Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-08-08
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Syttende Aargang. No. 64. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 8 August 1820. Reisen til Møen. Førend min Afreise, min Ven, lovede jeg, i sin Tid at meddele Dem mine bemærkninger paa min Vandring til Møen. Love er eet, men holde et andet; det Ordsprogs Sandhed finder man ved tusinde Leiligheder stadfæstet. Hvad har man ikke lovet Menneskeheden i de sidst henrundne fem og tyve Aar, og hvor Lidet af det Lovede har man holdt? Man lovede den Oplysning, og den fik Mørke, man lovede den Frihed, og den fik Baand; man lovede den Lykke, og den fik næsten intet uden Uheld. Hvorvidt jeg vil kunne holde hvad jeg har lovet Dem, vil Tiden lære; men da jeg kun har lovet Lidet, saa behøver jeg heller ikke at holde Meget. Gid Jordens Store havde gjort det samme, saa vilde de skuffede Forventningers Lyn ikke have rammet de fleste saa uventet, Foreløbigen maa jeg fortælle Dem Noget om Planen til min Reise. Vi vare i alt sex Personer, og deriblandt min Fetter Tobias's ældste Søn, ret et Conterfei af hans salig Fader, som De og saa mange Flere kjender af mine forrige Reiser i Sjælland. Fetter Trim, saaledes hedder han, er nu 34 Aar gammel, men sær, lunefuld, snurrig som Faderen. Han var, i Henseende til Munterhed, vor Falstaff paa hele Reisen, og den Spiritus, som holdt vor Lampe tændt, hver Gang den var paa Veie at slukkes. Det var først vort Forsæt, at gaae med Dampbaaden lige til Møen; thi da Alting i vore Dage drives og maa drives med Damp, saa meente Fetter Trim, at det i en saadan Dampold ogsaa maatte være meget behageligt, at drive langs med den blanke Vandflade, ustøvet, uoverkjørt, uoverreden, uskumplet, paa Neptuns Trefork, til Møen. Vi frydede os allerede forud i Tankerne over den Glæde, som denne Søtour vilde yde os, men at, Skjebnen er, især siden den Tid, Digterne have begyndt at tumle saa meget med den i deres Sørgespil, bleven alt for haardnakket. Den havde besluttet, at vi ikke som Najader skulde age paa Neptuns vaade og tangbekrandste Karm; men hvorledes den vilde det, ved hvilke Midler, den vilde det, skal De strax erfare. Jngen af os alle sex havde hidtil gjort en længere Søreise end fra Kjøbenhavns Toldbod til Bellevue, og fra Frederikssund til Jægerspriis. Hvor behageligt, at der altsaa tilbød sig her en Leilighed til en Søreise paa tolv Mile! Fetter Trim udbrød i Lovtale over Dampbaaden, og kaldte den, i et Slags Henrykkelse, den menneskelige Aand og det 12de Aarhundredes Triumph. Uden den, meente han, vi aldrig vilde faae at see den hele udstrakte sjællandske Kyst fra Søsiden. Men - Mennesket spaaer og Gud raader, Aldrig saasnart var Fetter Trim kommet hen paa Contoiret, for at hente sex billetter til Dampbaaden, førend det Ord elleve og en Fjerdedeel Specier, slog ham, ligesom Synet af det brændende Sodoma og Gomorra Loths Hustru, da hun i sin Nysgierrighed saae sig omkring, og blev til en Saltstøtte. Elleve og en Fjerdedeel Specier, og tre Mark for hver Person i Drikkepenge!" raabte han - hvilken Priis for tolv Miles Færd! Men det var endnu ikke nok; han blev aldeles til en Saltstøtte, da man betydede ham, at Dampbaaden ikke kunde medtage Nogen til Moen, uden at han havde - Pas. Nu tog Fetter Trim Hat og Stok, og løb aandeløs hjem. "Af Dampbaad reisen kan der intet blive - raabte han, i det han traadte ind i Stuen - elleve og en Fjerdedeel Specier skal den koste, foruden tre Mark i Drikkepenge for Hver, og Pas skal vi have. J Passet skal vi beskrives fra Top til Taa, ligesom i et Stikbrev - intet af vor hele Person maa blive ubeskrevet – jeg gaaer ikke med Dampbaaden, om jeg saa skulde spadsere til Fods til Møen. - Vi holdt nu et Slags Statsraad, og efter megen Veien, Prøven, Overlæg fandt vi, at Betalingen var for høi, Passers Løsning for vidtløftig, Søreisens Besværligheder for mange. Fetter Trim raabte meget hidsig: mon nogle Miles Færd. Vel være saadan Larm og saadan Fare værd: Vi udmalede os nu Søsygens Ubehagelighed, den muelige Fare for at omkomme ved Vand eller Jld, saa livagtig som mueligt, og bleve Alle enige om at Reisen skulde skee til Lands, hvilket desuden endnu medførte den Fordeel, at vi kunde see endeel smukke Egne og Steder, som vi hidtil ikke havde seet, og paa en Søreise maatte give Slip paa Efter faa Timers Forløb lød det saa glæderige og ahnelsesfulde Posthorn uden for min Dør. Hjertet hoppede i Livet paa Fetter Trim, da han hørte denne kjere Lyd, der kaldte os bort fra en Stad, hvis Annalers Hovedartikel er ulykkelige Hændelser; hvor Avind skjuler sig blandt Øgler og Slanger, paa et Leie af Roser og Lilier; hvor Yppighed gaaer Haand i Haand med Usselhed, Letsind med Fortvivlelse; hvor det ene Menneske søger at grave det andet en Grav, hvor Rygtet, som Shakespear siger, er en Pibe, som Gisning, Avindsyge og Gjetning blæse paa, med saa let og saa konstløs en Klap, at det dumme Uhyre med at allige Hoveder, den stedse usamstemmende ustadige Skare kan spille derpaa. J fulde Fiirspring kjørte vi bort fra en Stad, der ikke mere er Absalons ærlige Axelstad, hvor fordum Redelighed, Tarvelighed og Næstekjerlighed boede, for af dens tykke Dunstkreds snart at komme ud i en friere og renere Natur – blandt Mennesker, som, endnu ufordærvede og usmittede af dens giftige Aande, selv under Følelsen af Tidsomstændighedernes Tryk, i deres Enfoldighed have bevaret den Sands for det Gode, som er mere værd end al saakaldt Culturs falske Flitterstads. Paa Veien til Kjøge mødte os intet egentlig Mærkværdigt. Markerne stode i deres skjønneste Frodighed og lovede Landmanden en rig Høst. Med et Slags veemodig Følelse seer man Forsynets Velgierninger saa rundeligen udøste over et Land, hvor Klager, Misfornøielse over Skjebnen og uophørlig Forbittrelse høre til Dagens Orden. Hvad vilde det fattige Nordlands Fieldbonde, der maa være glad ved sit Barkebrød, vel tænke, sagde jeg, naar han kom til denne smilende Hauge og hørte, at dens Beboere ikke følte sig lykkelige, at man midt i denne Overflødighed klager over Mangel, Fetter Trim svarede syngende: Danmark, deligst Vang og Vænge al Lukt med Bølgen blaa; Hvor de vakre voxne Drenge Kan i Leding gaae Mod de Tydske, Slaver, Vender, Hvor man dem paa Tog hensender: En Ting mangler for den Have, Ledet er af Lave. (Fortsættes.)¬