Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-04-27
En Mandkiønnet i Siælland og flere Stæder pligtigt at bestille Noget i de lange VinterAftener, Og hvorledes kan Sligt bedste indføres. Af T. M. B. Galskiør, Sognepræst for Hyllested, Vændsløb og Holsteinborg, 2) J Jylland og de fleste Steder i Fyen er Mandfolket blandt Land-Almuen virksomt og flittigt saavel de lange Vinter=Aftener, som den korte Vinter=Dag. J Siæland derimod, naar man undtager enkelte Stæder, saasom Odden i Ods Herred, er Mandfolket uvirksomt, dovent, og giver ikke rørt Hænderne om Aftenen, uden til Tobaks=Piben og Kortet. - Det er skændigt i Almindelighed efter en 6 Timers maadelige Bestilling af 24 (mere bliver det ikke, naar man fradrager Paaklædning, Spiisning, Drikken, Puslen, Betragtning om et Arbeidet vil giøre sig selv, og Stirren paa enhver forekommende ringeste Ting, som tildrager sig hans betydelige Opmærksomhed fra hans Arbeide), at holde sig tilbage fra al Virksomhed, at ville have baade Kost og Løn for det, som ikke engang kan veje op mod Kosten, stændigt i Særdeleshed i denne trykkende Krigstid, da saa Mange ere nødvendige til Landets Forsvar, at de Øvrige ej vil være desto virksommere hiemme i deres Rolighed; skændigt for Mandfolket, naar Fruentimret i samme Land paa mange Stæder kan være saa virksom endog at forrette Mands=Arbeider, om Mandkiønnet ei forretter sine egne Arbeider; ja, kan have bidt Hovedet af al Skam, i samme Stue at see det andet Kiøn hele Aftenen virksomt, og dog henlægge sig i lad Uvirksomhed. Noget, som ingen Love behøvede at være for, da den allersimpleste Menneskeforstand byder det. Skændigt, om dette efterladne Mandfolk dog kan være virksomt nok, naar Leilighed kan findes, til Kaadhed og til at hindre eller tilintetgjøre Fruentimmerets Arbeider. Det Værste endnu synes dette Naar man spørger een Øvrighed, at man henvises til Lovene, som Jntet mælde i Særdeleshed herom, og naar man spørger en Anden, det da hedder: Det kommer an paa, om Tyendet er fæstet til at bestille noget Sligt. Herved synes da rigtig nok en Bom at være slaaet for al Aften Virksomhed. Ogsaa tænker og yttrer det lade Mandkjøn: Hvad forpligter mig til at bestille Noget om Aftenen. - Do 1) Jngen kan vente, at Lovene skulle bestemme ethvert enkelt Tilfælde. Der er i alle Lovgivninger mange Tilfælde, som Lovene ikke, uden at være uendelige, kunne berøre. Mange Feil ere saa grove, mange saa enkelte, at Lovgiveren ei har kunnet forestille sig dem, eller ansee dem muelige. Saaledes Lovgivninger, hvor Fædrenemord og Sligt har været saa afskyeligt, at Lovgiveren ei har troet dem muelige, og anseet sig ubeføjet at sætte Straf derfor. Saaledes i vor egen Lovgivning Jntet, som forbød at opgrave og rane Liig, men Sligt blev dog ikke ustraffet. Fremdeles, der er Ting, saa simple, saa soleklare for Enhvers, endog den Eenfoldigstes Fornuft, at de ei kan modsiges, og Lovgiveren altsaa ei kan nedlade sig paa uden at falde i det Latterlige eller Uendelige; med mindre indfaldende Omstændigheder gjør det nødvendigt. Saaledes Mandfolkets Aften Arbeider. Det kan altsaa ikke ventes bestemt ved Love, førend Omstændighederne fordre det. - Men at Mand folkets Aften Arbeider saa ligefrem bør skee, at de ei under enhver