Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-12-24
Den første Forestilling, der præsenterede sig, var et stort Comptoir, hvor en Speculant sad og skrev et Brev til sin Correspondent i Engelland. Han var just i Færd med at skride følgende Ordt – – en i Dag ankommen Estaffette medbragte den Efterretning, at de Franske have vundet en fuldkommen Seier over den forenede Armee. Denne Efterretning var et Tordenslag for mig. De veed, at jeg har speculeret paa, at de forenede Magter skulde seire. Min hele Velford herver derpaa jeg er en ruineret Mand, dersom Franskmændene vedblive at triumphere. Da jeg erfarede Slaget ved Trafalgar var det som en Steen faldt sig af Hjeriet. O, ald at Engelandette og Russerne, og Østerrigerne dog maatte seire, om for og end Frigen skulde vedblive i ti Aar! et Vink med min Tryllestav, og Forestillingen forsvandt. Nu præsenterede der sig igjen et andet Comptoir, hvor der ligeledes sad en Mand og Frev er Brev. Han var just i Færd med at I dette Pebar komFrive følgende Ord – mer jeg fra Klubben, hvor jeg har tømmet to Flasker Champagner, som jeg havde vundet i Feg kan ikke beskrive Derd. er Veddemaal. min og endeel af mine Venners Glæde over Slaget ved Anstertig. Seieren ved Trefalger rømmede, mit Øre, som er Fordenslag, men Slaget ved Austerlit, lettede en Møllesteen fra misk Hierte. 2, ald Franskmændene maatte endnu seire i mange - mange Aar! Jeg har, som De veed, dobbelt Grund til at ønske det Dersom Engellænderne seire er jeg ødelagt i Bund og Grund Jeg gav er Vink og Forestillingen forsvandt. Nu præsenterede der sig atter en tarvelig Borgersamilies Dagligstne. Manden sad og læste de Tydske Aviser, Konen forsede sine Hænder og raabte Fringler som Suldberlagter - Toldskillingsbrød som Tørs - 10 Skill. for et Pund Kjød og i saadanne Tider fører man Krig. - Ja, Moder, sagde Manden, det er strækkelige Tider vi leve i. J Prinds Engens og Hertug Marlboroughs Dage, da kunde man fore Frige. Den Sang var alting ikke saa ars Bo, men nuomstundet burde Verden, ge, at Naturen har straffet Menneske haardt nok og at man ikke bør forøge me Elendighed. J de sidste tre Aar har man for have den gule Pest, Jordskjelv og saamange andre Plager. Det er stor Synd, at Menneskene vil bedrøve hinanden i saadanne Tider. Jeg gav et Vink og Forestillingen forsvandt. Nu præsenterede der sig et Skomagerværksted. Her sad en Skomager og sang alle de Psalmer, der havde Hensyn til Regn. "Af raabte han, i det han lagde Bogen fra sig, gid der snart maatte komme en Regn, liig den, der i Nogs Tid opløste hele Verden i Vand. J Syndflodens Dage var det nok værdt at være Skomager, men nuomstunder kunne Folk jo gaae i Aar og Dag med et ene ste Par Støvler. Maatte min Bøn dog blive hørt, Vi Skomagere ligne Planter. Uden Regn visne og fortørres di. Jeg gav et Vink og Forestillingen forsvandt. Nu præsenterede der sig igjen et Værelse, hvor en Modehandler sad og skrev et Brev til sin Correspondent i Hamborg af sort Krapstor og sort Taft og sort - kan De sende mig saa meget som De vil. Men af andre Vare maa De indtil videre ikke sende mig mere. Det idet lige Regner ruinerer os aldeles. Dersom og ikke ret snart faae godt Veir, ville mange af os komme til at lukke. Naar de Kjøbenhavn ske Damer ikke kunne spadsere omkring i Gaderne, bryde de sig ikke noget om Stads. EfFlødekræmmer og Modehandler i Kjøbenhavn maa saa at sige bestandig bede