Viborger Samler, 1848-08-03
Udenlandske Efterretninger. Tydskland. Om det posenske Anliggende indeholder den tydske Rigsdags Comiteebetænkning blandt Andet Følgende: Ved Wienercongressens Schlussachte af 9de Juni 1815 fik Preussen det nuværende Storhertugdomme, Posen, hvis Befolkning 1843 beløb sig til 790,000 Polakker, 420,000 Tydskere og 80,000 Jøder. Tydskerne bestaae for en Deel af nogle for Aarhundreder siden indvandrede Colonisters Efterkommere, især i Stæderne. Meget forøget blev den tydske Befolkning, da Frederik 11. 1772 bemægtigede sig Netzedistrictet og indkaldte talrige tydske Colonister. Hertil kom lidt efter lidt mange Tydskere, som i Storhertugdommet forholdsviis for godt Kjøb kjøbte alskens Eiendomme, især da Preussen siden Polakkernes Opstand imod Rusland 1831 begyndte planmæssigt at germanisere denne Provinds (!). Jøderne i Storhertugdommet ere alle Tydske (!). Ustridigt (?) ere de oprindeligt indvandrede fra Tydskland og have udbredt sig over hele Provindsen. Den religiøse Tolerants, som fordum herskede i Polen, har givet dem en dybt (9: for Polakkerne fordærveligt) gjennemgribende Virkekreds. J Regelen tale de baade Polsk og Tydsk, i deres Familier altid Tydsk (hvorfor de ere Tydskere – med den samme Ret hvormed Tydskerne kunde tilegne sig de danske Jøder!). Fremherskende er den tydske (tydsk jødiske) Befolkning i den nordlige Deel (som 12 forholder sig til 7) og i den vestlige (som 11. 3), imedens den polske er langt overveiende talrig i det Jndre og i den østlige Deel. Efter Berliner-Revolutionen i Februar gav man hele Posen Haab om en polsk Reorganisation som en Begyndelse til det polske Riges Gjenoprettelse (man vilde bruge Po senerne som Avantgarde i en Krig mod Rusland). De polske Beboere grebe til Vaaben; det Samme gjorde de tydske, der ikke vilde under polsk Regjering ( Landets Jordbund var hverken polsk (!) eller tydsk, kun Beboerne gave den Nationalitetens Characteer"); de bade om Optagelse i det tydske Forbund. Da blev General Willisen sendt til Posen for at give det en national Reorganisation saaledes, at de overveiende tydske Kredse beholdt preussisk Organisation. Dette Forsøg mislykkedes, fordi Polakkerne holdt ligesaa fast ved den territoriale Jnteresse, som Tydskerne ved den nationale. Jmidlertid forkastede de posenske Provindsialstænder et Andragende om hele Posens Jndlemmelse i det tydske Forbund og Udvælgelse af 12 Deputerede til den tydske Nationalforsamling med 26 mod 17 Stemmer, fordi Polakkerne ikke vilde forsvinde i en fremmed Nationalitet. Minoriteten forlangte da, at, fordi den tydske Befolkning forholdt sig til den polske som 5 til 7 ( 1843 var, omendog Jøderne kunde regnes til Tydskerne, Forholdet som 5. 8), idetmindste de overveiende tydske Kredse skulde optages i det tydske Forbund og at 5 Deputerede til Frankfurt skulde udvælges. Den 22de April bleve paa Preussens Andragende flere Kredse og Dele af Kredse med 600,000 Jndbyggere optagne i Forbundet, og, fordi Fæstningen Posen er nødvendig for Tydsklands Forsvar mod Østen og denne Fæstnings Forsvar igjen udfordrer fri Communication med Glogan, Küstrin og Thorn og en Ravon mod Øst (Hvilke saare billige Grundel), den 2den Mai ligeledes Staden og Fæstningen Posen (hvor, naar man regner de talrige Jøder til de færre Tydskere, disse blive flere end Polakkerne! og nogle andre Kredse med langt overveiende polsk Befolkning (ialt 270,000 Sjæle) indlemmede deri. Det Hele skulde sende 12 Deputerede. Ved denne Deeling opstaaer det aabenbare Misforhold, at de (langt) talrigere (8 : 4 eller 8. 