Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-02-11
Blandt andre Mærkværdigheder besidder Katharinenhof ogsaa en Samling af mere end 100 Bøger, som have Hensyn til Peter den Stores Historie. Deriblandt ere mange, som slet ikke ere blevne bekiendte udenfor Rusland, af hvilke vi nævne: 1) Peter den Stores Aand af Belitief. 2) Hans Ynglingsaar og Dannelse af Woroblefsky. 3) Memoires af Tumansk i 10 Bind. 4) Om Handelen i Peter den Stores Tid af Mehulkof, 21 Bind. 5) Breve og Ukaser til Vice-Admiral Sinianim. 6) Peters Breve til sin Broder Jwan Alexiewitsch. Peters Dagbog fra 1698 til Freden af Nyeslot. (Lit. Conv. Bl. 1825. Dec. 1148. Efter et russisk Skrivt.) Diævelens Proces. Under Titel af: Proces de Belial, procureur d'enser, a Pencontrede Jhesus, til de la vierge Marie, translate de Pouvrage latin de Jacques de Ancharano, paa Pierre Firget, docteur en theologie, de Pordre des Augustins", udkom 1482 i Lyon een af de selsomste Romaner. Dette besynderlige Verks egentlige Forfatter var den pavelige Legat og Erkebiskop af Florenz, Jakob Palladino; Jndholdet er omtrent følgende: Menneskenes Synder tvinge Jesus til at indvie sig til Døden; men næppe har han opgivet Aanden, før hans Sjæl nedfarer til Helvede, hvor den holder et glimrende Indtog, forløser de andre Sjæle, belægger Luciser med Lænker, og forjager Dæmonerne. Komne tilbage fra deres Skræk holde Diævlene derpaa en stor Raadsforsamling, og tage den Beslutning, at anklage Jesus for Gud som en Rolighedsforstyrrer og Usurpator. Det skeer; Belial andrager som Helvedes Fuldmægtig sine Klager for den Høiestes Trone, og Gud Fader befaler nu Salomo at forvalte Dommerembedet i denne Proces. Jesus bliver herpaa af den vise Konge indstævnet til at møde for Retten og udvælger Moses til sin Advocat; men herimod protesterer Belial, fordi Moses er Skyld Ægypternes Død. Hertil bliver dog ikke taget Hensyn, og Moses procederer nu for sin Klient. Vidner blive forhørte og Eden aflægges, ved er komisk Anachronisme, paa Evangeliet. Men disse Vidner blive ligeledes forkastede af Belial Abraham, formedelst sin ukydske Forbindelse med Haaar; Jsaak, formedelst sin Meeneed; Jakob, formedelst sit Bedrageri imod Esau; David, formedelst Mord og Ægteskabsbrud; Hippokrates, fordi han dræbte sin Neven; Aristoteles fordi han stial Platos Manuskripter; Virgil fordi han ved en Kvinde lod sig give til Priis for offentlig Latter. Johannes den Døber er den eneste, imod hvem Diævelen Jntet har af indvende. Efter lange juridiske Debatter taber Belial endelig Processen, men appellerer imod denne Salomo's Dom til Gud, som nu paalægger Patriarken Josef at revidere Sagen. Men ikke heller han formaaer at fælde nogen tilstrækkelig Dom, og paa Davids Raad udnævner man endelig Voldgiftsmænd, for Belial Keiser Augustus og Profeten Jeremias, for Jesus Aristoteles og Jesaias. Den endelige Kiendelse, som disse afgive, falder saaledes ud, at begge Parter tilskrive sig Sejren; i Grunden vinder dog Jesus, som tilsidst udstæder sine befalinger og derpaa stiger til Himmels. - Mærkværdig er desuden den Karakteer, som Forfatteren giver Ordførerne i denne selsomme Retsstrid. Moses viser sig i Romanen som en ubændig Bulderbasse; Belial derimod er befindig, kold og vittig, og medens den første ganske skikker sig, til ved Uoverlagthed og Hidsighed at foraarsage, at endog den bedste Sag kan tabes, udvikler den anden en Skarpsindighed i at uddrage Slutninger og en Jroni, der ligesaa meget indtager som bestikker. Betragter man iøvrigt dette Verk i Sammenligning med de taabelige Himmelbreve og Jesus Samtaler, som nu i Frankrig af nogle Præster blive udbredte iblandt Folket og hvor Kristus opregner Summen af alle de Slag og Saar, som man i hans Levetid skal have give ham, saa kommer man næsten paa den Jdee at troe, at det femtende Aarhundred har været klogere end det nittende.