Viborger Samler, 1813-10-25
Lüneville-Traktaten endte den anden østerrigske Krig, Man smigrede sig atter med Fredens Varighed, blottede Jtalien for Tropper og vor eneste Armee var i Bologne. Det Wiener Kabinet glemte den bekomne Lærre, forbandt sig med Rusland og Engelland og, de østerrigske Armeer overfaldt Bayern. Snart blev den franske Armee Mester af Hovedstaden og trefierdedele af Monarkiet, Den kunde foreskrive haarde Love; men tilstod taalelige Vilkaar og Freden blev undertegnet i Presburg, Ungarns Hovedstad. Nu formodede man, at det Wiener Kabinet kun vilde tænke paa Fredens Bevaring. Men 4 Aar efter var Deres Majestæt i Spanien, og i Tillid til sine 400000 Krigere, da det ingen Armee saae, som kunde hindre det at trænge frem til Rhinen, undersøgde det ikke, om en nye Krig vilde være retmæssig, beregnede ikke Mueligheder og angreb Bayern. J en Tid af 3 Maaneder udstrakte den franske Armee sine Erobringer til Ungarn og Mæhren, besatte anden Gang Hovedstaden og var Mester af den største Deel af Monarkiet. Østerrigs Eristents stod paa Spil; men Scierherrens Blik vare stedse hæftede paa det ene Maal: at tvinge Engelland til endelig at erkjende alle Nationers Sørettigheder, uden hvilke ingen Ligevægt, ingen Ro kan finde Sted i Europa Han bevilgede Wienertraktaten, der gjorde Ende paa den fierde østerrigske Krig, og over hvis Maadehold Verden forhausedes. Troede Man end ei paa nogen evig Fred, saa smigrede Man sig dog i det mindste med at den vilde blive af lang Variahed. Virkelig afskedigede Østerrig fine Armeer og sysselsatte sig med sine Finantsers Ophielpning og indre Organisation. Krigen udbrod med Rusland. Østerrig forekom Frankrigs Ønsker og gjorde fælleds Sag med det. Politikere, der betænkte dette Kabinets forrige System, studsede over en Allianz, som de vidste streed imod dets hemmelige Tilbøieligheder, medens andre ikke mindre oplyste Politikere, tog dets sande Tilstand i Betragtning, og troede, at det igjen havde antaget Kaunitz's System, og ligesom ved Traktaten af 1756 vilde sikre sig en lang Fredsom det bedste Middel til at læge saa mange blødende Saar. Men de feilede, Allianzen af 1812 var ikke Resultatet af et System, men af Omstændighederne, Saasnart Wienerkabinettet erfarede November og December Maanedernes Vanheld, troede det Frankrig forladt af Lykken, og skiftede System. Østerrig befandt sig imidlertid uden Penge og uden Armeer. Det er beviisligt, at i Januar Maaned vilde det med alle Anstrængelser ikke kunne stille 60,000 Mk. i Marken. Det følte derfor Nødvendigheden af at skiule sine Hensigter under Troskabs Skin; det foreslog sin Mægling paa samme, Tid, da det begyndte sine Hvervinger. Omendskjøndt den Minister, som bestyrede dets Finantser nærede personlig Had til Frankrig, modsatte han sig Krigen med samme, og fik en Eftermand. Nu skabte man strax for 1000 Millioner Franker nye Papiirpenge, omstyrtede den indførte Orden og Oeconomie, og Kabinettet kastede sig i Krigens Arme. Forgiæves forestilte oplyste Mænd, at der var ingen Armee mere, at man burde være bleven neutral 1812, at Østerrig med lidt Snildhed kunde benytte Omstændighederne til sin Fordeel m.m. Men, Krigens Venner svarede. "Man taler der, som om Frankrig var hvad det har været, som havde det endnu Armeer, da Kjernen af dets Tropper ere ødelagte af Vinterens Barskhed. Havde Østerrig vel kun Rekruter, fik det ikke heller uden Retruter at stride imod. Det saa frygtelige franske Rytterie, som afgjorde Seirene ved Regensburg og Wagram, kunde ingen Regiering gjenskabe. Øieblikket var kommen for den østerrig ske Ørn at ydmyge den franske, og raste Frankrig tilbage inden dets gamle Grændser." J Februar forbandt det Wienerkabinet sig og lovede Frankrigs Fiender at optræde paa Valpladsen d. 20 Juni med 150,000 Md. Endnu gjorde Kabinettet en Rænke krig, da det for Danmark, Sachsen, Bayern, Würtemberg og selv for Neapel og Vestphalen skildrede Østerrig som en Ven af Frankrig, der kuns vilde Freden, og da det havde væbnet 150,000 Mk. for at lægge dem i Vægtskaalen imod de Partie, som vilde fortsætte Krigen, behøvede de ingen Rustninger meere at gjøre. Disse Jnsinuationer kunde blot for et Øiebliskuffe Kabinetter, der vare kortsynede nok til at troe paa det østerrigske Kabinets Uegennyttighed. Forhauset over Seirrne ved Lützen og Würschen begyndte det at vakle og gjøre de meest medsigende Fordringer: det vilde blive Frankrigs Allierede, med Tilsidesættelse af alle Allianztraktatens Klausuler; - det vilde være Mægler; men blive forbunden med vore Fjender. Man gav det til Svar: det kunde forlade sin Allianz, derover vilde Frankrig ikke fornærmes; men hiin Vaklen kunde man ikke lide. Man antog dets Forslag til en Kongres. Hvorledes det udførte sin Mægling, vil jeg her ikke udvikle. Kongressen i Prag var slet ingen Kongres. Efter Slagene ved Lützen og Würschen vare Rusland og Preussen oprigtig tilbøielige til Underhandlinger, havde de ikke haabet at drage Østerrig med indi Kampen og vælte Krigens hele Byrde paa det. J sligt et Kredslob af Feil har det Wiener Kabinet jat Europa. Det troede at kunne lede de andre Magter og lod sig selv lede af dem, da det kuns nærede Krigen, for deres Jnteresse. Kunde da det østerrigske Kabinet efter saa mange Prøver paa de de franske Armeers Magt, for Alvor troe at kunne i nogle Maaneder kaste os tilbage til vore gamle Grændser. Der hører 20 Aars Seire til at ødelægge Frugten af 20 Aars Seire. Thuilleriernes Kabinet havde lagttaget ethvert af Wienerkabinettets Skridt. Siden November lod Omskiftningen i Østerrigs System sig forudsee, og ligesom Regjeringen forlangte overordentlige Udskrivninger af Nationen paa den Tid General Yorks Forræderie indtraf, fordi samme lod den ane den preussiske Regjerings Frafald, saa fordrede den nye ved Preussens Frafald, fordi den da ogsaa forudsaae Østerrigs Frafald. Denne Klogskab har sat de franske Armeer i Stand til at kunne byde alle deres Fiender Spidsen. Men Sire, da de forbundne Magter fole, at de maae gjøre de stærkeste Anstrængelser, saa er det nødvendigt, at talrige Batailloner reise sig i Frankrigs Skjød, for at sætte Deres mægtige Armeer i Stand, til at føre Krigen med nye Styrke og være beredt paa alle Tilfælde. Da hele Europa er under Vaaben, da de allierede Regjeringer foruden de regulaire Armeer, ogsaa opbyde Landeværn og Landstorm til Kamp, og forvandle hver Mand til Soldat saa skylder det franske Folk sin Ære og Sikkerhed, at visse en ny Kraft; det maae erobre en fast Fred med Kraftyttringer, der svare til dem dets Fiender gjøre for at udføre en grændseles Ærgierrigheds Planer,