Jyllandsposten, 1840-11-20
En mærkværdig Licitation i Grenaae fra Anno 1838. Da Veien fra Grenaae Kjøbstad til dens Havn var i en saa maadelig Tilstand, at den Deel af Byens Jndvaanere, i Særdeleshed Handelstanden, som benyttede den, jevnligen førte Klage over, at den altfor meget besværliggjorde Ud- og Jndskibningen af deres Varer, blev dens Jstandsættelse endelig af Byens Havnecommission, hvis Medlemmer da vare: Justitsraad Byfoged Aagaard, Krigsassessor Toldinspecteur Michaelsen, Kjøbmand Hartvigson og Undertegnede, besluttet, og efterat Commissionen havde indstillet denne Sag til vedkommende Collegium, bestemt, at en Licitation derover skulde afholdes for Havnekassens Regning. Licitationen blev derefter foretaget den 6te Juni 1838, og da Byfogden og Kjøbmand Hartvigson havde anmeldt Forfald, vare alene de tvende andre Medlemmer derved tilstede. Formanden i Commissionen, Justitsraad Aagaard, som stadigen havde yttret sin kjendelige Tillid til mig, havde tillige ved flere Leiligheder opmuntret mig til at paatage mig dette Arbeide og bidrage til, at det ikke blev for bekosteligt, hvilket jeg lovede og har holdt. Ved Licitations=Conditionerne fastsattes, at Arbeidet først seperat skulde opbydes og siden samlet, og ved de af mig gjorte Bud opnaaedes, at de seperate Bud gik ned til 311 Rbd. 3 Mk. ligesom endelig det hele Arbeide af mig nedbødes til 285 Rbd., der saaledes blev mig tilslaaet. Jeg forudsaae vel og gjorde Regning paa, at det ikke kunde udføres uden betydeligt Tab for mig, men anede dog aldrig, at min udviste Jver for Communen og mit betydelige Pengetab, skulde eller kunde paadrage mig en Proces og deraf flydende mangehaande Krænkelser og Fortrædeligheder, hvilket dog virkelig blev Tilfældet. Jeg har derfor troet, det kunde interessere et veltænkende Publikum at blive bekjendt med denne besynderlige Sag og dens endelige Udfald, fordi den, saa synes mig, afgiver et tro Vidnesbyrd om, at Opoffrelser til det Almindeliges Bedste ei altid finde Paaskjønnelse, og at Hæder ei heller stedse bliver den til Deel, som nærmest har fortjent den, og vil derfor ikke undlade at give følgende, med Retsacterne overeensstemmende, Relation af Sagen: Efterat jeg havde udført Veiarbeidet paa Strækningen fra Byen til Pakhuset ved Havnen, anmodede jeg Havnecommissionen om, at tage Veien i Øiesyn, da jeg ønskede at aflevere den som istandsat, efter Conditionerne. Commissionen opfyldte min Begjæring, og saavel dens Formand, Justitsraad Aagaard, som Krigsassessor Toldinspecteur Michaelsen, yttrede ved denne Leilighed, at Veien var god, fortræffelig &c., og Sidste tillige, at vi Havnecommissionen) havde antaget den; men hvor forbausedes jeg da ikke, ved den følgende Dag at modtage en Skrivelse fra Commissionen, hvori blev mig tilkjendegivet, at Arbeidet ikke befandtes antageligt, ligesom man og aldeles vilkaarligt og tvertimod Conditionerne paastod, at Veien skulde afleveres til Borgerrepræsentanterne, men hvilket dog, efter min Formodning, nærmest maa tilskrives Commissionens Medlem, Kjøbmand Hartvigson. Efter disse Omstændigheder ansaae jeg det rigtigt strax at udtræde af denne hæderlige Commission, ligesom jeg da derefter ei heller tøvede med at indklage den for Forligelsescommissionen, men saasom Commissionen, sikkert ikke af Velvillie mod mig, men sandsynlig for at redde sig ud af en Forlegenhed, erklærede, at ville indstille til vedkommende Collegium, at 200 Rbd. af Licitationssummen skulde udbetales mig, og den fuldførte Deel af Veien overtages, uden videre Ansvar formig, blev Sagen udsat i nogen Tid. Det blev mig da omsider tilkjendegivet, at Collegiet havde bifaldt Jnd stillingen; men da jeg allerede havde havt betydelige Udgifter ved Tingsvidners Optagelse, der ei godt kunde opsættes, jeg desuden, efter alt det Passerede, kunde attraae en fuldkommen Retfærdiggjørelse ved Domstolene, lod jeg, uden Hensyn til den modtagne Resolution, Sagen gaae sin Gang, og Resultatet deraf blev, efter den af Sættedommeren, Overauditeur, By og Herredsfoged Stephensen i Ebeltoft afsagte Dom, at det fuldførte