Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-04-09
Stænderforsamlingens Petition til Hs. Maj. om Danmarks Finantsvæsen. (Fortsat. See No. 58.)"Da vi imidlertid ikke tør fordølge hverken for D. M. eller for os selv Muligheden af, at Ligevægten mellem Jndtægt og Udgift ei allene ved Besparelser kunne opnaaes, saa opstaaer det vigtige Spørgsmaal om Maaden, paa hvilken de dertil nødvendige Midler kunne tilveiebringes. Paalæg af nye Skatter eller Laan ere de Midler, der tilbyde sig, dersom det skulde vise sig, at Besparelser ei ene kunne føre til Maalet. Da det i den bekjendtgjorte Finants=Stat er antydet, at Finantserne have en Udsigt til forøget Jndtægt i den hidtil eftergivne Deel af Landskatten, og da der tillige omtales nogle Contributioner, som forskudsviis ere betalte af Statskassen og som siden skulde reparteres, saa har man troet deraf at kunne udlede, at det muligen var paatænkt, at denne Eftergivelse skulde bortfalde, og at i Særdeleshed Landskatten for Fremtiden skulde opkræves med dens fulde Beløb. - Dersom dette blev Tilfældet, da maae vi befrygte, at der lagdes saa svære Byrder paa Landmanden, at, om endog denne Forøgelse kunde bæres, den landlige Jndustri dog vilde lide i den Grad, at Evnen til at bære de paalagte Byrder mærkeligen maatte forringes. Forsamlingen tillader sig at gjøre D. M. opmærksom paa, at den i 1818 udskrevne Landskat endnu aldrig i sit hele Omfang er bleven erlagt; thi vel opkrævedes den med sit fulde Beløb i Aarene 1818 og 1819, men uagtet Kornpriserne i disse Aar vare heldige, saa paadrog Landmanden sig dog saa betydelige Restancer, at D. M. fandt det tilraadeligt, at forunde ham betydelige Nedsættelser og andre Lettelser, iblandt hvilke fornemmelig Kornleverancen og den senere tilstaaede Eftergivelse ere de vigtigste. Men ligesom med Undtagelse af Eftergivelsen, de andre Lettelser ere ophørte, saa ere paa den anden Side flere andre Byrder paalagte Hartkornet. Unægteligt er det, at Landmandens Stilling for Øieblikket er mindre ugunstig end forhen, men Forsamlingen kan ei undlade at gjøre D. M. opmærksom paa, at det nu fremkaldte Liv i den landlige Jndustri trænger til al muelig Skaansel og Pleie, dersom det skal udvikle sig og vinde Kraft, og at man derfor maa ansee det for saare betænkeligt, at belægge denne Jndustri med yderligere Byrder. Forsamlingen nærer det Haab, at D. M. allernaadigst vil fornye den hidtil tilstaaede Eftergivelse i Landskatten, samt i Tilfælde af, at det enten formedelst en formodet Forøgelse i Landmandens Kraft eller af andre Grunde skulde blive paatænkt paany at opkræve denne hidtil eftergivne Deel af Skatten, D. M. dog ikke vil tage nogen endelig Beslutning i saadan Henseende, forinden Stændernes Betænkning derom er indhentet. - Ved at overveie de andre Statsborgeres Stilling og Erhverv, har man maattet befrygte, at yderligere Byrder vilde virke paa en ligesaa skadelig Maade for disse som for Landboindustrien, og vanskelig lader sig nogen directe eller inddirecte Skat udfinde, der kunde indbringe noget Væsentligt uden at angribe eller svække Erhvervsgrenene. - Ogsaa har det været Gjenstand for Forsamlingens Overveielse, hvorvidt en Skat paa Capitalformuen maatte, forsaavidt Nødvendigheden udkrævede større Anstrængelser, – være tilraadelig, og uagtet der ere anførte Grunde for en saadan Skats Retfærdighed og billighed, have dog Meningerne herom været saa deelte, at Forsamlingen ei har anseet det for passende, herom at udtale sig i det nærværende Andragende. Uagtet nu Forsamlingen erkjender, at der vanskeligen kan paalægges nogen Skat, som ei vil indvirke forstyrrende paa det statsborgerlige Liv, saa er den dog tilbøielig til at antage, at Skatters Paalæg, saafremt en uundgaaelig Nødvendighed bød det, dog vil være at foretrække for Laan. Forsamlingen maa nemlig ansee Laan for et saare misligt Hielpemiddel, naar det optages i den Hensigt, dermed at dække de løbende Udgifter og de stipulerede Afdrag paa Gjelden. Dersom Finantserne midt under Freden, og under iøvrigt ikke gandske uheldige Omstændigheder, ei kunne bestride sine Udgifter eller gjøre Afdrag paa Statsgielden, uden ved nye Laans Optagelse, da maa man mistvivle om, at en saadan