JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-26
Blandede Efterretninger. J Trondhjems Avisen Nr. 82 læses følgende: Paa Statsbygden og i Ritsen - fornemmelig dette sidste Sted – gives der en stor Mængde af venerisk Sygdom befængte Personer, der endog ere det i den Grad, at man seer dem vanke om, halvraadne og som Dødens udkaarede Offere. Mænd og Qvinder med deres uskyldige Smaae findes udstrakte paa Straaleiet og under Armodens Tag forgiæves, at sukke efter Hjælp og Lindring i de Lidelser, som ej egen Brøde har paaført dem. - Ventende Dødens Komme savne disse Ulykkelige saaledes den Pleie, som det forekommer Jndsenderen heraf at være et velordnet Samfunds første Pligt at see tilvejebragt. Trondhjems Stiftamtmandskab skal allerede for flere Maaneder siden, paa Anmeldelse om Sygdommens Udbrud, have sendt en Læge derud, der fandt bemeldte Sygdom at have grebet saaledes om sig, at det skjønnedes til liden eller ingen Nytte at forsøge paa at udrydde den, uden paa den Maade, at de Angrebne bragtes til et andet Hospital. Flere af de Lidende skal have ansøgt om at komme paa Sygehuset hersteds, men det blev dem nægtet paa Grund af, at der ej var Plads. Det er sandsynligt – da længere Tid er medgaaet, uden at noget Resultat endnu har fundet Sted – at Jntet videre er foretaget i denne Sag. - Menneskevennen gyser ved Synet af den Menneske Elendighed, og det er en ikke mindre oprørende Tanke, at hine Ulykkelige – fordi Skjæbnen nægtede dem det almægtige Guld – skal vansmægte paa en saa skrækkelig Maade. J et Tilfælde, som nærværende, maa der dog vel gribes overordentlige Forholdsregler og det hastigt. Tid til megen Correspondence kan der ej levnes. Det er ikke en Enkelt, – det er en større Deel af Samfundet, der lider, og det kan vel neppe omtvivles, at jo høie Vedkommende her strax maae tye til alvorligere Midler, for at hæmme et Onde, frygteligt i dets Væsen, uberegneligt i dets Følger. Hensigten troes bedst at opnaaes, ved øiebliklig, og ved Forskud af een eller anden Casse, at besørge et Lazareth oprettet i Districtet – og dette bør og maa skee, da det med temmelig Vished kan antages, at af Ritsens Jndvaanere omtrent en Fjerdedeel ere smittede.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-26
J Anledning heraf har Amtslægen Hr. Schulz, ladet indføre i samme Blads Nr. 97, at ifølge en nøjagtig Fortegnelse over de forefundne Syge paa de angjældende Steder, af en af Stiftamtmandskabet didhen beordret Læge, forefandtes i Ritsen 10 og i Stadsbygden 12 Syge, og af disse havde kun trende ansøgt om Plads i Amtets Sygehuus. De Øvrige have aldrig ansøgt om at nyde Cuur og Pleie i bemeldte Hospital, men have brugt Medicamenter hos en Qvaksalver ved Navn Christian Selven. Ligeledes erfares af de i Rapporten opgivne Sygdomssymptommer, at iblandt de anførte 22 Syge kun 8 Personer kan ansees for smittede af secundær venerisk Sygdom."¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-26
De forenede Stater i Nordamerika have mange Stæder af Navn Troja (Troy). Den vigtigste, en Stad af første Rang (City), er Hovedstad i Canton Rensselaer, i Staten Newyork, ved den østlige Kyst af Hudson-Floden, 6 Mile ovenfor Albany. Denne Stad har havt en hurtig Opkomst. 1794 var her blot en Landsbye; 1810 talte Staden 3895 Indvaanere, 1820. 5264. 1825, 7859. Blandt Stadens Mærkeligheder hører, at her er et naturhistorisk Museum; og to Professorater for Naturvidenskaberne. (Mere i Columb. Nov., hvor 16 Stæder af Navnet Trop opregnes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-26
