Jyllandsposten, 1840-03-03
J den Frisindede læses et Poem med Overskrift Pietet, hvor følgende Motto er anbragt: Hamlet. Seer J hiin Sky, der har næsten samme Skikkelse, som en Kammeel, Polonius. Ja, ved den hellige Jomfru, den ligner sandelig en Kameel. H. Mig synes, den ligner en Væsel. – P. Den har en Ryg som en Væsel. – H. Eller som en Hvalfisk. P. Accurat som en Hvalfisk. – H. Nu, saa viljeg komme til min Moder paa Øieblikket. – De holde mig for Nar, saa min Taalmodighed er bristefærdig. Det sidste Vers lyder saaledes: Og enten nu Kongen er saa eller saa, Ere Viraksrygerne rede: En Guddomsgave ud af Alt de faae, Som Folkene skulle tilbede." Den Olie, man salver Kongerne med, Er Smiger – ei christelig Ydmyghed. - (Jndsendt.) Aalborgensernes Længsel efter de stedse forventede Comoedier af det Müllerske Selskab skal hos enkelte Jndivider i denne Bye endog grændse til Raseri, idetmindste yttrede et saadant Anfald af delirium theatralis sig forleden Dag hos en dersteds bosiddende velmeriteret Hr. C., som vidnede om, at Comoediernes Udeblivelse her kunde befrygtes at ville anrette endnu langt større mirakuleuse Ulykker paa Mennesker i denne Bye, end disses Opførelse foraarsagede paa langagtige Gudinder andetsteds. Ja, i Sandhed, Talen er her et om Hovedomdreining, nei noget langt værre. Hovedforvirring, og det af en Natur, som har noget vist snende ved sig. Dog – en kort Characteristik skyldes fremsat over en Jndividualitet, som ei er afde hverdags, men hvis theatralske Sværmerier dennegang har taget den sørgeligste Retning. Hr. C., har saaledes tidligere, med Undtagelse af smaae Subordinationsfadaser, som Krigsretten tog sig nær, viist alt det Jægermod, der i Fredstider kan lægges for Dagen, ja som Ordfører i forviklede Casus skal han endog have trodset den bedste Tungeskaarne, ligesom han, som Folketæller, med saadan Utrættelighed og Rastløshed kastede sig over Opsummeringen af Mandtallet i en af Byens Roder, at han tilsidst, uden at kunne see en Flue paa Væggen, maatte lade sig kjøre hjem i Kareth; thi vel at mærke har han en stor Modbydelighed for al Kanefart, siden han, som Kudsk, væltede sin Dame i Eenspænderkanen paa Fjordisen, hvilket fremkaldte Drengenes Sneeregn og Bravoraab. Dennegang var hans Tanke kun henvendt paa Comoedierne; disse foresvævede ham baade om Dagen og om Natten, og tilsidst steeg Længselen, efter at see Skuespil saavidt, at Hr. C., uden at kunne oppebie Skuespilselskabets Ankomst, fik den fire Jdee, selv i egen Person at ville spille Comoedie paa offentlig Gade. Fredagen den 21de f. M. iførte Hr. C... sig derfor en Costume som Salomon Goldkald i "Kong Salomon og Jørgen Hattemager, med lang Slaaprok, lang Ypsilantipibei Munden og hvid Nathue, og parerede nu med Flere om, at han i Middagstiden i denne Dragt vilde gjennemvandre adskillige Gader i Aalborg, naar man derfor vilde give ham 5 Rbd. Væddemaalet blev forsøgt, men ei fuldt udført og saaledes fra Hr. C. - Side tabt; men hvad man derved endog beundrede, var den fortræffelige Holdning, hvormed Hr. C. . . udførte sin Rolle, som ved saa vanskelig en Debut giver Haab om de største Anlæg i dette Kunstfag. Havde saasandt Hr. C... forud ved Publication underrettet Folk om dette Skuespil, er der forresten aldeles ingen Tvivl om, at han ved Dacapo Raab ofte maatte have gjentaget den brillante Scene, hvori Goldkald saa træffende siger: "die verdamte Gassenjungen schmeisen mir mit Koth, kann J inte lade en stille Mann gaa in Friden." – Efter Sigende agter han næste Gang at agere en Bjørn og som saadan at dandse Jaleo de Xeres; men jeg er bange for, at Hr. C., efter denne Bjørnerolle, aldrig meere bliver til Menneske; thi synger jeg: Bendix C. was has Du gort, Fir fomf Thaler Din Rigte besmort, Aaf Gassen geloffen als Nar - Ach Abrahams Gott, ist dat nicht wahr Bendix, Bendix unser lieber Bruder, Erzahle in Afs! – is wahr oder Sluder, Lev i Stamme 3.