Corsaren, 1842-03-18
Charivari. Statsgjældens Betaling ved frivillige Bidrag. (Af gode Grunde publicere vi først nu denne Artikel). Oppositionspressen, som "aldeles har tabt sin Jndflydelse", som er "nedsunken til en mat Gjenklang af sine evindelige Agitationer", som "endog nu er berøvet deres Sympathi, som den hidtil regnede for sine bedste Venner" - har dog havt Magt til aldeles at fordreie Hovederne paa et Par hundrede Conservative, og det uagtet den slet ikke har gjort sig Umage derfor, stolende paa, at de alt i Forveien vare fordreiede nok - ja, den har fordreiet dem saaledes, at de igjen have villet forskrue Hovederne paa Andre, der i den Anledning have maattet kalde Politiet til Hjælp. Dette har ogsaa velvillig hjulpet, eftersom det overhovedet itte ynder forskruede Hoveder. Oppositionspressen har talt saa længe om Statsgjælden, om dennes faretruende Størrelse o. s. v., og et Par bundrede Conservative have, medens de sagde, at de slet itte hørte paa den, dog hørt paa den saa længe, at de ere blevne grebne af en Statsgjælds-Mani og nu Dag og Nat ikke speculere paa Andet end at faae denne udryddet ved Jld, Sværd eller frivillige Bidrag. Ved Jld og Sværd vil det ikke gaae, fordi sligt Barbari er afskaffet ved Wiener-Tractaten; man maa altsaa lade sig nøie med frivillige Bidrag. Planen dertil er oprunden hos en Regnskabsfører paa Kyholm. Længe regnede han paa Kyholm, indtil Kyholm tilsidst blev for snæver for hans Beregninger. Da kastede han sit Blik paa en Mark, en vid, uoverstuelig Mark, hvorpaa hans Beregninger kunde tumle sig uden at generes synderligt af Grændser, og han begav sig ud derpaa. Det var Statsgjældens Mark. "Ham fulgte tvende hundrede Mand, Som Alle havde Godt ifinde" og som ligeledes fandt en magelig Plads paa Statsgjældens Mark. J fuldt Fiirspring kom hans Beregninger her gallopperende og viste de studsende 200 følgende Resultat: De strige paa, at Statsgjældet bør afbetales for at lette Folket dets Byrder. Stænderne have istemmet Raabet og sagt, at der aarlig burde bespares nogle Millioner i Statshuusholdningen og anvendes hertil. Men Sligt er lettere sagt end gjort. Besparelserne komme ikke, saasnart man fløiter ad dem. Og skulde vi forlange, at der skulde spares for de høieste Personer, eller at Hoffet skulde føres med mindre Pragt end den, der nu føres, og som er høist nødvendig til at opretholde Landets Værdighed, eller at MilitairEtaterne skulde reduceres saaledes, at Landets indre og ydre Sikkerhed truedes derved? Nei, tusinde Gange nei! Det var himmelraabende Uretfærdighed. Derfor har jeg henvendt mig til Klitbeboerne paa Jyllands Kyst, til Fiskerne i Sjælland og til Huusmænd over hele Landet. Disse kunne spare, uden at Landet lider derved, og de ville det. Til den Sum, som disse ædelmodig ville bidrage om Aaret, ville nogle rige Mænd med en mageløs Ædelmodighed under visse betingelser lægge endeel af deres Overflod, og jeg haaber, at vi saaledes, naar alle betingelser og Forudsætninger opfyldes, ville faae over 100,000 Rbd.*) samlede om Aaret. 100,000 Rbd. om Aarer! Er det ikke en umaadelig stor Sum? Det er 1/1016 Deel af Statsgjælden! Af disse bliver der betalt mig Erstatning for mine Reiser omkring i Landet, endvidere faaer jeg en passende Gage som Regnskabsfører ved National-Statsgjælds-Frivilligafbetalings-Contoiret. Det Ovrige vil blive at anvende efter Bestemstemmelsen. Den Frygt, som Nogle have yttret, at nemlig nogle af Undertegnerne kunde bryde deres Løfte og lade være at betale, deler jeg itie. De have nemlig forskrevet sig saaledes, at man i alt Fald ved Udpantning kan nøde dem til at udrede deres frivillige Bidrag. Der maa endvidere lægges Mærke til Følgende. For Tiden have Capitalisterne vore Statspapirer ibænde, og vi have de Penge, hvorfor de have kjøbt disse Papirer. Lader os kjøbe Papirerne tilbage, saa tvinge vi Capitalisterne til at sætte deres Penge i andre Ting: i indenlandske Fabriker eller Handel eller ogsaa - thi man maa være beredt paa alle Muligheder - i udenlandske Papirer. Det Sidste vilde rigtignok være slemt; thi saa gik vore Capitaler til Udlandet; men, vide J hvad? Saa opkjøbe vi alle udenlandske Papirer. For store Sjæle er Intet for stort. Der har ogsaa været nogen Tvivl om, hvorledes Pengene burde anvendes, om man nemlig ikke hellere burde benytte denne betydelige Sum til gavnlige offentlige Foranstatninger, saasom Jernbaners Anlæg, eller Tallotteriets Afskaffelse, eller vel endog Fængslernes bedre Indretning foruden adstillige videnskabelige Øiemed, der tillige kunde naaes. De have anført, at Statsgjæld egentlig ikke er nogen Ulykke, naar blot den ikke forhindrer saadanne gavnlige Foranstaltninger som dem, vi nu kunde udføre. Men disse Opponenter ere aabenbart forklædte Liberalister. De have ondt af Statsgjældens Afbetaling, fordi de saa ikke længere have Noget at skrige paa og gjøre Folket uroligt over. *) Nogle sige, at Hr. Hansen giør sig Forventning om 500,000 Rbd. om Aaret. Vi ville ikke gjøre ham Uret ved at tillægge ham altfor sanguinske Forventninger, og sætte derfor kun 100,000 Rbd. Om derfor endogsaa hine Foranstaltninger vare nok saa gode og nok saa meget burde foretrækkes for Statsgjældens Afbetaling, saa mener jeg, at vi til Trods bør afbetale Statsgjælden, til Trods for Liberalisterne - at sige, naar vi kunne faae Planen istand.