Jyske Efterretninger, 1769-03-17
Kiære Læserinder, Deg lykønsker dem med den fuldkomne Emilie, 40 som de have blant dem, og naar hun er til, saa haaber jeg, at der findes mange saadanne i deres Selskab; Thi jeg veed ikke noget, hvoraf der findes ikkun et eneste i Verden, uden den Fugl Phoenix, og det troer jeg aldrig at være saa med Emilie. Gid vi ogsaa kunde fremvise en Emilius blant os, der paa sin Maade besad lige saa store Fuldkommenheder; Men jeg frygter for, at han alene kom til at staae paa Papiret. Og hvor lyksaligt et Par, hvor fuldkomment et Afkom, naar vores Emilius fik deres Emilie. Langt fra, at jeg betragter deres Emilie som en behagelig Forestilling i Opfinderens 25 Rd. rens Hoved og at han alene vil give en Afbildning paa hvordant et dydigt Fruentimmer skal være. Men ellers kan jeg ey negte, at jo ved nøyere at giennemlæse deres priisværdige Emilies Charakter, det faldt mig ind, hvad jeg har læst om den gamle Skildrer Zeuxis: Han skulde afmale Gudinden for Skiønhed, han havde aldrig seet hende omendskiønt hun skulde have været til; Men han vidste nok hun skulde være et Monster paa Skiønhed. For da at frembringe den deiligste Skabning paa Tavlen, ligesom vor Autor paa Papiret, loed han samle alle de Skiønheder, der fandtes i Grækenland. Af en tog han Panden, af en anden Øynebrynene, af den tredie Øynene, af den fierde Næsen og saa videre frem, og fik endelig sat paa Tavlen den allerdeyligste Skabning. Da man sammenlignede det med disse forsamlede Jomfruer, da omendskiønt de alle vare bekiendte for Deylighed, kunde de dog i ingen Maade sættes i Ligning med dette billede, og enhver maatte tilstaae, at saadant et Menneske af saa fuldkommen en Skiønhed havde aldrig været til, med mindre det havde været deres Oldemoder Pyrtha. Aldrig har hiin Skildrer gjort sig saa megen Umage med at udsøge de Liniamenter, som han fandt skiønnest hos disse Jomfruer, og passe dem til hinanden, for at faae malet denne fuldkomne Skiønhed, at jeg jo troer, Emilies Skildrer har gjort sig ligge saa megen. Saa har de da her et Mønster hvorefter at rette sig: Seer dog dagligen paa denne Original for at udcopiere den i eders Hierter. Hvor vil ikke Landet komme til at vrimle af Emi lier, De vil ikke finde Mage i vort Land. Men tillader mig at legge dem et Spørsmaal i Munden, Spørger deres Lærere, hvorledes kan vi komme til at ligne Emilie: Det kommer mig for, som og En giver sig i Lære hos en Skildrer for at lære hans Konst; Mesteren giver Lærlingen. et deligt Skilderie, og siger til ham: Saa smukt skal du skildre, saa vidt skal du bringe det i Konsten. Bliver Lærlingen deraf klogere, Lad ham staae og see paa det fra Morgen indtil Aften, hvad vil komme derudaf, saa længe han ikke viser ham, hvorledes han skal bruge Penslen og Farverne. Kan Naturen frembringe saadant et Mesterstykke, Kan et Menneske ved sine egne Kræfter bringe det saa vidt, at det kan sættes ved Siden af Emilie, Ere de Fuldkommenheder Blomster, som fremvoxe af Hiertets egen Ager, Lad end Emilie have søgt ved Forestillinger, Ord og Gierninger at give sine Børn et fuldstændigt Begreb om en dydig Opførsel, lad hende overtale dem til at beholde og følge samme Jndtrykke, jeg tør vedde, at Emilies Børn blive aldrig Emilier, og blive deres Hierter ei paa anden Maade dannede, end at hun skal danne dem, saa komme de aldrig til at ligne hende. Jeg er og viis paa, at hun iblant de store