Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-11-13
J Aaret 1833 udstedte en nu afdød Sognefoged tilligemed andre Beboere af Sognet, en Forening til en Jnddeeling. og Udbytning af Sognets Biveie, beraabende sig i samme paa en Jndvarsling og Sammenkaldelse af Sognets Beboere. Da denne Jndvarsling aldrig har fundet Sted, og følgeligen hele Foreningen maatte betragtes som ugyldig, henvendte vi os til Amtet med Klage herover. Hertil svarte Amtet, at det ligesaalidet havde beordret som overdraget Nogensomhelst at udføre den paaankede Veiinddeeling, og at samme ligesaalidt som Vei inddelingen for andre Sogne herfra vilde blive approberet uden Samtykke af Sognets Hartkornseiere; hvorimod disse, om det maatte attraaes, endog meget gjerne kunde erholde Approbation paa den ældre Jnd deling. Stolende herpaa, udbade vi os af Amtet at den gamle Veiinddeling maatte vedblive, eller ogsaa en Commission bestaaende af 2 Mænd fra hver af Sognets 3 Byer blive udnævnt til at regulere dette Anliggende. Men hvor maatte vi studse da efter nogen Tids Forløb en ved Amtet foranlediget Rentekammer-Resolution blev os forkyndt, i Følge hvilken Politimesteren, saafremt Sognemændene ikke kunde enes om Veiinddelingen, bemyndigedes til at afgjøre denne Sag. Politimesteren foranstaltede nu en Forsamling af Sognemændene, men det første man tilkjendegav os var, jo meere Modstand ved viste, desmindre vilde der blive taget Hensyn til vore Besværinger, og iøvrigt blev os intet andet Alternativ givet, end at antage den nye Jnddeeling eller forkaste den. Kort derefter blev den paaankede Veiinddeeling, uagtet vore gjentagne Protestationer, approberet af Amtet. Vi indgik nu med Klage til Rentekammeret, men udrettede intet derved, da Øvrighedens os forresten ubekjendte Erklæringer, som vi antage, have været os imod. Siden er man, som allerede anført, aarlig vedbleven at erindre os om at rette os efter den nye Jnddeling. Punctet hvorom der her egentlig tvistes er, om hver By skal vedligeholde sine Biveie, eller dette skal skee Fælledsskab. Vi, altsaa Pluraliteten, baade med Hensyn til Hartkorn, Areal og Folkemængde, stemme for det første. Den 3die By eller Horstedby derimod forlanger det sidste, fordi den derved kan faae Hjælp af os, men vi ikke af den. Vore Grunde til at nægte denne Hjælp ere: Viveiene i Høin Sogn have altid været inddeelte byviis. Hørsted har kun een Vei over sin Mark med tvende ubetydelige Sidegrene. Som Forbindelsesvei er denne Vei aldeles uden Betydenhed og afbenyttes som saadan næsten slet ikke. Kun meget Faa af os kommer der en enkelt Gang om Aaret. Alene Hørstederne have Nytte af Veien, da den baade tjener dem til Bye og Markvei. Hertil kommer at Hørstederne over deres Mark aldeles ingen anden Vei end denne have at vedligeholde, ikke engang en Markvei. At de for at komme til Kjøbstad, Mølle og Kirke daglig befare vore Veie, som de stærkt opslide for os, ligesom overhoved vore Veie benyttes af mange Andre, altsaa udkræve betydelige Reparationer. At Høinby, naar Markveiene iberegnes, har to Gange saa mange Veie som Hørstederne at vedligeholde paa lige Hartkorn. At Hørstedernes nuværende Hartkorn er ubetydeligt, og at naar den nye Matrikel kommer i Gang, det vil befindes, at der selv efter denne Maalestok aldrig kan tilkomme os nogen Part paa Hørstedveien. Ligeledes maa vi tillade os at gjøre Deres Majestæt opmærksom paa, at medens vi i flere Aar have havt, og den Dag i Dag endnu have, strængt Arbeide ved vore Byveies Jstandsættelse, ja endog i saa Henseende, have været Mulct underkastede, har man ladet Hør stederne gjøre hvad de vilde, hvilket de ogsaa med sand italiensk Jndolens have benyttet dem af, ved aldeles at lade deres Veie forfalde. Saaledes, Deres Majestæt har man behandlet os. Vi forlange ingen Begunstigelser, kun hvad Ret og billigt er, og derfor have vi trøstigen henvendt os til Deres Majestæt, overbeviist at vi ikke forgiæves have vovet dette Skridt. Allerunderdanigst. C. Dalgas, Peder Ohlsen Lumholdt. Peder Michelsen. Wissing. Frants Mortensen. Hans Kaltoft.