Ribe Stifts Adresseaviser, 1794-10-10
Robespierre kiendte Abbeen bedre, og vidste formodentlig, at han i ham hverken kunde have en Støtte, eller en Modstander, i det mindste ingen hemmelig Modstander, og et gabenbart Angreb kunde man afværge; Han lod ham altsaa gaae i Forglemmelse, og forstyrrede aldeles ikke den philosophiske Roe, hvortil han havde overgivet sig, for at dyrke Videnskaberne, giøre Vers, og maaskee hevne sig ved en Satyre paa sin Tidsalders Utaknemmelighed. Men naar paa Grund af det, som her er sagt, det er usandsynligt, at Abbe Sieyes har været Robespierres Støtte, følger da vel heraf, at Robespierre har ingen Støtte havt paa den ophøiede Plads, hvorfra han er bleven nedstyrtet, Aldeeles ikke. Naar man erindrer sig den ubetydelige Rolle, som Maximilian Robespierre spillede i Aarene 1789, 90, 91 og 92, uagtet at denne Møie, som han anvendte, for at giøre Opsigt, naar man erindrer sig de mange og vidtløftige Taller, hvori han gjorde næsten inten andet, end roesde sig selv paa en latterlig Maade, og fornærmede sine Modstandere, naar man siden sammenligner disse Taller stor Mængde, ingen vilde være Stifter til de 44000 Municipaliteter, og dog dristede ingen Deputeret sig til at angribe den indvortes Godhed i en Jndretning, som bebagede Folket. Endnu veed man ikke, hvo der er Fader til dette herlige Mesterstykke. med de Afhandlinger, som han i Sommeren 1793 lod komme for Lyset, saa kan man vel ikke tvivle paa, at han har betient sig af en fremmed Pen. Er det maaske Laclos Pen, Forfatteren til de farlige Forbindelser *), ell. ler en anden berømt Skrillents Pen? derom kan man intet afgiøre. 7) Les ligisons dangerenses. Om Folkene ved Orenoko. ) Langs med den store Orenoko=Flod boe mange færskildte Nationer, som i Sæder og Skikke er hinanden meget lige. Deres Legems Farve er i Almindelighed mørkebruun, der falder lidet i det rødlige. Nogle ere vel fortagtige, dog har deres Sorthed ikke mindste Liighed med Negernes. De som boe nær ved Orenoko ere meere brune end Jndbyggerne i Skovene og paa Biergene. Mænd og Qvinder ere af Europæernes sed vanlige Størrelse. Qvinderne ere mindre svage og nok saa store som Mandfolkene; endog de res Stemme er mandig og grov. Blinde, Halte Krumryggede ere meget sieldne iblandt dem. Deres Ansigtsdannelse er ikke hæslig, endskiønt noget mørk. Deres Øine ere sorte og fyrige, de synes og fornemmelig at sætte Skiønheden i Øinene. Ellers ere alle deres Ansigtstræk regelmæssige, og ikkun faa have flade Næser. Man skulde troe, at Folk, som i deres heele Levetid ere udsatte for Solens Heede og omsværme i Skove og paa Bierge, maatte have en fast og stærk Legemsbygning, og et frygteligt Udseende, men saa er det ikke. De ere uden Skieg og af en saa fiin og qvindeagtig Legemsbygning, at man skulde troe, at de kom aldrig ud i den frie Luft. Deres Hovedhaar er vel stærkt og tykt, men paa deres ovrige Legeme lade de intet fremvoxe. De udrykke med Flid Haarene af Øjenbrynene, af Skiegget ja endog af Øjelaaget. Besynder, ligt er det, at deres Hovedhaar, endog i den høieste Alder, bliver sielden graat. Rynker i Ansigtet er hos dem ligesaa uhørt, og det erneste Kiendetegn, hvorefter man kan beregne de 5) Taget af Abbe Gilii Efterretninger og Landet Gujann, Orenokofloden og de der boende Vilde. res Alder, er deres Fødder, hvis Hud bliver meget sammenrynket ved Aarenes Tiltagelse. Maaskee findes der ikke et svagere Folk i den heele bekiendte Verden. De ligne de Blomster der visne, saasnart man plukker dem. Enhver Forandring i Luften er dem emfindtlig, de ere underkastede mange Sygdomme, og bleve gemeenlig et Bytte for en tidlig Dod. Men med al deres Svagelighed ere de overmaade smidige og lette. Mænd og Qvinder spømme fortreffelig, og styre deres Baade med overordentlig Færdighed. De klattre op i de høieste Træer, og tage Frugten af de tyndeste Greene. Deres Lemmer ere overmaade bøyelige. De bukke sig ikke, for at tage en Kniv, et Søm og deslige op fra Jorden, men bruge dertil Tæerne, der staae ud fra hinanden, ligesom vore Fingre, efterdi de ikke blive trykte af Skoe.