Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-08-07
Jblandt de store, almene Anliggender, der alt længere, men fornemmelig i den senere Tid, have draget Nationens udeelte Opmærksomhed paa sig, er unægtelig det vigtigste Statens finantsielle Afmagt. Bekymring og Ængstelse over denne er, næst efter fast, urokkelig Tillid til Regjeringen, et væsentligt Element i Folkestemningen. Dette udtalte sig tilfulde igjennem de mangfoldige Adresser, der fra alle Landets Egne strømmede ind til Hans Majestæt Kongen i Anledning af Allerhøistsammes Thronbestigelse, en Begivenhed, som Folket hilsede med det skjønneste Haab. Og sandelig. – Haabet vil ikke blive skuffet. Christian den Ottende, udrustet med Aandens skjønneste Gaver: Viisdom og Skarpsind, i Besiddelse af det klareste Blik over Verdensbegivenhedernes Gang, med lang Erfaring og utrættelig Studium fortrolig med Nutidens fremherskende Jdeer, besjælet af den reneste Jver, vil og maa fore Folket frem mod Frihed og Held, mod Velstand og den deraf betingede Uafhængighed. Derfor borge de Kongelige Ord, der af de mange Deputationer forkyndtes Landet rundt, fra Nord til Syd. Men Kongen vil ikke tage Jmtiativet; han vil gjennem Stænderne høre, hvad der bevæger sig i Folket. Ogsaa heri seer man et Beviis paa Kongens ophøiede Viisdom; han vil være overbeviist om, hvorvidt Modenhed til politisk Selvstændighed er forhaanden, hvorvidt Ønsket om Forandring i Finantsbestyrelsen er almindeligt, han vil frede og udvikle den Jnstitution, hans ophøiede Forgjænger skjænkede. Fra Kongen vender Blikket sig derfor imod Stænderne: Folkets Udvalgte, og det med glad Fortrøstning. Alt tvende Gange veiede de Statens Tarv, og hiint vig tige Anliggende vandt især mange djærve og ivrige Talsmænd. Men - det bør Stænderne kun at tale og handle i Folkets Aand, og saaledes gaaer følgelig Sagen tilbage. til Folket, som den Jnstants, hvorfra der først skal virkes. Og hvad har nu Nationen og hver Commune at gjøre, Visselig kun een Ting, nemlig denne Frimodigen og uforbeholdent at henvende sig til Stænderne. Da ville de enkelte Stemmer samle sig til een stor Røst, der ikke vil kunne miskjendes. Ret af Hjertets Fylde ønske vi derfor med et af vore første Dagblade: "Gid Folket, til hvis Ønsker Kongen atter har henviist, i klare og utvetydige Ord vil udtale, hvad der ligger det paa Hjertet, udtale det i tusindtungede Petitioner til Stænderne, og Alt skal vende sig til det Gode, til Ære og Glæde for Kongen, og til Velsignelse for vort elskede Danmark, styrelsen, fra denne bør altsaa Petitionerne udgaae. HoHver enkelt Kjøbstad repræsenteres af Communalbevedstadens Repræsentanter have hidtil saa hæderligen røgtet deres Hverv, at man kan være fuldeligen overveviist om, at de ogsaa her ville vide at hævde deres Anseelse. J Jylland har Randers givet Exemplet. Denne Byes Repræsentanter lade nemlig, som bekjendt, i denne Tid en Petition circulere til Underskrift, hvori de opfordre de roeskildske Stænder til at andrage om Skattebevillingsret, saaledes at Folket ved sine Repræsentanter kunde faae en passende og fuldstændig Medvirkning i Finantsbestyrelsen. Da Folkets Trang ikke kan udtale sig i een stor dansk Stænderforsamling, saa have de troet det hensigtsmæssigt, ja fornødent at henvende sig til Østifternes Forsamling, for at den kan bringe i Erfaring, hvad der rører sig i de Egne, som ikke der repræsenteres. En Fremfærd, der i det Hele bør billiges og finde Efterlignelse. Aarhuus, der i saa mange Henseender har Forrangen for flere af de øvrige Provindsialstæder, vil visselig ikke heri staae tilbage.