Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-06-22
I Stiftstidenden Nr. 71 har en Jndsender I. S. skrevet en Artikel til Oplysning og Forklaring af det jeg har skrevet om Bonde= og Borgerstanden her paa Falster, og uagtet jeg naturligviis intet kan have imod en saadan, især naar den som hiin var affattet i Form af Assistence, er der dog indløbet nogle faa Puncter, som jeg, for at undgaaae fremtidig Misforstaaelse, vil tillade mig at omtale. Hr. J. S. siger saaledes at jeg raillerer Bondevennerne, som ubekjendte med deres Clienters hele saavel materielle som moralske Forhold arbeide i disse Retninger", men dette kan jo aldrig kaldes at raillere", saalænge det er den rene nogne Sandhed, at Bonderne paa Falster, paa Undtagelser nær, ikke ere synderligt kjendte af deres Venner og Forsvarere, og for at bevise dette vil jeg opfordre Hr. J. S. til at gaae fra Huus til Huus, f. Ex. her i Nykjøbing, og spørge enhver Borger, som staaer i Berøring med Bondestanden, om det ikke er i sandt hvad jeg har skrevet, og jeg er overbeviist, om, at Enhver, naar han kun ikke behøver at træde offentlig frem i denne Anledning, hvorved han kunde skade sin Familie og sig selv.) vil sande mine Ord! – men bliver nu dette Tilfældet saa følger jo aabenbart deraf, at den store Jnteresse man viser Bonden uden at gjøre det mindste for Borgeren, er en Modesag, thi Hr. I. S. vil vistnok indrømme mig, at det er et saare daarligt Tegn for Bondestanden her paa Falster, at dens Venner og Forsvarere, ikke ere Borgere, som daglig omgaaes Bønderne, men Mænd som kun sjeldent have Leilighed til blot at tale med disse, og da er det fordetmeste Kjærnen af Standen; derfor kunne Bondevennerne naturligviis heller ikke finde dem i, at jeg kommer som en "Deus ex machina" for at faae dem til tillige at arbeide lidt i en anden Retning, saaledes at Kjøbstædborgeren kan holde lige Skridt med Bonden, thi ellershandlede eensidigt, Bonden bliver den Mægtige, Borgeren, især Haandværksmanden, den Undertrykte, og vi efterlade til vore Efterkommere, den svære Opgave, at bringe Ballance i, hvad vi ikke have forsøgt at bringe i Ligevægt, og hvorfor, fordi det ikke er Mode. At Hr. I. S. af ovenstaaende vil erkjende, at jeg ikke skriver mod Bondestanden her paa Falster, er jeg mig klart bevidst, jeg ønsker kun: at den ene Stand ikke maa hæves paa den andens Bekostning! Hr. I. S. siger tillige at jeg gjør Bondestanden her paa Falster opmærksom paa dens lave Standpunct i sædelig Henseende, men derom findes Jntet i mine Jnserater; dog - maaskee har Hr. J. S. tænkt paa vore Skovballer, og derved forvexlet Jdeer, som ere mig ubegribelige. Det, som Hr. J. S. meest anker over i mine Artikler, er den radicale Maade, jeg gaaer frem paa, for at forandre noget af den eensidige Retning saavel de større som mindre Bondevenner gaaer frem i, og jeg vil med Fornøielse tilstaae, at jeg gjerne kunde have gaaet lempeligere tilværks; men hvad vilde det have nyttet, vilde jeg have vaagnet dem, som stolende paa deres Venners Forsorg, ligge i Dvale, nei, jeg troer det idetmindste ikke; der maa, efter min Formening, Næb og Kløer til, naturligviis i en aldeles god Betydning, uden personlige eller smaalige Hensyn, og det vil da ikke blive umuligt, at de bedre Bønder paa Falster, som jeg har tilladt mig at kalde Undtagelser fra de øvrige, ville erkjende hvad sandt jeg har skrevet; ved deres Exempel bevirke: at flere af deres Medborgere gaae frem i Oplysning som de selv, og endelig naar Tidsaanden fører det med sig, at Bondevenner tillige blive Borgervenner.