Politivennen, 1799-01-01
Om Anstalter mod Mangel og Dyrtid paa Levnetsmidler ved Magaviners Anlæg. En vigtig Gjenstand for Politi- Direktionen og dens Lovgisning er, ae den, saavidt det staaer i deres Kræfter, letter Statslemmerne Omsorgen, for Livets Ophold ligesaavel som den ved Medieinalvæsenet sørger for Sundheden. I denne Hensigt sørger den for, at der aldrig opstaaer Mangel paa Levnetsmidler, især af dem, som høre til Menneskenes første Fornødenheder eller saa dyr Tid paa disse, at den fattige Klasse ikke skulle kunne betale dem. Mangel og Dyrtid paa Levnetsmidler har deres Grund enten i Jordbundens Ufrugtbarhed i Landet eller i sammes skjødesløse og alg. fejlagtige Dyrkning, i Miøvert eller i Onjobet og Udførselen af hine Levnetsmidler. Hvorledes en ufrugthar eller ved skjødesløs Behandling og fejlagtig Kultur ikke noksom frugtbringende Jordbund kan blive forbedret, dette er en Sag, der hører til Landhuusholdningen, hvis Studium drsaarsag ikke burde være ligegyldig for dem, som Direktionen af Politivæsenet er betroet. Men da Politiopsynet er af alt for stort Omfang til at det skulde kunde gaae i den mindste Detail, saa er det meget nyttigt formedelst Vigtigheden af denne Green i samme, at der oprettes særdeles Agerdyrknings Selskaber af forstandige, indsigtsfulde og erfarne Landmænd, som i Nødsfald lunde komme det højeste Politiopsyn og det almeene Væsen til Hjelp med deres Indsigter. Som bekjendt er der opstaaet ocednom ske Selskaber*) i adskillige Lande; men for største Delen maae det have varet Privatinstituter, hvis Øjemed har været en gjensidig Meddelelse af Medlemmernes Kundskaber og Erfaringer og tillige en frivillig offentlig Bekjendtgjørelse af nyttige Opfindelser, Opdagelser og Forslag ved særdeles Skrivter eller andre offentlige Blade; thi kun fjelden hører man, at Staten har benyttet sig af detes Indsigter til Landvæsenets Opkomst og Befordrin : Det er virkelig at undres over, hvor langt man saa*) Her i Danmark f. Ex. Landhuusholdnings Selskabet, hvis velgjørende Indflydelse paa Landvæsenets mange Grene er saa vigtig, og som ved sine Præmier, Opmuntringer og Udgivelse af occonomiske Skrivter har virket og vil virke meget Godt for Landet. Overs. Anm. vel i Tydskland som mange andre Lande staaer tilbage i denne Green af Regieringskonsten, da derimod Regjeringen i China stedse har havt et opmærksomt Øje paa denne saa vigtige Genstand. Det første Spørgsmaal som Changhi, en Regent ved Begyndelsen af dette Aarhundrede, gjorde til de Store i Riget, naar de gjorde deres Morgen-Opvartning, var dette. Hvorledes staaer det med Regnen? og han anordnede en offentlig Taksigelsessest til det højeste Væsen, naar han hørte, at Himlen begyndte at give en frugtbringende Regn. En anden chinesisk Regent, Lieo, spurgte dem, som rejste omkring i Landet for at undersøge Provindsernes Tilstand, *) næsten altid paa denne Maade: Hvorledes er Konsternes og Agerdyrkningens Ferfatning? og han sluttede fra deres fordeelagtige eller ugunstige Beretning til Statholdernes gode eller slette Forvaltning. Intet bliver paalagt *) Ville denne priisværdige Indretning ikke gjøre den meest eultiverede Stat Ære? dem med mere Efteneyk i dette Rige, end at vaage over Jorddyrkningen med den største Opmærksomhed, og de blive haardt straffede, naar denne kommer i Forfald og Aftagelse. Allerede i lang Tid har der i China været Tribunaler, som ikke befattede sig med andet end med Opsigten over Agerdyrkningen og sammes Befordring og Forbedring. Der gives vel intet Middel mod Mis- vext og anden Uheld, hvorved Sæden bliver ødelagt, og det ligger uden for Grændserne af den menneskelige Magt at undgaae samme; men de sørgelige Følger af Mangel og Dyrtid, som kan opstaae ved Misvext, kan Politivæsenet forebygge ved Anlæg af Magaginer i de Aar, da Jorden er frugtbar og Kornet følgelig er overflødigt og godt Kjøb. De sikkerste og hensigtsmessigste Anlæg af samme beroer paa følgende Grundsætninger: 1) De maae indeholde en Forraad af alle nødvendige Kornsorter i et Qvantum som er forholdsmessig med Fortæringen i Landet fra den ene Høst til den anden. 