incorporeres i Slesvigholsteen. Eller maaskee sige Herrerne fra Jtzehoe det er ikke Løgn, hvad vi ville, men det skal vise sig, at det er baade en sand og kraftig Villie. Nu vel, mine Herrer fra Danmark, Norge, og Sverrig, kom De os til Hjæld, at hvis det ikke er Løgn, det dog maa blive dertil – Det forekommer maaskee En eller Anden lidt curieust, at jeg kalder Dem pathetisk til Hjælp mod hvad jeg selv kalder en Papirlap. Men lader os ikke foragte Fjenden, fordi han kæmper med og paa Papir.