Berlingske Tidende, 1767-04-24
Warschau, den 2den April. Den Erklæring, som den K. Preussiske Minister her, Hr. not, paa sit Hoffes Vegne nylig har overleveret, lyder ledes: "Da den Allerdurchl. Konge af Preussen og adskil sandre Potentater, paa den sidste Rigsdag for Kongeriget havlen have paa Disidenternes Vegne anholdet om, at de den maatte vorde oprettede ved deres gamle geistlige og udslige Rettigheder, dem de fra Aar 1717 af ere vorden Føvede, har den Stormægtigste Konge og den Durchl. Re blik for got eragtet, i Steden for Svar, derpaa at er re : At Disidenterne skulle bestandig nyde enhver Rettigsom i de Pohlske Love, i sær i Constitutionen af 1717, i de oprettede Forbunde forlenes dem. Denne Erklæring, mmer ligesaa lidet overeens med de requirerende PotentaForventning, som med deres Rettigheder hvilke den gaaer. J den 2den Art. af Oliva Freden, og i den penske Erklæring over samme Art., som af Kongen og publiken ere bifaldede og stadfæstede, ere ikke allene Stæ ne i Pohlsk Preussen, men ogsaa alle og enhver Disidense, saavel i Pohlen som i Litthauen, betingede og for nede, at de stedse og altid skulle nyde alle de geistlige og delige Rettigheder, som de havde besiddet for den Krig, ved Oliva Freden blev ophævet. Derimod er Rigs Constitutionen af 1717 den, som har berøvet Disidenme deres gamle Herligheder. Det kan altsaa ikke andet synes forunderligt, at her sammensøyes Love og For 4de, som stride tvert imod hinanden; og at det ikke ta i Betragtning, at indvortes af Republiken oprettede stitutioner ikke kunne giøre de med Naboe-Lande oprettede baande nogen Afbræk. Det er ikke mindre sælsomt, at Fonternes Besværinger overgives Bisperne at paakiende: da denne Maade er Disidenternes Tilstand vorden værre, den nogensinde før har været. De underkastes en Stand saadanne Folk, som stedse have holdet Partier imod dem, ere Ophavsmænd til alt det Onde, hvorover Disidenne klage, og hvis Stand ikke engang tillader dem at be sig billige, end sige føyelige imod Disidenterne. Det ne ey heller anderledes skee, end med de Pohlske Loves Overtrædelse selv, at Disidenterne skulle trækkes fra den verdslige, og underkastes den dem fiendske geistlige Jurisdiction. Dette lidet som er sagt, er allerede tilstrækkeligt til at vise, at ovenmeldte Erklæring kuldkaster ikke mindre Kongeriget Pohlens Love, end de med Naboerne indgangne Forbunde. Den Allerdurchl. Konge af Preussen kan altsaa ikke undlade at tilkiendegive, at det har været Høystsamme ganske uformodentlig, ligesom Han ey heller med Ligegyldighed kan ansee det, at Hs. saa venlige som retfærdige Raad er vorden tilsidesat og saa saare lidet agtet. Hs. M. troer sig at indsee, at Tvedragtens Jld fra sidste Mellem Regiering af endnu mulmer under Asken her, og at betimelige Raad ere fornødne, for at dæmpe den førend den bryder ud i Lue. Den Skæbne som trykker Disidenterne, er saa haard og uretfærdig, at Hs. M. maa aldeles billige den Confoederation, som de til deres Rettigheders Forsvar have indganget. Det geraader ikke mindre Allerhøystsamme til Velbehag, at den Allerdurchl. Keiserinde af Rusland har forlenet samme Sin Beskyttelse. Da Hs. Preussiske M., i Henseende til de Pohlske Anliggender, stedse gaaer tilVærks efter indbyrdes Raadførsel med det Russisk Keiserl. Hof, saa erklærer Allerhøystsamme hermed: At saavel den Sig paaliggende Garantie for Oliva Freden, som den kraftigste Forening imellem den Allerburchl. Selvholderinde af Rusland og Sig, forbinde Hs. M. til at antage Sig Disidenternes, saavel af den Protestantiske som Grædske Kirke, deres Opretning, og at Hs. M. derfor ikke kan undlade, til at opnaae dette Maal, at giøre Fælleds Sag med Hs. Russisk Keiserl. M. Men, for dog at forebygge den Uheld, som kan og maa flyde af en fremturende Vegring i at lade Disidenterne vederfares Ret, og af derved avlende ulykkelig Tvedragt, saa vil den Allerburchl. Konge af Preussen, velmeenende raade den roesværdige Pohlske Nation, at Kongerigets Stænder maa vorde overordentlig sammenkaldede, for at arbeyde paa, almindelig at tilfredsstille alle dets Lemmer; og haaber Hs. M. at dette Raad skal vorde anseet for et nyt Tegn paa Sit oprigtige og venlige Sindelag imod Pohlen. Disse ere den Allerdurchl. Konges af Preussen, sande Tanker om Sagernes nærværende Tilstand, dem undertegnede, efter Allerhøyeste Befaling, nu har tilkiendegivet; hvorhos han paa det beste anbefaler sig Hs. K. Msts. og den Durchl. Republikes høye Velvillighed og Tilbøyelighed. Warschau, den 17de Martii 1767. G. v. Benoit.