Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1778-11-27
de 2de de 283, egen den 27 November. H. Besvarelse paa Spørsmaalet i No. 42. Om der ikke er mindste god Drift hos et Menneske af Naturen, Dersom det var rigtigt, og Skriftens virkelige Meening og Lære, at Menneskers Natur var saa slet, at der kunde med Sandhed siges, at der ikke er mindste god Drift hos et Menneske af Naturen, saa vilde det ikke være til Forkleinelse for Menneskeligheden at sige saa; eftersom da den menneskelige Natur derved ikke blev beskreven anderledes, end den i sig selv var. Men da det er urigtigt og usandt, og saa langt fra, at være Skriftens Meening og Lære, at det meget meere strider lige imod dens udtrykkelige Udsigender, som forhaabentligen i det følgende af gode og ustridige Grunde vil vise sig, saa maa man vel sige, at hint Foregivende er Menneskeligheden til Forkleinelse, og at det altsaa for dens Skyld ikke kan være ligegyldigt, om Folk blive afbragte fra saadan falsk, og imod den menneskelige Natur saa fornærmelige Indbildning og Tanke, eller ikke. -Men ogsaa for Aabenbaringens og den christelige Læres Skyld er det magtpaaliggende, naar hin Sætning udgives for en Læresætning deraf, som den dog ikke er, da at vise, at saadant er et ugrundet og falskt Foregivende. Hin Sætning er af deres Tal, der strax, blot ved at høre, maa støde Menneskeligheden Sands og Følelse, og den sunde Fornuft selv. Der hører, at kunne nedsluge Kammeler, til at kunne antage den. Mange ere nu vel saa eenfoldige, eller saa godtroende, eller saa færdige til, og saa blot tilfreds med det, som maa kaldes: jurare in verba magistri, at de lade sig indprædike, at det dog er Skriftens virkelige Lære; og derfor, af en priisværdig og tilbørlig Ærbødighed, for Aabenbaringen og Guds Ord, giøre sig trohiertigen Umage for, saa at sige, at synke og fordøie den. Andre derimod, som ere meere for at tænke selv, hænge saa meget efter den Følelse og Jndsigt, som de have af det stødende og det urigtige, som fremskinner i hin foregivne Skriftens Læresætning, at det bliver dem til Anstød for deres Troe paa Aabenbaringen og Guds Ord. Eller andre, som heller ikke kan synke saadanne Kammeler, men tillige indsee at hin Sætning ingenlunde er grundet i Skriften, og derfor, med oprigtigste og redeligste Troe paa Aabenbaringen, forkaste den, blive af dens ubetænksomme Forfægtere paa det ubilligste anseede som Vantroende, Naturalister, og ilde findede imod den guddommelige Aabenbaring. - Det er derfor ilde gjort, baade imod Menneskeligheden, og imod Aabenbaringen eller den christelige Lære, at der i den Sag mangetider bruges saadanne overdrevne og ubesindige Forestillinger og Udtryks=Maader, der synes at have været det, der haver givet Spørgeren Anledning til at fremsætte Spørsmaalet; og endnu værre, at ville forfægte dem, og det i den strængeste, det er, urigtigste, Meening som de kan have. Af Naturen siges det at være hos Mennesker, som haver Sted hos dem formedelst de Evner, som de væsentlig viis ere begavede med, uden Virkning og Jndflydelse af Guds Ord eller den guddommelige Aabenbaring, hvormed det, som kaldes Aands og Maades Krast og Virkning altid følger og er foreenet. - God Drifter saadan Drift, der gaaer ud paa noget, der er i sig selv godt og ret, og hvormed hverken ynd Hensigt, vi heller Hyklerie og Forstillelse er forbunden. Vælger man at giøre noget, som i sig selv er ret og godt, men i en Hensigt, som er ond, saasom for at kunne bedrage en anden, eller i nogen anden Maade at kunne skade nogen, saa er den Drift, hvoraf saadan Beslutning og Jdræt fremkommer, ind. Eller skeer det aleene for nogen udvortes og tilfældig Fordeels Skyld, som ikkun formedelst visse tilfældige Omstændigheder kan være at opnaae derved, saa er der Forstillelse og Hyklerie