Jyske Efterretninger, 1773-10-01
Da Vi nu have havt disse og andre meget vigtige Exempler for vore Øyne, og et ivrigt Forlangende har besielet Os, med Sindets Sikkerhed og Standhaftighed at forholde os efter det Overlæg, som Vi herefter vil tale om, saa have Vi ikke sparet nogen Fliid, for at erholde et tydeligt Begreb om det, som egentlig angaaer den Ordens, som gemeenligen kaldes Jesu Selskab, Oprindelse, Fremgang og nærværende Tilstand. Vi have seet, at den af sin hell. Stifter er bleven opretted til Sielenes Frelse, Kietteres Omvendelse, i Særdeleshed de Vantroende, og endelig til Fromheds og Religionens større Opvæxt, og for desto lettere og lykkeligere at komme til saadant et forønsket Maal, har den ved det strengeste Løfte af en evangelisk Armod opoffret sig Gud, og allene holdt Collegier for at udbrede Studeringer og Videnskaber, hvilket er bleven dem tilstaaet paa saadan en Maade. at eye Besiddelser, at aldrig noget af deres Jndkomster maatte anvendes til Selskabets Fordeel og Nytte selv. Med disse og andre Love blev Jesu Selskabet i Begyndelsen approberet af Pav Paulus den 3 ved en Bulle af 27 Octobr. 1540 og tilstaaet det Tilladelse at gjøre Love og Statuter, hvorved Selskabets Fordeel og Sikkerhed kunde paa en bestandig Maade vedligeholdes. Og skiønt Paulus den 3 først havde indskrænket Selskabet allene paa 60 enkelte Medlemmer, saa gav han dog Superioren for samme ved en Bulle af 27. Mart. 1543. Tilladelse til at antage saa mange, som ham maatte synes fornøden. Derefter benaadede samme Pave i Aaret 1549. ved en Bulle af 15. Novembr. Selskabet med mange og anseelige Friheder, forordnede, at det ikke havde nødig at indskrænkes til et vist Antal, at Ordenens General kunde antage saa mange, som han holdt for godt, hvilke Paven allerede forhen havde tilstaaet Generalen for dette Selskab, dog med den Jndskrænkning, ikkun at antage 20 Preti Coadjutor Spirituali, og at bevillige dem selvsamme Anseelse og Fordeele, som de Lemmer, der allerede havde aflagt Løfte, nyde. Han fritog ogsaa Selskabet, dets Lemmer og alle deres Godse, fra Biskoppernes Jurisdiction i Stæderne, og tog det i sin og den hellige Stoels Beskyttelse. Vore øvrige Forgængere vare ligesaa gavmilde imod dette Selskab. Paverne Julius den 3, Paulus den 4., Pius den 4 og 5., Gregorius den 13, Sixtus den 5. Gregorius den 14., Clemmens den 8, Paulus den 5, Leo den 11. Gregorius den 15., Urbanus den 8 og endnu andre bekræftede enten Selskabets Privilegier, eller formeerede og uvidede dem. Uagtet dette er det klart af de Apostoliske Constitutioner selv, at allerede strax i Begyndelsen havde i bemældte Selskab Uenigheds Sæd fæstet Rødder iblandt Lemmerne indbyrdes, saa og opvalStridighed med andre Ordener, med det verdslige Clero, Arademier, Universiteter, offentlige Skoler, ja med de Fyrster selvi hvis Stater Selskabet var optaget, og at disse Stridigheder vare opkomne og Løfternes Væsen og Natur, om Tiden til at antage Lemmer til at giøre Løfte, om Magt til at bortjage dem om at forfremme dem til hellige Ordener, uden høytidelige Løs ter, imod det Tridentinske Concilii og Pave Pil den 5. Decreter, om den uindskrænkede Myndighed, som Generalen havde tilegne sig over Selskabet, om Ting, som hørte til en god Regiering i bemældte Selskab, om visse Lærepunkter, Skoler, Privilegier, som Stædernes Biskopper og andre i geist= og verdslige Værdigheder, staaende Personer holdte fornærmelig for Jurisdictionen og deres Rettigheder. Det feilede ogsaa ey heller paa de haardeste Beskyldninger imod Lemmerne selv, hvilke vare meget farlige for den Christelige Republiks Rolighed og Fred. Derover kom de mange Klager imod Selskabet, hvilke, forsynede med nogle Fyrsters Anseelse og Fortælling, naaede ind til Pave Pauli den 4des, Pi den 5tes og Sixti den 5tes Throner. Jblandt andet magede den Katholske Konge af Spanien, Philippe den 2. det saa, at ikke allene hans egne Besværinger, men endog Rigets Jnqvisitorers Klager, imod Selskabets umaadelige Privilegier og dets Regieringsform bleve forebragte Pave Sixto den 5. Ja Hoved Beskyldningerne bleve endog bekræftede af nogle lærde og fromme Personer i Selskabet selv, saa at Paven forordnede en Apostolisk Visitation i Selskabet. Paa dette Philipps den 2 Forlangende, hvilket