Berlingske Tidende, 1828-08-25
Skrivelse fra Weichselen, den 2den August. Da Russerne nu ere rykkede frem til Schuma, uden at støde paa en Tyrkisk Armee, begynder man noget mere bestemt at gjennemskue den Tyrkiske Operationsplan for dette Aars Feldt, tog og for hele Krigen. Man ter antage, at den er grundet paa Erfaringen fra de forrige Krige, i hvilke det ved store Anstrængelser aldrig blev Russerne muligt, at naae længere end til Schumla. Jfølge heraf besluttede Divaner, kun at gaae defensivt tilværks til Balkan, og i den Forventning, at Russerne igjen, som 1810, for Varna, Nissa og Schumla vilde bryde, deres Magt og ligge under i et fordærveligt Clima for Hungen og Sygdomme, at oppedie Tingenes videre Gang. Schumlaa ligger i Krogen af en Dal ved den nordlige Skraaning af Balkan=Bjergene, som bestaae af en Mængde lave Høie, der efterhaanden stige til Bjerge og tilsidst danne en lang Muur. Staden tæller 60000 Jndvaanere, og iblandt Andre de bedste Kobbersmede og Blikkenslagere i Tyrkiet. I dens Omegn ere utallige Rosenmarker for Tilberedelsen af Rosenolie. Den øverste Deel er beboet af Tyrker, den nederste af Jøder, Armeniere og Grækere. Fæstningsværkerne ere i og for sig svage; de bestaa af løse Jordvolde og Mure af brændte Stene, der omsluttes at en bred Grav, og ere forsynede med stærke Vagttaarne, hvoraf hvert omtrent kan rumme 10 Mand, dog modstode disse Værker, i alle de forrige Krige de Russiske Angred og bleve hidtil endnu ikke indtagne. Romanzow kom for Schuma i Aaret 1774 og Kammenzky i Aaret 1810; men begge kunde ikke engang fordrive Tyrkerne fra den forskandsede Leir ved Staden, og denne sidste nødtes, den 18de Juni 1810, efter 3 Ugers frugtesløse Anstrængelser, til at vende tilbage til Ruschtschuk og afstaae fra videre Fremtrængen. Erindringen, herom er endnu for ny, til ikke at have vakt Haabet og lignende Tildragelser i denne Krig. Divanet regnede paa, at, som i de forrige Krige, den Russiske Armee paa Marschen fra Donau til Balkan og for Fæstningen Schumla skulde 2 træffe paa saa store Besværligheder, at den ikke meere vilde kunne overvinde de først da begyndende Vanskeligheder. Det troede, at Schumla ogsaa denne Gang igjen vilde sætte en Dæmning i imod Strømmen, saa meget mere, som den stedse videre Fremskriden og den tiltagende Afstand fra det sorte Hav (ovenikjøbet afbrudt ved det endnu ikke tagne Varna), maatte uendeligen vanskeliggjøre Tilveiebringelsen af Armeens Subsistentsmidler ; et Forsøg til Overgang over Balkan, uden at have taget Schumla, og syntes det slet ikke tænkeligt. I dette Øiemeed afsendtes Hussein Pascha, denne bestemte og et raae Feldtherre, til Bulgarien med saa mange Stridskræfter, et som vilde udfordres til, ogsaa denne Gang, at forsvare Hoved, 1 pladserne, Varna, Nissa og Schumla. Han fik den Jnstruction, at indskrænke Hovedbegivenhederne ved Krigen hiinsides Balantil Forsvar, og bag denne Stads Mure oppebie, hvad Hede, Mangel paa Levnetsmidler og Transportmidler, Sygdomme og Udmattelse videre vilde udrette. Man seer heraf og af alle de øvrige Forholdsregler aabenbart, at, efter den Tyrkiske Krigsplan, Krigen i aaben Mark først skal begynde, efterat denne Plads er erobret. Men ogsaa da maa for at komme paa aaben Mark, Balkan passeres af Russerne, og denne Passage vil man gjøre dem meget stridig, ja, efter Divanets Forestilling, maaskee umulig. Over Balkan gaae kun 5 gangbare Passager, een fra Sophia til Basardschik; to fra Ternowa over Keisanlick og Selymnia; to fra Schumia over Karnabad og Haldhos. De tre første føre til Adrianopel, de to sidste directe til Constantinopel. Den vanske ligste er den fra Ternowa over de høieste og meest ugangbare Toppe af Bjerget; den meest besøgte er den fra Haldhos, hvor Bjerget er meest gjennembrudt. Jmidlertid er ingen af disse Veie utilgjængelig for de Tyrkiske Spahis. Dette er en Ar af Lehnsryttere, som besidde Godser, og derfor i Krig maae tjene tilhest. Af saadanne Spahis ere der 16 Legioner, maa skee det bedste Cavallerie i Verden, endskjøndt Jntet er mere ubeqvemt, end deres Eqvivering. De have plumpe Træsadler, ganske korte Stigbøiler, hvorpaa der forneden ere blotte Plader af Jernblik, som Jldskuffer, med en Spids, der tjener som Spore; alt dette holdes af Læderremme, som hvert Øjeblik springe. Saaledes sidder den tyrkiske Rytter næsten med Knæerne op under Hagen; dog kan man ikke see noget mere rask og forvovent Rytterie paa Bjerge og ved Afgrunde. Deres Disciplin er slet; men saasnart det kommer til Træfning, opvækker deres Regelmæssighed Forhauselse. De sætte i Galop over Grave, Bjergstrømme, ride op og ned af de meest steile Skrænter og falde Fjenden i Ryggen, efterat de ere komne over Terrainer, om hvilke Jngen kunde formode, at Mand og Hest kunde komme igjennem. Deres Foragt for Faren, deres Rastløshed har tildraget en Deel af dem Navnet Delhis (de Gale). Et saadant Cavalerie kan i Balkans Defiteer alene opholde den bedste Armee; men Divane, har desuden ikke ladet det mangle paa Anlæg af Redouter og befæstigelser af alle Slags, for at gjøre den Russiske Armee Overgangen stridig. Men sæt nu ogsaa, at Fienden beseirer disse Vanskeligheder; nu støder han paa den store Tyrkiske Armee ved Adrianopel, som skal commanderes af Storveziren, eller maaskee af Storherren, selv, paa hvis Formering man nu allerede har arbeidet over et Aar, og som endnu dagligen forstærkes. Skulde denne Armee blive slagen, saa stiller det uhyre Bolværk, Adrianopel, sig imod videre Fremtrængen, og en anden Armee, udgaaende fra selve Constantinopel, kommer den vigtigste og sidste Fæstning paa Veien til Hovedstaden til Hjælp. Det vil da komme an paa, om Russerne kunne gjøre det muligt, ogsaa at føre Fornødenheder og Subsistentsmidler for Armeen over Balkan til Rumelsens Sletter. Falder Adrianopel, saa maa det sidste Vovestykke, selve Hovedstadens Forsvar, begynde og derpaa vil det vise sig, om Fatum har besluttet det Osmanske Riges Undergang, eller ei. Men den Ottomanske Stolthed er langt fra at tænke dette som muligt. (Men Overtroen?)