Fremgangsmaade vilde kunne føre til noget heldigt Resultat. Den Lethed, med hvilken næsten alle Lande have været istand til at optage nye Laan paa tilsyneladende billige Vilkaar, har fremkaldt stor Tilbøielighed til at benytte dette Middel, men Følgerne af det fortsatte Laanesystem have kun været sørgelige. - Forsamlingen nærer det Haab, at Besparelser maae kunne udføres i den Grad, at intet nyt Skattepaalæg eller Laan vil blive nødvendigt, ikkun befrygter den, at Besparelserne ei i den Grad strax kunne finde Sted, at det ei skulde være nødvendigt, ved midlertidige Ressourcer at dække den aarlige Underballance. – Som midlertidige Hjelpemidler tillader Forsamlingen sig at henvende D. M. Opmærksomhed paa de tidligere berørte kongl. Activer, af hvilke vel en Deel bestaaer i Jordegodser, som Statskassen har maattet overtage. Man troer ikke, at det er hensigtsmæssigt, at disse vedblive at være Statseiendom, ligesom det heller ikke antages, at de afgive et til deres Capitalværdi passende Overskud; thi al Jndustri, og vistnok ogsaa Landboindustrien, egner sig lige bedre til at være Gjenstand for den Privates Beskjæftigelse end for en Regjerings Opmærksomhed. Det forekommer Forsamlingen, at en anden Ressource ligger i de Staten tilhørende særlige Fonds, som ei ere henlagte under Finantsernes særlige Bestyrelse. Endskjøndt man erkjender, at adskillige af disse Fonds, saavel ifølge den Maade, paa hvilken de ere opsamlede, som ifølge det Øiemed, til hvilket de ere bestemte, ei retteligen kunne inddrages under den almindelige Finantsbestyrelse, saa er der dog flere og betydelige Fonds, om hvilke dette ei gjelder, og som, naar Nødvendigheden byder det, af Finantserne maae kunne anvendes til Udredelsen af de stipulerede aarlige Afdrag paa Statsgielden. (fortsættes.) Forlangte Jndrykkelser. Actiehaveren og Bestyrelsen af J. Moses, vide No. 51 og 43 af Aarhuus Avis. Jeg er saa vant at see mig skildret i Aviserne som en Vendekaabe, en Theoretiker, en Mand der ingen Ting har seet, ingen Ting veed, at det slet ikke har forundret mig paa ny at see en Modstander fremtræde med den Paastand, at jeg ikke synes at kunne skjælne imellem en Hest's og en Oxes Egenskaber. Jmidlertid maa jeg dog gjøre min Hr. Actichaver opmærksom paa, at det ikke er de korte eller lange Haar, som gjøre en Hest smal eller bredpibet, men at det er Senens Brede der her gjør Udslaget, i hvilken Henseende X. Moses staaer under al Kritik. Hvad Y. Moses's Spat angaaer, da behøves hverken Forstørrelsesglas eller andre saadanne Hjælpemidler, men kun et Par sunde, upartiske Øine, for strax at blive samme vaer. Ja Y. Moses har saa megen Spat, at hvis den et Aarstid blev brugt til vedholdende Arbeide, vilde Haseledet blive ganske omspændt deraf. At krogede eller krumme Haseled skulde forøge en Hestes Løbe evne, er noget splinternyt man for ikke har vidst. Hidtil har man holdt Heste med denne Feil, for bedst skikkede til at sætte sig paa Bagbenene, men ikke til at udstrække dem. Ligesaalidt kan jeg troe, at denne Feil skulde være almindelig ved Fuldblodet, tvertimod snarere den modsatte Feil, hvorpaa blandt andet Fuldblodshingsten i Aarhuus afgiver et Beviis. Overhoved forekommer det mig at Hr. Actiehaverens Yttring om at krumme Haseled ere Fuldblodet egent, fuldkommen ligner det Svar man gav mig da jeg besaae den berømte Palæmon, og gjorde opmærksom paa at det venstre Forbeen, stod noget udad, nemlig at det var en Feil den haver tilfælleds med alle Fuldblodsheste. At enhvde Hingst der bruges til Bedækning bliver noget krum og taber i sin Bevægelse i Forbenene, er noget jeg ligefrem maa benægte. Den berømte Dauggaardhingst var endnu i sit 17de Aar saa fri for denne Feil som nogen Hest kan være, og det samme gielder og flere indbrændte Hingster. Desuden har Y. Moses kun bedækket i nogle faa Aar endnu. Forunderligt lyder det at forlange, at jeg skal vise hvorledes man ved Arbeide kan prøve og bedømme om en Hest har andet end Styrke. (Udholdenhed kunde dog have været tilføiet). Naar har jeg paastaaet andet og hvortil har jeg da skrevet og Veddeløb, hvortil anbefalet samme, og var ikke netop Tale i min sidste Skrivelse om Arbeidsbrugbarhed. Saaledes skriver man uden at