Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1848-11-09
Jndenlandsk. Slesvigholstenerne forberede sig nu med Energi paa den mulige Fornyelse af Fiendtlighederne, for alene at kunne byde Danmark Spidsen, ifald Tydskland, hvad der er meget sandsynligt, ikke længere vil lade sig føre bag Lyset af dem. Den provisoriske Regjering har vundet c. 100 preussiske Officierer, som, med Forbehold, efter 2 Aars Tienestetid, atter at kunne træde tilbage i den preussiske Hær, indøve den slesv., holst. Armee. Der organiseres for Tiden 1000 Mand Cavalleri og 15 Balailloner Jnfanteri a 8900 Mand. Dannevirke, mener, at dHrr. Stedtmanns og Reedtz's Forkastelse af 5 af de vigtigste af den nye Regjering i Hertugdømmerne anerkjendte Love vil have tilfølge, at bemeldte Regjering enten udtaler en tordnende Gjenprotest mod de tvende Commissairers ubeføiede Skridt." understøttet af Advocatpartiets Protester til Nationalforf, i Frankfurt i Folkets Navn, eller at den fratræder Bestyrelsen, og den prov. Regjering atter griber Roret i "Kongen af Danmarks Navn, og forat forhindre Anarki, og at man saaledes derovre uhindret vil vedblive at manøvrere, indtil man i alle Deele har opnaaet, hvad man vil. Desværre - siger Flopst." maae vi Ordtil andet indrømme det Rigtige i en Bedømmelse af den nye Regierings Beskaffenhed, Forhold og Stilling; aldrig har Kieler Correspondezblatt", været sandruere, end naar det siger, at nu først have Hertugdømmerne en fuldkommen uafhængig slesvig holsteensk og lovlig Regjering, indsat af den tydske Centralmagt; den kunde have tilføiet: tillige indsat af den danske Regjering ved Hjælp af dens Commissair. Men beri ligger en blodig Anklage mod vort Ministerium, en Anklage, som Facta og Tilstanden høit og lydelig begrunder. Det er imod denne Anklage, at Ministrene maae forsvare sig, naar de see sig istand dertil; men destoværre for det danske Folk og for dem – vi indsee ikke Muligheden deraf. "Dannevirke meddeler en Adresse, som blev discuteret i en Forsamling af Slesvigere i Kjøbenhavn. Den slutter saaledes: "Danske Rigsdagsmænd, vi vende os til Eder med Bøn og med Fordring. Slesvigerne have i over tusinde Aar været det danske Riges Grændsevogtere mod Tydskland. De have lidt ofte og haardt og lide bestandig af en indre Tvedragt, som J roligsiddende Danske ikke kjende; men Alt dette lide vi, fordi vort Hjem er Danmark Grændseland, og Skytsland. Skal det nu være vor Løn, at Danmark roligt overgiver os i Fjendens Vold, Vi bede Eder: tillader ikke Regjeringen at slutte nogen Fred, hvorved Slesvig skilles fra Danmark og udtaler det høit og tydeligt, saa det kan høres af Enhver i Slesvig som den danske Rigsdags faste Beslutning: "at det skal ei skee. Og de danske Krigere vente med Længsel paa Leilighed til at straffe Danmarks Dødsfjender og Æreskændere. Naar de atter faae Tilladelse til at rykke ind i Slesvig, ville vi hele med dem hvad vi eie, og stille vort vaabenføre Mandskab i deres Række. Saaledes lyder vor Bøn. Men troer Regjeringen, at den ikke har Ret til at offre Danmarks Sønner for Slesvigs Skyld, da komme vi med vor Fordring: Danmarks Rige bører os ligesaafuldt til som Eder. Vi ere ikke alene, ligesom J, den danske Konges Undersaatter; men vi ere ligesaafuldt som JMedeiere af Danmarks Rige, og Regjeringen har ingen Ret til at jage os ud deraf som Forbrydere. Danske Rigsdagsmænd, ville J, haad vi troe forvist, at Kongen, Nationen og dens Krigere vil, deele Fare og Frelse med os, Slesvigs Fare og Danmarks Fare, men ogsaa Slesvigs Frelse og Danmarks Frelse, da modtager af os Slesvigernes Tak og Fostbroderhaandslag. Men stemme J for det, som vi nødes til at frygte for at være Ministeriets Tanke, og ville støde os ud af Danmarks gamle Rige, da tilgive den Barmhiertige Eder for Eders store Synd imod os og vore Børn og imod Eder selv og Eders Børn." Præsterne i Nordslesvig vedblive at nægte Offentliggjørelsen af den ny slesvig-holsteenske Regjerings Proclamationer og Anordninger, saalænge de ikke have modtaget den danske Regjerings Erklæring om, at de skulle adlyde denne ny Regjering Skal man da rykke ind i Slesvig?" Ve overveiet turde det nok være et Spørgsmaal, omikke netop derved opfylde Slesvig-Holstenernes Ønske Disse have tidt nok forsikkret os om, at de gjøre sig store Forhaabninger om en Vinterkrig, hvori de mene at det vil være en let Sag, at erobre Als og Fyer (hvori de dog nok turde gjøre en feil Regning). De forekommer os, at for Tiden bør vi indskrænke os tilat afgive en Erklæring til alle i Sagen interesserede Magter, at Danmark, efter hvad der er passeret ikke meere kunde ansee Vaabenstilstanden som bindende for sig, men maatte forbeholde sig Ret til at foretag, de Skridt, som det maatte eragte fornødent. Naar vi derefter besætte Als med 68000 Md., for at sikkre det mod Overfald, og brugte vor Flaade, som endnu kan afnyttes et Par Maaneder, til at oplag alle slesv. holst. Skibe og til at blokere Hertugdommernes Havne, saa vilde vi derved have ødelagt deres Handel og sikkret os vor Ret, uden at have give Anledning for Tydskland til paany at overfalde os som om Vinteren kunde blive meget betænkeligt; tydet er ikke sandsynligt, at Tydskland skulde lade 50,000 Mand rykke ind i Hertugdømmerne, saalænge vi ikke (L. F. Av.) falde ind i Slesvig.