Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-03-03
Norske Bödsfald. Capt. Magnussen og Bogtrykker Gundersen paa Frederikshald. Kbm. Asmus Møller, i Tronhiem. Khm. C. Rosin i Frederikstad. Tracteur Carstens i Christiania. Til Hr. Major Riegels Hensigten med mit Jnserat af 13de Decbr. f. A. var, foruden hvad derom i samme allerede er anmeldt, at vise den Partiskhed hvormed et vist Parti gaaer tilværk, naar det gjelder at skaffe dets Maximer Indgang.) Og vil De vide hvorfor jeg vedbliver at svare Dem, da tjener til behagelig Efterretning, at det er for at vise Publicum, hvorledes en Kongl. Embedsmand, en Søe- og Landkrigscommissair, Hr. Major Riegels, ikke undseer sig ved at forsvare en høist vilkaarlig Handling. Thi gjør I. Moses's Skavanker til Hornkloft, Ømhed i Foden eller hvad De lyster, Stutteri-Commissionen har handlet uforsvarligt i at erklære I. Moses for stutteridygtig, uden at vise Publicum at den var værdig dertil. Den har derved givet et høist forargeligt Exempel, som ikke kan andet end befæste den Troe hos saa Mange, at naar man har mægtige Patroner, kan man gjøre hvad man vil. Desuden kan en Hornkløft være farlig nok, og i mine Tanker bør en Hingst med en saadan Feil aldrig bruges til Bedækning. En sund Hov er vistnok den vigtigste Fordring. ved en Hest, thi kan en Hest ikke taale at træde paa Jorden, veed jeg sandeligen ikke, hvad alle dens øvrige Egenskaber kunne nytte den. - Men hermed ere vi endnu ikke til Ende, Deres Velbaarenhed! De taler og at Sandruehed i Fremstillingen bør være enhver Rettænkende hellig. Viser Te en saadan Sanddruehed, Sidst fremkom De med den Usandhed, at jeg havde været opfordret til at fremkomme for Stutteri-Commissionen med mine Udsættelser ved I. Moses! Denne Gang siger De at jeg saae ved Stutteribesigtelsen at I. Moses var omfode af en Hornkloft. Atter en Usandhed! Thi jeg kom ikke I. Moses saa nær Besigtelsesdagen, at jeg kunde bemærke saadanne Rariteter. Saaledes er det ogsaa en Usandhed altsaa den 3die (!), at jeg har gjort I. Moses's Ømhed i den ene Forfod til spatlam. Jeg har den ene Gang spurgom den var spatlam eller haltede af sin Spat, og den anden Gang om den haltede. Og til Dem, Hr. Major, har det staaet ved et med Bestemthed udtalt Nei, at redde Deres Yndlings Ære. Men det har De ikke turdet. Derimod har De kun endnu mere blottet I. Moses's svage Sider. De vil derfor undskylde, at jeg, saalænge man ikke maa faae at see hvorledes T. Moses traver, holder den mistænkt for at lamme af sin Spat, ligesom man nu i Følge Deres eget Udsagn, maa slutte sig til at den lammer af en Hornkløft. - Betræffende de Modsigelser De bebreider mig, mener jeg at det meget lader sig sammenrime, at Commissionen har anvendt en heel Time og meere paa Deliberationer, uden at have underkastet I. Moses en tilstrækkelig offentlig Examination. Ja maaskee at første endog var en Følge af sidste. Deres Slutningsmaade halter derfor, om af Ømhed i Foden eller Hjærnen, skal jeg lade uafgjort. Og naar De dertil siger, at man er vant at træffe mig i Modsigelser, maajeg antage at De dermed sigter til at jeg har forandret Mening om Vexelbruget, thi mener De Andet, beder jeg Dem fremkomme dermed. Jeg er opdraget ved Vexel bruget. Intet Under derfor at jeg en Tidlang hyldede de Grundsætninger, hvorpaa samme beroer. Men naar Erfaring senere har lært mig at Vexelbrug ialmindelighed. og især under nærværende Omstændigheder ikke passer for os, ) geraader det mig vist mere til Ære at erkjende min Vildfarelse, end at vedblive haardnakket at paastaae: at Sort er Hvidt, eller omvendt. Eller mener De, at jeg hellere maatte være vedbleven min første Mening, for at have den Ære at kaldes conseqvent? Men hvorfor siger De da, at jeg maa beklage, for sildig at være kommen til den Erkjendelse, at det er lettere at skrive over 1) Men hvorfor spørger De herom, J Deres Forrige vidste De jo Beskeed. 2) Herom mere med det første. en Sag end bevise med Kjendsgierninger; og hvorfor erkjender De da det Gode i Meget af hvad jeg har skrevet over Landvæsenet, Veed De ret hvad De vil, eller vil De vise os, at det netop er Dem, der forvikler Dem fra den ene Modsigelse i den anden, Og hermed har jeg den Ære for denne Gang at anbefale mig. Aldebertsminde, den 25de Febr. 1838. C. Dalgaas.