Aalborg Stiftstidende, 1844-06-20
Udlandet. Pariserbladet Moniteur indeholder flere officielle Artikler og Depescher, hvoraf det fremgaaer, at Fiendtlighederne imellem Frankrig og Marokko allerede have taget deres Begyndelse. Den 30te Mai blev et Angreb af Marokkanerne slaaet tilbage. Blandt de officielle Skrivelser, derom er General Lamoricieres den vigtigste. Af denne fremgaaer det, at Fjenden udviste større Tapperhed, end man er vant til at finde hos Araberne. Disse tabte omtrent 60 Mand og 80 Heste; de Franske erobrede en Fane og havde 25 Saarede. En Hovedgrund til Marokkanernes Angreb skal have været den almindelige Mangel paa Levnetsmidler, som deres Tropper lide. – Marschal Bugeaud var endnu ikke indtruffen i Oran den 4de Juni og vilde neppe kunne forene sig med General Lamoriciere førend den 6te eller 7de Samtlige commanderende franske Officerer paa de forskjellige faste Puncter i Afrika have faaet Ordre til at være meget opmærksomme paa en almindelig Bevægelse blandt Araberne. Prindsen af Jonville og Hertugen af Remours bivaanede den 11te ds. et Ministerraad i Neuilly, hvori det skal være blevet besluttet, at give Marschal Bugeand Ordre til at forholde sig defensiv. Prindsen af Jonville er afgaaet til Afrika. Allerede den 13de eller 14de ds. var det Bestemmelsen, at han skulde afgaae som Contre-Admiral, ombord paa et Linieskib, og med dette, flere Dampbaade og lette Fartøier foretage sig en Krydstour langs Kysterne af den marokkanske Stat. Han skulde ogsaa have et Antal Tropper ombord, for i Nødsfald at kunne landsætte dem. Collisionen imellem England, Frankrig og Marokko har, som mankan begribe, vakt megen Opmærksomhed i England, og Jnteressen er bleven udtalt i Parlamentet. Den engelske Regiering, hed det, vilde, paa Grund af sit venskabelige Forhold til Marokkos Keiser, hurtigst muligt gaae ham til Haande med et godt Raad, for at faae Tvistighederne bilagte i Mindelighed. Udenrigsministeren, Grev Aberdeen, udbredte sig først en Deel over den engelske Regjerings overalt anerkjendte Princip, at vedligeholde Freden, og udtalte det Haab, ogsaa her at tilveiebringe en Udsoning. Han erklærede, at han ingen Lid fæstede til den Efterretning, at den saakaldte hellige Krig skulde være proclameret, da det var vitterligt: at Marokkanerne i Dagene umiddelbart for Træfningen den 30te, havde trukket meer end Halvparten tilbage af de Tropper, der stode paa Grændsen af det franske Gebeet. Han havde ikke modtaget nogen Meddelelse om Proclameringen af den hellige Krig, og antog, at det kun var en lille Hob Fanatikere, der paa egen Haand havde vovet Angrebet paa de Franske. "Jmidlertid, saaledes endte han, skulde denne Krig virkelig komme til Udbrud, vilde det være vore ivrigste Bestræbelser til Trods og saavidt jeg kjender begge Regjeringers Hensigter og Attraaer, troer jeg ikke, at hin tilfældige Fægtning skal lede til alvorlige Følger." – Ward's Andragende, betræffende Reformen i den irske Kirke, blev den 12te ds. fortsat i Underhuset. Resultatet af den lange Debat blev, som man kunde forudsee, Andragendets Forkastelse, med 274 Stemmer imod 179. – Jfølge Overeenskomst med Lordkantsleren skulle Forhandlingerne angaaende Cassationsansøgningen fra O'Connell og hans Parti begynde den 4de Juli. - Dronningen skal ville overstaae sin Barselseng i Windsor og venter sin Nedkomst allerede i Begyndelsen af næste Maaned. – Den 11te de, ankom Prinds Henrik af Nederlandene til Devonport med den afham commanderede, til Middelhavet bestemte, Eskadre paa 3 Fregatter og en Skonnert. - Kongen af Sachsen, vilde den 17de de, tiltræde sin Reise til Skotland og Wales.