Norske Intelligenssedler, 1797-06-14
letterneer. Sedler. Nor No. 24. Onsdagen den 14. Junii 1797. Et Par Ord, i Anledning Spørgsmaalet i Jntelligens-Bladet No. 20 og Svaret paa samme i No. 23. sjelden kun vi egen Svaghed mærke, Og til vi have tabt, vi troe os gjerne stærke. Wessel. Dersom Spørgeren * * * * * *d er en redelig og upartisk Mand, som ønskede en beskeden og oplysende Besvarelse paa hans - saavidt jeg indseer - uskyldige Spørgsmaal, saa vil han sikkerligen, efterat have læst det saa kaldte Svar fra B....., endnu ansee dette Ønske aldeles uopfyldt. Havde Denne - han være selv Sorenskriver og Forligelses-Kommissarius tilhobe, særskildt, eller ingen af Deelene - forsøgt paa at giøre Vedkommende en Kompliment, ved, uden al Bitterhed blot at have anmerket: 1) At den Amtmand som maatte have udnevnt Sorenskrivere til Fredsmegler, in jure ikke kan skjønnes at have feilet, da Forordningen af 20de Jan: d. A. dens 6te J ikke forbyder samme. 2) At Amtmandens Overbeviisning, om de af ham valgte Sorenskriveres fortrinlige Redelighed og Duelighed, maae formodes at være mere feilfrie, end Spørgerens Mening om deres Tilbøielighed og Virksomhed til at ønske og ville Forliig, følgelig at Amtmanden heller ikke in facto bør troes at have gjort sig skyldig i Uklogskab: og 3) At Spørgeren maaskee burde givet lidt Tid, for at erfare, hvordan bemeldte Herrer Dommere førte sig op, og hvilke Virkninger deres Handlinger inden lukte Dørre havde, da dog enhver præsummeres god, indtil det modsatte bevises: Saa havde Hr. B.... efter mine Tanker, i det mindste svaret mere conseqvent, end han - med Hensyn paa det der ene skulde besvares - deels har gjort og deels enten Spørgeren eller nogen anden, kan komme til at svare sig selv, paa de fremsatte 7 Contraqvæstioner; thi disses upartiske Oplysning leder neppe til anden Følgeslutning, end, at syvende Christian har, ved oftnevnte Forligelses-Anordning, lagt en Plan til Bondens Ophielpelse og hans Sæders Forbedring, som, fordi den er saare velgiørende, tillige skulde smerte enhver sand Patriot, at see eluderet: at, naar en Embedsmand er redelig og duelig, saa er han - ikke uredelig og uduelig: at, Amtmænd overalt, Herredsfogder i Danmark, Sorenskrivere og Præster i Norge have (som Gud og hver Mand veed) en besynderlig forskjellig Tænkemaade og Oplysning m: v. - hvilket alt tilsammen lagt, nok ikke beviser, at man i Sorenskrivere kan vente de bedste Forligelsesmeglere, eller at en Amtmand er frietagen fra, at tænke førend han handler, at veje Forordningens Ord og bestræbe sig for at indsee dens Aand og, saa meget mueligt, vogte sig for at giøre det mindste Skridt til Hinder for dens mueligste Almeennytte. Undersøger man den Danske og Norske Lovgivning, da vil vel uden al Tvivl erfares, at intet har været Lovgiverne meere magtpaaliggende, end at vedkommende Parter, med Tillid, Frimodighed og Aabenhiertighed kunne nerme sig Dommersædet og at den competente Dommer, som en Følge heraf, deels befales og deels tillades, stundom at vige sit Sæde. Deslige Anordninger, grundede paa Menneskekundskab og Frygt for, at en og anden ulovlig Jnteresse kunne legge Hindringer i Veien for den gode Sags fuldkomne Oplysning og retfærdige Paadømme, ere vel heller ikke givne uden Hensyn paa Dommerne, der som Mennesker have menneskelige Skrøbeligheder, hvem Lovgiverne ikke har villet frembyde dem Anledning til at begaae. Er nu maaskee ikke Forligelses-Anordningen af 20de Jan: d. A. indrettet efter samme Grundsetninger, Negter Hr. B. . . ., dette, saa beklager jeg ham; men er han deri enig med mig, saa haaber jeg at vi ogsaa til Slutning skal blive enige i den Post: at en Amtmand, som ikke udnevner Sorenskrivere til Fredsmeglere, naar NB: andre Mænd hertil befindes duelige, maaskee handler klogere end den Amtmand som giør det modsatte - ja, jeg tør sige: at han handler mere overenstemmerde med Lovgiverens Villie, saafremt jeg ikke feiler i Forstaaelsen af den 5te og 6te F. Hvorfor er vel den ellers retskafne Prokurator, undtagen fra at udnevnes til Fredsmegler, Hvorfor ansees han, i Henseende til Villien, mere uduelig hertil, end en anden redelig Mand, Hvorfor giør Lovgiveren her ingen Forskiel mellem ham og Rabulisten, Mon ikke, fordi han formodes, hellere at see sig og Sine gjennem hans Bestræbelser for Medborgeres Vel daglig mættede, end at mangle Livets nødvendigste Ting - mon ikke, fordi man i Forligelses-Væsenet, mere spørger om en sund Dømmekraft, end om theoretiske og praktisk juridiske