Jyllandsposten, 1840-07-31
Frands, ren. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. J. Fredag d. 31. Juli 1840. Aar. No. 33. Maa trykkes. Fleischer. Kongens Person er hellig. Denne Sandhed maa enhver Statsborger i Landet være indtaget af, og kun den Borger, der er gjennemtrængt af denne Overbeviisning, formaaer i det rette Lys at vurdere saavel de bifalds som Mishagsyttringer, der snart her, snart der gives tilkiende af Folket, hvor Kongens Personlighed viser sig. Det er noksom i alle Blade, selv af forskjellige Farver, saaledes fremhævet, at tidligere i Hovedstaden begaaede Excesser eenstemmigen ere blevne misbilligede og anseete for sandePøbelhandlinger; men lige beklageligt var det at see, ifølge Beretningen i Fædrelandet, hvilke Midler man havde benyttet sig af, for at fremtvinge den Jubel, som fandt Sted ved Majestæternes Frem- og Tilbagereise fra Theatret, faa Dage efter Kronningen, og hvortil det lader, bemeldte Blad endog beviisliggen, paa Opfordring, kan godtgjøre Ophavet, hvilket, efter hvad erfares, vistnok neppe vilde være vanskeligt. Det var derfor ei for meget, om saadan Adfærd blev afblottet, da Enhver dog vil indrømme, at Kongens Person er for hellig til, af slige forud udseete Hænder at lade sig trække gjennem Hovedstadens Gader, og man desuden ved saadan Oplysning kom til Kundskab, om denne Beretning var falsk, som enkelte af vore Blade her i Provindsen paa en Maade have hentydet til. Kan Gade drengenes Piben ved saadan Leilighed revoltere den gode Borgers Følelser, da formaaer enhversomhelst Farce, den være længe nok ledsaget med kunstlet Jubel, ikke mindre at opbringe vort Jndre. Den dannede Borger vil derfor vistnok ei længe være uenig med sig selv, om han, ved at beskue sin Konge, kjørende i en Vogn, skal forholde sig taus, hurraende eller misbilligende, isærdeleshed hvor kappende Anstrængelser fra et af Partierne give Tonen an ved den simplere Folkehob. Naar imidlertid den Berlingske Avis" beretter, at Kongens og Dronningens Reise igjennem Landet har været et sandt Triumphtog, da maa vistnok Enhver væmmes ved sligt Spytslikkeri. Hvo der kjender Forholdet i Provindserne, vil snart see dybere i Tingene; hvo der blot vil efterforske Kilden til de tilsyneladende Hæders beviisninger, vil snart komme til den Kundskab, at Borgerfolket somoftest, ja næsten almindeligen, ere aldeles uvidende om de Foranstaltninger, som uden videre, ifølge Øvrighedernes Ordre, blive iværksatte, imod at Borgerne senere betale samme. Vi behøve saaledes blot at nævne Jlluminationerne i vore Kjøbstæder. Spørge vi nemlig Borgerne: hvorledes ere disse blevne til, lyder Svaret: dertil vare vi nødsagede, da Politiet, som begav sig fra Mand til Mand, har tilkjendegivet, at saadant vilde finde Sted. Spørger man om Oprindelsen til Æresportene, vil man ligeledes erfare, at disses Opreisning ingenlunde ere Borgernes Værk, da de tvertimod aldeles ei ere blevne spurgte derom, imedens de dog senere nyde den Ære at bidrage til Udredelsen af Omkostningerne. Ved Festiviteterne i Klublokalerne synes man imidlertid at have brugt en rigtigere Fremgangsmaade, ved nemlig her at have affordret enher Mødende en bestemt Betaling, i hvorvel denne paa sine Steder faldt saare trykkende. Saaledes skal hver Couvert i Horsens være beregnet fra 10-15 Rbd., som Følge af, at hele den kongelige Sutte frit serveredes. At Embedsklassen næsten udelukkende deri deeltog, vil deraf godtgjøres, at ikkun 6 af Horsens Borgere deeltoge i dette Maaltid, hvilket vel ogsaa kan være begrundet i den høist utidige Maade, kun at lade Planen præsentere for de Udvalgte, vedkommende Bestyrere, behage at lade Naaden falde paa, uden at lade denne paa offentlige Steder henligge til Paategning for enhversomhelst Borger. Man vil saaledes af alle disse Anstalter og Anretninger snart erholde det Resultat, at naar Talen er om Triumphtog, gaaer Triumphen, idetmindste i oeconomisk Henseende ud over Borgerfolket. Det var derfor at ønske, at vore Øvrighedspersoner - saavel med som uden Decorationer – baade i Kjøbstæder og