Jyllandsposten, 1840-10-23
Frands, byren. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. 3die 9. Aarg. Fredag d. 23. October 1840. No. 56. Maa trykkes. Nielsen. Colonisterne paa NandbølHede. Visselulle, langsomt bør det gaae: Jngen maa forstyrre Andres Roe! J lang Tid sov - det hele Danmark næsten; - Derom har vi nu hørt Saamange tale - Og hvem der ønsker sove fort forresten, Han bør gaae ind i det Collegiale; Thi for Enhver, som Sovesygen ammer, Man finder der endnu et Sove=Kammer. Jeg har tidt tænkt over de underlige Benævnelser, der fra fordums Tid ere forskjellige Collegier forbeholdne, og især faldt mig da i Ørerne det Anhang Kammeret der nok betyder Jndbegrebet af alle de ordentlige, overordentlige og underordentlige, sovende, vaagne og slumrende Personer, der kunne udgjøre et Collegium. Kammere, have vi ogsaa herudi Landet, saasom: Told=Kammeret, Vidne=Kammeret, (Jnqvisitions Kammeret?), Politi=Kammeret, Rente=Kammeret osv., og jeg kan ikke indsee, hvi man ikke ligesaagodt, og maaskee end mere betegnende, kunde have kaldet eet eller andet Collegium "Sove-Kammeret." Den der sover, synder ikke, siger et gammelt Ordsprog, og derudi er visselig meere Sandhed end Mange troe; thi den daglige Erfaring lærer os, at saaaar den politiske Søvn er en saare herlig Ting hertillands, og at dens Velyndere herudi Danmark, t. Ex dHrr. Sibbern, Lindberg, Troiel, Castenskjold, Skibsted, m. Fl., aldrig synde, fordi de conservere Soveloven; og saadanne Godtfolk og Oldværnsmænd burde danne Collegiet, Sovekammeret; NB., hvis ingen af dem ellers er i et Collegium, hvor der allerede soves tilstrækkeligt. J dette Kammer kunde Skibsted da opbrænde Nationens Petitioner og Ønsker, medens Magisteren stak sine indviede Fakler i Brand og med hældende Øre sagde et andægtigt "Amen. De øvrige KammerHerrer, eller Herrer, i Kammeret, kunde her concentrere den Styrke, enhver Ting har ved sin rette Begrændsning, destillere Hofmandsdraaber, og sove ind med den rolige Bevidsthed at have vogtet Folket for daarlig Snak Derimod gives der desværre udi dette Land nogle opsætsige, sære Patroner, der vel kunde kaldes de ubetimelige Vækkere, som have faaet den underlige, fast fire, Jdee, at naar man har sovet i 3 Secler, kan det være nok, og som derfor ville gide Søvnen af Øinene baade paa sig selv og Andre, uagtet de burde vide, at man ikke bør vække den slumrende Døve, men lade den Hund sove, som sove vil. Disse Mennesker holde sig ikke hiint gamle sandfærdige Ordsprog, efterrettelige. - De ville ikke sove, og derfor synde de, som jo tydelig kan sees af de dem overgaaende avisspaltefyldende Domme, hvorefter N. N. er bleven idømt saa og saa stor en Syndebod og fordømt til at sove i saa og saa mange Aar; hvilket jo forresten er et meget priseligt Conclusum, thi Jngen maa synde. En saadan Gjenstridig bliver, som ret og billigt er, spændt i Tankernes Tvangstrøie, og der bliver sat en Vogter over ham, ved Navn "Censortder "maa trykke ham, hvis han, endog i sin kunstige Søvn, skulde vove at snorke, andre, godvillig Sovende, til Fortræd, thi de frivillig Sovende maae have Roe, og derfor tør ikke heller nogen egensindig ubetimelig Vækker paa nogen Maade anbringes i et authoriseret Sove-Kammer, (hvilket da heller ikke skeer, siden der er nok af de Værdige.) Hvilket Endeligt faae nu disse Ubetimelige, de forstyrre Folks Søvn; fortale sig; faae Censuropium, og døe af - Mundklemme. - - Dog! - Det er forskrækkeligt hvilke Digressioner en Spillemand tillader sig, mine forannævnte høistærede Samtidige maae undskylde, at jeg for dem har spillet – eller maaskee rettere spildt – et Præludium, førend jeg nu kommer til det egentlige Stykke Det bliver snart 2 Aar siden, at høisal. Kong Frederik den 6te resolverede, at Colonisterne paa Randbøl Hede skulde overdrages deres Gaarde og Huse til Selveiendom, saafremt de vilde betale en nogenlunde antagelig Kjøbesum derfor. Uagtet der gaaer Folk, som, i Haab om at komme til at sove ind paa den ledige Colonieinspecteurpost (der, en paranthe, sagt, gav lidet Arbeide, men en Gage langt større end Jndtægterne af hele Colonien) vilde gjøre de stakkels eenfoldige Colonistere begribeligt, at de for Alting ikke skulde begaae den Dumhed at blive Selveiere, saa vare dog endeel – ikke Alle – af Colonisterne fornuftige nok til at indsee, at det altid er bedre selv at være Eier end at staae under en Jnspecteurs Pidsk, og henved en Snees Gaard- og Huusmænd kjøbte derfor deres i Fæste havende Eiendomme af Kongen, der stadfæstede Kjøbet ved Resolution.