Almuevennen, 1843-09-13
Pastor Hansen fandt, at de fleste af de heri forekommende Puncter vare saa voldsomme Jndgreb i Eiendomsretten, at man hverken kunde vente, at de overordnede Autoriteter vilde indlade sig derpaa, ei heller med Billighed og Retfærdighed kunde eller burde ønske, at de nogensinde skulde faae Lovskraft. Derimod meente han, at der var Grund til at andrage paa Jndførelse af Livsfæste, skjøndt det maatte erkjendes, at denne Form af Besiddelse havde Meget imod sig, fornemmelig i Sammenligning med Selveiendom, og at netop de Godseiere, som vilde arbeide for deres Huusmænds Vel, derved kunde hindres i at indføre de Forbedringer i disses Kaar, som det friere Leieforhold tilstedte dem. Der herskede navnlig her paa Falster en sørgelig Arbeidsløshed paa Grund af Overfyldning af den arbeidende Deel af Befolkningen. Men Aarsagen hertil maatte for en stor Deel søges i Leiesystemet, som gjorde det saa let for unge, aldeles fattige og ofte udygtige Personer at indlade sig i Ægteskab. Dette vilde væsentlig forhindres ved Fæstesystemet, hvorved det vilde blive nødvendigt for en Karl at have samlet sig noget til Bedste, for han kunde tænke paa at stifte en Familie, og hvorved Eierne vilde blive meere forsigtige med ikke at overlade deres Huse til dovne og uduelige Personer, da de ikke – som nu - efter faa Aar kunde kaste dem paa Fattigvæsenet. Jmod den Jndsigelse, som herimod fra flere Sider yttredes, at det var et utilbørligt Jndgreb i Friheden, at nægte Folk at indlade sig i Ægteskab, og at dette let kunde fremme Usædelighed, bemærkede han, at letsindig indgaaede Ægteskaber ingenlunde skulde forbydes, men vilde ved den foreslaaede Foranstaltning af sig selv vanskeliggjøres, og at neppe Noget meere fremmer Usædelighed, end den store Lethed i at faae et Huus til Leie. Hans Boesen maatte ganske deele denne Mening, og at det blev en Nødvendighed for den Karl, der vilde gifte sig, først at sammensvare Noget af sin Løn, fandt han ikke meere ubilligt, end at Haandværkssvende, som ville reise, maae godtgjøre at være i Besiddelse af visse Penge. – Stænderdeputeret Sidenius var ogsaa enig med den foregaaende Taler. Den Arbeidsløshed, hvorover der klagedes, havde vistnok fundet Sted, fornemmelig i de 2 foregaaende Aar, men ofte var den sande Grund til Klagen Dovenskab; thi naar man tilbød de Klagende Arbeide, vare de ei sjelden uvillige til at modtage det, da de fandt det meere beqvemt at lade sig forsørge af Fattigvæsenet. Han anbefalede derfor Fattig-Arbeidshuse, som det bedste Middel herimod Hans Rasmussen ansaae saadanne Fattighuse som en stor Ulykke og en sørgelig Følge af den arbeidende Classes ulykkelige Forfatning. – Formanden understøttede Hovedpuncterne i Forslaget, og meente, at Livsvarigt Fæste, bestemte Ugedage og Arbeids timernes Fastsættelse vilde medføre al den Lindring i Huusmændenes Kaar, som man for Tiden kunde vente af Lovgivningen. – Flere talte for de øvrige Puncter, i Forslaget. Hans Bentsen ønskede den Bestemmelse tilføiet, at intet Hoveri maatte fordres i Høsten, som var den Tid, da Huusmændene ofte maatte tjene det vigtigste Bidrag til deres Underholdning for hele Aaret. Kjøbmand Hansen istemmede aldeles dette Ønske; han havde erfaret, at det ofte var vanskeligt for hoveri gjørende Huusmænd at erholde Høsthyre, og da mange Herremænd havde betinget sig Extradage og netop fordrede disse i Høstens Tid, kunde ingen Bonde være tjent med at tage Huusmænd af disses Godser i Høst tjeneste. Jens Mortensen bekræftede