Berlingske Tidende, 1830-04-27
Udenlandske Efterretninger. Den franske Expedition mod Algier. (Slutning). Ligesaa bestemt som Marineministeren, der paa Tribunen i de Deputeredes Kammer erklærede, at hver Tanke om Udsoning nu bør være fjern, - ligesaa bestemt har Minister riets halvofficielle Organg, Gazette de France, erklæret sig herom. Endnu for faa Dage siden sagde den: "Vi kunne forsikkre, at Hs. Majestæts Ministerium er urokkeligt i sin Beslutning, ikke at ændse nogetsomhelst Forslag til mindeligt Forliig, men tage Algier med væbnet Haand. Og - hvad kunde man vel haabe af Forliig med Barbarer, der stedse viiste sig end troeløsere efter Underhandlinger og Løfter, og ikke have mindste Anelse om Folkeret? Da du Quesne laae for Algier, lod Deyen Mezzo Morto den franske Consul (Vacher) stikkes ind i en Kanon, som med ham blev affyret mod hans Landsmænd, medens den engelske Admiral Exmouth i Mai 1816 stod i fredelige Underhandlinger med Deyen, og en engelsk Fregat førte er algiersk Sendebud til Constantinopel, blev i Bona, efter Deyens befaling, Mandskabet af nogle Hundrede Koffardieskibe, der vare seilede ud paa Korallfiskerie, og laae under den engelske Flaade beskyttelse, paa en snigmordersk Maade overfaldet og dræbt Dog - det er ufornødent at minde om tidligere Begivenheder; endnu i forrige Aar gav den nu regjerende Dey fra sit Palais Signalet til at fyre fra alle Havnens Batterier paa Labretonnie res fredelig hjemseilende Parlementairskib. Hvor mange Expeditioner ere ikke udsendte mod den nordafrikanske Kyst, og hvad have de gavnet! Frankriges under Ludvig den Hellige og Ludvig IV, Spaniens under Ferdinand den Catholske, under Carl V og Philipp V; J Pius den tes Navn Don Juan DAustrias; Englands under Crommell, under Carl II og Georg III; de nordamerikanske Fristaters under Commodore Decatur; - hvor mange Erindringer, som hine Røverstaters endnu aldeles uforandrede Skikkelse haaner: Ved Fredsslutningen med Admiral Exmouth blev fastsat, at de christne Fangers Trældom skulde ophøre; men hvad var Følgen heraf, De algierske Søerøvere, der troede, ikke at kunne unddrage sig hiin Forpligtelse, - som i Øvrigt let kan skuffes, naar man udskiber Fangerne paa et Punkt af Kysten, hvor ingen Consul er, - dræbte Mandskabet paa de kapprede Skibe, og kastede dem i Havet. Ved hiin Fredslutning blev ikke det Mindste bestemt i Henseende til Kaperiet selv, fra hvilket indtil dette Øieblik endnu mange europæiske Stater maa frikjøbe sig ved aarlige Tributer. Man har opkastet det Spørgsmaal, hvori den glimrende Fyldestgiørelse monne bestaae, som den sidste Throntale bebudede hele Christenheden, Søeministeren Dhausse; gav derpaa et undvigende Svar. Man har - sagde han - opkastet det Spørgsmaal, hvilken Fremtid man har bestemt det algierske Land efter dets Erobring. Jeg holder det nærværende Øjeblik ikke for beleiligt til at beskjæftige Os med dette Spørgsmaal. Følgerne af et saadant Foretagende kunne ikke, førend dette er iværksat, angives saa nøiagtigen, at det kan være Gjenstand for en offentlig Discussion. - De franske Blade meere deres Læsere med forskjellige, tildeels romantiske, Formodninger herom. Malteserordenen, sige Nogle, vil atter opstaae med fornyet Glands, og Algier vorde dens Arvedeel, at den maa beskjærme Christenheden mod musselmansk Barbarie; Hertugen af Chartres - forsikkre andre Blade - skal følge med Expeditionen, og Linien Orleans er bestemt til at regjere over den ny Erobring; Tunis og Tripolis - tilføier et tredie Blad - skulle indlemmes i den ny Stat, Søerøveriet til evig Tid afskaffes, Middelhavet vorde en fredelig Handels=Søe, paa hvis afrikanske Kyster Frankrige har sine Stationer, ligesom England, Malta og de joniske Øer; saaledes fuldbyrdes da Carl den tes og hans tappre Søns, Sejerherren, ved Lepantos, Plan til at gjengive det nordlige Afrika sin nedarvede Ret til Civilisation; tillige byder Frankrige Ægypten, som nu slutter sig til europæisk Cultur, Haanden og danner, indførende det i de mægtige Staters Række, et nyt Værn mod Ruslands stigende Vælde.