Berlingske Tidende, 1771-05-01
Den 13de hujus blev her i Kongens Overværelse holdet Parlements=Session. Kongen lod derudi bekiendtgiøre, Edicter, af hvilke det første, som bestaaer af 14 Artikler, indeholder det Parisiske Parlements Lemmers Afsættelse og andres Beskikkelse i deres Sted; det andet, som har 8 Artikler, angaaer det Parisiske Rente=Kammers Ophævelse, og det tredie, angaaende det store Raads Ophævelse, bestaaer af 16 Artikler. Efterat Kongen havde sagt: Messieurs, Min Canzler skal forklare Eder Mine Hensigter, aabnede Canzleren Parlements=Sessionen ved følgende Tale: Messieurs! Hans Majestæt, som allene har at svare Gud for Sit Riges Administration, kunde beholde ved Sig Selv de Grund som have bestemt Hans Forhold, men de vise Hensigter og det almindelige Beste, som have bestyret Hs. M. Handlinger, bør offentlig legges for Dagen; og Hs. M. vil ved den største Fortroelighed erkiende en saa reen Hengivenhed og en saa prøvet Troeskab som Eders. De nye Begreb, som nogle af Hs. Msts. Parlementer, have antaget; de Principia, som de have vovet at følge, paa Grund af den Magts Natur og Grændser, som var dem betroet; deres Forhold, bestyret af disse Principia, tvang Hs. M. til at udgive sit Edict af sidste December. - Han anførte derudi de Tildragelser, som havde gjort samme nødvendig, og Hans Betiente, som have meent at disse Tildragelsers Skilderie vare beskiemmende for dem, have ikke torde modsige samme, og have ikke kundet beslutte sig til at tilstaa deres Uregelmæssighed. - Jmod disse Principia, imod disse Handlinger satte Hs. Mst. sande Stats=Regler, Stats Regler, som Hans Hof=Betiente havde respecteret i de vanske ligste Tider, og som de endog under Hat ing havde handhævet ved de høytideligste Arrets. Anord: ninger vare allene en Anvendelse og nødveaf. Men i Steden for at underkaste sig en var det. rette Udtryk af de gamle Anordninger, varments Lemmernes første Skrit den aabenbareste Jndgreeb mod samme- Dersom de havde allene tilsidesat den skyldige Respect mod Kongens Villie, skulle Hs. M. allene have merket udi deres Forhold en hastig og kort Afvigelse fra deres Pligter, men de opofrede Folkets Fordeel for deres Prætensioners Jnteresse, og ved at nægte samme den tilbørlige Ret, forvirrede den publique Orden, og omkastede sammes Grundvold. - Alt dette gjorde det til en Lov for Hs. M., at dæmpe denne nye Art af Modstand, hvis Exempel var farligt, og hvoraf Følgerne kunde blevet sørgelige. Jmidlertid forestillede Han i Førstningen Sine Betiente deres Skyldighed, og ventede af deres egne Betragtninger en Misbilligelse af deres Opførsel. Da Hs. Mst endelig blev nødt til at lade Sin Myndighed tale, brugte Han den største Ømhed og Mildhed, og endskiønde første befalings=Breve intet udrettede, tabte Han dog er Sin Taalmodighed, med ved at igientage de samme Ordre, var og saa naadig at formilde Sin Villies Udtryk. Da de paa en kort Tid igien iagttage deres Skyldighed, fandt Han Behag i deres Tilbagekomst, i hvor ufuldkommen den end var, og lod det blive blive ved at forkaste de Protestationer, som de havde vovet at overlevere, og hvilke det maaskee anstoed Ham ey at modtage. Men, forhærdede endog ved Hans Godhed, frasige de sig anden Gang deres Forretninger, og tilstaae aabenbare saadanne PrinKipia, som de hidindøil ey havde vovet at fremlegge uden paa en mørk og tvetydig Maade. De paastaae at opreise en Myndighed imod den høyeste K. Magt, og oprette en forkeert Ligevægt, hvis Virkning skulle være at lammenblande Administrationen, at standse dens Dripestædre og styrte Riget i et Anarchies Uorden. Thi hvad skulle omsider blive tilbage for Kongen, naar Magistraterne, foreenede ved en General=Association, formerede en nye Orden, som kunde giøre Kongen en virkelig og foreenet Modstand, naar de havde Magt til at ophæve eller forlade efter eget Behag deres Ministerii Forretninger, og kunde paa engang og i alle Provinterne standse Justitiens Løb, naar endelig den Ret at øve en Part af den Kongel. Myndighed var i deres Hænder en Rettighed til ey at erkiende nogen Magt over sig. For at give dette Systema en god Anseende forsøgte man at benytte sig i et Anordnings Reglement af de fundamentale Lope, de Love, som ere indskrevne i enhver ærlig Franzoses Hierte, og som Kongen ikke kan forandre. Man gjorde en