denne bemærkning; han for sin Deel tog ikke gjerne nogen Høstmand, som forrettede Hoveri. Ole Kæmpe understøttede samme Mening, naar man hørte Beskyldning for Dovenskab rettet imod Huusmændene, da maatte man vel betænke, hvor let en Mand, der maa slide for en saa ringe Dagløn, at den ikke kan tilfredsstille Livets første Fornødenheder for hans ofte talrige Familie, kan bringes til Fortvivlelse, og derved sløves paa Sjæl og Legeme. Pastor Hansen meente, at Godseierne lige saavel som Bønderne kunde behøve Arbeidere i Høsten; han fandt det klogest ikkun at andrage om de Puncter, som man kunde vente, at Amtsraadet og Stænderne vilde bifalde. J Øvrigt var det høist glædeligt i en saa talrig Forsamling af Mænd, som nøie kjendte Huusmændenes Vilkaar, at finde en saa fuldkommen Eenstemmighed i at udtale den hjerteligste Velvillie for denne Stand. – Stænderdeputeret Sidenius glædede sig ogsaa over den udtalte Velvillie, men ønskede kun, at Enhver vilde vise denne i Gierning; thi det var imodsagt erklæret i sidste Stænderforsamling, at Bønderne, (2: Gaardmændene) ofte ere værre til at plage Huusmændene, end Godseierne. – Herimod reiste sig levende Modsigelse fra alle Sider og man erklærede det med Uvillie for en Bagvaskelse mod Bondestanden, hvorved det blev bemærket, at Godseierne netop i sidste Roeskildske Stænderforsamling havde faaet en beklagelig Overvægt navnlig i Huusmandssagen, hvor de Deputerede fra Kjøbenhavn og de andre Kjøbstæder manglede Sagkundskab til med tilbørlig Kraft at træde op imod den aristokratiske Eensidighed. – Formanden gav en Fremstilling af det gjensidige Forhold mellem Gaardmændene og deres Huusmænd i hans Egn, for at vise, at de Sidste ingenlunde bleve forurettede. – Stænderdeputeret Sidenius yttrede, at Aarsagen til Huus mændenes Elendighed for en Deel maatte søges deri, at det koster dem altfor meget at faae deres Jordlod, dyrket. – Christopher Rasmussen modsagde dette, hvad hans Egn angik, hvor der i Reglen af en Huusmand ydes 14 Dages Arbeide, som ikke fordres i Høsten, for at faae en Jordlod paa 1 1/2 Tønde, Land fuldstændig behandlet med Heste, Ploug og Harve, tilligemed Kjørsel efter Brænde osv. – Jens Mortensen anførte, at i hans Egn gives 4 Rbd. for Bebandling af 3 Tdr. Land, og Flere anførte lignende Exempler. - Pastor Hansen bemærkede, at det mange Steder var bleven Skik, at Huusmanden anrettede et kostbart Tractement for Gaardmanden og hans Folk, naar disse udførte Pløie- eller Høstarbeide paa hans Lod. Dette var vel frivilligt, men det var ikke saa godt for Huusmændene at forandre den engang indførte Brug, som nu ansaaes for en Nødvendighed, hvorfor Gaardmændene burde komme dem imode og selv frabede sig saadan Tractering. Dette gjaldt for en Deel ogsaa omHuusmændenes Barselgilder, som undertiden koster den 12 a 16 Rbd. – Adskillige af de Tilstedeværende benægtede at dette i nogen betydelig Grad var Tilfældet hos dem. - Hermed sluttedes den almindelige Discussion, og man gik over til de enkelte Puncter. Det første af disse, at indstille, at Livsfæsteoveralt indføres, og at Huustugten ikke bør anvendes mod Huusmænd, som forrette Hoveri, ansaaes som antaget uden Afstemning, da Jngen havde erklæret sig derimod. Ved det andet Punct: "Jndfæstningspenge bør beregnes efter Forholdet 30 Rbd. pr. Td. Hartkorn, reiste sig en yderst levende Discussion, under hvilken Forslaget fra den ene Side ivrig blev forsvaret, medens det fra den anden Side med stor Kraft blev gjort gjældende, at det ikke lader sig gjøre