Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-03-19
En i Paris boende Dansk franskfødte Kone traf i et derværende Udsalgsted for kort Tid siden en særdeles smuk, ung Dame, som ikke kunde gjøre sig forstaaelig for Kræmmeren, der ikke forstod hendes Tydsk. Den Danskes Kone, der af sin Mand havde lært Dansk og Tydsk, forsøgte derfor deels paa Tydsk og deels paa Fransk at være Tolk imellem hende og Kræmmeren, og derved kom hun til at bruge et dansk Ord. Dette gjorde øieblikkelig et overordentlig stærkt Jndtryk paa den unge Dame, som spurgte hende, om hun var fra Danmark, og, paa hendes benegtende Svar med Tilføiende, at hendes Mand var Dansk, bad om at maatte blive ført hen til ham. Der forklarede hun da, at hun som Aars Barn var bleven afstaaet til en Beduin, som i 1837 opholdt sig med et omreisende Selskab i Kjøbenhavn, at hun senere havde levet med ham og var bleven Moder til 3 Børn, men at hun nu mishandledes paa en saa tyrannisk Maade af ham, at hun umulig kunde holde det ud længere, og at hun derfor tog sin Tilflugt til den første Landsmand, hun var truffen paa. Hendes Ungdom, Skjønhed og ulykkelige Stilling har gjort et saa dybt Jndtryk paa alle de Danske, som i Paris ere blevne bekjendte med hendes Skjæbne, at de have besluttet at tage sig af hende, og den danske Consul i Paris har henvendt sig til Autoriteterne her hjemme, for at faae Underretning om hendes Familieforhold, som desværre ere af den Beskaffenhed, at fra dem ingen Hjælp kan ventes. (Fædrel.)(Corresp.) Kjøbenhavn, den 14de Marts. Endskjøndt den polske Jnsurrection er en Begivenhed, der ligger udenfor vort Fædreland, er det dog en Begivenhed af en saadan betydning, at den nok fortjener Omtale, saameget mere, da det slet ikke er umuligt, at vi ogsaa komme til at spore Virkningerne af den. At der er begaaet en stor politisk Misgierning mod Polen, vil Jngen kunne negte, men det er nu engang skeet Gierning; de tre Ørne, der sønderreve Polen, holde fast paa deres Rov, og Polakkerne alene ville aldrig kunne vriste det fra dem, ligesom man og skylder Sandheden det Vidnesbyrd, at de Dele af Polen, der ere komne under Østerrig og Preussen, have det langt bedre, end de havde det under deres gamle, forvirrede, saakaldte Republik. At Polakkerne ikke ville erkjende dette, der kan man ikke fortænke dem, og vi ville ikke gaae i Rette med dem derom, ligesaa lidet som med de Folk, der ikke kunne eller ville indsee, at en Nation kan begeistres for en Jdee, og at physisk Velvære kun er en ringe Erstatning for en tabt Nationalitet. Jøderne, med hvem Polakkerne have meere end een Lighed, have nu i 18 Aarhundreder været adspredte over den hele vide Verden, og dog findes der ikke Faa iblandt dem, som endnu med Veemod tænke paa deres Undergang som Folk, endskjøndt de erkjende at Historiens Gierning er afsluttet, og ikke meere til at forandre. At Polakkerne ikke ere komne til den Erkjendelse, kan man, som sagt, ikke bebreide dem, dertil skal mange Generationer; men man maa dog meget beklage, at de ved deres sidste hensigtsløse og letsindige Foretagende ikke alene have beredt sig selv (baade de umiddelbare Deeltagere i Opstanden og Landet i Almindelighed) en langt værre Fremtid, men man maa endnu mere beklage, at de ved deres sidste Gaskonade – thi anderledes kunne vi ikke kalde det, at en Haandfuld Mennesker ville udfordre tre af Verdens største Magter til Kamp – at de, sige vi, ved denne Gaskonade have tilføiet Folkefrihedens Sag et Stød, som den i mange Aar ikke vil forvinde. Allerede have Østerrig og Preussen taget strenge Forholdsregler og de op rige Regjeringer ville nok følge efter, naar Associations friheden undertrykkes, naar Ceusuren skjærpes, naar Folkets Deeltagelse i Lovgivning og Skattebevilling negtes; saa vil man altid pege paa Polen, for at vise, at Sligt kun fører til communistiske Projecter, og at en viis Regjerings Grundsætning bør være: Tout pour le peuple et rien par le peuple.