Den Vest-Sjællandske Avis, 1838-09-21
(Jndsendt.)At det vil have stor Vanskelighed paa lave og lerede Jorder at faae de til Vintersæd behandlede Marker tilsaaede i dette Efteraar, derom ere de fleste Landmænd vistnok enige; thi uagtet vi den første Halvdeel af denne Maaned have havt nogenlunde Tørveir, er Jorden dog, navnlig den til Vintersæd bestemte, endnu saa vaad, at Hestene paa mange Steder ikke kunne gaae paa den. Jmidlertid havde man dog Haab om, at Jorden vilde være bleven nogenlunde beqvem til Sæd, hvis vi havde faaet Tørveir i indeværende Uge; men efter den voldsomme Regn, vi fik igaar, efterat Jorden allerede tilforn var meget vandrig, har det lange Udsigter dermed. At den tidlig saaede Vintersæd i alle Maader har Fortrin, hvor der er Markfred, er vor fuldkomne Overbeviisning, og synes at blive mere og meere anerkjendt, ogsaa af vore Bønder, og vi mene, at den Mand, der saaer sin Rug sidst i August eller først i September, handler klogere, end den, der først saaer i October; thi det Forspring, som den første Sæd har før Vinteren, giør, at hverken Frosten eller Foraars-Kulden saa let gjør den Skade, hvad Erfaring har overbeviist os om navnlig sidste Foraar. Vi tillade os imidlertid at gjøre Landmændene opmærksomme paa en Fare, som den allerede nedlagte Vintersæd er udsat for dette Aar, og som rimeligviis er en Følge af den vaade Sommer. Skjøndt de fleste Landmænd vistnok kjende denne Fare, er der dog Omstændigheder, som ikke ere alle Avlsbrugere bekiendte. Vi have nemlig gjort den Opdagelse, at paa et Stykke Rug, saaet den 10de Septbr., var der i Søndags (den 16de, da Rugen begyndte at komme frem, en stor Mængde nogneSnegle eller Orme, der vel ikke endnu vare komne heelt ind paa Rugen, men som laae i den yderste Vandfure i Hobetal. Dagen efter var en Deel af dem allerede komne op paa Ageren; men Vandfuren var dog fuld fra den ene Ende til den anden. J de andre Vandfurer eller inde paa Agrene opdagede vi kun en Enkelt; men ved at eftersee Kla enverstubbene i den tilstødende Mark fandt vi en mageløs Mængde af de samme Snegle, saa det deraf blev os klart, hvorfra de komme og hvor de ere udklækkede. Som bemærket, er Rugen allerede kommen op, og vi have seet Prøver paa, hvilken Ødelæggelse de kunne føre med sig, naar de komme i saadan Mængde; thi en Spire er afgavet i et Øieblik, og da de begynde heelt fra Roden af, er Vegetationen standset med det Samme. Vil man iagttage dem, da maa det skee, ikke midt paa Dagen, allermindst i Solhede, – thi den kunne de ikke fordrage, – men Morgen= og Aftenstunden, eller ogsaa i fugtigt Veir, og man vil da kunne finde dem ikke alene i Kløver stubbe, men ogsaa paa den pløiede Jord, især hvor Fugtighed og Suurhed findes. Som det bedste Middel, vi kjendte, til at udrydde dem, lode vi dem afpille, da vi have en Deel Fingre til vores Disposition, og det er ingen Overdrivelse, naar vi meddele at vi idag have samlet en Vandspand paa sædvanlig Størrelse halvfuld; men vi tvivle dog meget om, at vi blot med Fingre kunne faae Bugt med dem. Det skulde være os kjært, om en og anden af vore kyndige Landmænd, hvis de muligen kjendte et probat Middel til Udryddelsen af dette Utøi, da vilde meddeele det offentligt som noget, der vilde have almindelig Jnteresse. Men hvad der er klogest, enten at saae sin Vintersæd tidligt eller sildigt i Aar, er imidlertid tvivlsomt. Den 18de September 1838. M. F.