Viborger Samler, 1778-03-23
over Næringsmidlernes Valg. sunde Spiser og Uordentligheder i Diæten er Aarsag til mangfoldige Sygdomme. Det er en ganske afgjort Sag, at heele Legemets Tilstand kan forandres ved Diæten. Man kan derved baade formeere og formindske Vædskerne, gjøre dem mildere og skarpere, tyndere og tykkere. Jkke mindre vigtig er den Jndflydelse, Diæten har paa de faste Deele. De maa være anspendte eller slappede, saa kan deres Folsomhed og Bevægelighed baade meget formeeres meeres og formindskes ved de forskiellige Arter af Nærings Midler. En løselig Opmerksomhed herpaa vil letteligen overbevise os om, hvormeget Sundhedens Bevarelse beroer paa en god Diæt. Ligesaa nødvendig, som Agtsomhed i Diæten er til Sundhedens Bevarelse, ligesaa vigtig er den ogsaa til Sygdommenes Helbredelse. Næsten enhver Hensigt kan i mange Sygdomme opnaaes, aleene ved den blotte Diæt. Vel er Næringsmidlernes Virkninger, i Almindelighed, ikke saa hastige, som Læge midlernes, men gemeenligen ere de derimod varigere; desuden er Diætens Brug ikke nær saa uangenem, og mindre farlig, end Medikammenternes, der sommetider endnu ere vanskelige at bekomme. Forsættet her er ikke, nøie at udgranske Naturen og Egenskaberne hos de forskellige Næringsmidler, Menneskene pleie at nyde, for at bestemme de særdeles Virkninger, de frembringe paa den forskiellige Tilstand af det menneskelige Legem, men kuns at anmerke nogle høistskadelige Vildfarelser, som Menneskene meget let forfalde udi, der bestaae saavel i Mængden, som i Beskaffenheden af Spiserne, samt vise den Jndflydelse, disse Vildfarelser har paa Sundheden, Vist nok ville det blive et besværligt Foretagende, nøie at bestemme Spisernes Mængde for enhver Alder, hvert Kiøn og enhver Legemets Tilstand, imidlertid er en saa yderlig Nøiagtighed ikke heller heri nødvendig. Den beste Regel er, at undgaae all umaadelig Nydelse. Menneskene har ikke nødig, at afveie eller maale deres Spiser; Naturen lærer enhver Skabning, naar den har nok, og Følelserne af Hunger og Tørst vise os tilstrækkelig, naar vi behøve meer. midlertid, omendskiønt Maadeligheden kan i Henseende til Spisernes Mængde være en Hoved=Regel, saa saa fortiener dog deres Beskaffenhed en nøiere Betragtning. Levnetsmidlerne kan, paa meget forskillig Art, blive gjort usunde, Slet Veirligt kan saavel forhindre Kornets Modnelse, som ogsaa ellers giøre det Skade. Dog dette er saadanne Forsynets Handlinger, som vi maa underkaste os, men ingen Straf kan i Sandhed være for haard for dem, der for at forhøie Kornets Priis, lade det fordærves ved langvarig Sammendyngelse. Det sundeste Korn bliver utienlig til Brug, naar det længe er gjemt (! og paa eens Maade kan lang Gjemmen giøre Spiserne af Dyre= og Plante=Riget usunde. Alle Slags Kiød er bestandig tilhøielige til Forraadnelse, og naar det er kommet alt forvidt dermed, blive de ikke alene ubehagelige for Sandserne, men endog skadelige for Sundheden. Usunde Kreature, og de, der døe af sig selv, due aldrig til Spise. Det er en meget almindelig Sædvane, besynderlig paa de Steder, hvor man lægger sig efter at føde paa Stie, at Folkene i Huuset og de gemeene Folk maae æde de Kreature, der komme af Dage ved Sygdomme eller Tilfælde. Mangelen kan maaskee vel nøde Menneskene dertil, men de gjorde viist meget bedre, om de aad noget mindre, og det sundt og tienligt; det ville være dem meer nærende, og langt fra ikke saa farlig en Spise. Den befaling, Jøderne fik ikke at æde