Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-02-13
Da vi for 6 Aar siden valgte, kjendte de fleste af os ikke, hvor vigtigt et saadant Valg kunde være os. Vi skulde, meente man, vælge en Mand, og han blev os stukket i Næverne. Siden have vi blot af vore Skatteqvitteringsbøger vidst af hans Tilværelse at sige. Samme, Tjeneste viste man os nu, og vi behøvede ikke længe at være forlegne. En Person, Gud veed hvem, havde ladet nogle Mænd komme for sig, og høiligen roest et Par Candidater for dem, formaaet dem til at vælge disse, og til hjemme at bearbeide deres Medvælgere i samme Retning. Dette skeete, og saaledes var der kun een Vælger i 3 Herreder. Den bestemte Dag mødte vi for – at bekræfte det gjorte Valg. Man dømme, hvormeget et saadant Valg er bevendt. Paa Gaden spurgte den ene Bonde den anden: "Hvem er det vi skulle vælge?" Og paa Raadhuset kunde de deels ikke huske, deels ikke udsige de udenad lærte Navne, men maatte soufleres. Jngen lee af os eller sige: vi have handlet som Narre! Vi have blot handlet som Molboer, og dette tilstaae vi selv.Men nu et Par Alvorsord: Da Kongen deelte sit Rige i Valgdistricter, var det vist hans landsfaderlige Ønske og Villie, at hvert District, skulde vælge i sin Midte en Mand, der kjendte Egnens Beskaffenhed og dens Trang, for at kunde ledsage de Raad han nedlagde for Thronen med Grunde, hentede fra locale Kundskaber. Kongen ventede af disse at erholde, fra sikker Haand, de Oplysninger, der før igjennem Øvrighederne bleve ham tilstillede, for derefter at uddeele de befalinger, han i sin Viisdom fandt tjenligst for enhver Deel af sit Rige. Kunde vi nu rose os af, efter saa vise og ædle Hensigter, at have benyttet den kongelige Naade? Den Ene af de valgte Herrer skal være fra Horsens kanten, den Anden fra Vensyssel. Jeg boer iblandt Eder, jeg er selv ikke valgbar, og troer derfor jeg har Ret at spørge, uden at kunne miskjendes: Ere J selv forvissede om de valgte Mænds Dulighed og gode Villie, eller have J ladet Eder forvisse derom af deres Venner, Og kunde J da lide paa, at ikke Venskab, Familiebaand, eller andre Aarsager have ledet dette Raad, Ere de i Besiddelse af en saadan Dulighed og Villie, kunde man da ikke med Grund spørge: Hvorfor ere de da ikke valgte i den Egn, hvor man kjendte dem, Er det værdigt for os, at behandle et saa vigtigt Fædrenelandsforetagende, som Kongen har betroet os, saa blindt, saa skjødesløst? Det er i al Fald ikke Talent alene vi skulde tragte efter. Den tænkende Mand kan, uden at besidde de Evner der glimrer i Stændersalen, gavne os ved Afstemning. Talentet kan, naar det ikke er forenet med Agtelse for vor Stand og Rid kjærhed for vort Vel, fremstaae som vor farlige Fjende. Vide J om disse Mænd, der leve i Jyllands bedste Egne vide hvor Skoen trykker os imellem vore Sandbanker; Finde J det beqvemt, at meddele Mænd, hvoraf den Ene er 12 og den Anden maaskee 20 Mile borte, de fornødne Efterretninger. Og sæt, at Herrerne ville bereise vor Egn, hvilket de bør, om det er deres Attraae at røgte deres hellige Kald vel, mene J da, at de derved erhverve sig den Kundskab om vort Vee og Vel, som en Mand, der boede os nærmere eller endog var opdragen iblandt os Bereise de ikke Egnen, da kunde vi ligesaa gjerne have valgt den Ene i Berlin og den Anden i Paris. Med hvad Ret have Nogle af vore Medvælgere tiltaget sig en saadan Magt, hvorved de Tænkende iblandt os ærgre sig, og Tosserne legte Blindebuk. Selv for Herrerne kan et saadant Valg ikke være behageligt. Æren af at være valgt efter vælgernes Overbeviisning om deres Værd, have J berøvet dem, og muligt de derfor ikke modtage Valget.