Berlingske Tidende, 1768-01-01
Den Kiendelse i de Gensiske Tvistigheder, som de garanterende Magte af Frankerige og Cantons Zürch og Bern, i ved deres befuldmægtigede Ministre have ladet give og stadfæstet, (hvorom er meldet i Uge=Tidenden No. 2. er dateret den 15 October 1767, og lyder saaledes: J en Samdrægtighed blant alle Stænderne, og alle Borgere og Jndvaanere i Staden Gens, som havde forsamlet sig i det almindelige Raad, deres fast eenstemmige Stift, fra Kirke Aarets Begyn Fleere Fleere de i saa skulde Død Føde Døde Summa 11 ægte Mand=Qvinden Summa i end Døde, end Fødde. I deribl.kiønde kiøng. 55 tio To 128 258. 423tiner 2 12tel 100 221 og 72 62 134. og 86. sig 104 190 og 461. inde Kiøn 40. Ønske, at stadfæste Mæglings=Reglementet af 1738, som en Grundlov for Republiquen, gav de garanterende Magter for dette Reglement Haab om, at de aldrig skulde faae Leylighed til at udøve dette deri fastsatte Garantie, hvilket man holdt for tilstrækkelig til at forekomme for Eftertiden alle Uroeligheders Yppen, og at bekræfte Staden Gensen fuldkommen Rolighed. Jmidlertid, da der i Aaret 1763 begyndtes med adskillige Forestillinger, som Tid efter anden hyppigen have tiltaget, og indtil i Januario 1766 ere bleven understøttede, uagtet Raadets grundige Besvarelser, af en stor Mængde Borgere og Jndvaanere; da det almindelige Raad 7 gange i Rad forkastede de Personer, som af det lille og store Raad bleve i November og December 1765 forestillede, til at besette en Lieutenants og General Procureurs Pladser; samme Raad endog først i Aaret 1766, ved at udvælge Syndicos, vedblev i ligesaadant Afslag; saa saae det lille Raad forud de skadelige Følger, som slig Usamdrægtighed vilde have, og som det ikke saae noget Middel derimod, uden at skyde sig ind under Garantien, saa anmodede det samme under 6te Januarii 1766 om sin Beskyttelse. De garanterende Magter, som eragtede denne Raadets Forlangende lovmæssig og vel grundet, sendte derpaa deres befuldmægtigede Ministre til Gens, saasom: Hs. Allerchristelige Majest. Ridder Beauteville, Kongel. General=Lieutenant, Storkors af St. Louis-Ordenen, Gouverneur af St. Omer og Ambassadeur ved Republikerne Schweitz, Granbundter= og Valliser. Land; Republiken Zürch, Hr. Henrich Escher von Koffiken, Statholder, og Hr. Johon Conrad Heidegger, Skatmester, begge af det lille Raad. Republiken Bern, Hr. Frederich Sinner, Banner=Herre og Skatmester for det tydske Land, samt Hr. Beatus Sigism. Augspurger, Banner Herre og Skatmester for Landet Vaadt, begge af det lille Raad Hvilke bemelte samtlige og til den Ende befuldmægtigede at vi vore respective Souverains hermed give tilkiende: At, da vi i Martii 1766 vare ankomne til Gens, og udi vores Bekiendtgiørelse under paafølgende 2den April have erklæret følgende: "At saasom vi af de garanterende Magter vare forsynede med Fuldmagter, hvorved det var opdraget os at undersøge upartisk de Tvistigheder, som have foruroliget Republiken, i det de have deelet dens Borgere i Partier, samt at udfinde Midler til at tilveiebringe og sette Freden der igien paa en varig Fod, saa gjorde vi Begyndelsen med at berettige alle Borgere og Jndvaanere, som have Stemme, til at fremstille sig for os, een eller flere tillige, for at give os alle de Oplysninger, og giøre os saadanne Forestillinger, Hensigten af vores Gesandtskab vedkommende, som de maatte finde for tienlige; da vi vare sindede og havde gjort os det til en Lov, at vilde alvorligen overveye, og med den nøyeste Apartiskhed, undersøge alt hvad som maatte blive os forestillet mundtlig eller skriftlig, og derefter dømme deri, ikke efter Personernes Antal, som maatte forestille Ordet, men ene og allene efter Rettens og billigheds Regler." At vi lode det ikke blive ved denne offentlige Jndbydelse, men søgte endog at rydde af Veyen ald Paaskud til Klagemaal, og at lette Borgernes og Jndvaanernes Represententere Maaden til at underrette os om deres Besværinger og Fordringer, i det vi til den Ende tillode dem at udnævne Commissarier, som i samtliges Navn kunde overlevere os de Fremsætninger og Oplysninger, som