Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-05-23
Commissariernes Dom i Sagen anlagt paa Justitiens Vegne imod de Herrer Greve Schulin, Etatsraad de Coninck og Sognepræsten Rønne, afsagt den 19 Oct. 1808 og stadfæstet ved Høieste retsdom af 9 Febr. 1809. (Fortsat, see No. 63.) – For at afgjøre, om de Tiltalte i denne Post af Sagen have gjort sig skyldige til Straf, bliver det derimod at undersøge, om de have handlet i ond Hensigt, for at skade Kongen, og gavne Fienden. Lovens 64 – 6 forudsætter ligefrem ond og strafværdig Hensigt. - Dette ligger klart i Udtrykkene, tjener imod Kongen, og giver Fienden Anslag; thi dersom nogen indlod sig med Fienden, for at gjøre noget til Fordeel for Kongen, eller gav Fienden et Anslag, eller et Raad, der, om han fulgte det, vilde være ham til Skade og Kongen til Gavn, vilde det, efter dette Lovsted, ikke være strafværdigt. Det, der saaledes gielder om den 6te Artikel, maae da og gielde om den 3die, da deres Bestemmelser, for saavidt de her komme i Overveielse, kun deri ere forskjellige, at den tredie handler om de mere, og den sjette om de mindre vigtige Tjenester, der maatte vises Fienden. - Seer man da hen til: at de Tiltalte have handlet aldeles aabenlyst; at de strax meldte deres Foretagende for den commanderende General i Kjøbenhavn; at de indførte de Beslutninger, de efter fælles Overlæg toge, i en Protokol, der i Tiden kunde vidne om deres Tanker og deres Handlinger, at de omhyggeligen gjemte ethvert Brev, de modtog, og Afskrivter af dem, de selv skreve, i hvilke det dog skulde være sært, om der ikke skulde have undsluppet dem en fiendtlig, og for Kongen og Ledet skadelig Tanke, om de havde næret den, og som altsaa vilde vidnet imod dem, videre, at de, saasnart de opdagede, at Amtets Politiemester, Jnstitsraad Nielsen, ikke var indsluttet i Kjøbenhavn, talede med denne Mand, forklarede ham, hvad havde gjort, og hvad de vilde gjøre, samt Hensigten dermed, og udbade sig hans Raad, at de henvendte sig til Amtmanden over Frideriksborg Amt, som ikke misbilligede deres Foretagende, at Præsten Rønne i Brev til ham af 24 August, har skrevet: at deres Ønske var, at bidrage til at lindre Krigens Elendighed for Medborgere, og gjøre, at Voldsomheder ikke skulde udbrede sig; og at Etatsraad de Coninck selv, i et Brev til den engelske General=Krigscommissair, skrev, at det var hans Pligt, som det var hans Ønske, at gjøre saaledes som en troe Undersaat af hans lovlige og retmæssige Souverain, og at det var den Gienstand, som laae ham nærmest paa Hjertet; – saa kan det ikke antages, at de have handlet i ond Hensigt. Der forekommer heller ikke Spor i Sagen, som give Formodning derom. Derimod vidne deres Handlinger om, at de have handlet i den bedste Hensigt, og for at afvende Vold og Plyndringer for Beboerne i Egnen, og at formindske Krigens Ulykker. Saaledes har Præsten Rønne, efter flere eenstemmige Vidners Forklaring, sagt til de fiendtlige Militaire, som truede med at tage med Magt, at naar de gjorde dette, afstod han ganske fra det, han havde paataget sig, da han allene havde paataget sig det, for at hindre Vold. - Derom vidner den megen Umage, Præsten Rønne, i Følge de fremlagde Breve, har gjort sig, for at faae de Vogne og Heste frigivne, som Fienden havde i sin Vold, og som Eierne, efter et langt Afsavn, saa høiligen trængte til Ligesom dette og bestyrkes ved Etatsraad de Conincks Omhu for at skaffe Fiskerne Tilladelse til at fiske, og for at forsyne Almuen med Fornødenheder, som den manglede, og hvilke han lod kjøbe i Sverrig, og igjen udsælge for Jndkjøbsprisen, samt at han forstrakte Fabrik Eierne med Penge, paa det at Folkene, af Mangel paa Arbeide og Udkomme, ikke skulde begaae Uordener. - Efter disse Omstændigheder kan det altsaa ikke antages, at de Tiltalte i denne Deel af Sagen, naar den betragtes i Almindelighed, skulde have gjort sig skyldige til Straf. Dette maae ogsaa gielde i Henseende til de af Actor fremførte specielle Ankeposter, hvilke fornemmeligen bestaae i 1) At Fienden, da de Tiltalte modtoge hiint Mandatum, blev sikkret fra Jndvaanernes Side, for saavidt disse, enten enkelt, eller i Forening, maatte kunde faae i Sinde, at gjøre Modstand. 2) At Fiendens Krigsoperationer, ved dem, ere blevne lettede. 3) At der er skeet Leverancer fra hele Frederichsborg Amt, skjøndt en Deel deraf ikke var besat af Fienden. 