Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-12-05
Kongen af Danmark har tiltraadt det 1815 stiftede tydske Forbund med Hensyn til Holsteen og siden for Lauenborg, ikke fordi det blot behagede ham saaledes for disse sit Monarchies Lande, men fordi disse havde været Dele af det forhenværende tydske Rige. Dette skulde, efter Magternes Beslutning, erstattes ved et Forbund, og i Stiftelses-Acten nævnes som dets Deeltager: "de tydske Fyrster, og deriblandt Kongen af Danmark for Holsteen, altsaa ikke som dansk Fyrste, men som Hersker overden forrige tydske Rigsdeel Holsteen, nu een af Staterne i Tydskland." Hans Stemme paa Forbundsdagen benævnes derfor heller ikke Danmark, men Holsteen." Et saadant dobbelt Forhold, som Holsteen staaer i, paa den ene Side til Danmark, paa den anden til Tydskland, finder ikke Sted for Slesvig, og da det tydske Forbunds=Forhold rigtignok yder en hvis udvortes og indvortes Sikkerhed, men tillige medfører Forpligtelser og Jndskrænkninger, saa stod endnu for nogle Aar siden de tydske Slesvigeres Hun aldeles ikke til, at Slesvig skulde være forenet med Holsteen i det tydske Forbund; men den meer og meer vaagnende tydske fædrelandske Aand, der stræber efter en nøiere Forbindelse af alle tydske Lande, end den hidtilværende, har nu ogsaa udbredet sig blandt de den danske Statsforbindelse afskyende Slesvigholstenere i Slesvig, og siden den Tid er det desto uklogere og farligere, at vedblive den altid og indtil den Dag idag hyldede Retning, at behandle Slesvig i alle Henseender som Holsteen, hvorved hiints danske Bestanddeel, til ubodelig Skade for den selv og for den danske Stat, meer og meer har mistet i Omfang. Man vil holde Holsteen ved Slesvig, og løber Fare for, at miste det gamle igjen forhvervede danske Land ved at knytte det for nøie til et tydsk Land! Denne urigtige Synsmaade viser sig ogsaa i Ussings Andragende. Slesvig sættes her i Linie med Holsteen og Lauenborg, som om det ikke stod i nøiere Forbindelse med Danmark end disse Lande. Kong Frederik den Fjerde har dog allerede derved gjort den iøinefaldende, at Slesvigs Vaaben er blevet sat ved Siden af Danmark, og ikke meere staaer ved Holsteens. Saadanne Tildragelser, som under ham ere skeete, og saadanne Garantier af de største europæiske Magter for Slesvigs Forbindelse med Danmark have ikke fundet Sted med Hensyn til Holsteen. Denne Slesvigs Forbindelse er ikke bleven berørt ved det tydske Forbunds Stiftelse. Men da nu det statsopløsende Parti er der, som stræber efter at sammensmelte Slesvig med Holsteen til en tydsk Forbundstat, saa er det ikke nok, at Slesvig kun erklæres for at være en Deel af den danske Stat, ligesom Holsteen og Lauenborg under samme kongelige Arvehuus. Vor Tids Stater holdes ikke sammen alene ved Fyrstefamilierne, men Folkeaanden, om den er Statsforbindelsen gunstig eller ugunstig, er paa en afgjørende Dag ogsaa en Magt. Belgiens Exempel har viist det. Den kloge østerrigske Regjering indseer det ogsaa, idet den i Ungarn paatvinger de store slavakkiske og kroatiske Landsdele - endog paa en for dem ubillig Maade – det egentlige Ungarisk eller Magarisk, som offentlig og Underviisnings=Sprog, for i Magvarerne at finde en tilstrækkelig Modvægt mod Statens talrige med Russerne beslægtede slaviske Folkestammer. Og vore Slesvigholstenere have for længe siden indseet det og handlet derefter, idet de allerede i en Række af Aar med Munden og paa Prent have skildret den danske Statsforbindelses Følger, med de sorteste Farver, have malet den for Folket ret som Fanden paa Væggen, og have gjort Alt, for at fremme det tydske Sprogs Udbredelse og Herredømme paa det Danskes Bekostning, ja endog drevet deres Had og Ringeagt mod det danske Grundvæsen i Nordslesvig saa vidt, at de i den næstsidste slesvigske Stænderforsamling uden Videre have foreslaaet Haderslev Amts Adskillelse fra det øvrige Hertugdømme, naar det ikke vilde ansee sig for et tydsk Land, og i den sidste Forsamling have de andrage, paa Foranstaltninger med Hensyn til den danske Skoleunderviisning, hvilke, hvis de bleve udførte, vilde have Undergangen af samme til Følge. De have desværre mødt enten slet ingen, eller kun en vaklende Modstand, som om Vedkommende tvivlede paa, i Landet selv endnu at finde Forsvarsmidler imod den slesvigholstenske Aands Overgreb, Og dog holder Landets største, endskjøndt tydskalende Handelstad tro til Danmark, og dog lever der endnu en dansk Folkeaand i Nordslesvig, der har givet Prøve paa den skjønneste Begeistring for Modersmaal og Rige, og som, pleiet og fredet vilde udbrede sig over Landet som en oplivende Flamme, og fremkalde igjen den konstigen undertrykte, sande, hele den danske Stat omfattende Fædrelandskjærlighed. Men bekjendt er det Fremtiden vil finde det utroligt. – hvorledes denne Aand af de mægtige Modstandere neddæmpes, hvorledes det er lykkedes disse, ved at hænge sig i nogle skurrende Udtryk, som undskyldelig Harme, over det Danskes Tilbagesættelse havde fremkaldt, at gjøre denne Folkeaand mistænkt, og at standse dens Livsyttringer. Skulde de opnaae, ganske at qvæle den, saa staaer Faren for den danske Folke eiendommelighed i Slesvig og derved for hele den danske Stats Bestaaen neppe meer til at afværge. Derfor, J danske Mænd, som mene det godt med Os og Eder selv, erkjender, at Danmarks Frelse ligger i Slesvig, ikke i Slesvig=Holsteen og Lauenborg, at den beroer paa Folkeaanden i Slesvig. Forestiller for Kongen Nødvendigheden af, først og fremmest at holde paa Slesvig, deels ved at værne og dets Danskhed, hvor samme endnu findes, deels ved Indretninger, der kunne styrke de Baand, som forbinde hele Hertugdømmet med Kongeriget; jo stærkere Slesvig - uden at berøves sine Eiendommeligheder – er forbunden med Danmark desto lettere vil Fostbroderlandet Holsteen kunne holdes i Forbindelsen, desto hellere skal dette selv byde Haanden til ogsaa i Fremtiden at blive i C. Paulsen. samme.