Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-09-20
derlig Samstemning med Rusland tilendebringe de italienske Anliggender; at den i Følge samme Overeenskomst og sine gjentagne Løvter ufortøvet skal holde Kongen af Sardinien skadesløs, og at den paa Grund af fælles Borgen skal love, strax at lade sine Tropper rømme det nordlige Tydskland, og at det vil agte det tydske Riges Neutralitet. Paa disse fire Puncter forlangte Obril et bestemt Svar. Dette Svar overrakte Talleyrand den 28de Juli. Men uden at gjendrive disse saa klarlig fremsatte og i politiske Skrifter saa sjeldne Grunde, skjød Talleyrand Beskyldningerne tilbage paa sin Modstander, og forlangte, at Rusland paa sin Side skulde fuldbyrde hiin Tractat, efter hvis 3die Artikel den ene Magt forpligtede sig til, ikke at taale i sit Land Anslag mod den anden Magts Sikkerhed, og de syv Øers Republik skulde være afhængig og fri for fremmede Tropper. Han forlangte endelig, at Rusland skulde forene sig med Frankrig, for at befæste Almeenfreden, igjen at indføre en retmæssig Ligevægt i de fire Verdensdele, og at skaffe Europa Havenes Frihed. Blandt de Bebreidelser, der iøvrigt gjordes Rusland, hørte, at det beskyttede udvandrede Franskmænd, at den russiske Minister Markoff, der havde været den sande Aarsag til den imellem begge Magter herskende Uenighed og Kulde, havde i Paris opmuntret alle Slags Rænker, at Rusland forsætlig havde sendt Officierer i Mission til Paris, der opvakte ivrige Klager imod sig, og endelig, at det russiske Hof havde anlagt Sorg for et Menneske, som de franske Domstole havde dømt fra Livet paa Grund af en Sammensværgelse mod den franske Regjerings Sikkerhed. Noten endtes med, at den franske Keiser har intet ladet blive uforsøgt, for at beholde Fred med Rusland, men at han ved Guds og sine Vaabens Hielp er i den Forfatning, at han ikke behøver at frygte Nogen. Obril overrakte den sidste russiske Note den 28de August. Heri skildres først Ruslands Bestræbelser for at vedligeholde en god Forstaaelse med Frankrig, og de Pligtsbrud, som dette sidste havde gjort sig skyldig i. J Henseende til de syv Øers Republiks Besættelse af russiske Tropper beraabte Ministeren, sig paa, at det var skeet efter Aftale med Frankrig. Han erklærede al videre Brevvexling imellem begge Hoffer for unyttig, og ikke mere at kunne sinde Sted; tillige ventede den russiske Keiser kun paa Efterretningen om sin Befuldmægtigedes Afreise fra Paris, for at tilkiendegive det franske Gesandtskab at det skal forlade Petersborg. Tre Dage efter denne Notes Overlevering forlod Dubril Paris, og gik til Maynz, hvor den franske Keiser ventedes. Han fik end der en Coureer fra sit Hof, havde adskillige Samtaler med Talleyrand, og afreiste først den 2 October fra Maynz, men opholdt sig dog endnu bestandig i Nærheden af de franske Grændser, og forlod først den 19 October Frankfurt om Mayn, for at reise tilbage til Rusland. Denne Dvælen synes at vise, at Rusland ikke vilde gaae for raskt frem, og at det gjerne vilde give Frankrig Betænkningstid. Frankrig søgte paa sin Side at opholde Rusland saa længe som mueligt, for at anvende den vundne Tid til sin Fordeel. Medens Moniteuren erklærede det Rygte at der var en Spænding imellem Frankrig og Rusland, for falsk, medens Hamborger Corresponden, forsikkrede, at de diplomatiske Forhold imellem disse to Magter, ved en fredelskende stor Magts (Preussens) Mægling vilde blive tilveiebragte igjen, læste man i den engelske Argus og andre Pariser Blade et langt Stykke om den Fare, hvormed en Forening imellem Rusland og Engelland truede det øvrige Europa, især Porten og Østerrig. Ogsaa af den franske Charge d'Affaires i Petersborg, Raneval, overraktes, i Gesandten Hedouilles Fraverelse, en Note, der var stillet i hiin tilsyneladende Venskabstone, men indeholdt i Grunden kun Ordbram, intet, som besvarede Ruslands egentlige Ankeposter. Blandt andet beraabte man sig paa denne Note, at da Paul vilde gjøre Ende paa Krigen, var det første, han gjorde, at han unddrog Bourbonnerne enhver Jnteresse, og ikke ville erkjende dem. - Men Rusland vilde ikke lade si blænde med glatte Ord, og i den Petersborger Ho tidende kaldtes den franske Keiser endnu bestandit Buonaparte, uden al Titel. Rainval forlod Petersborg den 21 September, men den franske Hadelsagent Lesseps blev dog endnu tilbage. Keise Alexander tilbagekaldte ogsaa, som en Følge af sid Forhold med Frankrige, sin Gesandt, Grev Casini, fra Rom; thi Paven havde, uden at af paa den russiske Gesandts Forestillinger, efter du franske Regjerings Befaling, ladet Grev Van gus hefte, og udlevere. Ligeledes maatte den pavelige Nuntius forlade Petersborg, og alt Samqvem med Kirkestaten blev ved et Keiserligt Re skrivt ophævet.