Ribe Stifts Adresseaviser, 1834-05-08
Efter den Pariser Constitutionel indeholder den imellem Engelland, Frankerig, Spanien og Portugal sluttede Tractat deels offentlige, deels hemmelige Artikler. J de offentlige Artikler anerkjendes formelig begge Dronningerne af Spanien og Portugal; de nye Regjeringer love hinanden gjensidig Bistand; Frankerig og Engelland love dem Understøttelse. De øvrige Artikler angaae Laan og Anerkjendelse af bestaaende Gjæld. De hemmelige Artikler angaae især to Puncter: Tilbud, som under fransk og engelsk Mægling skulle gjøres Prætendenterne D. Carlos og D. Miguel, og Bestemmelser og Omfanget, Varigheden og Øiemedet af en fransk eller engelsk Jntervention, hvis ensaadan skulde blive fornøden. Disse hemmelige Artiklers Existents, hedder det videre, vil man benægte, saalænge Omstændighederne ikke udkræve deres Udførelse. Endnu vil Constitutionel vide, at de østlige Stormagters Gesandter have baade i London og Paris besværet sig over, at denne Tractat er sluttet uden deres Vidende; men at de derpaa have faaet til Svar, at, da hverken Frankerig eller Engelland, blev taget paa Raad med i Polens og Tydsklands Anliggender, var det naturligt, at de paa deres Side afholdt sig fra alle Meddelelser om den specielle Tractat, som de have sluttet med Spanien og Portugal. Som den første Virkning af denne Tractat anføres, at et engelsk Sib skal afgaae til Corunna med 12000 Geværer. At Fiendtlighederne skulde være ophørte i Portugal, fordi man haabede, at de diplomatiske Underhandlinger vilde gjøre deres Fortsættelse ufornøden, fortæller Coureren; men Paalideligheden af denne Efterretning omtvivles. Er det imidlertid sandt, at D. Miguels Tropper i Santarem lide stor Nød baade af Mangel og af Sygdom, og at flere anseelige Officerer, navnlig Generalerne Santa Martha og Silveira, Grev Lorenzo og Visconde Santarem ere gaaede over til De Pedros Parti, saa kan det vel være rimeligt, at D. Miguel nu er stemt for at indlade sig i Underhandlinger. - Courrier francais fortæller et Rygte fra Spanien om et Nederlag, som General Quesada skal have lidt, og hvorved han skal være bleven nødt til at trække sig tilbage til Pampelona. Hr. Burgos er nu virkelig udtraadt af Ministeriet, paa Grund af Svagelighed. som det hedder i det kongelige Decret. Hans Eftermand er Hr. Moscoso Altamira, som i Cortestiden, 1821 var Martinez de la Rosas Collega i Ministeriet Frankerig. Algier har i den sidste Tid været Hovedgjenstanden for Forhandlingerne i de Deputeredes Kammer. Tre forskjellige Anskuelser herske i denne Henseende: Nogle ville ganske opgive Algier; Andre ville have et fuldstændigt Colonisationssystem indført og til dettes Befordring have Grændserne udvidede saameget, som muligt; atter Andre, som lade sig afskrække ved de med denne Plans Udførelse forbundne Omkostninger, men dog heller ikke kunne beslutte sig til reent at opgive denne Besiddelse, ønske, at Occupationen skal indskrænke sig til Staden Algier og nogle andre falske Pladser paa Afrikas Kyst, og ville af Algier gjøre, ikke en Coloni, men et vigtigt Militærpunct, Alle tre Meninger have fundet deres Forsvarere i Kammeret. Hr. Sade talede udførligst og grundigst imod at beholde Algier. Han beregnede at Algier allerede havde kostet Staten 100 Mill.; at denne Besiddelse fremdeles vilde koste aarlig næsten 40 Mill., uden at der var Udsigt til, at den igien kunde indbringe en Tyvendedeel af disse Udgifter. Han søgte at bevise Umuligheden af at colonisere Algier: ved Franskmænd lod det sig ikke gjøre; thi disse vilde aldrig frivilligen lade sig bruge til dette Øiemed, saameget mindre, som den sumpige Omegn først efter en halv Snees Aar vilde kunde bringes i den Tilstand, at den uden Fare for Sundheden kunde beboes; ved Araberne lod det sig heller ikke gjøre, da disse ved de hidtilværende Militærregjeringers vilkaarlige og grusomme Adfærd vare blevne saa forbittrede, at der ikke var at tænke paa en Udsoning. Kom det ogsaa en Gang dertil, at Colonien kunde ernære sig selv, maatte den dog altid forsvares paa Frankerigs Bekostning, og i Tilfælde af en Krig med Engelland, var Forbindelsen med Colonien strax afskaaren o. s. v. Her Deelaborde antog sig derimod Colonien med megen Varme. Hr. Dupin lod sig ogsaa høre; men hans Foredrag var mere vittigt end grundigt, og man kunde næppe blive klog paa, hvad han egentlig vilde. Deri vare alle Talere enige, at den nærværende Tilstand i Algier var utaalelig, og at der, saasnart som muligt, burde gjøres Ende derpaa; men af Marskalk Soults Foredrag desangaaende, var det tydeligt nok, at det er Regjeringens Mening, endnu for det Første at lade Alt blive ved det Gamle. Han androg nemlig paa, at Kammeret skulde bevilge Kdgifterne for Algier ogsaa for 1835, forat Regjeringen kunde have tilstrækkelig Tid til at overveie, hvad Beslutning man helst skulde tage; hvorhos han tillige yttrede, at der i intet Tilfælde kunde blive Tale om at rømme denne Besiddelse. - Hr. Lionne er atter dømt til 6 Maaneders Jndspærring og 12000 Fr. Mulct; Tribunens øvrige Redacteurer, Marrast og Sarrut holdes under streng Bevogtning.