Omstændighed kan efterlades, det viser den simpleste Menneskeforstand, og utroeligt synes det, at Sligt kunde behøve Beviis, thi 2) Hvorfor stæder en Huusbonde et Tyende? Et det ikke, fordi Tyendet skal overgive sin Tid og sine Lemmers Brug et heelt eller halvt Aar til sin Huusbonds Tjeneste, til at giøre hvad Huusbonden vil have gjort, med mindre det er syndigt og ulovligt, eller overgaaer Tyendets Kræfter, Og derimod skal Tyendet have Kost, Huuslye, Sæng, Løn. Dette er Fæste-Contracten og ingen anden er tænkelig, fornuftig eller muelig. Saaledes vil Tyendet selv fæste Folk, naar Han selv engang bliver Huusbond, og paa ingen anden Maade kan Han selv være tjent med et Tyende. Derforuden kan et Tyende være fæstet til et eller andet Arbeide i Særdeleshed, f. Ex., at være Avlskarl, 2den Karl, Dreng, eller Kokkepige, Bryggerspige &c. Men efter Omstændighederne og i Nødvendigheds Tilfælde er Jngen for god til noget Arbeide. Naar Nødvendighed fordrer, sadler Herre, selv sin Hest, og Ridderen bærer Vand til at slukke Jldebranden. - Tid at unddrage fra sin Huusbonds Arbeide har Tyendet ikke, undtagen den Tid Han behøver til sin Søvn, og det er 6 til 7 Timer, samt den Tid, Han behøver til Paaklædning og Spiisning, saavelsom den Tid Han behøver om Søndagen til sin Guds Dyrkelse, til sin sømmelige Fornøielse, og til eget Arbeide; dog Alt efter Ham given Tilladelse og med Jagttagelse af de Nødvendigheds Arbeider for Huusbonden, som Søndagen tillader, saasom Kreaturets Fløtning, Vanding, Røgtning, Madlavning &c. At tænke andet er imod Lovene. Forordn. af 25 Martii 1791 byder Lydighed (§. 14) og heri er saa aldeles ingen Undtagelse, at endog Huusbonden, naar Lydighed nægtes, selv strax har Ret til at tvinge til Lydighed ved corporlig Straf. Altsaa kan Tyendet ei nægte Lydighed i at giøre Aften Arbeider. - 3) Vi skulle være Christne, baade Huusbond og Tyende, altsaa tillader vor Religion er den Tidsspilde og Dovenskab at dræbe 6 til 7 Timer af 24 til ingen Ting. Hverken tillader Religionen Huusbonden at lade sin Tiener være uvirksom, ei heller kan Tieneren forsvare for Gud og sig selv at spilde Tiden eller misbruge den til Ondt, naar Han er sat i Verden som et fornuftigt og christeligt Menneske, og skal giøre det høieste Væsen Regnskab for sit hele Forhold og hver Gierning, som er gjort og efterladt. - 4) Mennesket er skabt til Virksomhed. Jngen større Straf for Mennesket, og intet mere stridende mod hans Natur end Uvirksomhed og Kiedsommelighed, det viser de americanske Fængsels-Jndretninger. Jngen større Ulykke for Mennesket selv og Selskabet, end Uvirksomhed og Ledighed. Det virksomme Menneske, der ei vil være virksomt, kan dog ikke være uvirksomt. Uvirksomhed, som stridende mod hans Natur, giør Ham virksomt til Ondt, naar Han ei er virksom til Godt. Hans Siel tænker paa Ondt og hans Legem stifter Ondt, naar det ei har Godt og Nyttigt for. Derfor er det en bestandiPlage i en Borgerstue med de ledige Mandfolk. De hindre ikke allene Fruentimmerne i deres Bestilling, men Usædelighed driver da endog sit fulde Spil. Jngen sædelig og god Regjering, som vil sit Folks Vel og Statens Gavn, kan derfor være ligegyldig ved Mandfolkets Uvirksomhed i Aften Timerne, naar den bliver gjort opmærksom