Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-08-15
J dette Øieblik, hvor Landmanden seer sin hæderlige Flid lønnet med Himmelens dobbelte Velsignelse, hvor hans Agere smile af gyldne fuldmodne Ax, og Frugttræerne bugne under deres rige Byrde, hvor Alting hviler i den tryggeste Fred og Folk fra fjerne Lande ile til det lykkelige Dannemarks Skjød, i dette Øieblik, hvor vi, i rolig Tillid til vor retfærdige Sag, ikke ane den mindste Forstyrrelse indbyrdes, trues vi udvortes fra med Fiendtligheder. Saa uforskyldt, saa advaret, saa uforberedt er vel neppe noget Folk hidtil blevet truet med Angreb, men vor Modstander burde vide, at intet Folk i Verden nogensinde har mødt ethvert Angreb saa kjekt og urokkeligt som de Danske, hver Gang det gjeldte om at kjæmpe for dets Hæder og Selvstændighed, for Arne, Konge og Fødeland. Atter i Dag, Medbrødre, er vort Løsen: Gud og den retfærdige Sag, og dette Løsen kan og vil aldrig svigte, Dannemark, eet af de ældste Kongeriger i Europa, staaer blandt de øvrige liig en rolig Olding med sneehvid Haar, som, efter at have prøvet og overvundet Skjebnens haardeste og meest uventede Stød paa sin lange Vandring, betragter endog den meest truende Fare med Koldsindighed, overtydet om, at den retfærdige Sag tilsidst altid seirer og at ingen Fare er saa stor, at den jo maa vige for Urokkelighed, Frosalthed og Æresfolelse Lader og kaste et Blik tilbage paa de sidste halvandet Decennier, og lære at prise det Forsyn, der i de betænkeligste Tidspuncter tog os under sin Varetægt. Man vilde true, tvinge og lokke os til at deeltage i en ligesaa pretfærdig som os uvedkommende Krig, der omsider drog hele Rigers Undergang efter sig; vi bleve vore Grundsætninger troe, og befæstede og op os hialp vor Stat, istedet for at Andre mistede Armeer, Lande og Rettigheder; to Trediedele af vor Kongestad fortæredes af Luen i tre Dage, og en ny, langt skjønnere og folkerigere Stad opstod igjen af dens Aske, en frygtelig Flaade, anført af Britternes frygteligste Helt, truede den af sine ryggende Ruiner nylig opstandne Stad med Død og Ødelæggelse; v. bortlente Uveiret ved vort Mod og vor Standhafnghed fra vore Kyster, og tvang endog vore Fiender til at kalde os deres Brødre!! Saaledes, Medborgere, har en usynlig Haand stedse paa get over vort Dannemark, lige fra de Tider af da tre forenede Flaader truede Hovedstaden, indtil Nelson laae paa dens Rhed. Altid var Hjelpen nær naar Nøden og Faren var størst. Denne Hielp, ligger næst Himmelens høieste Bistand, i vort gamle Nordiske Mod, vor Trofasthed og Urokkelighed. Saalænge disse ikke forsage os, vil man snarere kunne rokke Møens Klint end Dannemark Selvstændighed. Vel ere vi, især i disse krigerske Tider, intet mægtigt Folk, men Forsvarsvaaben har Naturen givet alle, endog de svageste Væsener, mod de Stærkeres Overmagt. Til at forsvare det Land, som fra umindelige Tider af har været Dansk, ere vi mere end mægtige nok. Den uretfærdigt Angrebne har i Bevidstheden af sin gode Sag et Vaaben, der besseler ham med tidobbelt Mod og giver ham Kraft til at modstaae en mægtigere, men uretfærdig, Fiende. Vor Stilling mod det øvrige Europa er af den Natur, at ingen kan være tjent med vor Undergang. For svage til at erobre, for stærke til at erobres, ere vi netop en passende Magt paa den Punct, vi befinde os. Cronborg, denne Dronning for alle Danske Fæstninger, kan aldrig være i bedre og mere upartiske Hænder end i vore. Hver anden Magt vilde allerede for længe siden have misbrugt denne heldige Situation. Kan denne Fæstning end