Viborger Samler, 1780-05-15
J den første Deel, angaaende Fordeelene, blev saavel af Embedets eller Tingens Natur, som af Skriftens adskillige Bestemmelser videre udført, at de egentlige just ikke kunde være 1, Jordiske eller timelige, som vindes ved dette Livs Bestillinger, der have til Øiemeed at samle Rigdomme, udvide Herredømmer eller Eiendomme, og skaffe Ære, Anseelse eller et stort Navn. Thi saadant er ikke Lærre-Embedets rette Maal. Meget meere har det med Ting at giøre, der høre et Rige til, som ved Guds Naade er plantet, og skal udbredes i Verden, men er dog ikke af denne Verden Joh. 18, 36. 1 Corinth. 3, 6 f. Omgaaes Lærere end, som Stridsmænd e. d. l. i Kiødet, saa stride de dog ikke efter Kiødet. 2 Corinth. 10, 3. Vel faae Lærere ogsaa deres Deel af det timelige efter Guds Villie og naadige Beskikkelse for dem, og ere saalidet, som Tilhørerne, udelukte fra den Gudfrygtigheds almindelige Forjettelse, hvis Øvelse de selv, fremfor nogen, maa drive, og med største Fliid indskierpe alle andre. 1 Tim. 4, 8. Men derfor kan det timelige ikke blive en Hoved=Sag. Nei, deres Embeds egentlige Fordeele ere meget meere 2, Aandelige. Som Handelen, saa maa ogsaa Fordeelene, være. Det er med Viisdom Lærere drive deres beste Handel, ikke den blot naturlige og jordiske, men den Viisdom fra oven ned, Jacob. 3, 17. Det er egentligen til Sieles Beste, de handle, at drage dem fra den daarlige Agt for det forfængelige til at tragte efter de Ting, som ere oven til, Colloss. 3, 2, saa enhver Tilhører ved deres Underviisning maa faae Lyst til denne Slags Handel, og derved blive skikket til Himmemeriges Rige, som Frelseren i den Henseende ligner ved en Kiøbmand, der søgte efter gode Perler; men, der han fandt een meget kostelig Perle, gik bort, og solgte alt det, han havde, og kiøbte den samme. Matth. 13, 45, 46. Følgelig ere de Fordeele, som Lærre-Embedet kan inddrente, aandelige. Naar Gud, som fordum bød Lyset skinne frem af Mørket, endnu derved fordriver Synderes adskillige Mørke, og skinner i deres Hierter, til sin Herligheds Kundskabs Oplysning i Jesu Christi Aasyn. 2 Corinth. 4, 6, Naar Hierterne derved vindes til Guds og Jesu rette Erkiendelse formedelst den hellig Aand, naar de blive stadfæstede i Naade ved Troe og Lydighed m. v. Ebr. 13, 9, da skaffe Lære-Embedet disse Fordeele, som just ere dets egentlige. Saadanne skaffede det i Corinthen. Den Gud, som overbeviiste Paulus, Silvanus og Timotheus, overbeviiste igien Corinthierne ved disses Tieneste, at hans Søn, Jesus Christus, som blev prædiket iblandt dem, ikke var ja og nei, men alting ja, Vished, Sandhed, i ham v. 19. Saaledes bleve de stadfæstede med hine deres Lærere, saavel i allehaande til Sallighed fornøden Kundskab, og Erkiendelse, som i Dyd og Retskaffenhed, af Christi Troe, til Guds herlige Naades Lov og Ære. Philipp. 1, 9211. Ephes. 1, 8, 12. Gud, heder det derfor, er den, som stadfæstede os med Eder til Christum, ikke os alleene, men Eder tillige, og os med Eder. Disse Lærre-Embedets egentlige Fordeele vare vist nok fordum i den Apostoliske Alder og Kirkens første Tider kiendeligere, end siden, helst hvor Vankundighed og Ondskab vandt Herredømme; dog savnes de derfor ikke nu omstunder i Kirken. Have vi end ikke paa den Vankundiges Oplysning, de Ondes Forbedring, de Godes Forfremmelse, og de Helliges fulde Beredning saa øiensynlige Prøver, eller saa mange Exempler overalt, som vi gjerne ønske, saa have vi, Gud skee lov, alligevel baade tydelige Beviis, og levende Exempler derpaa, og kunde desuden ikke kalde i Tvivl, at der jo ere mange fleere, end vi enten vide eller kiende; ligesaavelsom der fordum endda vare syv Tusinde i Jsrael, der ikke havde bøiet Knæe for Baal, da Elias forestillede sig, at han næsten var den eneste Dyrker og Tilbeder af den sande Gud. 1 Kong. 18, 22. c. 19 18. - Men disse egentlige Fordeele haver Lærre Embedet, 3, Hverken af Læreres Forretning selv, betragtet som et Embede, ei heller af deres personlige Egenskaber. Nei, Gud er den, siger Texten, som stadfæstede a. Skulde det komme