Ribe Stifts Adresseaviser, 1794-04-01
Hr. Parrot, Lærer her i Matematiken, gav en Fransk Flygtling, ved Navn Bigot, Underviisning. Denne vidste om ham, at han havde overtalet en af hans Kammerater, som havde ladet. sig indvikke i den sorte Komplot, og nu skammede sig ved at forblive i sligt Selskab - til at vende rolig tilbage igien til Frankerig. Hr. Parrot bragte nu Kortene, som bevise, at en Maaned er ude. Aristokraten gjorte ham Ophævelser over Betalingen. Hr. Parrot sagde, at han var ei vandt at trette og Penge, han skienkede ham dem. Aristokraten springer ham derpaa om Halsen og kaster ham ud af Dørren. Saa behandler man ingen Lærer, sagde Hr. Parrot, naar det gielder om at betale ham. Nu anfaldt Aristokraten og hans 3 Medhielpere denne ene vergeløse Mand, og sloge, ham, saalænge deres Kræfter tillode det: Betienterne ilede til, men maatte bortresig. Jntet Menneske i Huset ilede hertil, efterdi man var vandt at høre en frygtelig Støien af disse Folk. Hr. Parrot undveeg endelig blodig, med nogle farlige Saar i Hovedet: Han skyndte sig hiem, hans Kone erfarer, hvad der var foregaaet: Lægen og Chirugen kan ei indestaae hende for hendes Mands Liv, som hun elsker overalt. Den ædle Frue er nær ved at fortvivle, løber hen paa Paraden, forlanger af den kommanderende Oberst Ret over disse lumske Mordere, hun forteller derpaa Sagen, som den var tildraget og iler hiem igien. Alle Omstaaende bleve rørte. Oberamtet fik befaling strax at undersøge Sagen. Om Eftermiddagen maatte Gierningsmændene møde, Konen mødte ogsaa hun paastod dem arresterede; men dette streed imod Etiketten; thi de vare af Adel og den Mishandlede blot en borgerlig Canaille. Paa den ophidsede Kones Brusen fik de endeligen Stadsarrest. Endnu er hun i en Slags Afsindighed. Hun søger allevegne efter Pistoler. Ha skriger hun dem i Ansigtet, vare der kun 50 Koner som jeg, snart skulle den 9de Yngel være udrøddet. Denne vrange Forhold af den sovende Retfærdighed, fordi den ei tør vaage for de Høivelbaarne, har kommet Galden til at løbe over paa Enhver, der ogsaa uden Aner har Følelse af Menneskelighed, og siden den Tid have Mange offentligen erklæret sig for Demokrater. Noget og Negerfarve. Mange have staaet i den Tanke, at Negernes sorte Farve ei var en Følge af Himmelegnen, hvorunder de leve, men en Straf over dem som Kams Afkom, og have villet bevise deres Sats dermed, at Europæer, som i det bede Jordstrøg, forplante sig, ei allene i nedstigende Linie ikke blive sorte, men næsten finere og hvidere i Huden, end deres Landsmænd i Europa. At disse Folke, der leve et høist kælent og uvirksomt Liv blive finere og blødere i Huden end Evropæer, det vil jeg gjerne indrømme dem. men deres Farve falder dog unægteligen. i det Mørke: Man behøver blot at see, en Spaaier eller Jtaliener, og han er vist mørkere i Huden end en Nordlænding. Men Sagen, hvorfor de ei kjendeligen udarte, er nok snarere denne at de immer blande sig med tilreisende, Enropæer og ei vedligeholde deres Stamme reen og ublandet; thi ellers troer jeg vist, at de bleve i faa Led sorte som Landets Jndbyggere selv. Jeg har altid været af lige Tanke, med dem, der tilskrive Klimaets Heede. den sorte Farve, da Solen efterhaanden, forbrænder de sig mellem Hud og Kiød befindende Vædsker og den overdrevne Varme hindrer Uddunstningerne, som da fortørrede blive inden for Huden. Denne min Meening finder jeg ikke lidet bestyrket i Kaptæn Forrestes Rese nach Neuginea und den moluckischen Jnseln, hvor han beretter, at Portugiserne paa Øen Schilolo ere blevne saa sorte, at man ei kan kiende dem fra Jndvaanerne selv.