Berlingske Tidende, 1835-12-01
Paris, den 21de November. – Den officielle Madrider-Gaceta indeholder atter en Apologi fra Ministeriet Mendizaval, af hvilken man imidlertid tydeligt kan mærke, at Ministeriet ikke længer er saa ganske sikkert paa en vedvarende Understøttelse fra den offentlige Menings Side, og det har derfor anseet det for raadeligst, at træde frem med en væbnet Forsvars-Tale. Jfølge samme lader det til, at den af Jldesindede udstrøde Mistankens Sæd mod Cabinettets Hensigter, som Artiklen nu søger at dræbe i Spiren, tilskrives det saa kaldte frisindige Parti. Forsaavidt nu Hr. Mendizaval i denne sin Forsvarstale erklærer, at han hidtil ikke har ladet det mangle paa Noget, for at opfylde alle sine Løvter, har han fuldkommen Ret. Begynder allerede den Deel af det frisindige Parti i Spanien, der har sluttet sig til ham, at murre over ham, hvilket synes at være indlysende af Artikken, saa ligger Anledningen vel ikke deri, at Hr. Mendizaval har lovet meer end han nu vil holde, men alene deri, at han fra Begyndelsen af har lovet for Lidet og altfor Ubestemt, til at det frisindige Parti skulde have ladet sig tilfredsstille dermed. Saasnart han engang havde erklæret, at det kongelige Statut skulde bestemme Tronens og Nationens gjensidige Stilling til hinanden, med eet Ord, saasnart han havde udtalt Vægringen, at yde Folke-Souverainitetens Princip og alle dettes Conseqventser fuldkommen Anerkjendelse, kunde man umuligt vente noget Mere af ham, end netop det, til hvis Opfyldelse han nu bereder sig. Om end de liberale Spaniere derfor ere berettigede til at beklage sig over hans Regjerings-System som saadant (skjøndt de kunne forekaste sig selv, alt for letsindigt i Begyndelsen at have givet deres Minde dertil, om de end i det forestaaende Kammer=Møde ville søge at styrte, eller at modificere det - Hr. Mendizaval ville de dog ikke turde anklage for nogen Troløshed, med Hensyn til Opfyldelsen af sine Tilsagn, for Øjeblikket. Den omtalte Artikkel i Gazetad sluttes saaledes: Ministeriet er saa homogeent som muligt, og hvis det endnu ikke er ganske fuldtalligt, kommer det deraf, at man med sammes Complettering maatte gaae til Værks med den største Forsigtighed, og fordi det falder vanskeligt, at udfinde concorderende Elementer, Vi gjentage derfor det Spørgsmaal: Hvad havde Ministeriet skullet og hvad havde det kunne gjøre, som det ikke ogsaa i Virkeligheden har gjort, Tør ikke den Regjering, der har gjenoprettet Enigheden, uden at bruge Magten eller uden at udgyde en eneste Draabe Blod, og som allerede har gjort saa store Skridt fremad paa den ædle men vanskelige Løbebane, den havde foreskrevet sig, med Rette forlange, at man ikke paa blotte Formodninger, der desuden mangle alle grundede Jndicier, skal nære Mistanke modden Regjeringen er i glædelig Besiddelse af Tronens og Nationens Tillid. Uden denne Tillid, uden Nationens ædle og loyale Characteer og uden Regentindens ophøiede Sindelag, vilde det i Sandhed ikke være lykkedes Regjeringen, at bringe Statskibet sin Bestemmelseshavn saa nær, som dette allerede er skeet. Derfor kunne de, der forsøge at bilde Folk ind, at den offentlige Mening ikke taler for Regjeringen, kun gjøre sig latterlige. Regjeringen vil ogsaa for Fremtiden opfylde sine Tilsagn, ligesom den ogsaa hidindtil har gjort Alt, hvad der var afhængigt af den, for at efterkomme samme. Den vil holde sine Tilsagn, fordi de vare Resultatet af dens frie, politiske Overbeviisning, og fordi den i disses Opfyldelse seer Tronens og Fædrelandets Hæder, og endelig fordi den, hvis den brød sine Løvter, kun vilde bringe Skjændsel over sig, uden at høste nogen Fordeel deraf. Vil man have bedre Garantier for Opfyldelsen af disse Tilsagn, da spørge man sig selv, hvilket Ministerium i Verden vel vilde være istand til at byde saadanne.