Aarhuus Stifts-Tidende, 1829-02-20
Engelland. Det er gandske interessant, at det engelske Parlament er bleven aabnet paa selvsamme Tid, ligeledes med en Tale af Kongen, vel ikke af ham selv personlig, dog paa hans Vegne. Ogsaa i denne Talle forekom følgende mærkværdige Yttringer: Hs. M. beklagede, at den diplomatiske Forbindelse med Portugal endnu var hævet, men tilskyndet af sin varme Andeel i den portugisiske Nations Vel, er Hs. M. traadt i Underhandling med Hovedet for Huset Braganza. Hs. M. beklagede Fjendtlighedernes Vedblivelse mellem Keiseren af Rusland og den ottomanniske Port. Keiseren har fundet det nødvendigt, at anordne en Blokade af Dardanellerne, men omendskjønt det derved er bleven uundgaaelig nødvendigt, at afbryde al Samvirkning med den russiske Sømagt, saa hersker dog den bedste Forstaaelse mellem de tre allierede Magter. Jrlands Tilstand er en Gjenstand for Hs. M. vedvarende Bekymring, der kan blive farlig for den offentlige Rolighed, hvisaarsaHs. M. stoler paa, at Parlamentet vil sætte ham istand til at haandhæve sin retfærdige Anseelse. Naar dette er opnaaet vil Hs. M. at alle de Love skulle revidere, som belægge hans katholske Undersaatter med borgerlig Udygtighed, samt hvad deri kan afskaffes og forandres. Man seer altsaa, at Ministeriet har besluttet at foredrage Katholiksagen, men om Maaden hvorpaa det vi skee, ere Meningerne, Rygterne og Forventningerne heele forskjellige. Man antager som afgjort, at Welling, ton vil fremkomme med et Forslag til Katholikernes Bedste, men hans og disses Modstandere glæde sig derhos til, at han vil falde igjennem dermed, og med de samme styrtes fra sin Ministerpost; hvilket dog ikke en sandsynligt, da Kongen i saa Fald maa være stemt for Sagen, og følgelig holde sin Førsteminister opreist. En anden Begivenhed, hvorom Hertugen udentvivl vil faa en haard Dyst at bekæmpe, er Portugisernes fjendtlige Bortjagelse fra Terceira, hvor Landgangen var meldt ham iforveien ved Grev Palmella, og som det denganlod til, at Jngen havde noget imod; der bleve disse Mænd, som værdigen forestille deres Fædreland, udenfor samme, værgeløse udsatte for tvende Fregatters Skyts, endog førend de havde erklæret at ville lande. Efter Saldanhas Beretning lagde den ene Fregat sig under Vinden for det Skib, hvorpaa han var ombord, som om det var lagt an paa, især at faae ryddet ham, som Enaf D. Miguels farligste Modstandere, af Veien. General Saldanhals Protest. Hiint brittiske Overfald paa de værgeløse ulykkelige Portugiser som for deres Troskab til den retmæssige Regent havde maattet flygte bort fra deres Fædreland, og søgt et Fristed i Storbrittanien, hvorfra de igjen bleve bortviste, og siden saa fjendtligt behandlede, er af den Art, at det fortjener nøiere at kjendes, hvisaarsag her leveres et kort Uddrag. af General Saldanhals Protest, som er bleven indsendt til den brittiske Regjering og nu læses i alle offentlige Blade: Aar 1829 den 16de Januar løb de 4 aldeles ubevæbnede Transportskibe som den 6te f. M. havde forladt Plymouths Havn ind paa Terceiras Rhed, hvor de pludseligt bleve angrebne af 2 engelske Fregatter, som gave sig til at fyre paaos, hvorved en Mand strax blev dræbt og en Anden saaret. Vi forfærdedes over dette Attentat og lagde bi, hvorpaa en Officeer kom ombord og spurgte, hvad vi vilde her. Jeg General Grev Saldanha, svarte, at jeg havde min Souverains befaling til at anløbe denne Øe. Derpaa svartes :at Skibscheferne havde Ordre af den brittiske Regjering til at forhindre det og at bruge Magt hvis man ikke vilde adlyde. Man skulde derfor pakke sig. Jeg svarte atter, at det var min Dronning, min Souverains befaling, og kunde kun afstaae derfra, naar der. erklærte os for Krigsfanger eller borede de ubevæbnede Transportskibe isænk med alle deres ombordværende ligeledes værgeløse Passagerer. For at understøtte min Beslutning, beraabte jeg mig paa Folkeretten, Tractaternes Hellighed, og det imellem Hs. storbr. M. og Hs. allertroeste Maj, herskende Freds= og Venskabsforhold, men jeg fik det tredie Svar, at hvis jeg ikke forlod Havnen inden 3 Timer, skulde jeg ved Kanonskud tvinges til Lydighed. (Fregatcheferne vare Commodore Walpole og Capt. Badford.) Jeg svarte atter, at jeg da vilde følge dem som Fange, men vort Forraad af Levnetsmidler og Vand var ikke tilstrækkeligt til nogen lang Reise. Tillige beklagede jeg mig over, at Comm. Wal pole ikke værdigede mig sine Svar skriftlig i et Tilfælde. som maaskee var det eneste af sit Slags i civiliserede Nationers Historie. Men istedetfor andet Svar raabte Commodoren til os : "Strax følg med!"Men imens jeg sendt min Adjutant ombord paa Fregatten Ranger for at lade Chefen vide, at jeg skrev paa en Protest imod det uhørte Angreb, Portugisere maatte erfare i deres egen Havn og ved deres eget Land, da - Himmel og Jord, Konger og Folk bør vide det - mens jeg af alle Kræfter tilte med at faae mit Brev skrevet, tordnede Rangers Kanoner paany og dets Kugler fløi gjennem mit Skibs Takkelage; hvilket Alt fandt Sted i en Dronning Maria 11, Hs storbr. Majestæts ældste Ven og Allierede tilhørende Havn. Trodsende enhver Fare, lod jeg nu en Baad sætte ud og roede over til Ranger, hvor jeg selv overgav Commodoren mit Brev, men fik, istedetfor Svar, kun nye Trusler. Fregatterne lagde sig derpaa en paa hver Side af de 4 Transportskibe og truede at bore os i Sænk hvis vi endnu tøvede. Da alt for mange Menneskers Liv stod i Fare, og jeg desuden ansaae mig selv for Krigsfange, gav jeg Transportskibene Ordre til at følge med Fregatterne, der vedblev at holde dem sammen med skarpe Skud, hvergang et Vindstød bragte dem ud af Løbet. Saaledes bleve vi, i samme Øieblik vore Landsmænd udstrakte Hænderne efter os, da vi alt hørte Garnisonens Trompeter byde os Velkommen, revne ud af en portugisisk Havn og slæbte midt ud paa Oceanet i en allieret og venskabelig Magts Navn. Ved Misbrug af Magten, Tilsidesættelse af Moral, Tro og Love, er Folkeretten med velderaadt Hu bleven krænket af den engelske Regjering. Midt paa Verdenshavet, kaldende Himlen til Vidne, protestere vi paa det høitideligste mod denne Voldfærd, dette skrækkelige Attentat.