Den Vest-Sjællandske Avis, 1822-10-12
Forfatteren beskriver i den anden Deel af sit Værk Historien af Aarene 1809 og 1810. Ved Slaget ved Corunna og Englændernes Jndskibelse syntes allerede i Begyndelsen af dette Aar at Spaniens Erobring var bleven fuldendet af de Franske. Men Bonapartes tilsomme Tilbagereise til Paris og den hurtige Udbredelse af det Rygte i Madridog i Provinserne, om en nye forestaaende Krig imellem Frankerig og Østerrig, vedligeholdt Modet og Haabet. Alle ugunstige Efterretninger derimod bleve holdte for Opdigtelser af Afrancesados (de Franske Tilhængere) og kun forklarede af Folket som Beviis paa deres Modstanderes Frygt og Forlegenhed. Saaledes vilde man i flere Dage aldeles ikke troe, at Sarragossa var indtaget; men da endelig Efterretningen blev fra alle Sider bekræftet, saa blev hele Ulykken tilskrevet den tappre General Palafor, som uagtet sit tappre Forsvar blev dadlet paa det bitterste. Den 18de August 1809 erklærede Joseph at alle Munkeordener skulle ophæves; dette Skridt, bidrog meget til at forøge Folkets Modstand, da de fordrevne Munke udspredte sig over heele Riget og søgde overalt at udbrede det Had mod de Franske, som de selv nærede; selv Slaget ved Ocanna formaade kun i faae Dage at nedslaae Jndvaanernes Mod i Madrid, snart vendte den forrige Tillid tilbage, da alle Slags gunstige Rygter bleve paa nye udbredte. Derimod udviiste de Franske og deres Tilhængere, som nu efterat alle Spanske Armeer vare slagne og de vigtigste Fæstninger vare erobrede ikke meere tvivlede paa Spaniens endelige Undertvingelse, stedse mindre Skaansel imod Folkets Fordomme og Følelser og fornærmede det derved bestandig meere; desuden blev uafladelig og uden Undseelse Constitutionen af Bayonne overtraadt af dem. Men hvad der fornemmelig forbittrede Hovedstadens Jndvaanere var, at Afgivterne paa de almindeligste Livets Fornødenheder bleve vilkaarligen forhøiede, endskiønt kun Contrabandererne vandt derved og Skatkammeret tabte. Bonapartes Stridigheder med Paven, som dagligen meere bleve bekiendte og Hs. stedse meere tiltagende Voldsomhed forbittrede de Spanske i den Grad, at selv ikke engang Hs. Formæling med den Østerrigske Keisers Datter, Englands meere trykkede Tilstand, Josephs Expedition imod Andalusien, Sevillas og de øvrige Hovedstæders Jndtagelse i de sytlige Provinser, naar Cadix allene undtages, ligesaalidet som den Amnestie, som Joseph udstædte fra Sevilla den 2den Februar 1810 formaaede at afvæbne Nationen. Cadixs lykkelige Frelse ved Hertugen af Alburquerque ligesom den strax derpaa foretagne Forandring i den insurectio nelle Regiering, hvis hidtilværende Organisation havde opvakt megen Misfornøielse, hævede Modet paa nye og de bevæbnede Hobe formeredes hver Dag paa en utroelig Maade, istedet for at formindskes. Man oversaae derfore meget let Leridas og Ostalrichs Erobring af Suchet. Forgiæves tillod Joseph igien Tyrefægtningerne, som selv vare blevne forbudte under Carl den 4des Regiering formedelst de Uordener og Udsvævelser, som vare forbundne dermed, for at vinde Folkets Masse, men Hensigten derved var at for tydelig, at det ikke endnu meere skulde have forøget Misfornøielsen hos de Jndsigtsfuldere. Derimod blev den Efterretning, at man i Cadix havde besluttet at sammenkalde de overordentlige Cortes, modtaget med en overvættes Glæde. – Massenas mislykkede Foretagende imod Portugal var desuden nok til at udslette de ubehagelige Jndtryk, som Erobingen af Almenda og Culdad Rødrigo havde foraarsaget; Empecinados lykkelige Expedition i Nærheden af Hovedstaden og de øvrige Guerillas Anføreres, især Minas og Porliers havde en stor Jndflydelse paa Folkestemmingen i Madrid, (af disse 3 Anførere er Portier siden faldet som et Offer for Friheds-Systemet; men Empecinado og Mina ere for nærværende Tid dets ivrigste Forsvarere). Da imidlertid de Cortes Forsamling i Cadix blev aabnet og der blev oprettet et Regentskab, som bestod af General Blake og Marine officererne Agar og Ciscar, saa voxede Haabet, en skiøndt de Cortes ikke vare blevne valgte paa en lovmæssig Maade, som heller ikke var mueligt i Spaniens daværende Tilstand. Med Aaret 1811 tog en besværlig Tid for Madrid sin Begyndelse, da Hungersnød og Dyrhed indtraf, den Josephinske Regierings Begiærlighed, som paa enhver Maade søgte at skrabe Penge sammen og som altid forhøiede Skatterne paa de meest uundgaaelige Fornødenheder, Efterladenheden med at betale de fleeste Lønninger og de Stores og Riges Fraværelse, alt dette maatte snart foraarsage i en Stad, som Madrid, der fornemmelig lover af Hoffet og af de Riges Sammenstrømning fra alle Provinser en omsindlig Mangel og Næringsløshed.