Navarino som fra det mærkværdige Søslag erindres, er atter ved en sørgelig Tildragelse bleven Gjenstand for Omtale. Citadellet er ikke mere til. Natten til 18 Nov. slog under et af de hæftigste Uveir, som man kan see i Grækenland, Lynilden ned i Krudtmagazinet; det fløi i Luften og qvæstede omtrent 300 Mand af Artilleriet og Ingenieurcorpset, som laae i Citadellet. 26 Døde, 14 Savnede, 76 Saarede, hvoraf omtrent 12 maae amputeres, ere de sørgelige Følger af denne skrækkelige Begivenhed. Af de fire eller fem Officerer, som vare der, er kun een bleven let saaret. 800 Søsoldater, med hvilke Admiral Rosa mel selv strax gik i Land, have ydet den hurtigste broderlige Hjelp, hvilket Landtropperne ikke saa snart ville glemme. Mange skylde dem og Soldaterne af 54de Linie-Regiment, som laae i Staden og Jntet havde lidt der, Livet. Gen. Schneider, til hvem der var afsendt en Ordonants, ankom ved Daggry og besaae selv Alt. Til Ulykke vare Hospitals-Saarlægerne allerede afgaaede til Frankrig, thi hvo kunde vente et saadant Tilfælde Chirurgerne fra Flaaden have derimod anvendt deres bedste Kunst og Omhu. De Franske skrive endvidere følgende: Foruden Tabet af saa mange brave Landsmænd, som her maatte miste Liv og Sundhed, nu da de netop skulde gjensee Slægt og Venner, maae vi beklage Undergangen af en, ved vore Ingenieur Officerer gjenoprettet, af Alle, som kom hertil, beundret Fæstning. Uhyre Summer, hvilke Grækerne i Sandhed ikke kunne tilvejebringe, vilde udfordres til atter at gjenopreise den."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-26
Om Hesteavlen i England især med Hensyn til Løbere. Paa det faste Land har man intet Begreb om den egentlige Hensigt med Væddeløbene i England, og om Maaden, hvorpaa de udføres. Englænderen opdrager Løbere, fordi hos ham gjælder Løberen hvergang ligesaa meget som Beløbet af den Summa, der blev væddet paa hans Hest, og som denne Løber har vundet. Over denne væddede Summa holde Løbemesterne en nøjagtig Protocol for enhver enkelt Hest, intet Væddemaal gjælder, naar det ikke er protocolleret; af de samtlige Summer, som blive væddede, viser det sig da, hvormeget den Hest er værd, som har vundet disse Væddemaal, der ikke blot indgaaes for nærværende Væddeløb, men ogsaa to eller tre Aar iforveien; man vædder paa Føl, til den Tid, de blive mandbar, ja endog paa Føl Moderens Liv. De Væddemaal, som allerede nu, allene i Newmarket, ere protocollerede indtil Aaret 1833, beløbe sig til over 126,000 Pund Sterling, og deriblandt ere enkelte Væddemaal paa 6000 Pd.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-26
For det Væddeløb, som blev holdt i Newmarket i Slutningen af April, var der protocolleret over 30,000 Pund. Naar man nu lever i et Land, hvor man kan bringe Værdien af en Hest indtil 6000 Pund Sterling, og er temmelig viis paa, hvert Øieblik at erholde denne Sum, uden at man selv behøver at vædde en eneste Skilling, saa faae endog middelmaadige Heste en betydelig Værdie, og kun den har egentlig tabt, hvis Løbere ere blevne under de Sidste, eller, som Løbemesterne sige, er bleven en Impostor (Bedrager). (M. f. g. St.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-26
