Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1802-06-30
Med Smerte læser man i Politievennen en Beretning om, hvor skiændig Monumenterne skamferes paa den skiønne Assistentskirkegaard: Sam føles Ansigt er lemlæstet. Metalbogstaverne af Ribers Minde med Magt udbrukne og solgte, Lakken af Frue Suhms Jndskrivt er udrevet, og man skal endog savne et heelt Monument. Udgiveren af samme Blad har i et Svar paa et Avertissement fra den saakaldte boesatte Borger J. Price, underrettet denne om: 1) at en Fiællebod bliver ikke et Nationalt dansk Theater, ved at staae i en dansk Stad, ligesaa lidt som Maanen paa Firmamentet kan kaldes Nationaldansk, 2) at duelige og fortjente her adovterte Fremmede aldrig stødes over, at den Danske i Almindelighed taler med Harme om Fremmedes Væsen i Danmark, vel vidende, at denne Harme har sin gode Grund, og 3) at Price aldrig vil kunne træffe den danske (maaskee tydeligere den Dansktænkendes) Smag med det han foreviser, ligesom man neppe imellem heele Europas Goglere. Markskrigere Taskenspillere Liniedandsere, Murmeldyrsmænd og Biørnetrækkere finder en eneste indfødt Dansk. Og til Gavn for Nationen maae nok enhver Fædrelandsven ønske, at Folket ikke (som er at befrygte ) maatte faae for megen Smag paa disse Spektakler, dem vi aldrig burde misunde de store Stater! Middel til at fordrive Rotter og Muus(meddeelt af en troeværdig Mand paa Storøen i Bergens Stift, Adskillige Gange har jeg læst i offentlige Tidender anmeldte Midler til at ødelægge Muus og Rotter, hvilke Midler jeg ikke har ladet blive uforsøgte, men befundet den deels vanskelige og bekostelige, deels uden synderlig Birk ning. Et andet meget simpelt, lidet bekosteligt, og aldeles probat Middel, tager jeg mig den Frihed at meddele Dem, med Ønske om, at samme maatte bekiendtgiøres Deres Aviser. Da man her paa Storøen plejer at forgifte døde Kalve og Faar til dermed at dræbe Ræve og Rovfugle, faldt jeg paa den Tanke, om ikke det samme Middel ogsaa kunde dræbe Muus, og gjorde derfor Forsøger, som alle igientagne Gange har svaret til min Forventning. Paa Apotheket kiøbes af de saa kaldte Rævekager (Nuces Womicæ), de see ongefær ud som Knappeformer, for 4 s. faaer man omtrent 10 Stykker. Disse har jeg raspet fine, blandet dem i en De af Meel, helst Havremeel, som er Musenes kiæreste Kost; i Dejen kan man blande kogt Kartofler, lidt Kiøbmad eller hvad man vil, som Musene ellers søger; den lægges da paa de Steder, hvor disse Græster pleie at indfinde dem, og de behøve kundet ene Maaltid. Efter en Nats Beværtning fandt jeg 11 slige Giæster hensovede, nogle tæt ved Rætten, andre et Stykke længere derfra, og formodentlig ere mange flere creyerede paa deres Retirade. Med Rotter har jeg ingen For fog kundet giøre, saasom vi ingen af dem have her paa Landet, men det som gielder om hine, vil uden Tvivl gielde om disse, thi de ere Kloedyr begge Slags. Saa stærk dræbende er denne Gift, at paa Muus, som ere udkastede døde af denne Spise, har Skader og Krager ædt sig Døden. Den store Skade, som Muus, men især Rotter, anrette i store og betydelige Kornlader og paa Lofter, ligesom paa saa mange andre Oplagssteder af Varer, som disse skadelige Dyr forgave og bedærve er bekiendt; jeg troe, derfor med dette simple Middels Angivelse at kunde fik te Nytte a.