Politivennen, 1802-01-01
Om Gadeviser og Historier for Almuen. Naar man betænker hvormeget Overtro og Uvidenhed skader Moraliteten, saa bør man glæde sig over, at der i vor Tidsalder føjes saa virksomme Anstalter baade fra Regjeringens Side, saavelsom af private Mænd, til at Udbrede Oplysning blandt den Klasse af Statens Borgere, som saa højlig behøver den. Ved Almueskelernes Forbedring vil Overtroens Rige bringes inden snævrere Grændser, især om den Tid engang kommer, at alle Skoleembeder paa Landet besættes med Mænd der have nydt en hensigtsmæssig Dannelse, og ere i Stand til at lære de Unge at tænke selv og ej at antage Alt paa en Andens Autoritet. De paa flere Steder i begge Rigerne allerede oprettede Bogsamlinger til Brug for Almuen, og Landhusholdningsselskabets patriotiske Jver for at opmuntre flere til at anlægge lignende Laanebibliotheker spaae os ogsaa blidere Udsigter for Fremtiden i Henseende til Almuens Oplysning. Jmidlertid; vil dog nok den gode Hensigt kun halvt vorde opnaaet, saalænge der ikke sørges for at Klinten ej skal blive saaet blandt Hveden. Vel har man Grund til at troe, ai ikkun det som er Nyttigt og Hensigtsmæssigt faaer Plads i Almue. Bogsamlingerne, men dermed er det endnu ikke forebygget at skadelige Skrivter skal komme i Almuens Hænder. Hvo veed ikke hvor begjærlig den griber efter de usle Ridderhistorier og Eventyrer, som falholdes i mange Boglader, og hvoraf der endnu idelig gjøres nye Oplag, efter de flane Gadeviser som, efter i nogen Tid at have vandret omkring i Hovedstadens Gader, bringes af Landfoldaterne og Visekræmmere rundt omkring i de landlige Hytter, efter de daarlige Bondepraktiker og Tærningsbøger, som i den Eenfoldiges Haand vorder en skadelig Næring for Uvidenhed og Overtro. Den Skade, som slige Flyveblade stifte, er større end man i Almindelighed troer; thi om de end ikke direkte angribe Cristendom og Dyd og Sædelighed, saa skade de dog indirekte, enten fordi de ikke indeholde noget Nyttigt og Lærerigt, eller fordi de undertrykke Smagen for det Bedre. Skal altsaa den tilsigtede gode Hensigt med Almuskolernes Forbedring og Laanebibliothekers Oprettelse vorde fuldkommen opnaaet da er det udentvivl nødvendigt, at man søger saavidt muligt at bringe disse for Almuen skadelige Blade ud af Cireulation. De virksomste Midler hertil, ere efter mine Tanker: at Landhuusholdnings Selskabet, og andre patriotiske Selskaber, opmuntrer dulige Mænd til offentlig at udgive lærerige og morende Viser, som kunde sælges for en meget billig Priis, og hvis Titeler indbyde til at køle dem. Naar disse Viser og Sange da bleve bekiendtgjorte i de offentlige Tidender vilde der vist findes adskillige Oplysningens Venner, som købte endeel Exemplarer til Uddeling i deres Virkekreds. Men vanskeligere vilde det vist nok blive at ferhindre, at ikke det Slette, saaledes som hidtil, skal udbrede sig, og qvæle Smagen for det Sande og Nyttige. Vel er der i Forordningen af 27 Sept. 1799 befalet, at der af alle Aviser, sournaler og periodiske Blade, saa vel som af ethvert Skrivt, som ikke udgiør mere end 24 Ark, skal fra Bogtrykkeren tilstilles Politimesteren et Exemplar førend saadanne uddeles og sælges til andre a.", men unægteligt er det dog, at meget kan være skadeligt for Almuen, uagtet det just ikke indeholder noget strafværdigt efter ovenmeldte kongelige Anordning; det vilde maaskee derfor være gavnligt om een eller fleere, til dette Arbeide skikkede, Mænd bleve af Regjeringen udnævnttil at gjennemsee alle de Viser og Historier, som bestemmes til at sælges paa Kjøbenhavns Gader, eller at bringes omkring paa Landet af Visekræmmer, og at intet Blad af dette Slags maatte falbydes, med mindre det var forsynet med Censorernes Approbatiøn. Det blev da Politiets Sag at paasee, at intet blev falbudet, hverken i Kjøbenhavn eller i Provindserne uden det, som var forsynet med den omtalte Approbation. At Censuren i øvrigt ikke blot maatte strække sig til at forhindre Cirkulationen blant Almuen af saadanne Blade som sigte til at opvække Ringeagt for Religion og Sædelighed, men ogsaa til alt hvad der paa nogen Maade kan bidrage til at nære Overtroen eller fordærve Almuens Smag, indsees lettelig. Men hvad det angaaer, at Almuen vilde være uvillig til at anskaffe sig disse nye og bedre Vare i Stedet for de gamle og slettere, da falder denne Jndvending bort, naar man kjender Bondekarlens og Bondepigens Lyst til at købe Viser. Nu anvende de mangen en 2 ss. paa en slet Vise, enten fordi alt hvad der falbydes dem er slet, eller fordi de besidde for liden Skjønsomhed til at kunne gjøre et rigtigt Valg; ja de have jo i Almindelighed ikke læst andet end Titelen inden Visekræmmeren er ude af Huset, altsaa kan man være temmelig vis paa, at det Nyttige ogsaa vil finde Kjøbere. Herom overbevises man endnu mere, da man hører at nogle af vore gode Digteres Sange allerede synges af Almuen, og der er Grund til at troe, at flere vilde komme i Circulation, naar Vejen til at forskaffe sig de slette ganske blev spaaret. Godt vilde det maaske ogsaa være, om ingen havde Tilladelse til at gaae omkring og sælge Viser uden visse privilegerede Personer; og naar disse bidrage til at bringe nyttige Blade i Omløb blandt Almuen, hvor agtværdige blev de da ikke i det Sted de nu ere at ansee som skadelige Borgere i Staten. Peter Thonboe. Præst i Nyberg.