Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1834-03-28
Frankerig. Det første Forsøg paa en Forandring i de særskilte Artikler af Loven imod Selskaber har ogsaa, til Oppositionsbladenes store Ærgrelse, været forgiæves. Hr. Berenger foreslog nemlig den 17de et Amendement til den første Artikel, der blot var forskjelligt fra Regjeringens Forslag, for saavidt at Selskaber kunde stiftes, naar Præfetten fik Underretning om deres Love, Formænd og Sammenkomsttider, og at Mairen skulde have Ret til at bivaane Møderne og befale dem at skilles ad, ligesom Regjeringen opløse Selskaber, hvis Tilværelse den ansaae for stridende imod den offentlige Rolighed. Efterat der var spildt mange skjønne Ord for og imod, blev Amendementet den 18de forkastet med en Fleerhed af 50 Stemmer. Jøvrigt erklærede Hr. Berenger, at han slet ingen Ven var af politiske Selskaber, som efter hans Mening intet Godt stiftede; men han ønskede at forebygge vilkaarlig Fremgang fra Regjeringens Side imod almeennyttige Selskaber; han vilde en hæmmende, Regjeringen en forekommende Forholdsregel. Men hans Føielighed blev kun ilde paaskjønnet. Hertugen af Broglio bestred overhovedet Selskabs=Retten som grundet i Naturretten. Retten til at flytte sig fra et Sted til et andet, sagde han, var ogsaa naturlig, men alligevel indskrænket ved Paslovene (!).Man maatte derfor ikke, som Hr. Berenger gjorde, give med den ene Haand hvad Man tog med den anden; men Artikel 291 i Straffeloven maatte bevares. Hertugen gik endog videre end hans Kollega Guizot, som kun vilde have denne Artikel anseet for temporair, og paastod, at Kammeret gjerne kunde vedtage den for et heelt Aarhundrede (?). Denne hans Jver var saa meget meere paafaldende, da ingen Pligt paalagde ham som Udenrigsminister at tage Deel i Forhandlingen. Overalt talede hele 3 Ministre, Dhrr. Broglio, Barthe og Thiers for deres eget Udkast, og viste saaledes, hvor høist magtpaaliggende det er dem at faae det sat igjennem. Med Fynd modsagde Hr. Odilon-Barrot Hertugen af Broglio, og paastod, at Selskabs=Principet ei allene var en Ret, men en Nødvendighed. Uden samme var Chartet kun en Løgn, et Skyggeværk, en Lap Papir," ei engang Pressefriheden var da tænkelig. Jngen havde for 4 Aar siden vovet at spaae sligt et Resultat af Juli=Revolutionen, der nu ikke meere kan kaldes en Friheds=Revolution, men en Revolution imod alle Friheds-Jdeer." Lignelsen om Pasvæsenet haltede; da samme ikke var indført for at indskrænke, men for at beskytte Reisefriheden. Den 291 Artikel forskrev sig fra en Tid, da der hverken gaves Presse eller Selskabs=Frihed og var nærmest stilet imod jesuitiske Foreninger. Ministrenes Hukommelse maatte være meget svag, naar de havde glemt, hvor høilig de selv under Restaurationen afskyede hiin Artikel, som de nu vilde skjærpe. Hvad der dengang syntes dem for haardt, synes dem nu for mildt. Vilde Man undertrykke Selskabsretten, fordi den kunde misbruges, da bar Man sig af som hiin Vilde, der hug Træet og, for at plukke Frugten. Hvor farligt overalt, at bringe Love paa Bane, som de ærligste Folk af Verden troe at kunne overtræde, uden at handle imod deres Samvittighed, Sluttelig afviste han Loven som ukonstitutionel og stridende imod Chartet, der ikke tillader andre end de Eedsvorne at dømme politiske Forbrydelser. Efter ham optraadte Seglbevareren Hr. Barthe, som endog roste sig af sin Medvirken til at styrte det forrige Dynastie, da Man havde indseet Umuligheden i at forene Restaurationen med Friheden, ligesom Mange ei heller havde kunnet glemme, at det var vendt tilbage over Waterloo=Valpladsen til Frankerig." Dog havde han selv kun betjent sig af konstitutionelle Midler imod Regjeringen, saalænge han troede, at Man paa denne Veikunde naae Maalet (!!), og strax efter Juli=Revolutionen atter sluttet sig til Regjeringen. Hans Foredrag var i det Hele saa forvirret, at Hr. Bavour – fordum Carbonari ligesom Ministeren - tilraabte ham: "Barthe! saadant Tøi har Vi endnu aldrig hørt af Dig, endskjøndt Du ofte nok har vaaset." Hr. Berryer bebreidede Ministrene, at de under den forrige Regjering havde overtraadt Loven og under den nærværende deres eget Princip. Vilde Man forplante Jnqvisitionen ind i Familiernes Skjød, da vilde han og hver retskaffen Borger modsætte sig til det Yderste. Værre end den revolutionaire var endnu Renegaternes Cynisme. Handelsministeren Hr. Thiers søgde at slaae Oppositionen af Marken med at tillægge den det Dilemma, at enten var Tilstanden saa slet, som Ministrene foregav, og da duede deres System ikke, eller den var ikke saa slet, og da søgde de kun at aflokke Kammeret en Lov. Jøvrigt forsikrede han, at Regjeringen kunhavde fulgt den almindelige Stemme. Jfald Ministrene vendte tilbage til Restaurationens Grundsætninger, da vilde de være tusinde Gange strafværdigere end den. Restaurationen førte blodige Processer; denne har ingen Draabe Blod udøst for politiske Sager. Vi ville ikke angribe den offentlige Frihed, men modstaae Anarkiet. (Det samme var ogsaa bestandig det styrtede Dynasties Ord.) Endnu talede Hr. Havn for og Grev Jaubert imod Amendementet. Den Sidste lignede Hr. Berengers Raisonnement ved Robespierres Ord: "skulde noget Selskab afvige fra de i Loven foreskrevne Former, da er jo Loven til, for at straffe dem, ja opfordrede ham endog til at tage sit Amendement tilbage, eller og erklære, om han virkelig hørte til Oppositionen, i hvilket Tilfælde Greven maatte regne ham blandt Regjeringens Modstandere. Men paa denne ufornuftige Opfordring gjenmælede blot Hr. Berenger: jeg haaber, at Kammeret vil vide mig Tak, fordi jeg ikke svarer paa saa usømmelige Personligheder. Hr. Dubois bekjempede Lov=Udkastet, som aldeles uskikket til at raade Bod paa Selskabets virkelige Onde, hvorimod Hr. Jouffroy understøttede det som en moralsk Nødvendighed, siden Christendommens Jndflydelse var forsvunden i Frankerig." For Debatterne sluttedes, gjennemheglede endnu Hr. Mauguin Ministrenes hele Forhold siden Juli=Revolutionen.