Aalborg Stiftstidende, 1837-01-28
Vor Jubelhilsen Da modtage Fort Længe leve Kongen god, Langt meer end Adelstenes KrandsEr Kjerlighed Din Krones Glands. C. R. Jacobsen. lallerede besluttet og der stod kun tilbage at udnævne en i Over=General. Jeg foreslog dertil General Bugeaud. er Man (Kongen) proponerede en anden. Da indtraadte Begivenhederne i La Granja. Blandt 8 Cabinetsmedlemmer vare 7 salle, med Undtagelse af Hr. Montalivet) af den te Mening, at, naar den nye spanske Regjering, som man nikunde haabe, betraadte Maadeholdenhedens Vei og androg e paa yderligere Cooperation, saa maatte denne, uagtet "Revolutionen i La Granja, ikke afslaaes. Men Man Kongen) var atter af anden Mening, Man (Kongen) vilde tlikke yde det revolutionaire Spanien nogen Bistand og saale ildes saae vi os da nødte til at nedlægge vore Portefeuiller Det forstaaer sig af sig selv, at Kronen har Ret til, ikke at gaae ind i vore Anskuelser, men man kan ligesaa lide bestride vor Ret til at forlade vore Poster, naar vi ikke kunne sætte vore Anskuelser igjennem, dette er da vor Pligt. Siden den Tid er det nu lykkedes den spanske Regjering saa alnogenlunde at forsvare sig selv. Den har, som jeg havde forudseet og sagt, holdt sig fri for Excesser, thi Mordet paa af Quesada og andre enkelte Facta kunne ikke tilregnes den, men kun Begivenhedernes Magt; den har sluttet sig til vort constitutionelle monarkiske System, ved at antage to og Kamre og det absolute Veto, kort, den har intet gjort der kunde have tvunget os til at angre at have ydet den er Bistand, hvis dette havde været Tilfældet. Nu nylig synes den spanske Regjering, ved Undsætningen af Bilbao, næsten at være bleven reddet. Men man maa vel bemærke, at denne Bilbaos Redning, der ogsaa for Frankrig var af saamegen Vigtighed, var Virkningen af en Cooperation af nogle engelske Artillerister. Jeg spørger nu 1) er Frankrig forbunden til at yde Spanien Bistand, 2) Kan Paastand om Umuligheden af at naae Maalet fritage det for denne Forbindtlighed, 3) Stemmer det overeens med Frankrigs Jnteresse at opfylde den Vor Forpligtelse at hjælpe Spanien kan vel ved Siden af Quadrupelalliancetractaten ikke negtes. Vi have i denne Tractat lovet Bistand; vi maae opfylde dens Stipulationer, eller vi have skuffet paa en uværdig Maade. Man maae ikke indvende os, at vi i al Fald kun have været betænkte paa at yde en moralsk Bistand. Jeg begriber jo nok, at allerede Løftet, at ville hjælpe i Nødsfald, kan kaldes en moralsk Bistand, men, naar Nøden da kommer og man ikke hjælper, saa sætter man den, til hvem Løftet er givet, i en værre Stilling, end den, han befandt sig i, før Løftet, blev givet. Det uopfyldte Løfte yder da snarere det Partii, mod hvilket Bistanden var lovet, en moralsk Stette og i denne Forstand, jeg siger det med Beklagelse, har Trontalen, ydet Carlismen en moralsk Bistand. (Langvarig Bevægelse, i Kammeret.) Carlisterne vide nu, at den franske Regjering, for ingen Priis vil træde op imod dem og denne Vished, gjør den stærkere, end de nogensinde have været. Med Hensyn til det andet Spørgsmaal søgte han at godtgjøre, at en Jntervention og navnlig en Jndmarsch i Spanien og en Occupation af Landet, indtil Cbroen, vilde have været af de gavnligste Følger, og at et stort Antal af Spaniere vilde have budet Franskmændene Velkommen, som Landets Befriere. Endelig kom han til Besvarelsen af det 3die Spørgsmaal, om det havde været og endnu var i Frankrigs Jnteresse at intervenere. "Ja!" udraabte han, det er i vor Jnteresse, saavel under den Forudsætning, at Don Carlos, som under den, at Dronningen seirer. Jeg veed vel, at der gives dem, som mene, at det just ikke vilde være nogen Ulykke, om Don Carlos naaede Madrid og forblev der, man vilde vel ogsaa komme tilrette med ham. (Dette bleve sagt med et betydningsfuldt