2) Kornets Salg af Maga;inet i Nødstid maa skee for en Middelpriis, altsaa hverken for dyrt eller for altfor godt Kjøb; ike for dyrt, paa det at den Arme ogsaa kan nyde Deel i denne Anstalt, som har det Heles Vel til Øjemed; men ake heller for en alt for ringe Priis af den Aarsag, at Landmanden og den Handlende, sem endnu kunne være i Besiddelse af Forraad, kunne sælge samme uden derved at komme til kort. Magasinet maae ikke være oprettet i Hovedstaden allene, men Forraadene maa være fordeelte omkring i hele Landet, fordi ellers Til, og Bortførselen af Kornet vilde alt for meget forhøje Kornets Priis og de Stæder, som vare længst fra Magasinet vilde lide derunder. Staten burde ikke oprette Maga;iner og Forraad, men overlade dette til Privatpersoner; dog lade sig nøje underrette om Qvantiteten af de enkelte Forraad, for at kunne gjøre et Overslag, om det Hele var tilstrækkeligt til at bestride Aarets Fornødenhed, til hvilken Ende Politiet maatte bringe i Fortegnelse saavel de Personer, som paatog sig Forraadenes Samling som Qvantumet af de enkelte Forraad. Tilbudet til Anlæg af Forraad i tilkommende Nødsfald maatte skee til flere Privatpersoner paa ethvert Maga;insted, paa Grund af, at ved stærk Concurren; i indtrefsende Nødsfald kunde den egenmægtige og vilkaarlige Stigen over Middelprisen gjøres umuelig, som ved et ringe Antal af Entrepeneurer ellers vilde gandske staae til dem, og tillige ville Fordærvelse af Kornet, som store Forraad kan være udsat for, derved forebygges, hvilket sidste ogsaa kunde afvendes, naar man efter enhver Høst lod Qvantumet af det gamle Forraad udfylde ved nyt Naar Mangel og Dyrtid paa Korn opstaaer ved Opkjøb af de saakaldte Kornpugere eller saadanne som drive Aager dermed, og den derved foraarsagede Sieldenhed af Kornet frembringer Dyrtid derpaa, eller Udførselen af Landet er saa stærk, at Undersaatten tilsidst føler Mangelen paa samme og maa betale over den sædvarlige Middelpriis; saa kan i første Tilfælde et for det hele saa skadeligt Opkjøb ikke forekygges paa anden Maade end ved en Lov, hvorved fastsættes en for Haandværkeren og Daglønneren ej for høj og for Agerdyrkeren ikke for lav Middelpriis, over hvilken ingen maae sælge under Straf af Confiskation; men i det andet Tilfælde maae Udførselsfriheden ved Indenlandske eller Fremmede da indskrænkes eller og forbydes, naar derved yttrer sig en Dyrhed, som overstiger Middelprisen, eller den højst rimelig kan befrygtes. Denne Indskrænkning i den frie Brug af sin Ejendom maa enhver Sælger saa meget mere finde sig i, som han selv kun kan vinde Ejendomsret i Staten og ved samme og kan allene gjøre samme gjeldende for saa vidt, at denne Nøvelse af Ejendomsret ikke gjør Indgreb i andre Statslemmers utabelige Rettigheder; thi hvor dette er Tilfældet, der kan Staten bruge sin Tvangsret imod ham, det er, indskrænke hans Frihed i Brugen af hans Ejendom. Nen naar dette ikke indtreffer og saalænge den lovbestemte Middelpriis paa Kørnet ikke bliver overskridet, da maae dets Udførsel være fuldkommen fri fordi Loven i dette Tilfælde hverken forbyder samme, ikke heller kunne gjøre Forbud uden ubeføjet Krænkelse af Sælgernes Ejendomsret, og herved ville tillige Undersaatterne i Mangels Tid let bringes til at savne Underholdningsmidler, ja Samling af Forraad til de almindelige Maga;iner selv herved gjøres umuelig; thi Naboerne ville naturligviis ikke. undlade at betale lige med lige, naar de fandt at Korn-Udførselen bestandig var forbuden, og hvormeget ville ikke Handelen og hvad dermed staaer i Forbindelse tabe herved? Med lige Omsorg maa Politivæsenet ogsaa tænke paa tilstrækkelig Forraad af Brænde, Kjød, Salt, Ol eller andre i Landet sædvarlige Drikkevarer og deres sunde Tillavning, paa reent og sundt Vand til alle Tider og overhovedet paa alt det, som henregnes til Livets første Fornødenheder, og treffe de nødvendige Anstalter og Indretninger saavel i Henseende til en let Anskaffelse af disse Nødvendigheder som Prisen, Vægten og Maalet paa hvad der forhandles. Redaktenren.