Berlingske Tidende, 1805-09-27
Skrivelse fra Regensburg, den 16de Septbr. De ved Trykken bekiendtgjorte Declarationer, som ere vexlede imellem Hofferne i Wien, Petersburg og Paris, bestaae af 5 Actstykker. Det første er den Erklæring, som Hoffet i Wien lod overrække i Paris den 5te August, og hvori Hoffets Mediation tilbydes. - Det andet er Ministeren Talleyrands Note af 13de August, som Sva paa forrige Erklæring. J denne Note anføres de Vanskeligheder, som vilde møde denne Modiation, da man ikke kunde haabe, at Engelland vilde høre Mederations og Retfærdigheds Raad. Men hvad Østerrigs gode Raad ikke kunde erholde af Engelland, kunde Østerrig dog udvirke, naar det, som Preussen stedse har erklædet, ligeledes vilde erklære, at der i intet Tilfælde vilde indlade sig i et fiendtlige Project mod Engelland; da vilde Frankerig indsee Nødvendigheden i at komme tilbage til Stipulationerne i Tractaten i Amiens; da vilde Tydsklands Keiser ei allene erholde Rettighed til de Franskes Keisers Taknemmelighed, men have udrettet mere til sin egen Fordeel, end om han havde vundet 10 Slag mod Frankerig, fordi de Franskes Keiser strax efter Freden vilde adskibe Frankerige og Jtaliens Kroner fra hinanden. Dersom Østerrig derimod vilde lade Meningen være tvivlsom og uvis; dersom det vilde vedblive, at holde 72000 Mand i Jtalien, imedens Frankerig ikkun havde 50000 Mand i Jtalien, hvoraf 15000 Mand støde i Kongeriget Neapel, saa maatte den franske Keiser troe, at Østerrig gjorde til Engellands Fordeel en Diversion, der vilde være lige saa eftertrykkelig og endnu byrdefuldere for Frankerig, end en aabenbar Krig. - Det tredie Actstykke er en anden Note af 16de August fra Ministeren Talleyrand til Grev von Cobenzl. J samme fordres en kathegorisk og hastig Erklæring angaaende de store østerrigske Udrustninger, fordi Frankerig ikke kunde tillade en Forfatning, hvori man var uvis om Krig eller Fred. Dersom Østerrig ønskede Fred, maatte Østerrig sætte alt igien paa Fredsfod og tillige erklare Engelland sin faste og ufravigelige Beslutning, at iagttage en nøiagtig og samvittighedsfuld Neutralitet. Det var de Franskes Keisers kiereste Ønske, at vedligeholde Fred med den tydske Keiser; Hans Majestæt vilde nødig gribe til Forholderecker, hvortil et positivslaaeller et undvigen aller forhalende Svar vilde nøde ham; dersom Hs. Majestat blev nødt til at fordrive Magt med rant, vilde han ikke begaae den Feil, at tøve, indtil Russerne havde forenet sig med Østerrigerne med ham. - Det fierde Actstykke er den Erklæring, som den russiske Ambassadeur, Grev Rasumowsky overrakte i Wien den 31te August. J denne Erklæring tilkiendegives, at det at den russiske Keisers Beslutning: At fornye de ved Hr. Nopositioffs Tilbagekaldelse afbrudte Fredsnegotiationer og strax at skride dertil, saasnart den franske Regierings Che havde lagt en lignende Disposition for Dagen; uopholdelig at lade 2 Armeer, hver paa 50000 Mand, marschere igiennem Gallizien til Donan i den Hensigt, at combinere med Kredsnegotiationerne et Mediations- og ObservationsArmament, som var istand til at hendre videre Jndgreb under Pacificationen og at sikkre Østerrig og Nabolandene, for alle Angreb fra Frankerigs Side - Det femte Actstykke er en ny Declatation, som den 3die Septbr. blev afsendt fra Hoffet i Wien til Parie. Den indeholder den forlangte cathegoriske Erklæring om Hensigterne og Anledningerne til Østerrigs Udrustninger. Østerrig havde ingen anden Hensigt, end at vedligeholde Fred og sit venskabelige Forhold med Frankerig. Men Fredens Vedligeholdelse imellem to Magter bestaaer ikke blot i at man ikke angribe, hinanden; den bestaaer ikke mindre i væsentlig at opfylde de Tractater, hvorpaa Freden beroer. Freden imellem Østerrig og Frankerig beroer paa Tractaten i Lüneville, en af Betingelserne deri stipulerer den helvetiske, den bataviske og de italienske Republikers Uafhængighed og forvisser dem om den Frihed, selv at vælge deres Regiering. Slutningen af denne Erklæring lyder saaledes "For fuldkommen at bevise begge Keiserhoffernes, Østerrigs og Ruslands, oprigtige Tænkemaade erklæres herved i begges Navn formelig: At de ere beredvillige til at underhandle med det franske Hof, for at vedligeholde Freden paa det faste Land under de meest moderate Betingelser, som kunne forenes med Rolighed og den almindelige Sikkerhed; At de, hvorledes Underhandlingernes Udfald end maatte blive og om Krigen endog var nundgaaelig, giensidig have forpligtet sig til at afholde sig fra ethvert Foretagende, der har til Hensigt, at blande sig i Frankerigs indvortes Anliggender, eller at forandre de Besiddelser og Forhold, som paa nærværende Tid lovmæssig existere i det tydske Rige, eller paa mindste Maade at krænke den ottomanniske Potts Rettigheder og Jnteresse, hvis Besiddelser og Integritet de meget meere ere beredvillige til at forsvare, saa vidt det beroer paa dem; At Storbrittannien, endelig har tilkiendegivet dem Hensigter, som fuldkommer ere overeensstemmende med Deres, og ligge saa moderate Dispositioner til sin Freds Tilveiebringelse med Frankerig.