Aalborg Stiftstidende, 1837-03-25
Af Indlæg og Documenter i den Wormske Sag meddeles her endnu følgende Brudstykker: Som det allermeest fremtrædende Træk i Worms Caracteer nævnes, den om meste Kjærlighed for Forældre og Sødskende. Hans i Retten fremlagte Breve til Sødskende og Forældre bære umiskjendelige Præg deraf. Den stærke Modsigelse, hvori hans usandfærdige Angivelse af sin egen Fader som Tønders, Morder, synes at staae hertil, forklares i Defensionsindlægget ogsaa som Tilkjendelse af hiin inderlige Kjærlighed, skjøndt i den forunderligste, rædselfulde Skikkelse, idet han har søgt at forvandle sin Faders og Families Sorg over ham til Afskyl- og Forbandelse, for derved at lindre de ham kjære jordiske Væseners Smerte og Kummer." Worms Hjertelag betegner hans 19aarige Søster i et Brev til hans Defensor saaledes: "Godmodighed har stedse fulgt ham over hans Evne, thi han kjendte ingen større Glæde end at give bort, endog saa det Sidste, han eiede. Han havde ofte sagt, at hans kjendte ingen større Lykke end at kunne glæde Andre." FralBarn af havde han altid tragtet efter Storhed, og hans Phantasi malede ham Fremtidsbilleder, som hans Forældres og Sødskende som oftest fandt uopnaaelige. Da han gikke i Nyborg Latinskole havde han især udmærket sig i Religion, og ifølge Søsterens Forsikkring har han fremdeles vedligeholdtlidet religiøse Sindelag, med høi Tillid til Gud, om et tilkommende Liv og Sallighed i dette. J sit 14de Aar maattese han forlade Latinskolen, fordi hans Fader ikke længer havdeln, Evne dertil. Han yttrede megen Lyst til Malerkunsten, men ogsaa her var hans Jdee den store, han vilde ikke være simpel Malerdreng, men dannes ved Academiet, hvorfra hans Phantasi lod ham øine Udsigt til at naae den høieste Lykke, men Faderen havde heller ikke Evne til at lade ham gaaelde Kunstnerveien. (Han skal især have store Gaver til Digte, kunsten.) Derpaa kom han i Huset hos sin Morbroder, en E Godsforvalter i Lolland, hos hvem han skulde læse til danska juridisk Exammen. J Mai 1834 forlod han hemmelig Onsticiens Huus og tog til Hamborg. Fra dette Øieblik, belo mærker Actor i sit Jndlæg, begyndte hans ulykkelige Periode. Det flittige, velopdragne, unge Menneske blev forvand P. let til en Lediggænger og i kort Tid ført mod den Afgrund, yd som der fattedes ham Aandskraft til at undflye. Det var be en Reisende fra Hamborg, ved Navn Knauch, som havde opskmuntret ham til at forsøge sin Lykke i Hamborg. Form sin Defensor har Worm opgivet, at hans Hensigt havde her været, at lade sig hverve til Batavia og sende Haandpengen, fores til fine Forældre, for at afhjælpe deres trange Kaar. Megldet var ikke lykkedes ham, han var bleven syg og kom hjen afligjen i den usleste Forfatning. Han var nu bleven saa estungsindig, at han ofte faldt i heftig Graad og ønskede sig i død, da han følte sig bestemt til, aldrig at blive lykkelig her er, i Livet. Efter at han hele Sommeren 1834 havde været Alhjemme hos sine Forældre, bildte han disse ind, at han havde at faaet et Engagement hos Knauch i Hamborg. Onclen bidrog til hans Eqvipering, og han reiste bort, men til Kjøbenhavn, og ikke til Hamborg. Han søgte der Emploi paa nalle mulige Maader, endog som Tjener og Karl, men Alt le forgiæves. Hans Udvortes, der ikke lod vente Kræfter hos et ham til Arbeide, var ham imod. Intet lod jeg uforsøgt, " siger han i et Brev til Defensor, hvorved jeg kunde have silfaaet et ærligt Udkomme; Jntet vilde have været mig for suurt eller for ringe, naar blot min Elendighed kunde bleven skjult for mine Forældre; men alle mine Bestræbelser vare frugtesløse. Han indbildte imidlertid sin Familie i Nyborg. sen Række af conseqvent gjennemførte Usandheder, for i dens Dine at give sin Stilling et haabefuldt og trøstende Udseende, timedens den var høist fortvivlet. Han tilskrev sine Forældre Breve, som vare