Berlingske Tidende, 1752-06-16
No. 48. Re Kiøbenhavnske. Danske vender, A. A. A. A. A. A. A. A. Fredagen den 16 Junii. Trettende Fortsættelse paa Efterretningen om Hr. Paul Beck. Det satte en hæftig Skræk i Magistraten i Strasborg, at Beck saa uformodentlig var undvigt, og nu saa nær forhaanden. De gik efterhaanden enhver for sig til Prætoren, og bebreydede ham, at de for hans skyld torde faae en Ulykke allesammen, dersom Beck fik givet Klage ind ved Hoffet, saasom de vilde dømt ham til Døden, uden at have fundet nogen Brøde ved ham, som var Døden værd. Dog Prætøren trøstede dem med den Forsikring, at han skulde nok faae fat paa Beck, om det endog skulde koste ham 100000 Rdlr. Derpaa begyndte han strax at forfølge Beck; men samme retirerede sig i Sikkerhed over paa den anden Side af Rhinstrømmen. Der havde han dog heller ingen Roe for Prætrens Forfølgelser, saasom han sværtede ham hos Fyrsterne af Baden Baden og af Darmstad, i hvis Lande han havde søgt sin Tilflugt. To Timer efter hans Afreise fra Freystaankom der en Officier med 5 Grenaderer, og randsagede Huuset, hvor Beck havde opholdt sig. Der gik Breve ud til alle Post-Stationer, og Prætoren udsendte 50 Spioner paa alle de Veye, som Beck formodentlig kunde tage, hvilket altsammen Beck blev advaret og fra Strasborg af. Han havde opholdt sig i 3 Dage hos Præsten i Hohenau, og derfra var det ham umueligt at flygte bort til Lands. Han fik derfor at gaae til Vands, og betiente sig dertil af en gammel smal Baad, og bemeldte Præst gar ham en Præste Kiol paa J denne Dragt satte han sig ved Midnats-Tid med en liden Dreng i sin Baad, og arriverede efter 48 Timers Forløb lykkelig til Mayntz. Fom Dage efter hans Ankomst sammesteds blev han funden i hans Qvarteer af 2de Spioner, som Prætoren havde udsendt. Beck kiendte dem strax, og derfore skyndede sig det beste han kunde, at han kom til Aschaffenburg, for der at søge sikker Skyts hos Churfyrsten. Derpaa kom han tilbage igien til Mayntz, og blev der indtil den 29 Jan. 1751. Prætoren besluttede med sine Fortroelige, at han vilde selv reyse til Paris, hvilket ogsaa skeede, for at bringe det saa vidt, at Kongen maatte lade begiære Beckes Udlevering. Jblant andre Bagtalelser persvaderede han ning om deres Arbeyd, saa vilde de raade ham, at han skul gede de de de hørde der der der er der der ere der ere de derhoediedeedrefvede, deelser, de Kongel. Ministrer, at Beck havde nøye Kundskab om alle hans Hemmeligheder og Correspondence, hvorudover det var at befrygte, at denne snedige Mand torde fordriste sig til at foretage adskilligt imod Kongen og hans Rige. Prætorens Tilhængere frygtede imidlertid alt meere og meere for, at deres hidtil førte Forhold maatte blive opdaget. Derudover fandt de det ikke for godt, at lade Sagen komme ind for Kongens Raad. Efter 3 Maaneders Forløb kom Prætoren hiem igien fra Paris, og var gandske misfornøyet over, at hans Anslag ved Hoffet havde ingen ønskelig Fremgang havt. Dog lagde han atter nye Raad op, at faae ende nu omsider ved List fat paa Beck. Beck fik Nys derom, han skrev ham til udi September Maaned 1750, at han skulde befinde sig, og give ham Satisfaction; men fik intet Svar. Beck skrev sidste gang den 1 Jan. 1751. atter til ham fra Mayntz, og lod 2de lærde Mænd til Vitterlighed sætte deres Haand derunder. J samme Brev begiærede han atter, at ham maatte Ret vederfares, med Advarsel og Trusel, at, om det ikke skeede, vilde han offentlig for heele Europa aabenbare Sammenhænget af all hans Uretfærdighed; men der kom ikke heller noget Svar. J Januarii-Maaned 1751. besøgte ham i Maynz 2 Mænd, som gave sig ud for Licenciati Juris, og at de havde Hjemme i Lahr, en Kiøbstæd 6 Mile fra Strasborg beliggende. Disse viiste ham et Brev, som var underskrevet af 10 Strasborgske Adelsmænd, som Beck havde været vel bekiendt med. Disse syntes intet godt Hierte at bære til Prætoren, og derfor udi Brevet opmuntrede Beck, at han skulde udgive sit Factum, og aldrig indgaae noget Forliig med Prætoren, saasom han burde foralle hans Forfølgelser nyde en extraordinaire Satisfaction, som ikke kunde staae ham Feyl, han jo omsider maatte erholde, dersom han vilde publicere sit Factum. De tvende Personer tilbøde sig ogsaa at oversette alle hans Skrifter i det Franske Sprog, og vare redebonne til at tage strax imod dem, derforuden skulde en 15 til 20000 Livres staae til hans Tieneste; men siden Prætøren formedelst sine mangfoldige Spioner i Maynz og Frankfurt kunde lettelig faae Efterretde Tage med dem ud til et eenligt Sted paa Landet. Da nu Beck, uagtet hans Penge Mangel, kunde ikke strax resolvere sig dertil, siden det Forslag om at tage ud paa Lan Prater, har efter indstændig Ansøgning ved Hoffet endelig det faldt ham mistænkeligt, saa udbad han sig 24 Timer Tid til at betænke sig udi. Han erklærede da, at han vilde intet meere imod Prætoren foretage, men tvertimod søge at faae Satisfaction i Mindelighed, heller end ved Proces. Det blev da altsammen forgiæves, hvad de gode Herrer videre fremførde. Siden skrev Beck til een af de 10 ommeldte Adelsmænd, og ved hans Svar fik han at vide, at de tvende Personer havde været to polerede Skielmer, udsendte af Prætoren til at forraske ham, og føre ham fangen bort(Fortsættelsen følger.)