af noget selvdødt Kreatur, synes at have fornemmelig sigtet paa Sundheden, og burde følges, saavel (t) Almindelig føle de Fattige Skaden af usunde Levnetsmidler først. Men er de arbeidsomme Fattiges Liv da ikke af stor Vigtighed for Staten, De Sygdomme desuden, der foraarsages af usunde Næringsmidler, er ofte epidemiske, hvorved da Folk af alle Stænder bortrives. Den almindelige Fordeel udfordrer derfor at bære Omsorg for, at ingen fordærvede Levnetsmidler, af noget Slags, maa blive faldholdte. Ho vel af Kristne, som Jøder. Aldrig døer noget Dyr, uden en foregaaende Sygdom; det er altsaa umueligt, at et usundt Kreatur kan blive en sund Spise. Selv de, der ved et Tilfælde komme af Dage, maa være skadelige, thi deres Blod er blandet med Kiødet, og de gaae snart i Forraadnelse. Fedede Kreature, som tamme Ænder, Gies og Sviin, med fleere, ere seene at fordøie, og en usund Næring. Et Dyr, der ikke kan have sin fornødne Bevægelse, kan aldrig være ret sund. Den meeste Part af vore staldede Stude, og mæskede Sviin blive udstoppede med stærkt Fode, uden at faae den behørige Bevægelse, og nyde frisk Luft; vel bliver deres Kiød derved fedt, men da deres Vædsker ikke kan være tilstrækkelig tilberedte og blandede, saa forblive de raae, og foraarsage Ufordøielighed, seie Vædsker og Livs=Geisternes Undertrykkelse. Dyrenes alt for stærke Ophidselse kan ogsaa giøre dem usunde. Alt for stor Heede foraarsager, Feber, opløser det dyriske Salt, og blander Blodet saa stærkt med Kiødet, at det ikke meer kan skilles ad. Man burde derfor paalægge Slagterne en stor Straf naar de overdrive deres Kreature. Der ville vist nok ikke noget Menneske æde af det Dyr, der er dødt af en hidsig Feber, og saaledes er dog alt forsaget Fæ beskaffen, thi ofte er Feberen allerede fremkommet med Graden af Matheden. Dette er ikke den eeneste Maade, hvorved Slagterne gjøre deres Kiød usundt, den afskyelige Vane, at opfylde Kreaturenes blærede Hud med Luft, for at Kiødet skal see fedt ud, bliver næsten daglig udøvet. Dette fordærver ikke alene Kiødet, og giør det udueligt til at gjemmes, men det er ogsaa saa smudsigt et Konstgreb, at den blotte Tanke derom maatte kunde afskrække dem, som ere noget ække, fra fra at nyde noget, der kom fra Slagterbænkene. Hvor kan man taale den Tanke, at æde det Kiød, der er opfyldt med Luften af en skiden Karls Lunge, der maaskee desuden er befængt med den hæsligste Sygdom. Jntet Folk i Verden æder saa meget Kiød, som Engelænderne, og deraf kommer for en stor Deel ogsaa, at Skiørbug er saa almindelig blant dem. Den meget Kiødæden trækker desuden en Mængde andre Onder efter sig, som Ufordøielighed, Tunghed og Hypokondrie. Dyrenes Kiød er vist nok bestemt forMenneskeet, og i sin tilbørlige Blanding med Plante=Spiser kan det være meget sundt; men at proppe sig to til tre gange om Dagen med Oxekiød, Faare kiød, Flæsk, Fisk og Fugle, det er vist nok for meget. Enhver, der sætter Priis paa sin Sundhed, skulle lade sig nøie med at holde et Kiød=Maaltid hver fire og tyve Timer, og dette burde endda kuns bestaae af eet Slags. Den halstarrigste Skiørbug er ofte bleven lægt ved alene at leve af Urtespiser. Mang: gange giør Melk i saadanne Sygdomme meer, end alle Lægemidler. Man seer deraf, at naar fleere Urtespiser og Melk vare meer sædvanlige i Diæten, saa ville vi have langt mindre Skiørbug, og altsaa mindre hidsige og Betændelses Febre blant os. Vore Levnetsmidler burde hverken være alt for fugtige, eller