Almuevennen, 1843-05-17
Enhver Forandring i den gamle tilvante Orden overveies og prøves jo længe forud for den gaaer over i Virkeligheden, først lønligt hos den Enkelte, siden i videre Kredse. Sandheden har en Magt i sig selv, som ikke taaler at den indesluttes i Hjerterne, men den udvider og udvikler sig snart, baade ved Ord og Skrift, tilden er bleven almindelig Eiendom; Nogle opfatte vel det Udtalte klarere, Andre dunklere, men den fortsatte gjensidige Udvexling af Grundene for dets Ønskelighed eller Forkastelighed gjør endelig det Omhandlede til almindelig Eiendom, og da lader Ønsket om en saadan Foranstaltning sig ikke længer trænge tilbage. Da er det at Folket staaer frem, og opløfter sin Stemme i Petitioner eller Andragender og Erklæringer, for tydeligt og bestemt at udtale hvad der er Maalet for dets Ønsker. Hvorfor skulde nu den, der er i en underordnet borgerlig Stilling, ikke være modtagelig for fornuftige Grunde, og kunne tilegne sig en paa saadanne Grunde bygget Overbeviisning, men dette skulde ene kunne skee hos dem der have taget en Exammen, have faaet et Embede eller have kjøbt eller arvet et Jordegods Enanden Sag er det at have Evne og Gaver til at udvikle, forklare og forsvare sin Overbeviisning for Andre, thi dertil hører en Uddannelse som ikke let bliver Mængden af Folket til Deel, men Talen her er jo kun om, hvorvidt Bonden med Overbeviisning om en Sags Værd og Vigtighed kan erklære sig for Ønskeligheden af samme. De som adskille Folket i to skarpt modsatte Hobe, de Dannede og de Udannede, og hvoraf hine ene skulde være i Besiddelse af Sandheden og disse af Uvidenhed og Eenfoldighed, de forglemme og miskjende, at der i alle Stænder, i alle Klasser af Høie og Lave, Store og Smaae, Gamle og Unge kan leve og næres ret og samme Ønske med lige Fasthed og Styrke; dette kunne vi kalde Samfundsbevidsthed, den besjæler og gjennemtrænger hele Folket, og omendskjøndt dens udvortes Skikkelse er forskjellig efter de forskjellige Dannelses-Trin, saa er den dog i Grunden den samme. Hos Nogle fremtræder den i den fuldkomneste Skikkelse, som en klar Udtalelse af den klare Tanke, hos Andre fremtræder den blot gjennem Følelsen uden at kunne gjøre Rede for sig i Ord, men ogsaa den som staaer paa et saadant lavt Standpunct i den aandige Verden, kan desuagtet have en dyb, fast og inderlig Overbeviisning. Dernæst – hvorledes kan den Paastand, at Bonden ikke forstaaer at bedømme de almindelige borgerlige og politiske Anliggender, forenes med den Rettighed han deler med de øvrige Stænder i Landet, at tage Sæde i Landets Stænderforsamlinger, Var det tænkeligt at Frederik den 6te vilde have nedlagt det vigtige og betydningsfulde Hverv at tale og stemme i disse Forsamlinger, ogsaa Bondens Hænder, naar han ikke havde været overbeviist om, at der ogsaa i denne Stand var Forstand, Jndsigt og sund Sands tilstæde, Vilde det ikke i modsat Fald været farligt, endog blot at give Standen Valgret, thi maa den ikke derved forudsættes at kunne bedømme hvilke Anskuelser den vil fordre hos sine Deputerede. Og vil det derfor ikke mere end noget Andet bidrage til at Bonden udvider sine Kundskaber og skærper sin Dømmekraft, naar han selv deeltager i vigtige politiske Skridt og derved kommer til at tænke nøiere over de offentlige Anliggender, Alt dette er saa klart, at det er ubegribeligt hvorfor hine Mænd, der gestalte sig som om de og deres Lige ene havde Privilegium paa Jndsigt og Skjønsomhed, ikke af al Magt stræbe efter at betage Bondestanden dens Valgret og Valgbarhed til Stænderne, thi disse maa jo, i deres Dine, hos Bonden, være som en skarp Kniv i et Barns Haand.