Aalborg Stiftstidende, 1827-11-03
Den 21de November, Kl. 4 om Eftermiddagen, saae vi Cap Horn, i en Afstand af omtrent 10 Sømile. Synet af det har noget Jmponerende, og de mange Ulykker, som her have forfulgt baade ældre og nyere Søfarende, tilligemed Vanskeligheden, ved at passere dette Forbierg, giver det en meere end almindelig Jnteresse. Først den 16de saae vi Noget til 3de Jndfødte. Cutteren "Beaufor var just om Eftermiddagen afseilet, for at undersøge nogle nærliggende Øer, og var endnu ikke kommen os af Syne, da jeg til min Forundring blev to Kanoer med Jndfødte vaer, som kom roende ud imod os. Endeel af mit Mandskab var afseilet med "Beaufoy;" men desuagtet tog jeg ikke i Betænkning at lade de Vilde komme os nær, stolende paa, at de ingen Fjendtlighed vilde vise, naar vi behandlede dem vel. Det varede ikke længe før Jld lænderne nærmede sig med en larmende Sang, ledsaget af mangfoldige suurrige Gebærder, som jeg siden erfoer vare Venskabsyttringer. De kom os paa 8 til 10 Alen nær, men vilde, uagtet vore JndbydelsesTegn, ikke komme ombord. Alle deres Gebærder udtrykte Forundring, og de syntes saa muntre, at de i et heelt Qvarteer uafbrudt førte den meest levende indbyrdes Conversation. Omsider, da deres Forundring over vore Personer nogenlunde havde lagt sig, roede de rundt omkring Skibet, og vare efter at Sandsynlighed i hæftig Disput om det var levende, eller ikke. Det er udenfor al Tvivl, at disse Vilde aldrig før havde seet noget Skib. Omsider fik de dog mere Mod, og to af Mændene vovede sig endelig ombord til os. Af deres jammerlige Udseende at dømme, troede jeg at glæde dem meest ved at give dem Noget at spise, og jeg lod da bringe Oxekjød og Viin frem. Af Kjødet aad de Noget; men hverken den gode Maderaviin eller Brødet vilde smage dem. Jeg bemærkede snart, at de omhyggeligen sørgede for at holde deres Koner tilbage i Kanderne, Jeg undlod imidlertid ikke, at sende Damerne nogen Viin i et lakeret Bæger; men af Beundring over Bægeret spildte de Vinen, og beholdt listeligen Bægeret tilbage. som ogsaa ofen Næste Dag, saae vi det, i mange, smaae Stumpe hængende om disse Damers, Hals. Mændene forudrede sig over Alt hvad de saae; men Jntet tiltre sig saameget deres Opmærksomhed, som hvad der og af Jern. Engstor Jerngryde forhausede dem i de Grad, at de i Førstningen ikke vovede at komme de nær. Da jeg bemærkede deres Forkjærlighed for det Metal, saa forærede jeg dem hver en Stump Jen gjord, hvorover, de bleve sjeleglade, og ilede ilaNæste Dag, den 27de, havde vi dem allerede vi Solens Opgang; men jeg havde givet Befaling til dermed. at lade dem komme ombord, forinden hele Mandsk bet var kaldet op paa Dækket, hvilket sædvanligt sig Kl. 4. Efter nogen Tids Forløb stødte en tredie K. noe til de andre to, og nu, da de havde faaet me Tillid til os, kom ialt 22 Jldlændere, deels Mæn deels Koner og Børn ombord. De viiste sig med lystige og spøgefulde. J Kahytten var Jntet, de mere tiltrak sig deres Opmærksomhed end Speilet, be hvilket de bestandig søgtende Gienstande, de saae Samme; og omendskjøndt de ofte maae have seet selv i Vandet, var deres Dømmekraft dog ikke stal nok til at erindre Dem herom. Uagtet al vor O mærksomhed, stialgen af vore Gjæster dog en Jenplok. Jeg ansaae det for nødvendigt at betyde den at Stiælen var noget urigtigt, og gav derfor Tyr et dygtigt Rap af en Tamp, hvorhos jeg gjorde ha forstaaelig, at det var Straf, for hans TyverDenne Tugtelse havde den, forønskede Virkning, de vovede siden ikke, at berøre noget Stykke Jern ud Tilladelse.