een Gang for Alle at fastsætte Prisen for det, hvis Værdi bestandig vexler efter Tiderne; at Husenes Værdi er saa forskjellig, at man ikke uden stor Ubillighed kan fastsætte samme Jndfæstningssum for alle, og at den foreslaaede Sum i ethvert Tilfælde er alt for ringe, hvorfor en saadan Foranstaltning, dersom den kunde tænkes indført, vilde aabne Veien for alle Slags Misbrug, f. Ex. at Eieren selv eller hans Forvalter hemmelig vilde tage, hvad de ikke kunde faae aabenlyst, eftersom der altid vilde blive Mangel paa Huse, naar disse bleve betalte saa slet, at det ikke kunde lønne sig at opføre dem, og at de i alt Fald vilde blive jammerlige Hytter, naar der f. Ex. efter Forslaget C. 3 ikke maatte fordres mere end 2 a 4 Rbd. af noget jordløst Huus. Forsvarerne beraabte sig bl. A. paa, at den Jord, hvorpaa Leiehusene under Godserne ere opførte, og som er dem tillagt, i Reglen er tagen fra Fæstegaardene, uden at disses Afgifter til Herskabet derfor ere nedsatte, og at Godseierne saaledes oppebære dobbelte Jndtægter af saadan Jord, hvorfor det ikke er ubilligt, om de ulykkelige Huusmænd, ikkun betale en meget lempelig Afgift af den ringe Deel, som er dem tillagt. Mange af de Tilstædeværende forundrede sig over, om dette virkelig skulde være Tilfældet, men vare ikke istand til at modsige det. Da Stænderdeputeret Sidenius med megen Styrke udhævede det Jndgreb i Eiendomsretten, som ved Forslaget tilsigtedes, udbrød Jeppe Andersen Møller: Ja vistnok er det et Jndgreb i Eiendomsretten; men dersom Staten, ikke til det Heles Bedste kunde gjøre Jndgreb i Eiendomsretten, da vare vi endnu Alle Slaver under Stavnsbaand og Vornedskab. Ved det tredie Punct om Hov dagenes Fastsættelse, blev en Leiecontract fra Venners lunds Gods oplæst. Forhandlingerne bleve nu saa livlige og tildeels uparlamentariske, at det ikke er muligt at give et blot nogenlunde nøiagtigt Referat deraf. Ved de foreløbige Afstemninger var Pluraliteten i det Hele taget for de enkelte Puncter i Forslaget; men da de Fleste ikke vare forberedte paa at denne Sag skulde komme under Forhandling, ønskede man ikke strax at skride til endelig Afstemning, men at udsætte denne til en extraordinair Forsamling, naar Høsten er tilende. Efter Formandens Forslag besluttede Foreningen indtil den Tid at lade Sagen nærmere prøve af en Comitee, hvortil valgtes: Hans Rasmussen, Form. Skolelærer Sidenius, Kjøbmand Hansen, Peder Steffensen, og Adjunct Hansen, som Alle modtoge Valget og lovede at fuldføre deres Arbeide saa hurtigt som muligt. Adjunct Hansen udbad sig derpaa Forsamlingens Opmærksomhed, for en Sag, der efter hans Mening i høi Grad fortjente alle Bønders og Bondevenners kraftige Understøttelse, og som han derfor ønskede at lægge, ikke Foreningen som saadan, men hver enkelt Mand især paa Hjerte. Det var Oprettelsen af Dannelsesanstalter for voxne Bønderkarle. Til en saadan havde Skolelærer Rasmus Sørensen i Vensløv udstedt Jndbydelse og Forslag, med hvis Grundtræk han gjorde Forsamlingen bekjendt, og meente, at Enhver, som interesserer sig for selve Sagen, i det Væsentlige maa billige denne Plan og ønske den al mulig Understøttelse og Fremgang. At "Kundskab er Magt, og at derfor en større Dannelse og Oplysning end den, de sædvanlige Landsbyskoler kunne give, ikke alene vil blive til Velsignelse for de Enkelte, som ville komme til at nyde Underviisning i en saadan høiere Skole, men ogsaa bidrage til hele Bondestandens Ære og Selvstændighed, derom kunde man i en Forsamling som den nærværende