Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-03-03
Forfatteren af hine Par Ord" opkaster det Spørgsmaal: "om den almindelige Værnepligt, saa populair den end synes at være, uden videre vilde kunne paabydes, og om ikke Retfærdigheden, hvorpaa Enhver har Krav, vilde medføre Nødvendigheden af at respectere alle medfødte Rettigheder, ifølge hvilken Enhver, der efter den nu gieldende Lovgivning er født militairfri inden Emanationen af en eventuel Forordning om almindelig Værnepligt, maatte blive i Besiddelse af denne medfødte Frihed for Værnepligt, og Forordningen først nogle og tyve Aar efter dens Emanation realiter kunde træde i Kraft? Jeg vil først forsøge at fremstille min Mening over dette Spørgsmaal: Vor Tids Tendents synes meer end nogensinde at være: Alles Lykke! – Alles Vel! – Altsaa Alles Rettigheder og Forpligtelser saa ligelig fordeelte som muligt. De havende Goder og Rettigheder maae saaledes unegtelig ved flere Leiligheder, komme i Opposition til de attraaede, og derved opstaaer en Masse af Jnteresser og Statsprocesser, over hvilke Discussionerne endnu ofte ere os saa uhyggelige, at der maa Tid til for at overbevise sig om, at de endda ikke have saa meget at betyde, og at Regjeringen med en rolig og fast Holdning vil vide at afsige en Dom, der er grundet paa billighed og Retfærdighed. Det Heles Vel fordret altsaa, at den Ene maa give, for at den Anden kan faae, hvilket og vil blive Tilfældet ved den almindelige Værnepligt, der med Hensyn til Landforsvaret udelukkende har hvilet paa Bondestanden, hvorimod Søforsvaret tages deels af enkelte dertil udvalgte Kystdistricter, deels af hele den søfarende Stand, uden Hensyn til om det er kjøbstade eller bondefødte. Det er saaledes Bondehaandtering og Søfart, der qvalificerer til Landets Forsvar. Har nu den attraaede almindelige Værnepligt kun til Hensigt paa alle Stænder at fordeele den Byrde, som Værnepligten unegtelig er for Bondestanden, - og det en betydelig, – saa synes hiin Forfatters Spørgsmaal at være velbegrundet, og Forpligtelsen først at kunne gaae over paa hvem der fødes efter at Forordningen er lemaneret. Men har den almindelige Værnepligt en anden høiere Hensigt, den nemlig at hæve Nationens Tillid til sig selv, – at vække den Aand, der giør et lidet Folk stort, og at tilveiebringe et Forsvar, i hvilket hver Mand gjerne tjener og hvor Byrden, bliver let, fordi Folket erkjender, at det maa være saaledes naar vi med Tryghed skulle kunne møde ethvert Angreb, enhver Krænkelse af vore Rettigheder; - da - lad os faae den almindelige Værnepligt hellere idag end imorgen, og da maa enhver Paastand om medfødte Rettigheder forstumme! Thi enhver erkjender da, at et saadant System, forener Besparelse med Vaabendygtighed i paakommende Tilfælde, og at det er det skjønneste Baand mellem Regjering, Stat og Folk. Man kalde nu et saadant Forsvar almindelig Værnepligt eller almindelig Bevæbning, hvilket fortrinlig vil beroe paa Organisationen deraf, saa formener jeg, at kun et saadant Forsvar egner sig for Danmark og dets Localiteter; hvorimod ethvert andet er ligesaa lidet skikket til at forsvare Landet som til at gjøre den almindelige Værnepligt kjær og agtet. Den vilde derimod i Forbindelse med den nuværende Organisation blive et forhadt Pengesystem, der skadede Armeen, uden at gavne Folket, ja endog meer end før vilde fremkalde mange Forsøg paa at omgaae den paa hvilende Forpligtelse ved Midler, der ere ligesaa umoralske, som de vilde foraarsage unaturlige Strømninger i Folkets saavel intelligente som materielle Udvikling. Hovedsagen ved et Forsvar er at gjøre det populairt og nationalt og at tilpasse det Landets locale Forhold. Er dette Tilfældet, da indrette man det ikke efter andre Landes Forsvar, men efter den Politik et Lands