Ribe Stifts Adresseaviser, 1800-02-25
Jndenlandske Efterretninger. Ved Høiesterets Dom, af 9 Novbr. s. A., der stadfæster den forhen afsagte Vordingborg Distrikts Birketings Dom, er Deelinqventen Niels Christensen, for begaaet Drab, tilfunden at bøde Liv for Liv, samt at have sin Hovedlod og Jord, om han nogen er eiende, til Kongen forbrudt m.v. De med denne Sag forbundne Omstændigheder have, efter Høiesterets Jndberetning været følgende: Saaledes som Delinqventen selv har gjort Forklaring derom, gik han, ved at lede efter nogle Plaae, den 15 April f. A. om Morgenen, ind paa Erik Nielsens Lod, hvor Gaardmand Peter Hansen, hvis Jord saavelsom Delinqventens Hosbondes grændser til Erik Nielsens, kom ridende ham imod. Da Delinqventen krævede P. Hansen 2 Rdlr., som denne formeentligen skyldte ham som Løn fra den Tid han havde tient hos ham, sprang denne af sin Hest og slog Delinqventen med et Hille=Reeb over Hovedet, hvorpaa han igien slog P. Hansen med sit Svøbeskaft, saa han faldt til Jorden. Da Pe Hansen reiste sig og greb fat paa Tiltalte, gav denne ham atter et Slag over Armen og et over Haandledet og endnu eet, som han ei veed, hvor rammede. Delinqventen som saae, at P. Hansen blødte, løb strax bort, og denne satte sig paa sin Hest og reed hiem i en Hast. Delinqventen har ellers forsikkret, at han ri havde til Hensigt at slaae P. Hansen, før denne slog ham, mindre at slaae ham ihiel, samt at han ei erindrede at have slaaet Nogen før. I Henseende til en Gierdestav, som P. Hansen havde sagt, at Tiltalte, skulde have brugt, anmærker han, at der intet Gierde var i Nærheden, hvorfra han kunde faae samme, men at alle Slagene bleve tilføiede med hans Spøbeskaft. Den afdøde P. Hansen har derimod for adskillige Vidner forklaret, at Tiltalte, da P. Hansen, nægtede at skylde ham noget, slog ham med en Prygeller Gierdestav i Hovedet, saa at han faldt af Hesten, og derefter overalt hvor han kunde ramme, uagtet F. Hansen bad for sig. Et Vidne har forklaret, at, na Tiltale, den 10 April f. A. krævede P. Hansen de 2 Rdlr., og denne nægtede at være ham noget skyldig, truede Tiltalte ham med Pidsken, sigende, at han nok skulde ramme ham; og, da et af de tilstædeværende Vidner sagde, at han, istedet for at erne, skulde søge P. Hansen lovligen ved Retten, svarede hans at han ingen Penge havde at sætte paa Proces, men nok nærmere skulde komme efter det, skieldende P. Hansen for en Bedrager. Delinqventens Broder forklarer, at Tiltalte, Dagen efter Gierningen, beklagede sig vemodigen for ham, over at han var kommet til den Ulykke uden at det havde været hans Hensigt at slaae P. Hansen ihiel. Fremdeles er det oplyst, at Tiltalte, som kun er 22 Aar gammel, af ingen vides at have været hengiven til Slagsmaal, men tverrimod i Almindelighed har et got Vidnesbyrd. Adskillige Vidner have og forklaret, at den Afdøde var hidsig, gabmundet og en stærk Mand, som ei lod til at være bange for Nogen, hvilket han og levnilgen lod sig forstaae med; at han for endeel Aar siden var nedfalden af et Træ og havde forslaaet Hovedet, efter hvilket Fald han ofte havde klaget at være om i Hovedet, naar han redede sit Haar, samt, at han, efter at Gierningen var udøver, reed i ondt, stormende og koldt Veir, deels til Rosenfeldt, for at klage for Inspektøren sammesteds, hvem han opsøgte ude i Marken, deels til Vordingborg, 1/4 Miil fra hans Hiem, hvor han gik om paa Gaden uden at støtte sig til Nogen. Han døde sammesteds hos sin Stifdatter, som boede der i Byen. Den af Delinqventen til Gierningen brugte Svøbe er i Retten synet og befunden at være en Egespire, 3/4 Tomme tyk paa det tykkeste Sted. Den afholdne Obruktions Forretning oplyser: at P. Hansen, som døde Natten efter at være bleven slagen, havde paa Hovedet, over det høire Øre, paa Midten af Sidebenet, et frisk hemtoirkulært Saar, omtrent 1 1/2 Tomme langt, som syntes tilveiebragt med Kanten af et stumpt Jnstrument, og var gaaet igiennem Jntegumenterne lige til Krantum. Flere Saar fandtes er. Fra høire Tinding, skraas over hele Ansigtet, var Sugillation, og af Ørene var flydet Blod. Paa venstre Overarm fand. tes en bred, blaa Streg, og venstre Side af Brystet og Underlevet var meget forslaaen. Deraf, og efter at have undersøgt de indre Deles Beskaffenhed, sluttede Obducenten, at P. Hansen var død af en Bevægelse eller Rystelse i Hiernen, som var foraarsaget ved de voldsomme Slag paa Hovedet, hvoraf ogsaa ruptura rasorum caufa extravasati, samt, at Bloddet af Ørene, og Brækningen, som han skal have haft, forend han døde, beviste, at det havde været commotiocerebri, der i saa høi Grad, som her, drager Døden efter sig. Efter at denne Sag af det danske Cancellie har været Hs. Majestæt foredraget med alle Omstændigheder, har det behaget Høistsamme at benaade Delinqventen paa Livet, imod at han hensættes til Arbeide i Kiøbenhavns Tugthuus paa Kongens Naade: De Grunde, som have talet for Dommens Formildelse, ere følgende: 1) at der ingen Vidner haves om Faktum; at det derfor ei er vist, hvo der slog først, skiønt saadant juridice maae tillægges Tiltalte; 2) at denne et har haft til Hensigt at dræbe, og Skaden i P. Hansens Hoved fra hans Fald, saavelsom hans Omri den m.v. i det onde Veir, muligen dertil kan have bidraget, og 3) at Forholdet mellem Tiltalte, som et ungt Menneske, der ei var vant til Slagsmaal, og den stærkere P. Hansen, taler til Fordeel for ham. Skibet Fortuna, som den franske Konsul i Mallaga havde priisdømt, er bleven frikiendt ved Civiltribunalet i Marseille.