være vis paa ikkun at træffe een Mening. Vel havde man undertiden hørt den Anskuelse yttre, at det skulde være skadeligt for den Stand, som maa erhverve sit Brød ved sine Hænders Gierning, at faae Smag paa aandelig Nydelse og boglige Sysler; men dette gjældte i alt Fald ikkun om en skjæv og forfeilet Halvdannelse, sand Kundskab og Dannelse er et ubetinget Gode, og mindst kunde denne Jndvending ramme den omtalte Plan, hvorefter Bondesønnernes Underviisning netop for en Deel skulde gaae ud paa Bondegierning og bibringes bag Ploven, paa Marken og Engen. Det kunde vel og være, at En og Anden af de høiere Stænder saae skjævt til, at Bønderne lærte saa meget; dog vovede de neppe længer at udtale deres Frygt derfor, og om saa skulde være, at uretfærdige Embedsmænd og egennyttige Godseiere vare bange for, at Bønderne, ved saadanne Dannelsesanstalter, skulde blive for kloge til at lade sig træde paa Nakken, da kunde vel ingen større Anbefaling for Sagen anføres. At Godseiere som ønske deres Undergivnes Velvære og Lykke, ikke frygte for disses Oplysning, derom havde man allerede i de lovede Bidrag og Anbefalinger, som ere vedføiede den trykte Plan, talende Vidnesbyrd. – Foreningens Medlemmer yttrede en almindelig Jnteresse for denne Sag, og nogle Exemplarer af Jndbydelsen bleve satte i Circulation mellem dem, der ønskede at gjøre sig nøiere bekjendte dermed, Formanden oplyste, at tvende af hans Naboer nylig havde tegnet sig hver for en Actie. Comiteen i Huusmandssagen har allerede affattet sin Betænkning, som gaaer ud paa at foreslaae følgende Puncter, der ved et Møde den 19de dennes nærmere ville blive motiverede. 1) Huustugten bør aldeles afskaffes. 2) Huusmændene skulle have Livsfæste paa deres Huse. 3) J Hoveri maa ei fordres meere end een bestemt Dag om Ugen, og Arbeidstimerne indskrænkes til det lovbefalede Antal. 4) Tiende og Skatter af Jordens Hartkorn udredes af Fæsteren, ligesom ogsaa Landgilde, hvilket dog ei maa overstige 1 Td. Byg pr. Td. Hartkorn. 5) Jndfæstningssummerne maa ei overstige 8 pCt. af den Capital, som Huus og Jord af Sogneforstanderskabet efter bedste Skjøn og under Eeds Tilbud bliver vurderet til. Denne Forretning bør Forstanderskabet foretage gratis. 6) Den gamle fratrædende Fæster eller Enke erholder Ret til at vælge sin Efterfølger, hvem Godseieren ei maa nægte Fæste, saafremt Jntet med Føie kan udsættes paa hans Forhold. 7) Af jordløse Huse, hvorved forstaaes saadanne, hvortil ei er udlagt anordningsmæssig Huuslod, maa kun fordres een bestemt Dag om Ugen med Undtagelse af August og September Maaned, da Fæsteren bør være fritaget for Hovarbeide; eller og en fast Pengeafgift, som ei maa overstige 4 pCt. af den Capital, som Beboelsesleiligheden af Sogneforstanderskabet bliver vurderet til. 8) AlleOverleveringsforretninger af Huse skulle foretages gratis af Sogneforstanderskabet for at spare denne fattige Classe for Udgifter i denne Anledning. 9) Fæstebreve, paa Huse kunne udstedes paa slet Papiir. Præsts Amtsraad har allerede under 7de August nedsat en Comitee til at forfatte dets Betænkning i Huusmandssagen, hvilken Comitee bestaaer af Provst Lautrup, Secretair Wolff og Pastor Plum. Det har altsaa ikke fundet sig foranlediget til at høre Amtets Sogneforstanderskaber om Sagen, men det kan naturligviis derfor ikke være disse formeent at indsende de Oplysninger og bemærkninger eller Ønsker de i den Anledning kunne have at lægge Amtsraadet paa Hjerte. Hermed et Følgeblad. Trykt i det Brünnichske Bogtrykkeri.