Københavns Adresseavis, 1769-10-04
Resten af Historien over Corsica. (See No. 136.) Henrich kaldede Termes tilbage, for at bruge ham i Nederlandene imod Philip II, til hvem Faderen havde at staaet det Spanske Monarchie. Sampiedros stolte, hidsige og grusomme Character gjorde, at Henrich opdrog ikke Commanden i Corsica til ham, men til Jourdan Ursin Men den haarde Krig med Philip satte Henrich ud af Stand, at forsyne Ursin med det Fornødne, og denne havde nok at giøre, at forsvare sig i de faa Poster, som Franzoserne endnu havde besat. Endelig maatte Henrich vige for Philips Overmagt, og slutte Fred i Chateau en Cambresis, i hvilken Fred Genua var indsluttet. I Kraft af denne maatte Franzoserne rømme, hvad de endnu besadde paa Corfica, Henrich H. døde samme Aar 1559, af et Saar, som han havde faaet i en Turniere af Greven af Montgommerp, Jblant hans Prindser, som fulgte ham efter Raden, blev Frankerig foruroliget ved en indvortes Krig, saa den blev sat ud af Stand, til at kunde blande sig i udenlands Handel. Genua torde, ved den elendige Tilstand Frankerig, var udi, ikke meere befrygte, at det skulde antage sig Corserne, derover trykte det samme immer meer. Sampietro, hvis Gods Genueserne havde indtrakt, og udsat en Priis paa hans Hoved, gav sig paa Veyen til Constantinopel, for hos Porten at søge Bistand for hans ulykkelige Nation. Paa denne Reyse fik han at vide, at hans Kone, som han havde efterladt sig i Marseille, havde begivet sig paa Veye til Genna, i Haab at faae Forladelse for ham af Republiken. Han skikkede strax en af hans Tienere hen til hende, som skulde afholde hende fra hendes Reyses Fortsættelse. Da han selv kom tilbage, traf han hende i Aix. Han førte hende til Marseille igien og med koldt Blod sagde hende, at hun skulde døe. Hun oppebiede hendes Død uforfærdet, og udbad sig ikkun den eneste Naade, at hun maatte døe for hans Hænder, efterdi aldrig nogen fremmet Mands Haand havde berørt hende, hvorpaa han qvalte hende, og 1564, efterat han havde forsonet sig med Republiken, vendte tilbage igien til Corsica. Han anlagde sammesteds et prægtigt Slot paa hans Godser, og befestede det, under Forevending at sette det i Sikkerhed imod Tyrkernes og Søerøvernes Anfald. Genneserne udtydede dito se Festningsverker til en Forbrydelse af ham, og befalede ham, at nedrive hans Bygning. Han vægrede sig; hans Landsmænd grebe til Gevæhr, for at beskytte ham, og ihiel sloge et stort Antall Genneser hist og her paa Øen. Republiken fik en anseelig Hielp af Spanien, ligesom og Sampietro erhvervede et Par tusinde Franzoser, som hemmelig skulde afhente Algierer, og overføre dem til Corsica. Thi Frankerig havde erklæret sig imod Genneserne, at det paa ingen Maade vilde antage sig Corserne. Med denne Hielp tilfægtede Sampictro 1565 en fuldkommen Seyer over Genueserne, og tog næsten hele Øen fra dem. Krigen vedvarede indtil 1567, da Sampietro faldt i et Baghold, da han hastede et af Genneserne beleyret Sted med lidet Mandskab til Undsetning og blev slagen af hans Kones Broder Michael Angelo di Organo. Hans Hoved blev ført til Genua og sammesteds opstillet til Spektakel paa Torvet Hans Søn Alphonsus værgede sig endnu en Tidlang paa Øen. Han vendte sig derpaa til Frankerig, hvor han fik Mar schals Værdighed, som og siden blev hans Søn Johan Baptista til Deel, med hvis Død dette Huus uddøde. Nu geraadede Corserne selv i Uenighed. En Faction kaldte sig den Hvide og en anden den Røde. Hiin fægtede for Frieheden, og denne holdt med Genneserne, hvilke det ikke var lidet magtpaaligende, at vedligeholde Uenighedens Aand iblant Corserne. Øen blev derved ikke gjort lidet bar paa Folk og ødelagt. Da Tyrkerne 1669 erobrede, Øen Candia, og derpaa ogsaa anfaldt Moren, og mange Græker forlode denne Halvøe for at undgaae det Tyrkiske Slaverie, saa optoge Genueserne en Colonie af samme 1677, omtrent 1000 Siele sterk, skikkede dem til Corsica, og gav dem der Landgodserne af Paomia, Rovida og Salogna. De satte en Genuesisk Herre, under Titel af Director, som Dommer over dem, og tilstædde dem den grædske Religions frie Udøvelse, samt et Klosters Opbyggelse for nogle Munke af St. Basilii Orden, som de havde bragt med sig. Derimod forpligtede disse Grækker sig til foruden at give Tiende af alle deres Producter, endda at betale en Afgivt af 5 Livres af hver Familie, og at tiene Republiken til Lands og Vands. De levede mange Aar i Rolighed, og forbedrede og pyntede deres Besiddelser og Eiendomme ved Flid og Arbeydsomhed. Men nu begyndte Corserne at misunde dem, og at ansee dem som Gennesernes Hielpe=Tropper. Derpaa forefaldt ofte blodige Skiermytseler imellem disse Græker og Corserne i Provinzen Vico, af hvilken deres Landgodser fordum havde udgjort en Deel.