Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-07-01
Sukkerplantninger, fra Thaers chemiske Gjødning til Dampmaskinerne, fra Madam Handel=Schütz's, mimiske Fremstillinger indtil Monsieur Charles's Bugtalerkonst; de nyeste Rystelser i den politiske og moralske Verden af Vibunderlighed, fra de moderne Fristater i Tydskland til Negerfristaten i Domingo, fra Jndqvarteringsvæsenet til Requisitionsvæsenet, Coder Napoleon og Pidsken: Alt gik som en Tryllelygtes brogede Billeder forbi mit Syn. - "Det menneskelige Kjøn iler med Kjæmpeskridt sin Culminationspunkt i Møde" saa talte jeg til mig selv. - "Et Aarti er nu frugtbarere end før et Aarhundrede, og saafremt ellers det Nærværende er den Fostermoder, hvori Fremtidens Embry danner sig, saa gad jeg nok vide, hvorledes det i det tilkommende Aarhundrede vil see ud vilde jeg sige. Men her var det, hvor Drømmegaden overskjar mine Betragtningers Traad. J et Nu var jeg hensat i Aaret 1901. Jeg saae mig omkring, for at erfare, hvor jeg befandt mig. Med eet blev jeg en Bonde vaer, der pløiede. Han tog sin Hue af, lod Plougen ligge, og nærmede sig mig ærefrygtsfuld. - "Hvad Landsmand, spurgte jeg. - En Seelander Monseigneur," svarede Bonden. - Jeg tilkjendegav ham min Forundring over, at han talde tydsk og fransk i eet Aandedrag. - Disse Sprog have vi lært af vor Skolelærer og Kirkesanger, svarede han paa godt ciceroniansk Latin. - Hvorledes, Endog Latin," raabte jeg. - Siden man i vore Landsbyskoler explicerer Cicero og Homer - svarede han - makker hver sjællandsk Bonde Latin og Græsk. - Ved disse Ord bukkede han sig dybt, gik igien til sin Ploug og fortsatte sit Markarbeide. Nu blev jeg først vaer, hvorledes det hans sammen med denne Ploug. - Uden at trækkes af Heste eller Stude, gjennemskar den Jorden af sig selv, og Bonden behøvede kun at dreie den omkring, hver Gang han kom til Enden af Marken. - Forbauset spurgte jeg ham om Aarsagen til dette Særsyn. Han gjorde store Øjne, smilede over min Uvidenhed og forklarede mig Plougens Mekanismus. - Rigtig nok burde jeg af mig selv været faldet paa, at dette Redskab, hvorfra der fremsteg en bestandig Røg, ikke var andet end een af Damp dreven Pløjemaskine, som en tydsk Konstner i Aaret 1850 havde opfundet, og derved gjort sit Navn udødeligt i Tydsklands Culturhistorie. - Beundringsværdig var den Hurtighed og Lethed, hvormed Maskinen løste den haarde Jord ligesom den kunde være Smør. J en Tid af ti Minuter, vare nogle Tønder Land pløiede, og Bonden sad derved ligesom i en Cabriolet, røgede en HavannahCigaro og læste Virgils Georgica i Grundsproget. Nu det maa nok være sandt!" - sagde jeg, efterat jeg var kommet mig lidt af min Forundring. Man mærker ret vel at man er kommet et Aarhundrede videre. - Naadige Herre synes at være kommen fra en anden Planet – svarede Bonden - ellers vilde De nok vide, at siden den vise Omus har lært os den Hemmelighed, at betvinge Elementerne og underkaste dem vor Villie, drives nu ved Vind, Vand, Jld og Dampe Alt, hvortil der ellers udkrævedes menneskelig eller dyrisk Kraft. Vort Korn saaes, meies og tærskes ved Vindmaskiner, vore Vogne, Kaner og Slæder, drives ved Damp. Ja, vi have siden et halvt Aarhundrede gjort saa store Fremskridt i Mekaniken, at vi nu have Maskiner