Den engelske Skuespiller Lepper var udmærket som Comiker, og meget afholdt, men han havde den Svaghed, helst at ville spille de meest tragiske Roller, der som oftest mislykkedes ham, og kun opvakte Tilskuernes Latter. Rullen med Øjnene, Fægten i Luften med udspilede Fingre, Dasken paa Laarene med knyttede Næver, Trampen paa Bræderne, og hvad flere Kneb, foruden Tuden, Skraalen, Brølen o. s. v. Skuespilleren i slige Tilfælde griber til for at røre og ryste, hialp intet; man loe istedet for at gyse. Efter megen Overtalelse fik han Chefens Tilladelse til at udføre Cato's Rolle i Stykket af samme Navn. J den lange Monolog, hvori Cato philosopherer over Liv og Død, Tilværelse og Jkke-Tilværelse, tede Lepper sig saa bagvendt, at alle gabede. Strax efter denne Scene kommer den, hvori Cato's Søn optræder; et lystigt Hoved, der stod ved den Coulisse hvorfra Sønnen skulde komme ind, holdt ham tilbage og skjød sin Pudel ind paa Theatret; Lepper, uden at see i Veiret, blev ved i sin Rolle: "Og hvad forlanger du min Søn,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-29
At der ogsaa i Botaniken lader sig anbringe Mandsstolthed for Kongethroner, hvo skulde have troet det, og dog leverer et vist periodisk Blad, hvis Ophør alle Blomster og Havevenner hjertelig have beklaget, Beviset herpaa, i Anledning af Beskrivelsen over den skjønne Napoleona imperialis, hvor Redacteuren siger: Hos Levrault og Scholl i Strasburg er, paa et Blad i Imperial-Folio, udkommen en Afbildning af en Plante, som Botanikeren Palisot Beauvais fandt i det africanske Kongerige Oware, og kalder Napoleona, til Ære for den regierende Keiser af Frankrig. Planten seer ud som en Passionsblomst, har, ligesom de fleste Passiflorer, en dobbelt Blomsterkrone, en fembladet Kalk, og den indre Krone bestaaer af en skjøn Traadkrands. Dog afviger den igjen i mange Henseender fra Passiflorerne. Blomstens Farve er smuk kornblomstblaa, Støvtraadene blegrøde." - Derpaa vedbliver Redacteuren saaledes: "Med smagløst Smigrerie siger Forfatteren - Palisot-Beauvais i denne keiserlige Blomst har allerede Naturen dannet Æreslegionens Stierne. Ogsaa Navnet er aabenbart et Smigrerie, som ikke sømmer sig den sande Botaniker. Den franske Keiser har endnu ikke viist sig som Botanikens store og virksomme Befordrer, thi hvad hans Gemalinde har gjort for Malmaison, kan ikke tilregnes ham. Med Rette have vi en Gustavia Carolina, Borbonia, Strelizia, Eugenia, Ivannea, Razumovia, thi disse Fyrster og Store vare, eller ere virkelig Videnskabernes Befordrere; men ligesom Linne atter casserede Bucca ferrea og Bonarota og idethøieste beholdt dem til at betegne det specifike Navn, saaledes vil Napoleona neppe blive beholdt af vore Schreber, Smith og Wildenow." Og virkelig er denne Spaadom indtruffen; Navnet Napoleona imperialis er ligesaa forsvundet af Plante fortegnelserne, som den Afgud, hvem den skulde give Udødelighed i Blomsternes Rige, er forsvunden af de genealogiske Hof= og Statskalendere, men paa den Tid, da hine Ord offentlig bleve skrevne, nemlig den 7de Juni 1805, havde den skinnende Comet, som drog over Jorden, og af hvis Glands den stakkels Palisot Bauvais Øine bleve blendede, næsten naaet det lyseste Culminations=Punkt, og det var altsaa for en tydsk Professor, en virkelig Bravour, saaledes uden Videre at rykke frem med Sandheden. Det Blad, som opbevarer den for Efterverdenen, saalænge som Mug og Møl ville tillade det, er – den Halleske Havetidende, og den kjække Sandsiger - Kurt Sprengel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-29
