Berlingske Tidende, 1828-02-18
Den catholske Fortning i Dublin fattede den 24de dennes en Resolution af det Jndhold, at enhver Jrlænder, som er Medlem af Rigsparlamentet, og enten directe eller inddirecte vilde under støtte den nye Administration, som Hertugen af Willington staaer i Spidsen for, vilde være uværdig til Jrlændernes Tillid. - En Dubliner=Tidende paastaaer, at dersom Hertugen af Willington, ikke havde antaget Premierminister, Posten, saa var Greven af Grey bleven udnævnt dertil. I Discussionerne over den af Lord Chichefter motiverede og af Lord Strangford understøttede Takadresse, i Overhuset den 29de, forsvarede Lord Holland i et langt Foredrag Admiraler, nes Fremgangsmaade i Navarins Havn ved Fortælling af flere lignende Begivenheder af Fortidens Historie. Han nægtede, at Porten kunde ansees for at være vor gamle Allierede. Lort King spurgte, hvilken Sikkerhed det nye Ministerium afgav for Jndførselen af Kornlovene og den frie Handel, da man paastaaer, at der med Hensyn til de første hersker tre forskjellige Meninger i Cabinettet, af hvilke den ene er gunstig stemt for dem, den anden er gandske ligegyldig, og den tredie er imod enhver Forandring. Lige saa uvis synes ham den Borgen at være, som man har i det nye Ministerium i Henseende til den udenlandske Politik. - Hertugen af Wellington forsikrede (som vi forhen have ommeldt), at det var Regjeringen Hensigt, meget snart at forelægge Huset en Kornhandlen betræffende Forholdsregel. - Han beviste derpaa det, som fra saa mange Sider blev gjort tvivl, somt, at Porten virkelig var en gammel Bundsforvandt af Stordritannien, som den kaldes i den Kongelige Tale. Han forsvarede de i Talen brugte Udtryk om Slaget ved Navarin, og retfærdiggjorde Admiral Codringtons Forhold, der havde været ligesaa ærefuldt for ham selv som hæderligt for Landet. For enhver Dadel, om nogen saadan kunde gjøres, var Sonverainen og den forrige Regjering ansvarlig. - Lord Eldon vilde ikke dadle Admiralen, hvis vanskelige Stilling han vel anerkjendte. Han vede, at det for Landets Værdighed nu meest passende Foretagende vilde være, at gjenoprette Freden, hvorfor han gav Adressen sit hjertelige bifald. - Marg. af Londonderry sagde, at han i den sidste Tid bestandig havde talet imod en unaturlig Allilance, og holdt en meget smigrende Lovtale over Hertugen af Vellington, og haabede, at Landets Jnteresse saavel i Udlandet som i Jndlandet ved ham igjen vilde blive bragt til den Høide, hvorfra den var siunken. Ogsaa om Greven af Grev talede han meget fordeelagtigt, hvilket denne besvarede med Beskedenhed, i det han retfærdiggjorde sit hidtilværende politiske Forhold, og tilføiede den Erklæring, at omendskjøndt den nærværende Forvaltning ikke kunde vente hans billigelse i alle Henseender, saa vilde han dog understøtte den med Hensyn til alle de Forholdsregler, som han maatte billige. Navarin Slaget kaldte han ogsaa en mykkelig Begivenhed, enden dog derfor at kaste nogen Dadel paa Admiralen. Jøvrigt haabede han, at den af Hertugen af Willington anmeldte Bill angaaende Kornhandlen vilde være den samme som forrige Aar, hvorpaa denne svarede, at det ikke blev den samme, men at den dog var bygget paa de samme Grundsætninger. - Marg. af Landsdom forsvarede Tractaten og den udenlandske Politik, som hans Ven Grev Dudley) var forderede paa fuldkommen at retfærdiggjøre. - Lord Goderien saade, at han, som Medlem af den Forvaltning, efter hvis Jnstruction Protocollen i Petersborg var undertegnet, holdt sig forbunden til at erkiære, at han skjænkede den brugte Fremgangsmaade sit fulde komne bifald, og vilde forsvare den, saafremt han blev opfordret dertil. - Greven af Dudley reiste sig nu ogsaa, men kunde, formedelst Allarm, ikke blive forstaaet videre, end at han var at samme Mening som Lord Goderich, og var beredt til at forsvare Admiral Codrington. Takadressen blev derpaa forfattet paa sædvanlig Maade, med et Amendement af Greven af Daruley, som gik ud paa, at der med Hensyn til Tyrkiet istedet for de Ord: gammil Bundsforvandt, skulde sættes: et Land, i Fred og Venskab med England. Den blev derpaa læst og bevilget. I Underhuset blev Adressen samme Dag voreret af Hr. Jenkinson, og understøttet af Hr. Grant. Hr. Brougham holdt et langt Foredrag, hvorved han vilde bevise, at Motionens Ophavsmand og Understøtter ikke skulde have anført nogen Grunde for at bevæge Medlemmerne til at tiltræde den. Havde de listigen gjort dette, saa vilde han have anklaget dem derfor som for en Fornærmelse imod Huset, idet man forudsatte, at Huset maatte overtales til en Motion, hvis Hensigtsmæssighed og Nødvendighed var saa indlysende. Han gjorde sig noget lystig over Hertugen af Wellington, men fandt intet bifald i saa Henseende. Adressen blev derpaa bevilget. J begge Husene blev der aflagt meget gunstige Beretninger og Greven af Liverpools Befindende.