Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1817-06-13
Den 31te Maji sprang ligeledes et velklædt og ungt smukt Fruentimmer fra Maynbroen i Bølger Den herværende "Correspondent von und vor Deutschland giver fra Böcklabruck i Over østerrig, under 4de Maji. følgende troværdige Fortælling om det Uvæsen af de po chlske Sværmere, som der i Egnen har havt Sted: J Aaret 1813 kom den i Bøhmen fødde Præst, Thomas Pöschl – en Mand paa 40 Aar, og virkelig den samme, der stod Boghandler Palm bie i hans sidste Time i Braunausom Kooperator til Amptmang, en Landsbye 4 Miil herfra. Da han allerede paa sin sidste Plads drev teligiøst Sværmerie, vilde megen Ulykke have været sparet, havde man ikke meere anstillet ham som Lærer i en rolig Menighed. J Amptmang prædikede han nu Bod paa en gandske egen Maade, spaaede Berdens nærforestaaende Ende, og fik tilsidst gudelige Syner. Med sine Lærdomme forbandt han et blidt exemplatisk Levnet, og vandt, som den Eneste, man maatte klynge sig til, naar man ikke ved Jordens Adspredelse til Støv vilde falde i Helvede – stort Anhang iblandt Bondealmuen. Jntet undgik den daværende Kongelige bayerske Landrets virk omme Aarvaagenhed. Beklaget, men i sin Aands orvitting ulægelig blev Pöchl under Opsyn bragt til Salzburg. Sagen syntes endt, men var det ikke. Hans Tilhængere vedligeholdt mundtlig og skriftlig Forbindelse med ham. Ved Enden af Aaret 1816 traadte Bondsprædikanter frem Man hæftede dem. De afløstes af Andre, hvoriblandt Piger, der fordum ikke havde været i Orde for Hellighed. Og saa med disse talede Heften som en levende Hjertets Jndvaaner. Mange overtroiske Bøger fra fremmede Lande, novnlig fra Schweitz, benyttede de sig af, ogsaa af den berømte D. Kochems Værker, og, som det forstaaer sig, af Poschls Breve. Tilløbet blev stærkere, det blev heller ikke mere ved Ordet allene: man udøvede Ceremonier. Hvo der vilde træde indi Samfundet, maatte lade sig rense fra Diævelen, Med Støden og Træden, under Skjælden og Bæven blev han uddreven; derpaa fornam man en stor Glæde over den Nyendvalgte; man dandsede og sprang i Kredse, og bad igjen hele Dage og Nætter, med Legemet henstrakt paa Jorden, tildeels paa fri Mark, hvor man ventede paa at Himlen vilde aabne sig, Den stille Uge var Maalet for store Begivenheder. Allerede for drog man fra Huus og Gaard, opbrændte sin Eiendom og de bedste Klæder med de Sidste, som man meente, Hoffærdigheden, og søgte i Skarer Veien til Jerusalem; thi ogsaa Tiden til Jødernes Omvendelse var kommen. Diende Børn ved Moderbryslet toges med; Nattens Kulde dræbte en saadan Uskyldig; i Schwannstadt hviler Liget under Jorden. Paa Palmesøndag (den 30te Martii 1817) skreed man til Menneskeoffte. Vorder schlagen hedder det ulykkelige Sted, hvor man opreiste Alter; men den lislige Baarsol skulde ikke være Vidne til dette Skuespil, det var Midnat, da for en taltig Forsamling en tyveaars Pige af Secten blev slagtet. Brænderen gjorde herved de største Tjenester. Derefter faldt man ind i et Naboehuus, for at tvinge Beboerne til den nye Lære. Den gamle Mode blev strax ihielslagen, den gamle Fader og Datter med Rasenhed søndettraadte og bragte Døden nær J et tredie Huus vilde man bryde ind; det lykkedes ikke. Hurtig Arrestering atværgede større Ulykke; chi aarle om Morgenen vilde den sværmerske Menighed i Kirken Amfliang kastet Lod om, hvo af dem selv og af Andre maatte døe. Efter en stærk Modstand, bleve Hovedmændene paa to Vogne antvordede i Rettens Hænder; endnu under Førselen igjennem en Skov satte de sig til Modværge og de to Vogne ankom hid, liig dem, man fra Valpladsen fører bort med Saarede. En af de Saarede døde strax. Allerede den første Dag bleve af Borgergarden i Böcklabrück, med hvilken andre Frivillige forenede sig, over 80 af de meest forhærdede Sværmere indbragte. Hvor det har seet Ligene, og den hærkede Plads, hvor de faldt, dens Hjerte kunde briste Men Sværmerne forbleve ubevægede; den opoffrede Datters Pleiegader blev ført hen, og imilende lagde han"Herren har saa villet." Arresteringerne bleve fortsatte; det var nødvendigt, thi ogsaa et stort Brand offer var bebudet. For at det ikke skulde ramme den horværende Stad, hvor man forvarede Brødreskaren, blev hver Kraft sat i Virksomhed. Der gik Vagter og Nattegatrouiller; det var en Utolighedens og Frygtens Tilstand. (Fortsættes)