Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1784-12-03
Hvorledes Agerdyrkning i ældgamle Tider blev dreven i de nordiske Lande, derom kan vel intet Vist siges. Tilfredshed med det, som man bruger, til Nødtørft, strider imod Begierlighed at vilde forhverve noget mere. Saaledes tænkte man den Gang, da den kristelige Regel: Naar vi have Føde og Klæder, saa lader os uøies, gieldte mere og blev iagttaget mere end nu. Tiderne forandre sig, og med dem ogsaa Tænkemaaden. En Videnskab, som tilforn har stiget, kan igien falde: og en Strækning Land, som tilforn blev pløiet og bar Frugter, kan enten blive liggende øde, eller opergroe med Skov. - Der ere tre hindringer, som higerdyrkningens Floer. Den første og vigtiste er en fast almindelig Død iblandt Lan, dets Jndbyggere. Den anden er Krig og Landets Ødeleggelse; og den tredie er den Fordom, som høist ugierne vil tillade en bedre Underviisning. i Agerdyrkningens Drift. Dette maae jeg nu bevise om vor nordiske Agerdyrkning. - Historieskriverne mælde os: 1) At en almindelig Død rasede i det 14de Aarhundrede i vor Verdens Deel, og besynderlig her i Norden Aar 1345 borttog fuldkommen to tredie Deele af Jndbyggerne. Man kaldte denne Plage den sorte Pest. Denne var formodentlig Aarsagen, at det gamle og rette Grønland uddøde, og ikke meere var at finde, og just den samme har uden Tvivl blottet Alheeden i Jylland for Jndbyggere: thi da man der finder Kiendetegn af Kirker, som der have staaet, og i Markerne seer Spor af Agerrender, saa er dette et tydeligt Beviis, at der have været Jndbyggere, og at Ageren er bleven pløiet. Krigen kan 12 formindske Jndbyggerne, men meget sielden ganske udrydde dem. - Nu er Jorden overgroet med høit Heedegræs, og tiener til de vilde og tamme, Dyrs Ophold, som der søge og finde Næring. Dersom man havde Lyst at spørge: om ikke en Deel af vore forrige store Skove, som de nu værende Jndbyggere ere saa begierlige efter at forvandle til Agerland, skulle have sin Oprindelse fra denne Pest, saa har jeg ikke det Hierte, at besvare et saadant Spørsmaal med Nei. Mig vil det forekomme troeværdigt, naar der ere faa Jndbyggere i et Land, det for største Deel ligger øde, og altsaa har Roe, saa tør man ikke spørge: om Agermanden pløier efter Grunde eller ikke? Han kan efter lang Hvile pløie, hvorledes han vil og har Lyst; i saadanne Tilfælde giver Jorden rigelige Frugter, naar Ploven i en længe udhvilet Jordstrekning kan spille og afvexle. - Uden Tvivl, har man i de to nestfølgende Aarhundrede lidet bekymret sig om den rette Maade at drive Agerdyrkningen. Man lod sig nøie og bekymrede sig mere for god Drikke end for nydelig Spise. - Dersom man 2) vil giøre sig en Forestilling om hvad for Skjebne Agerdyrkningen maae have erfaret i det forrige syttende Aarhundrede, saa kan man fra det da værende uroelige Tidsløb giøre sig lidet Haab, at Agerdyrkningen kunde have forbedret sig. Krigens Lue, som i 30 Aar ødelagte alting i Tydskland, drog sig nogle Gange ligeledes til Norden, og gjorde Agermandens Haand mat, og da denne Lue syntes at slukkes, paafulgte den landfordervelige Svenske Krig, som tilbragte Jndbyggernes Flid et dødeligt Stød. - Krigen blev i gamle Tider ført ulige meere barbarisk, end nu. At springe over Klingen, skiænde og brænde var da intet usædvanligt. Derved forsvandt Jndbyggerne. Jeg kiender Kirkesogne, hvori, efter Sigende, kuns fem Personer bleve tilbage Landet var efter Krigen ganske blottet fra alle Nødvendigheder til at drive Agerdyrkningen. Hoveriearbeidet var kummerligt; Hornqvæget ringe, Jndbyggernes Formue meget slet. Penge vare yderligen rare, og Lysten til at drive Agerdyrkningen syntes ganske at være udslettet. - Man har forsikret mig, at efter Krigen blev gjort Streg over protokollerte Forskrivninger, efterdi Skyldneren ikke mere var at finde og hans Boelig laae øde. Jeg kiender Bøndergaarde, til hvis Beboelse man maatte bruge Tvangsmidler, og dog bleve mange liggende ubeboede, som herefter paa een eller anden Maade bleve udstykkede og adspredte, og siden fik Navn af 9de Boelsteder. Hvo som hemmeligen havde beholdt nogle Penge skiulte, han kunde ret giøre sit Snit. Jeg kiender en Bondegaard, som endnu er bekiendt for at have kostet 266 Rdlr.,men i min Livstid er bleven solgt 4000 Rdlr. Aar 1660 tilbod man min salig Farfader to øde Boel af det Glücksborgske Lehn for 80 Rdlr. i aarlig Forpagtning, hvilke min salig Fader og Broder i 95 Aar indtil 1755, dog herefter for 100 Rdlr., have havt i Besiddelse; disse ere for nogle Aar siden deelte i Parceler, og indbringe langt mere end dobbelt. - Nu forestille man sig, naar saadanne Tidsløb indfalde, i hvilke Jndvaanerne er fattige og mangler alle Midler, som udkræves til ret at drive Agerdyrkningen, om da Jorddyrkningen kan skee efter Grunde og Vished? Erfarenhed lærer: "En i sig selv god og feed Jordbund har den Kraft at frembringe gode Frugter, hvorledes man end pløier. En lige Dom kan man fælde om saadanne Jordstrekninger, uden Forskiel paa Jordarter, som enten længe have lagt i Hvile, eller have været besatte med Skov. Saasnart Ploven begynder at spille deri, saa bære de rigelige Frugter. (Fortsettelsen følger.) En Satire paa Dem, som af urigtige Hensigter foretage sig at opklare Verden. De vil opklare? Nu vel an da, mine Herrer, Til den Ende prov Dem selv først! Kan det kaldes at opklare, at man borttager Klosterne deres Rolighed og Formue, for i Stedet for ledige Munke at kunde ernære desto flere ledige Soldater, Kan det kaldes at opklare, at man søger i den Hensigt at formere Folkemængden, at man uden Afgang for sine Lande kan lade ihielslaae desto flere Mennesker, Kan det kaldes at opklare, at man frier Folket fra Geistlighedens Undertrykkelser, for at paalægge Dem Regieringens til en desto større Fuldkommenhed, for at fordre af Dem en alt for overdreven, at befrie Folket fra de Byrder, som det er vant til at taale af deres forrige Herrer, for at paalægge dem langt besværligere, at give Folket Trykkefrihed for at fornøie sig over deres Daarlighed, og desto snarere at komme efter deres Hemmeligheder, at tillade det sine første hellige Rettigheder som en Maade, at man derfor kan forgade sig, Kan alt dette kaldes at opklare. Ak arme og ulyksalige Menneskelighed, som saaledes maae lade sig føre omkring og bag Lyset, at Du maae holde det for en stor Naade, at man vil lade Dig beholde noget af dine Rettigheder, at Du er bleven fordømt til hverken at kjende Sandheden eller Friehed, eller nogensinde at erlange dertil.