Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-06-05
Den 24de Mai om Aftenen fremlagte Greven af Aberdeen for Overhuset Dokumenterne angaaende Grækenland Han takkede det for den Forsigtighed det havde udviist under Forhandlingernes Gang ved at undertrykke den saa naturlige Nysgierrighed og at undgaae al ubetimelig Discussion. Han forsikkrede, at Regieringen havde nu meddeelt Dokumenterne paa den fuldstændigste Maade. De fremlagte Dokumenter bestaa nemlig i tre Afdelinger; første de førte Potokoller over de Conferencer, som vare holdte siden den 6te Juli om de Græske Anliggender, for det andet: Protokollerne over de Conferencer, som de tre Magters Ambassadeure have ført med den Tyrkiske Regiering i Constantinopel derom, fra Traktaten af 6te Juli til de 3 Ambassadeurers Bortreise derfra; endelig den tredie Afdeling af disse Dokumenter, som indeholder de, som uden at staae i directe Forbindelse med denne Traktat, dog blive meddeelte fordi Parlamentet har yttret det Ønske at besidde dem, nemlig Moreas Rømning af Ægypterne og Admiral Codringtons Underhandlinger i Alexandria, hvilke Greven i høi, Grad roeste formedelst den Duelighed hvormed de vare førte; endvidere om Blokaden for Dardanellerne for at bevise, at Regieringen havde gjort alt hvad Landets Ære og Undersaatternes Jnterresse kunde udkræve, uden at tabe den Agtelse man skylder en venskabelig Magt. Han tilføiede at saavidt man vidste, havde Verdenshistorien ingen Blokade at opvise, som havde holdet sig saa nøie til sit egentlige Formaal, og som var bleven foretaget med saamegen Forsigtighed og Skaansel, især mod Brittiske Undersatter; da den hverken havde foranlediget Besværinger eller Misbrug af Authoriteten. Endelig handle disse Dokumenter og Ophævelsen af den Græske Blokade for Patras. Greven giorde Huset opmærksomt paa det contrasterende i Formaalet for Tractaten af 6te Juli og de Allieredes definitive Beslutning angaaende Grækenlands Uafhængighed og omtalte tilsidst Udvælgelsen af Prins Leopold af Sachsen-Coburg til souverain Fyrste over Landet. Dette Valg, sagde han, var hæderfuldt for Fyrsten og ligesaa meget for Storbrittannien, da det udgik fra vore Allierede og beviste paa deres Side en Tillid til Oprigtigheden og Retskaffen heden af vor Politik, om hvilken der maatte formodes, at den mere eller mindre maatte have Jndflydelse paa den nye Fyrstes Forhold. Valget var saameget heldigere, som man vidste, at Hs. Kongelige Høihed havde i lang Tid attraaet det og gjort Fordringer derpaa, og tillige at Grækerne selv havde yttret det Ønske at kommei Besiddelse af Hs. Kongelige Høihed. Tilbuddet blev gjort Hs. K. H. den 3die Febr.; Høistsammes Samtykke til Protokollen, om den kan kaldes saaledes, blev først definitiv meddeelt den 20de uagtet det var allerede givet den 11te, Fraden Dag af dreiede sig alle Underhandlinger med Hs. K. H. om et eneste Punkt, nemlig om den Pengeunderstøttelse, som var i Protocollen bleven lovet Grækenland i Form af en Garantie for et Laan, som den Græske Regiering skulde optage. Ved Opfyldelsen af denne Forpligtelse var det vist nok Regieringens Mening at Hs. Kgl. Høiheds Fordringer vare ubillige. Den holdt det for sin Pligt ikke at indlade sig paa disse Fordringer, fordi den ikke troede sig autboriseret til at paatage sig nye Forpligtelser, som ikke kunde retfærdiggiøres af Statens Fornødenheder (Hør Hør, Hør,) Prinsen vedblev imidlertid at holde fast ved disse Fordringer med en saadan Haardnakkenhed og gav tillige Regieringen det saa tydeligt at forstaae, at han havde besluttet at resignere fra den Post, som allerede var bleven ham betroet, naar ikke disse Fordringer bleve bevilgede ham indtil den sidste Skilling; at Regieringen indsaae, især da dens Allierede havte givet deres Samtykke dertil, at Storbrittannien, vilde paadrage sig en dadelsværdig Ansvarlighed, naar det vilde give Anledning til at ophæve en Overeenskomst som var truffet til Fordeel for en Brittisk Prins, og derfor, endskiøndt ugierne, gav efter for Hs. Kgl. Høiheds Fordringer, nu vare kun nogle Punkter af ringere Betydning at afgiøre, som ikke videre angik Laanets Beløb, men allene Maaden hvorpaa det skulde tilbagebetales. Saaledes stode Sagerne da nye Grunde til Betænkeligheder opstode hos Hs. Kgl. Høihed. Sildig ud paa Aftenen i Fredags den 2 de Mai erholdt Regieringen fra Prinsen en Anmeldelse af hans Beslutning: at han vilde resignere paa den ham overdragne Post; hvorfor han nu frasagde sig den Stilling, som havde været en Gienstand for hans Ærgierrighed. Greven vilde endnu ikke for Øieblikket indlade sig paa Bevæggrunden til denne Beslutning; men lovede saa hurtig som mueligt at fremlægge alle de fornødne Papirer til Oplysning om disse Forhandlinger indtil deres Slutning. Han beklag de den Uleilighed og den Opsættelse, som naturligviis