Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-21
Blandede Efterretninger. F. Guizon har udgivet et vigtigt Værk om den franske Regjering siden Restaurationen og det nuværende Ministerium *). Forf. har af Pascals Tanker valgt til Motto for sin Bog: "Det er en Fornøielse, at være ombord paa et Skib, som tumles af Stormen, naar man er viis paa, at det ikke forulykkes." Man har allerede et fjerde gjennemseet, rettet og forøget Oplag deraf, der synes at vidne om den Lykke, Bogen har gjort i Frankrig selv. Under de Cazes's Ministerium var Forf. Medlem af det franske Statsraad, men ved denne Ministers Fald mistede ogsaa han sin Post, som Statsraad. Jmidlertid giver han tydeligen at forstaae, at hans Partie dog omsider vil seire og komme i Spidsen for Bestyrelsen. Hans Hoved ide er, at der i Frankrige, ligesom fordum iblandt Franker og Gallier, endnu gives to, hinanden modsatte Folkeslag, de fordums Privilegerede, forstørstedelen Efterkommere af hine frankiske Erobrere **), og Massen af de Gemene. Den allerede i Aarhundreder mellem begge førte Kamp har bestemt Revolutionen til Gunst for de sidste, men desuagtet havde de Overvundne ikke opgivet Haabet, at tilbagevinde det Tabte, enten ganske eller for en Deel, og havde siden Bourbonnernes Restauration gjort gjentagne, meer eller mindre heldige, Forsøg. Jmidlertid havde de forskjellige Ministerier indtil 1820, uagtet med større eller mindre Udholdenhed og Urokkelighed, valgt Charte, der paa ny stadfæster Revolutionens Grundsætninger, til Rettesnor for deres Adfærd, og bestræbt sig for, at gaae frem i forfatningsmæssig Aand, i det de have sluttet sig til det ny Frankrig, og søgt deres Støttepunkt i samme; først efterat i Aaret 1820 de Cates var styrtet, har det ny Dets Titel er: Du Gouvernement de la France depuis la Restauration & du Ministere actuel, par F. Guizot, Paris 1821. S. XLIX. 325 i 8vo. Denne Paastand vilde nok falde Forf. vanskeligt, historisk at bevise. Slige Meninger, yttrede hen i Veiret, burde enhver sanddru Forf. vogte sig for. Overs. Ministerium valgt det gamle Frankrig, Modstanderne af den franske Revolutions Grundsætninger, og Alt, hvad i følge samme var skeet, altsaa ogsaa Charte, til sin Bundsforvandt: en unaturlig Forbindelse, der umueligen kunde være af Varighed, men maatte foranledige Ministeriets Fald. Efter Forf. Mening har Revolutionen ikke været andet end den, ved Dannelsens naturlige, nødvendige Gang fremførte Kamp af Ret mod Privilegier, af lovlig Frihed mod Egenraadighed – thi at den er blevet skrækkeligen vanskabt og misbrugt, forandrer ikke dens Grundcharacteer; Contrarevolutionen derimod er enhver mod den middelbare eller umiddelbare, aabenbart eller skjulte Tilbagevendelse til Tingenes Forfatning førend 1789 rettet Tendenz. Til at betegne Tilhængere af begge har han brugt Udtrykkene det ny Frankrige og den gamle Orden, ingenlunde miskjendende, hvor beklagelsesværdig dette Partievæsens Vedvaren er, men hvor Kiendsgierningerne, hvor Partierne virkeligen ere til, da maa man vel ogsaa beslutte sig til, at kalde dem ved deres rette Navn. Ved Forret, i Modsætning af Ret, forstaaer han den heldige Stræben af den vist nok oprindeligen i Naturen grundede og følgeligen meget retmæssige, Ulighed, at udbrede sig over Skrankerne, d. er ogsaa derhen, hvor de ikke mere bestaae, men tillige fortrinligen, ubetinget at forevige sig, medens dog den naturlige Ulighed nødvendigen kun er en personlig, denne Forret kjæmper derfor vedvarende mod den naturlige Ulighed, som den dog ene har at takke for sin Fremkomst, i det samme søger at sætte en konstig, vilkaarlig Ulighed i dens Sted, og derved at standse Fremskridningen af hen hele Menneskeslægts Uddannelse. Ganske uden Forrettighed kunde et stort Samfund vel ikke bestaae, men over de tilbørlige Grændser, bør samme ikke udvides. (Fortsættes.)