Aarhuus Stifts-Tidende, 1816-02-24
Kours den 20de Februarii. - 683. - Specier 4 Rbmk.; Committeesedler 90 pr. 100; Oblig. 77. Norske Sedler 48 1/2 a 49. Livets Drøm. (sluttet fra Nr. 23 og 24). Den hele Verden, der kaldes den europæiske, skal sine Fornødenheder være afhængig af ham, fordi han heri finder det eneste Middel til at bøie Engelland. Herfra udvikler sig en almindelig Uvillie, og da Rusland unddrager sig hans Anordninger, saa er han nød til at bekrige dette Land paa samme Tid, da hans Hær i Spanien lide det ene Nederlag efter det andet. Den nye Felottog, der begyndes med uhyre Kræfter, ende sig efter Moskaus Ødelæggelse, med hans Hærs fuldkomne Ruin. Dog redder Napoleon sig selv, og finder i Franktige, Jtalien og Tydskland Middel til at byde den ham opstandne Opposition Trøds. J adskillige Slag afgiøres hans Skjebne. Affaldet fra ham formerer sig daglig. Nu føres Krigen til Frankrige. J to hele Maaneder slaaes man, indtil Parises Stok ring ender det dybt rystede Herredamme. Faldne ere allerede Kongerne af Spanien og Vestfalen. Nu falder Napoleon selv; dog redder han endnu Keisertitien, Souveræniteten over Elba, og en ikke ubetydelig Pension, som Frankrige skal udrede. Ved det gamle Dynasties Tilbagekomst til Frankrige forandrer hele Europas Skikkelse sig. Den Utilfredshed som i selve Frankrige derover opstaaer, fører Napoleon tilbage. Alt viger for ham i Øieblikket, dog kun for kort Tid. Slaget ved la belle Alliance knuser den sidste Levning af napoleonsk Herredømme, han vil flygte til Amerika, falder i Engellændernes Hænder, vorder en Gienstand for Underhandling, maae finde sig i at forvises til St Helene, hvor han mellem Brasilien og Kaffernes Land, fjernt fra sine hidtilværende Venner og Fjender, i en Alder af 47 Aar skal nyde en ufrivillig Rolighed. - - Endnu engang man forbinde Begyndelsespunktet med Endepunktet i dette Liv og spørge sig selv; om nogen Roman kan være rigere paa store Begivenheder, – Maaskee maa man og spørge, om et saadant Liv kan betragtes som tilendebragt? Opløsning. af den i Avisen No. 15 fremsatte Gaade. Hvo kiender ei Niels Juul i Norden Hvo hørte ei om tappre Mand. Der kiæk, iblandt Kanoners Torden, Slog Fiender ned ved Kiøges Strand? Hvo hørte ei om Heltens Ære, Og ei om gavmild Konge=Haand, Der bød ham Laurbærkrandsen bære For Heltedaad og Helteaand? Hvad Under da, at Krige flamme Høit lued i hans Afkom Blod Hvad Under vel, at Egestamme, Sprang ud fra kraftfuld Egerod? Ja, fast du var, som Nordens Fielde! Din Stammefaders Hæder værd, Du tappre Yngling, som med Vælde Drog over Hav til fiendtlig Færd; Som, kuende Tripolitaner, Med modigt Bryst og ædel Harm, Udviste, hvad en ussel Raner, Formaaer mod tappe Danskes Arm; Som kiendte, hvad det var at krige, Saasnart det gialdt at være Mand, Men, som hiin Æqvors Skræk, tillige Fandt bedste Ro paa fredsomt Land. Vel kunde jeg dit Navn opdage, Og derved løse Gaaden brat, Men end der staaer en Ting tilbage, Som svæver i en dunkel Nat. Et Dyr du haver til din Navne, Et Dyr, der findes udi Vand; At skiule det kan Jntet gavne: En Krabe er det Dyt paa Stand. Naar første Bogstav du vil tabe, Og drage fra dit Fødenavn, Da sees de gamle Danskes Rabe, Den Fugl, som nu vi kalde Ravn. Og, naar du endelig vil trække Det Bogstav bort, som staaer for Ra Da vil en Abe snild dig gjække, Thi R fra Ra gier vistnok a. Vel, seer du nu, hvorhen jeg sigter, Tør nu jeg tale uden Skiule Saa vild da, at din Gaade, Digter, Din Gaades Navn er: Krabe Juul. Kiøbenhavn d. 16de Febr. 1816. F. Faber.