5) Polakker erholde den langt mindre Andeel af Provindsen; men Nødvendigheden er beviist. Hvilken naiv Oprigtighed!). Paa Grund af alt Dette foreslaaer Comiteen: 1) paany at anerkjende Optagelsen af de allerede optagne Dele af Posen og definitivt at admittere de foreløbigt admitterede 12 posenske Deputerede; 2) anerkjende den af General Puel foreløbigt dragne Demarcationslinie; 3) at forlange af den preussiske Regjering en bestemt Erklæring om at hævde de i den polske Deel boende (faa) Tydskeres Nationalitet og ogsaa at sikkre den for det Tilfælde, at denne Deel skulde ophøre at staae under preussisk Herredømme; 4) med Hensyn til Petitionerne fra Vestpreussen (om ikke at optages i det tydske Forbund; – Preussen og Schlesien er der over 2 Millioner Polakker!)at henvise de ikke tydske Beboere til Nationalforsamlingens Beslutning af 31te Mai, hvorved der tilsikkres (?)alle ikke tydske Folkestammer paa tydsk Forbundsgebeet 19: Slaverne, Jtalienerne i Tyrol, de Danske i Slesvig, uhindret (?) folkelig Udvikling og deres Sprogs Ligeberettigelse (?) med Hensyn til Kirke, Skole, Literatur, indre Forvaltning og Retspleie altsaa ikke i de lovgivende Forsamlinger, saavidt som deres Gebeet naaer." Mod alle disse Forslag har i Comiteen kun Bøhmeren Schuselka stemt 9: de ville blive antagne af Erobringsmændene i Frankfurt. Men da vil Frankerig nok tale et Ord med. – Af Forhandlingen om dette Anliggende, som begyndte den 24de, turde følgende Yttringer være interessante. – Blum. Efter hvilket Princip handle De Efter det territoriale? Da tør De ikke drage de Tydske, som leve blandt et fremmed Folk, til Dem. Efter det nationale, Dagive De Slaverne fri, da lade De de Danske i Slesvig, Jtalienerne i Tyrol fare. Men De handle slet ikke efter noget Princip, naar De efter eget Tykke til skjære Dem Politiken. Erobrer da og de russiske Østersoprovindser tilbage, befrier da og de 600,000 Tydskere, som ere saa ulykkelige at leve under en Republiks (den franskes) Herredømme, Man skal overfor Polakkerne, de Svage, ikke handle anderledes end overfor de Mægtige, Rusland og Frankerig. Jeg forlanger en Undersøgelse af Sagen ved Centralmagten." – Jordan: "Den Politik, som tilraader os Polens Gjenoprettelse, er en Frygtens Politik (at nemlig Frankerig med Vaabenmagt skal tvinge os dertil). Vi maae gaae over til en sund Folkeegoismus. (!) Vor Ret er kun Erobringens men de erobrede Lande kunne ikke mere gives tilbage, fordi Plougjernet har erobret dem. (Altsaa eier Tydskland allerede her i Jylland ikke blot Colonierne paa Alheden, men ogsaa alle de større og mindre Landeiendomme, som Tydskere have tilkjøbt sig, fordi deri Danmark er godt at være og Penge at tjene.) Polens Deeling var ikke et Folkemord, men Proclamationen af en for længe siden indtraadt Død, ikke en Skjendselsgierning, men en retfærdig Følge af den polske Fordærvelse. Preusserne have opdraget (!) Polakkerne og behandlet dem ganske lige (?) med de Tydske." Vogt: "Jeg vil ikke gaae tilbage til Polens Deeling: jeg kjender ligesaalidt en historiskuret, som en historisk Ret. Naar man roser sig af, at Preussen har befriet den polske Bonde fra Adelens Knut, saa maatte det conseqvent beholde hele Posen. Jeg hører vistnok til dem, som ikke ville lade sig foreskrive Noget af Udlandet; men noget Andet er det uden Overlæg at styrte sig i Krig. For Polakkerne hersker der nu eengang Forkjærlighed hiinsides Rhinen. Hvis vi nu have Ret, saa lader os paa den fredelige Vei overtyde de Franske derom, førend kun Afgjørelsen med Vaaben bliver tilbage. Lader os ikke gjøre Skridt, som vi maaskee senere maatte fortryde."