Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-10-19
J en Anmærkning til dette Sted erklærer Hr. Svareren, at han nu med Paulus har taget at Tanke til Fange under Kristi Lydighed. Man kan rigtig nok see det heelt igjennem paa hans Svar, men denne Tilfangetagelse af al Tanke er da atter et Beviis paa, at Hr. Svareren ikke er Skriftfortolker. – Paulus siger slet ingen Steder i alle sin Breve, at han har taget al Tanke til Fange under Kristi Lydighed. Hr. S. maa her atter ikkun have læst en dansk Oversættelse, der har misledet ham, thi i Texten staaer slet ikke at Paulus har gjort sligt. 2 Corr. 10, 5, thi det er Stedet hvorfra man ved aldeles falsk Fortolkning har taget denne Talemaade, siger Paulis i en af Krigsvæsenet laant Lignelse, at han skal, naar han kommer til Korinth, tage ethvert af sine Modstanderes Anslag og Opspind til Fange under Lydighed imod Kristendommen. Ved vente underforstaaes Tov efter særerie og Modstanderen og ikke andet. – Det var saa langt fra at Paulus tog sine Tanker til Fange, eller vilde tage dem, at ingen mere kunde bruge sin Forstand og sine Kundskaber til at afvæbne sine Fiender og til at udbrede Kristendommen, og ingen mere end han kunde opfordre de Kristne til at bruge Forstanden. Epheser 5, 15.1 Corr. 10, 16. 1 Thef. 6, 21. Epheser 1,17 og 18 vise tilstrækkeligen, at han ikke vilde at Mennesket skulde afsige Fornuften og tage al Tanke fangen under Kristendommen. Men han vilde, at enhver skulde prøve Alting og beholde det bedste, at man skulde vandre som Vise og ikke som Uvise og Uforstandige. – Saaledes og Kristus Mark. 12, 2934. Joh. 7, 17. 6, 39. Ni Kristendommen frygter ingen Prøvelse, den gaaer igiennem Prøvelsen, som Guldet ud af Jlden med fornyet Glands og Skiønhed. Den er ikke en Despots bydende Lov, men en velgjørende og mild Faders fattelige Veiledning for sine Børn. Den kræver Forstandens Udvikling, men ikke dens Underkuelse. 2. Det andet Ønske, hvorpaa den Gamle vilde henvende vore nye Biskoppers Opmærksomhed, var Skolevæsenet. - Dette erklærer Hr. G. at være overflødigt, men ikke destomindre bliver han dog ved, at tale derom paa næsten tre hele Sider. Det skal altsaa være overflødigt, naar det i en mild Tone fremsættes af en gammel værdig Mand, men ikke overflødigt, naar det i en haard, barsk og afgjørende Tone fremsættes af en ung og minde erfaren Mand. Det skal altsaa være og ikke være, Forunderlige Modsigelse!! - Videre Hr. G. mener, at Aarsagen, hvi Skolevæsenet ikke synderligen er forbedret, er den, at man ikke ret veed, hvad man vil, og at intet udrettes, for man bliver enig derom. - Men jeg veed ikke andet end at alle fornuftige Folk ere enige derom; – nemlig at Almuen først skal lære fornuftig (ikke sværmerisk eller formular, Kristendom, dernæst Skrivning og Regning, dernæst saa megen Kundskab om Naturen, som behøves til at danne ham til et tænkende Menneske for sin Haandtering, derpaa saamegen Kundskab om vore Love, som kan vogte ham for Forbrydelser, der drage vanærende Straffe efter sig, endelig nogen Geographie og Historie; af den sidste dog kun saa meget, som Fædrenelandet angaaer. - Dette er vist hverken for vanskeligt eller for meget. Nei, Aarsagen, hvi der er mindre udrettet, end der var at ønske, er Mængel paa gode Lærere, og deres anstændige Underholdning; er fremdeles dette, at Almuen behøver sine Børns Hielp i den Tid, at Skoleunderviisningen skulde søges; dernæst at mange Familier intet have at søde og klæde deres Børn med, den Tid Skolerne skulde søges, og endelig den lange og om Vinteren ofte vanskelige og forlige Vej saa mange have til Skolen. Disse ere Hovedaarsagerne, at der er mindre udrettet, end der i modsat Fald kunde være udrettet. – Naar Hr. G. her taler om kriftelig Enfoldighed og Bekræftelse i Troen, og fremfører Ønsker om at der af sundt Egetømmer med hellig Klygt maatte dannes Boskab for Bondestuen, hvorpaa Bibelen kunde finde sømmelig Plads, saa hører disse Udtryk og disse Ønsker til de mange flere Beviser Hr. G. giver paa Mangel af ægte theologiske og philosophiske Kundskaber og paa dannet Smag. - Sligt vilde kun befordre paa nye Ovectro og fremhielpe Uvidenheden. - At have bibelske Historier udgravne paa Væggene, og at føre en heel Hoben fremmede Udtryk i Munden, det er ikke Religion. Men at følge Religionens Bud i Gierningen, vise dens Kraft og Virkning i Van delen, det er det, som skulde skee; det, som baade Christus og Paulus vilde. - At den staaer malet eller udskaaret paa Væggene, kan kun lidet nytte. Klygten, hvormed Hr. G. vil at disse Historier skulde udskjæres, maa man især frabede sig. 3. Det tredie Ønske af den Gamle var, at Præsterne maatte nyde udvortes Agtelse, og at Biskopperne vilde virke dertil hvad de kunne ogsaa imod dette har Hr. G. mange Jndvendinger. - Det er sandt, Manden agtes nok, naar han fortiener det. Det har jo ogsaa den Gamle sagt. Men han vises ikke altid ved offentlige Lejligheder den Agtelse, som hans vigtige Embede udkræver. Hans Embede er ikke agtet lige med andre Embeder i Staten, som kunne være af samme eller dog lignende Vigtighed. Og at dette igien har en skadelig Jndflydelse paa hans Embeds Nytte, veed Enhver, som har nogen Erfaring i Verden. Det er ikke Agtelse for Manden, men Agtelse for hans Embede, hvorom her tales. At Præsternes Embede ligesaavel som andre Statsborgeres, nyder udvortes Anseelse, strider aldeles ikke imod hverken Jesu eller Apostlernes Lære. Og naar Hr. Gr. herimod anfører, hvad Jesus sagde til de jødiske Lærere, som havde Lyst til at hilses paa Torvene og sidde øverst til Bord, saa har vi det igien et Beviis paa, at Hr. G. ikke forstaaer sit Nye Testament; thi ellers havde han vist ikke anført dette. Jesus laster paa disse Steder aldeles ikke at de jødiske Læreres Embede nød Agtelse og udvortes Anseelse, men han laster, at disse samme Lærere ikke fortiente det, at de vare Hyklere, stolte, indbildske, og i alle Deele uværdige Mennesker, hvis Hierte og Sæder ikke svarede til deres udvortes Helligheds Maske, hvilket Hr. G. let kan overbevise sig om, naar han i Texten og ikke i en slet Oversættelse vil giennemlæse Math. 23, især det 3. 6. 2628. Advortes, siger Jesus om Pharisterne, viste I. synes retskafne for Menneskene, men indvortes ere J fulde af Hyklerie og al Slags Ondskab. Han laster altsaa ikke Embedets Anseelse, men han laster de Uværdige, der førte og misbrugte det. (Fortsættes).