4) At Præsten Rønne beskikkede Tømmermester Walther til Foged i Lyngbye. 5) At Bønderne have været truede med militair Execution; og 6) At det af den fiendtlige General givne Mandatum var ufornødent, da de ligefuldt kunde have gavnet deres Medundersaatter, ved at fordeele Reqvisitionerne. Thi hvad den første Punkt angaaer, da indeholder det de Tiltalte meddeelte Dokument intet derom, og det er ikke oplyst, enten at de havde forbundet sig til at afværge Modstand, eller at de have sat Forsøg derpaa; thi at de, i Skrivelse af 1 Sept., advarede mod Skyden af enkelte Personer i Egnen ved Brønshøi, kan ikke ansees lovstridigt, da en saadan Skyden af enkelte Mennesker, der ikke høre til Armeen, deels er unyttig, fordi den Skade, som derved tilføies Fienden, er altfor ubetydelig, deels er uklog og skadelig, fordi en sørgelig Erfaring lærer, at den, som oftest, har de skrækkeligste Følger, da Fienden sædvanlig pleier, at hævne sig grueligen. Desuden indskrænkede denne Advarsel sig udtrykkelig til dem, der ikke havde Regjeringens Befaling. J Henseende til 2den Punkt, da kunde det vel ved første Øiekast synes, at Fiendens Operationer af de Tiltalte vare blevne lettede, efterdi han, som Actor mener, uden deres Mellemkomst, havde bleven nødt til at udbrede sig over Landet, for at skaffe sig sine Fornødenheder; men betragtes det, at Fienden stod i det frugtbare Kjøbenhavns Amt, hvor der var Overflødighed af de Ting, som han behøvede og fordrede, saa vilde han let have kunnet skaffe sig det, uden at svække sin Magt, ved at sende sine Folk vidt og bredt om i Landet, men at de nærmeste Stæder derved vilde blevet ødelagte, og at det ikke vilde have gaaet af uden Plyndringer, viser især Exemplet med Utterslew, hvor han tog med Magt, hvad han behøvede, men hvor ogsaa Beboerne, efter Fogdens Forklaring, mistede næsten alt hvad de eiede, indtil Klæder og Boskab, da Fienden ødelagde det, som han ikke tog med sig. - Hvad den 3die Punkt betræffer, da kan det ikke lægges de Tiltalte til Last, siden det skeete efter Amtets egen Øvrigheds Foranstaltning, og de ikke have forlangt, at der skulde leveres, uden fra de af Fienden besatte Distrikter. - Hvad den 4de Post, eller Walthers Ansættelse angaaer, da kan deraf intet uddrages imod de Tiltalte, siden den ene havde sin Grund i, at Fogden ikke kunde bestride Forretningerne, og ikke havde til Hensigt, at afsætte Fogden. Hvad den 5te Punkt angaaer, da have vel nogle Beboere i Wirum udsagt, at dem blev affordret Fourage, under Trudsel af militair Execution, ligesom og andre Vidner have forklaret, at det blev dem sagt, at de om de ikke godvilligen leverede hvad der blev fordret, vilde de Engelske vist komme og tage det med Magt, men foruden at de første senere have forklaret, at de ikke kunde sige, om Meningen deraf var, at de Tiltalte vilde reqvirere militair Magt, for at tvinge dem til at levere, naar de viste sig uvillige, eller at de Tiltalte blot vilde advare dem om, at dersom de udebleve, vilde følgen blive, at Engellænderne dog, uden de Tiltaltes Mellemkomst, kom selv og toge, hvad de havde reqvireret, saa har ogsaa Skoleholder Rerup, der var den, som bragte Reqvisitionen, udtrykkelig forklaret, at den ikke indeholdt noget om militair Execution, men blot en Anmodning til Bønderne om at levere, med Tillæg, at de Tiltalte frygtede for, at Engellænderne, i Tilfælde at det Æskede ikke blev leveret, selv vilde komme og hente det. Desuden viser Præsten Rønnes Skrivelse til Commandeur Morgenstierne af 5 Septbr., at Meningen ingenlunde var, at han, eller de øvrige Tiltalte, vilde sende engelsk Execution, men at hans Hensigt ikkun var, at advare Beboerne om, at de, ved at nægte Leverancerne, udsatte sig for, at Engellænderne kom selv, og gjorde Reqvisitioner, hvorved de ikke allene selv. vilde komme til at taale en langt haardere Skjebne, men endog være Aarsag i, at deres Naboer kom til at lide derunder. Endelig maae de Tiltalte, og i Særdeleshed Præsten Rønne, ansees aldeles retfærdiggjorte ved de flere eenstemmige Vidners Udsagn, der, som forhen anført, have forklaret, at han modsatte sig de engelske Militaire, der truede med at gjøre Execution, og at han virkelig afholdt dem derfra; hvortil endnu kommer, at 2de andre Vidner have forklaret, at der kom Engelskmænd til dem, og gjorde Reqvisitioner, men at denne Uskik blev forebygget, saasnart de meldte det til (Fortsættes.) Præsten Rønne.