der, og saa fortiener Driften, hvoraf saadan Handling og Jdræt fremkommer, heller ikke ret at kaldes god. Men naar ingen af disse Deele haver Sted; man derimod giør noget, som er i sig selv ret og godt, og man giør det af Lyst og Tilbøielighed til Sagen i sig selv, eller for noget Godes Skyld, som er væsentligt derved, saa er Driften god. En Ting kan være god, og bør ei nægtes det Navn, endskiønt den ikke er den allerbeste i sin Art, som den kan være. Saaledes er det ogsaa med god Drift. En Drift maa siges at være god, om den end ikke opstaaer af alle de Grunde, eller just af de beste Grunde, af hvilke det er mueligt at den kunde fremkomme. At der ikke skulde være mindste god Drift hos et Menneske af Naturen, er 1) sig selv modsigende. Ere vi af Naturen Mennesker, og altsaa fornuftige Væsener, saa have vi af Naturen den Art hos os, som er fornuftige Væseners almindelige og væsentlige Art, nemlig: at være tilbøielige til hvad som forestilles som godt, attraae, og søge at bevirke det; og derimod at være afspænstig fra hvad som forestilles som undt, skye det, og sætte sig derimod. Saa naturligt det er hos Jlden at brænde, hos Steenen. at synke, hos Magneten at trække Jern til sig, og, naar ingen Modstand for den er i Veien, med den ene Pol at vende imod Norden, og med den anden imod Sønden, saa naturligt er det hos Mennesker, som fornuftige Væsener, at følge hin allerførste Lov og Regel for al Moralitet. Aldrig mangler nogensinde noget Menneske i at være af spænstig fra det, som er ondt, skye det, og sætte sig der mod, eller tvertimod nogensinde attraaer og vælger det, fordi det er ondt, og forestilles som ondt; men enten, fordi der, formedelst Vankundighed og Blindhed, ikke haves Kundskab og Forestilling derom som ondt; eller fordi det tvertimod, formedelst forvendt og urigtig Forestilling, ansees og betragtes som noget godt. En heller mangler noget Menneske nogensinde i at være tilbøielig til hvad som er godt, attraae og vælge det, søge at bevirke det, eller er tvertimod afspænstig derfra, skyer det, og sætter sig derimod, fordi det er godt, og forestilles som godt; men enten, fordi der, formedelst Vankundighed og Blindhed, ikke haves Kundskab og Forestilling derom som godt; eller fordi det meget meere, formedelst forvendt og urigtig Forestilling, ansees og betragtes som noget ondt. Saadan Art hos Mennesker, som ustridigen er dem naturlig, ja væsentlig, er en Drift hos dem, eller giver dem en Drift, som er skikket derefter. Den er den allerførste naturlige Grunddrift hos Mennesket, som et fornuftigt Væsen; og den er, i saadan sin almindelige Beskaffenhed, viist nok en god Drift, som er hos Mennesker af Naturen. Det er denne gode naturlige, ja væsentlige, Grunddrift hos Mennesket, som Gud ved sin Aand og Naade, formedelst Ordet, eller Aabenbaringen, griber fat paa, og betiener sig af, til at bevirke den Tilvettebringelse og Forbedring, som hører til Omvendelse, Jgienføddelse og Helliggiørelse. Uden hin gode naturlige Grunddrift hos Mennesker kunde disse gode Forandringer, ikke gaae for sig hos dem. Uden den maatte Menneskeer af Naturen være virkelige Umenneskeer; de maatte af Naturen være aldeles vanvittige, forrykte og afsindige, om den skulde blive uden al god Brug og Nytte hos dem. Samme Foregivende er 2) stridende tvertimod Skriftens udtrykkelige Udsigender, som findes paa det tydeligste, og samlede, Rom. 2, 14. 