Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-08-07
Mærkeligt er det ogsaa, at saadanne gamle Sange have vedligeholdt sig i saa fjerne Provindser, som Færøerne og Vestergothland i Sverrig, hvor den paa Svensk er bleven optegnet; man seer tydelig at de udrinde af een og samme Kilde, og slige Smaating bevise noksom, hvad Historien ei heller fortier, at der i gamle Dage har været hyppig Samfærsel mellem Færøerne og det øvrige Norden. Der kom to Beilere ridend i Gaard, Omqvæde. Jeg beder Eder rende, Bade om Møe, som yngre var. Omqvæde. Runemænd. Hielper denne Jomfru, Derfor bør J rende; Taler varligen med de Runemænd. Den yngre Møe de beile til, Den ældre ingen have vil. Den yngre kunde læse fast, Den ældre ikke sye en Qvast. Den yngre kunde spinde Liin, Den ældre ikke skolde Sviin. Den yngre kunde svinde Guld, Den ældre ikke tæse Uld. Tan ingra hoon span ofta Gudt, Tan eldra ver en Svovn fudl. Tan ingra hoon ved Gudl uf Laa Tan eldra svedv baare Not og Dea. Tan ingra hoon ver sear so bluiLuskasum Soulin um Middags Tui Tan eldra hoon ver seax so liont, Luskasum Ormar skruja us GroutSistir tellar til Sisti gouForun os ui Seavar=Flou. Qvent skuljun viit ui Sesvar-Flou gjern, Viit henva af tvinni Silkji 2 bera 6). Viit tvaavun os so knustar, Viit erun tvear Sistrax luskar. Uman ti tvaar tee adlan Den, Tu verur at kvuitar inn Gud ter gede. Uman ti tvaar tee qvut sum FaanTu fart ikke mun Festarmann. Uman til tvaar tee qvut sum Lum Tu fart ikke Biil mun. Ter gingu seer aa Sandi, Hear stou afn Stain firi LandiTan ingra setti see upaa Stain, Tan eldra kordi henna at aa Streim. Hoon rattir up suna kjoufa Hand, Kjera Sistir, hjaalp aa Land. Et hjaalp ter af aa Land um Sinn, Firinn tu jattur med Biil tun. Garna gjevi E ter alt, ui Ee aar 7), Aa Bilinun henvi Ee ank RaaGarna gjevi E ter baase 8) Biil o Bruar Kleair. Søkii, Søkii, Sistir mun, Bilin han skal vera tunDen yngre hun spandt ofte Guld, Den ældre var af Søvnen fuld. Den yngre væved Guld i Lag, Den ældre sov baade Nat og DagDen yngre hun var sig saa blid, Som Solen er ved Middagstid. Den ældre hun var sig saa leed, Som Orme, der glide i Fjeldene. Søster taler til Søster god: Lad os fare til Strandestod. Hvi skulle vi til Stranden gaar, Vi have ei Silkeklæder to. Vi toer og ganske hvide og skiær, Vi jo to Søstre lige er. Om du end toer dig den ganske Dag, Du bliv dog ei hvider end Gud dig gav Om du end toer dig hvid som Snee, Du faaer dog ei min Beilere. Om du end toer dig hvid som Liin, Du faaer dog ikke Beileren min Og ginge de sig ned til Strand, Der funde de en Steen for Land. Den yngre sad sig paa Stenen bred, Den ældre skjøb hende i Strømmen ned Og rækker hun og sin lyse Haand: O kjære Søster, hielp mig i Land. Jeg hielper dig ingensinde i Land, For du mig lover din Fæstemand. Gjerne jeg giver dig, hvad jeg har, Over Beileren jeg intet at raade har. Gjerne jeg giver dig alting hen Brudeklæder og Beileren. Jeg synker, synker, Søster min Beileren skal være din. Søk nu, for nu, Sistir mun E skeal henva Biil tuin. Ten kom Vindur en Sunnan, Luskji slou til Grunnan. Tra kom Vindur cav EstanLuikii drav til Nestar 9).Ten kom Vevur aa Bilgia blaa, Luskji mund til Landar slaa Kom tvair Pujlgrumar 10) oman vi AaFunnu aa qver uLuskii laaTair trukn hennara lousa Arm, Gjordu han til Harpu=Skjarm 11). Tair tonku hennara gula Haar, Gjordu til Harpu Straangiir smaar. Viit ferun os til nasta Bui Sum viit vita Bridlup uj. Tair ginge sear til nasta BujSum tair vist Bridlup ver uj. Tair settist niur vi Hura-Gaar 12) 3 Viliun ter hofra Harpuslaat. Mealti ten Straangurin fistiBrurin ver mun Sistir. Svedrai Straangurin annar: Brurin ver mus Benni. Svedrai Straangurin trii: Brugommin veds mun Brik. Mealti tes Bruur rei, sum BlouHarpan gjer os mik, Oution 13). Svedrai Bruur, aa Benk, sest: Harpan gjeer os mikji Oumesk. Brurin rodne saalv sum Drora 14), Harpuna listir mee ikke ent hora. Heji Ee vidst ten lukti teer idlaAf skuldi E muna Harpu stidlaSynk kun, synk kun, Søster min, Jeg skal have Beileren din. Der kom Vind fra Syd den Stund, Som Liget slog til Havets Bund. Der kom Vind fra Øst saa fuus Og Liget drev til Baadehuus. Der kom Veir paa Bølgen blaa, Som Liget monne til Landet slaae. Ginge to Spillemænd nede ved Aa Fandt det Sted, hvor Liget laae, De toge hendes lyse Arm Og gjorde den til Harpeskjarm. De toge hendes gule Haar, Og af dem Harpestrenge snoer. Lad os fare til næste Bye, Som vi vide Bryllup er i. De ginge sig til næste Bye, Som de vidste Bryllup var i Ved Dørens Trin de sad i Mag: Ville J høre paa Harpeslag. Mæled den første Streng saa fiin, Bruden det var Søster min Svarede anden Streng den Stund, Bruden var min Bane ond. Svarede tredie Streng var Stand; Brudgommen var min Fæstemand. Mæled da Bruden, rød som Blod; Harpen gjør os meget imod. Svarede Brud, paa Bænken sad: Harpen gjør os megen Umag. Hun rødmer som Blod, og mæler tyst, At høre den Harpe jeg ei har Lyst Havde jeg vidst det lød dig ilde, Ei skulde jeg min Harve stille. Tair sloun suina Harpu ev Mangji 15), Blou drav Bruur i Fangji. Tair sloun suna Harpu en Moui 16), Brurin flet ul Bloul. Tair sloun suna Harpu cav ArmiBrurin sprak en Harmi 17). 1) Sterievio; Omqvæde; det kaldes og Niurledi; disse Omqvæde ere som oftest heel vanskelige at forstaae.