Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-07-15
J Lionssur=Mere og andre Byer ved Søkysten, af Normandiet i Frankrige tage Kniplepigerne om Vinteren sin Tilflugt til Kostaldene for den Varmes Skyld, som i disse Bygninger udbredes ved Dyrenes Uddunstning. De indgaae Accord med en eller anden Landmand, som holder mange Køer paa Stald, at de maae fortsætte deres Arbeider der i Selskab med Malkepigerne eller Konerne. Køerne ere da tøirede ved et Toug paa den ene Side af Stalden, og Kniplerskene sidde paa Huk ved den anden Side, med deres Fødder indhyllede i Straa. Ligendfor enhver Pige, i en snever Nische i Væggen, er et Lys stillet bag ved en klar halvbuet Flaske, saaledes at den flade Side af den er vendt imod Lyset, og den buede imod Kniplersken. Denne Flaske er fyldt med Vand, og kaster en smal Strøm af et klart, hvidt Skin paa Puden, hvorved den fineste Traad bliver mere synlig, ifald det var muligt, end om Dagen. DeKostaldene i Almindelighed ere for mørke til at tilstæde dem at arbeide uden ved Lys, og da Køerne undertiden om Dagen i den bedre Aarstid ere ude paa Marken, saa foretrække Pigerne at arbeide den hele Nat. Et Antal af unge Karle af samme Classe som de tye da ogsaa til Staldene, og sidde eller ligge i Straaet ved Kniplepuderne hos deres Kjærester, synge, fortælle Historier, og sladdre med dem hele Natten igjennem, for at fordrive dem Tiden ved deres Arbeide. Præsterne i hvert Sogn have, af Frygt for umoralske Følger af denne Skik, ofte forsøgt paa at holde disse Friere eller Elskere borte, men alletider forgjeves. Derimod blive Mødrene eller ældre qvindelige Slægtninge til mange af Pigerne selv oppe hele Natten igjennem, og deeltage da i samme Beskjæftigelse En snever Dal, indpresset imellem Bjerge i Tyrol, hedder Grøden, og ligger i Omegnen af Botzen. Den er meget ufrugtbar formedelst dens høie Beliggenhed; hverken Hvede eller Boghvede groer der, og den smule Rug, som voxer paa de magre Klipper, er ikke tilstrækkelig til Beboernes Underholdning. De lede derfor Mangel, indtil en Johan de Metz i Aaret 1702 fandt paa at udskjære af Gran nogle Figurer, som hvor simple og daarlig gjorte de end vare, dog fandt Kjøbere. Tyrolerne ere af Natur et snildt Folk og meget industrieuse. Brødrene Martin og Dominik Vinager indsaae derfor strax, at denne Anvendelse af de smukke Granskove, hvormed Bjergene, omkring Dalen vare beklædte, kunde blive en Kilde til Velstand for dem og deres Landsmænd. Ene og alene hjulpne af deres medfødte Kunstfærdighed lykkedes det for disse Brødre at udskjære Figurer, og de fandt snart mange Efterlignere. Hvor altsaa før herskede Armod, kom nu et Slags Velstand til at tage Sæde, og imedens Koner og Børn eller gamle Mænd udskjære allehaande Legetøi og andre Kunstsager hjemme, drage Mændene omkring i de nærmeste Lande og sælge det Forfærdigede. Herved er en Industriegreen og en Handel fremstaaet i denne Dal, hvori dens hele Befolkning tager Deel. En reisende Engellænder blev af Klokkeren i Grøden, der tjente som Veiviser, ført ind i et Værelse, hvori et Antal Mænd og Koner sadde om et Bord, enhver med et Stykke Træ i Haanden, som de skjare paa. En munter gammel Kone tog strax et frisk Stykke, og sagde, at hun vilde i hans Nærværelse udskjære en Ræv hvorpaa en Anden tilbød sin Tjeneste med at danne en Ulv, en Mand sin for at gjøre en Tyrolerinde, og en anden Mand sin for en Tobak ryggende Nederlænder. Det var mærkeligt at see, hvor flinkt de begyndte at snitte, hvor sikkre de vare med at danne, og hvormeget Figurerne lignede. De forsikkrede, at de aldrig spildte et Stykke Træ, men de viiste, hvorledes deres Hænder og Fingre havde mange Skrammer. De talte med Foragt om den Tegneskole, som Regjeringen havde anlagt hos dem, da de meente, at den, der ikke havde det i Hovedet, kunde aldrig lære deres Kunst. De snittede saaledes, som deres Forfædre havde gjort for dem, og de Børn, der havde lært at tegne, udskjære ikke derfor bedre. Men de havde, uden at tænke videre, anvendt denne Syssel over et Hundrede Aar, da de en Dag bleve forfærdede ved at opdage, at alle deres Grantræer vare for brugte, og at Jngen havde husket paa, at opelske andre istedet. Siden den Tid have de, indtil de unge Træer atter kunne voxe til, maattet deele noget af deres Profit med Nabodalene i Betaling for Træ, som de nu maae hente derfra.