Viborger Samler, 1786-07-31
Fortsættelse af Nr. 30, Maden, samme Osene blev dre, om forskiellig efter Landene. Nogle Galliske Nationer, huggede dem Rygbeenet i Stykker med en Øxe. Celterne lagde det til Offer bestemte Menneske med Brystet opvendt paa en Blok eller et Alter, og stødte ham med Magt et Sverd giennem Brystbeenet. Derpaa veltede de ham paa Jorden, og her vare hans Convulsioner og Kamp med Døden, saavelsom Maaden, hvor hvorpaa Blodet flød udaf Saaret, dem Spaadomme, om tilkommende Skjebner. Cimbrerne skare Underlivet op, og vilde af Jndvoldene giette det Tilkommende. J Norge Sloge de dem Hiernen ud med Tyrepidske. Det samme skeede og i Island, i det man flyngede dem mod et SteenAlter. Paa mange Steder bleve de giennemskudte med Pile. Naar de vare døde, hængte man dem paa Træerne, og overlod dem til Forraadnelse. Dithmar af Merseburg, en Skribent, der levede i det 10 Aar hundrede, taler og et Sted i Sielland, som han kalder Leduur, hvor 99 Personer hvert Aar bleve ofrede til Guden Svantovite. Under disse blodige Fæster var en almindelig Glæde, og der blev anstillede kongelige Giestebuder. Naar alting var til Ende, vaskede de Guddommens billede i en Park, formodentlig fordi det var besmittet med Blod, og saa skiltes de ad. De havde mange Slaver, som opvartede dem ved Giestebudet, og tillige selv toge Deel i Festeen; men til allersidst bleve de enten druknede i samme Park, eller paa en anden Maade skaffet af Veien. Cananiterne vare meget hengivne til Menneske Ofringer, og Chartaginenserne, som og vare af Cananitisk Herkomst, intet mindre, naar Forældre ikke selv tilbøde deres Børn dertil, saa valgte Øvrigheden, den meest blomstrende, skiønneste, haabefuldeste Ungdom, at Guddommen for ingen Ting skulde bedrages i dens Rettigheder Da Carthaginenserne engang vare ulykkelige i Sicilien, og Staten i Almindelighed var var i Fare, lod Hamilear strax en Dreng gribe, og paa Stedet ofre til Cronus. En Mængde Præster bleve tillige paa hans befaling druknede, for at tilfredsstille Havets Gud. En anden Gang var den Carthaginensiske Armee ganske slagen af Agathocles de tilskreve denne Ulykke den Guddoms Vrede, hvis Dyrkelse de havde forsømt, og lode fulde af Skræk over deres Ulykke, og fordi Fienden alerede var for Portene, paa eengang 200 Børn af den fornemste Stand, borttage og frembringe Guddommen i et offentlig Of ser. Desuden tilbøde sig endnu 300 andre frivillig, som paa een eller anden Maade havde nogen Skyld paa sig, og bleve ombragte med de øvrige. De bebreidede sig den Gang som en Skiødesløshed i Gudstienesten, at de havde afkiøbt fattige Forældre deres til denne Hensigt opdragne Børn, og ofret disse, da de meget meget meere, som det i gamle Tider var skeet, burde dertil udsøgt de haabefuldeste og fornemste. Havde nogen kuns et eneste Barn, saa var han just meest i Fare for at miste det, fordi man troede, at saadant et Barn var Guddommen meest velkomment og allervirksomst til Statens Beste. Hvo der skulle opofres til Cronus, blev kastet et af Metal støbt Afgudsbillede i Armene, som stod midt i en stor Jld, og var gloende rødt. Dets Arme vare udstrakde og Hænderne vendte oplad, naar de modtoge den ulykkelige, men rendte sig siden ned ad, saa at han faldt ned i en gloende Ovn. For andre Guder bleve de dræbte paa en anden anden Maade, og det, som var en nødvendig Omstændighed, ved deres egne Forældres Haand. Kan Jndbildningskraften tænke sig et skrækkeligere Syn, end en Fader, der fører sin kiereste Søn til saadant et helvedligt Alter, eller en Moder, der skal føre sin smukkeste Datter i hendes blomstrende Alder, der har hendes hele varmeste Ømhed, til Astharoths eller Baals Alter, Og dog blev af Forældrenes naturlige Kierlighed til Børnene endnu altid nok, for at giøre Synet tusende Gange meere rørende, end det desuden allerede var. De omfavnede deres Børn med den største Ømhed, formanede dem i de venligste Udtryk, ikke at lade Modet falde ved Synet af denne forfærdelige Scene, og udbade sig af dem, at de med munter Mine vilde udstaae den skrækkelige Dødsmaade. Efter denne Scene af grusom Ømhed, giennemstak de Slagtofferets Hierte, eller paa anden Maade aabnede Livets Kilder, og besmurde deres Afguds Altere og hæslige Ansigt med Blodet. Disse Skikke. lærde Jfraliterne af Cananiterne, og dette bebreides dem blant Psalmerne i den 106. Slutningen følger. At fede Høns og Gies i en Hast.