Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-05
Atter har man nyligen hørt, at et Fruentimmer er blevet radbrækket paa Gaden. En Bondevogn overkjørte begge Benene paa hende, og hun døde strax derpaa af Krampetræk. Kan der da aldeles ikke sættes Grændser for den skrækkelige og umenneskelige Misbrug, at beskjænkede og forvovne Bønder, Vognmandskarle &c. skulle jage som rasende, Tigere igjennem Kjøbenhavns Gader? Uforsigtig Omgang med Jld, Lys a. straffes paa det alvorligste, endog naar der ikke flyder nogen Ulykke deraf, men den, der rider eller kjører i fuld Galop igjennem Gaderne, straffes sjelden førend det Øieblik, han har gjort et Menneske til en Krøbling eller maaskee dræbt det. Og hvor sieldent er det, at han i dette Tilfælde kan paagribes? - Det vilde være ønskeligt, om man ved en ret alvorlig Straf vilde søge at forebygge Følgerne af denne skrækkelige Misbrug; Bønderne især ere særdeles uforsigtige i den Henseende. Man har ikke faa Exempler paa, at de sætte sig ned i Kieldere, og overlade imidlertid deres, stundom endog lybske, Heste til deres egen Skjebne. Ved saadanne Leiligheder er det, at Folk komme til Skade. At Vognmandskarle undertiden jage igjennem Hovedstadens Gader, som om Lucifer var i Hælene paa dem, er en notorisk beviislig Sandhed. Haandværkstanden. Sørgeligt, men sandt, er det, at den bestandige Higen efter Rigdom, Magt og Anseelse er Skyld i, at saa mangt et ungt Menneske, der kunde blevet en nyttig og værdig Haandværksmand, tvinges af forfængelige Forældre til at gaae ind i et Fag, som det aldeles ikke har Kald til; sørgeligt, at man, ved at udelukke visse Professionister fra vore selskabelige Kredser, søger at bringe de værdigste og nyttigste Stænder i et Slags Ringeagtelse, der beskjæmmer vor Tidsalder. Det er bekjendt, at der gives visse Klubber, der ikke undsee sig ved at udelukke en retskaffen Haandværksmand af deres Kreds, medens de optage Mennesker til Medlemmer, der hverken i den ene eller den anden Henseende gavne Staten og dens Medborge saa meget som hiin. En Skriver eller saakaldt Fuldmægtig, en Varebøker, som giver sig ud for Kjøbmand, kunne komme ind i det brillanteste Selskab, hvor en retskaffen og virksom Haandværksmand, der, baade som Borger og Huusfader, fremmer det almindelige Bedste, maa falde igjennem. Og det er disse Klubber, som man smigrer sig med at skulle befordre Cultur, Oplysning og Humanitet, som tale om Frihed og Lighed, og iøre saa meget mod Aristocratie, Men hvad er Følgen af denne utilgivelige Ringeagtelse? Mangen en saaledes tilsidesat Haandværksmand tænker nu ved sig selv. Den"ne Ringeagtelse skal i det mindste din Søn "ikke være udsat for. Ogsaa han har sun"de Fingre og et godt Snakketøi. Han kan "være Skriver eller Embedsmand saa godt som enhver anden. Hvad enten han nu har Hoved eller ei, saa skal han blive en Mand, der kan komme ind i alle Klubber og være fornemmere end nogen af alle hans Forfædre. Mangen en Vantrivning bliver saaledes forceret ind i et Fag, hvor han meget ofte stifter mere Skade end Gavn. De producerende Stænder, blive desformedelst alt mere og meere formindskede, og haabeløse Solicitanters Antal alt mere og mere forøget. Det være langtfra, at jeg vil ansee det for en Fornødenhed, at en Haandværksmand skal være i en Klub. Godt vilde det være for Haand værkstanden, dersom deslige Selskaber aldrig vare oprettede hos os. Men nu, da de allerede existere, er det vel urigtigt, at det skal være den formeent at komme ind i hvad Klub den vil. Hvad nytter al Præken om Moralitet, Borgerfrihed og Borgerenighed - Rangsygens Skadelighed, Lighedens Gavnlighed, - naar Professionisten, som, næst Landmanden, er den nyttigste Mand i Staten, saaledes skal tilsidesættes for langt unyttigere Stænder, Glimresyge. Een af de Sygdomme, som synes at rase mere end Meslinger og Smaakopper hos os, er Glimresygen. Denne Smitte lader sig neppe udrydde ved nogen Vaccination. Vort Aarhundrede fortjener med Føie at kaldes det Glimrende. Præsten bestiger ofte den geistlige Talestoel blot for at glimre. Han vælger Æmner, ikke efter Tidens Tarv, men efter Modetonen, - skildrer Tingene med overdrevne Farver, hykler sit Aarhundredes Yndlingstilbøieligheder, og følger for det meste det mægtigste Parties Grundsætninger. Philosophen bygger nye Systemmer, blot for at glimre. Han sønderknuser de Grundstøtter, som hans Formænd i Aarhundreder have arbeidet paa, fremkommer med Principer, som kun lade sig udføre paa Papiret og i Menneskenes Phantasie, og taler om Ting, som ere høist vanskelige at fatte, fordi han selv ikke kan fatte dem. Rigmanden, den virkelige og den indbildte, tracterer og gjestererer blot for at glimre. – Hans Frue bortødsler to til tre hundrede Rigsdaler paa et Tractement, som ikke kaldes brillant, naar Asparges kunne faaes for mindre end 10 Rdlr. pr. Hundrede. Men naar Kokkepigen af Vanvare har slaaet en Tallerken itu, saa er hele Huset i Oprør. - Hendes Naade forsikkrer, at Lecture er hendes eneste Deelice, - hendes eneste Glæde i Verden. Hun sender sin Tjener til en Boghandler med Begjering om en Slump Bøger til at beklæde en Væg med i hendes Haugestue paa Landet. "Hvilke Bøger skal det være?" spørger Boghandleren i hvilket Format Folianter, Qvarter, Octaver?" – Ligemeget, Ligemeget, Hendes Naade ønsker kun at faae saa mange, at hun kan beklæde en Væg dermed. Kan man ikke sange Bøgerne over: "O jo svarer Boghandleren smilende. - "Vel!" siger Tieneren, saa kan hendes Naade jo af Folianter lade gjøre Qvarter og af Qvarter Octaver, ligesom hun selv finder for godt "