Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-08-02
Om Pølser og Pølsesnak. Man kan efter mit Tykke, uden at gjøre synderlig Vold paa Begreberne, tænke sig enhver Procession af Mennesker i et Tog, hvad enten nu den ene opmarscherer efter den Anden, eller de gaae to og to, tre og tre sammen os. v., som en Snor, paa hvilken man har trukket dem op til alt Slags Brug, omtrent som Coraller, Perler og desl. Er denne Sammenligning, som jeg ikke paatvivler, rigtig, saa fortjener ved Theorien om Processioner, Snoren, fornemmeligen at tages Hensyn til, da det er enhver Mand bekjendt, at hverken Coraller eller Perler voxe paa Snore, og kræve mangen Forberedelse førend de kunne rades paa Traade. Men nu har jeg med mine egne Øine seet, hvorledes henved tusind Mennesker lade sig slæbe af en førlig Mand med et Voxlys i Haanden, ikke blot igiennem alle Stadens Gader, men endog op af et heelt Bierg, og alt dette gik saa jevnt og ligefrem, at paa intet Hjørne, og ingen Kro end ikke en eneste Perle blev hængende. Det maa være en besynderlig Snor, tænkde jeg, thi om jeg end kunde begribe, hvorledes den eller hiin microskopiske Perle lod sig slæbe afsted ved den fine, mig i det mindste usynlige, Snor, saa var det mig dog ubegribeligt, hvorledes sammes nærmeste Naboe, en grov Sexpundiger af Bly lige saa let fulgte efter. Ved disse Vanskeligheder, som ved Processionernes Theorie møde os, har jeg benyttet mig af et bekjendt Opfindelsesmiddel, der, som alle konstige Opfindelsesmidler, stundom lader den redeligste Mand i Stikken. Jeg har compileret Alt, hvad jeg har kunnet overkomme angaaende Processioner, med Voxlys, Crucifixer, Faner, hellige Lapper, Cocavder, een, tor, trefarvede o. s. v., og endeligen havt den Lykke at finde en synlig Traad, som, ved Analogie, maaskee var istand til at lede paa alle de øvrige usynlige. Der er altid vundet meget, naar man iblandt beslægtede Ting kiender et eneste ganske. Den, som ikke veed, hvor Svalene komme hen om Vinteren, har vundet, om ikke Alt, saa dog det Bedste, naar han opdager, hvad der paa den Tid bliver af Svalene. Den Procession, som her sigtes til, er nemligen een, hvori Traaden endog i mere end een Betydning, aabenbarer sig, og som altsaa fortjener hver dens Opmærksomhed, der vil tænke videre over denne Green af menneskelige Handlinger, der endog synes at udspringe fra samme Stamme, som Selskabsforbundet overhoved. – Scenen ligger i Königsberg (i Preussen) altsaa i det Land, som vi allerede have at takke for det eneste sande Verdenssystem, den eneste sande Philosophie og den eneste sande Tactik, og man maa troe at den eneste sande Theorie om Processions=Snorer, hvis den, der er opdaget, var et saadant Selskab ikke uværdig. Traaden, hvorpaa Menneskene ved denne Procession synligen vare radede, og ved hvilken de slæbtes frem, var en Pølse; den havde en Længde af ikke mindre end 1005 Alen, skriver Eet Tusind og fem Alen og ti fod. Hvilken Pølse! Dette vil formodentligen mangen Læser udraabe, og selv i den herværende Egn Göttingen) som i hele Tydskland dog er ligesom Pølsernes egentlige Gosen. Saadanne Pølse=Processioner vare vel i Preussen ikke sjeldne, og Casp. Henneberger har i sin Forklaring over den preussiske Landtaffel Fol. 190-191 givet en omstændelig Efterretning derom, men den nærværende overgaaer alle hine. Jeg laaner Efterretningen derom, for størstedelen ordlydende, af Lilienthals erlautertem Preussen, hvori den findes i det 1ste Bind, S. 77, uddragen, som det udtrykkeligen erindres, af en Diar. MSpt.