Viborger Samler, 1839-05-17
Ved Postens Afgang var der endnu ikke at tænke paa en Afstemning. Som Vicepræsident forte Teste Forsædet den 8de Mai. Først var Regjeringens Meddelelse til Dagens Orden, der imidlertid kun bestod i den af Jndenrigsministeren gjorte Forelæggelse af nogle Lovudkast af local Jnteresse; derpaa fulgte Prøvelsen af den Deputerede Hr. Menadiers Valg, der i største Skynding uden videre Discussion erklæredes for ugyldigt, hvorpaa Hr. de Sade erholdt Ordet angaaende Mauquins Andragende. Hr. de Sade, der hører til den venstre Side, er en god Taler, men taler svagt; han hørtes ei af Alle. Han erklærede, Jntet at ville sige, der kunde vække Scandal, sagde derpaa, at han havde andraget paa Udsættelsen af Discussionen til den 8de, fordi han havde haabet, inden denne Tid at see Crisen tilendebragt, yttrede sin Uvillie og sin Forundring over, at man trods alle de hidtilværende Erklæringer og Explicationer fra Tribunen, endnu stedse intet Ministerium har dannet afdet venstre Centrum, hvilket repræsenterer Nationens Majoritet, stemte for at Adressen tages i Overveielse, og bad Kammeret at gjøre det Samme, fordi det var af trængende Nødvendighed for det hele Land, endeligen at komme ud af den Crise, hvori Ministeriet af 15de April har sat det og som truer Alle med Ulykke. Derpaa besteg Hr. de Lamartine Tribunen og sagde, "Jeg vil paa ingen Maade bestride Kammerets uomtvistelige Ret til at votere en Adresse til Kronen og deri føre Landets Repræsentanters Sprog, saaledes som Nationens Souverainetet bringer det med sig. Stod der fra Kronens Side Hindringer iveien for Ministeriets Dannelse, saa vilde jeg være den Første til at bede Kammeret at votere en Addresse til Kronen, for at bortrydde disse Hindringer. Men dennegang er jeg overbeviist om, at dette ikke er Tilfældet, og at altsaa Adressen er unyttig, ei alene unyttig, men endog farlig. Det vilde være en Jnterpellation directe mod Kongedømmet (Afbrydelse); det hed paa ny at bringe Griller i Kammerets Skjød og Uroligheder i Gemytterne (Knurren); jeg siger endnu mere, mine Herrer, deres Addresse vilde compromittere Kronen (Afbrydelse, Larm). Alle Meninger i Kammeret ere blevne adspurgte, og naar man vilde troe alle de forskjellige Partier, saa havde de alle tilsammen havt Majoriteten. (En Stemme fra venstre Side tilraabte Taleren, at han selv meget vel vidste det Modsatte.) Ofte afbrudt vedblev Hr. de Lamartine og gjennemgik de forskjellige ministerielle Combinationer, som man i de sidste sex Uger havde forsøgt og forgiæves havde forsøgt, hvorhos han stedse bestræbte sig for at bevise, at Kongen var uskyldig i alle disse Forsøgs Feilslaaen, tillige drog han deraf, at Ministeriet af venstre Centrum mislykkedes, med hvilket til hans Forundring heller ikke Hr. Dupin havde kunne komme istand, Slutninger og dette Partis Afmagt, der efter hans Mening aldrig vilde faae Majoriteten i Kammeret. Ved disse Argumentationer blev Taleren gjentagne Gange afbrudt af Hr. Dupin med stor Heftighed, og fra den venstre Side raabte man utaalmodigt til ham: "Nok, nok!" Hr. Lamartine udlod sig derpaa med den største Bitterhed mod Journalismen, mod Coalitionens disciplinerede Presse, der var Skyld i al Ulykke. Naar denne vilde følge en bestemt politisk Overbeviisning og ikke misbruge det den indrømmede Monopol, saa vilde det Tyranni, som den udøver over et til Ophidselse stræbende Parti, snart være forbi. Disse Expectorationer af Legitimisten vakte i Kammeret kun ironisk Latter, og Hr. Lamartine, der skyndte sig at ende, stemte mod Addressen, fordi den var uklog, upassende og fornærmende for Kronen. Han forlod Tribunen underen stor Gjæring i Kammeret, under hvilken Mødet forblev suspenderet i et Qvarteer. Da Roligheden, vendte tilbage, befandt den Oppositionsdeputerede Dubois (fra Nedre Loire) sig paa Tribunen. Han sagde, at han vilde giendrive den forrige Taler, og forekastede denne, at han ønskede en tredie Opløsning af Kammeret og Censurens Gjennindførelse, hvorover han geraadede i heftig Strid med Hr. Lamartine. Han søgte derpaa at bevise, at den foreslagne Addresse var passende til Øieblikket og nyttig og det netop nu saa meget mere, da der øiensynligt i de sidste tolv Dage ikke engang var gjort noget alvorligt Forsøg paa at danne et definitivt Cabinet, ikke engang meddeelt noget Hverv desangaaende. Den nærværende provisoriske Tilstand, Forvaltningen af et Cabinet, der strax den første Dag forkyndte, at det kun var sammentraadt for saa snart muligt igjen at træde tilbage, var saa skadelig og farlig, at man ikke længere torde lade den vedblive. Addressens Hensigt var kun at fremskynde Tilendebringelsen af denne fordærvelige Tilstand, og var derfor aldeles ikke at dadle, og langt fra at være en Fornærmelse mod Kronen var den kun en ganske ordentlig Anvendelse af Kammerets constitutionelle Rettigheder og en naturlig Følge af Repræsentativforfatningen, ifølge hvilken det paaligger Nationens Repræsentanter i enhver Henseende at varetage dens Jnteresser. Taleren stemte for Adressen, hvorpaa Referenten forlod Mødet. Pairskammeret holdt den samme Dag ligeledes et Møde dog kun for at høre Beretninger over Localinteresser, Flere af disse angik Sukkertolden, hvorved Hr. Villemain, besværede sig over, at ingen Minister var tilstede i Kammeret, hvad der navnlig ved Discussionen over et saa vigtigt Spørgsmaal ei alene var usommeligt, men endog meget forstyrrende. En Tale, som Grev Taschov begyndte med: "Jeg veed ikke, hvorledes man skal faae fat paa Ministrene, naar jeg vidste et Middel. afbrødes af Latter og blev ikke videre fortsat. Grev Montalembert klagede ligeledes over Ministrenes Fraværelse og gjentog sin tidligere bemærkning, at ved alle paa hverandre følgende Ministerier, havde en Art Foragt mod Pairskammeret været et Slags System, hvorhos han undrede sig over, at man saa sildigt sammenkaldte Kammeret. Med ham stemte Marquis de Dreur-Breze, der ligeledes klagede over Ministeriets Fraværelse. Petitionerne angaaende Sukkertolden bleve iøvrigt anseete for vigtige nok til at henvises til de tre Ministre for Finantserne, Handelen og Marinen. Blandt de øvrige Petitioner bemærkedes ogsaa en fra 100 parisiske Boghandlere, der ønskede som Amendement til Lovforslaget og literarisk Eiendom at see tilføiet, at ogsaa Usurpation af Bogtitler skulde ansees som Eftertryk. – Den 7de og 8de vare de Deputerede beskjæftigede i deres Bureaux med den forberedende Raadslagning om Budgettet. Discussionerne, der i de forskjellige Bureaux foretoges i forskjellig Orden, ere endnu ikke tilendebragte og det sædvanlige Resultat af dem, Valget af en Budgetcommission, altsaa endnu ikke paafulgt.