Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1839-04-13
(Forlangt Jndrykkelse.)¬ J dette Blads Nr. 34 har I. Pedersen ret lagt sin Uvidenhed for Dagen, naar han mener at P. der i No. 17 ei talede om den fatale Fr. af 1741, men vilde vække de Vildledtes Eftertanke ved at minde om augsburger Confessions 14de Artikkel, derved talde til Fordeel for Hierarchie, da dog enhver, med sund Menneskeforstand, maa indsee: at han kun erindrer om at Luther og Kongeloven vil at alt skal skee med Orden; thi den maa dog være saare uvidende og slet ikke kjende hvad Ordet betyder, der skriger over Hierarchie, fordi Loven forbyder ham offentligt at lære i det vigtigste af Alt, og hvori prang Lærdom er farligst, naar han ei har erhvervet sig de dertil nødvendige Kundskaber. Sæt at han, uden at have de dertil nødvendige Kundskaber, vilde offentligt undervise i Navigation, og forstod at bedaare Mennesker saaledes at han vandt Tiltroe, da kunde han derved sætte deres jordiske Liv i Fare, og maatte derfor finde det rigtigt om Regjeringen standsede den selvgjorte Lærer i hans Virksomhed; men standser den en saadan selvgjort Lærer naar det aandelige Liv staaer i Fare, da anseer I. Pedersen det for skammeligt og troer glat væk at have Aandens Myndighed til at slaae Streg over Loven og ansee den for afskaffet. Det er desværre en sørgelig Sandhed, at selv de der have aflagt lovbefalet, Prøve paa at de besad de Kundskaber, der skulde bevise at de vare dygtige til offentligt at lære, at de ofte satte Mennesketant istedenfor Guds Ord; men dette viser jo bedst hvor nødvendigt det er at der sørges for at Ordet ikke offentligt forkyndes af enhver der har Dundristighed dertil, uden engang at kjende af Navn de Kundskaber, som dertil udfordres; thi kunne hine lære falskt, hvorlangt sandsynligere at disse staae i Fare for at vildlede Siele. Jeg antager selv, at havde alle lovligt beskikkede Lærere holdt fast ved den rene Lærdom, da havde mange ikke laant saa villigt Øren til Sectererernes Præken, man maa derhos tilbagevise en grov beskyldning I. Pedersen gjør mod Præsten i Soelberg, thi han maa vist vide at i dette Sogn trives Secterervæsenet meest, men, jeg kan forsikkre, ikke af den af J. Pedersen anførte Grund. Ordet Sectereer skurrer formodentligt i I. Pedersens Øren, men han maa dog finde sig i at det med Rette anvendes paa hver den der lærer: at hver, der foler sig dreven af Aanden (den kan til Ex, drives af Hofmod, Egennytte, Dovenskab, Vellyst, han maa offentligt lære hvad der for Øieblikket indgives ham; en saadan lærer og lever i aabenbar Strid med Statskirken, og forleder han andre til, i Samfund med sig, at lære og leve efter sin Lære, da udgjør han med disse en Sect, og er, efter Luthers og Statskirkens Fortolkning af Skriften, en Vranglærer. De Præster der arbeide mod Forsamlinger hvor saadan Lære forkyndes, forfølge da ei 1 Folk for Guds Ords Skyld, men man maa have den gode Tanke om dem at de stræbe at vaage over at vrang og farlig Lærdom ei skal udbredes; thi ellers lode de 5 være lige, og udsatte sig ikke for de Bagvaskelser og Løgne Secterererne have den Dristighed offentligt at udbrede og paastaae, og derved vise at de just ikke ere saa meget fredelige Folk. Skjøndt I. Pedersen vistnok har Loven imod sig idet han vil forsvare, kommer han dog med et Forsvar der ei synes uden Vægt, naar han opfordrer til, istedenfor at føre Klage, da at gaae med og see til; ja det har jeg gjort, og, hvad jeg saae, var en til Forundring stor Mængde Piger, der vare samlede fra Nabobyerne, og paa Hjemveien morede sig med alle Slags Commers med Karle, og i Fælledsskab med dem, at synge lystige Viser. Men jeg gjorde meer end see til, jeg hørde mange Husbonders Klager over at deres Piger vilde i Forsamlinger, for at slippe for Arbeide og uden Paaanke at komme hjem over Midnat; jeg hørde Manden, som indbilder sig at Aandens Fylde især boer i ham, nemlig Algreen, forkynde det meest vandede Plat, uden mindste Salvelse eller Kraft; jeg hørde ham have den Uforskammenhed at mene at gudfrygtige, lærde og ovede Prædikanteres Prækener trængte til hans nøiere Forklaring; thi naar han havde oplæst 1 høist 2 Linier, indblandede han, paa en høist forstyrrende Maade, sin egen vidtløftige og udtværede Snak, der ofte slet ikke passede til de oplæste Linier; jeg hørde endeligt mange fornuftige Mænd erklærede, at de allerede havde faaet nok, og glæder mig til at de samme ville stræbe at befordre en bedre christelig Aand, den Secterererne forstyrre, nemlig den huuslige Andagt; og bliver denne, som jeg med flere haabe til Herren, meer almindelig, da er derved en Snare, Fristeren lagde saamange, borttagen, nemlig Forfængeligheden, der vistnok ledte flere til at lokke Folk fra Hjemmet til deres Forsamlinger; og kjendte I. Pedersen blot saare lidet til den christnede Verden, da vil han, eftersom han er stemt, baade let og græde over det Uvæsen selvgjorte Prædikantere have stiftet, og de Lærdomme de have forkyndt. Jstedenfor at indlade mig paa at fortolke for I. Pedersen Rom. 12, 6 og fl., vil jeg sluttelig erindre ham om: at maatte Algreen ikke blandt Seminaristerne udbrede Lærdommen over Aandens Drift, der skulde skabe Prædikantere, thi der var Fare for at disse som Skolelærere skulde udbrede den samme Lære, da viser det at de Skolelærere, der hylde denne Lære, maae vogte sig for at udbrede denne Lære blandt de Børn Staten betroede dem til Underviisning.