Berlingske Tidende, 1815-05-29
Den Commission, som under 9de d. M. er bleven udnævnt, for undersøge, om det, efter de siden Napoleon Bonapartes Tilbage, komst til Frankrig forefaldne Begivenheder, og efter de i Paris udkomne offentlige Skrivter angaaende den af de europæiske Magter den 13de Marts d. A. mod ham udstædte Declaration, giøres fornødent, at skride til en nye Declaration, har i sit Dagsmøde affattet følgende Beretning: Commissionens Beretning: Tilhængere af de Magter der underskreve Parisertractaten udstædte Den under 13de Marts d. A. mod Napoleon Bonaparte og hans Declaration, er efter Bonapartes Tilbagekomst til Paris i forskiellige Former bleven bedømt af de ved ham beskikkede Personer. Da disse Bedømmelser ere komne til almeen Kundskab, og en af ham til samtlige Souverainer stillet Sendeskrivelse, samt en Notte fra Hertugen af Vicenza til de europæiske Cabinetters dirigerende Ministre offentligen ere blevne bekiendtgjorte, i det Øiemed at vinde og vildlede den offentlige Mening, saa har den i Mødet den 9de d. M. udnævnte Commission faaet det Hverv, at afgive en Kiendelse over denne Gienstand, og da man i ovenmeldte Bekiendtgiørelser har forat betage Declarationen af 13de Marts sin Gyldighed, søgt at anføre imod den 1) at denne Declaration, som blev udstædt mod Bonaparte paa den Tid hans Landing i Frankrig skeete, ikke meere kan være anvendelig, efterat han, uden aabenbar Modstand, har bemægtiget sig Regieringen, og at denne Gierningssag selv, som et tilstrækkeligt Beviis paa Nationens Ønske, ikke alene paa ny grundfæster hans forrige Rettigheder med Hensyn til Frankrig, men ogsaa betager de andre Magter Ret til at lade hans Regierings Retmæssighed være Spørgsmaal underkastet 2) at han ved sit Tilbud at stadfæste Parisertractaten har ryddet en hver Grund til Krig imod ham af Veien; - saa er Commissioner især bleven tilholdt at tage i Overveielse: 1) Om der ved Bonapartes Ankomst til Paris, og de Omstændigheder, der have ledsaget samme, er bevirket nogen Forandring i hans Forhold til de europæiske Magter, 2) Om Tilbudet at stadfæste Pariserfreden af 30te Mai 1814 kan bevæge Magterne til, istedet for det i Declarationen af 13de Marts d. A. udtalte System, at antage noget andet : - 3 Om det er nødvendigt at kundgiøre en ny Declatation, forat stadfæste eller nærmere bestemme den under 13de Marts udstædte. Commissionen giver, efter moden Overveielse af foranstaaende Spørgsmaal, Forsamlingens Befuldmægtigede følgende Beretning om Resultatet af dens Raadslagninger: Første Svorgsmaal. Har Bonapartes Forhold tide europæiske Magter forandret sig ved hans Foretagenders første heldige Fremgang, eller ved de efter hans Ankomst til Paris forefaldne Begivenheder, Da Magterne erfarede Bonapattes Landing i Frankrig, kunde de ham ikke see andet end en Mand, som, idet han i Spidsen for en bevæbnet Hob, og med det tilstaaede Forehavende at styrte den sted, findende Regiering, viste sig paa fransk Grund idet han opfordred Folket og Armeen til Oprør mod den retmæssige Monark, og idet har anmassede sig Titel af de Franskes Keiser 3), gav sig til Priis for alle de Straffe, samtlige Staters Love have fastsat for Forbrydelser af denne Art, en Mand, der havde brudt en ham af Souverainerne paa Tro og Love bevilget høitidelig Overeenskomst; en Mand endelig, a) Den første Artikel i den den 11te April 1814 med Napoleon sluttede Overeenskomst, lyder saaledes : "Keiser Napoleon afstaaer for sig, sine Arvinger og Efterkommere, og alle Medlemmerne af hans Familie, al Souverainitetsret og Magt, ikke alene over det franske Rige og Kongeriget Jtalien, men ogsaa over alle andre Lande." Jkke desto mindre kaldte Bonaparte sig i sine Proclamationer fra Juanbugten, Gap, Grenoble, Lyon o. s. v. : "Af Guds Naade, og ifølge Rigsconstitutionen de Franskes Keiser." (Moniteuren af 31te Marts d. A. ) som, fordi han havde stødt Frankrig fra Rolighed og Velfærd ind i alle den indvortes og udvortes Krigs Ulykker, og i det Øieblik, de Fredens Velgierninger skulde holde Europa skadesløst for dets langvarige Lidelser, sat dette i den sørgelige Nødvendighed paa ny at foretage en almindelig Bevæbning, medrette betragtedes som en uforsonlig Fiende af det almindelige Vel. Dette var Oprindelsen, disse vare Bevæggrundene til Declarationen af 13de Marts, en Forholdsregel, hvis Retmæssighed og Nødvendighed er bleven almindelig erkiendt, og som Verdens Stemme har bekræftet. - Ved de Begivenheder, som have bragt Bonaparte til Paris, og for Øieblikket igien overleveret besiddelsen af den høieste Magt i hans Hænder, er det Forhold, hvori han ved sin Landing i Frankrig befandt