Københavns Adresseavis, 1774-03-29
Fra denne Plads havde vi endnu omtrent 900 Fod til den høyesse Spidse af Bierget, hvor vi ogsaa kom endnu tidlig nok, for at faae det forunderligste og prægtigste Naturens Stespil at see. Men her maae enhver Beskrivelse blive ufuldkommen; thi ingen menneskelig Jndbildningskraft har vel nogen Tid vovet, et tænke sig et billede af en saa stor og undsigelig herlig Scene, ikke heller findes der maaskee en Punkt paa vor Jordlodes Overflade, hvor saa mange høye Gienstande forenes. Denne forfærdelige Høyde oven over Jordens Flude, der hee ligesom trakte sig sammen i en eneste Spidse, uden noget Bierg eller anden Gienstand i Nærheden, paa hvilket Øyet, og Jndbildningskraften havde kundet hvile ud paa sin Reyse ned i Verden. - Denne Spidse, ved Randen af et bundløst Svælg, ligesaa gammelt som Verden, der ofte med lydelig Torden udspyede Jldstrømme og brændende Klippeer; og fra denne Spidse den uomskrænkteste Udsigt paa de forskielligste og smukkeste Scener i Naturen. Den ankommende Dag oplyste nu Himmelen lidet, og viste os, dog endnu kun svagt, den grændseløse Udsigt rundtomkring os. Hav og Land saae endnu mørkt og forvirret ud, ligesom at de laae endnu i deres Chaos; Lys og Mørke saaes endnu ikke adskilte, førend Morgenen endelig frembrød, og fuldbragte den storre Adskillelse. Stiernerne udsluktes Skyggerne forsvandt, Skovene, som tilforn havde syntes for os som mørke Afgrunde, traade nu frem med deres levende Farver, og syntes at giøre en ny Skabning. Scenen udvidede sig stedse, Horizonten udstrakte sig fra alle Sider, indtil endelig Solen, som Dagens store Skaber, traadde frem i Østen, og med sin malende Straale fuld endte det ubegribelig ædle Skuespil. Alting syntes at være en Fortryllelse, og vi kunde neppe troe, at vi endnu vare paa Jorden. Vore til saadanne Gienstande endnu ikke vante Sandseer vare bedrøvede og kraftesløse, ligesom i en Afmagt, og først efter nogen Tid kunde vi komme til os selv igien, for at skielne imellem dem, og dømme derom. Jmellem os og Solen, som syntes at stige op af Havet, laae umaalelig vide Strækninger af Søe og Land; de Li pariske, Panariske, Alicudiske Øer, og Strømbolo og Vulcano laae med deres røgende Toppe under vore Fødder, paa Sicilien saae vi ned ligesom paa et Landkort, og kunde forfølge hver Flod i sit Løb, fra dens Kilde til dens Munding. Kort sagt, Udsigten er gandske grændseløs paa alle Sider; der er ikke en eneste Gienstand i den hele Synskreds, som kunde indskrænke den; Øyet taber sig i det Umaalelige, og jeg er forsikkret, at ikkun vore svage Øyne vare Skyld deri, at vi ikke saae Kysten af Africa, ja endog Grækenland selv; thi begge maatte ligge over vor Horizont. Dette Biergs hule Bæger har omtrent halvfierde Miil i Omkreds, gaaer fra alle Sider skraas ned ad, og danner et regelmæssigt Amphitheater, Paa adskillige Steder af denne Tragt opstige Skyer af Svoveldamp, hvilke, da de ere tungere end den omgivende Luft, i Stedet forat svømme frem der som Røg, falde strax ned af Siden af Bierget som en Strøm, saasnart de ere komne ud af sammes Munding, og blive ved at falde saa længe, indtil de ere komne ned til den lige tunge Deel af Atmøsphæren, og da trekke de horizontal frem deri, ligesom Vinden, driver dem. Tragten er inden i saa heed, at det er næsten ikke mueligt at gaae derind; hvilket desuden skal være meget farligt, da Bunden paa adskillige Steder er saa tynd, at Folk, som vilde vove det, sank derigiennem, og maatte betale deres Driftighed med Livet. Tæt ved Middelpunkten af Tragten er Ætnas store Hovedmunding; dette igiennem alle Aarhundrede saa navnkundige forskrekkelige Svælg. Vi betragtede det med Gysen og Skræk, og forundrede os ikke, at Overtroen havde anseet det for at være de Fordømtes Opholdsted. Thi naar man forestiller sig dets umaalelige Dybde; de uhyre Huler og Afgrunde, hvoraf der var udkommen saa megen Lava; den underjordiske Jlds Magt, at opføre og hæve denne Lava til en saa forfærdelig Høyde, at holde den ligesom svævende i Luften, ja endog at drive den ud over Bægerets øverste Rand, med de skrækkeligste Naturens Symptommer, maa man bekiende, at den meest levende Jndbildnings Kraft kunde med al sin Skrek ey giøre en mere rædsom Afbildning paa Helvede, end Naturen her. Man har iagttaget, (og af egen Erfaring kan jeg sige, med Rette, at Aanden virker friere paa de høyeste Bierge, hvor Luften er saa reen og forfinet, og ingen saa tung Byrde af grove Dunster trykker Legemet, og at alle Legemets og Sielens Fuuktioner gaaer lettere afsted. Det syntes, at ligesom vi her vare ophøyede over Menneskenes Boliger, saa bleve alle nedrige og gemeene Følelser tilbage, ret ligesom at Sielen, da den nærmede sig til de ætheriske Regioner, aflagde sine fordiske Lidenskaber, og antog allerede noget af deres uforanderlige Reenhed. - Visselig, allerede Beliggenheden allene af Ætna er tilstrækkelig, at indflyde Philosophie, og Empedokles havde god Grund til at udvælge dette Sted til sin Vaaning.