herpaa. Vore Fædre have derfor ikke allene havt det sande Ordsprog; Ledighed er Satans Hovedpude, men og Paulus fordrer allevegne af Christne Arbeidsomhed, og af Tienerne (I Pet. 4) at de skulle arbeide efter den Formue, Gud giver, altsaa ei nogen Tid være ledige. - 5) Ufornuftigt, ja latterligt var det ogsaa, om Huusbonden vilde give, og Tyendet vilde fordre, samt Regieringen vilde tillade, at Kost og Løn tildeels skulde gives for ingen Ting, ja, det som værre er, for at giøre Ondt, og det vilde skee, naar Tyendet kunde have Frihed til selv at spilde 6 til 7 Timer daglig, endog giøre Andre Fortræd i dem, og dog fordre samme Kost om Vinteren som om Sommeren, saavelsom Løn. 9) At alt dette er rigtigt sees af Jydens og Fyn boens ja af Pigernes Exempel midt for det dovne Mandtyendes Øine. Jngen anden Lov kan være for Jyden og Fynboen end Siælænderen, eller for Qvindekiønnet i Siæland end for Mandfolket. Og dette har i ingen enten guddommelig eller menneskelig Lov Dovenskabs Privilegium mere end Qvindekiønnet. Kan det svagere Kiøn troligen arbeide, desto større Dovenskabs Præg bærer det stærkere Mandkjøn, naar det ej gider arbeidet. Men Aarsagen har rimeligviis været. Jngen Provinds har saaledes været trykket med Hoveriets Plager, som Siæland og Lolland. Dette synes at have skabt en anden Aand hos Folket. Hiemkomne fra det daglige Hoverie have de været misfornøiede og fortrædelige. Skuende i Møde den nogneste Armod have de tabt Modet og nedslukt Sorgen med Drik og Kort, eller lagt Henderne uvirksomme i Skiødet, uden til det, Ladefogdens Pidsk aftvang dem. Alleneser, Nu ere Tiderne og Omstændighederne gandske anderledes. Nu er Hoveriet afskaffet eller indskrænket, nu søges de ledig blevne Gaarde, og Fæsteren giver ofte ligesaa meget i Fæste, som Gaarden tilforn kunde kiøbes for. Nu sees Frihed og Velstand i Møde (Øieblikkets Krigstid kan nødvendig her ej komme i Betragtning), nu burde og Tænkemaade og Adfærd forbedres. Men den fordums Dorskhed og Træghed er endnu for dybt rodfæstet. Den kan ikke udryddes ved Præmier og den blide Oplysnings velgiørende Skin, og om end Mændene tænkde og vilde handle anderledes, saa er den Trang paa Tyende, og Sammes Magelighed, som er den den største Pest paa Landet. Formedelst Magelighed gider Tyendet ei bære Redskaberne paa sit Sted, og de raadne paa Stædet, og der spildes ofte hele Timer paa at lede dem op. Formedelst Magelighed gider Tyendet ei lukke det paa Klem staaende Led op, og det stødes i Stykker med Vognstangen, eller lukke det i efter sig, og Sæd for mange Penge ødelægges for Huusbonden ved indkommende Kreature. Aarsagen til de allerfleste Fortrædeligheder paa Landet er Magelighed. Den er Grund for, at Jntet af Aften Arbeide bliver gjort.Men hvorledes skal da B) Sligt indføres, Præmier eller de mildere Midler virke enten Jntet, eller utilstrækkeligen, og der vilde gaae hele Menneskealdere hen, førend nogen synderlig velgiørende Virkning vilde spores. Folket er alt for langt tilbage, og dorsk Uvirksomhed, som forommældt, alt for dybt indpræget i dets Natur. Her maa gaaes frem, som med de ufornuftige Børn, med hvem man ei kan raisonnere sig af Sted. Her maa, saavidt jeg skiønner, bruges et Magtsprog, saa skal det være, eller Mulct.