Københavns Adresseavis, 1774-12-20
En Hyrdes Vinter=Tanker. Paa en lys Vinter=Morgen saa Daphis i sin Hytte. Spillende Flammer af en nys antændt Riishob udspredte en angenem Varme inden i Hytten, da en dyb Snee uden for skiulte Tag og Vegge. - Med Fornøyelse saae han ud igiennem det lille Vindue paa de hvide omliggende Marke. Du Vinter, sagde han, saa kold du end er, saa er du dog skiøn og behagelig! Hvor kierligt ligesom smiller ikke Solen igiennem den mulmige Luft af de med Snee bedækkede Bakker, Hvor glindser ikke Sneen rundt omkring, hvorhos det er et behageligt Syn, at see hist og her, hvorledes de sorte Træers Stammer ligesom reyser sig op af deres kolde Beed med deres krogede nogne Greene, og hisset borte den lave Hyrde=Hytte at gjemme sig i Sneedriven. Det kan hende sig, at der inden for dine nævre Vegge findes meere Glæde og Fornøyelse, end i Kongernes Palladser og de Riges prunkende Vaaninger. - Lislig er det at see, hvorledes Vinter=Sæden frempipper med sine spæde Spidser, og paa en behagelig Maade blander det Grønne med det Hvide Kun den sukter, som, ved at arbeyde for andre, ved at pløye og saae for andre, seer sin Ager, uomveltet, og med Vinter=Sæden ubesaaet. Han sukker, naar han tænker paa Høsten, ja mange vil sukke med ham. Den tidlige Vinter kuer og tærer alt. Sielden treffes Spor efter den villige Hest, som langsomt hiemslæber til Hytten det i Skoven fældede Brændsel. - Fuglene har forladt sine Træer, og den hiemmetamme Spurre opplukker ved Hyrdens Dør de omkringspreedte Korn. - Hisset borte, hvor Røgen stiger lige op med Træerne, der boer min Phillis, kandskee Du just nu sidder ved dit fornøyelige Ildsted, med Haanden under den deyligste Kind, tænker paa mig, og venter Vaarets Ankomst. - Ak, Phillis, hvor høyt elsker jeg dig ikke, men det er ikke din Skiønhed alene, som har draget min Kierlighed til dig. Da følede jeg først Kierlighedens Magt over mig til dig, da Alexis tvende Geeder styrtede sig ned fra Biergeklippens Spids. Den unge Hyrde græd, jeg er fattig, sagde han, og har nu mistet to Geeder, og den ene var drægtig; jeg tør ikke meere gaae hiem til min fattige Faders Hytte. Saa talede han under Taare: Du saae ham græde, Phillis! du trostede ham, og tog to af dine bedste Geeder ud af din lille Hiord. Der, Alexis, sagde du, tag disse Geeder, den ene er og drægtig. Da græd Alexis af Glæde, da græde Phillis af Fryd over at kunde hielpe ham. Aldrig saae jeg min Phillis smukkere end den Gang. - O du kolde Vinter, vaer du ikkun, saa længe du vil, naar vi ikkun ey have de mange Nøgne, som fryse, de mange Fattige, som hungre, og de mange Kolde, som har intet at varme og qvæge sig ved, eller og, om vi havde mange som dig, Phillis, der ey kan taale at see en Nøgen uden at klæde ham, en Hungrig uden at mætte ham, en tørstig udenat lædske ham, og en Forfrossen uden at varme ham, ja endog byder ham ind til dit eget Jldsted. - Min Fløyte skal ikke hænge ubrugt i min Hytte, til din Ære, og Phillis, vil jeg spille frydefulde Toner, og af den Vintergrønne Buxbom flette dig en Krands. Skov Nympherne skal elske dig, Pan skal ære dig, og Satyr, den hæsselige Skovtrold, skal græmme sig over den velfortiente Ære, du vederfares af alle Hyrder og Hyrdinder. Nyheder.