Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-12-27
En sørgelig Modsætning rere) At faae en besværlig Gjæst bort, er et Arbeide, som fortjener sin Føde. At han er en Tyv, ja en Røver, læres i H. Sk., hvorfor da hæle med en Saadan, Kan man faae fat paa ham, for at straffe ham for alle de Hierner og Hjerter han har uddrukket og enten efterladt tomme, som Pharaorotten Crocodileæggene i Sandet, eller ifyldet beegjort, sydende Galde: saa var det vistnok det bedste, men da dette bliver vanskeligt nok (skjøndt kloge Folk paastaae at have seet ham, og det i et Antræk, fuldkommen svarende til det Legio E. Pontoppidan til Ungdommens hevnblandede Rædsel anviser ham) saa - hvorfor ikke lade ham liste sig saa sagte ud af Menigheden eller høimodigen ledsaget af den fakkelbærende Sandhed, der belyser hans Fælhed med medynksomt Smiil, Blot den Skjelm ikke skjuler sig paa det Sted, man allersenest vil og allermindst burde søge ham paa hvad skulle vi da tænke om Jesus, naar han nu, for at bekræfte denne Vildfarelse, lader 2000 Sviin blive rasende: Ligeledes Pag. 62 og 63: "Overhovedet er Beretningen om de onde Aanders Magt over Menneskenes Legeme og Uddrivelser ved I. C. saare vigtig, og tjener særdeles til at bestyrke Troen paa Guds Viisdom og Kjærlighed. - - Var det ikke bedre, at Legemet en Stund blev Satans Bolig og Sjelen frelstes, end at Legemet gik fri og Sjelen fordærvedes evindelig i Helvede? At det i Almindelighed ogsaa gik, som Gud vilde, at de af hvilke I.*) uddrev onde Aander, som oftest bleve hans ægte Tilhængere, have vi al Grund til at antage Pag. 64. Ligesom Forfatteren benægter: Tilværelsen af en personlig Diævel, saaledes benægter han og, trods Skriftens klare Vidnesbyrd, den Hellig Aands Personlighed. Til Fædrenelandet, Pag. 88, kunde vi vindes - saa kunde ogsaa et forvendt, daarligt og gjenstridigt Folk forandres, og vi bleve glade i Haabet om: at de Dage vilde komme, da Herren vilde faae opreist sin Kirke med Kraft blandt Norriges Fielde, da den usle hovmodige og taabelige Pralen af disse Fielde, af Frihed og Kraft vilde vige for en ydmyg og gudelig Stolen paa den evig urokkelige Klippe, som er I. C. o. s. v. Treschows omtalte Bog frygter En af Hr. W. aandelige (ikke aandige) Medstridere, Pag. 103, for som om den nemlig kunde bevæge dem, der elske Sandheden, som den er i C. J. til af menneskelig Skrøbelighed at henfalde i en utidig Frygt, som om Sandheden nu stod i Fare for at maatte capitulere, og det var dog at be 2) En Bøn, imedens man knæler barknæet paa Ved træer, eller andre skarpe Materialier, skal i den senere Tid være opfunden som Surrogat for en høiere Magt imod Diævle. Dog skal det enkelte Gange hændes, at disse, især hvis de boe dybt i Kjødet, endog paastedet tilkjæmpe sig en skiden Seier. Kjøbenhavn. Forlagt af S. Soldin. klage, hvis denne Frygt skulde berøve en Eeneste af dem en Times Søvn." Elsk din Næste, læres Pag. 121, men den Tanke, hvis Nogen kunde være overfladisk nok til at have den, at en Mand som Egede (ovenfor med utvivlet Sandhed kaldet en ægte Christi Tilhænger) kunde fremstaae iblandt Socinianerne, vildog vist Forfatteren selv ansee for den største Adsurditet. At Beskedenhed ligger Hr. W. med Consorter nær, sees Pag. 110, hvor antydes, at en Yngling Frands (Pag. 104) skjøndt han Harme over T's Bogs langtfra misbilliges, da han har Forbandelsen i Sal. 11, 8, 9 for sig, dog fraraades at gribe Pennen imod den dybsindige Olding i følgende Udtryk: "Du seer nu kjære Martin, at jeg ikke alene raader din kjære Søn fra en Pennekrig og s. v. Hr. W. ender derpaa Bogen med dette Tordenskrald: Vi forkynde, som urokkelig Sandhed, at hvo, som ikke troer paa Sønnen, er fordømt, og, vil Nogen for denne Doms Skyld kalde os intolerante, da er dette os et Hædersnavn, thi da maa I. C. kaldes ligesaa (Mart. 16, 16), og ingen redelig Christi Tjener vil agtes høiere end denne sin elskelige Herre."Hr. W. Skrift, er af Udgiveren, Stud. Theol. J. Cappelen, tilegnet de theologiske Studerende ved Norges Universitet. J Sandhed den dunklere og sværmeriske Aand, som iblandt flere af disse desværre synes at herske (hvis man kan slutte af de augustinske Taler, unge Læber lade dampe fra Prædikestolen) faaer her fyldt Fad for sig og en vidaaben Port, hvorigjennem den mageligen kan spadsere ned til de Secler, Historien paa engang kalder de dogmatiske og meest barbariske. *) D. en faae dem til at være paagne een Time.