Viborger Samler, 1848-11-02
J Nationalforsamlingens Møde den 20de Octbr. forkastedes med 660 Stemmer imod 140 Devilles Amendement til Constitutionsudkastets 107de Paragraph. Amendementet gik ud paa, at ingen Conscriberet kunde for Eftertiden stille et Jndivid for sig til Krigstjenesteen. Paragraphens endelige Regulering forbeholdes en saakaldet organisk Lov. Af de Deputerede, der førte Ordet i denne Debat udhæves Thiers, General og Krigsminister Lamoriciere, General Lebreton og General Cavaignac. Thiers anbefalede med Varme de ældre Bestemmelser, hvis Ophævelse vilde gjøre den videnskabelige Løbebane umulig. Lamoriciere, der ønsker, at Stedfortrædernes Klasse maatte indskrænkes, men ikke ganske ophæves, yttrede, at saalænge som den Ret til at kunne stille en anden Person for sig bestod, tilbød Hæren Regjeringen ingen Garanti. Hvert Aar afskedigedes 30 a 40000 Md. Denne Masse søgte størstedeels sit Underhold i Stæderne, hvor de søgte Sysler, behageligere og lettere end det strenge Arbeide, som Landet tilbyder, men med hvilket Arbeide Krigerne ere afvante. Glipper Arbeidet i Stæderne, giver Hunger den Fortvivlede lettelig Vaaben i Haanden. Er det ingen Fare for den sociale Orden? Hvor let kunne Partierne i de store Stæder skaffe sig en Hær, – Denne Hentydning paa Junibegivenhederne, i hvilke alle Barricadechefer vare udtjente Soldater, gjorde et dybt Jndtryk paa Forsamlingen. Nu bestiger General Lebreton Tribunen, og forladende Hovedspørgsmaalet paastaaer han, at Gen. Lamoriciere havde yttret, at Armeen kunde blive farlig for Friheden. Nei, udbrød han, kun da vil Hæren kunne blive farlig, naar den seer, at de høieste Grader erholdes ene og alene ved Tilfældet eller ved Lykken, naar den Person, som paa saadan Maade, har opsvinget sig til de høieste Værdigheder, benytter sin Stilling for at forfremme sine Yndlinger, naar han danner om sig en Hær af Aacuchos, en Kreds af Privilegerede. (Tumult.) Lamoriciere forlanger Ordet og udbryder: En saadan Jnterpellation har jeg ikke ventet. Jeg beder GeneralLebreton at erklære, om jeg nogensinde har forladt Lov lighedens Vei. Jeg beder Generalen om at bestemme en Dag, for at vi offentlig kunne afhandle dette Spørgsmaal." Cavaignac reiser sig. Han er bleg af Harme og dybt rystet. "Repræsentanter!" udbryder han, hidtil har jeg ikke taget Ordet i denne Debat; thi jeg stolede paa Krigsministeren, og jeg bedrog mig ikke. Kun Gen. Lebretons Ord have kaldt mig paa Tribunen. Denne General har sagt (Cavaignac fæstede sit Blik paa Lamoriciere), at de høieste militaire Charger erholdes ved Lykke og Tilfældigheder. Gen. Lebreton var, som jeg, i en lang Tid i Africa; han skulde vide, om det er Tilfælde og Lykke, der have bragt Lamoriciere paa den Post, hvorpaa han nu staaer. Jeg, Folkerepræsentanter, der i mange Aar har kjendt Lamoricere og kæmpet ved hans Side, har kun at udtale min Forundring over, at Lamoriciere, der har ført Krigen i Africa i 15 Aar, beklæder den anden Post, medens jeg beklæder den første Plads." (Uhyre stor Bifaldstorm. - Lebreton vil forsvare sig; han forsikkrer, at han ikke har villet kaste den mindste Skygge paa Gen. Cavaignat, der stedse har respecteret Hærens Rettigheder, men han maatte derhos vedblive sin tidligere Erklæring, ifølge hvilken Rettigheder ere krænkede og Lovbestemmelser overtraadte. Dermed afgjordes foreløbig denne Strid, der turde have alvorlige Følger.