til at slagte Menneskeer og Stude, bage Brød, rage Skjægget og vaske Pukkelen paa et heelt Compagnie Soldater, paa eengang. Vi have Dampmaskiner og Regne maskiner, hvorved hele Departementer gjøres undværlige, saavelsom Rimemaskiner, der sættes i Bevægelse ved Vand, Vind og Damp. Saadan en Rimemaskine er en reen Besparelse for Bog udleierne, thi istedet for at de for maatte kjøbe Bøger kunne de nu selv fabricere dem. Alt dette have vi den vise Omus at takke for. - "Allerede synker Soelgaden i Thetis Skjød. Behager De, at blive Natten over hos mig? – sagde Bonden, i det han lod sit Gulduhr repetere. - Jeg roste hans Gjestfrihed. – "De gjør mig skamfuld, naadige Herre - svarede han med et Hofmands Buk - et tarveligt, landligt Maaltid, et GlasMaderaviin, en Ananas, en Kylling, det er hvad en fattig sjællandsk Bonde kan opvarte Dem med. Jeg maalte ham med store Øjne. - En sjællandsk Bonde, der indbyder en Reisende paa et Glas Madera - i Sandhed, det var mig noget Nyt. Meer af Nysgierrighed end Appetit modtog jeg hans Jndbydelse, og fulgte saa meget snavere med ham, jo større Aarsag, jeg havde til at være bekymret for et Natteqvarteer. - Han førte mig hen til en Landsby, der laae ved Skraaningen af en romantisk Høi. - Seer De, her er min Sukkerplantage!" sagde han og pegede paa et med Kartofler besat Stykke Jord, ved Siden af en skjøn Allee, beplantet med lombardiske Poppler og americansk Fyrr, der førte til Landsbyen. - "En Sukkerplantage?" spurgte jeg og bad om Oplysning. Nu erfarede jeg, at en stor Chemiker for ti Aar siden havde opdaget den Hemmelighed, at skille Sukkerstoffen ublandet fra Kartoflerne. Fra den Tid af havde enhver Landsby en Kartoffelsukkerfabrik. - Hvormeget mere vil De ikke forundre Dem vedblev Bonden, naar De har taget min Sydcolonie i Øiesyn." - Han førte mig nu paa en Fodsti, der slyngede sig igjennem en yndig Accacielund, til en blomstrende Dal, hvorfra man havde en høist malerisk Udsigt til de engelske Haveanlæg, i Landsbyen. "Strax ere vi der - sagde min Ledsager, i det vi stege ned af en Høi, og nu mærkede jeg først, at Temperaturen med hvert Skridt forandrede sig en Varmegrad, hvilket ogsaa var at see paa de Thermometre, der hans hist og her paa Træerne. - J samme Forhold var ogsaa Vegetationen, alt ligesom man kom sydligere til, Kartoffelmarkene afvexlede med Meloner. og Annanasplantager, Gran og Birk med Figen, Oliven og Orangetræer, der uden ængstelig Pleie frodigen voxte, ikke i Potter, men i fri Jord. Behager De, en lille Drue, sagde Bonden, og plukkede en guldguul Drue af en Vinstok. Jeg beed tørstig i den, og havde nu hele Munden fuld af den kosteligste Capsbruesaft. Bonden, der ikke lidet gottede sig over min Forundring, forklarede mig nu dette Særsyn. Siden vore Vise have opfundet den Konst, at gjøre den sandede Jord ved chemisk Gjødning og den nordiske Himmel ved Straaleafledere undfangelig for den sydlige Vegetation, leve vi her halv i Sjælland og halv i Jtalien, Spanien og paa Godthaabs Forbjerg. Den Grund, hvorpaa vi her staae, er ved konstig Gjødning forvandlet til frugtbar Cap og Maderajord, og hvad Temperaturen angaaer, da beder jeg Dem, at fæste Deres Øine paa hiin Straaleafleder." – Jeg saae i Veiret, og opdagede nu, at et Antal store