alt for tørre. Fugtige Levnetsmidler stoppelde faste Deele og giør Legemet svagt. Vi see dette paa Fruentimmerne, der, ved at drikke for megen Thee, og andre varme Drikke, blive i Almindelighed svage og udygtige til at fordøie stærke Spiser, hvoraf komme de hysteriske og andre farlige Til Tilfælde. () Er derimod Spiserne alt for tørre, saa blive de faste Deele at for stive, og Vædskerne seje, hvilket gjør Legemet tilbøieligt til Skiorbug, Betændelses=Febre, og saavidere. Kogekonsten giør ogsaa mange Ting usunde, der ellers ikke vare det, efter deres Natur. Ved at blande en Mængde forskiellige Tilsætninger sammen, for deraf at gjøre velsmagende Sauser, Kraftsupper, og deslige, frembringes ofte den skadeligste Gift. All den saa kaldte høie Smag og Marionerte Spiser er Behageligheder, som Kræsenheden har opfundet, og som nødvendig maa være skadelige for Maven. Det skulle være en Velgierning mod det menneskelige Kiøn, ifald Kogning, som en Kunst, ganske blev afskaffet. Blot kogte eller blot stegte Spiser ere Maven de meest taaleligste, og for sunde Folk tilstrækkelige nok. De syge kan dog endnu meget snarere undvære Kokken. Det flydende Slags af vore Levnetsmidler udfordrer ligesaameget vor Opmerksomhed, Vandet er ikke alene den største Part i de fleeste Drikke, men det udgjor ogsaa en stor Deel af vore Spiser. Got Vand. (a) Der er allerede talt meget om de skadelige Følger af Theen, og der er heller ingen Tvil om, at de er jo talrige; men de komme snarere af dens ufornuftige Brug, end af dens skadelige Egenskaber. Theen er for nærværende Tiid den almindelige Frokost i vor Verdens Deel, omendskiønt Morgenen ganske vist er den allerubeqvemmeste Tiid til Theedriken. De meest skrantende Personer, der gjerne er de største Theedrikkere, kan ikke spise om Morgenen, naar saadanne Personer, efter at have fastet ti til tolv Timer, drikke som eller sex Skaaler, Thee, uden at spise et Lod Brød til, og det maa nødvendig skade dem. God Thee er ved maadelig Brug, hverken for stærk eller varm, og ikke paa en tom Mave, sielden skadelig, men naar den, som almindelig, er slet, eller drikkes varm, og i stedet for faste Spiser, saa maa den nødvendig have onde Følger. Vand er altsaa i Diæten af største Vigtighed. Det beste Vand er det, der er gandske reent og fri for alle Blanding med andre Legemer. Vandet tager Deele med sig af de mange Ting, det berører, og bliver derudover ofte beblandet med Metal og Mineralier, af en giftig og skadelig Natur. Nogle Biergfulde Egnes Beboere har besynderlige Sygdomme, der after all Sandsynlighed kommer af Vandet, Saaledes seer man de Folk, der i Sveitz boer nær ved Alperne, og Jndvaanerne af Piko Derby i Engeland, at have store Knuder eller Krop ved Halsen. Snee vandet faaer i Almindelighed Skyld derfor, men man kan med meere Grund troe, at de mineralske Deele af Biergene, hvor igiennem Vandet flyder, er Aarsag dertil. Om Vandet er blandet med fremmede Deele, det kiender man af Tungheden, Farven, Smagen, Lug en, Varmen, og andre mærkelige Egenskaber. Man bør derfor stræbe, at faae saadant Vand til Brug, der er lettest, og har ingen besynderlig Farve, Smag eller Lugt. Jndbyggerne i Brittanien, har det paa de fleeste Stæder i deres Magt, at kunne vælge Vandet; og faa Ting skulle meer bidrage til Sundheden, end en nøie Opmerksomhed i dette Stykke. Men af bare Dovenskab betiene Menneskene sig meest af det nærmeste Vand, uden at see paa dets Egenskaber. (Meere følger.) Nyeheder.