Viborger Samler, 1799-10-07
Pro Memoria. Det er indberettet til Cancelliet, at der iblant det unge Mandskab fra 19 til 22 Aar skal ved de i Aar holdte Landmilice Sessioner være forefunden en Mængde som til Krigstienesten have været udygtige, formedelst Brok, Saar paa Arme og Been, samt Beskadigelser paa Fingrene; hvilket har givet Anledning til det Forslag, at der i Amterne skulde oprettes Hospitaler, hvori disse utienstdygtige kunde tages under Kuur og helbredes. Saa velmeent som dette Forslag end vist nok er, og saa nyttigt, som dets Udførsel i en vis Henseende kunde være, saa lidet tør Cancelliet dog give det sit bifald, fordi Bekostningerne befrygtelig ville blive alt for store for Landet, og Nødvendigheden, af denne Indretning ikke er saa ganske indlysende. Thi af de anmeldte Svagheder kunde nogle vel være opdigtede, saasom adskillige Saar, der kunde vedligeholdes saa længe Jndskrivnings Aarene vedvare, eller indtil Personen har faaet Udygtigheds Attest; Men dette Bedragerie kan opdages paa en meget lettere Maade end ved et saadant Hospital. Andre Tilfælde ere af den Beskaffenhed, at de ved Lægens Nærværelse een Gang kunde hielpes, saasom et begyndende Brok, ved Anlæg af Brokbaand; et friskt Saar, ved en god Forbinding i den Syges eller Lægens Hiem, og ved at meddeele nogle Lægemidler samt forklare deres rigtige Anvendelse; og hvad endelig de Tilfælde angaaer, som ei hertil kunde henforer, saasom Beensaar eller gamle Beenskader, da lages disse hastigere ved at gaae et par Gange ugentlig til Lagen, end ved Jndtagelse i et Hospital. Cancelliet bifalder derfor den af det Kongl. Collegio medico yttrede Mening: at naar Landet er saaledes forsynet med Læger, at ingen, som for saadant Tilfælge trænger til Hielp, har over et var Miil at reise efter samme. Naar alle beskikkede Læger ere, som de bør være, og det bliver gjort dem til Pligt ogsaa i denne Henseende at være den Hielpsøgende til Tieneste mod en fastsat billig Betaling. Naar det paalæges Lægdsmanden, Sognefogden, eller hvem man finder tienligt, til at have Jndseende med at alle slige indskrevne endog fra de svæde Aar strax faae den Hielp, de bør have, uden Omkostning for dem selv eller deres. Naar vedkommende Øvrigheder stedse paasee saavel at Læger heri giøre deres Pligter, som at Forældre, Husbonder &c., hvilke heri findes forsømmelige alvorligen ansees. Naar de, som ved Sessionerne desuagtet findes virkelig beladte med de anførte Tilfælde, og kunde hielpes, men ei betimelig have søgt saadan Hielp, strax afleveres til nærmeste Læge, og der helbredes paa sin egen eller den skyldiges Bekostning. Nan de, som erhverve sig en Svagheds eller Jnvalide Attest, tillige forbindes til at præsentere sig for Regiments Chirurgus og Stedets Physicus, er og bør eftersee Skaden og bevidne eller forkaste Attesten, etter Omstændighederne. Naar de, som endog efter nogle Aar befindes at have erhvervet falsk Attest, derfor straffes; Og endelig naar Øvrigheden alvorlig forfølger alle Qvaksalvere, hvilke ofte afholde Almuen fra at søge de rigtige Midler, og ved en liden eller lægelig Skade forderve mange , saa kunde de i Forslag bragte Hospitaler gierne undværes, og de omskrevne Syge dog faae den fornødne Sielp med langt mindre Bekostning for Lande. Men derimod finder saavel Cancellier, som det Kongl. Rentekammer, med hvilket man derom har ført Brevvexling, at de Omkostninger, som medgaae til Helbredelser af det til Krigstienesten udskrevne Mandskab bør betales hvert Aar efter Regninger og ligesom Bekostningerne paa venerisk og epidemiske Syge, lignes paa Hartkornet; Hvilket man ikke har skullet efter lade herved tienstligst at melde til behagelig Efterretning og Bekientgiørelse for vedkommende. Det Kongelige Danske Cancellie d. 7 Septbr. 1799. C. v. Brandt. Schow. Colbiørnsen. Reiersen. Kammerherre og Stiftamtmand Sehestedt.