Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-12-21
Indenlandske Efterretninger. Det Kongl. Reskript til Kommissarius i den slesvigske Stænderforsamling lyder saaledes: Christian den Ottende, af Guds Naade Konge til Danmark &c. &c. Vi have modtaget Din Jndberetning med Hensyn til den af den Deputerede for Staden Sønderborg, P. H. Lorenzen, til Os umiddelbart indgivne Besværing over den vilkaarlige Behandling, der efter hans Angivende er vederfaret ham i Provindsialstænderforsamlingen for Vort Hertugdømme Slesvig, paa Grund af, at han har benyttet sig af det danske Sprog, og finde Vi os allernaadigst bevægede til at tilkjendegive Dig Følgende. Med Hensyn til de i Forordningen af 15. Mai 1834 for Hertugdømmet Slesvig, angaaende nærmere Regulering af de stænderske Forhold, indeholdte Forskrifter og navnligen Bestemmelserne i 5 50 og 61 om, at Ledelsen af Forretningsgangen tilkommer Præsidenten alene, og at ethvert Medlem maa underkaste sig Præsidentens Afgjørelser i denne Henseende, kunne Vi ikke billige det Forhold, som den Deputerede Lorenzen, der har ladet disse Bestemmelser være upaaagtede, har udviist, og finde derfor ingen Anledning til at gaae ind paa hans Besværing, forsaavidt den angaaer ham personlig. Men naar denne Begivenhed har ført Forsamlingen til den Anskuelse, at det i ethvert forekommende enkelt Tilfælde skulde være at gjøre afhængigt af Forsamlingens Samtykke, om det skal tillades en Deputeret at benytte sig af det danske Sprog, saa kunne Vi ikke give en saadan Beslutning, som vilde krænke de dansktalende Deputeredes naturlige Rettigheder, Vort allerhøieste Medhold. Vi have nu vel af Stænderforsamlingens Forhandlinger seet, at Præsidenten vil være betænkt paa Midler, ved hvilke der kan sikkres de dansktalende Medlemmer en virksom Deeltagelse i Forhandlingerne; da der imidlertid i denne Henseende mangler en udtrykkelig Lovbestemmelse, hvorved Saadant kunde opnaaes paa en Maade, der tillige passede til Forsamlingens Forretnings gang, og navnligen under Bibeholdelse af Protokolforingen i Forsamlingens hidtilværende tydske Forretnings sprog, saa overdrage Vi Dig herved at bringe Jndholdet af dette allerhøieste Rescript til Vor tro Provindsialstænderforsamlings Kundskab, og at opfordre samme til at afgive en allerunderdanigst Betænkning angaaende hvorledes der kan sikres de dansktalende Medlemmer af Forsamlingen en virksom Deeltagelse derved, at deres Foredrag i en tro Oversættelse optages i Forsamlingens Protokol. (B. Td.)J den jydske Stænderforsamling havde den kongelige Commissarius, Geheimeraad Ørsted, yttret: "at Slesvig er et uafhængigt Led af den danske Stat, og paa Oliemøller Schyttes Spørgsmaal: Hvad den danske Regjering da indbefatter under Danmark og hvor dets Sydgrændse er, givet følgende Svar"Det egentlige Kongerige Danmark ender sig ved Hertugdømmet Slesvig. Den ærede Deputerede behøver blot at læse Kongens Titel for at see, at Slesvig er forskjelligt fra Danmark, ligesom jo heller ikke de Love, der udgives for dette Kongerige, gjælde for bemeldte Hertugdømme. Jøvrigt vil jeg gjerne indrømme, at der hersker megen Uklarhed i hvad der offentlig er bleven yttret om denne Gjenstand." Og paa et andet Sted havde han ligeledes sagt: "Man behøver kun at læse Kongens Titel for at see, at Slesvig er et for sig bestaaende Land, der ikke udgjør en integrerende Deel af Kongeriget Danmark, skjøndt vel af det danske Monarchi." Af disse Yttringer udleder nu Fædrelandet" det Resultat: at Waldemar Atterdag vilde have været tjent med Hr. Geheimeraad Ørsted til Statsminister, ham, der paa een Gang giver os Kongens Titel til Statsgrændse; men opfordrer ham derhos tillige til at indfrie sine Ord og bringe ind under Kongens Scepter alle de Lande, hans Titel omfatter, Men nu Vendien og Gothien, - spørger Fædrelandet, – hvor begynde og hvor ende disse Riger, Derpaa skylder Hr. Commissarius et Svar. J Oldenborg, som hver Mand veed hvor ligger, have vi en god materiel Besiddelse, et godt og vel defineret Hertugdømme. Gak da did, Hr. Commissarius, og forkynd det danske Monarchies Høihed over samme Hertugdomme, og see til, hvilken Modtagelse De faaer af den oldenborgske Fætter. Han vil vist snart oplyse Dem om den ulykkelige Chimære, som De forfølger, ved at holde Dem til Titlen, for deraf at aflede Statsforhold og Statsgrændser. Men foruden Kongen gives der jo endnu to Hertuger af Slesvig, næmlig en Hertug af Slesvig-Holsteen-Sønderborg-Augustenborg og en af Slesvig=Holsteen Glücksborg. Nogle af de oldenborgske Sidelinier, kalde sig ogsaa "Arving til Norge, dette Norge, som Hovedlinien, efter flere Magters Opfordring, har bortgivet for sig og Arvinger til evig Arvelod, for det svenske Kongehuus. Siger os dog, J Høilærde, kunne slige Titler betyde Noget; ere de Andet, end en gothisk Forzirring, Nei, vi indsee det tilfulde, vi have havt Uret; Waldemar Atterdag havde ikke været tjent med Geheimeraad Ørsted til Minister; thi medens det ørstedske System vil have Riget til at bestaae i Kongetitlen, saa forlangte netop hiin Waldemar at underlægge sig de Lande i Virkeligheden, hvoraf man kun vilde lade ham beholde Titlen. Waldemar Atterdag havde sikkerlig, om han var bleven spurgt, svaret Oliemøller Schytte: "Hvor kan Du spørge om mit Riges Grændser, Findes det ikke aflagt paa hvert et Skolekort, staaer derom ikke berettet i hver en geographisk Skolebog? Hvor kan Du lade Dig vildlede deraf, at jeg efter gammel Sædvane kalder mig selv Hertug til Slesvig, skjøndt jeg som hver Mand, maaskee undtagen Geheimeraad Ørsted, veed, er denne Hertugs egen Konge, og nok skal vide at øve mod ham min kongelige Ret, hvortil jeg blandt Andet regner den, at overholde en eensartet Arvelov i denne og de øvrige Dele, der ere underlagte mit danske Kongedømme." Waldemar Atterdag havde adskillige af en god Jurists Egenskaber; selig ist der Besitzer," sagde han til de tydske Herrer, og Grever, som søgte at forholde ham hans Stats Eiendele, og derpaa tog han disse ufortøvet til sig, og vidste siden baade at beskytte dem og at gjøre sig den hengivne. (Rand. A.)