Glasklokker, i det mindste 6 Fod i Gjennemsnidt, svævede over vore Hoveder, og at disse Kugler ind suede den nedgaaende Soels Straaler, og afledede og udspredte dem paa Jorden. - Lyksalige tyvende Aarhundrede, Misundelsesværdige Landmand, hvem det skjønne Lod traf, at leve i de Vises Tidsalder, saaledes talte jeg, i det vi stege ned fra Viinbjerget, og nærmede os Landsbyen. Det varede ikke længe, saa stode vi ved Jndgangen til samme, og nu var jeg først istand til at beundre de skjønne architectoniske Forhold i dens Anlæg. Taarnet og Kirken vare bygte i dristig gothisk Stiil, og Bønderhusene lignede ligesaa mange romerske Viller, der svømmede i en Duft af Citronblomster, Jasmin og spansk Hyld. - Bonden førte mig ind i sin Hauge og viste mig dens smukke Anlæg. Blandt andre maatte jeg beundre her Homers Grav, som den lærde Hayne har gjort saa berømt, og Bonden talte meget lærd og omstændeligen om begge hine store Mænd. Da vi kom forbi en med corinthiske Søuler prydet og i Form af en Rotunda bygt Tempel, hørte jeg et harmonisk Choral, som fremstod fra samme. Jeg lyttede efter. - "Det er vort Syngeacademie - sagde Bonden - det ind studerer Mozard Regium." - Er det mueligt? - raabte jeg - et Syngeacademie af sjællandske Bønderdrenge og Bønderpiger:" - Er det saa forunderligt? – svarede Bonden - De finder en saadan i hver Landsby. Siden vore Musiklærde have bevist Musikens mægtige Jndflydelse paa Staternes Vee og Vel, og at der findes Musik endog i Svinenes Grynten, Oxenes Brølen, Æs lernes Skryden og Frøernes Qvækken, saa er det blevet indføre hos hver Bonde, at lade sine Børn undervise i Musik, og Præsten antager ikke Nogen til Confirmation førend han har bragt et Vidnesbyrd om sin Duelighed i Musiken." Jeg. Hal hvilken Culturgrad. – Bonden. Men uden Culturmaskinen var det rigtig nok ikke mueligt. - Jeg. Culturmaskine, - Hvad er det for en Ting? – "Ecce!" svarede Bonden med er humoristisk Smiil, og pegede paa en besynderlig Maskine, der stod midt i Landsbyen. Da jeg ikke strax indsaae dens Formaal, saa gav han sig den Umage, at gjøre mig en Forklaring derover, og nu gik først et Lys op for mig. Denne Maskine blev dreven ved Dampe, og var saaledes indrettet, at en talrig Bondeungdom kunde Hoved ved Hoved spændes i den, ligesom i et Aag, saaledes at Bagsiden var udsat for en lang Krabadsk, som, ved en meget oviginal Mekanismus, foer i raske, afmaalte og kraftfulde Tactslag, ligesom en Capelmesters Battura, hen over samme, og paa denne Maade gjorde samme Tjeneste som ellers mange Arme. "Vore Vise, sagde Bonden, have aflerede længe overbevist, sig om, at Konstsands, Oplysning og Humonitet kunne paa den beqvemmeste Vei bibringes a posteriori. Dette Jnstrument er derfor indført i alle Menigheder, i alle Skoler, Jnstituter og Gymnaster, i alle Arbeids-, Opdragelses= og Tugthuse. Uden denne Eulturmaskine havde vi paa Landet ingen græske og latinske Skoler, ingen Syngeacademier, ingen Skuespilhuse, ingen Sukkerraffinaderier, ingen Viingaarde. Uden den vilde vi Bønder endnu være lige saa langt tilbage, at vi ikke vilde have Hospizier i vore Landsbyer, hvor hver Vandrer kan tage ind og hver Tigger klædes, bespises og gives Almisse. Opfinderen har endog faaet et Patent paa ene at sælge den i 50 Aar.