Udenlandske Efterretninger. Skriftet: Etudes litteraires, og recutil de morceaux choisis dans les meilleurs Ecrivains francais du XVIle, du XVIlle, & du XIXe siele, aver des notes grammaticales & historiques & des notices literaires, par M. Borring; er korteligen anmeldt i revne encyclopedique for October. "Forfatteren har meget vel, hedder det blandt mere, udført sin Hensigt med Skriftet; hans grammatikalske Anmærkninger fortjene Berømmelse; de ere klare og tydelige, og indeholde meget nøjagtige Definitioner; de literaire Notitser, afholder Anmelderen sig fra at rose som de fortjene det; fordi den største Deel indeholder ordrette Udtog af revne encyclopedique; hvis Redaktører derfor indskrænke sig til at takke Hr. Borring; den hæderlige Tillid som han har viist deres Kundskaber, og overhovedet deres Upartiskhed, viser, at Rerne ogsaa i fraliggende Lande nyder en Agtelse, og en Indflydelse, som de ingensinde ville bruge uden til Udbredelse af nyttige Kundskaber og en sund Morals, og tolerant Philosophies Grundsætninger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-29
Et nyligt udkommet Skrift: "Grundrids af den positive Folkeret. Til Brug ved Forelæsninger." Af Dr. og Profess. i Lovkyndigheden Kolderup-Rosenvinge, R. af Dr.; paa den Gyldendalske Boghandlings Forlag, koster 1 Rbdl. Sølv. "Jeg er overbeviist om, siger Hr. Forfatteren i Fortalen, at der i den positive Folkeret er saare meget at gjøre, og at der udkræves et langt og grundigt Studium af Traktater og diplomatiske At stykker, i Forbindelse med udbredte historiske Kundskaber, til at bringe denne Videnskab, der for Tiden kun tæller faa udmærkede Dyrkere, saavidt, at den kan hævde en Plads i Statsvidenskabernes Række og kraftigt virke paa de vigtige Forhold i Livet, hvormed den beskjæftiger sig. Den Ligegyldighed og Kulde, for ikke at sige Ringeagt, hvormed mange baade Statsmænd og Videnskabsmænd i vor Tid behandle denne Videnskab, er vel foren stor Deel ikke at tilregne Videnskaben, men nogen Grund dertil turde dog vel ligge dens nærværende Tilstand, som ikke svarer til Tidens Fordringer. Allene ved en grundig historisk Bearbeidelse af det store Materiale, som allerede ligger for os, og ved at optage og bearbeide det nye Stof som dagligen tilbyder sig, med bestandigt Hensyn til det Forbigangne, hvortil det nærværende knytter sig, og med den naturlige Folkerets Bud for Øje, kan man vente, at Videnskaben vil kunne besvare de mange Spørgsmaale og Opgaver, som i Praxis kunne forekomme, og som vel ofte løses vilkaarligt, fordi den raskere Forretningsgang ikke kan opholde sig ved langsomme videnskabelige Undersøgelser. Er det først lykket Videnskaben, at bringe disse til sikre Resultater, vil man vel omsider ikke støde den Veiledning fra sig, den kan give, og den vil efterhaanden bringes derhen, at de Sandheder, som en Tidlang erkjendtes i den snevrere videnskabelige Kreds, lidt efter lidt gaae over i den almindelige Masse af Jdeer og Kundskaber, som gjøre sig gieldende i Livet." Saa vist som de første gode Veiledninger i Videnskabernes forskjellige Fag vække Studerendes Interesse, og forskjellige Valg af Yndlingsfag, foruden Kaldsfag, vil denne gode Veiledning fra en virksom akademisk Lærers Haand bære større Frugter end netop at tjene efter Titelen: "Til Brug ved Forelæsninger; den afbøder ogsaa et Savn i vor Literatur, da Kroghs 1803 udkomne Ledetraad, efter de senere Tids Tildragelser og de nyere Hjelpekilder for Videnskabens Dyrkning, ikke kunde være tilstrækkelig. Her er udkommet: Christelig Høitids Glæde.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-29
