Jyske Efterretninger, 1768-03-11
Tanker og P. Jerdens almindelige Løb har allerede for længst stadfæstet Masqverader i deres formeente Ret. Den, som sætter sin Christendom alleneste i den udvortes Bekiendelse med Munden og visse Ceremoniers Jagttagelse, vil tillade sig endnu gandske andre end saadanne Fornøyelser. Men, naar Christendommen har sin Grund i en ved Naaden oplyst og helliget Siel, saa staaer Aandens Reenhed i den nøiagtigste Forbindelse med Livets Ustraffelighed. Et af de ubedrageligste Kiendemærker paa samme er, naar Kierlighed til Gud har afløst Kierlighed til Verden, den blot(a) Tagne af den Alton. Gelehrt. Mercur. blotte Sandselighed har tabt sit gamle Herredømme, og en ved Naaden ophøyet Fornuft har faaet Over=Herredømmet i alle Handlinger. Hvad som underminerer Christendommens Bygning, det bliver med Rette kaldet et sædeligt Onde. Men Sædeligheden i en Ting, som angaaer den giørlige Christendom, strækker sig ikke allene til de os foreskrevne Hoved=Pligter, men end og til de dertil hørende Befordrings Midler. Følgeligt er alt det Christendommen skadeligt, som kuldkaster Sielens Herredømme, og sætter Lidenskaberne paa Thronen. Jo meere Sandseligheden og Kierlighed til Verden stiger, jo meere siunker og falder Sielen i Christendommen. Masqven har Skuepladsene hos de gamle Græker og Romere at takke for sin Opfindelse. Den skaber og danner enhver til det, han vil være. Kiøn og Stand bliver forvandlet, og just disse Forvandlinger skulle udgjøre Sielen, i denne Forlystelse. Ved Masqveraden er alting sandseligt. Al fornuftig Virksomhed for Sielen ophører. Hvad alvorlig og Christelig Tanke finder vel Sted ved saadan en Støyen af den sandselige Lyst, Mennesket bliver gjort ubeqvemt til Omgang med Gud, ja i det ringeste en Tid lang ogsaa til sit Embeds Forretninger. Denne Natte=Lyst bliver i Besynderlighed for en ubefæstet Dyd og for Ungdommen farlig, ja høyst skadelig for Gudeligheds Arbeyde (1, thi denne lærer os at bede: Herre, Fader, og mit c) Hertil ville vi føye en af vore egne fordum berømte Lærere, hans dyrebare Advarsel, der endnu ligger for alles Øyne, og visselig fortiener ey allene at igientages, men og altid at legges paa Hierte: "Hvorledes siger han, kunde vore Lamper være beprydede, saafremt den himmelske Brudgom uforvarendes skulde komme tilbage, og træffe os, imedens vi havde med slige Gøglerier at giøre." J alle saadanne Ting som Folk i Almindelighed ansee for ligegyldige, uskyldige og anstændige, giør man rettest i at følge Apostelens Pauli gyldene Regel i Skrivelsen til de Phillipenser 4 Cap. 8. v. mit Lives Herre, Lad ikke Bugs Begiering eller ukydsk Samqvem begribe mig, og hengiv mig ikke til en ubluefærdig Siel. Sir. 23. v. 8) Vi ere i vore Handlinger ikke henviiste til at tage Exempel af feylagtige Mennesker. Det er endelig endnu ikke beviist, at saadannne Lystigheder, og den overdaadige Bekostning ved samme, er et tilforladeligt Middel til et Steds udvortes Lyksalighed, da meget meere et Folk ved Pragt og Ødselhed lige saa vist befordrer sin Undergang, som ved Ærbarhed, Maadelighed og Arbeydsomhed, sin immer stigende Tilvæxt. Samvittighed, træd frem, vær Dommer imellem begge. - Siig engang, hvad gode Frugter voxe der vel i Vellysters Have? - Voxer her ingen Forargelse, som legger Anstød for den Svage? – Flyer man Fare, Vogter man sig for Synden. - Hvor mangen en glider her, som vel ellers stod fastere? – Hvor Nat og Masqve tildækker, hvad der skyer Lys og Sandhed; - Hvor Dyden bliver besnæret, naar Vellyst opstiller Garnet; - Hvor bliver her den Høyestes Ære, Christnes sande Maal, af: - Forfængelige Lystigheder, Er man vel for haard imod Jer, Eller gjor man eder herudi nogen Uret? Samtale imellem Tvende om den menneskelige Kundskab. Tagen af Brockes Jrdisch. Vergnigen in GOtt. 2 Th. p. 537. (A. (u sveder Dag og Nat, studerer uden Ende en Paa Creaturenes Natur og Art at kiende, Du troer, du sige kan om alle Ting Besked; Slig mig, hvad Lyset er (a) Min Venlje det ey veed. Hør, jeg vil spørge dig endnu om noget andet: Hvad er vel Jord og Luft? Hvad er vel Jld og Vandet: Siig mig de Tings Natur, samt Maal og Øyemed, Saavelsom deres Pligt; (B.) Jeg der ey heller veed. (a) Hvad er vel Sandserne, at vi kan see og høre, Vi smage, lugte kan, vi føle kan og røre, Hvorledes er vor Krop i Moders Liv bered? O Kiære Siig mig det; (B.) Vey jeg det ikke veed. 4) Hvor kan en Nattergal saa deylig slaae og siunge, Hvor kan en Papegøy saa tale med sin Tunge? Hvor komme Fugle vel til slig Veltalenhed? Det maae dusige mig; (S. V. ley, jeg det ikke. veed. (A.) Hvorfra har Fuglene de store Bygnings Gaver, De troefast bygge, skiønt de dog ey Hænder haver, Saa deres Rede man ey let kan rive ned; Det maae du sige mig; (B.) Jeg det ey heller veed. (A.) Hvorledes vores Siel, som Legemet opliver, Med samme Legeme til et foreenet bliver, At det ulige Par i varig Enighed, Omgaaes; Sig mig det? () Jeg dette ikke veed. (A.) Hvi Døden ofte os saa hastig overfalder, At den bortrykker os i vores beste Alder, At den saa pludselig vor Hytte river ned? Det maae du sige mig; (S.) Langt fra jeg dette veed. (A.) Hvis. (A.) Hvis du paa disse Ting mig grundig Svar kan give, Da skal dit høye Vid af mig erindret blive; Men da du ikke kan, saa bliv dog ikke veed, At jeg tør spørge dig. Hvad er det vel du veed? Svar: b) Jeg veed, at jeg er til, hvorfor Fordi tænker, Jeg veed, at Himlens Gud han vore Hierter lænker, Han styrer alle Ting ved sin Almægtighed, Og til sin Ære. Det er alt det, som jeg veed. Jeg veed, at Skaberen den samme altid bliver, At han os Naade, Liv og gode Gaver giver, At for alt dette er vor Pligt og Skyldighed, Jgien at takke ham. Der er alt, hvad jeg veed. Jeg veed, at Gud er viis, almægtig, god, retfærdig, Til vore Hierters Priis og Lov allene værdig, Ar han fuldkommen er, og hans Fuldkommenhed. Begribes ey af os. Jeg intet meere veed. Følgende er os først med sidste Post tilstillet) Orden. paa de optagne, opsatte og indstævnte Sager til Landstinger.