Norske Intelligenssedler, 1780-12-13
Nordske Jntelligen Sedler. No 50. Onsdagen den 13 December 1780. Betragtning over Bagtalelses Vigtighed. Du med Andagts og Venligheds pralende Maske, du omsnigende og smigrende Bagtalelse, du som har opfundet tusende Maader, enten selv eller ved dine Spioner at udforske alle Nyeheder paa Gaderne, i Huusene, paa Skrive og Studerekamre, i Kabinetter, i Kiøkkener, Kamre og Kieldere, paa det at din altid færdige Tunge og Pen kan udstrøe disse baade fiern og nær Du, der som den keybende Blinde, lister dig frem under det smukke, Navn af Venskab og Medlidenhed, ligesom den af sin Natur vel tegned Otter Slange, forstikker sig under de smukkeste Blomster og meest vellugtende Urter, eller og giør dine troehiertige og uerfarne Bekiendtere under Redeligheds Maske og den oprigtigste Deeltagelse, ved et ærligt Ansigts Rynke, ligesaa sikkre, som de med Græs begroede Moradser ere for den uagtsomme Vandringsmands og den omkring hoppende ubekymrede Unges Foed. Ol vilde dog Menneskene indsee, hvor nyttige dine møysommelige Sysseler ere for det borgerlig Selskab; de Verdsligviise skulde da aldrig under prægtige Hovedsmykker eller stovede Hatter forbande dit Arbeide og beskæmme dine Handlinger, ja kalde dig, o du Avinds Datter, snart en Bedragerske eller en Skamflikke for Menneskeligheden, eller og give dig Fortrinnet for Tyve, Mordere og dem, der dræbe andre med Forgift. Sandeligen den, der saaledes beskæmmer dig, han kiender endnu ikke dine høye Fortienester, og har maaskee endnu aldrig hørt, hvor meget du ofte vover derpaa, for at blive for flittig udstuderte og ved Leylighed udstrøede Efterretninger foragtet og tugtet. Ney, du bliver anseet af mig med ganske andre Øyne. Jeg holder for, at man med Rette bør kalde dig Forvovenheds Tøyle og Forfængeligheds Snert, og betragte dig som stolte Forfatteres Ydmygelse, ja med eet Ord, som en Modgift imod Menneskenes mangfoldige Daarligheder, i hvert Kiøn, Stand, og Alder. Hvor mangen en ung kiælen Person har du ikke, meget ærværdige Bagtalelse, udreven fra Fordærvelsens Vey og af de Lastefuldes Selskab. Hvor mangen en alt for munter og støiende Geist har ikke du bragt i den philosophiske Stilhed og Ørken, og det derhen, hvor han ikkun som en Tilskuer, betragter Menneskenes sælsomme Handlinger paa Verdens Skueplads uden videre at blande sig i deres Daarligheder. Hvor mangt et ubesindigt Lykkens Pattebarn, som frygtsom seer ethvert Aars Beslutning i Møde, har ikke din liden Tunge og Pen bragt derhen, hvor hans egen sunde Fornuft ikke kunde bringe ham, nemlig at fornægte sin glimrende Forfængelighed, sin prægtige Vogn, og at opsætte sin alt for tidlige Magelighed indtil en høyere Alder, at skye den i Bund og Grund fordærvende Tidsfordriv, og derimod at vedligeholde sin gode Troe og Love, tilligemed sin Credit og Ære. Det er neppe at troe, hvad allerede din forundringsværdige Kraft ofte har udrettet. Den har gjort Mænd nyttige for det almindelige Beste, hvilke, uden din Bedømmelse og Kritik, af alt for stor Jndbildning om sig selv vare blevne unyttige, og ikke lagt Vind paa i deres Embeder og Værdigheder at giøre sig fortiente. Dersom jeg altsaa ikke tager feil, saa er ikke allene din Nytte rigtig og din Værdighed ustridig, men din fortryllende Evne fortiener endog hver Mands Beundring. Det er mig altsaa ikke nok, forundringsværdige Bagtalelse, at du ikkun er denne eller hin til Nytte, at du giør heele Riger og Stæder en priisværdig Tieneste, i det du lofter saa mangen en Yndling udaf Sadlen, der misbruger sin Fyrstes Fortroelighed, og bortskaffer saa mangen en troe Raadsherre og Feldherre, der ikke torde være fordeelagtig for sine Naboers Hensigter; men du udover ved tusende Leyligheder saadan fortryllende Kraft, som giør mig berettiget til at indrømme dig et Fortrin for den berømte Circe og for den bekiendte Troldqvinde i Endor. Thi hvad er vel vissere, end din Konstes Magt, at forvandle Dyr til Mennesker, Jld til Jord, og Jord til JldFortsettelsen følger.