Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-11-28
J denne Synskreds fordres for alting sædelige Virkninger, og her opstaaer strax en Spliid mellem den frembringende og benyttende Klasse; thi et godt Kunstværk kan og vil rigtig nok have moralske Følger, men at fordre moralske Hensigter af Kunstneren, hedder at fordærve ham sit Haandverk Jeg har bestyrket denne Sætning med Venus's, og Merkurs Exempel, og jeg kunde anføre langt flere Exempler, dersom det var mig derom at giøre. Thi det er bekiendt, at de græske Guder og Helte ikke hvile paa moralske, men paa forherligede physiske Egenskaber, hvorfor de og tilbyde Kunstneren saa herlige Skikkelser. Jeg siger, at Venus og Rovdyr passe ikke vel sammen. De ville dog nødig skilles ved Kattene, formedelst den dybsindige Symbolik, som ligger skjult deri; men dersom de endeligen skal miste deres allerkiæreste Katte, saa forlange de til Vederlag et Forspand af - Tigre. Og det har den høflige Thorvaldsen lovet dem. At love er ærligt, at holde er besværligt. Thorwaldsen var ikke Thorvaldsen, naar han kunde befatte sig med saadanne Lapperier. Om deres Erindringer ere grundigere, end De min Afhandling, maae Andre bedømme. kalde imidlertid min Afhandling overfladisk. Göthe spurgte: Hvad skulde have bevæget mig til, at sætte Wodan for Jupiter, og Thor for Mars, og istedet for de sydlige nøie omskrevne Figurer, at indføre Taagebilleder, ja blotte Ordlyde. i mine Digtninger, Han sagde, at Klopstocks Oder ikke indeholdt andet end en Nomenclatur af den nordiske Mythologies Guder. Han kaldte endog disse Guder kunstwidrige Gespenster, og paastod, at de fordærve Sandsen for det Skiønne. Han, som forebringer dette løseligen, og ikke kiender den nordiske Mythologie uden af Mallet og Resenius, blev af den Jenaiske Recensent roest for sine frimodige Yttringer. Jeg, som boer i Asernes Land, jeg, som kiender Nordens Guder fra første Haand, jeg, som fegter med Grunde, lønnes med Utak. Men hans Recensent kan meer end sit Fader vor, og har meer at tabe, end de nordiske Guder. Naar min Recensent taber dem, saa taber han Alt. Thi han strider for den nordiske Mythologie, som for Alter og Arne *). Derfor er det ikke mueligt, her at følge den gyldne Middelvei, som Hr. Professor Rahbek. tilraader. Da var det mueligt, naar man vilde sammenligne mit Skrift om den nordiske Mythologies Ubrugbarhed fordeskiønne Kunster, med Hr. Professor J. Møllers om den nordiske Mythologies Brugbarhed, for detegnende Kunster. Man skulde da finde, at jeg giendriver ham Stykke for Stykke, uden at tage Hensyn til det, som for Digteren og Oldgrandskeren er at høste af den nordiske Mythologie. Jeg kiender Lessings Lavkoon alt for godt til at jeg skulde misforstaae Horatses at pictura poesis **), eller fordre det samme af Digteren, som af Maleren. Jeg veed, at den dannende Kunstner skal holde sig inden for det Skiønnes Grændse, naar det tillades den talende, som ikke kan undvære Betydningen af enhver Beskaffenhed, at gaae ud derover. Jeg veed, at hiin arbeider for den udvortes Sands, som ikkun tilfredsstilles ved det Skiønne, denne for Jndbildningskraften, som vel og kommer tilrette med det Hæslige. Digteren har altsaa intet at befrygte af min Afhandling. Hvad Oldgrandskeren angaaer, da har Afhandlingen i fire Aar ligget færdig i Pulten, førend jeg udgav den. For Sandheden af mit Udsagn kunne, naar det gielder, to agtværdige Lærde sige god, som jeg forelæste Afhandlingen, saasnart den var færdig, og som opmuntrede mig til dens Udgivelse. Recensenten tager altsaa feil, naar han troer, at jeg derved har villet angribe Professor Finn Magnusen, som jeg, da jeg forfattede Skriftet, ikke kiendte uden af Navn. Jeg søgte at giendrive pro aris & foris.