Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-11-04
Paa en god Landevei, men i en uinterressant Egn fortsattes Reisen den følgende Dag til Elverdams Kroe og Mølle; Luften var desuden regnfuld, men blid. Eriksholms anseelige Hovedgaard sees kun i en Afstand og sielden nærmer man sig til Fiorden. Desto smukkere er omtalte Kroe beliggende i en dyb, frugtbar og skovrig Dal; hvor der er Overflødighed paa Vand og hvor dette desuden forstærkes ved en lang; men simpel Vandledning af Brædder. En høitliggende Skov hæver sig i Sydvest hvor Veien videre fortsættes til Roeskilde. Men det var ikke Planen at følge den slagne Landevei længere: Reisen blev fortsat paa Bønderveie efter Landkortet, og Formaalet var igiennem Voldborg og Horns Herreder, over den lange Odde, som strækker sig imellem Holbeks og Roeskildes Fiorder at naae til Jægerspriis. Det saae ud som at Solen vidste hvilke Naturskiønheder den nu havde at fremvise, thi paa engang adskiltes Regnskyerne; den blaae Luft lod sig see og Solen traadte frem i sin fulde Klarhed Hvilken paradisisk Egn viiste sig nu for Øiet; Skade at den vist sielden beskues af Mennesker, som have Sands og Følelse for Naturens Herlighed; dog synes den ikke aldeles at mangle Jndvaanere selv; i det mindste have de givet et Skovhuus i disse skiønne Egne Navn af Deiligheden og en Landsbye det Navn af Englerup; man maatte ogsaa ønske sig Englernes Tunge forat udmale de delige Situationer af Vintermøllerne, af Landsbyen Ordrup og Veien over Englerup og Langtved til Egbye. Man vandrer uafladelig enten over høie Banker eller dybe Dale, seer nette velhavende Bøndergaarde omgivne af rige Frugthaver at møde Øiet nu paa Høiderne og nu paa Skraaeningerne eller i Dalens Skiød, smaae Lunde staae overalt fordeelte hist og heri allehaande indtagende Skikkelser; brusende Aaer styrte ned imellem Bankerne og drive de talrige Vandmøller. Her maae man løfte Øinene høit, i Veiret for at see en Landmand pløie langt overHovedet paa sig, hisset suser Møllehiulet dybt nede i Dalen; en riig Cultur forhøier overalt de naturlige Skiønheder, og Holbeks Fiord viser, sig af og til for Øiet i meget maleriske Partier, især ved Bramsnæs hvor en Skovbegroet Odde i en paafaldende Dybde udvider sig i Søen. Laa dette Sted ikke saa afsides, saa vilde denne Situation være høist indbydende til at anlægge et ynderigt Lyststed. Man reiser sort i denne delige Egn i det glade Haab, at den saaledes skal vedvare indtil man kommer til Jægerspriis, men Forventningen bliver paa en ubehagelig Maade skuffet; Veien dreier af, saasnart man kommer Egbye forbi, midt ind paa Jordtungen, bliver flad og uinteressant, Synet af Holbeks Fiord taber sig; det af Roeskilde Fiord viser sig først sildigt, kun det gode Veier og det klare Soelskin giorde den lange Vei over Hyllinge og Skibbye taalelig, og Solen nærmede sig sin Undergang inden man naaede Jægerspriis. Man blev ved at giøre denne Dagsreise ret paamindet hvormeget Lighed en saadan har med hele Livets, hvorledes det gode og behagelige varer kun kort, og hvor hurtigt man bliver skuffet i sine Forventniger om en varig Glæde; den jordiske Natur og det jordiske Liv ere anlagte efter samme Plan og røbe at de ere udsprungne af den samme Aarsag. At bane sig den korteste Vei igiennem alle disse Landsbyer er ikke saa let en Sag, Man mødte kun Bønder og for de fleste var Jægerspriis en ubekiendt Gienstand, som de neppe havde hørt tale om, da den ligger afsides fra en Kiøbstad og det falder ikke den simple Landmand ind at foretage sig nogle Miiles Reise for at see et Slot eller et stort Haveanlæg. Efterhaanden blev Veien stedse tommere paa Mennesker; man kiørte fra den ene Landsbye til den anden uden at træffe paa et eneste, man saae ikke engang et Barn udenfor en Huusdør. Reisende passere sielden denne Vei og Beboerne see ikke ud af Dørre eller Vinduer da de ikke vente at faae nogen at see. Denne Tomhed paa Mennesker giorde et besynderligt Jndtryk, det forekom som en Pest havde bortrevet Jndvaanerne og Husene stode øde og forladte. Endelig traf man ved Lyngerup, og efterat have passeret Krabbesholm forbi, som nu eies af Etatsraad v. Holten, paa en Pige, som viiste en kor tere Vei til Jægerspriis end den mere banede over Gierlev; men tung og sandet var den, og man maae arbeide sig møisommelig frem inden man kommer til dette gamle tretaarnede Slot.