Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-02-02
Disse Debatters Bekiendtgiørelse kan forresten ikke andet end frembringe en gavnlig Virkning i Frankerige; thi de ville aabne Øinene paa Folket om, at Frihedsværmerne ville paa den ene Side have Krig med hele Europa og ikke taale at Ministeriet antager et fredeligt System, og paa den anden Side ville de ikke betale høie Skatter. - Og dette er den værste af alle Contraster. Man veed at understatssecretairen Hr. Thiers havde holdet en vidtløftig Tale til Forsvar for det Kammeret fremlagte Budget, og at Krigsministerens ligeledes fremlagte Lovudkast til en Bevigning af 19 Mill. til Extraudgifter til Armeen, var forelagt en Committee til Prøvelse. - Den 18de Januar udbrød nu den parlamentariske Kamp for Alvor i Kammeret om disse Forslag. Den forrige Præsident for Conseilet Hr. Lafitte, som betragter sin Efterfølger med en ofte kun svagt bedækket Anmositet, angreb Budget paa det eftertrykkeligste. Han forklarede hvorledes Juli Revolutionen maatte ved de forandrede Forhold have sparet Landet 50 Millioner Franker, og desuagtet beløber Budget for 1830 sig til 946 Mill. og for 1832 til 956 Mill. for den ordentlige og 141 for den overordentlige Tieneste, som deels skulle tilveiebringes ved Paalæg og deels ved et Laan paa 182 Mill. Man havde lovet en Besparelse paa 74 Millioner og man har forlangt et Tillæg af 77. J 1831 saae det ud til Krig; Armeen bestod dengang kun af 75,000 Md. (Hvad ifald den Polske Jnsurrection ikke var udbrudt?) Man havde lovet at bringe den til 500,000 Md. og dog bestaaer den kun endnu af 400,000. Sørgeligt er det at betragte Financernes Tilstand; i det sidste Aar indbragte Statsindtægterne 87 Mill. mindre, den svævende Gield udgiør 300 Mill. og der finder et Deficit Sted paa omtrent 500 Mill. hertil kommer at Stæderne maae giøre specielle Laan, allene Paris paa 40 Mill.; det er derfor paa Tiden at standse, da man nu er kommen paa Randen af en Afgrund. Han paastod, at det var umueligt, at de Skattepligtige kunde udholde de høie Paalæg, og det var derfor nødvendigt strax at indføre store Besparelser (hvor trykkende man finder Skatterne at være i det frie Frankerige sees ganske tydeligt af den hyppige Opstand i Stæderne for at blive dem qvit, saaledes ganske nyeligt i Potiers. Maae da ikke det Franske Folk komme til den Erkiendelse, at Fred med Udlandet og indvortes Roe er af den yderste Nødvendighed for det, som den eneste muelige Betingelse til at faae Skatterne nedsatte, og at det af Ministeriet valgte System er aabenlyst det rigtige, naar man har Millioner liggende i Skatkammeret, saa kan man føre et diærvt Sprog; men ikke naar Pungen er tom. Efter at Hr. Lafitte saaledes havde skildret Nødvendigheden af at indføre store Besparelser, saa angreb han paa det heftigste det Cabinets Maximer, som havde afløst det i hvis Spidse han stod; han kaldte hiint Cabinet en blandet og uresolveret Bastard-Administration. Han bekiendte vel, at Han og hans Ministerium ikke vilde Krigen; men paa stod kun at man med Standhaftighed skulde have holdet fast ved Jkke=Jnterventions Principet, som vilde have frembragt i hele Europa de meest velgiørende Følger; da man derimod ved at opgive det, havde overalt bevirket Frihedens Nederlag og Frankeriges Jsolering (det vil da kun sige med Hensyn til Jtalien; thi med Hensyn til Polen blev Jkke Jnterventions-Principet overholdet. Det er desuden falskt at Frankerige nu er isoleret; det er nu nøie forbundet med England og har beholdet Algier, som ikke var blevet Tilfældet, dersom det ikke havde givet efter i Overholdelsen af sit Jnterventions Princip. Naar England ikke vilde brase op, saa maatte Frankerige lægge bie. Men dette vigtige Forsvar for Cabinettets System, tillader det politiske Forhold det ikke at føre.) Hr. Lafitte angreb derpaa det nuværende Cabinets Fremgangsmaade, i de heftigste Udtryk, udmalede Juli Revolutionens Helteaand med brændende Farver, og søgte at bevise hvorledes det nuværende Ministerium handlede i en den modsat Aand og søgte at fierne Kongen fra Nationen. - Det er begribeligt at en saadan Tiltale giorde Hr. Casimir Perier vreed; Han er desuden, ligesom salig Kong Priapus fordum, en hastig Mand, og det er Skade at han erdet. Han lod nu Financer være Financer, og styrtede sig med hele Strømme af sin Tale ind i Politiken. Han forsvarede imidlertid sig og sit Ministerium med meget Talent; Han viiste, at det handlede ganske overeenstemmende med de Grundsætninger, hvortil Majoriteten af Kammeret bekiendte sig, som ikke bestaaer i at begynde den hele forrige Revolution forfra, men at holde over det, som Oppositionen havde i 16 Aar forlangt, og som den styrtede Regiering havde modarbeidet, nemlig: frie Valg, en uafhængig Majoritet og ansvarlige Ministre. Uheldigviis er et nyt Revolutions Partie opstaaet, som vil give Juli Revolutionen en ganske anden Characteer, omvælte det borgerlige Selskabs hele Tilstand, og et Bevægelses Partie er traadt op imod Mod standens. Saaledes fandt han Tilstanden, da han traadte ind i Ministeriet, han og dette havde erklæret sig for Modstands=Partiet, og Nationen, havde gjort fælles Sag med dem; da Majoriteten i Kammeret, uagtet Valgene bleve foretagne med den fuldkomneste Friehed, havde erklæret sig for det samme System, som han derfor kaldte det eneste nationale. Herpaa overlod han sig til en Deel heftige Udladelser imod Hr. Lafittes Yttringer og skildrede sit Ministerium kun som en Fortsættelse af dennes. Han søgte endelig at retfærdiggiøre Ministeriets Forhold med Hensyn til de Jtalienske Anliggender, og sluttede sin Tale med at opfordre Oppositionen til at opgive deres System ifald det virkelig har noget, og med de smukke Ord: at han opfordrede til Enighed, ikke i Navnet af et Cabinets forgiængelige Jnteresser; men i det uforgiængelige Fædrenelands Navn. - Hr. Lasitte holdt sig endnu ikke for slagen; atter traadte han op; Han sagde: at Juli Revolutionen var ikke blot en Forandring af en Dynastie, eller af det Legitimitets Charte, som var blevet indført ved udenlandske Bajonetter; men en Fortsættelse af Revolutionen af 1789. Han var traadt ind i Ministeriet den 10de November 1830 han havde ikke attraaet det; men Kongen havde ønsket det, for at han skulde bidrage til at dæmpe de Misforstaaelser, som allerede dengang yttrede sig i Cabinettet. Hr. Casimir Perier havde selv gjort sig den største Umage for at formaae ham dertil. Dengang ansaae man det for nødvendigt, at der maatte finde en Overeenstemmelse Sted imellem Folkestemningen og Ministernes Tænkemaade, saa at man var af den Mening at intet Ministerium var mueligt naar Hr. Dupont ikke var Medlem deraf. Han omtalte hvorledes hans og hans Collegers Bestræbelser havde dæmpet Opstandene. Den 6te Marts vare Østerrigerne rykkede ind i Kirkesiaten, og paa denne Dag havde han forlangt sin Udtrædelse af Cabinettet; den 12te forlod han det, og den sidste Handling af hans Administration var udkastet til en Note til Østerrige, hvori Opretholdelsen af Jkke-Jnterventions Principet blev udtalt. Han billigede ikke denne Jnddeling af et Bevægelses- og et Modstands=Princip; men tilstod at han var af den Mening, at man burde have gaaet fremad, og at man burde have holdet fast ved Jkke Jnterventions-Principet i Modsætning med den hellige Alliance. Han var overbeviist om, at et kraftfuldt Sprog vilde have afholdet de udenlandske Fyrster fra at forgribe sig paa dette Princip; da de ikke vare istand til at bekrige os, men vi derimod til at maale os med dem alle (dette kan let siges, men vanskeligt bevises). Men siden man har udviist Svaghed mod Udlandet og opgivet dette Princip, befinde vi os i en beklagelig Tilstand, som hverken er Fred eller Krig. Han spurgte om der var virkelig tilstaaet Amnestie i Jtalien, og om man kan befrygte en nye Jndrykning af Østerrigerne (ia, Posten har bragt os den Efterretning at man virkelig har befrygtet det i Legationerne og at de nu have underkastet sig Paven); om Polen, som ikke burde have gaaet under, ikke var gaaet under og havde bevaret sin Nationalitet, (men dette var umuligt at iværksætte for Frankerige allene, naar det ikke var tillige Englands alvorlige Villie, og det Engelske Folk vilde ingen Opoffrelser giøre derfor). Han endte sin Tale med at berøre de vist nok tvivlsomme Forhold angaaende Belgien og Holland, og skildrede det tvivlsomme deri. Hans Tale opvakte megen Sensation og giorde et dybt Jndtryk Hr. Bignon vilde udspinde denne forsnoede politiske Traad længere; men lod det være, da Conseilets Præsident erklærede, at han ikke vilde indlade sig paa noget, som angik de nærværende Underhandlinger (Hr. Lafittes Tale var meget pas sende som en Oppositions=Tale; men Hr. Casimir Perrier har aabenbar Ret i at Oppositionen har intet System; men ligger i Strid med sig selv; thi naar den paa den ene Side paastaaer at det Franske Folk ikke kan bære de Statsbyrder, som tynger paa det, saa maae det ikke paa den anden Side forlange, at Frankerige skal føre det store Ord i Europa og hvert Øieblik være parat til at slaae til. Hr. Casimir Periers System, som maaskee er Hr. Talleyrands, er unægteligt conseqvent og fornuftigt, om det endog ikke smager Frankeriges Ungdom; det seer ogsaa saadant ud som at Oppositionens Høvdinger begynde at erkiende dette. Polakkerne og Jtalienerne kunne være at beklage; de første endog at beundre; men Frankerige har ikke anmodet dem om at spille Hazardspil paa dets Regning). -