Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-07-31
Kjøbenhavn, den 28de Juli. Som vi have meddeelt har Majoriteten af den roeskildske Forsamling opgivet Lehmanns Constitutions andragende, og derimod antaget det Ussingske Forslag om Stændercomiteer. Discussionen om dette sidste Forslag var langtfra saa levende eller heftig som den om det første, imod det talte Lehmann, Christensen, Sidenius og Lunde; for det derimod, foruden Proponenten, Prof. Larsen, David, Gross. A. Hansen, Proc. Nye, Direct. Duntzfeldt og - den kgl. Commissarius, der ved denne Leilighed igjen paatog sig den intime Rolle at bemærke, at Hs. M. Kongen ikke for bestandig har opgivet at bevirke en heldbringende yderligere Udvikling af den stænderske Jnstitution ved de stænderske Comiteer, som bleve bragte under Forsamlingens Omhandling i 1842. – Det er ret mærkeligt, at denne nye Commissarius veed saa nøiagtigt at angive Kongens Tanker og Meninger, og i den Henseende synes at være langt bedre underrettet end hans Forgænger, der dog var Medlem af Statsraadet. Om denne Forsikkring har havt mere Jndvirkning paa den roeskildske Forsamling, om den har mere Betydning og Sandsynlighed, end hans tidligere Forsikkring om den Jnstrux, han paastod at have modtaget af Kongen om, ikke at tillade Forsamlingen at befatte sig med Behandlingen af det Lehmannske Andragende, maae vi lade være usagt; men vist er det, at de 40 roeskildske Medlemmer, som nu atter ville anbefale de skrinlagte stænderske Comiteer, derved vistnok ikke ene have til Hensigt at fremkalde et nyt og kostbart Regjeringsapparat, som endmere vilde forvikle vor allerede noksom forviklede Regjeringsmaskine", som Proc. Christensen yttrede, eller kun at lægge Grunden til et Slags Overhuus, som Grev Knuth ønsker sig, – men idetmindste tillige have tænkt sig derved at skabe et Forbindelsesmiddel mellem Kongeriget og Hertugdømmerne, som endog, efter Gross. A. Hansens, af Prop, tiltraadte Mening, ved Siden af Finantsernes Behandling tillige kunde give Anledning til, at Spørgsmaalet om de forskjellige Landsdeles, særegne Forfatning, der navnlig med Hensyn til, at den Grundlov, som gjælder i Kongeriget, ei er gjældende i Hertugdømmerne, er saa forskjellig, kunde komme under nærmere Behandling ved den nye Jnstitution, forinden bemeldte Landsdele indgaae i nøiere Fælleskab med Hensyn til Jnstitutioner og Love. Forsaavidt er Meningen vistnok god med den fornyede Jdee og hine Comiteer, der, som man altsaa mener, skulde erstatte det, som Lehmann nu ene venter af en fri Forfatning. Kun er det Skade ved hiint Forslag, at, da der nu langt mindre end i 1842 kan være Haab om, at Hertugdømmernes Stænderforsamlinger ville gaae ind paa Forslaget, vilde Følgen heraf vel allerede blive, at man med physisk Magt maatte tvinge dem til af deres Midte at vælge de fornødne Comiteemedlemmer, og paa samme Maade bringe disse til det Sted, hvor Forsamlingen med de danske Comiteerskulde holdes; den Enighed, som derefter kunde opnaaes i en saadan Forsamling, er det ikke let at gjøre sig nogen Forestilling om. – Man kan vel sige, at de slesvigske Deputerede heller ikke godvillig vilde indfinde sig til den i Lehmanns Andragende foreslaaede constituerende Forsamling; men om de ogsaa udebleve, saa var deres Antal dog ikke engang en Trediedeel af Forsamlingen, og kunde altsaa foreløbigt undværes, hvorimod de slesv. og holst. Comiteemedlemmers Antal vilde udgjøre omtrent Halvdelen, og kunde neppe undværes. – Men om nu ogsaa saaledes disse Comiteer igjen have fortrængt Constitutionsforslaget i Roeskilde, saa ville de dog neppe igjen vinde Sympathi i Viborg, om ogsaa Commissarius der skulde ville fremkomme med sin Jnstrux og sine Meninger om den kgl. Villie. (Khvnsp.) Ussing har ved sit andet Andragende i den roesk. Forsamling viist, at han idetmindste ikke er nogen Ven eller Allieret af det roesk. Aristokrati, og dets ivrige Ordførere, dHrr. Scavenius og Neergaard, have ogsaa strax med slet dulgt Forbittrelse udtalt deres Beklagelse over et saadant Attentat paa deres gamle dyrebare, nedarvede eller tilkjøbte Standsprivilegier, hvilken Følelse den kgl. Commissarius ganske synes at dele. Men idet Ussing med megen Udførlighed og Grundighed har motiveret selve Andragendet, har han ganske koldsindig undslaaet sig for, i den indledende Behandling at gaae ind paa de opstillede Modbemærkninger, hvorpaa da ogsaa Forsamlingen uden videre har antaget Andragendet til Comiteebehandling med 39 St. mod 24. Men den dertil valgte Comitee giver rigtignok ikke stort Haab om, at dens Majoritets Betænkning vil blive meget overeensstemmende med Andragendet; den kom til at bestaae af: Prof. Larsen (59), Ussing (55), Plesner (50), Stampe (49), Scavenius (29), Knuth (29), og Steenfeldt (28). Andragendet gaaer ud paa, at der maa blive forelagt næste Stænderforsamling et Lovudkast sigtende til: 1) at de adelige Godseieres og Lehnsbesidderes Hals og Haand og Sigt- og Sagefaldsret ophæves; 2) at Lehnsbesiddernes Amtmandsmyndighed ophører og henlægges under de ord. Øvrigheder; 3) at den Lehnsbes. og de epl. Sædegaardseiere tilk. Skiftejurisdiction og Overformynderi ophæves; 4) at Lehnsbes. og Adelens Ret til at foreslaae geistlige og civile Embedsmænd ophører med de nærv. Personers Besiddelsestid; 5) at den Bestemmelse, at de grevelige og friherlige Birke dommeres Domme skulle indankes umiddelbart for Høiesteret, ophæves; 6) at Grevernes saakaldte Gaards(S. Bl.) ret aldeles ophæves.