daterede fra Steder, hvor han slet ikke havde tværet, og opspandt en heel Roman, idet han fingerede en Person, ved Navn Lucilie Frosch i Hamborg, en rig, elmen aldrende Pige, hvis Kjærlighed han havde vundet under sit opdigtede Ophold i Hamborg. Hun er godt, skrev han d. 12te Jan. 1836, men langt ældre end jeg, og mangler ethvert Udvortes, der kunde tildrage hende et anseeligere Parti end jeg er. Hun var, til hun lærte mig at kjende, hensunken i stum Følesløshed og Smerte over Tabet af en i hendes Ungdom elsket, afdød Forløvet, med hvem jeg i Udvortes og Væsen skal have en skuffende Liighed; og det er det, der har gjort min Lykke." Denne Lucilie, foregav han, var i Familie med hans Principal. Derfor, vedblev han i sit Brev, byder Klogskab og Forsigtighed, at vi maa holde vor Forbindelse hemmelig, da Familien vil sætte sig med al Magt mod vort Partii, saasom den har eeneste Fordring paa at arve hende, hvis hun døer ugift. Men til næste Sommer haaber jeg dog at komme i Besiddelse af min dyrebare Lucilie, og da vil jeg kunne forløse Dem, kjæreste Forældre, fra deres Næringssorger. Med hendes Haand kommer jeg tillige i Besiddelse af en Copital paa 23,000 Mk. Bco. - Under 1ste Fbr. sendte han endog et Stykke af et tysk Brev, der skulde være fra hans elskede Lucilie. Den 9de meldte han dem, at han havde tiltraadt en Forretningsreise til Sverrig. Saaledes fik de flere Breve fra ham, fra Malm a. Han glædede sine Forældre og Søstre meget ved fine kjærlighedsfulde Breve. D. 24de Juni tilskrev han Moderen fra Kbhvn. og fortalte hende, at Lucilie var reist med sin Familie til Jtalien, at Senator Knauch, hans Principals Broder og Pigens Formynder, havde faaet Forbindelsen at vide og var yderst forbittret paa ham. Hele mit Livs Lykke, skrev han, beroer paa dette Giftermaal. Min Existence beroer paa, at jeg kan vedligeholde hendes Gjenkjærlighed. Hun har maattet love nig, at hun vil sætte sig ud over Alt og bryde med dem; endes Renter kunne de ikke negte hende, ligesaalidet som orbyde hende at forlade deres Huus, thi saalænge hun er der, kommer jeg aldrig videre." - Og paa selvsamme Tid, som han indbildte sine Forældre alle disse Logne, var hans Forlegenhed saa stor, at han tilsidst maatte gribe til det for hans barnlige Kjærlighed yderst bittre Middel, at bede sin Moder laane ham 5 Rbd. paa 14 Dage, eller at sende ham hendes Guldkjæde, hvorpaa han kunde laane dem og hjælpe sig, indtil han fik Penge fra Lucilie og kunde løse den ind. Han fik de 5 Rbd. fra den ømme Moder, mene han fik tillige den sønderknusende Tidende, at hans Forældre skulde til Decbr. Termin udbetale 200 Rbd., der stoden, i deres Huus, og at de, dersom disse Penge ikke bleve skaffede tilveie, vilde være høist ulykkelige. - Nu var det ikkelslængere Worms egen Ulykke alene, der martrede ham; sit eget ulykkelige Liv kunde han ende, og ende det, imedens han bar et fremmed Navn (thi i sit Logis udgav han sig for at hedde Peter Winther, og at være en Flensborger, der læste til chirurgisk Exammen), der endog sikkrede ham imod, at de ham Kjæreste paa Jorden fik det at vide; men dennes Tidende spændte hans Fortvivlelse til en Grad, hvori ende ikke Selvmord var nogen Redning. Han selv havde opfyldt sine Forældre med et tomt Haab om glade Udsigter, og Alt var lutter Hjernespind. Moderens Brev havde virkete saa voldsomt paa ham, at han blev meget syg. - Desenfor har henlede Rettens Opmærksomhed paa et særegent Onde, der har sit Sæde tæt ved Hjernen" og som ved dennes Leilighed angreb Worm. J Nakken, fra det ene Øre til det andet, fik han, i en Brede af to Fingre, en isnende Forlelse, isnende i saa høi Grad, at Følelsen deraf var næstense som brændende. Fra et Punct i Jssen havde han tillige stundom en Fornemmelse, som om indvendigen noget Flydende bevægede sig; denne Bevægelse nærmede sig hen adsJislaget, og i det