Pave Sixtus, den 5, ansaae meget grundigt, udvalgte han en klog, lærd og dydig Biskop til Apostolisk Visitator, satte ogsaa en Congregation af nogle Cardinaler, som skulle have Øye med, at denne Forretning blev fuldbyrdet. Men da Paven uformodentlig døde, blev dette Foretagende uden Virkning. Gregorius den 14 stadfæstede herpaa Selskabet paa nye ved en Bulle af 28 Julii 1591. fornyede alle dets erholdte Privilegier, i Særdeleshed det, at Lemmerne kunde bortjages af Selskabet, uden foregaaende Jnqvisition og uden al Rettergang, naar kun Factum var beviislig gjort, og derhos blev det under Banns Straf forbudet at tale derom. Han forbød, at ingen, hverken directe, eller inddirecte, skulde angribe bemældte Selskabs Jnstitut, Constitutioner eller Decreter, ja end ikke gjøre Forsøg paa, at foretage nogen Forandring med samme. Jmidlertid tillved han enhver Rettighed, enten selv eller ved Legater og pavelige Nuntier at forredrage ham allene og de Romerske Paver efter ham, det, som man holdt for at kunne tillæges, modereres eller forandres ved samme. Men, sandt at sige, disse Ting hemmede ikke Klager og Besværinger lover Selskabet, men de formeerede sig. Man beskyldte dem for, at deres Lære var tvertimod den orthodoxe Troe og gode Sæder; deres Stridigheder toge til baade hiemme og ude; Klagemaale ne over deres umaadelige Begierlighed efter jordiske Rigdomme, formeerede sig stedse og derover opkomme ikke allene de blandt alle bekiendte Uroeligheder, der have foraarsaget den hellige Stoel saa megen Smerte, men endogsaa nogle Fyrsters endelige Foretagender imod Selskabet. Heraf kom det ogsaa, at Selskabet 2. & Co. tut og Privilegier af Pave Paulo den 5, saae sig nødt til at bede just da det tænkte at erholde en nye Bekræftelse paa deres Jnstivare gjorte i den 5te General Congregation, og som Ord til an ham. at han ved sin Myndighed vilde bekræfte visse Decreter, som det staae skrevne i hans Breve af 4 Septembr. 1606., i hvilke Decret man læser, at Lemmernes indbyrdes Stridigheder, og Fremmedes Klagemaal imod Selskabet, havde bevæget Selskabets Lemmer i en Congregation til at giøre følgende Statut: "Paa den at vort Selskab, som af Gud er blevet yndet til at forplante Troen, og til at vinde Siele ved geistlige Vaaben, kan under Korsets Fahne opnaae denne Hensigt tilligemed Kirkens Nytte og Na stens Opbyggelse, saa vilde dette Gode forhindre dem, og udsætte dem for større Fare, om de vilde blande dem i verdslige Sager, som henhøre til politiske Affairer og til Staters Regiering, derfore er det meget visseligen fastsat af vore Forfædre, at da der strides for Guds Ære, vi ikke skulle blande os i andre vore Profession uvedkommende Ting. Men da man i disse farlig Tider, paa forskiellige Stæder, og hos adskillige Fyrster (hvis Kierlighed og Gunst dog i Følge til den hell. Fader Jgnatius maa vedligeholdes til Fordeel for Guds Tieneste, taler ilde om vores Orden, maaskee for nogles Forbrydelse, og formedelst deres Ærgierrighed og utidige Jver; men paa den anden Side er den gode Lugt af den christelige Lærdom nødvendig, naar den skal skaffNytte, saa har vores Kongregation beslutted at afholde sig fra alt det, som har Skin af det Onde, og efter Muelighed at afhielpe Klagemaalene, omendskiønt de have Oprindelse af en falsk og Mistanke. Derudover forbydes ved nærværende Decret alle af vores Orden paa det strengeste, at de paa ingen Maade blandt sig i offentlige Handlinger, om de endog dertil bleve indbudne og tilskyndede, eller lade sig formedelst nogen Overtalelse forlede fra Justituten. De anbesale og Padri Definitori med al Flid at vise, hvilket der er det kraftigste Middel til at lægge dette Onde., Vi have visseligen med Smerte maattet fornemme, at forbemælde te Middel, og mange andre siden brugte, fast ingen Fordeel har skaffet, saa og ikke tilstrækkeligt nok er blevet øvet, til at rydde saa megen Urolighed, Klager og Besværninger imod dette Selskab af Veyen, og at Paverne Urban den 8de, Clemmens den 9de 10de, 11te og 12te, Alexander den 7de og 8de, Jnnocentius den 10de, 11te, 12te og 13de, og Benediet den 14 have forgiæves umaget sig derfor, hvilke ved ligesaadanne nyttige Constitutioner søgte at skaffe Kirken den forønskte Rolighed, saavel i Henseende (Fortsættelsen følger.)