Ribe Stifts Adresseaviser, 1813-09-03
London, 24de Januar 1813. Til Hr. Hornemann. Da Deres Velædelhed har havt den Godhed, nanmodet, at bidrage til den Present, som et lidet Selskab af danske Undersaattere ønsker at tilstille hans Velærværdighed Hr. Doct. Bruunmark, som et Tegn paa deres Erkiendtlighed for den Godhed og Velvillie hvormed Hr. Doctoren ved alle Leiligheder viser sit Venskab og Tienstagtighed mod vores Landsmænd; saa haabe vi tillige at Deres Velædelhed, som en Ven af Hr. Doctoren, undskylder, at Selskabet herved anmoder Dem om, at presentere ham samme, især da meget faa, eller næsten ingen af os, har den Ære at kiende Hr. Doctoren. personlig. Vi ere overbeviste om, at Deres Velædelhed vil paa det varmeste bevidne Hr. Doctoren og vores Erkiendtlighed og Høiagtelse. Vi anbefaler nu dette paa det bedste til Deres Velædelhed og har den Ære at være Deres ærbødigste Tiener, F. C. Scheel. B. Holst. Til Hr. Capt. v. Scheel og Hr. Br. Holst, London. Queen=Street, Cheapside, 30 Januar 1813. Deres Begiering at oversende Hr. Doctor Bruunmark, Præst ved den svenske Kirke, de ham tiltænkte fire Sølv=Lysestager med Devise: "Erindring af danske Venner, har jeg udført, og jeg tager mig hermed den Frihed at oversende Dem hans Svar, som giør hans Velærværdighed ei mindre Ære, end det giør Dem, mine høistærede Landsmænd, at have tilkiendegivet Deres egen, og Herrer Medcoutribuenteres Agtelse og Erkiendtlighed for denne fortreffelige Mand. Ligeledes sender jeg Dem en Copie af mit Brev til Doctor Bruunmark, og kan ikke undlade at tilføie, at De ei letteligen kunde have givet mig en behageligere Commission. Jeg takker Dem altsaa for samme, og forsikkrer Dem og min personlige Agtelse, med hvilken jeg forbliver, Deres Velbaaærbødige Tiener, renheds og Deres Velædelheds. H. F. Hornemann. Følgende ere de to engelske Breve, der findes tilsidst: Til velærværdige Dr. Bruunmark. Queen=Street, Cheapside, 28 Januar 1813. Høistærede. Den behagelige Forretning i mine Landsmænds Navn at udtrykke den høie Følelse af Ærbødighed, de bære for Dem, er end eengang falden i min Lod. De have gjort mig den Ære at udvælge mig, til Ordfører for deres Føielser, der ved denne Leilighed ere saa levende at det var mig den høieste Glæde at finde mine Landsmænd vedblev levende at føle deres sande Vens uskatteerlige Fortienester, og Taknemmeligheds himmelske Dyd. Behag at modtage de fire Sølvlysestaaer med Paaskrivt: Erindring af danske Venner, som et Tegn paa deres og min Erkiendelse af vore Forbindtligheder. til Dem, og vort Ønske at giøre dette saa varigt som muligt. Tro ikke denne for dem saa hæderlige Tanke er opkommen fra mig; den er udelukkelsesviis deres egen, og saaledes er jeg overbeviist, Dem desmere fyldestgiørende. Deres ædle Tænkemaade, Deres Bestræbelser for de Lidendes Sag, Deres gode Villie mod alle, Deres Bestræbelser for de danske Krigsfanger ere ligesaa mange Gienstande for deres Berømmelse, som de ere Formaal for deres Beundring. Med bestandig Høiagtelse og de bedste Ønsker for Deres Lykke forbliH. F. Hornemann. ver jeg Deres oprigtige: Svar til H. F. Hornemann. Wellelose Square, 28 Januar 1813. Kiære Sir! Det er umuligt for mig i passende Ord at udtrykke den saare høie Priis, jeg sætter paa de HH. bifald, der gjennem Dem paa saa venlig og smigrende en Maade have udlagt min ringe Tieneste hos Hs. d. M. Undersaatter i den Tid, jeg havde den Ære at forrette Præsteembedet iblandt dem. Tro mig, Sir, Erindringen af denne korte Tid vil stedse være mig dyrebar, og jeg vilde sandelig være utaknemmelig, hvis den Villie og det Venskab, der saa almindelig viistes mig af denne Meenighed og enhver af dens Lemmer ikke skulde have gjort et undsletteligt Indtryk paa mit Sind. Og der er een Omstændighed især, som jeg ikke kan undlade at berøre, da den skienkede mig den største Fornøielse, jeg hele min Embedstid har havt, og gjorde mig lykkelig til en Grad, jeg aldrig for har følt, det Besøg, jeg i Selskab med Dem gjorde de danske Krigsfanger i Chatam. De saae deres Forhold, deres Opmærksomhed, deres Andagt. De saae, hvorledes de modtog mig, som en Fremmed iblandt dem, og Dekan derfor ikke undres at jeg gientager, hvad jeg saa tidt har sagt, at vort Besøg i Chatam er mig en Kilde til de behageligste Betragtninger, baade som Præst og Menneske. Tillad mig nu at bede, at til de talrige dyrebare Prøver, jeg alt har nydt paa Deres agtede Venskab, de venskabelig vil lægge at paatage Dem at overbringe min ydmyge og hiertelige Taksigelse til alle og enhver af Deres Landsmænd, der har behaget paa saa udmærket en Maade at hædre mig ved et Minde af deres Hengivenhed, som jeg kun saa lidet har fortient. Behag at sige Dem at deres Foræring skal blive i min Familie, som en hellig Admindelse af danske Venner. Jeg har den Ære osv. Gustavns Bruunmark. Vore i Snak og Proklamationer undtømmelige Naboer have atter indsendt Proklammationer i Norge, hvoraf een er aftrykt i Kristiania Aviser af 9de Juli ledsaget med raske norske Anmærkninger, hvoraf følgende Passus fortiener at afskrives: Er det da ædelmodigt, i Ledtog med vor Fiende Engelland, at berøve Norge (som De ønsker, at indslutte i deres Kongelige Kiærligheds Arme) i Mangelens Periode sin Proviant, Vistnok havde ikke Kong Carl den 12te, da han ønskede at vinde Norge, valgt at vinde det paa saa nedrig Maade; men det er sandt: Kong Carl den 12te og Gustav Adolph. hvis Slægt Sverrig har proscriberet, vare og andre Mænd end du Carl, og din Adopterede. Og paa det Tilsagn i Proklamationen, at Rigets indvortes Velstand skal vorde Formaal for Hs. svenske Majestæts Omsorg, svarer Nordmanden: "Tusind Tak for alle disse herlige Gaver, som bydes os af en uvedkommende Fyrste: Fristeren kiendte vist ikke Messias, da han viste ham alle Verdens Herligheder og sagde: "Alt dette vil jeg give dig, om du falder ned og tilbeder mig. Sverrigs Fyrste kiender og lidet til Nordmanden, naar han ved listige Løvter tænker at lokke Norges Søn til Ugudelighed.