Berlingske Tidende, 1767-08-01
Hans Kongel. Majestæt har behaget at skænke Hs. M. Dronning Juliana Maria det ved Helsingøer liggende K. Palais, med have og dertil hørende Landerier; hvilket Palais Hs. Merefter har givet det Navn: Marien Lyst Det Svar, som Paven har givet paa Kongens af Spanien Skrivelse til ham, angaaende Jesuiterne, (See Uge Tidenden No. 42), er dateret 16de Mai sidstleden, og lyder som følger: Elskeligste Søn i Christo Jsul Vores Apostoliske Hilsen og Velsignelse tilforn, lant alle de usædvanlige Ulykker, som ere vorden udøs over Os udi de 9 ulyksalige Aar, i hvilke Vi have ført Vores Pavelige Regiering, er den sikkerlig den meest rørende for Vores Faderlige Hierte, som Eders Majestæts sidste Brev lader mig erfare, i det samme indberetter mig sin fattede Beslutning, at udrydde de Hellige af Jesu-Sælskabet af alle alle sine vidtløftige Kongeriger og Lande. Skal du da med, min Søn, Er da den Catholske Konge, Carl den 3die, som er Ossaa kiær, er han da den, som vil fylde Vor Drøvelses Kalk, styrte Vor ulyksalige Alderdom hen i Taare og Kummer, og bringe den for Tiden i Graven, Den frømme- og gudfrygtige Konge, Carl den 3die af Spanien, Er det da ham, som vil laane sin Arm, denne mægtige Arm, som Gud har givet ham til at beskytte og udbrede Hans guddommelige Dyrkelse, den hellige Kirkes Ære og Stæles Sallighed, vil Han laane den Arm til Guds og Kirkens Fiender, for at omstode i Bund og Grund en Orden, som er saa nyttig, og denne samme Kirke saa kiær, En Stiftelse, som har at tilskrive sin Oprindelse og sin Glands hiine store Helgene, som Gud har udvalgt sig i den Spanske Nation, for at udbrede over den ganske Jord sin allerhøyeste Ære, Skulde Ham vel vilde skille sine Kongeriger og sit Folk for ævig ved saa stor en aandelig Hielp, som Kirken lykkeligen har nyde af disse Hellige i 2 Aarhundrede, saavel i Henseende til dens Undsdyrkelse, som i alt det, der kan tiene til dens Ziir, Prædikener, Missioner, Underviisning i Christendommen, Øvelser, Sacramenternes Betteening, Ungdommens Oplærelse Gudsfrygt og Videnskaberne? Ach Konge; Kraften forgaaer mig ved kuns at kaste et Øye hen paa en saa stor Ulykke. Men det, som maaskee endnu nærmere gaaer mig til Hiertet, det er den Tanke, at den vilse, den naadige Konge Carl den 3de, hvis Samvittighed er saa om, hvis Hensigter, saarene, maatte frygte for at forskærte sin ævige Sallighed, naar Han taalte, at den allerringeste af Hans Undersaatter. blev tilsøvet den allermindste Fornærmelse, uden ordentlig at undersøge hans Sag, og uden at lagttage de Formaliteter, som de offentlige Love foreskrive, for Sikkerheden af det, som enhver Borgere tilhører. Og see, nu, da det gielder om en heel Orden af Geistlige, som ere opofrede og helligede til Guds og det Almindeliges Tieneste, saa troer denne samme Monark sig at have Magt til, uden at forhøre dem, uden at anhøre dem, uden at give dem Leylighed til at retfærdiggiøre sig, at forjage dem aldeles, at skille dem ved deres Repucation, Fædreneland, og de Eiendele som de der havde, hvis Besiddelse ikke var mindre lovlig end Adkomsten. At Konge; hvor er dette er vigtig Skride, dersom det ikke kan tilstrækkelig retfærdiggjøres i Guds Øyne, som er den høyeste Herre, og alle sine Skabningers Dommere, hvortil og da deres bifald hielpe, som have raadet Dem det, deres Priis, som hielpe til at udføre det, Deres Msts, troe Undersaatters Tavshed, deres sagtmodige Taalighed, som treffes af et saa haardt Stød? Hvad Os angaaer, da, omendskiønt denne Hændelse i sig selv foraarsager Os en ubeskrivelig Smerte, saa tilstaae Vi dog for Eders Majest., at Vi frygte, at Vi skiælve for Deres Stæl, en Siæl, som er Os saa kiær, dens Sikkerhed og ævige Sallighed. Eders Majest. siger, at Dehar været nod til at gaae denne Vey, for at handthave Fred og Rolighed i Sine Lande. De vil maaskee give Os at forstaae, at nogle i Regiæringen opkomne Uroeligheder have været opspundne eller underholdte ved et eller andet Lem af Jesu-Sælskabet: Naar saa maatte være, hvorfore da, Konge, hvorfore ikke straffe de Skyldige, uden at lade Straffen falde tilbage paa de Uskyldige, Vi sige det for Gud og for Menniskene: Jesu-Sælskabets Orden, Stiftelse, og dets væsentlige Jndhold er absolut uskyldig, og ikke allene uskyldig, men den er gudelig, den er nyttig, den er hellig, saavel i sine Hensigter, som i sine Love og Vedtægter. J hvor