Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-04-30
Det fortjener at anmærkes, at den Danske Regjering, som allerede var omgiven af Franske Tropper, styret, dreven, ja endog betalt af Frankbombarderes, vor Flaade bortføres og vor Handel ødelægges, Sandelig, naar saadanne Paaskud skulde kunne antages for Grunde, saa gives der ingen Udaad, som jo maatte kunne retfærdiggjøres. Men ere disse foregivne Farer da blevne afværgede ved Engellands Overfald, Erfaringen har lært, at de Steder i Nedersaxen, Frankrige havde taget i Besiddelse, ikke bleve tilbagegivne fordi Engelland, har bortført vor Flaade, og det Engelske Ministerium vidste desuden alt for vel, at det var hverken det rette Middel til at forjage de Franske fra det nordre Tydskland, eller til at forekomme, at de Havne, som indtil den Tid stode aabne for Engelland, skulde blive lukkede. Den Franske Armee staaer endnu hvor den har staaet og alle Danske, Russiske og Preussiske Havne ere lukkede for Engelland. Altsaa bortfalde alle disse Grunde af sig selv, og det er aabenbart, at Engelland netop har udvirket det Modsatte af hvad det vilde udvirke. Men sæt at det Engelske Cabinet virkelig frygtede for at de Franske skulde trænge ind i Sverrig - thi om Dannemark kan jo Talen ikke være her - og at det, ganske mod Sædvane, virkelig vilde gjøre saa stor en Opoffrelse af sin Nationalære og sin Nationalvelstand, for at frelse denne Bundsforvandte, paa en saa uværdig Maade, saa vidste det jo, at Rusland umuelig vilde tie til et saa æreløst Angreb paa Dannemark og at Sverrig netop vilde blive et Offer ved det Middel, der skulde frelse det. At det sidste har været Tilfældet stadfæster Erfaringen. Der er altsaa ingen Tvivl om, at Engelland, i sin Troløshed, fuldkommen indsaae, at Sverrig vilde komme til at betale Gildet. Det Svenske Cabinet burde selv længe have indseet det, og ikke opoffre sit Riges Vel og sine Undersaatters Rolighed for den beklagelige Lykke, at være et Redskab i Engellands falske Haand. rige, (1) udgiver en Krigserklæring mod Sverrig, uden engang at turde nævne den Magt, som leder dets Foretagender. Med Forlegenhed opsøger Dannemark Grunde og Ankeposter, for at have Anseende af at have en egen Villie i denne Beslutning. Det anfører Sverrigs Forestillinger mod de Svenske Posters Standsning, som Ubehageligheder, da det, for at hindre den Engelske Brevvexling, ei var istand til at lade disse Poster gaae frit igjennem Landet, saaledes som Tractaterne foreskrive, og tilstaaer at være uvilkaarligen tvunget til denne Fremgangsmaade. Det gjetter Hs. Maj. Tanker, og indbilder sig at de ere fiendske, (12) (11) En aabenbar Usandhed og Bagvaskelse. Det tilkommer det Svenske Cabinet at bevise at Dannemark lige indtil dette Øieblik har modtaget en eneste Skilling i Subsidiepenge af nogen muelig Magt. At Gustav den Tredie lod sig betale af Tyrkerne, for at føre Krig mod Rusland, og at den nuværende Svenske Regjering har solgt sine Undersaatter til Engelland for 16 Sh. pr. Mand, det er almindelig bekjendt. Men man staae frem og bevise om Dannemark nogensinde i de nyere Tider har ladet sig kjøbe til at føre Krig eller solgt en eneste af sine Sønners Blod til fremmede Magter. 12) Det behøvede ikke at gjette dem, thi de vare alt for aabenbare. Eller var det venskabeligt, at Kongen af Sverrig, efter Cannings udtrykkelige og hidtil nigjendrevne Erklæring, tilbød sig at lade sine Tropper afløse de Engelske i Sjælland, Var det venskabeligt, at Kongen, istedet for at benegte Cannings Ord, tvert imod erklærede, at han havde gjort det, dersom han havde fundet det fornødent, Var det venskabeligt, at Kongen modtog de Engelske Anførere, efterat de havde hærset Kjøbenhavn, med de største Æresbeviisninger, Var det venskabeligt, at de Svenske Havne tjente de Engelske Krigskibe til Foreningspunct, og at de i Gothenborg fandt et Smuthul, hvorfra de saa magelig kunde overfalde medens det allerede i adskillige Maaneder hemmelig er kommet overens om et Anfald paa Sverrig. Det giver sig af med at dømme om dette Lands Jnteresse, medens det selv har overladt baade sin Jnteresse og sin Selvstændighed til fremmed Jndflydelse. Dette bebreider endeligen Sverrig, at have beredt Forsvarsmidler ved en Subsidietractat (13), medens det er betalt for en Angrebskrig, og bruger, ligesom af et Slags Forlegenhed, mod Sverrig Ordet Leiesvende, hvilket den Regjering, som betaler Dannemark, maaskee har havt den Haardhed at forestaae.