Viborger Samler, 1777-12-22
Samleren. Fem. Mandagen den 22 December. te Aar. gang. Om Ærgeskab. Jristen er uforanderlig, sige de Verdsiqvise, og enhver naturlig Følelse har en Arveret i det menneskelige Legeme. Er dette virkelig saaledes, saa hører ustridig den største og uafladeligste Anstrængelse til dens Overvindelse, og naar man betvinger den, kan man med Rette sige, man har overvundet sig selv. Denne Sandhed er saa unægtelig, at man derover har holdt det for den beste Vei til denne Seiers Erlangelse, at flye alle de Gienstande, der tiltrække vor Opmærksomhed, ophidse vor Jndbildningskraft, og opvække vore Lidenskaber. Uagtet. dette, maa man dog betragte alt, hvad den menne Eet. skeliskelige Naturs Indretning befatter i sig, som Hamelens Love, og man modstaaer den sidstes Hensigter, dersom man handler mod Naturens ufordærvelige Forskrifter, Menneskene blev derfor ikke begavede med Lidenskaber, at de kuns ved deres ganske Undertrykkelse, og en fuldkommen Selvfornægtelse, skulle aflegge Prøver paa deres Lydighed. Kuns Lidenskabernes Udsvævelser skal undgaaes, deres Vildhed alene temmes, og deres umaadelige Fordringer indskrænkes eller fornægtes. Men saasnart de føre os til Erlangelsen af det, der stemmer overeens med den Lyksalighed, der understøtter Dyden, saa er deres Bistand nyttig, og deres Hielp ingenlunde at foragte. Tilbøieligheden imellem begge Kiøn er Grunden til alle omme Kierligheds Beviisninger, selskabelige Forbindelser og Fordeele, der i alle deres forskiellige Greene, udgjør Fælledskabet selv. Saasnart derfor, der i stedet for denne naturlige Grund, der indeholder noget undsigeligt indtagende, kommer en anden Bevæggrund til, enten af nogen tvingende Magt, egennyttig Hensigt, eller afskyelig Gierrighed, saa tor man ikke vente den Lyksalighed, der kuns kan være den hældige Følge af en indbyrdes Fortroelighed, Kierlighed, og den om meste Bestræbelse efter den første Forbindtlighed, eller den varsomme Frygt for den første Fornærmelse. Saa ofte derfor, som jeg hører tale om, at en blomstrende Ungdom kaster sig i Alderdommens Arme, saa overfalder mig en kold Gysen, ikke anderledes, end om den usgraa Vinter havde bragt det rosenfarvede Foraar under sin Magt, og betvunget det. Hvordan kan Sener beklage sig, at Virginia begegner ham med Koldsindighed, da hun, ved Synet af ham, maa fornemme en Slags Ærbødighed, og bilde sig ind, at hun har sin Bestefader for sig. Ligesaalidet har Hr. Pengepuger Aarsag at beklage sig over sin Kone, at hun svaler ud, og tilbringer sin Tiid i Besøgelser uden Huuset; Hun tilbragte ham en Formue af Halvtredsindstyve Tusinde Daler, og ægtede ham, for derved at sette sig i Frihed, og at handle efter sin egen Villie. Crastinus har ikke bedre Ret til sin Klage, at Splendida skammelig har bedraget ham; thi han dansede med hende paa et Ball, gjorde hende sin Opvartning, erklærede hende sin Kierlighed, og ægtede hende uden videre Eftertanke. Jngen kan nægte, at jo Agamius har Aarsag til Mistanke og Skinsyge; Kalista var, inden hun ægtede ham, hans Vens Mættresse, hvis Ligegyldighed meget har lettet den ærlige Agamius det, at faa hende til sin Kone. Naar altsaa Folk paa denne Maade gifte sig, enten af en Ungdoms svimlende Heede, af Gierrighed i Alderdommen, eller af hvad for en Slags Tvang det være maa, saa kan de med Grund ei vente andet end Nød, eller i det mindste Misfornøielse. Denne Forbindelse, der, efter Statens vise Indretning, kuns kan adskilles i overordentlige Tilfælde, skulle ikke oprettes uden en Udsigt af Lyksalighed, der grunder sig paa Fornuften. Denne Kontrakt skulle være bygget paa Kierlighed og Venskab, da den indbefatter de Forbindtligheder, at den ene skal tage Deel i den andens Skeibne, lindre enhver Smerte, og nyde enhver Fornøielse tilfælles. Ethvert Selskab beroer særdeles meget paa dets regierende Medlemmers behørige Færdighed og Overeensstemmelse; og man kan næsten alletider af deres Opførsel, der blive regierte, bestemme, hordan Tænke maaderne og Medhandlingen er beskaffen hos dem, Een som som har Forsædet der. Nogle af de Spartanske og Romerske Love var fordum fortreffeligen indrettede, for at vedligeholde den Holagtelse og Tilbøielighed, mellem Mand og Kone, Børn og Forældre, der skulle formeere deres Kierlighed, og bestyrke deres Pligt. Og de Love, der i alle velindrettede Stater, er til om Ægteskab, vise tydelig, at de viseste Lovgivere har betragtet dets ordentlige Indretning, som den allervigtigste Sag, ja vi vil alletider finde de Love ledsagede af den godgiørenste Følge, og opnaae de meest priselige Hensigter, der paalegge de naturlige Tilbøieligheder den mindste Tvang. (Resten sølger.)