Kundskaber; Hos os - siger en vis Filosof og lovlærd Mand - hos os, hvor Konsten ofte betales med rede Penge, er Livets Nødtørft en alt for haard Kamp for en Prokurators Dyd. Hellighed eller Morallovens fuldkomneste Opfyldelse, skal ikke kunne opnaaes af nogen anden end Gud. Har jeg da, noget nær truffet Aarsagen til Forbudet mod Prokuratorers Udnevnelse til Forligelses-Kommissarier og dernest tillegger de Ord i 6te 5 eller anden duelig Mand, saa er jeg nesten overbeviist om, at Valget af denne er meere overeenstemmende med Lovgiverens Villie, end Valget af en Sorenskriver. Meget mueligt, ja troeligt, at de til Fredsmeglere udvalgte Sorenskrivere, ere baade retskafne og kyndige Mænd, men ikke destomindre ere de dog gedigne Mennesker, og saafremt de nu ikke med Hr. B: K ere saa fuldkommen overbeviste om, at Regjeringen erstatter dem deres Tab paa andre Maader, saa turde det vel stundum hænde: at de med et af deslige Aarsager nedslaaet Sind - ellers i et slet Lune - tog sin Plads i Kommissionen, og da? – naar man troer det mueligt, at een ved ikke at handle med den Jver han burde, kan ligesaavel hindre det Godes Fremgang, som ved at handle urigtigt - da er Slutningen let gjort. Mueligt, at selv just den Dommer, der intenderer meest at stifte Forlig, enten stiltiende eller udtrykkelig kunne i Kommissionen komme til at vise den til Forlig uvillige Part, en Slags Utilfredshed med hans Paastaaelighed: mueligt, at han kunne finde de Vilkaar, som den ene Part foreslog, saa ubillige, at Retskaffenhed ikke tilloed ham andet, end at betyde den meere uvidende Modpart, at en saadan Forening maatte blive hans Ødeleggelse; (thi i Forligelses-Kommissionen kommer dog vel ikke altid den Regel til at gjelde: volenti non sit injuria?) hvad da, om hiin Part faldt paa at troe, at Megleren havde erholdt en Fordom mod ham og hans Sag, som ikke blev udslettet under den hele paafølgende Rettergang og derfor fremsatte Exception imod ham som Dommer, Forordn. af 19 Aug. 1735 - vil man sige - tillader ikke, at Dommeren, i saa Fald, veeg sit Sæde: jeg svarer, denne Forordning forbyder dog ikke nogen Dommer at cedere Retten, naar Casus var: at 2de Parter havde consuleret ham i en Begivenhed, som siden blev res litigiosa for hans Domstoel jeg svarer: der er Forskiel paa Magelighed, Føyelighed og Undseelse og paa Omfindtlighed og det Ønske, aldrig med min Villie at settes i en Stilling, hvor det var meer end mueligt at kunne mistænkes. Jeg forsikkrer Dem Hr. B. * * * * A, at De vist ikke har oprigtigere Sindelag mod Almuesmand, end jeg, eller mere føler den Sandhed, at han nærer og jeg (nok ogsaa De?) tærer; men en Hykler var jeg, om jeg sagde, at jeg - i Tilfælde Kongen giorde mig til Sorenskriver og Amt manden til Fredsmægler - ansaae mig ved det sidste, sat i en ønskelig og behagelig Stilling, eller ikke var meere fornøjet med at kunne gavne, blot som Sorenskriver: Men naar intet andet var forsaa modtog jeg min beskikkede Deel, men - søgte vist aldrig at indbilde nogen: at det var umuelig jeg kunne feile. Nu til Slutning blot det Ønske: at Du min norske Bonde - hvilke der end ere eller blive dine Fredsmeglere - maae af disse blive begegnet, med den Overbærelse, Taalmodighed og Redelighed, som ene kan giøre dig, din Konges velgjørende Bud, gavnligt, Gid Du selv bruge din Fornuft og eftertænke hvad du forpligter dig til under en Forening der er upaaankelig og usvækkelig, Gid Du ikke skye den redelige Sagfører, der i dine Strids-Dage rakte dig og din Medbroder en hjelpsom Haand og reddede dig og ham ofte fra Ødeleggelse! Hans fornuftige Raad (om du endog skal betale det) vil være dig til betydelig Nytte, naar du staaer med en klogere Modpart for dine Meglere! Men gid du, fremfor alt, maae lære at foragte den Usling, som maatte søge at forføre dig, til enten ikke, eller blot for en Formalitet, at møde for dine Meglere. - troe ham ikke! - han er intet mindre end din Ven. Saa har da Du, retskafne Moder, tilbagelagt Din Bane for Dig var den aldrig strød med Blomster Men derimod ofte med Torne. Medens Din hensovne, elskede Ægtefælle, Hr. JOHANN CORNELIUS ECKSTORM, Holtzförster i Listers og Mandals Amter, levede, Vare Dine Kaar Knappe - dog taalelige. I Din 16ten Aars Enkestand faae det derimod mörkere ud Da gav Du et lysende Exempel paa Hvad Taalmodighed i Modgang - Tilfredshed i Fattigdom Flid i Dit Huus - Omhyggelig for Dine Börn Venlighed mod Fattige - Hengivenhed i Guds Villie og Haab om en glædefuld Opstandelse Formaae hos en Kristen.