Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-03-21
Siden i Fredags ere alle Munde i Hovedstaden, igjen sysselsatte med Napoleon, som i lang Tid var saa godt som glemt, og som man ansaae for roligen at sysle paa Elba med sin Slorsbygning og sit ny Hofs Jndretning. De kan let forestille Dem, at den første Efterretning om Napoleons Ankomst paa fransk Bund maa have gjort de forskjelligste Jndtryk paa de forskjellige Sindelav. Mange, som altid have været imod ham, antoge den hele Efterretning for Digt; ikkun Nogle troede den. Man dømte frem og tilbage, man disputerede og debatterede, man veddede for og imod, indtil omsider den i Formiddags ankomne Post bragte Stadfæstelse paa, at Napoleon virkelig var landet i Bugten Juan, ikke langt fra Cannes (en liden Stad, med en Havn i Provence paa Kysten af Middelhavet, i Nærheden af Øen St. Marquerite, imellem Frejus mod Vesten og Vars Udløb mod Østen, omtrent 3 Mile fra Antibes). De ønsker maaskee at erfare, min Ven, hvilke Domme der fældes herover denne besynderlige Begivenhed, ligesaa besynderlig som den Mand, der har iværksat den, han, der, efter at man havde fortalt saa meget om hans Sygelighed, Sindssvaghed og Modfaldenhed, atter ønsker at fornye det samme Optrin i Frankrig, som var saa følgerigt ved hans Tilbagekomst fra Ægypten. Dommen ere alt for urimelige til at jeg agter det Umagen værd, at opholde mig længe derved. Den rolige Jagttager betragter Sagen fra sin Synspunt, skjøndt han, saa meget som mueligt, tilbageholder sin Mening og Dom. - At Planen allerede for en rum Tid siden har været lagt paa Elba, det fremlyser nu af den Omstændighed, at Napoleon paa det strængeste forbød Fremmede at lande paa hans Øe, som man troede, for at betrygge sig mod alle Rygte- og Anecdotjægere, og at en Fyrstinde O og en Grevinde af N. saavelsom en betydelig Deel Officierer og Soldater, af Napoleons gamle Garde, ankom den 10 Febr. til Livorno, for, som det hedte, at vende, over Lucca, Massa di Carrara og Genua, tilbage til Frankrig. Frankrigs officielle Blad, Moniteuren, har hidtil hverken sagt os, hvorledes Napoleon egentligen er kommen bort fra Elba, eller ved hvilke Hielpemidler han har betraadt den franske Grund. Det beretter, at han ikkun er landet med 10 til 1100 Mand, derved vil han have udsat sig meget for, at blive strax i det første Angreb slaaet eller fangen. Jmidlertid giøres store Bevægelser i Krigsdepartementet, og en Leir foranstaltes imellem Chamberri og Lyon. Vist nok er det, efter den Crisis, hvori Frankrig, endnu for et Aar siden befandt sig, nødvendigt, at være paa sin Post, og holde sig beredt paa Alt, hvad der mueligen kunde møde. At Napoleon endnu har nogle Tilhængere saavel i som udenfor Frankrig, derom kan ingen tvivle, og ere mange blevne lykkelige ved hans Fald, saa ere ogsaa mange Andre derved sjunkne fra deres forrige Høihed og Glands. Med Glæde ville disse see en Leilighed, der atter aabnede dem glimrende Udsigter. - Men om end, som man aldeles ikke har nogen Grund til at formode, Omstændighederne virkelig for et Øjeblik skulde begunstige Napoleons forvovne Skridt, om Lykken, der paa Ruslands Jsslætter for evig syntes at have taget Afskeed med ham, virkelig atter skulde tilsmile ham, hvad vilde da vel en saadan Borgerkrig kunne lede til J Revolutionens Dage, da var det paa fremmed Grund man fægtede, og medens man myrdede sig paa Tydsklands og Jtaliens Slætter morede man sig i Paris, som i hele Frankrig, med Skuespil, Baller og Concerter. Undtager man Krigen i Vender, saa vidste man intetsteds mindre af Krig end netop i det Frankrig, som udbredte dens Lue over hele Fastlandet. Man saae sjelden andre Virkninger af Krigen, end de uhyre Skatte, som Napoleon, og de andre Hærførere hjembragte fra Tydskland, og Jtalien. Men hvor ganske anderledes vilde ikke den Krig være, som nu maatte føres, Midt i Hjertet af Frankrig skulde den Lue tændes og udbredes, som tilforn fortærede andre Nationers No og Lykke. Franske skulde drage Sværd mod Franske, Brødre mod Brødre, indbyrdes skulde man slagte og ødelægge hverandre - og i hvilket Øiemed? – for at sætte Napoleon atter paa en Trone, som han selv høitideligen har frasagt sig. Saaledes kan det franske Folk i Almindelighed ikke tænke, med mindre det havde svovet sin egen Ro og Lykke evigt Had. Hvad det af sine Erobringer har mistet, det har det mistet ved Napoleon eller rettere ved hans Tog til Rusland, sig selv har det i den Henseende intet at bebreide. - Jmidlertid. er det bedst, at opsætte sin Dom over det Hele indtil man har faaet udførlige og officielle Efterretninger om Sagens sande Sammenhæng. Meget vil da opklares, som nu forekommer os meget mørkt. Kjøbenhavn, d. 20 Marts 1815.