Beliggenhed og Eiendommeligheder, gjør nødvendig at følge, og som især ved mindre Lande, der ville bevare deres Selvstændighed og Uafhængighed, viist maatte gaae ud paa en bevæbnet Neutralitet, som Jntet fordrer, men som er beredt til at opfordre Alt for at forsvare sine Rettigheder og de Goder, der engang ere Staten, garanterede; – en Politik, der nu og altid vil blive respecteret, der nok kan medføre temporaire Tryk, men der aldrig vil gjøre Statens Bestaaen afhængig af andre større Allieredes Krigslykke. Hertil er en Armee af et til det fastsatte Budget svarende Antal Regimenter og Batailloner, og en lille Flaade af større Skibe, der kun egne sig for rum Sø, neppe egnet; hvorimod denne Sum, anvendt paa at organisere og vaabenøve alt vaaben dygtigt Mandskab af en vis Alder, saavel til Land som Søforsvaret, og dette organiseres efter at virke i Forening til samme Maal, ikke alene vilde tilfredsstille Alle, og efterhaanden gjøre Enhver fortrolig med sin Stilling og sine Forpligtelser til Fødelandets Forsvar; men en saadan Organisation har tillige den Fordeel, at den passer kun for Landets Forsvar inden dets Grændser, hvorimod den anden kun passer til at give Auxillair=Afdelinger til en større Paa tron, der bruger dem for i det heldigste Tilfælde at sige Tak for Laan, og i det uheldigste at overlade den lille Allierede til Seierherrens Høimodighed, hvilket i Politiken ikke betyder meget. Jeg kan saaledes ikke tiltræde hiin Forfatters Yttring om engang at vorde nødsaget til at deeltage i store Magters Stridigheder; ligesom jeg formener, at Massens gode Villie neppe er tilstrækkelig i det Tilfælde at Landets Velfærd stod paa Spil; thi i Freden gjælder det at forberede sig paa Krigen, Og den fortrinligste lille Armee og Flaade et Land som Danmark vilde neppe være istand til at give Holde= eller Støttepunct for hele det vaabendygtige Folks gode Villie og patriotiske Jver, naar denne ikke forud er ordnet. At "Lysten hos den meere dannede Deel af Nationen til at indtræde som Soldat i en staaende Hær nu ikke kan være stor, er naturligt; men Bondens Lyst dertil er heller ikke stor, og ligesom hiin efter den ærede Forfatters Formening kan finde, at denne Byrde billigviis ligesaa godt kunde paalægges den mindre Dannede. - saaledes finder idetmindste den Bonde, der betaler 2 a 300 Rbd. for at stille for sin Søn, at den rige Kjøbmand og Godseier endnu bedre kunde taale denne Skat. Ogsaa jeg erkjender med den ærede Forfatter, det Fortræffelige og Practiske i den preussiske Udskrivningslovgivning - for Preussen; men ikke for Danmark, der har ganske særegne locale Eiendommeligheder at tage Hensyn til. Ganske anderledes er dette med de mindre tydske Stater, hvis Beliggenhed og Localiteter nødsage dem til at hænge paa hos en Større, - og hvor Talen om at ville forsvare et politisk System eller at ville erklære hinanden Krig taber sig i det latterlige. De maae organisere sig paa samme Maade, som dette er Tilfældet for Holsteen, nemlig have et til enhver Tid disponibelt Hjælpecorps, som kan anvendes i den almindelige tydske Sags Jnteresser, saalænge disse ere almindelige. Hvorfor jeg ogsaa formener at den militaire Organisation for Holsteen maatte blive et af Hvervede i Landet bestaaende disponibelt Corps, hvortil en almindelig Værnepligt synes mindre anvendelig. Hvem tiltræder ikke aldeles den ærede Forfatters Mening, at Værnepligten ved at blive almindelig maatte blive det ganske og i Virkeligheden" - hvilket kun kan skee naar det forhadte Stedfortrædningssystem indskrænkes til Underofficeer-Classen, saafremt det ikke ganske og aldeles bør bortfalde. Kun saaledes ville de af ham omtalte moralske Fordeele" for Staten tilveiebringes, og de vilde blive uberegnelige i deres heldige Følger, netop for Danmark.