15. Der heder det med rene Ord: efterdi Hedningerne, der ikke have Loven, (den ved Mosen meddeelte guddommelige Aabenbaring, giøre af Naturen Lovens Gierninger, da ere de samme, dog de ikke have Loven, dem selv en Lov; hvilke vise Lovens Gierning skreven i deres Hierter, i det deres Samvittighed tillige vidner, og Tankerne anklage, eller og forsvare dem indbyrdes. Ved Lovens Gierninger forstaaes kiendeligen nok saadanne Ting, som den Religion og Aabenbaring, hvilken Gud havde givet Jfracliterne, bød og fordrede; dog hverken hvad den blot ceremonialske, ei heller hvad den blot politiske Deel af samme Lov, Religion og Aabenbaring foreskrev, men ikkun hvad den moralske Deel deraf befalede. Altsaa meenes saadanne Ting, som høre til Dyd og Gudsfrygt; thi saadant alene er det, den moralske Deel af den mosaiske Lov foreskrev; og at giøre saadant, er at giøre det, som er ret og godt. Saadanne Ting, nogle Stykker deraf, et og andet, nu og da, siger Apostelen at Hedningerne giorde, og det af Naturen. Men saa maa der ogsaa af Naturen have været nogen Drift hos dem dertil, og altsaa nogen god Drift, hvoraf det kom, at de gjorde saadanne Lovens Gierninger. De vare, siger Apostelen fremdeles, da de ikke havde Loven, (den anddommelige Aabenbaring, og samme altsaa ingen Jnflydelse havde paa dem, dem selv en Lov; det er at sige, de fandt sig dog, og altsaa af Naturen, tilskyndede og bestemmede til at giøre saadanne Lovens Gierninger. Men derved tillegges dem atter god Drift af Naturen. Det samme siges ogsaa derved, at det heder: de vise Lovens Gierning skreven i deres Hierter. Begge disse Udtryk, de ere dem selv en Lov, og de vise Lovens Gierning skreven i deres Hierter, bemærke ei alene en naturlig Skiønsomhed, til at skille Ret og Uret, Godt og Ondt, Dyd og Last fra hinanden; men ogsaa en naturlig Siæls og Sinds Bøielse til de første, og derimod Afspænstighed fra de sidste Deele af hvert af disse tre Par. Thi ellers kunde disse Udtryk ikke vise nogen Grund, hvoraf det kom, at de gjorde Lovens Gierninger, som man dog seer, at de efter Apostelens Hensigt skal vise. Ja hin Skiønsomhed fører, efter fornuftige Væseners Natur, saadan SindsBøielse paa den ene, og Afspænstighed paa den anden, med sig, eller indbefatter den i sig. Det forstaaer sig selv, at Apostelen ikke haver villet sige, at saadan Siæls og Sinds Bøielse til det Gode, og Afspænstighed fra det Onde, som er en god Drift, hos disse Hedninger af Naturen haver været meget stor, eller haver meget stærkt og ideligen yttret sig, haver været nær herskende, eller ikke haver været meget undertrykt og døvet af modstaaende ond Lyst og Tilbøyelighed. Hvorledes det i disse Henseender var med hine Hedninger, saavelsen med Mennesker i Almindelighed af Naturen, vedkommer et andet Spørsmaal. Men at der dog hos hine Hedninger været nogen god Drift af Naturen, det siges her klarligen og unægteligen. Det samme ligger, ikke mindre i det Samvittigheds Vidnesbyrd, og den Tankernes Anklagelse eller Forsvarelse, som Apostelen videre tillegger dem. Disse Stykker vidne, ligesom de to næstførbenævnte, ikke alene om Skiønsomhed paa Ret og Uret, Godt og Ondt, Dyd og Last, men ogsaa om Siæls og Sinds Bøielse paa den ene Side, og Afspænstighed paa den anden. Thi Skiønsom heden fører, som sagt er, nødvendigen disse to sidste Deele med sig. Tankers Anklagelse eller Forsvarelse kan heller ikke have Sted uden Følelse af Forbindtligheds og Pligtskyldigheds Baand, til at giøre det Gode, og at skye og undlade det Onde; men saadan Følelse er allerede en Drift, og en god Drift, eller virker den i det mindste. - Men som det, efter Apostelens Vidnesbyrd, var i disse Stykker med hine Hedninger, ligesaa forholder det sig vel unægteligen med Mennesker i Almindelighed, af Naturen. Nogen god Drift er altsaa dog af Naturen hos dem. - Skulde der nu end ikke være flere Skriftsteder, end dette eene, der imodsagde hint overdrevne og urigtige Foregivende, saa er dette erne dog saa klart og udtrykkeligt, og hint Foregivende saa lige imodsat, at sammes Urigtighed, deraf alene er aldeles ustridig. Man vil derfor heller ikke opholde sig med at fremfore fleere Beviser af dette Slags (Resten følger.)