Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1836-01-10
Det er nemlig saa ofte Tilfældet, at den Underordnede, som ei kan faae sine Ønsker opfyldte, er tilbøielig til at skyde Skylden paa de nærmeste Foresatte, som talede de ei høit og kraftig nok. Her ligge mange Forudsætninger, som ere aldeles urigtige. Først kommer det saaledes ingenlunde an paa, at der fra alle Sider opløftes et Raab for den Sag, man vil sætte igjennem, ret som om derved alle Modgrunde skulde overdøves og just saaledes Sagen seire. Det er ikke den Maade, den gode Sag behøver; det er heller ikke den Maade, der er passende, hvor en Sag med Sindighed skal drøftes og gjennemføres; jeg tør meget mere antage, at den gode Sag herved vilde skades. Vilde saaledes alle Danmark Geistlige og Skolelærere, ifølge Jndsenderens Opfordring, indgive Besværinger, da maatte den nedsatte Committee deraf overvældes; mange Overdrivelser vilde tillige træde frem; disse vilde let blottes i Stænderforsamlingen, en Slutning fra dem til det Hele kunde maaskee gjøres gjeldende, og Jndsenderens Opfordring vilde da øiensynligen gjøre Skolelærerstanden megen Skade istedetfor Gavn. Det synes derfor langt rettere at sætte Tillid til de kyndige og retsindige Mænd, af hvilke Committeen bestaaer. Hr. Provst Birch, der som geistlig Mand har virket baade i Fyens og Lolland=Falsters Stift, vil desuden meget let kunne erholde de yderligere Oplysninger, der maatte behøves; det Samme gjelder og Sjællands Biskop, saaledes vil Opfordring fra disse vist ikke udeblive, dersom Sagen selv skulde behøve flere Oplysninger, end disse Mænd og andre Deputerede allerede ere i Besiddelse af. Mange af de Deputerede selv ere Skolepatroner; kjende altsaa forud meget vel Tilstanden; at Jndberetningernes Mangfoldighed ikke hos disse kan vente at træde istedet for deres paa egen Erfaring grundede Jndsigt, er vel i sig selv indlysende. Dernæst maa Jndsenderen vel betænke, at Lærernes Stilling i Menighederne ikke afhænger af Geistlighedens Godtbefindende, den er grundet og bestemt ved en Kongel. Anordning og de Fortolkninger af Samme, som i de fra Cancelliet Tid efter anden emanerede Skrivelser ere givne. Disse staaer det ikke i Geistlighedens Magt at forandre. Føler Læreren sig ved disse Lovbestemmelser for tilsidesat, saa er Skylden ikke at søge hos Geistligheden. Hertil kommer, at Skolepatronen saavelsom Skoleforstanderne, holdende sig stricte til Anordn., ikke sjeldent gjøre dennes strenge Bogstav gjeldende mod Skolelæreren, især hvor Agtelsen for og Velvillien mod Skolelæreren ikke findes i den Grad i Sognet, som det var ønskeligt. Paa hvis Side i saadanne Tilfælde Skylden er, ligger det udenfor disse Linier at undersøge. Jeg vilde blot vise, at hvor denne Velvillie mangler, gjør Sognet Anordningens strengeste Bogstav gjeldende mod Læreren, og at Geistligheden da ikke har det i sin Magt at vise Læreren meere Faver, end Anordningen udtrykkeligen hjemler. Ogsaa kan jeg forsikkre Lærerstanden i det Hele, at den trygt kan gjøre Regning paa al den Bistand fra Geistlighedens Side, som den billigen kan forlange. Denne Bistand bliver og er bleven Standen til Deel, uden at den just i hvert enkelt Tilfælde erfarer det eller kan erfare det. Denne Bistand ydes Standen i de Erklæringer, Jndstillinger, som i flere Tilfælde, dens Kaar betræffende, indgaae til Cancelliet; men da disse Erklæringer drage sig tilbage inden Forretningsgangens Grændse, kunne de ikke ligefrem komme til Lærerstandens Kundskab; nogle Vink skal jeg dog tillade mig at anføre til Bekræftelse af det Anførte. Det vil saaledes paa særdeles mange Steder være Lærerne vitterligt, at Præsterne, ved Reguleringen af Skolevæsenet, have staaet paa, at Offer og Accidentser bleve ansatte til et lavt Beløb i Byg, ja paa nogle Steder endog saa lavt, at Directionen troede at burde forhøie dette Afdrag, men at Sognepræsten forsvarede Lærernes Sag lige indtil