Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1847-04-22
(Jndsendt.)(Sluttet, see Gaars-Avisen!) Naar Hr. Dinsen som Mønster vil henpege paa forskjellige Arvefæsteconditioner fra ældre Tid, saa har samme maaskee til den Tid været anseete ligesaa høie som de i nærværende Tid opstillede. Jeg vil ikke trætte Læseren med saa mange forskjellige Arvefæstebetingelser, jeg ikke alene kjender fra Sielland, allerhelst da jeg selv har været Arvefæster engang der, men ogsaa fra mit Fødeland Holsteen - hvor jeg ikke alene kjender Bondens tidligere, tildeels mangelfulde Stilling som Tidsforpagter, men ogsaa hans senere Stilling som Selveier og Arvefæster (Erbpachter); men derimod fremstille mine Betragtninger angaaende Arvefæste i Almindelighed: Arvefæste er efter min Formening den for Bondestanden meest velsignende Eiendomsbesiddelse, thi den aarlige Afgivt kan ansees som Renter af en uopsigelig Capital, der, ved at erlægges i Korn bestandig følger Tidernes Conjuncturer, saa at Arvefæsterens Stilling i saa Henseende er sikkrere end en ved Prioritet gjeldbunden Selveiers, og har den Første større Capital end han ved Kjøbesummen af Arvefæstet udbetaler, eller forbedrer han Tid efter anden sine Formuesomstændigheder, saa har han ligesaagodt ved at gjøre samme frugtbringende, som Selveieren ved at udbetale sin Gield. Vel har Arvefæsteren ved Eierens Forandring, ved Dødsfald eller Salg, at erlægge en i Almindelighed klækkelig Recognition, men aldrig de paa saa mange Maader forskjellige Omkostninger ved Optagning af Laan i sin Gaard, som en Selveier, hvilke ofte ved Tilstedeværelse af Søskende kan være vanskeligt nok at tilveiebringe. Og med Hensyn til Capitalens Sikkerhed er der jo ingen Sammenligning mellem Arvefæste og Livsfæste. Naar jeg nu ved de i Hr. Din sens Jnserat nævnte Arvefæsteconditioner regner 400 Rbd. pr. Td. Hartkorn engang for Alle, samt 4 Tdr. Byg pr. Td. Hartkorn aarlig, saa vil dette altsaa paa en Gaard med circa 70 Tdr. Land paa 8 Tdr. Hartkorn blive sammenlagt en aarlig Rente (naar Capitalen beregnes forrentet med 4 pCt. og en Td. Byg anslaaes til 3 Rbd.) til ialt 224 Rbd., og naar denne Rente capitaliseres, saa vil Gaarden staae i Værdi pr. Contant 5600 Rbd. Døer derimod Livsfæsteren førend 30 Aars Besiddelse, som almindeligt antages som Norm for en Fæsters Liv, saa bliver den aarlige Dividende af hans Jndfæstningssum med Rente saa meget større, som i saa Fald hans Familie ta der uden at have nogen Sikkerhed derfor videre i Gaarden. Hvad iøvrigt Hr. Dinsens smaalige bemærkninger angaaer, at ville kræve Godseieren til Regnskab for den forhøiede Værdi, Bøndergaardene ere komne i, da vil jeg kun blot dertil svare: at hvorvel det er Bonden, der i det væsentlige har fremdyrket Gaarden til dens nærværende Stilling, saa er jeg dog fuldkommen overbeviist om, at den rettænkende Bonde for det første erkjender, at det er Godseieren der har sat ham i en saadan Stilling paa Gaarden, at han, foruden at svare hvad han skulde, var i Stand til at drive sin forsømte Gaard iveiret, hvorved desuden hans Arbeide, endogsaa rigeligen, blev belønnet ved det forhøiede Udbytte, og at han for det andet ligesaavel bekjender, at han ikke alene ved Exemplet fra Hovedgaardens Eiere eller Forpagtere er kommen til en bedre Oplysning i Agerbrug, men endydermeere ogsaa ved pecuniair Hielp af adskillige Eiere til Opmuntring er bleven understøttet i tidligere Dage; og kan det ikke andet end glæde enhver rettænkende Godseier, at see sine Bønder i Velstand med en fremadskridende Cultur. Jeg vil derfor raade enhver oplyst og fremadstræbende Fæstebonde til det Modsatte af hvad Hr. Dinsen synes at ville jeg vil nemlig raade ham til, naar hans Herskab dertil er at formaae, at sikkre sig for de Ulemper, som hans Stilling som Livsfæster i Fremtiden kan medføre; thi Arvefæste er det bedste Middel for den mindre formuende Bonde til at komme i en friere og meere sikkret Stilling, og det selv mod den Afgivt og Kjøbesum, som Hr. Dinsen anseer for saa overdreven. At ville afvente, hvad Regjeringen vil gjøre ved Domainerne, finder jeg aldeles unyttigt, thi aldrig kan det blive nogen Regel for den private Mand, ligesaalidet som den private Gods eiers Stilling til sit Gods og Kongens til Domainerne kan blive eensartede, thi det staaer ikke i enhver privat Eiers Magt, med Hensyn til hans pecuntaire Stilling og Omsorg for hans Slægtninge, at kunne taale, at gjøre, hvad han ligesaa gjerne, som Regjeringen, ønskede. - Regjeringen vil iøvrigt i denne Retning aldrig kunne gaae videre, end den alt har gjort, nemlig vise, at den begunstiger Arvefæste, og det vil saaledes ikke mindre være Daarskab af Bondestanden at vente, at Regjeringen skulde bruge Magtsprog og bestemme Vilkaarene for Arvefæstningen, end det er urigtigt at ville bibringe den retskafne og virksomme, men ofte i Beregninger og Statsindsigt kortsynede eller uvidende Gaardbruger slige Tanker. Meget mere kunne der siges i denne Materie, men jeg blev da for vidtløftig. Det er min faste Overbeviisning, at Arvefæste er en høist priisværdig Jndretning og kan skee saavel til Godseierens som til Fæsterens store Fordeel, og jeg beder Begge: sæt smaalige Hensyn tilside og træd med Tillid hinanden nærmere, saa vil Værket blive kronet, til gjensidig Held og Tilfredshed for begge Parter i Fremtiden.