Norske Intelligenssedler, 1770-02-07
over. JntelligenNordske. No. 6. Onsdagen den 7 Februari 1770. Bo Fortsættelsen af: Den tykke Herremand og de mavre Heste. Da Huus-Hofmesteren ei bestyrede sin Herres Sager med tilbørlig Flid og Duelighed, da han baade vilde være riig og dog tillige ødsel; saa kand man let slutte, at Tingene forvaltedes med al muelig Uorden, og alle Under-Betienterne spillede i smaat den Rolle, som Huus-Hofmesteren spillede i stort. Enhver stial i det ham var overdraget, og kned af saa meget mueligt var. Der kunde da ei andet være end at alle Gaardens Creature maatte være i en meget elendig Tilstand, og i sær vare Hestene saa mavre, at de neppe kunde hænge sammen. En ung Heste-Læge, der vilde øve sig i sin Kunst, behøvede her ingen Ana tomme. Uden den kunde han her tælle alle Ribber og Been. Engang laa Herremanden en Søndag under en stor i Gaarden staaende Lind, paa en vel indretted med Puder belagt Torv-Bænk, og havde hos sig staaende adskillige Offer for sin Mave, Plov-Drengene vare gaaen i Kroen, og lode Hestene gaae i Gaarden. Der var meere Græs, end Mog; Og derforuden skulde de ej være bange for, at disse fromme Kreature skulde giøre nogen Skade. Hestene, som i lang Tid havde baaret deres Møje med stoer Taalmodighed, da de saae deres Herre ligge der allerne, vilde ej lade sig gaae af Hænderne denne gode Leilighed til selv at bringe deres Nød for deres Herres høje Øre; thi havde Drengene været tilstæde, de havde aldeles ej tilladt det. De stillede sig derfor omkring ham; og den brune Hingst, et meget fromt og godt Kreatur, som i 3 Aars Tid ej havde følet den ringeste onde Tilbøielighed, tiltalede ham saaledes: "OHerre! aabne dog engang dine Øine over din Huusholdnings Beskaffenhed. "See, hvor elændige vi seer ud. Din Huus-Hofmester tilmaaler Ager-Mesteren, kun den halve Deel af det rigelige Foder, han fører dig til Regning. Endog med denne halve Deel vilde vi være gandske vel tilfreds, dersom ikke Ager-Mesteren og til sin Fordeel afkortede os den tredie Deel. Og Drengene bortstiæle os en anden tredie Deel af Krybberne. Men i alt dette maa vi dog giøre det tyngste Arbejde, og vi maa ufejlbarligen omkomme under dette strænge Slæb, som det allerede er gaaet nogle af vore Med Heste. Alt dit øvrige Huus-Qvæg er ikke meget bedre faren. Ol hav dog engang selv Jndseende. Med din Huus-Hofmester er du i meget slette Hænder. Herremanden, efterat han havde drukket et hos ham staaende Glas Viin, gispet tvende Gange, og rækket sig en Gang, reiste sig med Besværlighed lidet, og svarede: "Dette troer jeg alt gandske vel, mine gode Creaturer, Men min Huusholdnings nærværende Indretning er mig dog meget magelig. Jeg under Eder virkeligen alt godt. Men den Møje, som en Forandring vilde forvolde mig, kand J dog ej uden Ubillighed forlange. Giører mig ej Uroe, nu vil jeg strax falde i Søvn: Og derpaa vendte han sig virkelig paa den anden Side, og faldt i den sødeste Søvn, et velmæsked Legeme nogensinde kunde have nydet. Da Hestene saae, at han virkeligen var faldet i Søvn, gik de bedrøvede bort Kun en ung Hoppe, hvilken, hvor meget end Benene af Maverhed stode ud paa hende, dog undertiden vilde lade høre sine Jndfald, sagde til de øvrige Heste: Hvor har Naturen her taget Fejl! Denne Siæl er aldeles ikke paa sit rette Sted. Den skulde bedre have prydet et Giøde-Sviins eller en altid paa Puden liggende Mopses Legeme. Tael ikke saa dristig, svarede den brune Hingst, som havde ført Ordet. Vores Herres Siæl befinder sig nok paa sit rette Sted. Men det er stor Skade, at han ej er bleven en Dom-Herre, som, uden nogen Oeconomie, " lever allerne af sit Præbende.