om godt Veir. Jeg gav et Vink og Forestillingen forsvandt Nu præsenterede der sig et Værelse, hvor to Spækhøkre sadde og klagede hinanden deres gjensidige Nød. Ak, raabte den ene, hvilke ulykkelige Tider leve vi ikke i J Dag skrive vi allerede d. 23 December og endnu er Vandet ikke lagt til Jkke en Jistav seer man i hele Resencestaden Kjøbenhavn - ikke en Tigger fry er ihiel paa Gaden. Herre Jemen. Herre, gemeni, hvad vil der blive af Brændepriserne, dersom Veiret ikke forandrer sig. Jeg frygter at man vil komme til at sælge hver Favn for 9 Rdlr. i Aar. Min første Forretning, naar jeg staaer op af Sengen, er derfor at see efter Veirglasset - mit første Ønske, at Himlen snart maatte forunde os en ret bidende Frost. Hele Naturen, svarede den anden, synes i vore Dage at have forandret sig. J forrige Tider kunde man ved Juletider kjøre paa Jsen i Sverrig, og nuomstunder er Seiladsen endog ved Nytaarstider i fuld Gang. Vi ere ruinerede Folk dersom Tiderne ikke forandre sig. Giveder tilfreds Nabo, svarede den første, det kan endnu altsammen blive godt igjen. Vi have ikke saa stor Nød med vort Brænde, men - Jeg gav et Vink og Forestillingen forsvandt. Nu præsenterede der sig et Kornmagazin paa en Herregaard. Her spadserede en Kornhandler op og ned, saae af og til paa Kornet, som allerede begyndte at blive unggent - om min Rug ogsaa skulde ligge endnu i to Aar, saa sælger jeg den ikke for 8 Rdlr. Tønden, sagde han mumlende til sig selv. Jeg haaber, at Vandet, med Guds Hjelp, snart vil lægge til Naar Tilførslen ophører, saa lukker jeg mit Korn magazin op. Alle Ting have sin Tid og alt det man tager sig fore under Solen haver sin Stund, siger Prædikeren, - følgeligen hør man ogsaa vide naar man skal gjemme og naar man kal følge Rug, Jeg gav et Vink og Forestillingen forsvandt. Nu præsenterede der sig et Værelse, hvor der faa en Graver, som jamrede og forgede over Tiderne. Ak, saade han til sin Kone dersom Tiderne ikke forandre sig, saa gaaer det aldrig godt. Min Formand, den Skjelm, han havde anderledes Lykke. J hans Tid var der noget at fortjene ved at være Graver. Riomskunder ere Folk saa seilivede, at der gaae hele Dage bort, førend der engang kommer et Liig. - Ja, svarede Konen, hvis er Skylden, Doctorerne ere jo reent forbistrede i at gjøre os Afbræk i vort Levebrød. Snart komme de med Kokopper, snart med deres Galevaner, som de kalde det. De arbeide jo paa at bringe og til Bettelstaven. Jeg veed heller ikke hvad det er for Folk, disse Doctorer. J alle andre Røringsveie søger man at forøge sine Indkomster, og i Medicinen arbeider man bestandig paa at formindske dem. Om de end ikke selv brød sig noget om Profiten, saa burde de dog betænke, at vi ogsaa skulle leve. Ja, sandt var det Moder, svarede Graveren: leben und leben lassen siger vel Tydskeren; men det kunne vi ikke sige. Vi kunne umuelig lade andre leve, naar vi selv skulle leve. Men gid dig til Taals, min Sukkerhøne! Naar først Ballerne begynde igjen, saa forandre Tiderne sig nok. Barbereren her næst ved har desuden sagt mig, at der nu er opfundet en ny Maade at curere Hjernesygdomme med blødende Omslag og Spanskslueplaster - seer du, saadanne Opsindelser kunne maaskee ogsaa hielpe os paa Benene igjen. Nu slog Klokken to, og fra den Tid af har mit Speil tabt sin Virkning. Jeg skal ved Leilighed meddele Dem nogle flere Efterretninger af samme Natur, som de anførte. Deres at