Berlingske Tidende, 1833-05-11
Efterretninger af blandet Jndhold. Det skarpe Syn og den fine Lugt, hvorved adskillige vilde Folkestammer udmærke sig, er almindeligen bekjendt; man maa næsten undres mindre over de Reisendes hartad utroelige Beret, ninger i denne Henseende, end over at endnu ingen Foucheller Vidorg er kommen paa den Tanke, at hente og ansærnogle Jndianere eller Hottentotter, hvis skarpe Sandser vil være Politiet til overordentlig Nytte, og spare en Mængde Bekostninger og Omstændigheder. Disse Vildes fine Lugtesandvilde ei allene gjøre det lettere, at opspore Forbrydere, men maa vil ogsaa være i Stand til, paa det hurtigste at forskaffe sig de nøiagtigste Efterretninger om mistænkelige Menneskers Handlinger til hvis Udforskning man nu maa underholde utallige SpioneThi da Jndianerne endog ved Lugten kunne skjelne, om et Fodspor er en Vens eller en Fiendes, saa vilde det være en le Sag, at afrette dem til, øjeblikkeligen at kjende et ærligt Menneskes Fjed fra en Spidsbubs. Naar man først havde faae fat paa et mistænkelig Jndivid, maatte det være Børneleeg, ved en saadan Støvernæse at erfare, den Paagrebnes gode eller slette Sindelag, om han havde begaaet Forbrydelser, o. s. v. Men det skeer ofte, at Lande, som staae langt tilbage for os i Civilisation, derimod have adskillige hensigtsmæssige og nyttige Jn retninger forud for os, og i Nyholland har Politiet allerede længe betjent sig af de Jndfødte, for at opspore undvegne Forbrydere. For nogen Tid siden hændtes i Paramatta følgende Begivenhed, som fortælles i Sidneys Avis, og sætter et saadan Støverpolitie i det bedste Lys. En fri Colonist, ved Nav Fischer, som med særdeles Held havde opdyrket et stort Stykke Land i en fjern Deel af Colonien, savnedes allerede længe paa den nærmeste Handelsplads, hvorhen han pleiede at bringe sig Qvæg og sine Agerdyrkningsproducter til Salg. Hans Bekjendte anstillede Efterforskninger efter ham, og Opsynsmanden over hans Plantager, en frigiven Forbryder, der nød sin Herre fuldkomne Tillid, og allerede havde levet mange Aar hos ham erklærede, at Fischer havde gjort en Reise i Forretninger og at han først om nogle Maaneder vilde komme tilbage. Da man kjendte dette Menneske som Plantagejerens meget betroede Tjener, saa troede man hans Udsagn, endskjøndt Sagen forekom adskillige Personer mistænkelig. Jmidlertid forløb den ene Maane efter den anden; man glemte efterhaanden Fischer, og Opsyn manden ved Plantagen skaltede og valtede som Herre. Naaman spurgte ham, hvilket imidlertid sjeldent skeete, om Fischeendnu ikke var kommen tilbage, anstillede han sig meget forundre over hans lange Udeblivelse, og sagde, at han ventede har hver Dag. Adskillige Maaneder henrandt, da en Colonist, som boede i Nærheden, sildig om Aftenen vendte tilbage og ten temmelig nær forbi Fischers Boelig. J det han red langs me Gjerdet, som adskilte Plantagen fra Landeveien, saae han tydeligen en Mand, der lænede sig til Gjerdet, og som han strax gjenkjendte at være den saa længe savnede Fischer. Colonisten kaldt paa ham og nævnede ham ved Navn, men hiin Mand vendte sig om og gik, uden at svare et Ord, over Marken hen til Huset. Col nisten fortsatte sin Vei, da han var kommen hjem, fortalte ha sin Familie og sine Naboer, at Fischer var ankommen, og at han havde talet med ham. Denne Efterretning udbredte sig hurtigt i Omegnen fra Plantage til Plantage, og mange Vener og Naboer indfandt sig de følgende Dage, for at besøge de res gamle Ven. Men Fischers Opsynsmand forsikkrede, at han Herre endnu ikke var kommen tilbage, smillede over Colonisten, Fortælling, der paastod at have seet Fischer, og gav temmelitydeligt at forstaae, at den gode Mand formodentligt paa Ma kedet havde drukket et lille Glas over Tørsten. Men Naboerne vare ikke tilfredse med denne Erklæring, den gamle Mistand, vaagnede, og man forlangte af Øvrig, den en nøiere Undersgelse af Sagen. Til den Ende begav Fredsdommeren sig i Stedet, ledsaget af sin Constabel, en Nyhollænder ved Nat Sam, med fine Lugteorganer, der allerede havde viist væsentliTjenester ved at opspore undvegne Forbrydere; Nysgierrigh havde tillige hidlokket en Mængde af de omkringboende Colo ster til Stedet. Den Colonist, der paastod at have seet FischaSkikkelse, paaviste nøiagtigen det Sted, hvor han havde sig den, og Nyhollænderen havde neppe nærmere betragtet Gjerd før han opdagede en mørkebruun Plet paa en af Gjerdestaver, lugtede til den, og derpaa udraabte: "Blod af den hvide Man- Uden videre Tøven løb han derpaa, ligesom en Støverhudtværs over Marken til en lille Dam, i Nærheden af Vaaning huset. Her bemærkede han noget ureent Skum paa Vande Overflade: han tog det op med Fingeren, og lugtede til de Fedt af den hvide Mand!" var det Udraab, som øjeblikkelig hørtes af denne ubetalelige Politibetjents Mund. Efterat Sam i forskjellige Retninger havde gjennemkrydset Marken, som om han forfulgte et Dyrs Spor, førte han sine Ledsagere til en lav Skov, hvor han paa forskjellige Steder borede med en Ladestok i Jorden og derpaa sagde: "Hvide Mand her. - Man gravede strax efter, og fandt et Liig, som af alle Naboer erkjendtes for at være den savnede Colonists, uagtet Hovedet var knust, og det, efter den forraadnede Tilstand at dømme, allerede maatte have været begravet for længere Tid siden. Ufortøvet fængsledes den mistænkte Opsynsmand, og uagtet alle hans Forsikkringer, dømte Juryen i Sidney ham skyldig. Kort for sin Henrettelse aflagte han en fuldstændig Bekiendelse om sin Forbrydelse, og angav, at han paa det samme Sted, hvor Colonisten saae Fischer havde dræbt sin Herre, tre Maaneder før denne havde viist sig, og derpaa slæbt ham hen til den Dam, hvor Sam opdagede Sporene. Men efterat Liget havde ligget der i nogle Dage, slæbte han det af Frygt for Opdagelse, hen i Skoven og der begrov han det.