Øieblik den naaede dette, tabte W. Bevidstheden. - (Beskrivelsen over dette Tilfælde har Defensorte af W. Fortælling, som da ikke kan have stor Paalidelighed. Saaledes forsikkrer ogsaa W. at han leed af dette Onde den Dag, han sidst havde været hos Tønder.) W. sidste Brev, (førend Mordet) til sit Hjem var af 29de Junii. Han takkede Moderen for de laante Penge, som han haabede at kunne tilbagebetale hende om 8 Dage. "Jeg fortryder aldrig - hedder det i dette Brev - at jeg ikke valgte den Stilling som Seminarist, som Onkel vilde have jeg skulde være so lykkelig kunde jeg aldrig have følt mig; thi mine Ønsker forsikLivet gik langt ud over at sidde i en ussel Landsby, aldrig kunde jeg vente at rive Dem ud af Deres Næringssorger, og uden ved et dristigt Skridt. Det gjorde jeg, og ikke træes der jeg tilbage paa Halvveien. Strid med mig mine Beldkymringsdage, og deel med mig de Glæder, jeg tilkæmperse mig. Alt som Barn samlede jeg efter et Drømmebillede 3de det maa jeg eie i Virkeligheden, dertil har Forsynet skabtig mig, og det vil ikke lade sit eget Værk synke. Efter nogles nye Fabler om hans Lucilies Familieforhold, Foræringer, han li ventede fra hende o. s. v., yttrede han Haab om at komme : til Jtaliens Paradiis, og lovede at komme hjem paa ene 8 Dage til Moderens Fødselsdag hen i Septbr., og da - sto skrev han - kan og skal jeg glæde gode Fader med en 5000 Rbd. "Jeg har - slutter han dette Brev - siden Mai dag læst flittig til den juridiske Examen. Kunde jeg naael) at tage den, saa vidste jeg de vilde være glade hjemme; derfor vil jeg ogsaa nødig forlade Kbhvn, høiere end en 8 Da riges Tid." - Den 16de Juli havde W. indlogeret sig som Reisende (under Navn af Seminarist Petersen i Stadt; et Lauenborg. Hvor han i nogle af de næstforegaaende Dage havde været, er endnu indhyllet i Mørke. Det synes, at han den 15de har havt et Stævnemøde med En i Roeskilde om Ting af yderste Vigtighed. Hermed bringes nu af Defenfor den Hypothese i Forbindelse, at en Anden end W. er Morderen, og at bemeldte Trediemand (som W. engang lognagtigen vilde have man skulde troe var hans egen Fader, havde paalagt ham at vente hans Komme i Stadt; i Lauenborg, for der at indvie ham i sin Plan. Den 19de 3 Juli besøgte han T. første Gang. Han forlangte at blive informeret af ham i Fransk. Nu vides Jntet og ham før Mandagen den 25de Juli. Paa denne Dag solgte han sin sidste Skjorte for 4 Mk. for at kunne betale T. 3 Mk. eforud. De 2 Nætter mellem Mandag og Onsdag tilbragte han aldeles søvnlost, den sidste endog uden Hvile under aa den Himmel, og i al den Tid leed han af sin smertelige Jisbrand. "Saaledes - hedder det i Defensions-Jndlægtiget - see vi Onsdagen den 27de Juli oprinde over ham, Iteboer Wochenblatt indeholder et Brev fra Eutin, hvori skildres den Glæde, Staden nød den 18de f. M., da den aleldenburgske Overappellationsrets Dom forkyndtes for de to Jndivider, der vare beskyldte for at have begaaet Mordet, paa Kammerh. v. Qvalen, hvilken Glæde imidlertid dog maa antages at have været noget blandet med Uvillie over, sat Kammerherrens Mordere dog ere forblevne uopdagede, trods de mange Forhører og de tvende mistænkte Personers lange Arrest og at Undersøgelsen saaledes ikke har ført til nogen fuldstændig Opklaring af den grufulde Misgierning. Glæden beskrives, næsten med et romantisk Sving, at have lyttret sig meest levende, da den aldeles frisundne Kudsk, Koch, som hører til en ganske ubemidlet Dagleierfamilie, hvis Hoved er en høitbedaget, i Armodens Klædebon med vaklende Gang paa sin Stav støttet Qvinde, i Fængslets Forgaard, i Overværelse af adskillige Advocater og Retsmedallemmer, traf sammen med denne sin gamle Moder. - Koch er strax bleven antaget som Dagleier i den herskabelilige Have i Eutin, og har der fundet Leilighed til at styrke sine Kræfter til sit Kalds byrdefuldere Arbeider.