Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-06-22
Paa en Bøg mellem 60 og 120 Aar kan man regne en Tilvext paa Veddet til en Cubikfod aarlig. 60 slige Stammer forøge altsaa aarlig deres Masse af Ved med 1 Favn. Paa denne Maade produceres meget Brænde endog uden Plantning, naar Træerne blot undgaae Øxen nogle Aar. Til vexten paa henved 5 Millioner Bøge udgjør aarligen mere end hele Kjøbenhavns Forbrug. 2. Der plantes en heel Deel, og hvilket er omtrent det samme, adskillige betydelige Skovstrækninger og Bønderskove ere tagne under Fredning, og ved slige Plantninger og Fredninger produceres ogsaa Brændsel. J. Endskiønt mange Skoveiere fælde for Fode, gives der dog ogsaa mangfoldige, som ikke røre deres Skove. En Skoveler behøver ikke at fælde sin Skov for at vorde rig; han opnaaer dette, naar hans Naboer ødelægge deres. Antallet af Skov eiere, der følge denne finere Methode, er ikke lidet. Disse 3 Omstændigheder gjøre det mueligt, at en stor Mængde Brændsel opelskes og vedligeholdes i Landet, blot formedelst den forhøiede og stigende Priis. Hertil kan endnu føies, at Brændsel ikke udføres fra Danmark til andre Lande, enten Prisen er høi eller lav, og at Forbruget under høie Priser nødvendig maa være mindre, fordi mange nødes til at spare. At Prisen paa Brænde er stegen, ligger i den Nødvendighed, at den ene Vare maa stige med alle de øvrige, der staae i Forbindelse dermed, men det er ikke steget stort mere end forholdsmæssigt, naar man betænker, at Skovland ikke kan afgive saa meget som en lige Strækning Agerland ved Korndyrkning forenet med Qvægavl. En Skov af 120 Tønder Land, god Bygjord, som er i den fuldkomneste Orden og besat med Bøgetræer i enhver Alder, afgiver aarligen for Skoveieren i reen Jndtægt 800 Rdlr., medens 120 Tønder Land, under et ordentligt, nogenledes godt indrettet Jordbrug, afgiver aarligen 1762 Rdlr. Skal Skov dyrkningen være en virkelig fordeelagtig Gjenstand, for en Landmand, maa Brændet betales saaledes, at han i det mindste kan have 10 Rdlr. reen Jndtægt af en Tønde Land. Men dette har for nærværende Tid aldeles ikke Sted i Danmark. Det vil endog vare længe inden det skeer, thi dersom Brændet stiger, saa vil Korn- og Fedevare ligeledes stige, hvorved Misforholdet kan vedblive. Skovdyrkningens Fordeelagtighed beroer da ganske paa Brændets Priis og Priserne paa de Producter af Jorden, som kunde være dyrkede paa Skovens Grund istedet for Brænde. De Kongelige Skove i Kjøbenhavns, Hirschholms, Frederiksborg og Kronborg Amt, samt i Odsherred, afgive kun 1 PC. af den Capital Skovene ere taxerede for (det vil sige, naar alt sælges til Brænde. Og da mange Skove i Danmark ere slettere end de Kongelige, kunne Skove, saaledes som de nu i Almindelighed ere, ikke betale sig med Brændets nærværende Priser. Skove kjøbes nu til 3 PC. og derover, ere de ikke i fuldkommen forstmæssig Tilstand, kunne de kun nyttes til 1. For da at udbringe 4 eller flere PC. hugges istedet for 11/2 eller høit 150 Deel, maaskee 1/2 Deel, ja mere, hvorved Skovene nødvendig maa gaae til Grunde. Faa Skove i Danmark ere i den Stand, som de burde være, følge lig kunne kun faa Skoveiere beregne sig 6 Rdlr. fri Penge for en Favn kløvet Brænde. Bøge brændet sælges allevegne under dets naturlige Værdie, og det desmere, jo slettere Skovene ere. En Skov, vurderet til 20,000 Favne Brænde, er 60000 Rdlr. værd, af hvilke Eieren i det allermindste maa have aarligen 4 PC., følgeligen 2400 Rdlr., hvorfor maa skoves 800 Favne om Aaret, det er 1/2 Deel af Skoven. Denne er da forbi i 25 Aar. Vil Skoveieren, som enhver Landmand vil og bør, have endnu mere, saa varer Skoven endnu kortere. - Resultatet heraf er, at netop det gode Kjøb paa Brænde fælder den ene Skov efter den anden og levner tilsidst faa eller ingen Skove i Landet.