Politivennen, 1800-01-01
Bøn til den Skipper, som ligger nærmest oven for Holmensbro. Jeg ynker inderlig Deres Velædelheds Lidelser, der maae leve i den forpestede Dunstkreds, som Broen daglig udsender; og jeg kan ikke andet, end gjøre Dem et Forslag, eller om De vil, en Bøn, der i det mindste om Dagen vil gjøre deres Tilstand taalelig: Hav den Godhed at lade Deres Mandskab, hver Morgen, saa længe De ligger her, med en halv Snes Pøser Vand afspøle Broen! "Men det tilkommer jo ikke mig,ø vil De sige, jeg svarer det paaligger Dem ikke, men dersom De har Sandser, saa ville disse vist sige, at det tilkommer Dem for Deres eget Helbreds Skyld, og vi Københavnere ville velsigne Dem derfor. Og flere Købere ville komme til Dem, som nu forjages af Stank. Den som skriver dette, er en Mand, der ikke uden den yderste Væmmelse gaaer over Holmensbro, eller som den burde hede Drækbroen. Han forundrer sig over, at det Svineri, som har Sted der, kan taales, -thi fra Kongen indtil Daglejeren, maae enhver, som gaaer over denne tilsølede Bro, og som har Øje og Næse, tilstaae, at Broens Forfatning er en Skændsel for en velbestyret Stad. Han opfordrer enhver, der har rejst, til at erklære, om der noget andet SvinskSted findes Mage til en saa æklende S hed paa en publik Bro, og til den Ligegyldighed hvormed det taales. Han har før offentlig et par Gange skrevet derom saa at Tingen ikke er ubekjendt. Da midlertid alt Haab nu er forsvundet, til at see nogen Forbedring iværksat fra deres Side, hvis Pligt det var, tager han sin Tilflugt til Deres Velædelhed. Vil De nu ikke hielpe, saa faaer det at beroe indtil en Ramdohr eller anden Tydsker, der efter et frugtløst Befordringstog til det forjættede Land, søger en lille Regres hos en eller anden tydsk Forlægger ved atter at more Tydskland med Karrikaturer af vore Latterligheder. Der vil man maaskee læse: Nichts ist lacherlicher, als emnen aufgeblahten Dane, voll von der nun sostark eingerissenen affectirten Verachtung von allem vas Deutsch ist, und von den Gedanken, vie gluckuch, ivie reich, vie schøn semn elendes, armes, haffliches Danemark, vie unvergleichlich und anmuthig seine sehr mittelmasige und gejvis fehr unsaubere Hauptstadt sey, mitten auf der Schandbilbne dieser Stadt, der sogenannten Holmensbrucke ju begegnen. Da steht er mit seinem albernen Stolse, vie das Thier auf semnem Misthaufen. Meine Leser belieben sich eine Brueke vorjustellen; die von Morgen bis Mittag mit den scheuslichsten von allem Unrath jollenhoch uberladen ist. Aber nicht allein die Oberflache, sondern alles, Balustrade, Pfeiler, Balanciers sind uber und uber besudelt. Und diese Brucke ist micht etva eine kleine unbedentende Brucke in einer abgelegenen Gegend der Stadt, nein! es ist die ;vveite Hauptbrucke des grossen Kristiansburgs, eine Brucke mitten in der Stadt, die alles mas machtig, reich, schon und gesmaekvoll, Kbnige, Pringen, Pringessinnen, Ministern, Millionare, Magistratspersonen tagtaglig passiren mussen. Des Mittags ist;var der Koth von den vielen vertben Fussen veggetragen, aber der Stanek dauert noch, vveil die Aussenseite der Jrucke nichts durch, den Gang gevonnen hat. Vie unsanber die Navion ist, vird nan daraus beurthoilen konnen, venn man diese Bricke aufsichen, und dann die Hafenlente im fingerdikken Unrath hineingreiffen oder sogar aaf die besudesten Balanciers herausgehen schaut, und ivie phlegmatisch der Dane;ugleich ist, mimmt sich davon ab, das ich verschiedene vergebens gefragt habe: vem es denn eigentlich ;ukame, dieses Unvesen ju steuern, der Hafenkommission, dem Magistrat, der Policey, oder vven sonsten? Kur;, der Schlendrian ist der Abgott der Danen! u.s. w., u.s. v. " Et saadant Maleri, i en Beschreibung Reise, Journal eller Durchsluge, vil maaskee gjøre hvad Anmælderen ikke kan. Det er ogsaa i denne Henseende han har sat det her paa tydsk efter Evne, for at stille det i Øjnene paa en saadan galdesyg Tydsker, hvis han muligt kunde faae isinde at kige i et dansk Blad.