Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1834-12-01
Storbrittannien. Det Wellingtonske Ministerium kan ikke ventes fuldstændigen sammensat, for Efterretninger indløbe fra Jtalien fra Sir Robert Peel. For at fremskynde disse, har Dronningen afsendt sin Privatsekretair til ham med en egenhændig Skrivelse, og et Dampskib holdes i Beredskab for ham i Calais. Meer og meer vinder den Anskuelse Sandsynlighed, at en Førsteministers Post er ham tiltænkt. Bla denne meddele endog en Skrivelse der skal være ægte, hvori Hertugen yttrer til Hr. Peel: "Jeg har af vor Souverain erholdt befaling, at danne en ny Administration, og har ilet med, at adlyde. Forlængst var det og er endnu min Anskuelse, at en Førsteministers Post bør beklædes af et Medlem af Underhuset, ikke af Overhuset. Jeg tilstaaer oprigtigt, at Jngen forekommer mig saa ganske at egne sig til denne Post, som De, hvorfor jeg anmoder Dem om, ufortøvet at vende tilbage, for at overtage samme. Hvad mig selv angaaer, saa ønsker jeg aldeles ingen Ansættelse, men vil dog, dersom jeg kan paa nogen Maade gavne min Souverain og mit Fædreland, og derved tillige opfylde Deres Ønsker, under Deres Administration beklæde enhver Post, som De vil bestemme for mig." Den eneste definitive Udnævnelse til nogen af de ledige Ministerposter, som hidtil har fundet Sted, er Lord Lyndhurst til Lordkantsler af Storbrittannien, i hvilken Egenskab han fungerede ved Parlamentets Prorogation til den 18 Decbr., som foretoges den 25 f. M. ved en af Kongen udnævnt Kommission, bestaaende af Lord=Kantsleren, Grev Roslyn og Lord Hill. Derved har den Mening, at Parlamentet skulde opløses, atter tabt sig. Den af de forrige Ministre, som sidst afgav sit Segl, var Lord Brougham. Det hedder, at dette først skete, efterat Wellington paa det Bestemteste havde forlangt det af ham, og Morning-Post tilføier endog, at han vægrede sig ved at overgive det i Kongens Hænder, men sendte det til Sir Herbert Taylor. Han skal nu have besluttet for det første at gaae til Paris, og siden i Parlamentet at optræde som reent Oppositionsmedlem, hvorved hans djærve Veltalenhed torde blive farlig for Regjeringen, uagtet Times" og "Koureren, nu søge at svække hans Jndflydelse, ved at overøse ham med Skjældsord og Forhaanelser, som den, der har slæbt Kantsler=Kaaben igjennem Dynd, og ved sit Charlatanerie og Markskrigerie foranlediget Kongen til at opløse sit Ministerium. At Grunden hertil virkeligen maa søges i Kongens personlige Uvillie imod Lord kantsleren, fremlyser ogsaa af den officielle Erklæring i "Koureren, at Ministeriet Meelbourne aldeles ikke er aftraadt frivilligt. Kan Man end ikke undlade, i enkelte Henseender at misbillige Lord Broughams politiske Færd, maa Man dog tillige inddrømme, at han paa sin vigtige Post har erhvervet sig store Fortjenester af Landet, hvorfor ogsaa en betydelig, deeltagende Menneskemasse havde forsamlet sig, da han sluttede sin Virksomhed i Kancellieretten, og hilsede ham med Bifaldsraab, da han gik bort og steeg ind i sin Vogn, hvorimod Kongen ved at kjøre ud modtoges med Piben af Pøbelen, ligesom ogsaa Hs. Majestæts, men endnu mere Dronningens Skaal ved en stor politisk Fest i Newcastle, tildeels ledsagedes af samme Mishagsyttring. Særdeles farlig for Wellingtons Ministerium vilde Lord Brougham blive, dersom en Forsoning skulde vorde tilveiebragt imellem ham og Lord Durham, som uagtet sin Upasselighed fortsætter sine politiske Reiser, der under de nuværende Forhold antage en langt alvorligere Karakteer, da Lorden tillige optræder med overordentlig Fasthed. Ved hiin Fest i Newcastle yttrede han, at Man nu maa vente en Kamp paa Liv og Død imellem Reformens Venner og dens Fiender, hvorfor hine burde forene alle deres Kræfter, for at beskytte og vedligeholde det med Møie tilkjæmpede Palladium. Denne Anskuelse deele alle brittiske Blade af den liberale Farve. Dog troer Man, i dette Rige, der er skredet saa langt frem i politisk Uddannelse, ikke at behøve at frygte for voldsomme Scener. Vel har Man opslaaet Plakater af følgende Jndhold: "Durham leve! Ned med Wellington, Ned med Dronningen!" ledsaget Kongen med Mishagsyttringer, indsendt Adresser til Hs. Majestæt om at overdrage Ministeriets Sammensættelse til Lord Durham, holdt politiske Forsamlinger, som have tager kraftige Beslutninger, offentligen sønderrevet og brændt Times" o. s. v., Tegn, som i ethvert andet Land vilde i denne Henseende være af stor Betydenhed; men dog troer Man, at denne betænkelige Krisis vil endes ved lovlige Midler, saafremt ikke Skotland og Jrland, hvor Stemningen er langt mere forbittret, end i Engelland, skulde gribe til voldsomme Forholdsregler.