Københavns Adresseavis, 1791-02-02
Gaver. Da en ædelmodig Velgiører har havt den Godhed ved en Pro Memoria til mig uden Underskrift, saaledes lydende Fornemmer af Hr. Paludans Bog, at arme Frelseres Kirke paa Christianshavn trænger og til sømmelige og hæderlige Messeskiorter og Alter=Bordklæder, hvortil gives i Guds Navn 30 Rdlr. Beder at være bemøyet at lade forfærdige af durable Cattun eller Lerred behøvende Messeskjorter og Alterklæder. Den 1 Febr. 1791. Saa har jeg herved paa bemeldte Kirkens Vegne villet aflegge min Taksigelse til denne skiælte Velgiørere, med Forsikring. at hans Forlangende skal blive opfyldt, og ønsker at den gode Gud rigelig vil belønne denne saavel som andre hans skiulte Velgierninger her og i Evigheden. A. Buntzen. Alt for ofte bliver hos os et druknet Menneske, som mueligt kunde blevet reddet og skienket sin Familie og Staten igien, et Offer for Mangel paa Hielp. Denne beklagelige Mangel ligger desværre, ikke blot deri, at den Behandling, som til lige Ulykkeliges Tillivebringelse udfordres, er ikkun faa bekiendt; at de Lægemidler, Redskaber og Anstalter, som dertil behøves, sielden ere ved Haanden, og at vi ikke have Exempler nok paa saadanne heldige Forsøg, der kunde besiæle de Hielpevillige med det tillidsfulde Haab om samme Held, som utrættelig Vedholdenhed, i slige Bestræbelser saa mangfoldigen berøer paa. Nei, denne Mangel, som giver den Ynkværdige, der svæver imellem Liv og Død, saa at sige sin Rest, foraarsages i mange Tilfælde ogsaa af Fordomme, ja af Uvillighed hos dem, der kunde bidraget det meste til disse Redningsforsøges heldige Fremgang. Der gives endnu de, der undslaae sig for at udøve den helligste Pligt, som det ene Menneske skylder det andet; enten af Lunkenhed, eller af Frygt for ikke at faae sin Uleilighed, sin Umage, sin Tid betalt, eller af andre Aarsager, som man ikke uden Undseelse og Væmmodighed kan tale om, men som ere alle dem, der have været Vidner til lige Tilfælde, alt for vel bekiendte. Dog denne sørgelige Forsømmelse reise sig af hvad Grund den vil, saa er den desmere at bejamre, da Kiøbenhavn paa den ene Side formedelst sit Lokal, har alt formegen Leilighed til at Drukning kan indløbe, ligesom og disse Ulykkeliges Tal fra Tid til anden forøges, og da det paa den anden Side har saa oplyste, saa veltænkende og ædelmodige, ret gavnelystne og godgiørende Borgere, som nogen anden Stad paa Jorden. Hvem der veed, hvilken priisværdig Beredvillighed, ja Attraa, de stedse have viist, til at grunde, befæste og udvide enhver veldædig Stiftelse og Jndretning; hvor mange blomstrende Selaskder og Foreninger Menneskekierlighed og Fædrenelands kierlighed allerede har frembragt, og med uafladelig Jver virker i, hvor varmt enkelte ædle Medborgere have interesseret sig i, og hvor rundeligen de have bidraget til, at tilvende de Druknede og andre Livløse den samme virksomme og frugtbringende Omhue, som de Fattige og andre den godgiørende Borgers værdige Objekter have erfaret og dagligen velsigne; den, sige vi, indseer letteligen, at en overalt saa nyttig, men i en Stad som Kiøbenhavn, saa nødvendig, saa umidstelig Forening, som et Selskab til de Druknedes og andre Livløses Ridning er, ikkun derfor har manglet hos os, fordi vort gavmilde Publikum ikke før er blevet gjort opmærksomt paa en Sandhed, som gientagen bedrøvelig Erfarenhed nu har gjort alt for indlysinde, nemlig: at saadanne ædle Bestræbelser, som endeel sande Menneskevenner ved de kraftigste Opmuntringer til slige Forsøgs Mangfoldiggiørelse have viist, saavelsom de Anstalter, som Regieringen selv i samme Henseende kunde giøre, aldrig ere i Stand til at kunne blive saa heldige, at de mange hindringer, som reise sig, saa ofte Forsøg giøres, derved skulde kunne bortryddes. Til at hæve disse Vanskeligheder, ved at opsøge og angribe hver især, til at være den Modstand voxen, som indgrønde Fordomme lægge i Veien; til at samle Evne, for at kunne kiøbe den Uvillige til Menneskepligt, og for at sætte Hænder nok i Bevægelse til at være vis paa at alt det anvendes, som anvendes kan, ja vi tør legge til, forat prove paa at arbeide det Selvmord imod, som nu er bleven en lamsk Pest hos os; dertil udfordres et Selskab, som baade ved Bidrag i Penge, og ved Mænd, ved varme, dædige, nidkiere Menneskevenners Samvirkning, sætter sig i Stand til at udføre, hvad saa mange Ædelmodige blant vore Medborgere, og blant de her boende Fremmede selv, inderligen have ønsket.