Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-03-24
Discussionen om Pantheons Loven i de Deputeredes Kammers Møde den 10de Marts gav Anledning til meget stormende Scener, som sandsynligen ville frembringe alvorlige Følger. Det var forlænge siden tydeligt, at Regieringen og den Majoritet i Kammeret, som stemmer overeens med det i alle væsentlige Puncter (le juste milieu Centrum, og som ogsaa høilig bifaldt ConseilsPræsidenten ved hans Expectorationer ved Debatterne om de udenlandske Forhold) ugierne berøre de dette Lov udkast, som vistnok var høitideligen lovet kort efter Julidagene, for at forherlige denne Revolutions Ophavsmænd, og siden ved Constants Begravelse, fordi man betragtede det som et Middel til at gienopvække den Entusiasme, som man for et Aar siden ikke torde ganske bestemt optræde imod. Hr. v. Lammeth betragtede Anvendelsen af en fordums Kirke til Monumenter for store Mænd som et bedensk og republikansk Foretagende. Hr. v. Larochefoucault vilde ikke at de Mænd, hvis Minde her skulle hædres, skulde blot indskrænkes til Revolutionsperioden siden 1789. Hr. Salverte og Oppositionen holdt fast ved det oprindelige Forslag: at Nationens Taknemmelighed skulde først udvises mod Manuel, Foy, Constant. (En Mand som blot har talt og opponeret kan aldrig qvalificere sig derved til at fremstilles som et Mønster for andre Mennesker; han maae tillige have været i saadanne Livets Stillinger at han har udmærket sig ved roesværdige Handlinger. At handle vel er en langt større Fortieneste end at tale veld. De første Artikler bleve antagne, hvorved Pantheon er bestemt til at gjemme Levninger af de udmærkede Mænd, som have gjort sig vel fortiente af Fædrenelandet, og at det skal bære den Jndskrivt: Til de store Mænd, det taknemmelige Fædreneland, og skal indeholde en Statue eller en Kenotaph til Erindring om hver Enkelt af dem. Men nu fornyedes Striden, om hvormange Aar der skulde udkræves til denne patriotiske Kanonisation, og under hvilke Former den skulde finde Sted. Commissairen vilde ansætte 5 Aar efter en Mands Død som den korteste Termin og lade beslutte Erklæringen desangaaende ved en formelig Lov. Hr. Teste foreslog 10 Aar, at det mindste 1/2 af Medlemmer af eet af Kammerne skulde giøre Forslag dertil. Dette Amendement blev tilligemed en Tilsætning af Hr. Viennet, at Loven skulde først træde i Kraft ved to paa hinanden følgende Legislationer, antaget under en heftig Modsigelse af Oppositionen. J det oprindelige Forslag bestemmer den 4de Artikel at Foys, Latochefoucault: Liancourts, Manuels og Constants dødelige Levninger skulde den 29de Juli 1832 bringes som en Undtagelse i Pantheon imedens Commissionen blot foreslog, at denne Da skulde berammes dertil uden at den nævnede deres Navne. Dette sidste blev antaget; men nu vilde Hr. Salverte, at man skulde stemme over hans Forslag, som en særskilt Artikel; da disse 4 Borgere ikke vare udelukte ved en Beslutning af Kammeret. Debatten blev stedse meere livfuld Jmedens Oppositionen paastod, at Folkets Ønske havde tydelig nok udtalt sig ved Constants Liigbegiængelse, som nogle vilde strax bringe til Pantheon, og Kongens Ministre havde for 15 Maaneder siden biefaldet denne Stemning, saa svarede Centrum (og med Føie) at Studenter og Folkevenner ikke udgiøre det Parisiske Folk og det Parisiske Folk ikke Frankerige. – Nu traadte Hr. Odilon Barrot op, som dengang var Præfekt i Paris; Han tilstod, at man ikke havde indgaaet nogen juridisk Forpligtelse til Folket om at bringe disse Mænd ind i Pantheon; men vel en moralsk, man dæmpede Enthusiasmens Udbrud ved Løftet om en formelig Lov, denne Lov er virkelig bleven forelagt, og dengang havde ingen vovet paa at ansee den for smaalig eller latterlig. – Marskal Clauzel vilde tilføie Marskal Neys Navn, som fandt bifald, men da General Bugeaud tilføiede Dugominers, Massenas, Hoches, Klebers, Desants, Latour d'Auvernes, saa blev man utaalmodig. Man disputerede om dette var kun er Forslag eller tre særskilte? Nu forlangte Hr. Renouard, at Kammeret skulde først decidere om overhovedet Personers Navne skulde forekomme i Loven. Præsidenten vilde, at der strax skulde stemmes over dette Amendement, som aabenlyst var en Evasion for at styrte Salvertes Forslag; men Oppositionen gav paa det stærkeste dennes Prioriteten. - Tumulten blev meget stor, og da endelig Præsidenten, halv tvunget dertil, gav efter, saa traadte Hr. Lameth op for at tale mod Slutningen af Discussionen; men hvorved han indlod sig paa saamange Afveie, at man idelig afbrød ham, hvorimod Præsidenten protegerede ham, og maatte nu høre Bebreidelser for den meest oprørende Partiskhed. Endelig forlangte Hr. Teste Ordet imod Præsidenten, og da dette strider imod Reglementet, saa over dette selv. Men da Tumulten tog stedse til og den ene kunde ikke høre hvad den anden sagde, saa ophævede Præsidenten pludselig Mødet; Centrum fulgte ham. Den høire og venstre Side blev endnu nogen Tid tilbage i en ubeskrivelig Giæring og protesterede lydelig imod Præsidentens Partiskhed. Oppositionen holdt endnu samme Aften en Forsamling hos Lointier; mange Medlemmer af det venstre Con trum, som ellers stemme mod Ministeriet, havde forenet sig med dem. Forsamlingen skal have besluttet at opsætte en formelig Protest imod Præsidentens Forhold.