Veistykke skulde overtages, uden nogetsomhelst Ansvar for mig, at Havnekassen i Afdrag paa Licitationen skulde udbetale mig 200 Rbd. Sedler, samt En for Alle og Alle for En erstatte mig Sagens Omkostninger med 46 Rbd. 30 s., ligesom og det Offentlige skulde udrede den befalede Sagførers Salair m.v. 63 Rbd. 32 s. Vel var denne Dom i enhver Henseende ærefuld for mig og godtgjorde fuldkommen Havnecommissionens Misgreb og uforsvarlige Fremgangsmaade; men da jeg dog maatte bære de med Sættedommerens Reiser for bundne Udgifter, der beløb 74 Rbd., skjøndt det i Domspræmisserne hedder, at billighed talte for, at disse ei heller burde falde mig til Last, fandt jeg endvidere Grund til at ansøge det danske Cancelli om, at blive erstattet samme, der da og under 21de Juni d. A. resolverede: at ommeldte 74 Rbd. forskudsviis skulde anvises mig til Udbetaling af Grenaae Kjøbstæds Kæmnerkasse, for derefter at reparteres paa Amtets Kjøbstæder. Jeg blev da saaledes endelig, efter megen Bryderie og mange Besværligheder, skadesløsholden, i Anledning af den mig saa uforskyldt paaførte Proces hvorfor jeg og føler Trang til offentlig at bevidne et retfærdigt Collegium min dybeste Taknemmelighed, skjøndt jeg paa den anden Side dog ei kan nægte, at det har smertet mig meget, at Communerne, ved denne Leilighed ere blevne saa haardt medtagne, og saa at sige uskyldigen have maattet bøde for Havnecommissionens Synder. Haardt er det tillige at see, at det forsvarligen udførte Arbeide, alle de anførte Opoffrelser, uagtet, nu tildeels er ødelagt, og at Jntet siden er foretaget til Vedligeholdelsen, i hvorvel det ved Collegie Resolution er afgjort, at Paafyldning af 6 Tommer, Gruus skulde skee. Denne Forsømmelse haaber jeg dog ikke vil blive tilskrevet mig, men komme over deres Hoveder, som dertil er rette Aarsag. Jeg bør imidlertid dog billigen fritage Krigsassesfor Michaelsen for al Deelagtighed og Skyld i denne slemme Affaire, og kan ei noksom prise den Fasthed, denne Mand udviste, ved ganske at afholde sig fra Commissions-Forhandlingerne, saasnart det blev ham klart, at her ikke kunde være Tale om Havnens Ret, men alene om Tilfredsstillelse af personlige Hensyn. Derimod maa jeg beklage, at Commissionens første og dirigerende Medlem, Justitsraad Aagaard, forholdt sig mindre passiv i den Henseende, hvilket har havt en saare skadelig Jndflydelse paa det Hele, som jeg dog langtfra ellers ikke vil tilskrive hans ellers noble Tænkemaade, men snarere en altfor vidt dreven Ængstelighed i Forretninger. Ogsaa holder jeg for, at al Dispute vilde have været undgaaet, naar Havnecommissionens Skriver, Ex Fuldmægtig og i sin Tid constitueret By- og Herredsfoged Harboe, der var egentlig Liebhaber, var bleven overdraget Arbeidets Udførelse, eller havde faaet Andeel deri som han meget attraaede. Denne Mand, skjøndt for endeel Aar siden, ved en her stedfunden Undersøgelse af Cancelli-Deputeret Etatsraad Lange, berøvet sine Værdigheder, har nemlig forfattet Licitations-Conditionerne, og Nogle antage, at han dermed havde været saa uheldig, at disse kunde modtage en fleersidig Udtydning, som imidlertid kunde være forvandlet til Held forden, der besad Skarpsindighed nok til at udfinde den rette Nøgle, saa jeg for vist troer, at intet Ondt havde ramt mig eller de stakkels Kæmnerkasser, hvis jeg havde besluttet at tage Hr. Harboe til Medinteressent. Fremdeles antager jeg, at alle Klipper og Skjækunde have været udjevnede, hvis jeg paa en anden Maade havde henvendt mig til den meget formaaende Kjøbmand Hartvigson, der i en anden Retning noksom er bleven bekjendt af de offentlige Blade, navnlig Aarhuus Stiftstidende, Jyllandsposten og Diversa, hvortil jeg skal tillade mig at henvise de ærede Læsere, som saadant kunde interessere. Sluttelig, og idet jeg for denne Gang tager Afskeed med denne ubehagelige Sag, kan jeg ikke tilbageholde det Ønske, at Hr. Justitsraad Aagaards Energi og Bestemthed, ei oftere maatte blive underkastet en saa haard Prøve, og at Hr. Kjøbmand Hartvigson maatte faae Leilighed til at gjøre et værdigere Brug af