Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-08-04
(Fortsættelse.) Kommodore Ross Erfaring og Sprogkundskab gjorde os megen Nytte; thi da de erfarede, at vi vare Kablunæ (Europæer), saa fortalte de os, de hørte til de Jnnuiters Stamme. Deres Antal var 5 Personer; den ældste, Jllikta, var 65 Aar, 6 af dem vare imellem 40 og 50, 20 imellem 40 og 20 Aar og 4 Drenge. To vare lamme og bleve tilligemed den gamle Mand trukne af de øvrige i en Slæde. Den ene havde en Biørn bidt Benet over paa og den anden havde brækket Laaret. De vare alle vel klædte, især med smukke Huder af Dyr; Overkiolen, som bedækkede hele Kroppen, hængte ned fra Hagen til midt paa Laaret, og var forsynet med et Slags Rabatter, som hængte ned paa Læggene; til denne Overkiole var føiet en Hætte, som de kunde slaae over Hovedet. Ærmerne hængte ned over Fingerne, Klædedragten var syet sammen af to Skind og saaledes, at det enes Haarside vendte indad til Kroppen og det andets udad. De havde to Par Støvler paa, hvoraf Haarsiden vendte indad, og over dem bare de store Buxer af Dyrehuder, som hængte ned til Anklerne. Nogle af dem bare endog Skoe over Støvlerne, og havde Buxer af Sælhundeskind istedet for af Rensdyr. Ved denne umaadelige Tilvakning saae de langt førere ud end de i Grunden vare. De bare alle Spyd, som havde megen Lighed med Spadserestokke; med en Kugle af Træe eller Elphenbeen (af Hvalros= eller NordhvalTænder) paa den ene Ende, og en Spidse af Horn paa den anden. Deres Kastespyd vare meget net sammensatte af smaae Stykker Træe eller af Dyre knokler. Deres Knive bestode af Rensdyrbeen eller Horn, og vare saaledes et uskadeligt Vaaben; dog bemærkede vi, at enhver af dem havde desuden en Kniv, som var forsynet med et spids Jern og med en Jernklinge, hængende i Nakken. En af dem var gjort af Knivbladet af en engelsk Foldekniv, som man kunde see af Knivsmedens Tegn, som endnu var synligt derpaa. Heraf kunde man slutte sig til, at denne Stamme stod i Forbindelse med nadre Stammer, som havde handlet med Europæerne: eller at de selv havde handlet med dem, (som ogsaa let kan skee, da Hvalfangerne løbe ofte ind i Lancastersund; det var dog besynderligt, at de ikke havde opdaget Furys Efterladenskab). - Tre af disse Folk gik ned med os i Kahytten og tilkiendegave deres Forundring over hvad de der fik at see. De Kobberstik, som vare forfattede til de forrige Reiser, og som forestillede deres Landsmænd, morede dem meget, da de godt kunde kiende deres egen Stamme; dog bleve de meest forbausede over vore Speile, hvori de kunde see deres hele Figur. Jkke mindre forundrede vare de over at see vore Lamper og Lysestager; dog yttrede de ingen Begiærlighed efter at komme i Besiddelse af disse Sager, som de beundrede saameget; men hvad man gav dem toge de imod med lydelige Tegn paa deres Taknemmelighed Vor Mad syntes de ikke om, kun een af dem, som spiiste noget hos os, lod af Høflighed som det behagede ham og sagde: at det smagte godt, men Kommodore Ros opdagede siden, at han ikke havde talt Sandhed; de øvrige udbade sig Tilladelse til at kaste de Spisevarer bort, som de havde faaet af os, men da vi gave dem Olie, saa drak de den med megen Fornøielse, og yttrede at den smaatte dem meget godt, saa forskiellig er disse Polarmenneskers Smag, som Skaberen har anviist ganske egne Levnetsmidler, fra vores. Denne Sammenkomst var os i høieste Grad interessant og forskaffede os den største Glæde, da vi allerede havde opgivet Haabet om at træffe paa de Jndfødte, og et heldigt Udfald af vor videre Expedition især beroede paa de Efterretninger vi kunde erholde af dem om Landets Beskaffenhed.