Jyske Efterretninger, 1770-05-18
Kilden til inds Fornøyelighed er vist en stor Lyksalighed i dette Liv, men samme har ingen større og almindeligere Fiende end Misfornøyelse. Den, som bærer Krone og Scepter, kan ligge saa lidet sige sig fri derfra, som den der bærer Hyrdestaven; Ja den yttrer sig allermeest hos dem, hvis udvortes Høyhed, Pragt og Rigdom bevæger andre til at troe, at deres Fornøyelse er fuldkommen. Jeg nægter ey, at jo et Menneske kan, for en kort Tid, være fornøyet - Naar en Ærgierrig opnaaer den Rang og Høyhed, han længe har sprunget og tragtet efter - Naar den Gierrige har faaet sine Capitaler ved udsatte, og sine Rente=Penge rigtig ind, saa han ikke har taget. Ro taget Skade hos nogen for en eeneste Skilling, mentvertimod havt Leylighed til at udste andre, og berige sig selv - Naar en Vellystig slukker sin ureene Tørst, og fyldestgiør sine kjødelige Begierninger, saa er det ey at tvivle paa, at de jo, i det Øyeblik de nyde denne deres indbildte Lyksalig. hed, tænke, at deres Fornøyelse nu var fuldkommen; Mende have neppe opnaaet deres Ønske, førend de allerede befinde den at være utilstrækkelig, og deres Begierligheder ere ikkuns derved des stærkere blevne ophidsede. Jeg vil herpaa anføre et Par Exempler, og videre udføre samme til Sagens Oplysning. - Gulosus er en Adelsmand, som besidder store Midler. Han har gjort mange Reiser, og overalt fort sig prægtig og kostbar op; Paa hans Gods har han ladet opbygge et prægtigt Slot. Der feiler intet af alt det, som kanziire og gjøre det mageligt og anseeligt. Kamrene ere saaledes, at man, ved at gaae igiennem dem, kan mærke de fornemmeste Forandringer af de 4 Aarets Tider; Der gaaer ingen Dag forbi, at jo Gulosus bliver besogt af hans Venner. Alle Fremmede finde her en ønskelig Modtagelse. Hans Tafel er det udvalgteste, man kan finde. Gulosus tænker Nat og Dag paa, hvorledes han meere og meere kan fornøye hans Appetit, forstørre hans Beqvemmelighed, og giøre hans Lyst meere fuldkommen. Han har nu opnaaet sit 40de Aar; men hans vellystige Levnet har allerede for nogen Tid siden tilbragt hans Legeme nogle fortredelige Tilfælde, saa de nydeligste Spiser, vil ikke meere smage ham, og de blodeste Senge ere ham for haarde. Jngen Musik kan lindre Fornemmelsen af hans Smerter, og giøre hans Sind roeligt, intet Selskab, behager ham meere. Hvo er ulykkeligere og elendigere end Gulosus, Paa hvis Legeme og Sind den af ham saa høy elskede Vellyst er bleven til den grummeste Bøddel, han plages tidlig og sildig af et misfornøyet Sind og en nagende Samvittigheds Orm. Lesinius havde en fattig Bonde til Fader. Nøden tvang ham til at søge Tieneste hos en anden Bonde og vogte hans Qvæg. Et Stykke tørt Brød og en Drik Vand af en klar Bæk, ey allerne mættede og ledskede, men end- og fornøyede ham. Jngen var meere oprømmed og munter end Lesinius i denne hans Tilstand. Jmidlertid blev ham uformodentlig bragt den Tidende, at hans Fætter i næste Kiøbsted var død, og at han derved var tilfalden en anseelig Arv paa 20000 Rdlr. Lesinius forloed i en Hast sin Hiord og hans forrige Levemaade. Den usædvanlige Besiddelse af saa stor en Rigdom opvakte Begierlighed efter meere. Hans naturlige Klogskab lærte ham snart, hvorledes han ved at laane paa Pant eller anden sikker Maade kunde forøge hans Rigdom. Det manglede ham ey paa Leylighed at gifte sig vel, men han afslog alle Forslag, under Paaskud at han vilde først forøge hans Arve=Midler til 30000 Rdlr. Lykken viiste sig og heri gunstig mod ham, og da ham atter et Giftermaal blev foreslaget, resolverede han endelig at tage imod Tilbudet, i Fald Svigerfaderen vilde forbinde sig til at tage til sig og at forsørge de Børn, som i Egteskabet bleve avlede; da nu dette ey blev indgaaet blev Lesinius vel ugift, men ogsaa desmeere gierrig. Man hørte intet af ham uden ængstelige Klagemaal over de slette Tider, og hans store Trang. Hans ganske Væsen var kurvorn og fortrædelig, hans forrige Munterhed havde saa ganske forladt ham, og hans Bekymringer derimod saa stærk forandret ham, at ingen af hans Venner kunde meere kiende ham. Jntet Løv paa et Træe bliver saa let bevæget af Vinden, som hans Sind blev dagligen sat i Mistanke, og Frygt. Da en af hans Skyldnere betalte ham et 1000 Rdlr. og han efter nøye Tælling havde indsluttet dem i en indmuuret Jern Kiste, kom ham den Lyst over, nok engang at tælle dem. Men han fattede derover den Jndbildning i Hovedet, at der maatte være 2000 Rdlr. i Kisten, eftersom han to Gange havde talt dem. Dette blev Aarsag til hans Ulykke; Thi da han efter nogle Dages Forløb ikke fandt meere end een Pose med 1000 Rdlr. græmmede han sig og ver denne indbildte Forliis til Døde, uden at have levet enten sig selv eller andre til Nytte. Jngen kan nægte, at jo Lesinius ved hans store Rigdom var fattigere og meere misfornøyet, end han ved hans Hyrde=Stav havde været. (Slutningen skal følge i næste Nummer.) Or Orden.