Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-02-06
Vi ville give en kort Skildring af denne dygtige og i høi Grad frimodige Stænderdeputeredes Virksomhed i den sidste Stænderforsamling, og dertil knytte een og anden bemærkning. Han har været Medlem af tvende Comiteer, nemlig i Sagen angaaende en Navigationsexaminator Ansættelse i Nørre-Jylland og i Skattebevillingssagen. Navnligen i denne Sidste var Forsamlingens Tillid til ham saa stor, at han af Comiteens fem Medlemmer var Den, der havde de fleste Stemmer, nemlig tredive. Referent var han ikke. J sexten af Forsamlingens Møder havde han Ordet. 6te Møde. Han taler mod Forslaget angaaende en Navigationsexaminator Ansættelse i Nørre-Jylland. 13de Møde. Han taler med stor Kraft for en Comitee i Skattebevillingssagen. St. T. Side 487. Den er en himmelviid Forskjel paa at gjøre en Regjering arvelig og at gjøre den enevældig." Kongeloven, der hidtil var et nolime-tangere i Danmark, kan, mener han, kun være at betragte som provisorisk, forsaavidt den gaaer udenfor Arvefølgens Bestemmelse. – Endnu togange samme Dag tager han kortelig tilorde mod den kgl. Commissarius. Han beder Denne forelægge Forsamlingen de Aktstykker, hvorpaa Souverainiteten grunder sig, og paa Commissarii Jndvending, at han ei fandt det passende, at indlade sig paa, at dokumentere de danske Kongers Souverainitet, der nu henved to Sekler har været erkjendt, svarer Roulund: Hævd gjælder intet med Hensyn til Statsforfatningen; de danske Kongers Souverainitet er faktisk, men Folkets Ret til en friere Forfatning er historisk." St. T. Side 1057. Dertil tang Commissarius. 19de Møde. J Anledning af Ole Kirck's Forslag, angaaende Frireiser gjør Roulund Forsamlingen opmærksom paa, at den neppe har Tid at indlade sig paa flere private Sager, naar de ei ere af en særdeles vigtig Natur. Forslaget gik ei heller igjennem til Comitee. St. T. Side 730. 21de Møde. Han taler i Sagen angaaende en Havn ved Hirtzhals, og godtgiør, med faa Ord, Stedets Sikkerhed i haardt Veir. St. T. Side 844. 22de Møde. Han anbefaler, med et Par Ord, Justitsraad With's Forslag til Afhændelse af Bøndergods fra Sædegaarde o. s. v. St. T. Side 909. 25de Møde. Han har tregange Ordet. Det gjælder den bekjendte Erklæring fra de sex jydske Sognefogder, som uforvarende ere komne for Skade at underskrive en Petition om Skattebevillingsret. Roulund vil see tilbunds i den gaadefulde Sag. Har Nogen paavirket disse Sognefogder, Og hvornaar, Da de skreve deres Navne under Petitionen, eller da de toge deres Navne tilbage, Præsidenten kan ingen Oplysning give. Rouland vil nu gjerne vide, om bemeldte Sognefogder maaskee høre til de saakaldte Hellige, og har i denne Anledning en lille Ordvexling med Selveier Skou. St. T. Side 1032. 27de Møde. Han gjør nogle bemærkninger angaaende Styrmandsexamen, idet han polemiserer mod Justitsraad Rummelhoff, Agent Nielsen, og Stiftamtmand Rosenørn. St. T. Side 1111. 1123. 31te Møde. Han har en Demele med Justitsraad Rummelhoff, af hvem han troer sig urigtigt behandlet. St. T. Side 1295. 32te Møde. Han gjør en bemærkning med Hensyn paa nogle Yttringer af Procurator Jngerslev i Sagen, angaaende Lettelse for Liimfjordens vestlige Kjøbstæder. 35te Møde. Ligeledes i Sagen angaaende Nedsættelse i Skatter af Jorder, som ere beskadigede af Liimfjorden. 31te Møde. Han lader, i Trykkefrihedssagen, høre en tordnende Varselsrøst. St. T. S. 1654. 