Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-04-06
(Jndsendt som et Curiosum.) Hans. Har Du for nylig været i Haderslev, Paul. Nei. Hans. Saa har Du vel heller ikke hørt til den nye Skik, som Politiemesteren har begyndt med? Paul. Jeg har nok hørt en Deel fortælle om de Uleiligheder, som Bønderne nu skulle være udsat Haderslev, men jeg troede det var kun Spøg. Hans. Nei, jeg kan forsikkre Dig, det er gandske ram Alvor. Paul. Saa fortæl mig da noget derom. Du var jo forleden Dag i Staden. Hans. Ja, det skal jeg saamen. See kuns, Du veed jo at vi siden Mands Minde have kunne sælge, hvad vi bragte til Staden, hvor vi vilde, enten saadet var paa Gaden, eller vi vilde gaae omkring og byde det til fals i Husene. Du veed jo ogsaa, at Politiebetjenten bekymrede sig ikke noget om vore Handler, og vi saae kun sjelden noget til ham. Vihavde heller aldrig behov at frygte for at faae noget at bestille med ham, uder naar vi løb fra vore Heste og Vogn paa Gaden, eller naar vi engang fik en alt for stor Perial. Men nu vrimler Staden paa eengang af Politiebetjenter. Og hvad mener Du vel de bestille. Paul. Lad mig høre engang, jeg er nysgjerrig efter at faae det at vide. Hans. Saa hør da. Ved enhver Udkant af Staden og Du veed jo, at der er mange Veie indtil Haderslev) staaer der nogle Politiebetjenter med en Knippel i Haanden; det kunde jo nu være os det samme hvor de staae, men de staae der for at spørge Enhver, enten han saa er kjørende eller gaaende, om man har noget at sælge. Har man noget at sælge, befale de os i Politiemesterens Navn, at man skal oppaa Torvet med det, der skal det eneste Udsalgsted være for Vare, og for at det kan der gaae rigtig til, skal Politiet have Opsyn med os. Jsær bliver det os indskjærpet, ikke at sælge noget af vort Kram paa Gaden og heller ikke at gaae ind i Husene at byde det tilfals. Paul. Det er usandfærdigt. Hans. Men jeg siger, det er sandt. Hør kuns. Forleden Dag var min Kone gaaet til Staden, for at sælge noget Smør og nogle Æg. Og da hun kom hjem fortalte hun mig at Politiebetjentene havde befalet hende, ikke at sælge noget paa Gaden eller i Husene, som hun ellers pleiede at gjøre, men at gaae op paa Torvet med hendes Kurv. Tilfældigviis mødte hun et Par Bekjendtere herudefra paa Gaden og spurgte dem hvad alt dette skulde betyde, men de trak paa Skulderen og meente, det var ikke godt at komme i Spetakel med Politiet. Hun maatte altsaa op paa Torvet med hendes Sager, og da det var blevet et Veir med Snee og Blæst, som man vilde skamme sig ved at jage en Hund ud i, var der naturligviis Jngen paa Torvet, som vilde kjøbe. Omsider kom der, da hun havde staaet der et Par Timer, En som kjøbte hendes Sager. Nogle Dage efter kom jeg selv til Staden, og saae nu hvorledes det gik til Allevegne faaes Politiebetjente med Knipler, og de forbøde Enhver, som kjørte eller har noget ind i Staden, at tale med en Borger, allermindst at sælge noget. Just som jeg talte herom med en Ven, faldt det ham ind, om der ikke skulde staae noget om disse Ting i den nye Huseer=Forordning, som er udgivet af Kongen. Vi fik omsider fat paa een, men hvad troer Du, der stod i Kongens befaling, at det fra første Januar d. A., skal være tilladt for Enhver i begge Hertugdømmerne, at husere med alle Slags Produkter, som frembringes af Bønderne, og faldbyde samme hvor man vil. Paul. Ja denne Forordning kjender jeg meget godt, og netop derfor vilde jeg ikke troe, hvad Andre fortalte mig om Haderslevs Politie. Hans. Ja Du kan tro vi forundrede os ogsaa meget, da vi læste dette. For det er jo lige imod Kongens befaling, hvad der i Haderslev bliver befalet i Politiemesterens Navn. Paul. Men adlyde da Alle? Hans. Ja hvad skal man gjøre derimod. Du veed nok, naar en Politiemester befaler, skulle vi lystre. Paul. Men saa lad os da klage til Kongen og bede ham om, at han vil sørge for, at hans Love blive efterlevede. Jeg veed, Kongen taaler ikke at Nogen skeer Uret. Hans. Troer Du at dette kunde hielpe, Du veed, Kongen boer langt borte. Han kan ikke bedømme, saadanne Smaating ved egen Anskuelse. Vor Klage bliver derfor formodentlig sendt til Politiemesterens Erklæring o. s. v. Men hør Du, jeg veed et bedre Raad. Dette Haderslev er dog kun en lille Kjøbstad, som vi saaledes godt kunne undvære. De Fleste af os omkring i denne Egn boe lige saanær ved andre Kjøbstæder, hvor vi blive anderledes behandlede. Vore Vare betaler man der lige saa godt. Lader os søge derhen, saa faae Politiebetjenterne i Haderslev vel for Fremtiden ikke saa meget at bestille. Paul. Da gad jeg nok vidst, hvad Borgerne i Haderslev ville sige dertil Hans. Det maa jo være deres Sag. Jeg bemærkede nok sidst jeg var derude, at de Fleste ere ligegyldige ved den hele Politie-Adfærd imod os. Vilde de blot alvorlig paatale Sagen, skulde det vistnok snart blive anderledes, men de bekymre dem vel sagtens Fanden om hvad der gjøres med Bønderne, naar blot deres Næringsvei gaaer. Lad dem engang føle, hvorfra deres Velstand kommer, maaskee de saa vaagne op og gjøre fælleds Sag med os til Lovens Opretholdelse. Paul. Deri har Du Ret. Jeg for min Part skal sandelig ikke komme til Haderslev, undtagen jeg har nødvendig Ærinde. Hans. Og jeg heller ikke, og hvad vi kunne bidrage til, at Andre følge vort Exempel, ville vi gjøre. Paul. Det ville vi Farvel!