Den Vest-Sjællandske Avis, 1819-08-31
Storbrittannien vil, som den største Søe- og Coloniestat, endnu længe vedblive at være Middelpunktet for disse Betragtninger, og formodentlig saalænge indtil dens stedse mere tilvoxende Datter, de Nordamerikanske Friestater, frariver eengang sin forældede Moder Palmen i denne Henseende. Den er ingen Tvivl paa, at uagtet alle de Klager, som ogsaa høres fra England over Standsning i Handelen, over Pengemangel og Næringsløshed, at Handelen jo der er i et stort Sving, da nu alle Fastlandets Havne staae aabne for denne Handel, da dets Colonievæsen har aldrig været meere udbredet, og da Adgangen er banet den til de vigtigste af de Colonier, som have tilforn tilhørt andre Nationer, nemlig de Spanske; hvor meget Handelen, tiltager paa disse, og hvor vigtig den er for England, kan iblandt andet skiønnes bedst af den i Aar paa det Brittiske Parlaments Befaling trykte Status over Handelen paa Buenos=Ayres, hvoraf sees, at i Aaret 1816, beløb sig Værdien af Udførselen. til denne Republik 311,657 Pund Sterling, i 1817 derimod til 548,689, og i 1818, til 730,808 Pund Sterling, hvoraf kun 16385 Pund Sterling, vare for udenlandske og Colonievarer; Udførselen derfra var af langt ringere Værdie, og udgjorde i 1818 kun 272,380 Pund Sterling, saa at Overballancen for England var høist betydelig. (Handelen paa de egentlige guldrige Colonier, som paa Chili og Peru, er endnu langt vigtigere; man kan derfore være ganske vis paa, at England lader under alle Omstændigheder, aldrig de Spanske Colonier aldeles synke, og i Englands store Handelsfordeele have de nye Republikker deres bedste Garantie).At Englands Handel paa Sydamerika har tag et overordentlig til, og vil stedse tiltage meere, er udisputeerligt, men det kan være underkastet Qvæstion om dets asiatiske Handel virkelig er i Tilvært, eller blot formaaer at holde sig paa samme Punkt, som hidindtil, tre Omstændigheder synes at være til Hinder for den, først den Drift og den Vedholdenhed, hvormed Nederlænderne siden Freden udvide deres Handelspeculationer paa de Jndiske Øer, og hvorved det seer ud, som deres heele gamle Handelsaand er paa nye opvaagnet; for det andet, Ostindiens Forarmelse og Landets indvortes Forfald, siden nu næsten heele Halvøen er bleven til en Colonie, hvilket alle Efterretninger bebude, og selv de nyeste Engelske Forfattere tilstaae, og endelig det Jndpas, som Amerikanerne have faaet i China; man vil i det mindste have i Nye=Bork sikkre Efterretninger om, at Amerikanerne skulle i 1818, have udført af Chinesiske Varer, for een Million Dollars meere end det Engelske Ostindiske Compagnie har gjort. Efterretningen er aldeles ikke usandsynlig, naar man betænker foruden Nordamerikanernes udmærkede Handelsaand, at de tillige i deres Land besidde de Varer, som blive meest søgte i China, nemlig Ginseng og Peltsværk, hvor ubehageligt dette imidlertid maae være for Compagniet, kan man især slutte sig til deraf, at det var blot paa Handelen paa China, at Compagniet beholdt Monopol, da det fik den sidste Confirmation paa sin Octroi, og at den Chinesiske Handel er anseet for at være den fordeelagtigste. Faae nu Nordamerikanerne, deres Colonieanlæg paa den peltsrige Nordvestkyst af Amerika ret i Gang, saa ville de især rive heele den Chinesiske Handel til sig, og blot maaskee deele den noget med Russerne. Man kan derfore med Føie slutte sig blot af den asiatiske Handels nærværende Tilstand til, at England neppe kan længe leve i Fred med Nordamerikanerne og Nederlænderne. – Ved dette Pretaire i den asiatiske Handel, og ved Tingenes usikkre Tilstand i Amerika, henvende Englænderne saa meget ivrigere deres Handelspeculationer paa Afrika; dette giver sig af mangfoldige Omstændigheder tilkiende; i forrige Tider var Slavehandelen Hovedfagen, nu har den Engelske Regiering antaget et aldeles andet System; den indseer alt for vel, at den ved at befordre denne kun svækker Africas Cultur og formindsker dens indvortes Rigdomme, da Negerfolkene saa styrte sig i idelige Krige for at gjøre dem til en Næringsvei, og tillige at den ved den frie Jndførsel af Slaver i de Engelske Colonier befordrer Regernes slette Behandling og derved disses Oprørsaand, som under de nærværende politiske Conjuncturer er saa høist farlig; den søger derfore ved idelig fortsatte diplomatiske Forhandlinger med andre Stater at standse Slavehandelen overalt, og det har allerede lykkedes den at drive den tractatmæssig tilbage til hiin Side af Linien; ogsaa ere de Engelske Krigskibe i en uophørlig Activitet, for at vaage over disse Tractaters Overholdelse.