Ribe Stifts Adresseaviser, 1813-08-24
Man læser nu i alle vore Aviser og Berberisser og Jøder. De første faae Skyld for Rusten i Rugen; de sidste for vor Papirpenges ringe Værdi. Nyligen læste man i Aarhuus Avis adskillige Lovtaler over eller Undskyldninger for Jøderne, som enhver Dansk maae bedømme efter sin egen Overbeviisning. J samme Avises No. 98 har en Hr. L. F. Müller fra Snastruplund pr. Horsens talt et Ord derimod, der vel og fortiener Overveielse; thi Audlatur et aftera pars. Gid Jøderne eller de Kristne, som vare deres aabenbare og skiulte Haandlangere i at opkiøbe Sølvpengene og forarbeidet Sølv, ja selv den uskyldige Skillemyndt, der saa skammeligen forsvandt af vore Hænder og Lommer, ikke vare meer skyldige i Papirpengenes Nedsættelse, end Berherisserne i Rugens Svanghed og Rust! J Fyen og Jylland, paa Stæder hvor ingen Berberisser ere, har man desuagtet Rusten. Aarsagen maae da, som jag (Kammerraad og Landvæsens Commissair Just i Viborg) flere Gange har sagt, søges andenstæds. En Anonym i Aarhuus Avis troer det aarsages af Moser og den derfra opstigende Taage. Vel! men var vort gamle Danmark som var fuld af de Skove der nu ere bortranede og ødelagde, da plaget med Rust i Rugen, Moserne maae jo, hvor rykke Skove omgive dem, udbrede flere Dunster. Jeg troer for det første, at Rusten hæmmes ved at saae gammel Rug. Foruden at jeg selv har prøvet det, have og de bekiendte erfarne og kyndige Landmænd, Hr. Apotheker A. Nielsen paa Lise borg ved Viborg og Hr. Pastor Dreier i Eveldrup, med Held, saaet den gamle Rug og ventelig flere. Rimeligt er det, at den ny Rug lettest forplanter saadanne Sygdomme, som et Aar frem for et andet fører med sig, og, i Overeenstemmelse med andre Frøsorter høist rimmeligt, at Rugen i andet Aar taber denne Smitte. Jeg har i Aar med bedste Held saaet 2 Aars gamle Erter i Marken og havt flere end de forrige Aar. Man prøve dog førend man fordømmer, J sin Stue at afgiøre saa vigtige Ting for Agerbruger, gaaer ikke an. Sandheden skylder man dog og at sige, at, endskiøndt Rugen i Aar som oftest er, hvad Bonden kalder laaddent det er: lang paa Axesklæget som en Følge af Kiernens Jndsvinding under Modningen; saa er dog Rugafgrøden, i det hele tager, det vil sige paa Landets sædvanlige bedste Rugmarker, meget god, Byg i Overflødighed og Havren skiøndt kort paa Straae, dog got lykkedes. Boghveden og Kartoflerne tegner og særdeles got. Maatte kun enhver Sælger og Kiøber, ville have til Hensigt, at lempe sig efter Tiderne - Det er den store Fornødenhed for et Land, der under Misvert og Krig, oplevede en uhørt Dyrtid, fordi det betalende Middel ringeagtes. Maatte dog Bonden ikke stole paa en Tegnebog fuld af 100 Dalers Sedler og byde hen i Veiret af sand Bondestolthed 1 Rd. D. C. for en gammel Toskilling, fordi de omstreifende Smør og Uld= og Alskens Kræmmere bilde ham ind den ikke er mere værd. Maatte Kiøbmanden og Kiøbstædhaandværkerne ved rimelig Priis paa Korn, Klæde og Fødevare kunne nedstemme ogsaa deres ublue Priser, ja maatte Alle Alle række hverandre broderligen de Hænder, der egenligst bedre kan forandre og bedre Tidernes Trang, end ald Skriven, Præken og Feide, Førend Statens Borgere, hvad enten de ere Kiøbstæd eller Landsbye=Jndvaanere erkiende hinanden for Brødre, førend de Kristne aflægge det nu saa omtalte og gængse Jøderie mod hverandre, og for den ulyksalige Higen efter de Penge man dog daglig ringeagter og har saamange af, ophører; for vil vor Tilstand ligne det giærende Kar, hvor tunge og lette Dele bringe hinanden i Oprør, førende noget drikkeligt kan komme ud deraf.