Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-10-13
J Aaret 527 blev Patriarken Euphrasius dræbt under Ruinerne af Bygninger, som styrtede sammen ved et Jordskiælv, og i Aaret 542 den 16de August faldt den hellige Landse ned fra Søilen, paa Constantins Forum, ved en nye Jordrystelse. Partierne i Circus opfyldte under Justinians daadrige Regiering flere Gange Staden med Mord og Brand. Rigets indvortes Styrke faldt mere og mere, de udenlandske barbariske Nationer oversvømmede det, og Constantinopel blev mange Gange beleiret: Saaledes i Aaret 616 af Perserne under Kosroes Parvis, 626 af Avarerne, Gange efter hinanden beleirede Araberne, hvis Magt havde opnaaet en saa stor Høide, efterat Mahomed havde stiftet sin nye Religion, denne Stad, og den Græske Jngenieur Kallinikes reddede den med Møie ved Hielp af den Græske Jld, hvorved han opbrændte Fiendernes Flaade. Rigets Svaghed var saa stor, at Aaret 715 maatte Keiseren, tilstaae Muselmændene en frie Udøvelse af deres Gudstieneste i en Moskee, som var bygget ved Siden af den hellige Jrenes Kirke. J de 3 følgende Aarhundreder fulgte den ene ulykkelige Begivenhed ovenpaa den anden: Bulgarerne og Slaverne beleirede Constantinopel, Pest og Hungersnød ødelagde ofte Staden. J Aaret 763. var det en saa haard Vinter, at Havet frøs 100 Skridt ud fra Landet og Drivisen beskadigede Fundamenterne til Murene ved Søen. J Aaret 875 indtraf et saa voldsomt Jordskjælv, at over 400,000 Mennesker bleve begravede under Bygningens Ruiner. J Aaret 987 nedstyrtede atter Kuppelen af den store Sophiekirke. J Aaret 1033 vedblev Jorden at ryste i 140 Dage efter hinanden. Staden var saaledes siden Constantin den Store havde opbygget den, bleven 14 Gange opbrændt, og var altid paa nye bleven skiønnere igien opbygget. Den var forgiæves, bleven saamange Gange beleiret, indtil den endelig blev indtaget med Storm i Aaret 1203 af Korsfarerne og Venetianerne under Greve Balduins og den gamle Doge i Venedig Dandolos Commando under Keiser Alexius den 3dies Regiering for at sætte Alexius den 4de paa Thronen; men da denne ikke formaaede at tilfredsstille sine Allieredes ubegrændsede Fordringer eller at berolige Folket, som var blevet forbittret over disse Barbarers Overmod, saa kunde han ikke forhindre Udbruddet af et Oprør, som kostede ham og hans Efterfølger Liv og Throne, og gav Constantinopel til Priis for en Udplyndring. Korsfarerne, som imidlertid stode i Leier udenfor Muren trængte den 12te April 1204 under Anførsel af Tydskeren Peter Plank ind i Staden, ødelagde den ved Plyndring og Mord og oprettede det saa kaldte latinske Keiserdomme paa Ruinerne af den Byzantinske Throne i Constantinopel, som varede i 57 Aar. Den 25de Juli 1261 erobrede Michael den Palæologe Staden og bragte den paa ny under de Byzantinske Keiseres Herredømme; men hverken han eller hans svage Efterfølgere, formaaede længere at forhindre Rigets Ødelæggelse eller Hovedstadens Forfald, som Havet blev ved at beskadige med sine Oversvømmelser og Jorden med sine Rystelser, og som desuden leed af Venetianernes og Genuesernes Handelsialousie, af hvilke Keiseren endog indrømmede de første Forstaden Galata, som de næsten forvandlede til en uafhængig Stad af det Græske Rige. Men Constantinopels Undergang blev dog især bevirket ved de vilde Ottomanners Angreb, som havde oversvømmet de Asiatiske Provinser og nu ogsaa trængte ind i de Europæiske. Allerede i Aaret 1393 formaaede Keiseren kun at afvende Stadens Erobring af den frygtelige Sultan Bayazid ved de meest fornedrende Opoffrelser; han maatte indrømme Tyrkerne et særskilt Qvarteer, i Staden, en Jurisdiction og en Moschee, og bragde derved Mohameds prophetiske Ord nær til sin Opfyldelse, som havde lovet Muselmændene Constantinopels Erobring. J Aaret 1424 lode atter Tyrkerne sig see udenfor Stadens Mure, vel lykkedes det endnu denne Gang med en stor Pengesum at formaae Sultan Murad den 2den til at trække sig tilbage; men hverken Keiser Manuel den 2dens eller hans Sønners, som succederede ham, ydmyge Underkastelse under Tyrkernes Overmod, eller Johan den 6tes sidste Forsøg, paa i Aaret 1438, at forene den Græske og latinske Kirke med hinanden og derved bevæge de vestlige Nationer til med Kraft at modsætte sig Ottomannernes Fremtrængelse og at forhindre Rigets Undergang formaaede at redde Staten som nu var indskrænket til Hovedstadens Mure.