Politivennen, 1808-01-01
Om den Beklagelse man i disse Tider ofte hører af Landbrugere at det skorter paa Hænder. (Fortsat fra No. 526 og 528). Har man opnaaet de to hidtil omhandlede Midler, til at faae de mange hos os hvilende Arme til at gribe nyttige Arbejdsredskaber, nemlig 1) skarpere Overvaagelse mod uretfærdig Uddelelse af Almisse til den Lade; 2) strængere Opsyn mod Tiggeriet da kommer end et tredie Middel at tilbyde Aarvaagenhed nemlig mod en ildeforstaaet Skolegangs Jver, hvor denne finder Sted. Jeg forudseer, at man vil raabe højt over den Formastelige, der synes at ville sige: at man hos os kon drive og har drevet Skolegangsiveren for vidt, og at den altsaa burde mindskes. Men jeg tør desuagtet, med den afstændige Frimodighed Loven fordrer, benytte mig af hvad den giver, Ret til at sige min Mening, i den bedste Hensigt, om denne saa vigtige Sag. Jeg vilde ønske, at det ej for mange Tider siden var erggtet nødvendigt, ved Lov at bestemme Forældre til, at lade deres Børn søge Skolen, at lade dem gaae der saa og saalænge, i den og den Alder o. s. v. Bedre og nemmere troer jeg at man vilde have opnaaet den Hensigt man havde, og som vist nok var god, ved at paalægge Forældrene en vis og klækkelig Afgivt til Stedets Skole, og voxende i et vist Forhold med Børnenes Antal, men at man derhes havde tilladt Forældrene, at holde dem hjemme til nyttigt Arbejd, om dem syntes, eller med Tavshed forbigaaet den Sag og slet ikke paalagt nogen Skoletvang. Herved vilde Øjemedet været opnaaet i en betydelig Grad. Skulde man betale til Skolen, saa vilde man ogsaa have Gavn deraf, saavidt det stod i eens Magt. Det bedre Udkomme Skolelæreren saaledes havde faaet, vilde gjort ham mere agtet, og denne Agtelse vilde ogsaa gjort hans Lærdom agtet, og derhos forøget Lysten til at skaffe sine Børn den. Desuagtet havde Forældrene da ikke været under en Tvang til at lade deres Børn søge Skolen, der fra mange Sider kan forbitre deres Liv, der betager Dem det Fortjenstfulde i selv at have været ivrig for Skolegangen, røver dem en Hielp, som synes naturlig at tilhøre dem, og aabner Mulighed til et Slags Plageri, som kan være højst krænkende, netop for den skjønne Maskes Skyld, det er istand til at paatage sig. Hidtil er talt om Sagen i det Hele, uden at tænke sig de to Omstændigheder Formuenhed eller - Uformuenhed (Fattigdom og ned til Armod), betragtede hos Skolebørnenes Forældre. Men disse give Tingen et ganske forskjælligt Lys. J vort haarde Klima, der fordrer saamange Fornødenheder, at selv en Almisselens Gang. og Sengklæder blive en Sum her, hvor der skal ikke blot ved mange Klæder sikres imod den Legemet omgivende Luft, ved Fjærdyner sørges for, at man ikke fryser ihiel i Søvne, hvor der skal spises og drikkes klækkeligt, fordi Kulden medfører Lysten, og hvor ovenikøbet selve den Luft, man skal opholde sig i, maa opvarmes o. s. v. o. s. v., her er Arbejdsomhed den vigtigste af alle Dyder og Arbejdsfærdighed den vigtigste Lærdom, der kan erobres. Dette gælder i det Hele; i det ringeste burde det sandes i det Hele, thi den, som nu er formuende kan vorde fattig. det Barn, der nu klædes i sine Klæder, kan tabe alt hvad Forældrene efterlade ham, - vel ham, om de da have forget for at Eet lævnes ham, Arbejdsomhed, og Arbejdsfærdighed. Dog saadan Tænkemaade hos formuende Forældre er sjælden. Men har den Uformuende den ej, da trefold ve hans Barn i Tiden! Paa Landet har ogsaa denne Betragtning fra Arilds Tid været saa naturlig hos Almuen, at man meget tidlig har seet Bonden bruge sin Dreng i Bondegjærning, og den flinke Bondekone har ogsaa taget tidligt Gavn af sin Tøs. - Derfor blev Rigdom paa Rigdom paa Børn en Rigdomskilde for Huset, og Moraliteten vandt herved en ny Erobring. Den skændende Frygt for en talrig Afkom, der endog tør yttre sig højt i Ladhedens Mund, kjendte vor arbejdsomme Landbo ikke til. - Men paa den anden Side maae det vel tilstaaes, at ingen her bedre kan være Dommer, end Fader og Moder, om Alderen naar Barnet kan gjøre den og den Gjerning, og om Nødvendigheden af at den eller den Gjerning gjøres nu, hvad enten det er Skoletid eller ej. Det Modsatte faaer modsatte Følger. Hvilket bedst er, enten en Bondedreng, der kan pløje, saae, harve, trumle, køre, hugge o. ss. m. men kun tarveligen læse og skrive, eller en, der læser og skriver som en Professor, men kan intet af Bondegjerning, eller kun usselt, maae sand Patriotiskhed dømme. (Fortsættes).