Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-11-01
den Beredvillighed, hvormed man meddeelte Novostlzof franske Passe, og Moniteurens Forsikkringer d. 1 Juni, at Keiser Alexander vilde være neutral, og at Engelland havde opdigtet, at det havde sluttet en Offensiv- og Defensiv-Tractat med Rusland, og saa meget andet, som tilfulde røbede, at Frankrig, saalænge som mueligt, vilde holde, om just ikke paa Ruslands Venskab, som det nu eengang ikke kunde gjøre mere Regning paa, saa dog paa dets Neutralitet. Men allerede den 24 Juli, da Novosizof befandt sig i Berlin, forandrede Moniteuren Tonen. Den forsikkrede, "at allerede den Omstændighed, at Novosilzofs Sendelse bebudedes i hele Europa adskillige Maaneder i Forveien, maatte gjøre den uvirksom, thi, han blev i Begyndelsen mere beskreven som en Overbringer af Befalinger end en Underhandler, man sagde fremdeles, at han skulde underhandle med Keiseren selv. Den, som udspredte saa urimelige Rygter, vidste saare vel, at enhver Anmasselse, der tilsidesætter den Agtelse, man skylder en stor Magt, netop derved vilde tilintetgjøre en Sendelse, hvis Formaal i sig selv ikke var ret klart." J Begyndelsen af August læste man i de fleste Pariser Blade en intet mindre end fredelig Artikel, hvori det blandt andet hedte: "hvad vil Rusland? Hvilken Jndflydelse fordrer dette halveuropæiske, halvasiatiske, halvpolitiserede og halv barbariske Rige paa Middelpunkten af Europa Dersom det vil paatage sig Mæglingen mellem Rusland og Frankrig, saa bør det indskrænke sig til den egentlige Stridspunkt o. s. v." J en Note, som Novosizof havde overgivet Hardenberg, klage des især over Brudet af de høitideligste Tractater, ved den Liguriske Republiks Jndlemmelse i Frankrig. Denne Republiks Uafhængighed var rigtig nok garanteret af Østerrige i Luneviller Freden, og efter en hemmelig Overeenskomst mellem Frankrig og Rusland (d. 11 Oct. 1801), lovede disse Magter, tilfælles at ordne de italienske Anliggender og give Kongen af Sardinien en Skadesløsholdelse. Man kunde umueligen troe, hedte det i Novosiljofs Note, at Buonaparte for Alvor vilde handle overenstemmende med sine Fredsforsikkringer, thi han fremskyndte i den Tid, der maatte forløbe imellem Passernes Udfærdigelse og Gesandtens Ankomst til Paris, Forholdsregler, der maatte tilintetgjøre Fredens Grundstof. Netop paa den Tid Novosizof ankom til Berlin, aabnedes (d. 19 Juni) det engelske Parlament ved et Kongeligt Budskab, hvori det hedte, at Communicationerne mellem Engelland og nogle Fastlandsmagter vel vedvarede, men at de endnu ikke vare komne til den Punct, at man kunde meddele Huset Resultaterne, eller kunde indlad sig med Frankrig i videre Forklaring. ger. Vistnok kunde man her spørge, hvorfor reiste Novostof da til Paris Sagen var, at Concerttractaten allerede var sluttet tre Maaneder, i Forveien (d. 11 April), og at Novosilzofs Sendelse i det Høieste kun kunde have til Hensigt, at gjøre Frankrig det i hiin Tractat omtalte Fredstilbud, Men naar man ikke kunde troe, at Buonaparie vilde handle overeenstemmende med sine fredelige Forsikkringer, efterdi han netop i den Tid, der maatte forløbe mellem Passernes Udfærdigelse og Gesandtens Ankomst til Paris, fremskyndte Forholdsregler, der tilintetgjorde Fredens Grundstofsaa maa man ikke glemme, at Napoleon ummelig kunde være aldeles uvidende om hvad der m. Maaneder i Forveien, skjøndt hemmeligen, var besluttet mellem Rusland og Engelland, og at man altsaa neppe kunde fortænke ham, om han ved Novosizofs Sendelse ikke lod sig forstyrre i sin Planer. Vel er det sandt, at han, som vi allerede eengang have anmærket, ved at paasætte sig den italienske Krone, netop i dette Øieblik, kaste nyt Tønder i den ulmende Jld, og at han, hvis der virkelig havde været hans Alvor, at beholFred, havde afholdt sig fra dette Skridt, men for udsat, at han, efter sine Grundsætninger, til kunde slutte Fred med Engelland paa de Vilkaadet forlangte, og at Jtaliens Kongekrone var hel nødvendig for at bibringe denne Hovedfiende et for ligt Stød, hvo vilde da paastaae af ham, han skulde opsætte Jtaliens Jndlemmelse i Frankrig indtil den ny Coalition, Engellænderne arbildede paa at danne, ganske havde udviklet og vil sig i hele sin frygtelige Kraft, Hvo indestod har for, at han, efter det ny Feldttog, kunde foretage sig hvad han nu, under endnu ikke udbrudte Fien ligheder saae sig istand til at foretage? Jndrømmeman, at det var politisk rigtigt, at han gjorde til Konge af Jtalien, for desto kraftigere at kun virke mod sin Hovedfiende. Engelland, saa maa Mi ogsaa tilstaae, at det var rigtigst, at han gjorde det ligesaa godt først som sidst. At det vilde lægge store Hindringer i Veien for Freden, var at forudsee, men naar denne enten aldeles ikke laae i Napoleons Plan, eller den, efter de Fordringer, der gjordes, og efter de Grundsætninger, han havde, var meget langt borte, saa kan det aldrig nægtes, at han, ved saaledes at forøge sin Stridskraft, og Jndstydelse, gjorde det saa meget sandsynligere, at det ny Feldttog vilde lykkes ham. Mueligen havde det faldet ganske anderledes ud, om han ikke paa denne Maade havde sikkret sig Jtaliens Besiddelse. Man kunde maaskee kalde denne Tillistelse en machiovelsk Streg, men upolitisk var den under disse Omstændigheder neppe. Allerede adskillige Uger førend Novositzofs Hjemreise til Petersborg, havde Østerrige antaget en mindre fredlovende Tone. Da den franske Gesandt, Rochefoncauld, i Wien den 1 Juli tilkjendegav med fransk Finhed Opløsningen af de til Troppernes Øvelse sammentrukne Leire i Jtalien, og Napoleons Haab om, at den tydske Keiser vilde give lige Beviser paa fredeligt Sindelav, svarede Østerrige, at det havde rustet, fordi de franske Hære formeredes i Jtalien, og at Keiseren havde fast besluttet, at antage et saadant System, som hans Staters Sikkerhed, krævede. Østerriges Rustninger skeete indenfor dets egne Grændser, Napoleon samlede derimod Tropper i Lande, som ikke tilhørte ham. - Man viste ogsaa i Gierningen, at den fattede Beslutning var alvorlig meent. Ved Etsch blev trukken en Lordon, til Venedig strømmede Tropper, og hver Forberedelse til Krig gjordes.