Københavns Adresseavis, 1773-11-03
Den Kunst, som Moprerne i disse Tider have drevet høyest, er Bygnings Konsteen; men da de i deres GrundTegninge, allene rette sig efter Rummets Leylighed og Beqvemmeligh den, saa ansee de og dem, som ere i Stand, til at udkaste en Grundtegning og udføre den samme (hvilke Folk de kalde Mullums), meere for duelige Haandværks Folk, end for Lærde eller Konstnere. Jkke desto mindre lærer Erfarenhed, at den Muurkalk, som de bruge til deres tætteste og fasteste Bygninger, er ligesaa bestandig, ligesaa beskaffen og paa lige Maade præpareret, som den man finder ved de ældste Bygninger, som let erfares naar begge Prøver sammenlignes med hverandre. De Cesterner, som Fyrsterne af Eglibs Stammer i det Tunesiske Rige, her og der have anlagt, ere lige saa varige, som de berømte ved Carthago. Det samme kan siges og mange andre nye Bygninger. Saa gamle hiine endog ere, saa staae de dog til denne Tild saa faste, som om de først vare byggede i Gaar. Deres Muurkalk præparere de saaledes: De tage en Deel Sand, to Deele Træ Aske, og tre Deele Kalk, sigter alt dette og blander det vel mellem hverandre, stampe denne Massa tre Dage og Nætter uophørlig med Træ Køller, og besprende det vexriviis med Vand og derefter med i det Olie, alting til sin behørige Tid, til det er bleven tykt nok. Med denne Muurkalk muure de fornemmelig Hælvinger, Cisterner og Gavlene paa deres Tage. Men deres Caduces (saa kalde de deres af Leer, brændte og til Vandledninger bestemte Rør) sammenføye, de med en Kit, der bestaaer af Stump Verk, Kalk og Olie, der er blandet og stampet, hvortil de og bruge Vand. Begge disse Blandinger antage strax en sleenagtig Haardhed, hvorigiennem intet Vand kan trænge, sig. Sundkerne betiene sig gemeenlig til deres Arbeide, i stæden for den almindelige Liim, af en Tilbereedning af Ost, hvilken de støde i en Morter med lidet Vand, indtil Vallen og Fugtigheden er forsvunden. Deres er stampede denne Massa endnu eengang med fiin Kalk, og saa har stig som murlig bestryge de Brædder som skal sammenlimes. Naar Liimen er tør, holder den saa fast, at man har forsikkret, at de sammenføyede Brædder kan lægges i Vand uden at skilles ad. Nogle Maader, at giøre Bøge=Træe varige, og bevare det fra Orm. Foruden det, at Bøg=Træe er det beste Brændeved, og giver en stærk, klar og behagelig Jld, saavelsom ypperlige Gløder og Kul, og Bøge=Asken gives Fortrin til GlasPusterie for alle andre Slags Aske, saa bliver det og, i Mangel af Alme=Træe, meget sterkt brugt af Dreyere og Sned kere, efterdi det lader sig got skiere, kløve i tynde Stykker og got polere, og hvor Forre=Træe er rart, bruges det særdeles til Meubler, som bliver indlagte med andet kostbart Træe. J Vand holder det sig ogsaa fortreffeligt, naar det altid bliver vaadt. Men paa saadanne Steder, hvor Væde og Tørke afvexler, er det af ingen Varighed. J sær har dette Træe, den Feyl, at det er meget underkastet Ormesting. Man for møder ikke uden Aarsag, at Ormen nærer sig af den Vædske, som bliver tilbage i Træer, efterat det er hugget og forarbeydet. Deraf har man sluttet, at den beste Maade til at bevare det, er, at borttage den Næring eller den Saft, hvoraf Ormen lever. J Engelland blev for nogle Aar siden de Forsøg gjort, at tilberede Bøge=Træe paa saadan en Maade, at det skulde være brugelig til selvsamme Hensigter, hvo til Alme=Træe ofte bliver brugt ved Skibs Bygning Den samme Gang angivne Maade var følgende ; efter at Træet var kiøbet eller ikkun behugget, naar det skulde bruges i et heelt Stykke, saa blev det lagt i et Beed af Sand, hvilken Sand var sammen kastet i en Steen Bygning, som man paa saadan Maade havde anlagt, at den formedelst nogle behørig placerede