Trende Fest-Prædikener af G. P. Brammer, Licentiat i Theol. og ordineret Catechet i Nakskov paa Universitets=Boghandler Reizels Forlag; Priis 40 s. Hr. Dr. og Profess. Theol. J. Møller, R. af Dbr., som har ledsaget dette lidet Skrift, med en Fortale, ønsker i samme, at Forfatterens liden Festbog maa i mange Huse vorde Anledning til christelige Følelsers Opvækkelse, og christelige Glæders Nydelse. Hr. Etatsraad og R. af Dr. Professor Schumachers i Aaret 182, paa det Gyldendalske Forlag udgivne Skrivt: Beskrivelse af guineiske Planter, er anmeldt i Oct. Hæftet af Revne en eyel. saaledes: Hr. Thonning har under sit Ophold i de danske Establissementer paa Guineakysten gjort en Samling af Planter i dette Landskab, hvis vegetabiliske Frembringelser hidtil vare lidet kjendte.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-29
Det Værk, vi her anmelde, indeholder en Beskrivelse af 505 Specier, af hvilke de 300 ansees som nye; men han indskrænket sig ikke til en tør Romenclatur, man finder ogsaa mærkelige Jagttagelser over den Anvendelse Landets Indfødte gjøre af mange af Væxterne. Læger kunne deri søge nyttige Regler i deres Fag; det vilde ikke være første Gang at vi af de Vilde have modtaget nyttige Lærdomme. Saaledes lærer Forfatteren os, at Bærrene af en Buskvært, kaldet bulmelig dulcifica, i sig selv usmagelige, have en egen Kraft til at give en behagelig Smag til alt hvad man spiser eller drikker, efter at have spiist dem. Viinædike modtager ligeledes en Smag af sukret Viin, Citronen Smag af en Orange. Hr. Schumacher, har classificeret Hr. Thonnings Samling efter det linneiske System, men vi maae bemærke, at Hr. de Candolle, som har havt Leilighed at undersøge nogle af disse Planter, ikke er enig i alt med Hr. Sch., saavidt Classificationen angaaer, dog bør vi tillige tilstaae, at det er meget vanskeligt at kjende nøjagtigen de Planter som man kun har seet i Herbarier. Man skylder Hr. Thonnings oplyste Nidkierhed Roes, og det var at ønske, at alle, som saa jevnsigen besøge disse fjerne Lande, besad lige saa udstrakte Kundskaber og anvendte dem med lige Nidkierhed til Videnskabernes Fremme."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-29
Blandede Efterretninger. Fortidens Characteer. En Breslauisk Borger ved Navn Johann Rintfleisch, foretog sig, i Aaret 1478, en Reise til Polen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-29
Værtshuset i Staden Plock blev ham frastiaalet en betydelig Summa Penge, men han var saa lykkelig, at opdage Tyven og at bringe ham for Retten. Raadet i Plock fældte herpaa følgende, næsten utrolige Dom: "Det er vist, at dersom Nogen anklager en Anden for Retten, paa Grund af Tyverie eller en anden Forbrydelse, som fortjener Døden, og den Anklagede bliver dømt til Døden, maa Klageren selv, i Mangel af en Bød deel, forrette Executionen, dersom han ikke vil stille sit eget Liv ivove, og udsætte sig for Giengieldelsens Straf. Ifølge heraf blev det paalagt den ærlige Johann Rintfleisch selv at hænge Tyven, fordi der ikke var nogen Skarpretter paa Stedet. Forgiæves stræbte den Fortvivlede, ved at tilbagekalde Processen, ved Tabet af den hele Summa og ved Løvte om at erlægge denne dobbelt, at undgaae den farlige Opgave; man betydede ham, at han enten maatte lade sig hænge af Tyven, som dertil fandtes ganske villig, eller ogsaa selv maatte hænge ham. Han havde intet Valg, og han udførte Forretningen, men neppe var han vendt tilbage til Breslau, for Kummeren over en Handling, som efter de dengang herskende Begreber og Fordomme, uskyldigviis overvældede ham med Skam og Skjændsel og udelukkede ham fra Menneskers Selskab, bragte ham til at dræbe sig selv. Hermed var dog Sagen aldeles ikke afgjort. En af den Ulykkeliges Sønner, Christian Rintfleisch, var Bisidder i den kongelige Hofret i Breslau. Hans