Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-07-04
Nyeste Post-Efterretninger. Misforstaaelserne imellem Kongen og Dronningen af England nærme sig til Forliig. Underhuset er optraadt som Mægler, og et forønsket Udfald kan snart sees i Møde. Den 21de Juni fremtraadte Hr. Vilberførte og undskyldte sig for, at han havde ladet Huset vente paa sig; men at han var bleven tvunget dertil af en Aarsag, som det ikke stod i hans Magt at forbindre; der ere indtrufne Omstændigheder, sagde han, som nødte ham til at forandre sin Motion, og bad at han maatte udsætte den til den næste Dag. Lord Castlereagh samtykkede deri; men bad Hr. Wilberforce ikke at lade sig ved nogen Omstændighed formaae til at udsætte Sagen længere. Alle Husets Medlemmer vare enige i, at en videre Opsættelse ikke burde indvilges. Den 22de Juni traadte da Hr. Wilberforre frem med sit saameget forventede Forslag, og holdt en lang Tale, hvori han sagde: at ved den eneste Hovedpunkt, som endnu ikke var afgjort, nemlig Jndrykningen af Dronningens Navn i Kirkebønnerne, maatte Parlamentets Erklæring ansees som et Æqvivalent, som hverken kunde tilbydes af Kongen eller af hans Ministre; men som, naar det kom fra Underhuset, maatte holdes for mere tilstrækkelig end enhver Jndvilgelse. En saadan Forholdsregel syntes han at være den ærefuldeste for de durchlautige Partier og den gunstigste for at udjevne alle Misforstaaelser; hvorfore han vilde foreslaae den Beslutning: at Huset havde med uforstilt og dyb Smerte erfaret, at de sidste Bestræbelser for et Forliig, hvorved en offentlig Undersøgelse af en Jnformation, som er bleven forelagt begge Parlamentets Huse kunde afledes, ikke have ført til en venskabelig Bilæggelse af de Misforstaaelser, som finde Sted i den Kongelige Familie, og som Parlamentet og Nationen i en saa høi Grad ønsker. At Huset, som fuldkommen kan erkiende hvilken Utilbøielighed Dronningen med Grund maae føle til at give efter, og overtage det paa sig i nogle Punkter, hvortil hun kunde troe at hendes Ære og Værdighed er bundet, dog tillige maae indsee den ubetalelige Vigtighed af en venskabelig og fuldkommen Bilæggelse af denne ulykkelige Sag, og derfore ikke kan andet end erklære sin Mening: at, da saa store Skridt ere gjorte for at komme til Maalet, Hs. Majestæt ved at give efter for Underhusets alvorligt erklærede Ønske, og ved at afholde sig fra, at fordre Antagelse af hine Forslag, ved hvilke der endnu finder en væsentlig Meningsforskiellighed Sted, ingenlunde maae ansees for at hun derved yttrer noget Ønske til at unddrage sig fra en Undersøgelse, men at hun ene og allene maae ansees for, at hun aflægger et fornyet Beviis paa den Bostræbelse, som Hs. Majestæt har naadigst behaget at udtrykke, nemlig, at underordne hendes egne Ønsker under Parlamentets, hvorved hun har erboervet sig en Ret til Husets taknemmelige Erkiendtlighed, og forskaanet det for den smertelige Nødvendighed at forhandle om denne Sag offentlig, og som, hvad saa dens Udfald vilde blive, dog vilde blive saarende for Hs. Majestæts Følelser, skuffende for Parlamentets Forhaabninger, nedværdigende for Kronens Værdighed og skadelige for Rigets bedste Anliggender. – Hr. Brougham, Dronningens Advocat, befandt sig meget upasselig, men stod dog op og erklærede, at han ikke vilde her behandle Sagen som Dronningens Raad, men som Parlaments lem. Han viiste derpaa, at Dronningen havde allerede erholdet meget tilstaaet siden hendes Ankomst, han paastod, at Spørgsmaalet angaaende Kirkebøn nen skulde overleveres de 12 Dommere til Afgiørelse, og han var af den Mening, at Addressen meget mere burde overgives til Kongen end til Dronningen. Nu begyndte Debatterne, Lord Castlereagh raadte til Maadehold, Ministeren Hr. Canning og Sir Fr. Burder udviklede deres Talegaver i deres fulde Glands, hvorpaa det kom Kl. 5 om Morgenen til Stemmesamling, og Hr. Wilberforces Forslag blev antaget med 391 mod 124 Stemmer. Dhrr. Wilberforre, Stuart Wortley, Bankes og Sir Th. Ocklandere udnævnede til at overlevere den samme Dag til Hds. Majestæt de tagne Beslutninger. Hun er nu upasselig; man formoder at hendes Svar vil blive at naar Parlamentet vil udstæde en Erklæring i be borig Form, hvori hendes skyldighed bliver erkiendt af begge Husene, saa vil hun efterkomme dets Ønske. At Sagen er allerede bragt saavidt tilskriver man især Lord Castlereaghs Mediation. – Alicbillen er passeret Overhuset – Den 21de Juni opkom der en stor Allarm imellem de Almues Folk som boe i St. Annegaden i Vestminster, og som bestaa meest af Jrlændere, tilsidst udartede den til et fuldkomment Oprør, saa at man maatte beordre Con stabler og Militaire imod dem. Pøbelen attakerede begge med Stene, krøb op paa Husene og besteeg Tagene, toge Tagstenene af og kastede dem ned paa Sodaterne og Politiet, en Karl havde endog den Fornøvenhed, at sætte en ladt Pistol for Brystet af Lieutenant Frazers, men til Lykke slog den klik. Soldaterne fyrede flere Gange iblandt Folket og ind i Husene, paa et Huus blev en Dør stødt ind af Geværkobberne og 9 af Folkene deri bleve arresterede, flere Personer bleve saarede og paa nogle Constabler bleve Ribbenene brukne. Klokken 2 om Natten gjorde et Detaschement Dragoner endelig Ende paa Oprøret.