Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-24
Naar man vil lære at kjende Forbrydernes moralske Liv og føre dem til det Bedre, maae man vogte sig vel for at vise Afskye for deres Forbrydelse. Rolig høre paa deres Bekjendelse; koldt Blod og Betænksomhed er aldeles nødvendigt dertil, intet er skadeligere end uoverlagte Ytringer, som kunne lade dem troe, at for dem var der ingen Hielp mere i det borgerlige Selskab, og at de, efter deres Udladelse af Straffeanstalten, dog aldrig mere ville blive optagne blandt ærlige Borgere. Man maae snarere henvise dem til dette nye Liv og give dem Haab om, at de engang efter Straffetidens Udløb igjen kunne indtræde i det borgerlige Liv og blive agtede Haandværkere. Visselig svare de herpaa meget rigtigen: "Ja var jeg ikke brændemærket, men saaledes kan ingen lide mig; for os ere alle Manufacturer, Fabriker og Værksteder lukkede; hele Verden, selv ofte vore Paarørende forstøde os; vi vide ikke, hvad vi skal begynde paa, og til Slutningen tvinger Hungeren os til nye Forbrydelser. Hospitalet er i en fortræffelig Tilstand; Jernsengene, Reenligheden, den friske Luft og den hele indvendige Indretning og Bestyrelse lader intet Ønske tilovers. Men det er frygteligt at see de Døende lænkede med Kjæder til Sengene, Smedeværkstædet var det mig ogsaa meget overraskende at see; thi her arbeide over 100 Forbrydere under en eneste Paapassers Opsyn. Og hvad smede de? Deres egne Lænker. Alle Kjæderne i Bagnoet blive forfærdigede her. See vi ikke med nogen Forandring i høiere Selskaber det samme SynAppert forlangte af en af de mærkeligste Forbrydere en Fremstilling af hans Liv. Intet er interessantere og tillige sørgeligere end denne Række af Beviser om sjelden Skarpsindighed, stor Aandsnærværelse og Overlegenhed, 40ve Gange indespærret og stedse dømt til skærpet haardere Fængselstraf, ere ingen Lænker for stærke for Petit, intet Gitter, ingen Muur, ingen Dør, ingen Laas o. s. v. ham uimodstaaelig, indtil han endeligen nu udhviler i Toulons Bagno. Appert siger: "Allerede i mine tidligere Skrifter havde jeg talt om ham; dette vidste Petit og sagde derfor til mig: "De er meget god saaledes at have udbredet mit Rygte, naar jeg derfor kan tjene dem paa nogen Maade, saa slig De mig det kun, vi kjende og elske Dem saa meget, at vi ville vogte Dem, som vores College Brion *) allerede engang har gjort, vær De rolig, aldrig skal det ringeste blive stiaalet fra Dem. Men skulde De engang være i en Diligence, der blev angreben af Røvere, saa behøver De kun at nævne Deres Navn, og intet videre. Bekymre Den heller ikke om, hvad Vennerne gjøre med de andre Reisende; thi paa Landeveien har man ingen Tid til Moralprækener; i det hele vilde det ogsaa kun føre til Jalousie. Derpaa opstod følgende Samtale imellem os. A. Vilde De ogsaa nu skjæle, dersom De var frie?" P. Nu, det kan jeg egentligen ikke svare Dem paa. Thi seer De, hvorledes kan man i det 4vende Aar lære et nyt Haandværk, og endnu en anden Omstændighed; hvem gaf have med mig at bestille, En gammel Soldat har et Jnvalid Huus at søge, men os venter kun en Strikke. A. Men naar jeg kunde skaffe dem Underhold i et Værksted, hvor ingen vilde bebreide Dem deres Forbrydelser, og hvor De kunde leve anstændigen paa en ærlig Maade, mener De, at De da kunde blive ordentlig!" P. Ja, det er noget Andet. Saa vilde jeg dog overlægge to Gange, førend jeg udførte en Gavtyvstreg. A. "Siig De mig aabenhiertig; troer De, at Deres fleste Staldbrødre vilde opføre sig redelig, naar de kom P. Sikkerligen, Hr. Ap i saadanne Stillinger?" pert, naar de kun ikke ere brændemærkede; thi, seer De, Brændemærket, det er Diævelen, som stedse erindrer en om, at man ikke er som de andre; thi seer De, hvem Skarpretteren engang har mærket, med ham er det forbi, han reiser sig ikke saa let igjen. A. Er det aldrig faldet Dem ind, at ombringe nogen, for ikke at blive greben efter et Tyverie, P. Nei, det vilde have gjort mig meget ondt. Jeg er ikke ond af Naturen; det kan De med Vished troe. Spørg De mine Kammerater der. Mere end en Gang har jeg hjulpet fattige Folk paa mine Tyvetoure.