Ovne, kunde til en vis Grad giøres heed. Denne Sandens Heede gjorde, at Træet udsvedede sin Vædske, som den tørre Sand, det var bedekket med, trakte i sig. Denne Maade var kraftig nok til at forbedre Træet; men den var alt for kostbar. Følgende langt lettere Maader, som ligesaa got forbedrer Bøge=Træer, bør derfor særdeles anprises. Er Træet stort, saa legger man det, naar det er blevet grovt tilhugger, i nogle Ugers Tild meere eller mindre, efter Stykkernes og Aarets Tids Beskaffenhed i en Park eller en Flod, om Sommeren behøver det ikke at ligge saa længe i blød som om Vinteren. Naar det saa er blevet taget op af Vander igien, saa legger man det hen at tørres under et Skuur, for at beskytte det for Soel og Regn. Er det store Stykker, saasom Bielker og deslige, saa behøves ingen anden Forsigtighed derved, end at man efterhaanden lader det tørres. Men er det Planker eller Bræder, og man staaer i Fare for, at de skulde slaae sig, saa stikker man smaa Stykker Lægter imellem Bræderne, at de ikke kommer til at ligge tæt sammen paa hinanden, og legger en tilstrekkelig Last af Stene oven paa den hele Hob, saa tørres det, uden at slaae sig. Buger man Bøge=Træer til fiint Dreyer=Snedker= eller Hjulmands Arbeyde, saa koger man det 2 til 3 Timer i en Kiedel. Kogningen trekker da al Saf en derudaf, og Træes lader sig bedre arbeyde, er meget smukkere, naar det bliver forarbeyder, og varer ulige læggere. Naar det har kogt i 2 eller 3 Timer, saa lader man det endnu engang, førende man tørrer det, koge omtrent 1 Qvarteers Tiid i lidet frisk Vand. Blek=Recept. Man taaer 4 Lod blaae Galæble, 4 Lod arabisk Gummi jo hvidere jo bedre, og 4 Lod Victriol, naar alt dette er grovt stør, kommer man det i en Steen Krukke, som dog ikke maa være glasseret, og fylder samme derpaa med Øll Eddike. Denne Blanding skulper man i en 8te a 14 Dages Tid daglig 2 til 3 Gange, og sætter den i Solen, for ved en mild Varme at distilleres; ellers kan man og sette det ved Kakkelovnen, dog ikke oven paa samme. Saavidt gaaer de sædvanlige Recepter for Blekkets Tillavelse, og paa denne Maade faaer man og temmelig godt Blek; men med Tiden bliver den gjerne guul og ulæselig. Skal Blekket derimod blive bestandig, Skriften glindsende uden at være kiæbrig, og i Tidens Længde tabe noget af sin Skiønhed, saa at den endog efter hundrede Aar kan blive ligesaa læselig og smuk som den nylig var skreven, saa tager man til de ovenmelte Species, det saa kaldede Summak til Hielp. Man kommer deraf et par gode Haandfulde i et andet Kar, enten af Steen eller Glas, slaaer derpaa lidt meere Øl=Edike, tillige med et lidet Stykke Vitriol, omtrent saa stor som en Bønne, og rører dette ligeledes i en 8 til 14 Dage om, nogle Gange om Dagen. Har man nu imidlertid efter Forsk iften i 14 Dage vel omrørt det anførte Blek præparat, saa lader man det endnu 14 Dage staae urør.; Efter disse 4re Ugers Forløb heller man det varsomt og klart af, at Grumset bliver tilbage i Krukken. Man sier derpaa igiennem en reen Klud det sidste præparat af Sumak, Vitriol og Edike i det afklarede Blek, og da har man det beste smukkeste og bestandigste Biek man vil ønske sig. Dersom man derefter vil fylde den aftømte Krukke hvori Grumset er med halv saa meget Øl Edike, som tilforn, og komme nye prepareret Sumak Vand i Proportion af Blekket der til, saa har man, naar det første Blek er opbrugt, et ligesaa godt Blek som første Gang. For at afværge at Blekket ikke skal skimle, kommer man en Haandfuld Salt med i Krukken, dog at dette skeer førend Ediken heldes paa. For Resten maa man aldrig komme Blekket i glasserede eller Blye=Blekhorn; det beste Blek kan deri blive fordærvet. Steen, Glas, Porcellain er hertil tienligst.