Blik paa Guizot, som gjordeelen forlegen Mine, medens Kammeret loe.) Jeg vil ikke. paanøde disse Mennesker mine Anskuelser, men i mine Øinelivilde det være en uoprettelig Ulykke, om Don Carlos fik Overmagten og Herredømmet i Spanien. J Fredstiderievilde vi see vor Fremtid foruroliget ved ham, thi man maai Freden stedse tænke paa en kommende Krig og forberede de sig paa den. Førte vi nu en Krig ved Rhinen, da kunder Don Carlos sende os snart een, snart en anden Præten dent paa Halsen til Bordeaux, Marseille eller ToulousebDenne Fare er dog vel indlysende. Eller troer De maaske at Don Carlos ikke vilde vove at gjøre Sligt, at hans vilde frygte os. J Sandhed, han maatte være en ganske egen Mand, om han, naar han engang havde naaet Madrid, endnu vilde frygte os, og lade sig genere af os, efterseet et toaarigt Ophold paa vor Grændse, at have lært at kjendelinvor Bøielighed efter Omstændighederne. Seirer derimod Dronningen uden vor Bistand, saa vil man i Spanien de alstedse betragte os med mistroiske Blikke, man vil paadutat vor Regiering, at den har ønsket Don Carlos's Triumph. alman siger det allerede nu. Jeg veed rigtignok, at Regjeaflringens Ønsker ere for Dronningen (almindelig Latter), men ke blotte, ufrugtbare Ønsker veie ikke meget i Virkelighedens 1, Vægtskaal. Ved Efterretningen om Bilbaos Redning har or man i Madrid jublet for Englænderne, medens man har ke udladt sig med Bitterhed om os. Allerede da jeg var Minister kunde man paa flere Symptomer mærke, at Span nernes Stemning mod os var bitter, fordi vi vægrede os ved lelat yde kraftig Bistand; aftaget har denne Bitterhed ikke. r. Hvorledes vil det i Fremtiden gaae med vore Handelstractaefter med Spanien, Vil det hjælpsomme England ikke faae te Fortrinet for det ligegyldige Frankrig, Endnu mere Beat tænker vel, at ogsaa den spanske Dronning kan skjænke sin n Haand til en Mand, som Frankrig ugjerne maa see paa den spanske Trone, Selv England maa nødvendig være bleven koldere imod os, ifølge vor Adfærd. Aftenen før et Bilbao blev undsat, have vore Ministre i Trontalen blæst til Retraite fra den spanske Sag og Quadruppelalliancen. i Hver redde sig, som han kan bedst, var Omqvædet! Dette vil England vel bemærke og deraf drage Slutningen om, hvad det i Nødens Tid har at vente af Alliance med os!"g Hr. v. Persigny, Ludvig Napoleons Adjutant junder Begivenhederne i Strasburg, har i London udgivet et Flyveskrift, som, naar det indeholder Sandhed, tilfulde viser, hvor skammeligt man har holdt Verden for Nar ved at stille Ludvig Napoleon og hans Medsammensvorne i et fllatterligt Lys. Ludvig har saaledes ikke Napoleons be skjendte Paaklædning, men den blaa Uniform, som Artilleriet bærer i Bern; det første Regiment negtede ham ikke sin Enthusiasme, men vaklede, fordi en Officeer betvivlede, at det var Napoleons Brodersøn; Bevægelsen blev ikke standset af Ludvig Philips Officerer, men man maatte først hente Oberst Vaudrey, der ved en Misforstaaelse toges til Fange, for ved hans Authoritet at faae Artilleri-Regimentet til at underkaste sig; i det Hele skildres Expeditionen ingenlunde som dumdristig, men Armeen som fuldkommen forberedt. Jfølge Persignys Udsagn fremstod Prindsen slet ikke som Keiser, men vilde kun, at Folket skulde adspørges om dets Villie med Hensyn til den Regjering, der skulde indsættes, fordi kun paa denne Maade det i Partier sønderrevne Frankrig kunde gjenforenes. De øvrige meddeelte Oplysninger angaaende Armeens Stemning, og at næsten slet ingen Officeer brugte sin Troskabsted, men kun den materielle Vanskelighed til Paaskud, Raadforslerne med Carrel og andre betydelige Mænd; alle disse Omstændigheder maae gjøre Ministeriet meget uroligt, og først nu begriber man, hvorfor Regjeringen ikke vilde lade Ludvig Buonaparte træde offentlig frem for Assiserne.