39te Møde. Han polemiserer, i Veisagen, mod den brave Ole Kirk, der har vovet, at røre ved det privilegerede Hartkorn, og mod den sildigere Lovgivning, der synes ham at have planmæssigt beskaaret Hovedgaarde nes Rettigheder successive. Han beraaber sig ideligen paa ældre Love mod nyere Lovforanstaltninger. Efter Loven vare Hovedgaardene skattefrie - efter Loven havde de privilegerede Godseiere Kaldsret til deres Kirker, efter Loven vare Hovedgaardene frie for Veiarbeide efter Loven havde Hovedgaardene Jagtret- og alt dette har Lovgiveren nu igjen taget fra dem. Det er jo rædsomt Hvo kan leve i et saadant Land!" Justitsraad With tilretteviser ham, og medrette. Ole Kirk, den djærve Bonde, farer heller ikke varligt med den fine Herremand, der sværmer saa hjerteligt for de forældede Love og for det frie Hartkorns forlorne Herlighed. Rou lund svarer, men hans Svar ligner mere en fornærmet, fornem Tilbagetrækken, end et Slag med Aandens Sværd. Man see St. T. S. 1762 og 1774. 44de Møde. Roulund polemiserer mod Justitsraad Holm og mod Herredsfogder i Almindelighed, om hvilke han, fra flere Steder, vil have hørt, at de ikke gjerne befatte sig med andre Sager, end dem, hvorfor der er stipuleret Gebyhr. Denne Yttring vækker naturligviis Sensation. Lüttichan udtaler, hvad vistnok Flere tænke: Det har jeg aldrig hørt. Roulund paastaaer: Men jeg har hørt det. - Præsidenten finder det misligt, at udtale en saa nærgaaende Yttring mod en heel Klasse Embedsmænd. Roulund: "Er det, jeg har sagt, sandt, kan det ikke være nærgaaende; er det ikke sandt, maa det jo falde tilbage paa mig selv Han tier først, da Præsidenten gjør ham opmærksom paa, hvor vanskeligt det vilde være, især i denne Forsamling, at føre Bevus for Yttringens Sandhed. St. T. S. 2050. 48de Møde. Roulund holder sit længste og meest betydende Foredrag. Han udtaler sig, aabent og energisk om Competencespørgsmaalet, om Folkets historiske Ret til en Forandring i Statsforfatningen, om Kongelovens Evighed og Uforanderlighed, om det lidet Betryggende i Landets Retsforfatning, om den udstrakte og betydningsfulde Bevægelse i Folket, om Nødvendigheden af, at noget Tilfredsstillende snart maa skee, om det Skjønne i, at den forhaabede Forandring nu udgik fra Kongen. St. T. S. 2215. Paa dette udmærkede Foredrag følger nu atter endeel Polemik mod nogle Meddeputerede, navnligen paany mod Justitsraad Holm, som rigtignok havde gjort en ugrundet Indvending mod et Punkt i Roulunds Foredrag, men som nu derfor ogsaa maatte høre, hvorlunde Lysgaard Herred udmærker sig i adskillige Henseender, hvilket vi oftere have hørt, og mod Etatsraad Brink-Seidelin, der havde yttret, at han ikke vidste, om der havde fundet Paavirkning Sted, for at skaffe den aalborgske Petition Underskrifter, hvilket Roulund forsikkrede ei var Tilfældet, med bemærkning, at Brink Seidelin, hvis han kjendte Aalborg bedre, vel maatte vide, at Tilfredsheden ikke var saa overmaade stor i denne By. Brink-Seidelin optog, med stridbart Mod, den ham tilkastede Handske og mødte ham i fuldt Harnisk. Roulund tog atter til Gjenmæle, men en hvas Duplik af Brink-Seidelin bragte ham til Taushed, og da Denne siden gjorde et Forsøg paa at opfriske Striden, fandtes der hos Roulund ingen Disposition derfor mere. 51de Møde. Roulund stemmer, i Sagen angaaende Forandring i Arvegangsmaaden, kun betingelsesviis for Qvindernes lige Lod med Mændene. 52de Møde. Roulund taler et fredeligt, forsonende Ord som Ultimatum i Skattebevillingssagen.