forstilAllarm, og ligesom man havde frygtet for at see samme igien forsvinde, tillukte man sig bestandig Adgang til Thronen ved at undslaae sig fra det eneste Middel, som kunde aabne Veyen dertil. - Hs. M. brugte alle Midler af Fornuft og Myndighed, for at bringe dem til Lydighed. Deres fælles Ønske var stedse ey at adlyde. Men, saasom enhver af Magistraterne vare forbundne til at holde Justitien vedlige, hvortil enhver af dem ved en uvilkorlig og paa de andres Samtykke ey beroende Eed havde forbundet sig, saa mente Hs. M. at particulaire Ordre skulle ophæve Virkningen af denne Strid, og at, naar de kom til at betænke sig, de da skulle igien finde i deres Hierter Principia af den Underdanighed og Troeskab, som de havde svoret Hs. Mst Men en stor Deel blev ved at giøre Modstand. Man lod Opfyldelsen af en personlig Forbindtlighed komme an paa Stemmernes Pluralitet, og de andre saaes allene en kort Tid underdanige, for strax igien at nægte deres Lydighed og ey at erkiende deres Skyldighed og Eed. Udi dette almindelige Frafald, som de ældre Love aldrig havde formodet, sandt Hs. M. Sig nødsaget til at bringe omsider Sit Edict til Execution, som var nødvendigt formedelst Hans Betienteres bekiendte Forhold - Men efterat Hs. M. har fuldkommet hvad den almindelige Orden, Hans Undersaatters Gavn, Hans Krones Sikkerhed og Independence udkrævede, følger Han herefter ikkun Sin Naades og Godheds JodtrykOverbeviist om, at intet er for de Franske meere emfindtlig, end at have fortient Hs. M. Ungade og ey mere at være nyttige for Hans Folk, finder Han for got at formilde Sin Lovs Strænghed, og vil at Hans Retfærdigheds Værk skal tillige være en Virkning af Hans Godhed. Det er endog midt iblant Eder, at Hs. M. vil fuldføre denne lykkelige Forandring, som skal give en Deel af Domstoelene deres første Værdighed og rette Herlighed. Dan berømmeligste Caracteer skal herefter hos Magistraterne allene være Forsikring om Hs. M. Fortroelighed, deres Talenters og Dyders Priis. En viis Disciplin skal ufortøvet sætte Lovene igien i deres forrige Stand og skyldige Agt. Justitiens Helligdom skal aldrig aabnes hverken for Overlast eller Yndest. Hs. M. vil at Vallet af Hans Betiente skal legge for Dagen og berede Hans eget Val. Den Myndighed, som Han kiendelig straffer, naar den ey erkiendes, har Han Lyst til at meddeele troe og ærbødighedsfulde Magistrater, og Han holder ey over Sine Rettigheder uden for at befordre Sit Folkes Lyksalighed. Efter denne Tale udbrød den første Præsident udi disse Ord Deres Majestæt. Paa et Sted, paa en Dag, da alting forkynder den meest uindskrænkede Brug af Deres Majestæts Magt, kan vi intet andet giøre, end tie, respectere og adlyde. Derpaa forelæste Hr. Ysabeau det første af ovenmeldte tre Edicter, og da Gens du Roi havde faaet Lov at tale, holdt Hr. Segnier, Kongel. Advocat, følgende syndige Tale: Deres Maj. udslukker i dette Øyeblik Sin Magtes Syn, Thronens Skin. Deres hellige Persons Nærværelse, Printser ne af det Kongel Blod, Pairs af Frankerig, Vallet af de andre Personer, som udgjøre denne berømmelige Forsamling, Stedet selv, hvor den er sammenkaldet, alting, endog det Forbud vi have faaet ey at lade os see for Deres M. i vor Stands Habit, som allene passer sig paa denne høytidelige Forsamlings Værdighed, alt dette forkynder den fuldkomneste Brug af Souverainitets Rettighederne; alt dette synes at være skeet for at sætte Frygt udi Magistraterne, som alt ligge need under deres tunge Vilkor; men Kierlighed og Troeskab overgaae hos dem Frygten midt udi denne skrækindjagende Foranstaltning. D. M. tillader os at forklare os, og denne Tilladelse bliver en Ordre for det offentlige Ministerium. Forlanges Regnskab af os for Lovenes Fuldbyrdelse, hvorover Opsyn er os betroet, befales vi at tilbagekalde Anordningernes Jagttagelse, og underrette D. M. om alt det, som kan være stridig imod Hans Tienestes Beste, eller Hans Undersaatteres Lyksalighed. Foreskrives os endelig at fremlægge for Hs. M. Øyne vore sande Tanker, skal vi ikke frygte for at lade dem legges for Dagen. De komme af den ubrødeligste hengivenhed, af den ømmeste Kierlighed. De reyse sig mere af Erkiendtlighed, end af Skyldighed, og D. M. skal deri erkiende alt det, som De med Rette kan vente af vor Nidkiærhed for Rigets Ære og Lyksalighed.