Aalborg Stiftstidende, 1840-08-06
Roeskilde Stænder. Discussionen om Skattebevillingsret. (Sluttet fra forr. Nr.) Prof. Clausen bemærkede: Naar der er petitioneret om Skattebevillingsret, da bør det vel antages, at Vedkommende ved dette ene Ord have villet betegne og i Samme indbefatte stats retslige Garantier ialmindelighed, saa at Ønsket om og Trangen til disse maa erkjendes at være Hovedindholdet af de indgivne Andragender. Naar Yttringer at denne Natufremkomme for Stænderne fra flere forskjellige Sider, da vilde disse efter min Overbeviisning forseile deres Bestemmelse, som Organ mellem Regjeringen og Folket, dersom de tilbageviste hine uden nogensomhelst Drøftelse, hvorimod en saadan meget mere forekommer mig at være ligemeget i Regjeringens og Folkets vel forstaaede Jnteresser. Jeg kan derfor ei andet end understøtte Andragendet om, at den nedsættes en Committee i Anledning af de indkomne Petitioner, hvorefter det da vil staae Forsamlingen frit for at afgjøre, i hvilken Form hine Ønsker kunne forelægges Kongen. - Stenfeldt yttrede, at skjøndt han for sit Vedkommende er bestemt paa at ville vortere mod en Petition om Skattebevillingsret, ansaae han det dog ligefuldt for retteste og klogest, at der nedsattes en Committee, for at den store Deel af Petitionairerne, som neppe har nogen tydelig Bevidsthed om, hvad deres Andragende egentlig gaaer ud paa kan blive opklaret om hiin Idee om Skattebevillingsret. - Grev Ahlefeldt erklærede, at han ansaae det stridende mod den Eed, han som Officeer havde aflagt til Kongen, at indlade sig i Tiscussioner, der havde Jndskrænkning i Kongens absolute og souveraine Enevoldsmagt til Formaal, og han maatte derfor stemme imod en Committees Nedsættelse. - Svane og Salicath stemmede for en Committees Nedsættelse. - Med Hensyn til Ahlefeldts Yttring fandt Stenfeldt sig opfordret til at erklære, at det er naturligt, at ligesom de, der have aflagt Embedsred eller anden saadan Eed til Kongen, hvorved de ere traadte i et nærmere Forhold til ham end det almindelige undersaatlige, i deres Jnderste have prøvet for sig selv og deres Samvittighed Betydningen af den Eed, der binder dem, saaledes ogsaa for Kongen og Folket aflægge høitideligt og offentligt Vidnesbyrd, om, at de ikke letsindigen indlade sig i Foretagender, der stride imod deres aflagte Eed. Naar Kongen da giver Embedsmænd Tilladelse til at tage Sæde i denne Forsamling, maa jeg antage, at Tilladelsen er given uden Betingelse, saa at Embedsmanden kan deeltage i Alt, hvortil Forsamlingens øvrige Medlemmer ere competente, og Stænderne vilde isandhed være lidet tjente med at have Embedsmænd til Medlemmer, dersom en mod at Regel skulde giælde. Det Spørgsmaal, der fortiden foreligger til Afgjørelse, kan altsaa alene være, hvorvidt Forsamlingen, som saadan, er competent til at henvise de indkomne Petitioner til Pro velse af en Committee, og intet af Forsamlingens Medlemmer staaer i noget særegent Forhold eller er underkastet nogen særegen Regel ved dette Spørgsmaals Afgjørelse. Der er endnu een Betragtning, hentet fra Jndholdet af Embedseden, som jeg maa udhæve. Efter hiin skal Embedsmanden afværge og modarbeide ethvert Foretagende, der sigter til at bevirke nogen Forandring i vor Forfatning, men denne Pligt vilde den Embedsmand, der fungerer som Deputeret, svigte, dersom han fjernede sig fra Forsamlingens Moder under Forhandlingen af saadanne Gjenstande, som vare af den i Eden betegnede Natur, han vilde derved nemlig ikke alene give det modsatte Parties Talsmænd en større numerisk Vægt, end de ellers kunde raade over, men han vilde endog ligefrem forsømme den Pligt, der paaligger ham til efter bedste Evne at forfægte hiin Overbeviisning, og saaledes bidrage Sit til at bekæmpe den modsatte Anstuelse. Denne min Overbeviisning er Resultatet af en omhyggelig og samvittighedsfuld Overveielse, da her ikke kan være Spørgsmaal om at fremsætte en søgt Fortolkning, hvorved man kunde besmykke en Handling, der ingen Hjemmel har i de strænge religieuse ener moralske Begreber. De samme Forpligtelser, der indeholdes i Embedseden, paaligge desuden i det Væsentlige enhver Undersaat. Embedseden slutter sig nemlig til Kongeloven og til den almindelige Landslov, og hvad der ei kan være lovligt for den, der har aflagt Embedseden, kan, med Hensyn til den omhandlede Gjenstand, ligesaalidet være lovligt for nogen anden Undersaat, thi Alle ere pligtige at respectere Grundforfatningen.