Viborger Samler, 1776-03-25
Videre Anmerkninger om Jesu Sveed i Urtegaarden, i Anledning af Besvarelsen i Samleren Nr. 9. og ser, at jeg ikke har udtrykt mig fuldstændig nok, endskiønt man af det øvrige meget vel kan slutte min Meening, Jeg maatte have skrevet: Det Ord Som synes at burde ikke have været i Texten, dersom den ville sige os, at Frelserens Sveed var virkelig Blod. Det er just dette Ord, der har opvakt Eftertanke hos mig. Hvoraf sees, hvor lidet jeg er for at udmynstre den mindste Tøddel, der i Sandhed, efter kritisk Overbeviisning, hører til Guds Fierde Aargang. Ord. Ord. Denne Ærbødighed lærer jeg ikke saameget af Skrift=Fortolkerne, som af Skriften selv eller dens oprindelige Aarsag. At have den Tanke, at Jesu Sveed var Blod, er geistligt: Men at have den Tanke, at Jesu Sveed som Sveed, paa dette Sted, er ligesaa gyldig som hans Blod, er ogsaa geistligt, og maaskee meere geistligt, da der nøiere sees hen til Aanden og det Jndvortes, hvori det vigtigste i vor Megleres Lidelser ufeilbar bestaaer. Lader os tilstaae vore menneskelige adskillige Ufuldkommenheder, Hænge vi ikke ofte saameget ved visse, for os angenemme (hvordan skal jeg udtrykke, det tydske Lieblings, er Skiøde=Ret?) Forestillinger, at de fortrænge andre, der ere ligesaa betydelige, og undertiden betydeligere, Rorer ikke een menneskelig Ting os ofte meere end en anden, skiønt de kan være lige af Værdi, Vor Siæle=Vens Graad, Ebr. V. 7., er efter min Troe, ligesaa elskværdig og forsonende, som hans Blod. (Man glemme ikke, at Kristi Blod i Guds Ord langt fra allevegne tages materialiter og exclusive!) Giør det Legemlige og det, der hører til de nedre Kræfter i vor Natur, ikke ofte større Jndtryk paa os end alt det egentlige Aandelige, Udfordres der ikke langt meere til dette end til hiint? Er det ikke en Mangel og Skrøbelighed? Jeg Jeg forkaster langt fra slige Jndtryk. Vidt derfra, beundrer jeg meget meere den guddommelige dybe Viisdom der: Anseende det, baade hos et Menneske selv, som og i sær hos en Lærer, for et vigtigt Kunstgreb, vel og viselig at betiene sig deraf. Men Jesu egne Ord Joh. IV, 23. 24. (Jeg lærer allerhelst af ham erindre os om Forsigtighed. Der skeer lettelig Udsvævelser derved: Hvilket man med den Romerske Kirke, ja maaskee med andre vidt bedre og elskværdigere Kirkeforfatninger, kunde bevise. Skeer ikke (Det være mig tilladt at spørge!) vor Forbarmer mangen en Uret derved, at hans Smerters og Forsonings Høide sættes i hans Blod, da den vist maa søges i hans Siæl? Lykkelig den, der kommer Maalet nærmest! (Phill. III, 12.) Fuldkommenhed naae vi her ikke. Jeg maa ellers tilstaae, at jeg af det Frembragte er ikke bleven overbeviist. Jeg ærer Forfatteres Andagt og Rørelse, det forsikrer jeg. Alle gudelige veldannede Poesier ere mig kiære. Det er en Ære, for os Danske, at Kingo er i hans Passions=Psalmer fortydsket. Men veed man ikke, at poetiske Malerier ikke ere Beviser, Det er et særdeles Sving, som den aanderige salig Doktor og Biskop Brorson har i den Psalme: Gak hen i Gethsemane &c. givet just dette Sted, Men det er dog vel kun en poetisk Vending. Jeg Jeg ønskte at vide af oplyste og gudfrygtige Læger, hvorvidt de naturligviis holde det mueligt, at et Menneske kan svede egentligt Blod, Efter mit Begreb maatte da Aarernes Svøb sønderrives, med meere, som deraf følger, hvori jeg ikke vover mig ind. Jeg spørger derfor dem til Raads i dette Stykke. Førend Naturen slipper, begynder ei et egentligt Mirakel. Skulde det, efter Naturens Orden, ikke være mueligt, at et Menneske kunde svede Blod, da maae vi, paa det vi ei skal give de Vantroende et Vaaben i Hænder mod os, have saameget klarere Beviis, at det virkelig er skeet med vor Frelser. Og derfor ønsker jeg endnu bedre Underretning i denne vigtige Post, og spørger endnu, om det ligger saa klarlig i Texten? Hvorfor staaer det ei med andre Udtryk, Hvorfor staaer det ei ligefrem, som i andre Ting, at Jesus sveedte Blod? veret tilstaaer jeg at kunde betyde 29 Søs: men 1) Betyder det egentlig en Liighed. 2) J Fald det skulle betyde 2de Læs, mon der da ei udfordredes andre Ord. 3) Synes øvet, naar det skulle være virkelig, overflødig paa dette Sted. 4) Gaaer der os ei nogen Ting fra, og der voves intet ved at blive ved Ordets første og almindeligste Bemerkelse. Grotius. Grotius vover jeg mig ikke til at bedømme. Mit Bibliothek er ikke saa stort, og min Tiid ei saa tilstrækkelig. Jeg seer dog hist og her, at man nu agter ham høiere end til en vis Tiid. Hans egentlige Troe om Kristi Person har jeg ei havt Leilighed at udgrunde. Det alene kan jeg melde til Eftertanke, at jeg i Henseende til en vis stor Theologus i Tydskland, der i denne Artikel har været mistænkt, og mod hvilken meget er skrevet og meere talt, har fundet saadanne Beviser, der tydelig tilkiendegiver, at han troer Kristi Guddom: med mindre der under dette Ord skulle stikke et andet Begreb, end det man ellers har Ved denne Leilighed spørges: Hvordan Ordene, Mathl, 16. & locis paral. vre regiven, skal forstaaes: Om i Henseende til Farten eller til Skikkelsen, Been, Nyeheder.