Adresseavis for Børn, 1780-11-15
Dagen efter om Morgenen gik Gottlieb med til sin Fader i Haugen. Nu veed jeg, min hjerte Fader, sagde han, at Gud giør, hvad de Gudfrygtige begiere. J Gaar bad jeg den kjere Gud om, at han skulde give mig Lyst til det Gode, og bevare mig fra Fristelse og Forførelse. Han har bønhørt mig. Jeg har med den største Lyst læst og lært min Lectie. Min Fætter Christian kom og plagede mig, at jeg skulde lege med ham; men jeg var kjel nok til at afvise ham. Den glade Fader omfavnede sin Søn. Bliv ved, min Søn, sagde han, at omgaaes bestandig saa redelig med din Gud, saa skal du stedse blive meere bekjendt og fortrolig med ham, Og saa skal du vist erfare, at han aldrig lader den Gudfrygtige bede forgjeves. Dersom jeg altsaa havde bedet saaledes, spurgde Gottlieb, for min Bedstemama, er det ikke sandt, saa havde hun levet endnu Fad. Jeg skal strax besvare dig dette Spørgsmaal, min Søn, naar du først har svaret mig paa nogle Spørgsmaale. Gottl. Jeg vil gjerne svare min hjerte Fader, dersom jeg er i Stand dertil. Fad. Naar du beder mig om, at forklare et eller andet Sprog for dig, eller at give dig Oplysning om en eller anden Regel i din Grammatik, nægter jeg dig da nogentid sligt? Gottl. Ney, aldrig. Fad. Hvorfor mener du, at jeg aldrig nægter dig det: Gottl. Jeg tænker, fordi det er Dem meget magtpaaliggende, at jeg stedse skal lære mere. Fad. Men naar du beder mig om et eller andet Slikkerie, eller om nye Klæder, eller om Tilladelse at spadsere, er du da ogsaa altid lige saalykkelig i din Begjering? Gottl. Ney, det er jeg ikke altid. Fad. Og hvorfor mener du vel, at du er ikke altid saa lykkelig, for Børn. Gottl. De har engang sagt mig, at De vidste og indsaae bedre end jeg, hvad der var mig tjenligt. Jeg troer altsaa, at De nægter mig meget, fordi De indseer, at det ikke er mig tjenligt. Fadd. Det er gandske ret svaret. Naar du altsaa troer, at jeg veed bedre end du, hvad der en dig tjenligt, hvorledes skal du da i saa Fald indrette din Bøn, Din Mama vil i Dag lade sætte Bakkelse paa Bordet. Jeg veed forud, at du vil bede mig om, at du maae faae noget deraf. Hvorledes vil du da vel i den Fald indrette din BønGottl. Min søde Fader, dersom De mener, at det er mig tjenligt, saa vær saa god at give mig noget af denne Bakkelse. Fad. Og dersom jeg nu intet giver dig, hvad slutter du da deraf, Gottl. Saa slutter jeg, De maae troe, at det er mig ikke tjenligt. Fad. Men synes dig, at du da kan have Aarsag til at besvære dig over, at jeg ikke har fyldestgjort din Begjering; Gottl. Ney, det troer jeg ikke Fad. Og hvorfor troer du ikke det? Gottl. Fordi jeg har bedet om Bakkelsen paa de Vilkaar, om De meende, at det var mig tjenligt. Fad. Seer du nu vel. Saaledes er det ogsaa beskaffent med den Bøn, vi gjøre til Gud. Naar du beder Gud om, at han vil give dig Lyst og Styrke til det Gode, troer du da vel, at han skulde nægte dig den BønGottl. Ney, det troer jeg ikke. Fad. Og hvorfor troer du ikke det Gottl. Fordi jeg veed, at han vil, jeg skal være god. Fad. Men naar du beder Gud om andre Ting, for Exempel om dine Forældres Sundhed, om Legetøy, om Penge og deslige, mener du da vel at saadant er dig altid tjenligt? Gottl. Ney, det tænker jeg ikke. Jeg fik engang et Armbryst eller Flitsbue til Foræring af min Gudfaer. Dermed skjød jeg af Ubetænksomhed en af de store Engelske Vindues Ruder i Stykker i vor Naboes Vinduer. Jeg saae forud den Jrettesættelse og Straf, som jeg vilde faae derfor og jeg blev saa angest derfor, at jeg utallige gange ønskede, at jeg aldrig havde seet Armbrystet. Fad.