Viborger Samler, 1839-10-05
Nyeste Postefterretninger. Orienten. Constantinopel, den 7de Septbr. J Begyndelsen af denne Uge overgave Gesandterne fra Frankerig, England og Østerrig Storsultanen en Note, hvori den Forsikkring paa det bestemteste udtales, at disse Magter have den faste Beslutning at opretholde det os manske Riges Jntegritet og det nuværende Dynasties Uafhængighed. Dette Skridt synes at være en Følge af den i Wien under 27de Juli afsluttede Convention, hvorved disse Cabinetter have overtaget den gjensidige Forpligtelse, paa denne Maade at ende de orientalske Anliggender, hvorhos de tilføiede den Erklæring: at ville protestere imod enhver Jdee om Udvidelse. Man haabede, at Cabinetterne i Petersborg og Berlin vilde ile med at tiltræde denne Convention. – J en anden Skrivelse fra Constantinopel af samme Dato meldes, at Østerrig, Frankerig, og England have i Wien undertegnet en Tractat, hvorved de gjensidig forpligte hverandre til at opretholde det osmanske Riges Jntegritet ved alle de Midler, der staae til deres Befaling. Hidtil har Rusland vægret sig ved at undertegne denne Tractat; – Ruslands Tiltrædelse vilde være en Ophævelse af Tractaten til Unkiar-Skelessi; i Tilfælde af et Fredsbrud vilde Porten gjøre fælles Sag med de tre Magter. En Middelvei er ikke længere mulig, enten maa Rusland eller Triple-Alliancen vige; men alle Velunderrettede mene, at Rusland vil give efter; det vil ikke vove en Krig, saalænge Polens Saar bløde. Efter en Skrivelse fra Paris af 18de Septbr. maa Aarsagen til Admiral Roussins Tilbagekaldelse ikke søges i hans altfor store Eftergivenhed imod de andre Magter, men i den Kortsynethed, han har lagt for Dagen ved den omanske Flaades Frafald. Man har gjort Admiralen den Bebreidelse, at han ikke har forhindret den os manske Flaade i at forlade Dardanellerne. Han har ikke tildeelt Admiral Lalande de nødvendige Jnstructioner ; i intet Tilfælde burde det tillades Capudan Pascha at forlade Hellespontus. Vel paastaaer Roussin, at den franske Flaade ikke var stærk nok til at holde Tyrkeflaaden tilbage; men Sagkyndige paastaae, at der kun behøves to Skibe af Linien, for at forhindre Udløbet i Middelhavet. Man tilmeldte Roussin, at han ikke havde udviist den fornødne Energie i et saa overordentligt Tilfælde; men Admiralen gav Conseilspræsidenten det hjærve Svar: "moi, Roussin, manquer d'energie? Marchal, vous oublier, que vous parlen a un vieux marin, etc." Den gamle Marschal kom nu i Fyr og Flamme; han forlangte, at Ponthois skulde afløse den raae Sømand; Kongen samtykkede, og Admiralen kaldtes tilbage. Det er iøvrigt vist, at Gesandtens spændte Forhold til Lord Ponsonby har svækket den Tillid, der nu burde herske imellem Frankerig og England. Fremkommer Hoffet i St. James med et Forslag, har man her stedse noget at indvende imod det; man seer kun en Snare, som England søger at lægge for os, Saaledes kan det orientalske Spørgsmaal endnu længe forblive uafgjort, med mindre Begivenhedernes Strøm gjennembryder den Dæmning, den diplomatiske Virksomhed søger at opføre. Er det Rygte sandt, at Mehemed har befalet sin Søn at bryde op med Hæren den 28de Septbr., og at gjøre en Bevægelse fremad mod Constantinopel, dersom Vicekongens Betingelser ikke til den Tid ere antagne af de mæglende Magter, – da ville de store Magter snart afkaste Maskerne; thi enhver Magt vil da udentvivl indtage den Stilling, som Sægernes Natur udkræver. Mehemed Ali stoler paa, at en eller anden Magt i Tilfælde af Fredsbrud vil erklære sig for ham. Vi ville see. Jmidlertid vil han fra en anden Side erfare alvorlig Modstand; thi man veed, at Admiral Stopford har erholdt befaling til at passere Dardanellerne.