Politivennen, 1802-01-01
Spørsmaal og Anmodning til Sprogfilosofer. (Efter Tilsendt.) J hvilken Henseende kan og bør man benytte sig af det Ord Angiver eller ikke? Synes ikke dette Ord i mangen Hensigt at have faaet et NA NA hæsseligt Anstrøg og en hadefuld Betydning, at, naar det hedder: den eller den har været Angiver, tiljægges denne baade ved Miner og Udtryk en for (rhvert vettænkende Menneske upassende og uanstendig Karakteer, besynderlig naar den Angivne maa lide Skaar paa sin Ære, eller tabe en stor Deel af sin timelige Velfærd, og det uden Hensyn til den Angivnes Fornærmelse mod Staten og Samfundets Vel. Vilde en af vore Sprogfilosofer tænke herover og give Publikum en Vejledning og Bestemmelse, naar det rettelig bør anvendes, og naar det bør forandres til det mildere Udtryk Anmælder, vilde dette være en sand Tjeneste og maaskee give Anledning til flere Uordeners Anmeldelse og Forebyggelse, end nu skeer, da enhvee frygter for at blioe tituleret med det hadefulde Navn: Angiver. Saaledes troer man at Embedsmænd, hvis Kald og Pligt det er, at vaage over og paasee Lovens Haandhævelse, ikke bør, ved Anmældelsen om disses Overtrædelse, hvorved Statens og Samfundets Vel lider*), benævues med Angiver men Anmælder. Dette Udtryk bør vel ogsaa tillægges hver den Un*) Thi kunne ikke ogsaa Love overtrædes uden at Samfundets Vel lider derunder? dersats som i redelig Hensigt uden Ondskab, Had og Egennytte opdager enten Handlinger, hvorved Statens Ro og Sikkerhed stædes i Fare, dens Jntrader besviges og Samfundets. Vel svæktes, eller Uordener, som ved Anmældelse forebygges eller kunde og burde fovebygges, og hvorved Orden fremmes. Men kommer Ondskab, Had og Egenyytte med i Spillet, saa bliver Angiver et meget passende Navn. Tvende Persone raf forskellig Stand, eller vel af een Stand kunne opdage en og samme Handling hvorved Lovene krænkes, og den ene fortjeste Navn af retskaffen Anmælder, men den anden af Angiver. F. Ex. en Præst paa Landet opdager for fraværende Øvrighed ulovlig Krohold og Natteskjænken, hvorved Landmanden fordærves, og Avlsbrug forsømmes, og gjør han ikke Ret efter Kald og Pligt, og bør han ikke benævnes retskaffen Anmælder? Men den, som gjør det for at tilsnige sig et (par Rdlr., er vel Angiver og skeer det af Had, fordi Kromanden fordrer sine Penge, og ej vil borge meer, er dette da ikke en sort Angiver. Skeer saadant af en Præst i Kiøbstaden, hvor Politie er nærværende og aarvaagent, hvormed bør det da nævnes? Arbejde om Helligdage er underkastet HelligdagsBrøde. Naar nu Landmanden høster disse Dage, hvorved Samfundets Vel mere vinder end taber, og Præsten anmælder og paaklager det, hvad bør det da kaldes? Haandværkeren eller Da glønneren i Kjøbstæden kan i visse Ttlfælde være tvungen til at arbejde; det kan anmældes af PolitiesUnderbetjente, hvis Kald det egentlig er, eller af en Borger, hvis Kald det ikke er, eller og af en Præst hvis Kald det ikke heller synes at være. Nu ere Haandværkerne og Dagtønnerne fattige Mæmnd, men deres Dommer dømmer, og maae paa Angivelse dømme dem for HelligdagsBrøde i en Mulkt, som er maaskee mere, end de den Dag og flere Dage kunde fortjene; med hvilke Udtryk bør disse forskiellige Personers Angivelser benævnes? Dog dette er maaske allerede for vidtløftigt for et Ugeblad, og man haaber at see en omstændeligere Udvikling af dette Æmne i møde.