Jyske Efterretninger, 1767-08-07
Følgende Tanker fra en Aalborgs fraværende nedet forbunden Ven, ere os med Posten tilsendte i Anledning af andres Tanker over Aalborg i No. 28. Du Aale=Hytte, der har Hovedet oprækket i Som af et muddret Dynd, og bleven er opklækket Ved Herrens Forsyns Haand, saa du kan rose dig: Blant Danske Stæder saa med dig kan ligne sig. Naar du erindrer dig din første Byrd og Stamme, Sce til du ikke da faaer Aarsag dig at skamme Midt i din prægtig Glands af Bygninger og PraAt du ey taget har din største Pligt i agt, Jeg meen: See til at du ey haver glemt og glemmer, Hvordig opreyset har din Tarv endnu forfremmer, Den Altings=Styrer, som for dig har baaret Sorg, Den Gle, som været har din Aalborgs sikkre Borg. Læs Læs i Historien, og kjend den, dig har skaanet, Naar andre Stæder tidt har ligget som hendaanet J Fare, Nød, i Skræk, og raabet: Herre spar Skiøn, om du bedre var, Kiend den, dig skaanet har Nedkast dig da i Støv for din Forbarmers Throne, Giv Himlen Ære, giv ey Øre til den Tone, Man hører stemmes an af en forblindet Hær, Som nægte tør den Gud, der Forsorg for os bær. Et Bogstav mindre bliv om du kan Alborg blive Til Lykke! Almagts Haand din Handel, Næring drive Men tænker du, dit Alt skal lykkes og bestaae, Et Ord af Alt lad ey af din Erindring gaae. Gudsfrygt til alle Ting er nyttig, hvo det siger, Du veed, Men vid, naar du fra dette Bud ey viger, Bagvaskelse og Svig fra dig da pakker sig. Og Guds Forsættelser opfyldes skal paa dig. Kann, vel dul Kiøbenhavn i alle Ting ey ligne Det lidet Kiøbenhavn, dog Herren skal velsigne; Sit Fortrin Kiøbenhavn du lade bør og maae; Glæd dig, om du kan den i Gudsfrygt overgaae. Theophillus. Fortsættelse af Samtalerne om Philosophien. 8. Den Platoniske eller Academiske Sect. Men der fandtes endnu af Socratis Læringer en iblant andre i sær ved Navn Plato, som i 8 Aar havde hørt Socratis Forelæsninger, han lignede meget sin Læremester i Veltalenhed, og overgik ham i Dybsindighed. Efterat han havde gjort adskillige Reyser saa vel til Jtalien for at undervises om de Pythagoriske Lærdomme, som og til Egypten, for at tale med de Egyptiske Præster, kom han tilbage til Athenen, hvor han begyndte Forelæsninger, og blev Stifter for en Sect, man kaldte den Academiske; J Begyndelsen bestod Philosophien meest i Natur=Læren, hvilken man i sær dyrkede. Da Socrattes fremkom, saae han strax en Hoved=Mangel hos den, og derover pyntede den paa nye, og satte Sæde=Læren til den. Plato, som seenere fremkom og havde alt det Fortrin, som Naturen og en fornemme Fød Fødsel kan give, foruden var i 8 Aar oplært ved denne Gamaliels Fødder, og siden ved Omgang med de saa kaldte Barbarer havde forøget sin Kundskab, han gjorde Philosophien endnu meere fuldkommen ved at dyrke Hoved=Videnskaben (Metaphysiken, og forelæse den tillige; Heri benyttede han sig af nogle Lærere i den Eleatiske Sect, som af Pythagoristernes Lærdomme i Natur=Læren gjorde sig almindelige Begreber ved at afsondre de særdeles Tilfælde. hvori Pythagoristerne allene ansaae dem, og gjorde saaledes af disses Physik en Methaphysik; J Natur=Læren benyttede han sig af Pythagoristernes Underviisning, i Sæde=Læren af sin store Lærmestere Socratis Lærdomme, og overalt benyttede han sig af sammes muntre og behagelige Læremaade, han har været saa indtagende og behagelig at høre ved sine Forelæsninger, som vare indrettede som Samtaler, saa at man sagde, at om Jupiter selv kom til Athenen for at holde Tale, kunde han ikke anderledes tale; Hans Geist var ellers meget høytravende, og opholdt sig meget i Aandernes Rige, og i de saa høye Betragtninger og guddommelige Sandheder, og synes dens Lyst allermeest at have strækket sig derhen, hvor det blotte naturlige Lys, som allene lyste for den, var for svag til at give den en retskafsen Lysning til en sikker og vis Flugt, herover bleve og hans Fortællinger derom uforstaaelige, og gav siden adskillige Kirkens