Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1842-08-10
Kammerherre Abrahamson: Det er i Anledning af den, at den ærede 2den Deputerede for Kjøbstæderne i Commiteebetænkningen yttrede Formening, at jeg tillader mig at tage Ordet. Kjøbstæderne ere henviste til at leve især af Handel og Haandværk. Hvorledes det Sidstnævnte i de seneste halvhundrede Aar ere gaaede tilbage, er vitterligt for Enhver, ved den betydelige Tiltagen af Landhaandværkere; i den By, jeg lever (det har jeg ved nøie Undersøgelse overbeviist mig om), lode næsten alle Herregaarde og de fleste Landsbyer i Omegnen alt Haandværksarbeide udføre i Byen, hvorimod nu flere Kjøbstadhaandværkere ere aldeles indskrænkede til Byens Behov og Andres ligesaa for største Delen. Saameget mere maa Opmærksomheden fæste sig paa Handelen, og med Hensyn herpaa, troer jeg at maatte tiltræde de af den nævnte ærede Deputerede udtalte Anskuelser, hvorefter der burde Dette od træffes særegne betryggende Bestemmelser imod, at den udvidede Handelsfrihed med Landmandens Producter ikke skal give forøget Anledning til Jndgreb i Kjøbmandens lovlige Næringsvei. Jeg erkjender, at denne Gjenstand bør vel betænkes, dog forekommer det mig ikke saa meget vanskeligt at sætte den under vedbørlig Control, og jeg tilstaaer, at jeg finder den ovenberørte Deputeredes Fordring i dobbelt Henseende vel streng. Deels vilde det vist ialmindelighed findes haardt, at det skulde formenes en Landhandler at udføre en lille Commission, muligen for sin nærmeste Nabo, og deels vilde det vist almindeligen dadles, hvis han for saadan en Vagatel skulde miste sit Pas, hvorfor jeg eiheller kan deele Etatsraad Neergaards Formening, at Udførelsen af en saadan ringe Commission skulde kunne ansees for ulovlig Handel. At indgaae paa den af den høitagtede kongelige Commissarii Yttring, at der kunde tages Forholdsregler til at bevise, hvem Varerne skulde til, vilde formeentligen medføre betydelige Ophold og Vidtløftighed, især naar meget langt borte boende Mænd opgaves som Bestillerne. Det forekommer mig, at Vanskelighederne vilde kunne hæves ved en Bestemmelse om at enhver Landhandler, der førte Handelsvare fra Kjøbstæderne med sig, skulde være pligtig til at forevise Qvittering eller et Jndkjøbsbeviis fra den Kjøbmand i Kjøbstaden, hos hvem han havde indkjøbt Varene, hvorved det saaledes vilde godtgjøres, baade at denne Omsætning, som det sig bør, var tilfalden Kjøbstadkjøbmanden, og at de medførende Varer ikke vare indsmuglede. Saadant Beviis burde Landhandleren være pligtig at forevise for rette Vedkommende, under den, af Committeen for Pasfremviisningen foreslaaede Mulct. Jeg tillader mig derfor at forbeholde mig senere, hvis jeg finder, at Behov dertil gjøres, et Amendement i den Retning. Agent Bruun troede, at de Kjøbstaddeputerede, som havde vitret sig imod Udkastet, havde feilet, naar de havde formeent, at det foreliggende Lovudkast kunde blive til betydelig Skade for Kjøbstæderne; thi foruden at de der nævnte Artikler nu allerede opkjøbes rundt om paa Landet, vare de af mindre Betydenhed og af den Beskaffenhed, at Kjøbstæderne ikke kunde have nogen Skade af saadant Opkjøb, da disse Producter dog maatte føres til Kjøbstad for at finde Afsætning. Kun med Hensyn til Huder og Skind kunde der maaskee være nogen Betænkelighed, og de Næringsbrugere, der behøve disse, maatte i alt Fald søge at sætte sig i Forbindelse med Opkjøderne, for saaledes at sikkre sig Forsyningen med disse Gjenstande. Med Hensyn til Orkjøbet af gammelt Jern og Metal, da meente han, at Kobberførernes Rettigheder vel ikke der kunde komme i Betragtning, eftersom det netop var at ønske, at de Fordele, som nu tilflyde disse, som almindelig ber ere udlændinge og Ugivte, maatte komme Jndfødte til Bedste; men fra en anden Side kunde der dog være Meget at indvende imod, at lette Adgangen til Opkjøbet af disse Artikler, da Løsgængeri og Hæleri derved unegtelig vilde fremmes. At Handelen med Korn skulde frigives, troede han, ikke laa i Landmandens velforstaaede Jnteresse; thi det var vist ikke godt, at denne Handel var i alt for mange Hænder.