Norske Intelligenssedler, 1806-10-14
Korn-Priserne ere som i No. 74. Tornebusken. Hyven-Rose, Nypetorne (Rosa canina) holdes i mindre Agt, end Have-Rosen (Rosa centifolia, fordi hiin ikke kildrer Øjet og Næsen saa stærk som denne. Men det Simple er ikke at foragte. Formedelst dens tornede Stamme er den meget vel skikket til levende Gjærder, og den synes ved sin villige Vext, ligesom at tilbyde sin Tieneste, men den foragtes. Den Fattige umager sig undertiden med at afskiære den tornede Stamme og danne den til Piberør, men - fattes Afsætning; thi det er stor Overflødighed paa tydske Piberør. Frugten (Nyper) hænger i stor Mængde ubenyttet paa Buskene, uagtet det lønner rigelig Umagen at pille, rense og tørre den. Men - den Fattige, der især burde opmuntres til dette Arbeide, mangler Kiøbere. Og mon den ikke med Fordel kunde udføres, Denne Frugts Nytte, som et kiølende, tørstslukkende Middel, er bekiendt. Hensættes de rensede Nyper nogle Dage, presses, og Saften koges med lidet Sukker eller Honning, kan den bruges, istedetfor Citronsyre, i Sygdomme. Tørret eller syltet ville Huusmødre være glade ved at have den i Forraad. Et uskyldigt lidet Jnsect, Rose Galhvers (eynips Rosæ) giennemborer ofte Stilkene eller Bladene paa Hyvne-Rose, for at lægge sine Æg deri, hvorved fremkommer forunderlige Udvexter, hvilke Overtroen falskeligen har tillagt kraftige Virkninger. Den forplantes om Høsten ved Fro og Rodskud, og voxer frodig i en tarvelig og løs Jordbund. Nogle see og see dog ikke, føle og føle ikke. At 20000 Mennesker dræbes er en Nødvendighed, og at en Oxe styrter for Slagterens Hug er fælt at see. Vilde man umage sig, i det Omsorg der bæres for den daglige Kost, at lægge Mærke til nogle Smaatting, kunde det maaskee ikke skade. For Ex.: 1) Om det Hornqvæg (Hest bør ikke bruges saaledes.) der ledes til Slagterbænken, har rask Gang, muntre og levende Øine, 2) Tygger det Drøv, (røter). 3) Flyder nogen ualmindelig Væske af Næse, Øine og Ører, 4 Findes nogen særegen Skorpe paa Huden, 5) Omikke man kan see Blægner paa Kroppen, Yderlemmerne eller Hovedet, 6) Har Dyret maaskee Skab eller Bylder, 7) Om det slagtede Qvæg har Feil, F. Ex. 8) Findes paa eller i Kjødet de Materie; Leveren haard; og Milten mørk, Bladkallunet haard, og Tarmene røde eller blaae, og Kjødet blaastribet. 10) Hals, Luftrør og Lunger kan have nogle ildelugtende Vandblærer. Dersom man iagttager paa det Dyr, der skal slagtes, eller er slagtet, nogle af disse Feil, var det raadeligst, naar Feilene vare udvendige at opsætte Slagtningen, for at see Udfaldet, og vare de indvendige, da ikke at spise Kjødet; allermindst naar man veed Qvægsygen er ikke langt borte Faar, som ere syge af Durkløb, eller nogen smitsom Syge, bør ikke slagtes og spises. Svinekjød bør ikke spises, naar Dyret, ved Slagtningen, befindes at have Blægner, Bylder, Svulst eller Betændelse i Jndvoldene. Faae Tinter i Flesk gjøre ingen Skade. Flesk spiist i Mængde er skadeligt og endnu værre, naar det er af et sygt Dyr, harsk eller slet conserveret. Slagternes bedragerske Maade, at oppuste nogle eller flere Dele af de Kjødstykker, der frem bydes til Salg, er skadelig for Sundheden. Kjød af Harer eller andet Vildt, der endelig, efter de stærklugtende Hundes langt Jagen, har fundet sin Død i en skydelysten Jægers snelle Skud, skal, efter Lægers Mening, saasom denne Jagen kan have forvoldet Feber, være usundt at spise. - Men Smaget er forskjellig Andre sige: Vildt smager bedst naar det er lidet ankommen; af Dyr der ret længe ere drevede ind af færme besporede Hunde, paa den Tid da Dyret er i sin første Periode af Drægtighed o. s. v. Mon det er sandt, ) No. Blægner, Bylder, eller Hævelser af en særegen Farve, 9) Lungen kan være groet fast eller indeholde Materie; Loveren haard; og bitten mørt: Blastaunne haard, og Tarmene røde eller blaae, og Kjødet blaastribet. 10) Hals, Luftrør og Lunger kan have nogle ildelugtende Vandblærer. Dersom man iagttager paa det Dyr, der skal slagtes, eller er slagtet, nogle af disse Feil, nap og Haar Partaa anden at oplært - : at see Udfaldet, og vare de indvendige, og irte at spise Kjøber; allermindst naar man veed Qvægsygen er ikke langt havt Faar, som ere syge af Durkløb, eller nogen smitsom Syge, bør ikke slagtes og spises. Svinekjød bør ikke spises, naar Dyret, ved Slagtningen, befindes at have Blægner, Bylder, Svulst eller Betændelse i Jndvoldene. Faae Tinter i Flesk gjøre ingen Skade. Flesk spiist i Mængde er skadeligt og endnu værre, naar det er af et sygt Dyr, harsk eller slet conserveret. Slagternes bedragerske Maade, at oppuste nogle eller flere Dele af de Kjødstykker, der frem andes til Salg, er Gadelig for Sundheden. Kjød af Harer eller andet Vildt, der endelig, efter de stærklugtende Hundes langt Jagen, har fundet sin Død i en skydelysten Jægers snelle Skud, skal, efter Lægers Mening, saasom denne Jagen kan have forvoldet Feber, være usundt at spise. - Men Smaget er forskjellig Andre sige; Vildt smaaar bade naar det er lidet ankommen: af Dyr ver ret længe ere orevede ind affærme besporede Hunde, paa den Tid da Dyret er i sin første Periode af Drægtighed o. s. v. Mon det er pandt . .