Aalborg Stiftstidende, 1835-08-18
Endnu stedse er det gaadefuldt, til hvad Parti Fieschi henhører; den almindelige Mening havde meere og meere vant sig til, at tillægge Legitimisterne Attentatet; man havde end- og fortalt specielle Omstændigheder, som skulde tjene til at bestyrke den Mistanke, man ønskede at vække mod Hertuginden af Berry. Den 8de August har imidlertid Journal de Paris - uvist, med hvis Bemyndigelse - søgt at svække hiin Mistanke. Den kalder de revolutionaire Journalers mangfoldige Rygter og deres Commentarer over samme, med hvilke de søge at afvælte Mistanken fra det republikanske Parti og paabyrde Legitimisterne Ansvaret, deels falske, deels urimelige. "Snart hedder det, siger Journalen, at Hertuginden, af Berry har viist sig i Paris, ja endog været seet paa Boulevard du Temple, snart er det en afgjort Sag, at Fieschi er sendt fra Jtalien for at lade sin Helvedesmaskine springe. Naar vi med Varsomhed yttre os, med Hensyn til Ophavsmændene til hiin Forbrydelse, da paadutte de revolutionaire Blade os, at vi vide meere end vi sige og at den Taushed, vii nogle Dage have iagttaget, har sin Grund i, at vi heelt vel ere underrettede om, at det republikanske Parti aldeles ingen Deel har i Forbrydelsen, men at det Carlistiske er det vene skyldige. Det er imidlertid vor Hylding af Sandheden, der i Dag byder os at erklære, at alle de Omstændigheder, som de revolutionaire Journaler berette, for at godtgjøre det republikanske Parties Skyldfrihed, ere aldeles usande, og den Dag ler maaskee ikke meere langt borte, da vi kunne udtrykke os tydeligere." Videre Fremskridt synes Undersøgelsen endnu ikke at have gjort, siden vor sidste Meddelelse. Opmærksomheden kan derfor udeelt være henvendt paa de vigtige Skridt, som Ministeriet for Øieblikket er i Færd med at gjøre i Kammeret, med Hensyn til Forandringer i Lovgivningen, hvis Følger let turde blive af omfattende Indflydelse for hele Europa. Af den Tale, hvormed Conseilpræsidenten, Hertugen af Brogblio, den 4de Aug., aabnede de Deputeredes Kammers Møde, meddele vi her nogle Brudstykker. "Det er en svær Forbrydelse, der har opfyldt Frankrig med Bestyrtelse og Uville, men den har tillige kastet et skarpt, skjøndt sørgeligt Lys over Samfundets Tilstand. Den paalægger alle gode Borgere, alle forstandige Mænd, men navnligen Regjeringen strænge og ufravigelige Pligter. Vi skylde Forsynet vor Tak for Fædrelandets og Kongens Beskjærmelse; vi skyld vor høihjertede Fyrste et Beviis paa vor Beundring og Kjærlighed, og de ved hans Side faldne Offere, Tegn paa vor Beklagelse og Anerkjendelse, men vi ere ogsaa Fædrelandet og det Fremtid vor særdeles Opmærksomhed skyldige. Med Bekymring for sin Konge og sine Jnstitutioner, hæver Frankrig sin Røst og forlanger af Regjeringen, at den skal yde begge behørig Beskyttelse. Derfor have vi kaldt Dem mine Herrer, til bage til Deres lovgivende Kald, og fremtræde her i Souverainens, Frankrigs og dets Jnstitutioners Navn, for at foreslaae saadanne Love og erhverve saadanne Fuldmagter, den kunne tjene til Landets Beskyttelse imod en Gjentagelse af de Farer, der true dets Existents og dets selvvalgte Konges Person. Det Onde er ikke nyt, fra Aar til andet søger Partiaanden med fordærvelig Virksomhed at tilintetgjør Frugterne af den retmæssigste af alle Revolutioner. J 5 Aar har Frankrig vandret frem paa en fremadskridende Bane, men ved hvert Skridt maattet kæmpe med nye Farer; aldrig trivedes Statens Velfærd saa mærkeligt trods saa store Uroligheder, men heller aldrig talte vi, midt under Fredens Skygge, saa mange blodige Kampdage. Er Faren beseiret i een Skikkelse, vender den tilbage i en anden; Partierne snige sig stedse omkring i Mørket, og hver Dag afslører nye Spor af deres fordærvelige Planer, Mod en saadan Tilstands længere Vedvaren, kan man kun sætte hurtige og kraftige Midler. At tilstæde Oprørerne, ustraffet at angribe Statsmagten, aabenbart at protestere imod Regierings=Principet eller uforbeholden at yttre deres Hengivenhed for en Regjering, Frankrig har forkastet, vildevære det samme, som at udsætte Samfundets Tilværelse for en vedvarende revolutionair Crisis; Agtelsen for Lovene, ja selv den Frygt, der i alt Fald Nødsfald) kan erstatte denne Agtelse, vilde da forsvinde; kvæles det Onde ei i Fødselen, kan slig Ulykke endnu være Frankrig forbeholden. Midler derimod ere ene og alene at søge i den constitutionelle Regjeringsforms Grundsætninger og indre Kraft. Det politiske System, som Regjeringen gjorde sig, en Ære af at hylde, var Chartets og Fredens Opretholdelse. Denne Chartets Ukrænkelighed er netop Formaalet for de Lovforslag, Ministrene nu ville forelægge Kammeret. (Forts.)