Lærere i Christendommen Anledning til daarlige Meeninger, tillige synes og de mystiske Lærere at have deres Herkomst af ham. Philosophie kaldte han Siælens Løsgivelse fra Legemet, hvor man med Fornuften kunde betragte Ting saaledes, som de virkelig ere, uden at forhindres eller forvirres af sandselige forføriske Bevægelser. En Philosophs Embede, sagde han, var: At kiende de guddommelige Ting, og bestyre de menneskelige; Han troede at foruden Mennesket havde et Legeme og en Siæl, hvori der fandtes medskabte Begreber, saa havde det og en Aand, som havde en Lighed med hans hellige Væsen, og deraf var fremkommet; Midlet, hvorved den menneskelige Siæl kunde komme i Forening med Guld, var Dyden, den eene lærte han, kunde være nok for Mennesker til at leve lyksalig. Jeg vil ikke opholde hende ved at udføre hans Lærdomme, dette dette vil jeg allene sige om ham, at hans Fornuft i Sæde Lærens Betragtning synes meere at søge sit Borgerskab, i det Muelige end i det Virkelige, og han forestillede sig saa høy en Grad af Fuldkommenhed i Dyd at kunne findes hos Mennesker, som man neppe uden for hans Hierne nogensteds i Verden kunde vente at findes. Den Forestilling, sagde Fruen, maae ventelig have reyst sig af hans høye Tænkemaade, og, om jeg ellers giør mig et ret Begreb om skiønne Aander, saa troer jeg ham at have været en saadan, der kunde fortiene sligt Navn. 9. Den Cyniske Sect. Ja, det som meere er, Madame, svarede jeg, man kaldte ham end og guddommelig: Men syntes han end at nærme sig til saa høy en Grad af Fuldkommenhed i Grundighed, og Behagelighed, at han iblant Mennesker kunde ansees med Tilnavn af guddommelig; Saa havde han en Med Distipel ved Navn Antistenes, som blev Stifter for den Cyniske Sect, samme formedelst en grov, ufordragelig og egensindig Opførsel fortiente neppe Navn af Menneske, skiønt han lige saavelsom Plato havde gaaet i Socratis Skole, saa var der saadan naturlig Bizarrerie hos ham, som en Stolthed fødte, hvilken ikke ved Lærdom eller Omgang kunde rettes, herudover hadede han alt det Sandselige, for at ikke have noget tilfælles enten med sin Lærere eller andre Mennesker, og for at kunne gjøre sig desto meere merkelig i Verden, han og hans Lærlinger foragtede ikke allene den udvortes Reenlighed og Nethed, men end og lærte, at adskillige Laster kunde ikke ansees som Laster, deres egen Natur var for dem en Lov; De skyede meget menneskelig Omgang, og søgte helst de Steder, hvor deres Opførsel og Lærdom kunde opvække en henrykkende Agtsomhed, og hvor de kunde yttre meest deres Stolthed i at dadle og foragte alle andre Lærere; Deres Stolthed gik saa vidt, at de end og af Stolthed foragtede alle Æres=Betieninger, Fornøyelser og Midler. Jeg veed, Diogens afskyelige Character er hende bekiendt, og han var just en Lærere af denne Sect, saa jeg vil forbigaae videre at røre denne skidne og umenneskelige Sect; Den Stoiske Sect havde vel sin Udspring og Lærdomme meest af denne Sect, men var den dog saa ulig og modsat, at der fortælles, at, naar en Philosoph i Artighed forsaae sig imod et Fruentimmer, pleyede samme at sige: Jeg troer, vor Philosoph er bleven af en Stokker en Cyniker. Det kan være nok, sagde Fruen, om denne afskyelige Sect; Jntet er mig meere modbydeligt, end at see Mennesker ved Egensindighed og Umenneskelighed at søge at giøre sig sælsomme; Men siden Socrates havde saa mange adskilte Lærlinger, som fra hans Skole udspirede ligesom adskilte Greene fra en Stamme, hvor iblant jeg dog allene anseer den Platoniske Sect som en ægte Green af saa værdig en Stamme, saa venter jeg, at den flygtige Plato har ikke været mindre frugtbar paa at føde slige flygtige Philosopher, som strax vilde flyve fra ham. Ney tvertimod, svarede jeg, de fleeste af hans Lærlinger gjorde sig en Ære af at holde sig til deres Stamme, og hellere vilde kaldes med hans Navn, end som man ellers kaldte dem Academiske. 10. Den Aristoteliske Sect, eller Peripatetiske.