paa Landet, aldeles afholdt sig fra i enhversomhelst Retning ved saadan Leilighed at indblande sig i deslige Foranstaltninger, som udelukkende ene og alene ere Borgernes Sag, idet man aldeles overlod til disses eget Godtbefindende at handle efter eget Valg. Et saadant Princip ledede idetmindste Justitsraad, Stænderdeputeret With, som ved Kongefølgets sidste Passage, igjennem hans Jurisdiction, aldeles overlod til Bønderne at følge deres Hjertes frie Drift, hvortil ogsaa Kjøbstædborgerne burde have Tilladelse. Dette udviste derfor ogsaa en Originalitet, som behagede Mangen meget mere, end alle de afmaalte Pyramidebelysninger i de endnu ikke betalte Æresporte, Spisegilder med indcirelede Strasborg Posteier m. m., hvorfor vi allerhelst et Øieblik dvæle derved. Med 12 ridende Sognefogder fulgte da vor With Toget, som, da det ankom 1/2 Miil fra Horsens, gjorde Holdt, for at Majestæterne her kunde tage en Støtte i Øiesyn, som en Sognefoged P. Larsen ganske efter sit eget Hoved havde opreist og indrettet. Denne dannede en høi Støtte, hvis nederste store Flade indeholdt Christian den 7des Navneciffre med Overskrift: "Stavnsbaandets Løsning, tilligemed Navnene: "Bernstorff, Reventlow og Colbiørnsen." Ovenover denne fulgte en noget mindre Afsats, hvorpaa Frederik den Sjettes Navneciffer saaes med Overskrift: "den 28de Mai 1831, endelig i den øverste spidsopløbende Deel af Pyramiden var Haabets Gudinde afbildet, støttende sig til Ankeret, og i selve Spidsen et Navneciffer af Christian den 8de med en Sol over, som var indrettet til Transparent-Oplysning, da Kongen efter Bestemmelsen først ventedes dertil Kl. 10 Aften. Den ærlige Sognefoged havde her ret fulgt sit Hjertes fulde Overbeviisning, idet With havde raadet ham ganske at handle efter egen Jndskydelse. Endvidere havde Sognefogden indstuderet en lille Tale, han vilde holde under Støtten ved Kongeparrets Ankomst dertil. Men Skjæbnen vilde det anderledes. Jstedetfor at Kongen med Følge var ventet til Veile om Aftenen Kl. 10, skete Ankomsten ei dertil før Kl. 2 om Natten; man kunde derfor ei andet end formode, at Toget til Horsens idetmindste ikke vilde finde Sted forinden den bestemte Tid. Larsen, som havde været oppe om Morgenen Kl. 3, for at arrangere Sagerne, og flere Gange var bleven gjennemvaad af den afvexlende Regn, vilde nu henimod Kl. 7 1/2 gaae hjem for at pynte sig, men da han var længst fra Støtten, kommer pludselig hele Toget rullende hen ad Veien. With raabte til ham, alt hvad han kunde: "Larsen, Larsen, nu kommer Kongen, skynd Dig!" men uagtet det stærkeste Løb, var og blev det ham en Umulighed, gjennemvaad og i Vandstøvler, at hamle op med de kongelige Vogne, der vare forspændte Grapide Løbere. Han naaede derfor ei Støtten, førend alle Vogne vare borte, hvorved Talen saaledes gik aldeles tabt, ligesom det traf sig saa fatalt, at Vestersolen netop paa den Tid indtog Pladsen, hvorTransparentsolen skulde sidde, saa Haabets Gudinde for enhver Beskuer blev høist vanskelig at kjende Kongen, som gjorde Holdt ved den, spurgte nu et Par Sognefogder, hvad Støtten havde at betyde, men disse, som ei vare forberedte paa saadanne Spørgsmaale, bleve saa forvirrede, at de uafbrudt bukkende skulle have vedblevet: "Deres allerunderdanigste Majestæt, Deres allerunderdanigste Majestæt, indtil endelig P. Larsens Søn forklarede Betydningen at være: Stavnsbaandets Løsning, hvorfor man takkede Christian den 7de, Gaven af Jnstitutionen, hvorfor man takkede Frederik den Sjette, og endelig, at man til Christian den 8des Navn nu knyttede Haabet om Fremtiden. Hvorpaa Kongen med Venlighed svarede: "Det er mig kjært, de mindes mine Forfædre, jeg skal ikke svigte Haabet. Hvorpaa Kongen fortsatte Touren til Horsens. Næste Dag indfandt P. Larsen sig i Horsens, hvor han havde Audience, saavel hos Kongen som Dronningen. J Horsens saaes under Jlluminationen hos Hr. Kjøbmand v. Essen et Transparent, der afbildede en norsk Fjeldegn med nedstyrtende Fos, samt et enkeltstaaende Grantræ paa en Klippetinde, hvorunder læstes følgende Jnskription.