Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-01-23
Jndenlandske Efterretninger. J Fædrelandet læses følgende Skrivelse fra Haderslev, dateret den 17de Januar. Schleswigholsteinernes Anmasselser, den danske Sags og dens Venners Undertrykkelse af de til Modpartiet hørende Embedsmænd forøges næsten hver Dag med nye Exempler. Sidstafvigte 13de dennes afholdtes i Borgerforeningens Locale en Fest til Ære for Haderslevs Deputerede, Cancelliesecretair Claussen, paa Grund af hans hæderlige (!) Virksomhed i Stænderforsamlingen, der, foruden af Byens studerede Classe, bestod af enkelte Borgere, som enten for den gode Freds Skyld, eller fordi deres borgerlige Næringsvei vilde lide Tab derved, ikke turde negte deres Underskrift under den af de germaniske Patricier udstedte Jndbydelse til Festen. Jndholdet af de udbragte Skaaler kunne vi naturligviis ikke specielt meddeele, men deres Tal skal have været Legio, og at deres Jndhold har været ligesaa stærkt som Tallet stort, vil man vistnok være overbeviist om, uden at vi behøve at bekræfte det, da man saa omtrent kjender de brugelige Variationer paa deres rige Theema. Dette finde vi nu altsammen i sin Orden, da Enhver maa have Lov til at udtale sig paa sin Viis, naar han holder sig indenfor Lovens Grændser, og Politimesteren i Haderslev har ogsaa fundet det i sin Orden, da han ingen Hindringer har lagt i Veien for Festens Afholdelse. Men hvad vi ikke kunne finde i sin Orden, er, at den samme Politimester, som har tilladt de Tydsksindede at bringe en tydsfindet Deputeret deres Hyldest og i deres af germanisk Begeistring flammende Taster at slaae alt Dansk ihiel, har forbudt danske Slesvigere at bringe en dansksindet Slesviger deres Hyldest for hans Overeensstemmelse med deres Anskuelse, skjøndt de aldrig have givet Formodning om at ville holde sig mindre inden Sømmelighedens Grændser end de Tydsksindede, men tvertimod tidtnok have viist, at de gjerne lode disse have Fred. Bønderne i Tyrstrup Herred, Haderslev Amt (den Deputerede And. Petersens Valgdistrict) havde nemlig forenet sig om at afholde et Festmaaltid til Ære for deres Nationalitets kraftige Forsvarer i Stænderforsamlingen, P. H. Lorenzen, og da der paa Landet intet Locale findes, som kunde rumme de flere Hundrede Deeltagere, havde de besluttet at afholde det i selve Haderslev, uden i nogen Maade at abne, at Politimesteren enten vilde eller kunde forbyde en saa aldeles lovlig Sammenkomst. Jmidlertid har Etatsraad Schrader dog gjort det; han har tilladt det ene Parti aldeles frit at udtale sig, men forbudt det andet Parti at oplukke Munden. Det er den Retfærdighed, der vederfares dem, som værne om deres høieste og ædleste Gode, deres Modersmaal i deres eget Fædreland – fordi det er dansk! Vi overlade det til Enhver selv at afgjøre, hvorvidt Hr. Schrader vil kunne forene denne Handlemaade med sin Pligt som kgl. dansk Embedsmand, og vi love ham, at om end Regjeringen rolig vedbliver at see paa hans Anmasselser til Gunst for Schleswigholsteinerne og hans urettelige og ulovlige Undertrykkelse af det danske Parti, saa skulle vi bestræbe os for at bringe ethvert herhenhørende Factum til offentlig Kundskab, for at han i det mindste kan vorde ramt af den offentlige Menings strenge Dom. Selv saadanne tydske Blade, der Jntet ville have med Feeriget Schleswigholstein at skaffe, og som ofte bekrige det i drøie Udtryk, have dog i denne Tid ondt ved at døie de Yttringer af den danske Nationalfølelse, som det i Slesvig drevne Uvæsen har fremkaldt. Deres skarpe Lugt sporer gjennem disse et brutalt Nationalhad, og uden at tage Hensyn til, om der ikke fra tydsk Side er kommet Jrritationer, der kunde undskylde, om end ikke berettige lignende Følelser, søge de at give Lige for Lige ved grosprecherische Prophetier om den Seier, den tydske Nationalitet engang i Tiden skal vinde over den danske. Saaledes hedder det i det nyholsteenske Wandsbecker Jntelligensblatt No 2 for 13de Januar: "J Hertugdømmet Slesvig faaer det tydske Sprog fra det ene Aarti til det andet stedse større Udbredelse; der er Familier midt i Landet, hvor den ældre Generation adskiller sig derved fra den yngre, at hin taler Dansk denne derimod Tydsk. Det tydske Sprog har her et ikke svært Arbeide ligeoverfor et vistnok meget uddannet, men, med Hensyn til dets Territorium høist ubetydeligt Sprog. De Danske have været nødte til at optage tydske Ord i mange Tilfælde, hvor de ikke vare i Stand til skabende at danne Begreberne, fordi