Colleger udvidede hans Faders Skjændsel til ham, erklærede ham for uærlig og udygtig til længer at bestyre sit Embede. Christian besværede sig hos Kongen, og der udkom adskillige befalinger til hans Fordeel, men de vare alle til ingen Nytte; endelig udvirkede han, 1507, et kongeligt Rescript, hvori han blev erklæret for et ærligt Menneske og lovmæssig Bisidder, hans Faders Handling retfærdiggjort som en Nødvendigheds Gierning, og Breslauerne strængeligt forbudet at krænke ham for Eftertiden. Dette virkede dog ligesaa lidet, som en ny kongelig befaling, der truede med de haardeste Straffe, Afsættelse og Forviisning. Fordommen virkede stærkere, og de vilde slet ikke vide noget af Rintfleisch at sige. 150, blev Staden, Breslau paalagt en Pengemulct af 100 Mark Sølv, fordi den viste sig saa ulydig. Hertugen, af Münsterberg skulde inddrive Mulcten, og da Breslauerne ikke erlagde den frivillig, og agtede Hertugen ligesaa lidet, som Kongen af Ungarn og Bøhmen, saa opstod der, imellem ham og dem, en Feide, hvori en stor Mængde Landsbyer bleve ødelagte, og som varede med afvexlende Lykke i otte Aar, nemlig indtil 1515.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-29
Hvad skal man vel tænke om saadanne foregivne Menneskevenner, som gjøre sig saa megen Umag for at gienkalde en Tidsalder, hvori man stod Fare for, enten at lade sig rolig bestjæle eller at blive hængt af Tyven, naar man ikke selv vilde være Bøddel. M.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-29
Kjøbenhavns Børs, d. 29 December 1829. Hamburg 2 M. - a vista 207 Species 208. Specier solgtes til 12 Rbmk. 7 3/4 s. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler pr. 100 Specier 147 1/2 148 Rbd. Sdl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-29
Svenske Sedler pr. Rdlr. Rigsgjeld. - Rbs. Tegn. 4 pCt. Kgl. Oblig. (u. R.) 95 95 1/2 Rbd. Sedl. Banco. Dito Dito. . . 32.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-29
Nationalbank-Obligationer (af Laanet 4 Febr. 1820) 102 1/2 103 Rbd. r. S. Dito Dito. . . 107 i Sedler. 4 pCt. uopsigel. Rigsbkobl. Renter pr. 6 Januar 101 – r. S. 6 pCt. norsk Laan, ved Hambro & Søn 105 1/2 106 i Banco. 4 pCt. nye norske Obligat. ved Dito lydende paa r. S. 100 – r. S. 4 pCt. Dito Dito. . . . . . . 100 i Banco. 3 pCt. uopsig, norske Statsobligat. 64 – Rd. Banco. 4 pCt. nye danske Obligationer, 73 3/4 74 L. Sterl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-01-09
(En norsk Fortælling.) paagaard.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-01-09
Paa en lille Reise i en af vort elskede Fødelands Fjeldegne, der ere saa rige paa skjønne, groteske Situationer, modtoges jeg blideligen og gjest frit i Natteherberge paa en vakker Bondegaard. Jeg fandt mig ret saa vel der. Fra det lille Vindue nød jeg den liveligste Udsigt. Hist gran klædte Fielde, hvor den hvide Birks lysgrønne Løvblidnede det smukke Malerie, her en brusende, sølv farvet Elv, hvis skummende Fos svandt hen i den stille, speilklare Sø, og i Baggrunden hvilede den dalede Sol med rødligt Skiær paa de fremragende, sneedækkede Bjergtoppe. I den hyggelige, nysopmalede Hytte herskede Orden og Reenlighed, og Alt vidnede, at Besidderne vare, om ikke rige saa dog velhavende. Kun hvilede en stille Sørgmodighed over ethvert Ansigt, der fremstillede sig for mig. Dette var især Tilfældet med Huusmoderen, en Kone i sin Alders Sommer, Sundhedens Billede, rosenrød og lilliehvid.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-01-09