ikke hindre nogen Krigslaade at gaae igjennem Øresund, med en staaende Vind, saa kunde den dog i det mindste formene Handelslaader og enkelte Krigskibe at passere det, det maatte da være at man vilde give en saadan Handelsflaade en Bedækning af Krigskibe: en Ting, der ikke altid saa let lod sig gjøre. Alle Nationers Jnteresse er i dette Tilfælde forenet med Dannemark, og lykkedes det end nogen overlegen Kiende at erobre denne Fæstning, hvilket næsten ikke er mueligt, saa vilde han dog ikke længe blive i Besiddelse deraf. Han vilde opoffre Mennesker for en Erobring, som han aldrig vilde kunne forsvare i Tiden eller love sig nogen varig Nytte af. J Tider, hvor Cronborg endnu langt fra ikke var saa stærkt befæstet som nu, kunde det i Aaret 1658 ikke tages uden ved Hjelp af Forræderie. Puffendorf selv tilstaaer, at Commandanten Beenfæld, som blev dømt fra Livet, fortjente denne Straf, om ikke for Forræderie, saa dog for sin store Uforsigtighed, en Yttring, som fremsat af Puffendorf, neppe betyder andet end Forræderie. Kingos Ord om Cronborg: Tre Konger det har ført af Vand, af Jld og Skud, Trods Havets Svelg, trods Brand, trods Fiendens Skud. maa ogsaa kunne gielde i vore Dage. Jngen Stat, i Europa kan, som sagt, ønske sig en mere upartisk og aarvaagen Vagt paa denne vigtige Punct end netop et Folk, der under alle Omstændigheder har viist, at det elsker intet høiere end Fred og at alle Nationers vedtagne Rettigheder, er det ligge hellige. Vel er det mueligt, at et i sine Planer overilet Cabinet kunde faae det uheldige Jndfald, trods sin egen og alle andre Nationers Jnteresse, at ville erobre denne Fæstning og gjøre Landgang i Siælland. Men intet burde mindre forurolige os end en saadan Trusel. Den saakyndige Kammerherre v. Scheel siger, at ingen Flaade vilde turde vove at lægge sig paa Cronborg Rhed for at dække en Landgang deromkring eller beskyde Fæstningen. Engelland har ved talende Kjendsgierninger bevist, at en Stat sjelden kan foretage noget uheldigere end at forsøge Landgang. Hvad var Følgen af Britternes Landgang paa Holland, hvilken af deres senere Expeditioner paa Bologne, Constantinopel, Buenos=Ayras a. lykkedes dem, Den afdøde Gret Schmetton siger meget rigtig, man kan vel i Samtaler i Fredstid forudsætte en Landgang paa Sjælland, kan beraabe sig paa Exempler, der aldeles ikke ere anvendelige mere paa nuværende Tider og Forhold, men naar hov Mat følter sig i den sendtlige Generals Sted, som det lykkedes at lande i Sjælland med 25,000 Mand, vil man være meget forlegen med at angive hvad der da var at gjøre? Den Danske Flaade 2) havde ikke ladet det uhyre Train af svære Artillerie, ikke alle de Heste, Mund og Krigsproviant, som en fjendtlig Armee maatte føre med sig, lande saa ganske ubeskadiget og uden al Haverie. Den fjendelige Armee maae te alligevel beslutte, strax at beleire Kjøbenhavn eller Cronborg, for at faae Fodfæste, og Erøbringen af een af disse Pladser vilde ikke være saa let, naar de der værende Soldater vare ligesaa fortræffelige som vort Artillerie. Endvidere siger Schmettou, om f. Ex. Sverrig, vilde vove et saadant foretagende, saa maatte det paa samme Tid opstille en Armee paa den Norske Grændse, og kunde være forsikkret paa, at ingen Europæisk Magt nogensinde vilde tillade at der beholdt Sjælland, om end Erobringen af denne De var fuldbragt. (Fortsættes.)A. Og havde vi end inger Flaade ude, saa maatte de nu saa fortræffelige Batterier, vort Artillerie, vore Skytspramme a. kunne tilføie, en Fiende stor Skade, førend hans Tropper gaaede Landet.