overlægge hvad man siger, men vogter vel for at nævne sig, da man ret godt veed, at der ikke vilde følge andet end Skam deraf. Bestyrelsen troer at det geraader F. Moses til Anbefaling, at man har givet 100 Louiskors for et ufødt Føl efter den gamle Moses. Jeg mener at T. Moses med dens mange Føl, som jeg sandeligen ikke alle har nævnt, viser hvorlidt man kan stole paa Fuldblodets Constanthed, og at det altsaa er noget høistvoveligt at kjøbe ufødte Fuldblods føl. Hr. Byskriver Carøe er den eneste som har indbudet, mig at see hans Føl. Jeg har kun været to Gange i Veile fra 3die Decbr. til Dato, og da jeg ikke lægger nogen synderlig Vægt paa dette Folbekigerie, har jeg troet at jeg altid tidsnok kunde faae Hr. Carøes Føl at see. Det har derfor forundret mig at Bestyrelsen udhæver denne Omstændighed som om den var af nogen Vægt. At jeg har omtalt V. Moses Feil er en Følge af de gjentagne, paatrængende Opfordringer af Fuldblodsvennerne til at nævne hvorfra jeg har mine Dato. Dem, har altsaa Bestyrelsen at takke herfor, og den vil bedste vide, om blandt mine anonyme Modstandere, ingen af J. Moses's Actiehavere findes, som directe eller indirecte have pustet i Jlden. Man har villet sætte mig i Forlegenhed, men faaer nu tage Skade til Giengield. Fuldblodssagen, mine Herrer, er desuden en Almeensag, og Fuldblodet har ikke mere Privilegium end andet Blod til at unddrage sig offentlig Kritik. Kan det ikke udholde Concurrencen i saa Henseende med vore Præmiehingster, seer det sandeligen maadeligen ud for Fuldblodet. For Resten, er det Alvor at man ønsker at vise Y. Moses Dygtighed, nu saa indbyde man til en Dyst fra Aalborg til Hamborg med 14 a 16 Lpds. Vægt. Opfordringen vil vist ikke blive upaaagtet At Fuldblodet kan løbe og løber bedst, omtvivler Ingen. Men det er dets øvrige Egenskaber vi trænge til, lidt nøiere at gjøre os bekjendt med Aldebertsminde, den 5te April 1836. C. Dalgas. Til Hr. Kammerraad Dalgas i Anledning. af det i No. 39 Jndrykkede. Betræffende de Erfaringer, jeg beraaber mig paa, med Hensyn til Skadeligheden af de overspændte engelske Jdeer om Hesteavl man søger at gjøre gieldende hos os, da henviser jeg først og fremmest til den forqvaklede meklenborgske Hesteavl. Dernæst til den i Hertugdømmene almindelige Erfaring, at ved Siden af enkelte udmærkede Heste, faldne efter Fuldblod, ogsaa falde mange ubrugelige Dyr, som man der kalder Springhaasen, siger De. Hav nu den Godhed, at meddele os, hvori de troer, denne Forqvakling bestaaer; thi efter Meklenborgernes almindelige Mening er det gaaet med deres Hesteavl, som med vores. Der var nemlig en Tid, da den formedelst Jndblanding af andet Blod havde opnaaet en vis Celebritet. Den kom i Forfald, da man deels gandske ophørte med at indblande hiint Blod, deels begik Feil i Valget af det ædle Blod, og nu, da man er kommen til rigtig Erkjendelse herom, bibringer man Racen igjen bedre Egenskaber formedelst det fortrinligste Blod, man kan forskaffe sig. Jnds. mener derfor, at hiin Forqvaklings Periode i Meklenborg, ligesom hos os, egentlig fandt Sted for man benyttede Fuldblodet. "Betræffende de Mønstre, som have foranlediget mine Domme om Fuldblod, da henviser jeg blandt andet til F. Moses i Veile og hans Forgænger, og disse 2 Fuldblods hingste beskriver De nu saaledes, at man ikke kan tvivle om, De jo har seet dem med egne Øine. Men De maa undskylde, at man derfor dog ikke kan tilkjende Dem tilstrækkelig Kundskab om Fuldblodet, for offentlig at afsige Dom over dets Nytte eller Skadelighed. Efter 2 Jndivider kan man dog ikke vel bedømme en heel Race! "At give Dem 2 Halvblodsheste et Aar paa Prøve er en Proposition, hvorpaa neppe Nogen vil indgaae, og dermed vare da ogsaa kun2 Heste prøvede. Paa Als vilde De derimod kunne faa at see en Mængde ikke alene Fuldblodsheste, men ogsaa Afkom af disse med Landracen. Jnds. agter ei med Passer, Vinkelmaal og Lod i Haand at indlade sig i en belærende Demonstration over disse Hestes Fuldkommenheder; men maa meget mere tilraade Hr. Kammerraaden ret snart at foretage den attraaede Reise, for selv at overtyde Dem om de forædlede Hestes Brugbarhed eller Ubrugbarhed for Landmanden, og om deriblandt findes mange Springhaasen.