de maatte eragte fornødne. At som Raadet havde anholdet hos os, at vi ville undersøge Borgernes og Jndvaanernes Forestillinger, tilligemed dets Besvarelser, samt efterforske hvorledes dets ganske Forhold derved var beskaffen, og saaledes see til, om det fortiente de beskyldninger, som bleve gjorte mod det, saa syntes os denne Begiæring grundet paa den allerstrengeste billighed, des Aarsage erklærede vii et Skrift under 25 Julii 1766, hvilket blev overleveret Raadet for at vorde trykket og omdeelt: "At vi havde nøye undersøgt Borgernes og Jndvaanernes Forestillinger, samt Raadets Besvarelser, ligesom og de adskillige Fremsættelser, som i den Henseende vare indgivne, og indhentet de fornødne Oplysninger om det lille Raads Forhold siden Mæglingen af 1738, og deraf tydeligen havde indseet, at det lille Raad har erkiendt og fulgt Lovene, lige med hvad som har været i Brug førend Aar 1738, og har deri kuns fulgt den Regel, som i den 40 Artikel af Mæglingen er det foreskreven: At, langt fra at have givet nogen Aarsage til skiællige Klagemaale, ved Nyeheder, syntes os tvertimod, at det i ingen Maade havde afviget fra de hellige Pligter, som paaligge en troe Magistrat; At dets Administration har været lovmæssig, ustraffelig, maadelig og faderlig: At det bestandig har viist sig at drives af den oprigtigste Iver for at befordre Statens Beste i Almindelighed, og enhvers i Særdeleshed, hvilket tydelig nød lader sig tilsyne af Republikens blomstrende Tilstand &c. At de garanterende Magter den Tid, i Steden for at de kunde have ladet det beroe med at sætte Fuldbyrdelsen af Reglementet af 1738 paa en sikker Fod, dog formedelst den bevaage ne Andeel, som de ingensinde have afladt at tage sig af Republiken, foredroge, først at paatage sig at være Mæglere, førend at skride til Udøvelsen af deres Garantie; At vi ikke troede, vi burde tilstæde os nye Systemmer, der ofte ved Erfaring befindes urigtige, og desuden ere fremmede fra det, som vore Herrer have forbunden sig til; men at vi toge Reglementet af 1738 til Grund for det nye indrettende Reglement, hvilket første af alle Stænderne i Staten var erkiendt og vedtaget, som en tienlig og Fundamental-Lov; og ikke førend vi først med den oprigtigste Apartiskhed og Nøiagtighed havde undersøgt de adskillige Fremsættelser, som vare Os blevne tilstillede, paa det billigste overveyet de respective Fordringer, samt udstuderet Constitutionens rette Begreb, saavelsom og Aarsagen til de Misforstaaelser, som have foruroliget Republiken, indrettede denne Plan: At da dette vigtige Verk i en Tid af nogle Maaneder havde udgjort Gienstanden for vores utrættede Arbeydsomhed, bragte vi det endelig dertil, at giøre Udkast til et forenings Forslag, hvori vi søgte at stille Borgerne tilfreds i Henseende til deres Forlangender, for saavidt de kunde bestaae med en god Regiæring, ja endogsaa vare betænkte paa at tilveiebringe dem Fordeele, som de ikke havde forlangt; J hvilken Henseende vi foresloge dem en nye Orden i Valget af de 200, som forsikrede dem et anseelig Antal af Pladser; Dette Forslag anbød dem nye Sikkerheder, i Henseende til Personlige Heftelser og criminelle Sagers Behandling; i det det bevilgede dem Jndladelse i Raadet af de 200, forøgede det tillige sammes Herligheder, satte dette Raad i en fuldkommen Uundergivenhed under det lille Raad, ogsaaledes blev det Censor over denne med Fuldbyrdelse forbundne Magt, over hvilken Borgerne syntes saa opbragte. Jsær satte dette Forslag Grændser for den Magt, som ved Reglementet af 1738 var bevilget Raadet af de 25 til at dømme over Borgernes Forestillinger. Det indrettede talrige og hurtige Domstole, som bestode af alle Stænderne. Det udelukkede de trefierde Parter af det lille Raad der udfra, i alle de Sager, hvori det kunde formodes at have nogen Deel. Det besatte dem med lige saa mange slet hen Borgere, som saaledes bleve ikke allene Vidner til den Agtelse, som tilkommer deres Forestillinger, men som ved en Republiken ubekiendt Orden, bleve tilladte at tage Sæde i Raads=Forsamlingerne, og med dem at dømme over disse Forestillinger.