disses Jndhold hidtil var dem fremmed, og de have just derved mere og meere sluttet sig til den tydske Betragtningsmaade; de ere nødte til at hente næsten al deres videnskabelige Behov fra tydske Forfattere, og dette vil maaskee tjene til Udbredelse af den tydske Nationalitet, da denne desuden bliver anseet for en venskabelig og beslægtet. Øerne ville dog maaskee holde sig frie for en saadan almindelig Oversvømmelse af tydske Sprog og Skik og sammensmelte med de svensk norske Lande til et kraftigt skandinavisk Liv. Men det faste Land vil, derom er jeg fuldkommen overtydet, om endog Aarhundreder ville gaae hen engang tale Tydsk ligeop til Skagens Pynt. Og hvorhen det tydske Sprog trænger, vil man benytte sig af dette, ikke som af et med Magt paatvunget, men, som af et nødvendigt Modersmaal, eftersom den fremmede Nationalitets Generationer efterhaanden underkaste sig. Jo hurtigere Communicationsmidler, desto livligere bliver Kampen, desto betydningsfuldere den tydske Nationalitets Seier over Udlandet, den reiser paa Jernbaner og Dampskibe ind i Norden og Østen. (Fædrel.) paa en Tid, da Adelsvæsenet endnu fredes og opelskes saa kjærligt hos os, kan Læsningen af et Actstykke, som det fra den jydske Stænderforsamling angaaende Forbud mod fremtidig Oprettelse af Grevskaber, Baronier og Stamhuse, ikke andet end gjøre vel. Den inderlige Varme, hvormed Ønsket om Selveiendoms Fremme, som betingelse for Bondestandens fuldstændigere Frigjørelse, udtales heri, vil snart vinde saa mange Tilhængere og snart finde en saa afgjort Overvægt i den offentlige Mening, at selv den roeskildske Stænderforsamling i denne Henseende maa træde et Skridt tilbage i sin Fast holden ved det Gamle. Om Regjeringen derimod saa hurtig vil fravige den Tendents til at danne et adeligt Grundaristokrati, som har kundgjort sig i vor Statspolitik lige fra Souverainitetens Jndførelse, turde være mindre afgjort. Begivenheder, som ere indtrufne netop i de Aar, da Selveiendoms Fremme har været et af Pressens og Stændernes stadige Emner, tyde hen paa, at Regjeringen heller ikke i denne Retning er findet at slaae en forandret Vei ind. Thi hvorfor sælges ellers Statens Godser med fuldt Bøndergods, Skulde det ikke have været muligt at omskabe i det mindste nogle Fæstere til Selveiere? Hvorfor gjøres der ikke fremdeles Forsøg paa Selveiendoms Udbredelse paa Domainegodserne? Hvorfor ere de tvende Godser Tølløse - eller, som det vel nu kaldes efter dets baroniserede Besidder, Zeuthen - og Adlersborg blevne ophøiede i Friherskabernes Tal, Vist er det dog, at Jntet lægger saa uoverstigelige Hindringer i Veien for Selveiendoms Udbredelse som sideicommissarisk Baand paa Eiendomme, hvor man faaer at bestille ikke blot med de Nutidens adelige og høiadelige Herrer, men ogsaa med den hele tænkelige tilkommende Skare af Fideicommisbesiddere. Hørte man ikke ogsaa Greverne Holck og Moltke i den roeskildske Stænderforsamling ønske sig en ufødt Stamhuusbesidder nærværende, for at det kunde erfares, om han ikke vilde nære de høitorpistiske Anskuelser, som disse Herrer fandt for godt at tillægge deres ædle Afkom, Dog - det er ikke bloGreverne, der varetage deres tilkommende Standsfællers Tarv. Ogsaa Regjeringen synes meget nøieregnende med, at der ikke fragaaer de ædle Grever og Friherrer, der engang skulle gjøre Landet lykkelige med deres naadige Nærværelse, det Allermindste i de Herligheder, den danske Statspolitil har forundt dem. Engang i Løbet af forrige Aar indgav Grev Raben paa Aalholm en paaskjønnelsesværdig Renunciation paa at kalde Birkedommer og Præster paa Grevskabet Christiansholm, Men blev den modtagen, Jkke i sin Heelhed; ikkun for den nuværende Besidder, Dr. Rabens, Besiddelsestid. Dersom Christiansholm nogensinde faaer en sand aristokratisk Greve til Besidder, hvor vil han da ikke prise Christian den Ottendes Regjering, der beskjærmede ham i Retten til at deeltage i Embedsmænds Udnævnelse? Men Moralen er denne. Falder det saa vanskeligt at faae Lehns- og Stamhuusbesiddernes Kaldsret inddragen, endog med de nuværende Besidderes gode Villie, hvor meget vanskeligere vil det da ikke være at iværksætte en Frigjørelse af Fideicommissernes Bøndergods, hvor meget beklageligere er det da ikke, at nye Baronier oprettes endnu og hvor meget ønskeligere var det ikke, og Jyderne kunde sætte deres Ønsker og Forbud mod Oprettelsen af Grevskaber, Baronier og Stamhuse - hvoraf alle de tilværende synes os for mange - igjennem, (Kbhpst.)