Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-11-12
J Handelstidenden findes et Stykke med Overskrift: Om Agittage. (Et Bidrag til Orders rigtige Forstaaelse) hvilket for nærværende Tid fortjener at læses saa almindelig som mueligt. "At der gives Forbrydelser, hvorved Staten i Almindelighed og de Enkeltes Velfærd i Særdelished angribes paa den farligste Maade, og som dog et kunne blive Gjenstand for directe For buds eller Straffelove, vil af ingen drages i Tvivl, der med Kundskab om de menneskelige Bedrifter forener Jndsigt i Lovgivningens naturlige Grændser. Jkkun den Gjerning, hvis Realitet er beviist, og hvis Lovstridighed kan bedømmes, kan blive Gjenstand for Lovenes Straf, men den borgerlige Virksomhed kan, skiønt den, sønderlemmet i sine enkelte Bestanddele, kunde see heel uskyldig ud og ulastelig i hver enkelt Deel for Lovenes Øine, dog gives en saadan Retning til visse Uborgerligheds og Egennyttes sjulte Øiemed, som formedelst dens fordærvelige Jndflydelse maatte paadrage sig Statstyrerens Opmærksomhed. Hvor dette er Tilfældet vil Sagens Natur strax røbe sig ved de Midler, som anvendes derimod; thi disse ville, istedet for umiddelbare Forbud og dermed forbunden Straf i Overtrædelsestilfælde mere bestaar i administrative Foranstaltninger til Afværgelse af det Onde, og til Afskjærelse af de lønlige Kilder, hvorved det hemmelige Spil havde fundet sin Næring. – Jblandt de statsfordærvelige Bedrifter, som kunne henregnes til den omtalte Classe, er ingen, som med større Føie kræver alle Retsindiges Opmærksomhed, end den i vore Dage saa meget gjændse og endnu mere omtalte Agitage. Vel kiende de, der drive den, bedst hvori den bestaaer, og føle vel og den moralske Brøde, der ligger deri; men i Almindelighed, og efter den Maade den omtales paa at slutte, synes dette Begreb endnu ikke saa tydeligen at være udviklet, at Misforstaaelse, og dermed den Uskyldiges Fordømmelse med den Skyldige ganske kan ventes undgaaet i den offentlige Mening. Et Forsøg til dette Begrebs nøiere Udvikling og rigtigere Bestemmelse synes derfore ikke at behøve nogen videre Undskyldning, forudsat, at Udfaldet svarer til hensigten, hvilket maae overlades Læsernes Bedømmelse. Agitage – vi nødes vel for det første at bruge dette Ord i Mangel af et eiendommelige af lige vidt omfattende Betydning - forbindes i almindelig Talebrug som oftest med Aager, og man sporer ikke sjeldent, at det af mange bruges som ligebetydende dermed. Jkke des mindre synes begge disse Begreber at være meget forskjellige; thi Aager i Ordets egentlige Forstand er ulovlig Rente af forstrakte Penge, og at aare siges den, som ved Benyttelse af Næstens Trang tilvinder sig større Fordele af forundt Pengelaan, end dem Loven hjemler ham for deslige Transactioner. Aar ger kan saaledes ikke finde Sted, uden hvor der virkelig er indgaaet en Gieldsforbindelse imellem tvende contraherende Parter, hvoraf den ene leverer, den anden modtager en virkelig Valuta. Herer altsaa for saavidt intet Falsum, intet Bedrag i Hovedsagen; det Lovstridige ligger alene i Overdragelsesvilkaarene, som Aagreren opskruer over de ved Lovene fastsatte Grændser, være sig ved enten forud at afkorte af den udbetalende Sum mere end den lovlige Rente vilde beløbe sig til, eller ved at levere en Deel af den forskrevne Veluta i Varer, som Modtageren med Forliis maae gjøre i Penge, eller ved andre Betingelser, dennes Nød eller forlegenhed kan give Anledning til. Aager er altsaa i hvert enkelt Tilfælde en Forurettelse af Enkeltmand imod en Enkelt, og den røer Staten ikke nærmere, end hver anden Lovenes Overtrædelse; den udgjør desaarsag, da Rentefoden efter de forskjellige Laans og indgaaende Forpligtelsers Natur er fastsat ved Anordningerne, en bestemt Gjenstand, for Retfærdighedens Forfølgelse og Straf, og er en utvelydig og afgjort Forbrydelse, som kan ind tales og straffes efter bestemte og positive Lovgivninger. - Anderledes forholder det sig med Agiøtagen. Oprindeligen har dette Ord sit Udspring fra Agio (Lagie eller Opgelt) som er det Tillæg eller Tilskud, der gives, naar en vis benævnt Sum af lettere Penge skal ombyttes imod den samme Sum i bedre eller sværere Penge. Her bliver det naturligt, at den, der hos en Vexelerer begjærer sig 100 Rigsdaler Sølv ombyttede imod 100 Rd. i Guld, f. Ex. 20 myntede Louisdorer, maae lægge saa meget til, som 1000 Rd. i Sølvcourant, efter Sølvets Priis imod Guld paa den Tid, kunne være mindre værd end disse 20 Guldstykker."(Fortsættes.)