sig, fartisk forandret; men disse ved strafskyldige Forstaaelser, militgive Sammensværgelser og oprørsk Forræderi bevirkede Begivenheder kunde ingen Ret give; de ere, fra en retmæssig Synspunkt betragtede, Nul og Intet, og hvis Bonapartes Stilling væsentlig og retsgyldig skulde have forandret sig, saa maatte de Skridt, han har gjort, for paa Ruinerne af den ved ham styrtede Regiering igjen at opreise sin Magt, være blevne stadfæstede ved en eller anden RetsgrundBonaparte paastod i sine Bekiendtgiørelset, at det franske Folks til Gunst for hans Gienindsættelse paa den franske Trone erklærede Stemme var nok til at udgjøre denne Retsgrund. Det Spørgsmaal, der skal afgiøres af Magterne, maa derfor fremsættes paa følgende Maade: Kan den virkelige eller foregivne, udtrykkelige eller stiltiendeIndvilgning af det franske Folk i Gienoprettelsen af Bonaparter Magt bevirke nogen retsgyldig Forandring i hans Forhold til de fremmede Magter, og give ham en for Magterne forbindende Karakteer, - Commissionen er overtydet om, at hiin Indvilgning ikke kan have saadanne Virkninger: og følgende ere Grundene til deres Overbeviisning: De europæiske Magter kiende de Grundsætninger, hvorfra de bør gaae ud i deres Forholde til uafhængige Stater, altfor vel til som man falskelig beskyldet dem for) "at ville dictere en saadan Stat Løve, blande sig i dens indre Anliggender, foreskrive den er Regieringsform, paatrænge den en Overherre efter dens Naboers Lune og Godtbefindende" t). Men de vide ogsaa, at en Nations Frihed til at forandre sin Regieringsform maa have retmæssige Grændser, og at fremmede Magter, om de end ikke ere beføiede til at foreskrive den det Brug, den skal giøre af denne Frihed, dog upaatvivlelig have Ret til at vogte sig for de Misbrug, den til Skad for Andre deraf kunde giøre. Giennemtrængte af disse Grundsætninget anmasse Magterne sig ikke at paatvinge Frankrig en Regiering; men de ville aldrig afstaae deres Ret til at forhindre, at der under Navn af en Regiering bliver stiftet en Brændpunkt af Uorden, Forvirring og Fordærv for alle øvrige Stater. De ville erkiende Frankrigs Uafhængighed i alle de Tilfælde, hvori den ikke kommer Strid med deres egen Sikkerhed og med Europas almindelige Rolig, hed. - Denne de forenede Souverginers Ret til at føre en Stemme ved Forhandlingen af Frankrigs indvortes politiske Forholde er i nærværende Tilfælde desto ubestrideligere, da Afskaffelsen af den Magt. som man nu igien der vil indføre, var Grundbetingelsen for en Tractat, hvorpaa alle, til Bonapartes Tilbagekomst til Paris, mellem Frankrig og det øvrige Europa bestaaende Forholde hvilede. Paa den Dag Souverainerne holdt deres Jndtog i Paris, erklærede de at de aldrig vilde underhandle med Bonaparte 3de). Denne Erklæring, der fandt almindeligt bifald i Frankrig og Europa, medførte Bonapartes Afstaaelsesat og Conventionen af 11te April, den blev Grundlag for Hovedunderhandlingerne; den blev i Jndledningen til Parisertractaten udtrykkelig bragt i Erindring. Den franske Nation, forudsat den er fuldkommen fri og fuldkommen enig, kan ikke unddrage sig fra hin Grundbetingelse, uden at omstøde Tractaten til Paris og alle sine hidtil bestaaende Forholde med det europæiske Statsystem. Paa den anden Side udøve de allierede Magter, idet de holde fast ved denne betingelse, kun en Ret, som umuelig kan giøres dem stridig, med mindre man vilde antage, at de helligste Tractater eensidigen maae brydes, naar en eller anden af de contraherende Dele saaledes finder for godt. - Heraf følger, at det franske Folks Villie aldeles ikke er tilstrækkelig til paa en retsgyldig Maate) Gaaledes tales der i det bonapartiske Statsraad Beretning om Maa ternes Hensigter. (Moniteuren af 13de April d. A.,er.) Declarationen af 31te Marts f. A. de at gienindsætte en Regiering, som ved høitidelige, af det selv samme Folk med samtlige europæiske Magter indgaaede Overeenskomster var bleven forviist, og at man under intet Paaskud kan mod Magterne giøre den Ret gieldende, at tilbagekalde ham, hvis Udelukkelse fra Tronen havde været Forbetingelse for alle Fredsunderhandlinger med Frankrig. Det franske Folks Ønske, var det end udtalt i den gyldigste Form, vilde altsaa ikke desto mindre være uden al Kraft, naar det kommer an paa at gienindføre en Regiering, med hvilken hele Europa fra 31te Marts 1814 til 13de Marts 1815 har vedvarende protesteret; og fra denne Synspunkt betragtet er Bonapartes Stilling den Dag idag den selvsamme, som den var ved begge sidstnævnte Tidspunkter. Andet Spørgsmaal. Kan Tilbudet at stadfæfte Parisertractaten bevirke nogen Forandring i Magternes Forholdsregler.