Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-03-27
Den afdøde Hertug af Borks Portrait kan man nu ser i halvhundrede forskiellige Skikkelser, blandt andet ogsaa paa Titelbladet af hans berømte og eneste Tale, som han har holdet, nemlig imod Katrolik re i Jrland. Denne Tale var hans een ste litterairiske Produkt, thi han skrev ikke gjerne; men han var utrættelig i at ervedere i Krigsbureauct. Hele London var i Bevægelse for at see hans Begravelse, men Deeltagelse ved hans Død var ikke stor, undtagen blandt Aem en; thi han var utrættelig i at sørge for dens Vel, og i at tage sig saavel af Soldaterne som af Officerene, og at førge for Militairers Underviisning. Disse Fortienester har Ser Walter Scott sat i et klart Lys i en biographisk Afhandling, som han har ladet aftrykke i Cditburger Repertorv, og som er derfra bleven forplantet til alle Engelske Blade. Afhandlingen er streven med megen Sandhedskiærlighed og med en kraftfuld Veltalenhed, og har erholdet en saameget større Tiltroe, som Forfatteren, der dog tillige er en ivrig Tilhænger af det Kongelige Huus og af Torv Partiet, at uden at Skaansel tillige skildret den ufordeelagtige Side, nemlig den Afdødes Hang til Spil og Drik, og i Særdeleshed hans beklagelige Forvildelse ved en Forbindelse med en ham aldeles uværdig Bolerske, som holdt ham saaledes fængslet i sine Barn, at han selv forglemte sine Pligter som Generallissimus for Armeen og maatte derfor i to Aar resignere sin Post, til en undsigelig Hiertesorg for den afdøde Konge. Det er kun i England mueligt at skrive noget saadant offentligt, og den nærværende Konge, som tog sig sin Broders Død meget nær, maae desuagtet være sin Yndling Sir Walter Scott Tak skyldig derfor, thi derved var ogsaa Publikum tilfredsstillet og al videre Dadel over den Afdøde bortfaldt, Hvor stor Hertugens Gield er bliver vel aldrig nogensinde offentlig bekiendt. Man har giort det Forslag, at Armeen skulde skyde en Collekt sammen for at betale hans Gield til Haandværks standen, som han havde gjort Regning paa, at han skulde eengang betale naar han besteeg Thronen. Jmidlertid har han ogsaa efterladt sig store Essekter. Hans Sølvtøi, som beløber sig til flere Centnere er fat i Pant hos det store Banqveurhuus Coutts. Ogsaa besad han en prægtig Samling af Malerier, et Bibliothek paa 40,000 Bind og mange Kostbarheder. At Hertugen af Vellington blev udnævnt til Generallissinus over Armeen i hans Sted blev befordret derved, at Thronfølgeren Hertugen af Clarence ikke vilde overtage denne Post, da han aldrig har de givet sig af med Landkrigstienesteen, at Hertugen af Cambringe ikke vilde opgive sin Post som GenerølGouverneur i Hannover og at Hertugen af Cumberland har Armeen imod sig, fordi han besidder en stor Forklærlighed for den Preussiske militaire Forfatning. J den Kongelige Proklomation af 23de Januar hvori Hertugen af Vellington blev udnævnet til Generallissimus blev han kaldet den store og høit udmærkede Gene al, der saa ofte har ført Nationens Armeer til Seier og Berømmelse, og hves Krigsvæder er sammensmeltet med Enropas Histerie. Den saa mæ tige Familie Vellesley, som allerede besidder en saa stor Jndflydelse, erholder en endnu større ved denne Udnævnelse. Hertugens ældre Broder Marqvien af Valles ey er, som bekiendt Vicekonge i Jrland, og et almindelig berømt for det store Maadehold og den Billighed, som han udviser imod den saa haardt undertrykkede Pluralitet af det Jrlandske Folk, da han holder de rasende Orangemen, saavidt det er ham mueligt, i Tømme. Han erklærer sig uden Tilbageholdenhed for Emancipationen og bliver ogsaa i alle offentlige Blade behandlet med den største Skaansel. Vellingtons Berømmelse som Feldtherre er bekiendt over alVerden; men han har ogsaa ved sin dipl matiske dission til St. Petersborg, hvorhen han unødig reiste, da det var en streng Aarstid og hans Helbred var svagt, viist sig som en klog Underhandler, og hvad der er blevet aftalt, vil nok blive aabenbaret saavel ved Bosvorus som ved Tajo Floden. Men een af de yngre Brødre, som efter sin Gemalinde bliver kaldet Long Vellesley, udmærker sig ikke saaledes til sin Fordeel. Der er i lang Tid ikke bleven ført en mere frastødende Proces, og som har bragt flere oprørende Handlinger for Lyset end den, som Hertugen af Beau fort har anlagt imod ham for Cancellieretten, og hvorved Salen bestandig har været fuld af Tilhørere Vellesley havde nemlig ægtet en af de rigeste Arvinger og avlet Børn med hende; men han stod i en hemmelig og lastværdig Forstaaelse med en Mistrez Bligh, som han havde lært at kiende i Neqvel, og som i Florents boede i det samme Huus med ham og hans Lady. Hans Gemahlinde blev udsat for de groveste Mishandlinger, og døde smittet af venerisk Syge som han havde hentet hos berygtede Fruentimmer efterat hun først fuld af Kummer og Smerte havde ladet sig skille fra ham. Derpaa forlangte Sir Long Vellesley at blive Formynder over deres Bøen, for derved tillige at blive Herre over disses store Mødrenearv. Desangaaende anlagte en af den Afdødes mægtigste Stægtninge Hertugen af Beaufort en Proces imod ham, som i 14 Dage er bleven ført for Lord Cantzleren med alle muelige Beviser og Contrabeviser. Det utroeligste derved er, at den Anklagede har stedse været tilstæde ved heele Undersøgelsen og med en Jernpande hørt paa alle de Beviser, som bleve anbragte for hans Lastværdighed, og hvorved han blev beskyldt for Meeneed og mange af hans Handlinger bleve blottede i al deres Afskyelighed ved Breve fra hans Kone, ved Kammerjomfruens Vidnesbyrd o. s. v. Man faae ham ofte at fare op med Hidsighed og afbryde Sagføreren; men han maatte finde sig i at lade sig sætte i rette af Lord Cansleren med de haardeste Ord, og alt dette udholdt han allene for Pengenes Skyld. Han tabte imidlertid Processen og Lord Cantzleren dømte, at han var uværdig til at føre Formynderskabet.