Cancelliets Forum, saa at det blev ved det i Forslag Bragte. Det vil ogsaa være Lærerne aldeles vitterligt, at fra Præsterne i Forening med Commissionen har oftere været gjort Jndstilling om lidt større Rum for Lærerne i de nye Boliger, saa at det ikke har været Geistlighedens Skyld, naar det ikke skete. Der har oftere været gjort Jndstilling om, at Læreren maatte fritages for endeel af Pen Øe sionen til Enken, mod at Communen udredede den; Ansøgningen har endog ikke sjelden havt Commissionens Samtykke; jeg kan forsikkre, at den af alle geistlige Auctoriteter har været paa den bedste Maade anbefalet. Alligevel er den bleven afslaaet, og Alt dette ganske i sin Orden ifølge Skoleanordn. for Landet 29 Juli 1814 § 62 &c. og for Kjøbstæderne 55 &c. overeensstemmende med den Grundsætning, at Kongens Lov og Anordn. skal være Rettesnoren, indtil Kongen selv anderledes befaler. Hvad angaaer det yttrede Ønske, at Districtets Beboere maatte forpligtes til at dyrke Skolelærernes Jord, da har Geistligheden ogsaa for lang Tid siden forsøgt at bevirke denne Fordeel for dem, hvilket kan sees af Canc. Skriv. 29 April 1815, hvori det tilkjendegives, at et Forslag hertil har været Hs. Majestæt Kongen forelagt, men ikke fundet Allerhøistsammes Bifald. Uagtet Canc. Skriv. 15 April 1816 har fortolket Skoleanordn. for Landet 661 in fine saaledes, at hvor der i et Sogn kun er een Lærer, som da naturligviis tillige er Kirkesanger, der bortfalde de nævnte 10 Rbd., saafremt de ei allerede ved approberet Plan ere ham tillagte, have geistlige Foresatte dog tilladt sig, til Fordeel for Læreren, at bestride denne Fortolkning i Jndstillinger til Cancelliet, ved at yttre, at denne § indeholder en dobbelt Sætning 1) at Commissionen paa Landet skal vælge, hvor der ere flere Lærere; 2) at Kirkesangeren skal have 10 Rbd.,at Valget mellem Flere naturligviis bortfalder, hvor der kun er een, men at det ikke synes at være en naturlig Følge, at med det Samme Lønnen af 10 Rbd. skulde bortfalde, efterdi de maatte betragtes som en Betaling pro labore, der altsaa billigen syntes at tilkomme enhver Kirkesanger, hvad enten der vare een eller flere Lærere i Sognet. Jmidlertid kunne Anordn. Ord unegteligen være en dobbelt Fortolkning underkastede; at de Geistlige imidlertid her atter have holdt paa Lærerens Fordeel, kan jeg med Sandhed forsikkre, Fremdeles har man stræbt at ansætte Betalingen for de i A 634 nævnte Forretninger saaledes, at Lærerens Jndtægt ogsaa herved kunde forøges. Jeg tør saaledes, hvad Fyens Stift angaaer, indestaae for, at Lærerstanden i Geistligheden har alt det Forsvar, den billigen kan fordre og vente. Det maa vel betænkes, at det ingen væsentlig Jndflydelse har paa Standens Stilling i det Hele, om end et enkelt Sted Præsten synes mindre kraftigt at tage sig af den; der ere endda utallige andre Præster, Provsten og Biskoppen tilbage, og at alle disse Autoriteter skulde være enige i, at lade Lærerstanden savne et saa kraftigt Forsvar, som Kongens Lov og Anordninger tillade, vil ei allene være ubeviisligt, men selv utaknemmeligt at paastaae. Jeg troer heller ikke, at Lærerstanden har nogen Grund til i Almindelighed at tænke saaledes: thi overalt i Stiftet nyder den duelige og retskafne Lærer hos samtlige Geistlige al den Agtelse, han med Billighed kan vente. Jeg vil bede Jndsenderen at lade sig af gamle Lærere fortælle, hvorledes de for 30 a 40 Aar siden behandledes og tiltaledes: jeg vil bede ham at overveie, hvorledes det nu skeer, og han vil selv indsee Forskjellen. Vigtigheden af Lærerstanden er nu almindeligen og utvetydigen erkjendt; ogsaa hertil har Geistligheden bidraget; thi havde denne ikke som en ægte protestantisk Geistlighed med udholdende Nidkjærhed hævdet Vigtigheden af Oplysning og Underviisning, saa vilde ikke den Sands for Underviisningens Værd være bleven almindelig, hvoraf igjen Agtelsen for den undervisende Stand henter sin Næring.