Egenskaber, hun besidder, eyer ogsaa denne, at hun anseer sig selv alt for afmægtig til at kunne frembringe noget Got hos sine Børn. Hun kan vel give dem herlige Formaninger, foregaae dem med gode Exempler; men aldrig er hun i Stand til at give Formaningerne Jndtryk i deres Hierter, eller bringe Exemplerne hos dem i Udøvelse. Jeg standsede, da jeg kom ind og saae den fuldkomne Emilie ved Spille=Bordet med Kortet i Haanden. Har da denne dydige Dame, tænkte jeg, ikke bedre Ting at anvende den kostbare Tid paa, Ja, hedder det: Hun spiller ikke uden i slige Selskaber, hvor der ikkuns bliver talet og ringe og ubetydelige Ting, at hun derved kan befries fra at høre paa slette Domme, stiklende Spottegloser og kiedsommelig Sliddersladder. Men finder man nogen Tid Emilie i saadanne Selskaber, Hun, der med saa stor Forsigtighed udsøger sig saadanne Selskaber, hvor hun altid kan have den største Høyagtelse for personlige Fortienester; Faaer man hende noget Sted at see, uden hvor hun kan opbygge eller opbygges. Jeg troer aldrig, at hun indfinder sig i saadanne Selskaber, hvor hendes ædle Tænkemaade kan blive bragt i en Slags Forvirrelse, hendes Øren, der ikke ere vante til at høre andet end det, der er sundt og anstændigt, blive fornærmede, og hun formedelst sin Taushed skal blive ansees som at give sit bifald til sin Næstes Fornærmelse. End meere forundret blev jeg, da jeg blev hende vaer i en Loge, og jeg nægter ikke, jeg jo med Forundring raabte: Emilie paa Comoedie Ja, blev der svaret mig : hun kommer der ikke, naar der opføres anstødelige og forargelige Comoedier, men ikkun for at see Lasterne forestillede i deres fulde Hæslighed, og Dyden i sin naturlige Skiønhed. Saa bringer da Lasternes Forestillelse i deres fulde Hæslighed intet Forargeligt og Anstødeligt med sig, Skulde jeg og troe, at den dydige Siel skulde finde Fonøyelse og Lyst i at høre det, som hun med Skamfuldhed, Medynk over sine forfaldne Medskabninger og Undseelse vilde høre. Kandette Syn saa forlyste hende, saa kan hun faae en meere levende Forestilling af dem, uden at gaae paa Comoedie. Hun kan, uden at det skal koste Penge, daglig see dem i deres fulde Udøvelse, og der ere alt for mange Huuse, hvor man kan faae en meere og alt for tydelig Forestilling af deres Hæslighed. Og hvortil skulde denne Forestilling for Emilie, der er fuldkommen overbeviist om deres Hæslighed, og derfor har erklæret sig en afsagt Fiende af dem. Hun seer og Dyden i sin naturlige Skiønhed, og det paa Comoedie, Jajeg troer det nok, og det allerbest der. Det naturlige sees og læres best paa Skuepladsen, men, mon jeg og skal troe, at Emilie gik paa Comoedie for at see Dydens Skiønhed, og derved meere at opmuntre til den Sandeligen, har hun ingen anden Drivesteder havt til Dydens Udovelse end den, Comoedier gav hende, Har hendes Dyd ingen bedre Grund havt, end den skulde forthielpes ved Opmuntringer, fra Skuepladsen, saa var hendes Dyd ikke en Bønne værd. Jeg troer, at de Fornøyelser, hvormed hun forlystede baade Siel og Legeme, vare af en langt ædlere Slags, end enten Kort=Spil eller Comoediegang, og det saadanne, der hverken vare anstødelige og forargelige. Jeg vil ikke opholde dem længe, kiere Læserinder, deres huuslige Forretninger tvinge dem til at nedlegge Bladet, og mig Pennen. Jeg er Deres = = = Veridicus. Lykønskning: til det Grønlandske Compagnie her i Aalborg med deres Skibes Udreedning.