an paa den menneskelige enten naturlige eller forhvervede Duelighed til og Færdighed i Embedet, maatte det snarere nu, end fordum, hede: Hvo er dygtig til disse Ting, c. 2, 16. Saavel for Dygtigheden hos Personerne, som for den overvættes Kraft, der virker til slige Fordeele at erholde, skal den Almægtige alleene have Æren. c. 3, 5. c. 4, 7. Som har lagt en guddommelig Fynd i de anordnede Salligheds Midler. Thi det Christi Evangelium er en Guds Kraft til Saliggjørelse for hver den, som troer. Rom. 1, 16. Vel maa Lærerens Tieneste komme hertil, efter Guds egen naadige Villie og Jndretning. De maa forkynde Evangelium og troligen udstrøe denne uforkrænkelige Sæd, de maa, som troe Arbeidere i Viingaarden, baade plante og vande m.v.; men Livet i Planten, Tilvexten og Velsignelsen er af Herren alene. 1 Cor. 9, 14. c. 3, 6. 7.1 Petr. 1, 23. Gud er den, som stadfæstede a. Anden Deel indeholder den Veiviisning og Opmuntring, de, som paatage sig Lærre-Embedet, kan have af disse, nu forklarede, Fordeele. J. Veiviisning, nemlig, til at søge ved Lærre=Embedet, som de paatage sig, det rette, derved egentligen bør, søges, i Overeensstemmelse med dets Natur og Øiemedet, Gud har havt med at oprette det iblandt os. 2 Cor 5, 18, 20. - ikke blot at faae et Leve=Brød, og deraf at giøre sig alle mulige Fordeele, baade billige og ubillige, baade anstændige, og skidne eller uanstændige, saa at de, ved Fodringer og Udpresninger efter Lovenes yderste Strænghed, legge til deres Tilhøreres Byrder, og snarere slaae, end klippe Faarene; eller og nedsænke sig saaledes i dette Livs Handteringer og Handeler, at de næsten glemme den rette Handel, de skulle drive, og Sandheden i sin rette Sammenhæng, til hvis Kiøb de fornemmeligen skulde opmuntre. Ordspr. 4, 5. Jntet kan saa vise et kjødeligt Sind, eller meere tillukke Tilhørernes Hierter for Læreren. Jkke at giøre sig selv et Navn frem Hos fremfor andre, og at eftersage enten utidig Myndighed, eller en forfængelig Ære, Roes og Anseelse ved et saa kaldet lærd og kunstigt Foredrag. Thi vi prædikede os ikke selv, siger vor store Apostel, men Christum Jesum, at være en Herre; men og selv at være eders Tienere, for Jesu Skyld. - Men at oplyse de vankundige, at kalde de vildfarende tilbage, at undervise dem, som sætte sig imod, med Sagtmodighed, paaminde de uskikkelige, trøste de kleinmodige, ophielpe de skrøbelige, vinde, om muligt, styrke og opbygge alle. 2 Tim. 2, 25, 26. 1 Theesk. 5, 14. Dette Maal byder forhen omtalte Fordeele Lærerne stedse at have for Øine. Did bør alle deres Embeds Handlinger at sigte. Denne Frugt at skaffe er det egentlige, de have at søge. Men de bør tillige med Paulus og hans Medarbeidere, efter Textens Sammenhæng, søge det paa den rette Maade, som i Ordet alle er foreskreven; ved de rette Midler, Evangelii Prædiken om Guds Søn Jesus Christus, som ikke er ja og nei v. 19, at alt kan stadfæstes til ham; fra den rette Kilde, saa de anraabe i alt den Høiestes Bistand, ved sin Aand, hvis Gierning det allene er, at Menneskene troe Joh. 6, 29. Saa kan de roligen overlade Gud Udfaldet og det øvrige, med fuld Forsikring, at han nok skal vide at fremme og omsider at fuldende den Gierning, som han selv i enhver har begyndt. Philipp. 1, 6. Denne Overladenhed kan ansees for et Stykke af 2, Opmuntringen, som Lærere med billighed drage af Embedets ommeldte Fordeele. Men hvor stor er ikke denne Opmuntring til Fliid og ufortrøden Arbeide, da Embedet saaledes er af yderste Vigtighed, og Fordeelene af en uskatteerlig Værdie. Giør man sig saa megen Umage for at giøre sine Tilhørende skikkede til nogen verdslig bestilling og Hand Handtering, skulle en Præst da ikke gjøre sig langt større for at oplære de betroede Siele til Himmeriges Rige. Skyer mange hverken Fare, ei heller Besværligheder, for at skaffe dem, de elske, nogen timelig Vinding, hvad skulle da afskrække den redelige Lærer fra at faae sine elskede Tilhørere bragte i den Tilstand, hvori de, formedelst Jesu Christi vor Herres Kundskabs Ryperlighed, kunde nyde en saadan Vinding, at de gjerne med Panlus, naar det saa skulle Gud behage, ville tabe alt andet derfor Philipp. 