Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-27
Det Forslag, jeg nu vil forelægge Husets Omdømme, indslutter med mange uskyldige Jndividuers Skjebne Storbritanniens Caracteer og Ære. Naturrettens Grundsætninger og de, der bygges derpaa og erkjendes som Folkeret, kræve uundgaaeligen, at der til alle Tider maa ydes fremmede Landes Handelskibe Sikkerhed og Beskyttelse, saafremt der ikke indtræffer Omstændigheder, der retfærdiggjøre sammes Anholdelse og Prisdømmelse. – Efter min Mening maa det komme an paa Sagens Natur og de Love, som paa Grund af deres Retfærdighed og Passelighed, almindelig antages, naar et saadant Skridt skal skee og med Rette skee kan. De Grundsætninger i Naturretten, jeg beraabet mig paa, og hvortil jeg ønsker D. H. Samtykke, ere fremsatte af nogle af de største Statsretslærere og dueligste Retslærde, der nogensinde have prydet Vestminsters Skranker *). D. H. erindrer, at de *) Lord Sidmouth sigter her til Juristerne S. Lee, G. Paul, D. Ryder og W. Murray, som 1753 have overgivet Kongen af Engelland deres Betænkning over Friedrich den Stores Besværinger, i Anledning af hvilke han havde belagt de Engelske Fordringer i Schlesien med Beslag. i det væsentlige ere enige om, at alle Nationers Skibe, der ere i Fred, maa være sikkre eundo, morando & redeundo. Mod neutrale Skibe kan ingen Magt udøves indtil Caperbreve ere udstædte. D. H. vil endnu vide, at der forrige Julii M. herskede i Publico en stor Ængstelighed i Henseende til den Embargo, som den Gang lagdes paa alle Skibe i vore Havne, og de store Rustninger, som den Gang vare i Værk i samme. Ogsaa de Danske, som den Gang laae med deres Skibe i Engelske Havne, yttrede den største Bekymring herover. Det offentlige Rygte sagde dem, at Expeditionen bestemt var stilet paa Dannemark. I deres Hjerteangest henvendte de sig, angaaende deres Skibes og Eiendoms Sikkerhed, til deres og vor Regjering, og det Svar, de fik, indgjød dem fuldkommen Vished om deres Sikkerhed, hvilket siden gav disse ulykkelige Mænd deres Banesaar, (Her oplæste Lord Sidmouth adskillige Breve og Papirer, som alle godtgjorde, at der ikke havdes nogen Mistanke og Engellands fiendtlige Hensigter mod Dannemark.) Ogsaa de Engelske Kjøbmænd, vedblev han, neddyssedes i samme Tryghed. Denne i Henseende til Fiendtlighederne udspredte Misforstaaelse vedvarede indtil Augusti Maaned. De indtraf siden, men ikke paa nogen usædvanlig Maade. Der udkom en befaling, at anholde og opbringe alle Danske Skibe og alle andre, som havde Dansk Eiendom ombord; derpaa kom atter en befaling, der bød en Embargo paa alle Danske Skibe i Engelland og dets Bilande. Hensigten af denne Embargo var ikke af den Natur, som man ved saadanne Foranstaltninger sædvanlig har for Øinene. Det skede ikke, for at forhindre, at Fienden i det Øieblik, da et stort Foretagende blev forberedet, skulde faae Underretning derom, thi i saa Fald maatte alle Skibe, der mueligen kunde overbringe. denne Efterretning, været belagde med Embargo; men man holdt sig kun til den mod os ganske fredelig sindede Danske Regjerings uskyldige Undersaatter, og i Følge denne befaling bleve 320 Danske Coffardieskibe, som befandt sig i den uskyldigste Handel af Verden, anholdte, og mange paa det uretfærdigste opbragte af Capere. Alle disse, som paa den Tid opholdt sig i uskyldige og fredelige Hensigter i vore Havne, ere blevne condemmerede som lovlige Priser. Hvad dem angaaer, som bleve opbragte af Capere, da bleve de tagne paa den uretfærdigste Speculation, der kan tænkes. Man opbragte dem i Haab om Caperbreve, og i det Fald ingen Caperbreve udstædes, i Haab om at gjøre en stor Deel Bytte i Omkostninger og deslige. Desuden haabede man tillige, mueligen at finde fiendtlig Eiendom ombord paa disse Skibe. Værdien af de Danske Skibe og Ladninger, som den Gang bleve anholdte og tagne, kan beløbe sig til henved 200,000 Pd. St. (1 Mill. Rdlr.) i hvilken Taxation, jeg indbefatter dem, der kom fra Sjælland og Norge, for største Delen blot Kyst farere, hvis Ladning fornemmelig bestod i Trælast og deslige skrollende Varer. Jeg regner aldeleikke de Danske Ost- og Vestindiefarere, som indbefattede den kostbareste Deel af den Danske Skibsfart. Disse Coffardieskibet Prisdømmelse, som have drevet en uskyldig Handel og tilhørte et Land, mod hvilket der paa den Tid ikke gaves nogen rimelig eller muelig Aarsag til Krig, afviger ikke allene fra Nationernes Vedtægter og Love saavelsom enhver Sørets=Grundsætning, men staaer i aabenbar Modsigelse mod dem, og jeg paastaaer, eftersom Dannemark den Gang befandt sig i denne Stilling og der af ingen bekjendt Grund nogen umiddelbar Krig var at befrygte af dette Land, at de paa denne Maade anholdte eller opbragte Skibe maa tilbagegives. Den uforudseete Forandring i begge Landenes Forhold, en Forandring, der er en Virkning af vor Fremfærd, var een af de Grunde, hvorfor jeg foreslog, at den Danske Flaade skulde indtil Freden betragtes som et Underpant (Depositum. Omendskjønt mit Forslag den Gang var frugtesløst, troer jeg dog, ikke at burde tvivle om et godt Udfald nu, da Tilfældet med de under de anførte Omstændigheder anholdte og opbragte Handelskibe, støtter sig paa langt vægtigere Grunde. Der gives ogsaa endnu en anden Classe, som har liidt meget ved denne pludselige og uventede Foranstaltning. Jeg mener de Brittiske Kjøbmænd, hvis Eiendom, i Følge vor Regjerings fiendtlige Fremfærd, er bleven sequestreret i Dannemark. Disse Mænd have liidt stort Tab ved den Eiendom, som virkelig er bleven anholdt for dem, og ved Fordringer, som de have udestaaende og ved Krigen ere blevne slette og derved have Fordring paa enhver Erstatning, der staaer i Husets Fortsættes. Magt.