Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-09-29
J de unge Aar er man fuld af Lyst til at leve, i de ældre Aar svækkes denne Lyst til Livet, især hos tænkende Mennesker, og de som have giort sig Umage for at dæmpe deres Passioner. Denne Forskiellighed i Tænkemaaden hos de Mennesker, som kunne giøre sig Haab om at leve længe og imellem dem, som indsee at den jordiske Løbebane nærmer sig til sin Ende, er ganske passende og bør egentlig saaledes være. Vilman opkaste Aarsagen til denne Forskiellighed i Tænkemaaden, saa vil man finde, at de ere følgende: a) i de unge Aar er Livet endnu nyt, de Ting, som forekomme i det giøre et levende Jndtryk paa Menneskene; dette bemærkes især hos Børn; i de ældre Aar, naar man har seet og hørt saa meget i Verden og taget Del i saamange forskiellige Nydelser, saa giøre alle disse jordiske Ting stedse et svagere Jndtryk paa os. b) J Ungdommens Alder er Menneskers Phantasie opfyldt af glade Forhaabninger om al den Lyksalighed, som det vil komme til at nyde, naar det først kan komme i Besiddelse af et eller andet Gode; men i de ældre Aar har Men net lært af Erfaringen, at alt det jordiske Gode aldrig svarer i Virkeligheden til hvad det var i Forventningen; at man ubeskrivelig let vænnes til det, og at ligesom Tornen tager Plads paa Rosen, og Myggen sværmer paa den skiønneste Sommer Aften, saaledes blander der sig saare let noget ubehageligt ind imellem Jordlivets Glæder. c) Disse mødende Ubehageligheder forstyrre meget ofte Livets Fryd, og indfinde sig lettest i de ældre Dage, da Mennesket er meere bunden i sin Stilling, har flere Mennesker at sørge for og vanskeligere Pligter at opfylde. Mindet om Jordlivets giennemgaaede Sorger og Besværligheder, udbrede efterhaanden en tungsindig Skye over Sindet. d) En naturlig Aarsag til Glædesfølelsens Aftagese i de ældre Aar er Legemets Svækkelse, Kræfternes Aftagelse og Fornemmelsen af de Brøstfældigheder, som forberede den jordiske Hyttes Undergang. e) Men det, som især svækker Lysten til Jordlivet i de ældre Aar, er den dybe Følelse af det Jordiskes Ustadighed og Forgiængelighed og af sin egen og andre Menneskers uovervindelige Ufuldkommenhed, som der vel bør arbeides imod, og som kan for en Deel hæves; men aldrig tilintetgiøres. - Skal man derfor vedblive at have en stor Jnteresse for Jordlivet i de ældre Aar, saa udkræves dertil enten at kunne finde Behag i det Trivielle, eller at man er behersket af en Passion, som beskiæftiger vor hele Attraae. Men taber dette jordiske Liv meget af sin absolute Værd og Jnteresse for den Erfarne og Tænkende, saa erholder det en desto større relativ Værd for ham som en nødvendig og høist velgiørende Forberedelse til en høiere og fuldkomnere Tilværelse og som han søger at benytte saa godt som muligt. - Lykkelig er den, som naar han bliver mæt af Dage kan haabefuld henvende derhen sine Blikke, som har tænkt tilbørligt over den Tingenes Orden han lever i og begrebet hvor beundringsværdig den og hvilken langt høiere Lyksalighed den bebuder, end som dette forgiængelige jordiske Liv formaaer at skiænke vore Siæle. Philosophien er modsat Empirismen, den indbefatter alle de Kundskaber, som erhverves ved Slutninger og ikke ved den simple sandselige Erfaring; men da mange af disse Slutninger ere lette at anstille, og man altid tænker sig under Philosophien noget høiere, saa forstaaes dog egentlig kun derunder de Kundskaber, som man kan allene erhverve sig ved nogen Anstrængelse af sin Tænkekraft; jo meere Gienstanden fierner sig fra de sandselige Erfaringer jo meere bliver den Philosophien tilhørende; derfor er dens væsentligste Gienstand det Jntellectuelle. Visse Mennesker besidde et naturligt Hang til at philosophere fremfor andre; men ingen vil føle et ægte Kald dertil, førend han har befriet sig fra en blind Troe, det maae være saa hvad det vil og den deraf følgende Selvtillid. Tvivl er Veien til Viisdom, som Feiltrin til Dyden.