Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-02-24
Jndsenderen af det omhandlede Stykke, i Skilderiet Nr. 12, tillader sig, at slutte sine priserne fra de verdslige og geistlige EmbedsReflectioner med et forhadt Sideblik paa Geistligheden, som det neppe er Umagen værd at berøre. Anmelderen vil derfor kun endnu bemærke, at Geistligheden paa Landet vel ikke, fordi den, efter hvad der er anordnet, maae gjøre Angivelser og Kornpriserne, kan ansees som Part i Henseende til de Data, hvoraf Kapitelstaxten er et Resultat; thi det er ikke umotiverede Priser den skal opgive, men saadanne som hidrører fra virkelige Kjøb og Salg, Facta skulde altsaa ligge til Grund ved dens Angivelser; og var det end tænkeligt, at Nogen ikke tog det nøie nok med denne Sag, og efter egne Jdeer eller falske Slutninger, angav høiere Priser for sin Egn end Virkeligheden indbød til, saa kan man dog kun antage det om en Enkelt, og ingenlunde om en stor og agtværdig Corporation, som hele Rigets Geistlighed paa Landet, og en saadan Angivelse kunde kun fremvirke paa det Hele en stor Brøk, som i Udbetalinger ei lod sig udfælle, altsaa ikke føre til noget, som var værd at nævne. Underligt nok er det, at Jndsenderen just iaar synes at være utilfreds med Kapitelstaxten, som om den var for høi for ham; da dog de, saavel Embedsmænd som offentlige Stiftelser, der hæve Jndkomster efter den, vilde været bedre tjent med, at modtage Korn in Natura, hvilket kunde været udbragt til høiere Priser endKapitelstaxten yder, men Jndsenderen lader tilat henhøre til deres Tal, der ikke tage i Betænkning, dristig at dadle en offentlig Indretning, uden egentlig at vide, hvad det er, han dabler, og uden at kunne angive, hvorledes Data til Kapitelstaxternes Ansættelse paa en hensigtsmæssigere Maade kunde indhentes. Fredrik Julius v. Kaas. Multis ille bonis flebilis occidit, Nulli Hebilior, quam mini. Hor. Kiender Du, Dana, dit Tab, Ak, veed Du hvem Du har eied? Nei, Du begriber det ei, hvad Du mistede nys Naar Erobreren gaaer med Laurbærkrandsen, om Jsse, Ham beundrer Du flux; hans Bane fulgte dit Blik. Verdensglimren blender dit Syn; Du seer ei de Taarer, Hvilke væde hans Spor, hvilke plette hans Sværd. Verdensglimren blender dit Syn; Du seer ei de Stæder, Som, nedfaldne i Gruus, raabe til Himlen om Hevn. O! men den høiere Daad, men Aandens største Erpbring. Skjuler sig tidt for dit Blik. Hvad der er størst Du ei seer. Stille i eensomme Sal betænker den aandfulde Statsmand, Hvad der befordrer dit Vel, hvad der afværger dit Meen. Morgensolen ham seer, at tænke for Dig med Iver; Skumringen finder ham end pønsende dybt paa dit Vel. Men Du seer ei hans Daad, Du kjender ikke hans Stræben. Kan det bebreides Dig da, naar Du paaskjønner ham eiNeil og neil han lønner sig selv, hans Daad han belønner, Og - hvad Du ikke seer, det Fyrsten skuer og lønner. Statsmandens Jdræt han seer, klarligt som Heltens Bedrift. Jal du Ædle, han skued din Daad, han kjendte dit Snille: Fredrik faae hvad Du var, Fredrik Julius Kaas. Ærligt brændte din Aand for Danmarks Lykke og Hæder; Tofast virked din Flid for dit Fædreneland. Som din Farfader Niels, Du virked, leved og døde, Med din Konge dit Land dybt i Hjerte og Sind herlige Død, at drage fra Jord med hæderligt Minde. Herlige Liv, at leve hos Gud med sin jordiske Jd! Og, o sjeldneste Død, og store Himmelbelønning, Hist at møde sin Brud, uden at ahne det selv, Hist i de Saliges Land kom til Dig, som din Valkyre, Klædt i Englenes Tragt, Kirsten, din jordiske Viv. At din Løn vi forstaae, men og vort Tab vi maae føle, Hvad Du i Himlen vandt, tabte dit Danmark i Dig. Længe savnes Du vil, og silde vil Du erstattes: Kun hvert hundrede Aar Phønix flyer af sit Støv. Men velsignet være dit Navn til sildigste Slægter; Aldrig glemmes Du skal, mens der er Hjerter, i Nord. Slumre født i de Dødes Kapel ved Siden af Herluf, Mens din herlige Aand hist sig fryder med hans Og naar ved Susaaens Bred de muntre Ynglinger græde, Kaas, de græde for Dig - Faderen døde fra dem. Sophus Zahle.