meget dens Fiender endog have gjort sig Umage for at bevise det som er tvertimod, saa have de dog hos Personer, som ikke vare forud indtagne af Fordomme eller Lidenskaber, intet andet vundet, end at bringe de Logne og Modsigelser, hvormed de have søgt at understøtte en saa falsk Paastand, i Foragt og Afskye. Denne Orden bestaaer af Mennisker, lige med andre, som kan fare vild og feyle; men en eller andens Vildfarelser eller Feyler finde aldeles ingen Tilstød eller Beskyttelse i Ordenens Love, eller dens væsentlige Jndhold: Overalt, Konge, kan vel Eders Majests. Gudsfrygt uden Bævelse betragte Følgerne af dette Optrin, Vi vil ikke tale om det ledige Rum, som lades i den Spanske blomstrende Kirke ved et saa stort Antal Arbeyderes Fraværelse; Vi vil og ikke tale om de gudelige og nyttige Frugter, som de der pleyede at bringe tilveye; men saa mange Missioner i de langt bortliggende Lande, og hos de Barbariske Folkeslags, som ere grundede og bestyrede ved St. Jgnatii, og St. Francois Xavler, deres Disciplers og Efterfølgeres Blod og Sveed; Hvorledes vil deres Tilstand blive, naar de berøves deres Præster og aandelige Fædre, dersom een eneste, dersom mange af disse arme Stæle, hvad heller de allerede vare indladte i Herrens Hjord, eller de stode færdige at komme der inde, ved dette Forliis gaae hen og blive fortabte, hvad Raab vilde da ikke støde frem for Guds Domstoel mod dem, som maatte have berøvet dem Midlerne til deres Salighed! – Men Sagen er afgjort, vil de Statskloge sige; Begyndelsen er skeed, og den Kongel. Ordre er bekiendtgjort: Og hvad vilde Verden sige, dersom den fik see Udførelsen kaldet tilbage, eller opsette? Hvad vilde Verden sige, o Konge, Og hvorfor ikke snarere spørge sig, hvad vilde Himmelen sige? Men endelig, hvad vilde Verden sige, Den ville sige det, som den siger, og ikke efter saa mange Aarhundredes Forløb lader af at sige omden mægtigste Østerlandske Monark. Ahasverus lod sig bevæge af Dronning Enthers Bønner og Taare, og kaldte tilbage den Ordre, som var ham sluppen fra, at dræbe alle Hebræer i sine Lande, og indlagde sig derved det ævindelige Navn af en retfærdig Fyrste, og som overvandt sig selv; Al. Konge, hvilken en god Leylighed for Dem til at indlegge Sig selv samme Ære, Vi fremstille for Dem, ikke Dronningens, Deres Vemahlindes, Bønner, som maaskee endnu fra den høye Himmel af erindrer Dem om hendes Kiærlighed for Jesu Jesu Salskabet; Men Jesu Christi helligede Bruds, den Hellige Kirkes Bønner: den kan ikke uden med Taare see den Undergang, som truer en Stiftelse, af hvilken den har haft saa store Tienester. Vi føye hertil Vores egen besynderlige indstændige Bøn, og den hellige Romerske Kirkes. Saa meget som den ønsker sig til Lykke med Eders Majestæts og Deres Høylovlige Forsædres uforanderlige hengivenhed til St. Petri Stoel, saa meget bryster den sig ogsaa af at have altid givet Deres Majests. Person, og det Spanske Monarchie de største Prøver paa en besynderlig Kierlighed. Vi bede Eders Majest. ved det søde Jesu Navn, som er St. Jgnatil Børns ærefulde Valgsprog; ved den benedidede Jomfrue Martes Navn, hvis ubesmittede Undfangelse de alle Tider have forsvaret; Vi bede Dem ved Vores brængstede Alderdom, at give efter, at lade kalde tilbage, eller i det minde ste at opsette den Ordre, som De har given. Lad De Sagen undersøge ordentlig Giv Retfærdighed og Sandhed Leylighed til at adsprede Fordommes og Mistankers tykke Skyer, Hør dog an Raad og Beretninger af Fyrsterne i Jsrael, af Bisperne og de Geistlige, i en Sag, som angaaer Kirkene Tilstand og Ære, Siælenes Sallighed, Deres egen Samvittighed og ævige Sallighed! Vi holde Os forsikrede, at De snart vil erkiende, at den ganske Ordens Bestraffelse og Ødeleggelse ikke er retfærdig, eller proportioneret imod Feyer, om nogen ere begangne, af et lidet Antal særskildte Personer blant dem. Den Overbeviisning, som Vi have om Eders Majests, rare Gudsfrygt og bekiendte Retfærdighed, den giør det, at Vi ere fulde og fast i den Tillid, at De vil bønhøre Vore indstændige Bønner. At De vil antage Vores hyrdelige og faderlige Raad, som Vi give Dem, at De vil fyldestgiøre denne Vores lige saa ædle som billige Forlangende. J et saa vel grundet Haab give de Eders Majestæt og den ganske Kongel. Familie den Apostoliske Velsignelse. Givet i Rom, til St. Peder, den 16 Mai 1767, og i Vor Pavelige Regiærings 9de Aar.