Aarhuus Stifts-Tidende, 1816-06-04
Frankrige. Jnsurgenterne, som vare flygtede ind iblandt Biergene skulle have nedlagt Baannene og udleveret deres Anførere, efterat deres Chef, den gamle Dider, iforveien var greben og afsendt til Paris. Det qvalte Oprør har været betydeligere end man troer, endnu efter at det syntes dæmpet opsnappede man paa Veien i til Calais en Koureer, der til Engelland skulle overbringe en Jndbydelse til Hertugen af Orleans at bestige den franske Trone; endnu over 300 Personer, ere senere heftede. - Private Efterretninger melde, at man i mange Egne ikke ret veed om det er Ludvig d. 18de eller Napoleon som regierer; paa Gaderne raa tes Keiseren leve, den trefarvede Fane opplantes og den hvide sønderrives. Er Mairen en Royalist, saa hænger man hans Hund, naar man ikke kan hænge ham selv; er han det ikke, saa mishandler han de som raabe leve Kongen, og straffer dem, som raabe Keiseren leve. Selv i Paris ere man ikke sikre, hvert Korps har Kongens Buste paa sin Samlingsplads, i Gaden de Roule fandt man den meget mishandlet og det hele Korps de Garde blev bragt i Arrest, kun (saa skriver man) Nærværelsen af Observationssarmeen i vedligeholder Roligheden i Frankrige. En Karrikatur er nyelig udkommen, som fremstiller den franske Regiering under billedet af en Stadskaret med 6 Heste for, Finants- og Justitsministeren sidde paa de to for teste, som ere styrtede; de mellemste ere i Begreb dermed, paa hvilke Ministeren for Politier og for det Indre ride med kiendelig Angest; paa de to bageste sidde Krigs- og Marineministeren; Hertugen af Richelier sidder paa Bukken og kiører Vognen, han dreier sig tilbage for at modtage Ordre af en tyk Person som sidder i Vognen og sover; Pairerne tage fat paa Forhiulene og vil dive Vognen frem, de Deputerede holde i Baghiulene og vil trække den tilbage; i en Frastand staaer Tallayrand og morer sig over Kiørselen. -Man har med Rette bemærket, at den Vei som Ludvig den 18de har at betræde, er overmaade vanskelig, og at den gaaer imellem de tvende farlige Klipper, for stor Strenghed og for megen Mildhed. Men det Vanskelige i hans Stilling som Regent formeres ved de Partier, som finde Sted i hans Familie saavelsom mellem hans Ministerium og de Deputeredes Kammer. Blot Kongen allene og Hertugen af Orleans ere for de mildere Grundsætninger og for et System i Statsbestyrelsen, som passer til Tidernes Oplysning og den herskende Folkestemning, eller det konstitutionelle System; imedens at Monsieur, Kongens i Broder med begge sine Sønner: Hertugerne af Angouleme og Berry tilligemed den førstes Gemalinde, ere ivrige Forsvarere af de ægte royalistiske Grundsætninger. En stor Deel af det franske Folks Jnteresse skal derfore ogsaa være fravendt til Hertugen af Orleans, hvis Familie vil komme til at beklæde Tronen, dersom Hertugen af Berry ikke skulde erholde Børn af det Ægteskab han nu er i Begreb med at indgaae, thi i hans ældre Broder, Hertugen af Angouleme, har ingen. For ikke at vække nogen Jalousie og for ikke at t give Anledning til uforsigtige Yttringer af denne for ham saa gunstige offentlige Stemning, begav Hertugen af Orleans sig til Engelland, hvor han som ber kiendt nu opholder sig; han er en Søn af den i Revolutionen under Navn af Philip Egalite saa bekiendte e Hertug af Orleans, tiente som General i Republikens Armeer, og tog siden, forfulgt af Jacobinerne, sin Tilflugt til Schweits, hvor han ernærede sig ved at undervise i boglige Kunster, men udsonede sig nogle Aar efter med Bourkonnerne; han skal være en Mand af udmærkede Talenter. Det fortælles i et offentligt Blad, at Talleyrand i en heftig Disput med den russiske Minister Pozza di Borgho nyligen skal have sagt, at Keiser Alexander i 1814 absolut vilde havt Hertugen af Orleans udnævnt til Konge af Frankrige, og at han tun med Møje fik ham til at erklære sig for Ludvig den Attende. Være det med disse Hofforhold beskaffent som det vil, sieldent vorder Publikum paalideligen oplyst om deres sande Sammenhæng. - Striden mellem Ministeriet og de Deputerede giver sig derimod anbenbart tilkiende og er lettere at giennemskue. Ministeriet bestaaer nemlig af oplyste Mænd som overskue Frankriges nærværende Stilling, de forskjellige Parters indbyrdes Forhold og kiende den almindelige Misfornøielse blandt Folket, som efterhaands maae dæmpes ved en retfærdig og human Regiering; dets Forsæt er derfor nøie at holde over Konstitutionen, ved den at giøre Kongen elsket af Folket, og i den at sikre enhver Borger Tilgivelse for hvad som under Revolutionen er passeret og i Nydelse af de under den erhvervede Rettigheder og Fordele, som Konstitutionen har hiemlet. De Deputeredes Kammer derimod, bestaaer for det meste af gamle Adelige og eedsvorne Fiender af Revolutionen, der have alt hvad der under den har opsvunget sig; de føle at deres gamle Titler og Værdigheder, kun lidet har at sige, naar andre ere i Besiddelse af deres Godser, de gaae derfor videre i at for vare Kongens Sag end Monarken selv, og man seer nu den nye Syn, at Regieringen maae tale Folkets Sag imod dets Repræsentantere. Her ligger Grunden til Kammerets bitte Strid med Ministeriet. J denne vanskelige Stilling har Kongen taget den Udvei, at giøre en Forandring i sit Ministerium og at hæve Kammerets Møder, for at give efter for begge Partier. Hvilken Gang de offentlige Sager vil tage, maae Tiden lære, men den nys opdagede og qvalte Konspiration vil sandsynlig tiene til Ultraroyalisternes, i det mindste tempotaire Fordeel.