sine eminente Gaver, som Strandingscommissionair, end Tilfældet var ved Skonnerten "Paradis's Stranding. Grenaae, den 27de October 1840. J. F. Jahnsen, Farver. Kan det ikke repræsenterede 11te Landdistrict tilpligtes at betale Stænderskat. Stænderskatten hviler, som alle andre Skatter, med ikke ubetydelig Tyngde paa Borgernes Skulder, og bæres fortsat med saa meget større Besvær, som man alt fra Stænderinstitutionens Jndstiftelse i Aaret 1831 indtil Dato havde ventet langt raskere Fremskridt i Hovedtingene foretagne, end som virkelig er skeet. At den første Stændersessions Omkostninger opløb indtil 90,000 Rbd. og de senere omtrent til samme Beløb hver Gang, vidner om Kostbarheden af de adsplittede Stænder. Dog, det være nu med Stændervæsenet og Stænderskatten som det vil, saa er imidlertid saameget vist, at kun det District bør svare Stænderskat, som, ifølge Stænderanordningen ved den til Mødet afsendte Deputerede vorder repræsenteret, eftersom saadant Districts Tarv kun paa denne Maade kan blive behørigen iagttaget. Eftersom det nu er Valgdirecteurens Pligt, betimeligen at sørge for, at Valglisterne omsendes i alle i Valgdistrictet befindende Sogne, for derved at komme til Kundskab om de Valgberettigedes og Valg bares Navne hvorefter de befalede Valg kunne finde Sted, bliver det en aldeles Selvfølge, at hvor disse foreløbige Foranstaltninger undlades, ifølge de vedkommende Justitsbetjentes eller selve Valgdirecteurens Forsømmelighed med at efterkomme de gjeldende Lovbud, der maae ogsaa de vedkommende Justitsbetjente undgielde for de videre Følger, som flyde af saadan Overhørighed imod Valglovene. Vi undertegnede Landbrugere af det 11te Landdistriet, som derfor denne Gang ganske ere afskaarne al Deelagtighed i Stænderforhandlingerne, saasom vor Valgdirecteur ved sin Efterladenhed, med itide at foranstalte de fornødne Valg foretagne, derved har berøvet vort District Leilighed til ved udvalgt Deputeret at vorde repræsenteret, og saaledes betaget os den Ret, som lovligen tilkom os, gjennem en saadan Mand at erholde de Ønsker og Anliggender udtalte, som vare vort District magtpaaliggende, finde os desaarsag tilskyndede til at nedlægge Protest imod, at der affordres os Stænderskat, som vi vare tilpligtede at erlægge, ifald vort District, ligesom de andre i Landet, var bleven repræsenteret. Vi formene derfor, at Valgdirecteur Justitsraad Seidelins Forsømmelighed med det forventede Valg, ikke alene vil have til Følge, som den kongelige Commissarius har bemærket, at denne ikke vil kunne erholde de Omkostninger erstattede, som maatte være medgaaede til de specielle Valglisters Erhvervelse, saavelsom i Anledning af Budsendelse m.v., men at tillige den Stænderskat, der skal udredes af det 11te ikke repræsenterede Landdistrict, bliver af ham at udrede. Jkke kunne vi dømme om, hvorvidt Justitsbetjentene, Justitsraad Reiersen og Birkedommer Kamp mann, tillige deri bør deeltage, da man tildeels er ubekjendt med Sammenhængen af denne her udviste Forsømmelighed, ligesom Justitsraad Seidelin muligen tilkommer Regres hos de Andre, forsaavidt disse muligen have bevirket, at Sagen er draget i Langdrag. Vel seer man nu, at Birkedommer Kampmann under 4de dennes har afgivet den Erklæring, at han først den 21de August modtog en Skrivelse fra Valgdirecteuren om at meddele ham de fornødne Oplysninger til Valg listernes Berigtigelse, som herfra den 29de næstefter blev Valgdirecteuren tilbageleveret, dog uden at man endnu kan vide, hvad Valgdirecteuren her kan anføre til sin Undskyldning. Men om nu end den ene af disse ærede Embedsmænd kan skyde Skylden over paa den Anden, og den Anden igjen paa den Tredie, saa er vor Mening den, at den eller de Paagieldende, som er Aarsag i, at Districtet ei er bleven repræsenteret ved en Deputeret, bør betale Stænderskatten, istedetfor os Beboere, hvorfor vi med al Grund formene os derfor befriede, hvilket vi saaledes haabe vil blive erindret ved Skatternes Repartion, da vi i andet Fald nødsages tilat tage andre Forholdsregler. M. C. R. Beboere af det 11te Landdistrict.