Ribe Stifts Adresseaviser, 1796-10-11
Efter Hans Kongelige Majestets allernaadigste Befaling, C. v. Brandt. Schov. Colbiørnsen. Reiersen. Saa indkaldes herved med Aar og Dags Varsel den eller de som maatte have forommelte Obligation i Hænde, dermed at fremkomme og deres lovlige Adkomst dertil at beviisliggjøre inden Retten paa Eldboe=Brusch= og Holmanns Herreders Ting, som holdes paa Fridericia Raadstue Onsdagen den 20de Decbr. 1797, om Formiddagen Kl. 10, da Obligationen ellers, efter foreskrevne Tids Forløb, ved Dom bliver mortificeret. Til Bekræftelse under min Haand og Segl. Fridericia, den 4de Octbr. 1796. H. Buhl. Hertil et Tillæg.) Tale ved den Franske Friehedøsest den 9de Thermidor i Republikens 4de Aar (den 27de Julii 1796) holden paa Martispladsen, af Borger Carnot, dengang Præsident i det fuldbyrdende Directorium. Franker, Hvilke mærkværdige Begivenheder fremstiller os denne Høitidelighed! Hvilke ærefulde Epoker forenet den, Vi høitideligholde i Dag saavel Frihedens Fødselsdag, som al Tyrannies Dødsdag. Med hvilken Deeltagelse hviler vort Blik paa disse forskiellige Revolutions=Syner, Hver af dem opfylder vor Siel, enten med gyselige, eller med store billeder. D 14de Julius! Dit Minde erindrer os om de Til der, de Aarsager, som frembragte dig: om Folkets langvarige Undertrykkelse. - Folket opstaaer endelig imod sine Undertrykkere, undergraver deres Vældes Grundvold, ødelægger deres Bastille, og sønderbryder i deres Hænder, paa engang, Despotismens Riis, og Lehn regieringens og Theokratiets Scepter. Ol hvo formaaer at male denne Energie; at udtrykke denne Henrykkelse, denne Jubel, med hvilken Borgerne lykønske hinanden, og i den almindelige Glæde trykke hverandres Hænder, som have afkastet Lænkerne. Men at Sørgelige Uerfarenhed, af et Folk, som fremgaaer af Slaveriet! Skadelige Tillid af en føelsom og ædelmodig Nation! - Forgiæves omgiærder Tronen sig med Dolker, forgiæves bevæbner den sig med alle Dødens Redskaber, med al sine Medskyldiges Raserie; Franken styrter løs paa den, sønderknuser den, og planter Republikens Fane paa dens Ruiner. Lader os, dersom det er mueligt, blive staaende ved denne Epoke; længe ville vi yde denne Glimt af Lykke vort bifald. . . . . . Hvad siger jeg? – Allerede fremstille nye Scener sig for vort Syn. Ulykkens Dage, Sorgens og Slaveriets Dage begynde allerede paa nye. Paa den kronede Despotisme følger Factioner, nes Rige. De trættes og Vælden; rive Scepteret ud af hverandres Hænder og opsluge hinanden vexelviis. Folket bærer nye Lænker. Uhyret, som det holder for sin Befrier, har tilberedet dem. Det er givet til Priis for sine Bøddelers Raserie, endog der hvor det anraaber dem som Skytsgader. Undertrykkelsernes Overmaal giør tilsidst Ende paa dem. Sløret falder fra Folkets Øine. Det forbaanses, det er opbragt over at have ladet sig forføre ved en seig og dum Ordkræmmer. Tyrannen falder, han er den sidste. Oniende Thermider, denne Ære var dig forbeholden. Evig skal den være din, O 14de Julius, 10de Angust og 9de Thermider, eders Minde, skal staae evig i frie Mænds Hierter, Franker, denne Fest er eders Triumfdag. Eders urøkkelige Mod, eders Standhaftighed ved alle de Uheld, som Vildsarelse, Herske og Hevnesyge have anrettet, grundede endelig Friheden paa en Republikansk Constitutions faste Grundvold. Forgiæves have Factionerne forsøgt andre Veie; de bleve knusede af Nationalvælden. Lad Ærgierrighed længe nok indhylle sig i Popularitætens Kappe, for at vildlede en lettroende Mængde, dens Haaber forfængelig. Hver Dag seer Frankerne afsværge, deres Vildfarelser. De føle endelig Nødvendigheden, af at elske, at tilgive hverandre, og at holde fast ved Constitutionen, deres eneste Lykke. Nei, den Frihed, Franken forlanger, er ikke hiint blodige Spøgelse, med hvilket man forskrækker disses Jndbildningskraft, og som hiine fremstille, som en Tilbedelses Gienstand som deres Guddom. Den Frihed, som vi hylde har Ret til alle Menneskevenners Hylding. Den er Naturens Datter, blid som denne, og Moder til de ømmeste Tilbøieligheder, til de høieste Dyder. Dens Dyrkelse er saa reen som enkelt. Naturen selv har skrevet dens velgiørende Grundsætninger i Hierterne, og ingen kan udslette dem. Franker, lader os være værdig til at bevare denne Himlens Gave, denne Frihed, som vor Constitution giver os, som vore Armeers utallige Seiervindinger, garantere os, og som for evig er stiftet ved de store Epoker, hvis Minde vi helligholde i Dag. Lader os hædre hine mærkværdige Dages Glands, og overlade os til den behagelige Udbrud af broderlig Glæde. Friheden smiller ved sine Børns Leege. Disse Festers Enkelthed skal minde os om de billeder som behage den. Dens Forskrivter og Velgierninger skulle gienlyde i Republikanske Hymner. Vi ville forsamle os om dens Alter, og der sværge de Dyders Udøvelse, den paalægger os. Og disse Dyder være i Fremtiden den første Gave, vi offre Fædrelandet.