Politivennen, 1807-01-01
Forlangt Jndrykkelse. (Af Fleischers Natuthistorie 9 Deel 3 Bind 313 S. Pag. 94.) J det 8 Bind af dette Skrift, hvor jeg handlede om Rovfuglene, har jeg bekjendtgjort det nylig opdagede Lægedomsmiddel af deres Mavesaft imod alle endog de meest ondartede og forældede Saar, og tillige baade hvorledes samme faaes, og hvorledes den skal bruges. Da Tingen er prøvet af saa adskillige berømte Mænd, og dens Rigtighed godtgjort, at baade veneriske og andre slags Saar, hvorimod Lægerne forgæves i lang Tid havde anvendt andre Lægemidler, ere ved denne Mavesaft lykkelig og hastig bleven helbredede, ja at der endog ved Kræfttilfældet selv vindes saa meget ved dens Brug, at om Saaret eller Skaden har fæstet saa dybe Rødder, saa at det just ikke altid ganske kan læges, saa betages dog baade den onde Lugt og næsten al Pine derved, og gjorde jeg paa hint Sted det Forslag, som jeg og sinder, udenlands gjort af andre, at man ved Hospitaler og slige milde Stiftelser burde søge at have endel af de Rovfugle gaaende, der ere lettest baade at faae og underholde, saasom for Exempel vore almindelige Krager, eller andre deslige. Hvor ringe Bekostning og Umage var ikke det for at have et Middel ved Haanden, hvorved den Nødlidende hastig og sikkert kunde hielpes. Men det glæder mig, at jeg siden har lært, at det ikke er hine Rovfugle, og de Kødædende Dyr allene der levere denne saa kraftige Mavesaft, men at den endog findes, jeg vil ikke tale om Mennesket selv, men og hos alle fiirføddede Dyr, og deriblant ogsaa hos de blot græsædende, saasom vore Faar og vort Hornkvæg, som jeg paa dette Sted har at tale om. Menneskekjerlighed og det søde Haab at bidrage derved muligt til at lindre en og anden af mine Nødlidende Brødres Smerter, paalægger mig det som en Pligt, at gjøre det saameget bekjendt, som det staaer i min ringe Evne; jeg beder derfor ej allene Læserne at eftersee det omtalte Sted i hint Skrifts ottende Bind Pag. 382, men føjer og dertil, at det var den Naturkyndige Hr. Senebjer, der først faldt paa, ej allene selv at prøve dette Middel af de drøvtyggende Dyr, Faar og Ørne, men og at meddele Underretning derom, til de kyndigste Vundlægger, og bede dem at prøve. Hr. Jurine i Gens gjorte dette strax, og med lykkeligste Følger. Strax derpaa tilkjendegav man Grev Moronso i Turin Opdagelsen; han overdrog Hr. Toggia ved Veterinærskolen at anstille Forsøg dermed, dette iværksatte han baade paa Kreature og Mennesker, og det med al forønsket Virkning; og det selvsamme erfarede baade den bekjendte Abbed Spallansani og den medicinske Professor Carminati i Pavia. Saar, der vare 9 Aar gamle, og i Tvermaal over 3 Tommer store, som man forgæves i lang Tid havde kureret paa, bleve derved fuldkommen, og det inden kort Tid, 3, 4 til 5 Uger, lægte; hvor der var dødt Kød, gik det bort, og friskt kom i Stedet, ja endog Branden selv, hvor den havde begyndt at indfinde sig, blev fordreven og Skaden lægt. Saavel af Faar som Kvæg faaes denne Saft i første Mave; den findes der temmelig flydende, men undertiden farvet af de Urter eller det Græs som Dyret sidst har nydt, og har lagt deri. Men for at faae den reen og uden Blanding af dette Græs eller andet Foder, maa man lade Dyret faste en Dags Tid, forend det slagtes; thi da er alt, hvad som laae i dette Gjemmested, gaaet op, og ved Drøvtygningen borte. Saften maa da findes, kommes i smaae Flasker, son vel tilproppes, og maae forvares paa de allerkeligste Steder. Den af Faglene holder sig længe frisk, min af de omtalte græsædende Dyr, tager den hastig Skade ved mindste Varme; har man Jis at sætte Flaskerne paa eller imellem, kan den vel holde sig i 14 Dage eller 3 Uger; om Sommeren var det vel best, i Mangel af Jiskielder, at sætte Flaskerne dybt nede i Jorden. Saa meget, som man nu vil bruge af Gangen af denne Saft, lader man i Forvejen opvarmes i et Sandbad, toer Saaret dermed, bedækker dette med Linskab, hvorpaa man lader dryppe nogle Draaber af Saften, og forbinder det saa, efter at man ligeledes har befugtet Kluden, som man bruger til Bind, med bemeldte Saft; denne Befugtelse gjentager man hveranden Time, men aabner ikke Saaret, og toer det selv ud m. v. uden tvende Gange om Dagen. Første Gang det saaledes behandles svier og smerter det langt mere end ellers tilsorn; anden Gang er Smerten mindre, og siden fornemmes aldeles ikke dertil.