Jyllandsposten, 1841-08-03
(Jndsendt.)¬ J Jyllandsposten Nr. 53 er indrykket et Stykke, underskrevet en Kieler-Student, hvilket vel for dem, der tænke lidt nøiere ved, hvad de læse, ikke kan være Andet end et mærkeligt Exempel paa, hvorledes man ved sit eget Hjernespind kan forivre sig zum Tollwerden, men som dog muligen for deres Skyld, der lade sig blænde af en vis Fripostighed og Suffisance, kunde fortjene et Gjenmæle. Stykket gaaer ud paa at nedsætte de kjøbenhavnske Studerende i Sammenligning med de tydske og at skildre den Aand, der hersker blandt de første, som jammerlig og uværdig. Denne Jammerlighed formener Forfatteren at kunne documentere deraf, at de, som deeltoge i Studenternes Fakkeltog i Anledning af Kronprindsens Formæling, ikke kraftigen have taget til Gjenmæle imod den Opførsel, som deres Ordfører Cand.jur. Boye ved denne Leilighed skal have viist ved, formeentligen udenfor den ham givne Fuldmagt, at have tilladt sig at udbringe et Hurra for Kongen, og fordenne Fremgangsmaade bliver Hr. Boye desuden angrebet i Artiklen med de groveste Jnvectiver. Men hvorpaa støtte alle disse Udfald sig, Paa intet Andet end et anonymt Jnserat i Kjøbenhavnsposten, der tillægger Hr. Boye en Opførsel, som den anførte, et Jnserat, som af selve Kjøbenhavnspostens Redacteur er indledet med en Art Misrecommendation, og deraf, at der i et saadant anonymt Product staaer Noget anført, tillader Forfatteren sig nu uden videre at slutte, at det saaledes Anførte forholder sig rigtigt, og paa denne, Sandhed af en tydsk Student ubegribelige, Slutning bygger han atter et af Jnjurier og Uqvemsord vrimlende Angreb. Troer han maaskee at kunne retfærdiggjøre saadanne Slutninger derved, at hiint Jnserat ikke er blevet besvaret, eller kan han da ikke begribe, at dette kan have havt sin simple Grund deri, at det er ikke ethvert Skriblerie i et hvilket somhelst Blad, man gider spilde noget Ord paa, eller at, om ogsaa Vedkommende havde anseet det Umagen værd at give Gjensvar, der dog kunde være andre Hensyn, som afholdt dem derfra, navnligen Frygt for om en saa deelicat Materie som den herskende Stemning imod Kongehuset at fremkalde en, paa en lidet passende Maade ført, offentlig Discussion. Dersom Forfatteren virkelig levede i den kjøbenhavnske Verden, navnligen den kjøbenhavnske Studenterverden, vilde han desuden vide, at Sagens Sammenhæng er saa tilstrækkelig bekjendt, at enhver offentlig Berigtigelse af det i Kjøbenhavnsposten Anbragte maatte ansees som overflødig. For "Jyllandspostens" Læsere, siden Sagen nu engang er bragt ind for deres Forum, tjener imidlertid Følgende til Efterretning. Der fandt ikke nogen foreløbig Forsamling Sted af Deeltagerne i Fakkeltoget til at give deres Deputation eller sammes Ordfører nogen Jnstrux, og det af den Grund, at Jndbyderne hellere vilde undvære dem som Deeltagere, der i Forveien vilde forvisse sig om, at den paatænkte Lykønskning blev fremført paa en vis Maade og med visse Jndskrænkninger, end lade en slig Complimentering blive underkastet en offentlig Debat, der vilde føre til politiske, i dette Tilfælde lidet passende, Discussioner. Derimod er det sandt, at der, dengang Valget paa Deputationen fandt Sted, samlede sig endeel Studerende, hvoriblandt Mange, som ikke deeltoge i Fakkeltoget – til disse hørte Jndsende. ren og at iblandt de saaledes Tilstedeværende den forestaaende Lykønskning blev omtalt. Ved denne Leilighed yttrede Hr. Boye intet Saadant, som i Kjøbenhavnsposten staaer anført – "at Grunden, hvorfor Kongen og Dronningen ikke i Fakkelsangen var berørt, var for at undgaae enhver politisk Demonstration. – og han kunde ogsaa umuligt have yttret dette, da det er en vitterlig Sag, at der om Sangens Jndhold aldeles Jntet har været aftalt med Digteren, som alene har fulgt sine Jndskydelser. Tvertimod blev det, da en Tilstedeværende, med Hensyn til at Digterens Arbeide nærmest alene fremstillede sig som helliget den nyankomne Fyrstinde, henstillede, om ikke Deputationen specielt burde henvende sig til det høie Brudepars Forældre, af Hr. Boye bemærket, at der herom Jntet i Forveien kunde bestemmes, men at Deputationen vistnok ikke vilde lade denne Henstilling upaaagtet. Der blev saaledes ikke givet Deputationen eller dens Ordfører nogensomhelst Jnstrux, men Alt blev overladt til deres Tact og Skjønsomhed. Hr. Boye frembar Lykønskningen for Kongen, Dronningen, Kronprindsen og Kronprindsessen paa den Maade, han fandt det passende, uden at han derom havde confereret med Nogen, og herover besværede sig Jngen, og har Jngen, efter det Passerede, kunnet besvære sig. Men nu skulde de, der fandt sig i, at han paa deres Vegne complimenterede Kongen i de Udtryk, han fandt for godt, kunne beklage sig over, at han opfordrede dem til et Hurra for Hs. Majestæt, Og dette Hurra blev istemt, og nu skulde man, efterat have udbragt Hurract, erklære den, som havde opfordret dertil, im Verschiet? Jeg kjender ikke de tydske Universiteter, og veed derfor ikke, om man her kunde bære sig saaledes ad; men skjøndt Hr. Kieler-Studenten paastaaer det, tvivler jeg dog derpaa. Vist er det, at de danske Studenter have en bedre Logik. En kjøbenhavnsk Student.