Berlingske Tidende, 1798-12-26
Paris, den 11te December. Redacteuren for i Dag indeholder en Erklæring over Krigen, hvoriblandt andet anføres: at Neapel var ved den Understøttelse, som de havde givet Engelænderne, den middet bare Aarsag til vort Nederlag ved Abukir, og at man derfor maatte have Erstatning; at Neapel allerede for lang Tid siden har vægret, at imodtage en af vore Agentere, at den franske Kokarde var der bleven indsulteret, den engelske bleveNationalkekarde &c. J Slutningen af bemeldte Erklæring hedder det. Hvad Krigen mod Sardinien angaaer, da har den ikke saa aabenbart begyndt Fiendtlighederne, men dog under alt gaaet det samme Maal lige i Møde. Det turinske Hof forestillede sig, som at det var Republiken hengiven; den tænkte, at dysse os i Søvn ved Smigrerier; men man gjættede dets Hensigt. For at stille Magt mod vor Jndrykkelse Helvetien rykte Østerrigerne ind i Graublinden. Strax der paa defilerte de langs Lago Magiore, og vilde snart række de piemontesiske Tropper Haanden. Det turinske Hof ventede paa rette Øieblik, for at erklære sig offentlig. Man havde de kunnet ombringe alle de Franske, som befinde sig i de piemontesiske Fæstninger, der ere Nøglen til Jtalien. Man havde saaledes afskaaret enhver Tilbagerykning af vore i den cisalpinske og rommerske Republik værende Tropper, medens de østerrigske, neapolitanske og sardiniske Tropper faldt over disse Franske, som havde befunden sig uden al Bistand, og uden al Forbindelse med deres Fædreneland. Saa skulde da nok engang det gamle Ordsprog være bleven opfyldt : "Jtalien er de Franske Grav. Den fardiniske Gesandt og den neapolitanske Charger Affattes have her inden Huusarrest, men nyde en fuldkommen Frihed. Følgende er det Manifest, som Kongen af Neape har ladet uddele, da han rykkede ind i det romerske Geber: Vi Ferdinand IV. A. Siden de politiske Revolutioners Begyndelse, ved hvilke alt Haab om Rolighed er bleven tilintetgjort i forskjellige Egne af Verden, have vi bestræbt os for, at sørge alvorlig for vore Stater, Sikkerhed. Vi have bortskaffet af samme Forførerne og deres fordærvelige Lærdomme, organiseret og forstærket vore Armeer paa nye, knyttet vore Alliancers Baand med de venskabelige Magter endnu trangere, stipuleret en Fredstrractatmed den franske Republik, og udtømmet alle andre fredelige Foranstaltninger. Og dog befinde vi os i en ubehagelig Udsigt til en Fare, som truer Freden og vort Gebets Jnteriet, og som er en Følge af den forrige Regieringsforfatnings Omstyrtning i det os tilgrændsende rommerske Land, og de Beskiæmmelser og Bespottelser, som den hellige tommerske catholske Religion har lidt - Bespottelser, som have have til følge borgerlig Tvedragt, Massatreringer og Berøvelser. Disse Tildragelser, forbundne med Jndvassionen paa den under vor Lehnsherlighed staaende Øe Malta, forbundne videre med bestandige Truster af en forestaaende Jnvasion i vort eget Land - Trusler, som ved militaire Tilrustninger og Troppernes Bevægelser ere blevne bekræftede, hvilke vare bestemte til at revolutionere vort Kongerige Neapel - have nødt os til for at afvende den Fare, som forestaaer vore Lande, at gribe til endnu alvorligere Forholdsregler. Vi have derfor besluttet Os til, at lade vor Kongel. Armee rykke frem overalt i den romerske Stat, hvor det vil være nødvendigt. og det med den faste Beslutning, at oprette igjen den Katholske Religion sammestæds, at undertrykke Anarchiet deri, at giøre Ende paa Elændigheden og Røverierne, at oprette Freden igien, og bringe bemeldte romerske Saat tilbage under sin retmessige Sonverains regelmessige Herredømme.