Da jeg stedse har den Skik, at søge Omgang med dem, der omgive mig, for at belæres og lære, gav jeg mig i god Passiar snart med den Ene, snart med den Anden, eftersom Sysler, stundom og Nysiggenhed, drev dem ind i den lille Stue. Min yttrede Forundring over den raske Kones iønefaldende Sorrig lod hende finde forønsket Leilighed at udøse samme i mit deeltagende Skjød, hvorved jeg da fik at vide: at hun nylig havde mistet sin eneste Datter, 34 Aar gammel. En Besynderlighed var der og ved dette Dødsfald – sagde Konen lidt roligere, efter at have lettet Hjertet ved en Strøm af Taarer, imedens jeg af mit cornu copiæ udstrøede alle mulige Trøstegrunde – at samme Dag, da Barnet døde, kom her en hvid Due, som blev længe siddende paa vore Tage. Ingen saae den komme, heller ikke flyve bort igjen, og her har dog ellers aldrig været Duer hos os. Denne Jdee var mig ingenlunde paafaldende: thi i vor Bygd pleier almindelig fortælles smaae Vidundere ved de fleste Dødsfald, og, da Konen fortalte saa temmelig let hen uden videre Paastand, lod jeg det løbe, udviklede blot mine Tanker om den ringe Gist af Rimelighed, der var i, at hiin uskyldige Fugls Ankomst, Ophold og Bortsvinden kunde have mindste Indflydelse paa Barnets Liv og Død, samt hvor let den, forvildet fra sit vante Opholdsted, kunde være kommen did &c. hævede Conversationen, og - tænkte ikke mere paa den hvide Due. Den følgende Dag for sattes Reisen paa den lille, vælige Traver. Efterat have tilbagelagt et Par Mils Vei, kom jeg ind i en tæt skyggefuld Naaleskov, hvor en Bonde med vældige Kjæmpeslag fældede en Gran ved Siden af Veien. Jeg standsede Gangeren, morede mig over det herlige Echo langs Fjeldene fjern og nær, især ved den mægtige Stammes drønnende Fald, og gav mig i Snak med Huggeren, der efter fuldført Daad hvilede paa sine Laurbær. Det var en tapper Voss) i sin Mandoms bedste Alder, med en sleben Tunge, men over Øjet hang et Taageslør, et Par tykke Rynker, der ikke syntes at tilhøre det frie Aasyn og alt imellem tonede et dæmpet Suk fra det qvalfulde Bryst. Ved min sagtmodige Anmærkning over den Bedrøvelse, jeg troede at ane i hans Blik, fik ogsaa hans pressede Barm en Smule Luft.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-01-09
Den Lidende trænger stedse til Meddelelse og føler sig dog noget mindre tung, naar han faaer fortalt Aarsagen til sin Kummer, selv til den mest Fremmede, der iler ham forbi, og altfor ofte lytter ligegyldigt dertil. Ogsaa her flød en Arm af samme Kilde, som den forrige. Nys havde Dødens kolde Haand berøvet ham en hartad voxen Datter, den ældste af Tvende, og det netop nu, da hun var saa uundværlig i Bestyrelsen af Huus og Gaard, mens Moderen laae og havde længe ligget paa Sygeleiet. Men hvor studsede jeg, da han med et tvetydigt Vemods Smil udbrød: Det var dog høist besynderligt, at samme Dag, hun døde, kom en hvid Due, og sad den ganske Dag paa Vaanhuustaget stille og nedkuet. Jeg selv er født paa denne Gaard, er fyrretyve Aar, har været her min hele Levetid, og min Fader lever her, som Olding; men aldrig tilforn have vi seet det Slags Dyr her, – dog fattede jeg mig snart igjen, nedrev Indbildningen om noget Overnaturligt i denne simple, naturlige Tildragelse red min Vei, og glemte snart det lette Indtryk, de to saa lignende Tilfælde havde gjort paa mig i de første Øjeblikke. *) Nemlig fra den Egn i Norge, der bærer dette Navn. Paa fjerde Dag derefter førte Vejen mig forbi en Kirke. Fjernt henne blev jeg vaer en Liig procession med langsomme Skridt at nærme sig Kirkegaarden, den de da ad en Gjenves naaede længe for jeg.