3, 7, 8. Enten maa en Lærere, reent tabe Følelse af sin Pligt, endog som Christen, eller herved finde sig paa det kraftigste tilskyndet. Matth. 6, 19221. Videre finder han sig ogsaa opmuntret - til trostig Hengivenhed i Guds og Over=Hyrdens Jesu Christi kierlige Omhue for sit Riges Beste. Hvor stort et Haab og hvor glade Udsigter i Fremtiden gav Corithiernes Stadfæstelse ikke vor Apostel, og var den ikke ligesom en Grund til hans egen? Hvor tillidsfuld vidner han ikke: Gud er den &c. Have Lærerne end alt for ofte Aarsag at spørge med Propheten: Hvor troede det, vi have hørt og for hvem er Herrens Arm aabenbaret? Es. 53, 1. De tør dog derfor ikke ved at forsage ganske eller at lade deres forrige Arbeidsomhed og Jver fare; thi samme kan have havt sin gode Virkning, endskiønt de ikke mærke det, og ofte, hvor de mindst ventede det. Nok at Herren selv veed det. 2 Tim. 2, 19. Nok, at der ikkun fodres Troskab af Christi Tienere 1 Cor. 4, 1, 2. Hermed kan disse, som Huusholdere, vel trøste sig i alle saadanne deres Bekymringer, og forekomme mange Feil, som Overilelse eller Utaal ellers vilde anledige. Huusholdningen er jo dog hans egen, Lykken, om jeg saa maa tale, og Velsignelsen i dens Førelse hans. Overalt omgiver os her i hans NaadeRige et Slags Dunkelhed og megen Uvished. Ordet og Lærdommen, hvori Lærere arbeide, virker, som Suurde, stille og uformærkt, som Sæde=Kornet, der kastes i Jorden, slaaer der Rødder og groer, imedens Folkene sove og vide intet deraf. Mesteren med den lærde Tunge siger iblandt andre fleere Lignelser, at Himmeriges Rige er ligt en Vod, som kastes i Havet, og som samler af alle Slags m.v. for at lære os at ikke forhaste os med utidige Klager eller Domme, indtil den bliver fuld, og i Verdens Ende omsider skal drages op Matth. 13, 47249. Betænker dette val, mine Medbrødre, til eders videre Opmuntring og Trøst. J Særdeleshed Anvendelse. Vilde, de kiere unge Mænd, som Lærre-Embedet nu strax med Bøn og Hænders Paalæggelse skal overantvordes, overveie ved sig selv, hvor vigtig den Sag er, som de paatage sig i Dag saa høitideligen for den Høiestes Aasyn, og bede Gud desdo inderligere om Lys og Naade fra det Høie. Lys derved at see alting an fra den rette Side, at de ikke skulle miskiende de ægte og egentlige Fordeele, de have at søge, Naade saavel til Virksomhed og utrettet Fliid i virkeligen at søge disse, som til Viisdom i at søge dem paa den beste Maade, ved de rette Midler o. s. v. Hvor betydeligt dog det Embede, som bringer saadanne Fordeele, Hvad i al Verden kan være kosteligere end at omvende Siele til deres rette Hyrde og Biskop, bestride Laster, befordre Retskaffenhed og derved giøre sine MedMennesker i Sandhed lykkelige baade i denne og i hiin Verden? Vel dem, som med Gud have besluttet at vælge den Stand, af hvis Arbeider under Guds Velsignelse kan ventes saa yndig en Frugt! Træder ind deri med det Forsæt, ærværdige Guds Mænd, at de ville giøre Herrens Gierning uden Svig, og troligen aagre for den allerædelste Vinding, enhver med sit anbetroede Pund. Det er den Troskab, deres Herre forrer, og har forbundet sig af Naade evig at belønne Matth. 25, 23. O! at de aldrig maatte hindre eller standse de Fordeele, som ere Embedet egne, ved at nedgrave noget af det, dem til Brug er overladt, ibid. v. 26. fl. Lader Gud da deres Arbeide kiendeligen lykkes, da blive de saa meget desto forrigere dertil; men synes det dem end anderledes, da tabe de derfor ikke Modet, men vente med Langmodighed. Jacob. 5, 7. Hisset faae vi først fuld Vished, naar Lønnen skal uddeles, og hvor udmærket skal da deres Herlighed være, som her have underviist og veiledet andre paa Saliggiørelsens Vei. Dan. 12, 3. Gierne, Gierne, gierne vilde jeg indgyde i deres rørte Hierter, al den Viisdom og Trøst, som behøves til deres egen Stadfæstelse, og andres ved dem. Men Gud er den, som stadfæstede os med Eder til Christum, ham ville vi derfor med forenede Bønner anraabe o. s. v. Nyeheder.