maatte være en Følge af Hs. Kgl. Høiheds Beslutning; men forsikkrede, at der finder i denne Henseende den største Harmonie Sted imellem de tre Magter, og han yttrede det sikkre Haab, at Regieringen vil blive istand til om kort Tid at bringe Sagen tilende paa en tilfredsstillende Maade. – Saavel Lord Durham som Marqvien af Londonderiv yttrede deres Utilfredshed med den Maade hvorpaa Ministrene havde udladt sig imod Prinsen; den første ønskede at vide om ikke Prinsens Vægring var en Følge af Efterretninger han havde faaet fra Grækenland. Den sidste spurgte om Prinsen ikke have givet sit Samtykke under betingelser, og om disse Betingelser ogsaa vare blevne opfyldte; ligeledes om Østerrig havde tiltraadt Overeenskomsten angaaende Grækenland, og om det var sandt, at Rusland havde eftergivet Tyrkiet en Million Dukater for at formaae det til at give sit Samtykke dertil Greven af Aberdeen lovede paanye at hans Communicationer skulde finde Sted i den største Fuldstændighed, men han fralagde sig udtrykkelig den Hensigt at ville giøre en Beskyldning imod Prins Leopold. – Marqvien af Londonderry spurgte nu om Prinsens Vægring ikke beroede paa andre end pecuniaire Grunde, og om der ikke vare indtrufne Omstændigheder siden Hs. Kongelige Høiheds første Samtykke, hvorved Prinsen troede sig berettiget til at afvige fra sin eengang fattede Beslutning. Greven af Aberdeen tilstod, at den i Fredags indsendte Frasigelse fra Hs. Kongelige Høihed beroede paa andre end pecuniaire Grunde. – Da Greve Grey og Lord Holland spurgte om Ministrene ville fremkomme med et nyt Forslag, saa svarede Greven: Nei, – J Underhuset meddeelte Sir Robert Peel de Papirer, som angik Grækenland og Efterretningen om Prins Leopolds Frasigelse. Ogsaa her blev samme Spørgsmaal gjorte som i Overhuset. Paa et Spørgsmaal af Hr. Agar Ellis svarede Sir R. Peel, at Prins Lopold havde i sine Meddelelser til Regieringen en givet visse Depescher fra Grækenland som Aarsag til hans Frasigelse. – Den 26de spurgte Lord Durham i Overhuset hvorfor Ministrene ikke havde fremlagt det sidste Brev fra Prins Leopold? Greven af Aberdeen svarede: at han er ved denne Underhandling een af de tre store Magters Repræsentanter, og at han derfor ikke kunde disponere over dette Brev uden først at have holdet Conference derom med sine Colleger fra Rusland og Frankerige, da disse kunde maaskee finde det nødvendigt først at opsætte en Conferenceprotokol derom førend Communicationen fandt Sted. Ogsaa kunde han saameget mindre opfylde Ønsket og Brevets Forelæggelse fordi det, naar de øvrige Dokumenter ikke fulgte med, vilde kun give en falsk Beskuelse af Anliggenderne, men han haabede, at Huset vilde være tilfreds med hans Forhold som Minister, og han var beredt til at underkaste det 12 competente Personers Dom, hvad enten de vare Medlemmer af Huset eller ikke. Endelig fremlagde Greven den 28de Mai de øvrige Papire angaaende den Græske Sag for Overhuset, hvorved der kun manglede nogle med privatim betegnede Breve fra Prinsen til ham selv. Det ældste af disse Skrifter var en Skrivelse fra Greven af Aberdeen til Prinsen af 31te Januar, og den sidste var en Skrivelse fra Greven angaaende den Græske Sag. Prins Leopold havde først henimod Natten tilsendt Regieringen sin Beslutning, men havde bekiendtgjort den for sine Venner i Dagens Forløb. Meningerne i Publicum om Bevæggrundene til hans Frasigelse ere meget deelte. Der synes at danne sig et Partie i Parlamentet til hans Fordeel og i Opposition imod Ministeriet med Lorderne Grey og Holland i Spidsen. De ministerielle Blade udlade sig i haarde Udtryk om Prinsens Vægelsindighed, og hentydet paa at Udsigten. til Prinsens Deeltagelse i Regentskabet ikke har været uden Jndflydelse paa hans Forhold. (Herved kan anmærkes at Prinsesse Victoria af Kent blev den 24de Mai 12 Aar. Hun besidder sieldne Talenter, læser og taler mange Sprog endog Latin. Den nærmeste Thronfølge efter hende Prins Georg af Cumberland blev ligeledes 12 Aar den 27de Mai.) Mange søge ogsaa at dadle Greven af Capodistria, hvis Depescher skulle have afskrækket Prinsen fra at overtage Regieringen, da Greven stræber efter at erholde selv et permanent Præsidentskab i Grækenland. Det almindelige Rygte gaaer ud paa at Grækerne have vægret sig ved at antage den af de allierede Magter bestemte Begrændsning, og at aftræde Acarnanien. Prinsens Venner forsvare ham dermed, at de Allierede kun havde formaaet ham til at overtage Regieringen over Grækenland af den Bevæggrund, at det vilde være behageligt for Grækerne; men at han nu har frasagt sig den, fordi han har erfaret det modsatte. De Græske Fonds ere imidlertid faldne 6 til 7 PC. - Paa Børsen i Lon gik det Rygte, at Prins Frederich af Nederlanden, og paa Børsen i Paris, at Prins Paul af Würtemberg skal blive Fyrste over Grækenland.