Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-04
J samme Forhold omtrent maatte Prisen være bestemt for Hveden, Rugen, Havren, Ærterne og Boghveden; og for Jylland var det vist meget ønskeligt, om det var muligt, at Skatterne kunde udredes ved Stude *), hvis Priis maatte bestemmes i Forhold til deres Vægt. Da Studen let kunde blive transporterede, saa var et eneste eller høist to Slagterier eller Jmodtagelsesteder for Studene, for hele Jylland tilstrækkelig. Misbrugene ved Slagterier og ved Korn magaziner kunde venteligen forebygges, deels derned, at man kun havde faa, f. Ex. eet Korn magazin i hvert Stift, hvortil man dog vel kunde finde strenge, virksomme og redelige Magazinforvaltere, deels ved nøiagtige Jnstructioner, hvorefter Magazinforvalterne, som burde stille Caution, i et vist Tidsrum maatte være ansvarlige fordet Maal og den Vægt, som de have imodtaget, efter et billigt Procento-Afdrag for Svindingen, og deels derved, at Kornvarene og Studene, som saaledes bleve leverede, inden Skatterne vare forfaldne, ved Auctioner kunde overlades til Kjøbmænd, under hvis Overopsyn de kunde blive modtagne paa Magazinerne, naar man finder det betænkeligt at tillade Yderne, directe at levere Kornet og Studene til Kjøbmændene. Disse Auctioner vilde ogsaa opvække nogen Spekulationsaand paa Kornhandel, og paa Handel med saltet Ligesom i ældre Tider Oxe og Fleskeskatten, in natura til Flaadens Brug. eller røget Kjød, som ikke kunde være skadeligt Staten undgik derved den Ubehagelighed, selv at drive Kornhandel, som formodentligen ofte vilde falde ud til dens Tab, og af Handelstanden vilde ansees med Misfornøielse, og havde tillige den store Fordeel, at være vis paa den Jndtægt, som den vilde have af de saaledes leverede Kornvare og Stude. Yderne vilde erholde Qvitteringer paa det Leverede, hvorefter Enhver, paa den Amtstue, hvorunder han sorterer, maatte erholde den anordnede Betaling i rede Sølv afskreven paa hans Skatter, og, da det er ganske overladt til hans eget Valg, enten at betale Skatten med Penge, eller ved at levere hans Produkter, saa kunde dette, efter den gamle Regel, volenti non fir injuria, aldrig give Anledning til Klage. - Men, vil man sige, denne Plan kan være meget gavnlig for Landmanden; men Statsbestyrelsen, som har beregnet Skatterne efter de nødvendige Udgivter, som dermed skal udredes, kan ei være tjent dermed, da der vil opstaae Underballance hver Gang at Landmanden er nødt til at afbenytte Natural=Leverancen. Saa grundet denne Jndvending synes at være, og saa meget Forfatteren erkjender, baade at de nødvendige Skatter maa udredes, og at Statsbestyrelsen maa kunne gjøre bestemt Regning paa sine Skatteindtægter, saa turde han dog antage, at Statsbestyrelsen netop ved en saadan Indretning ikke allene vilde erholde det høieste, som i Forhold til Landmandens Jndtægter kan inddrives, men ogsaa, at den vilde erholde Skatte Jndtægterne til de bestemte Tider til dens Disposition; en stor Fordeel, som den desværre, under nuværende Omstændigheder, savner. Forfatteren vil i denne Henseende ikke beraabe sig paa hans indskrænkede Erfaring, som Landgilde- og Tiende Eier, hvorefter man af Yderne stedse kan opnaae den høieste Afgivt, naar Yderne have Valg enten at levere i Natura eller at betale efter Capitelstaxten, men han tør dristigen henvise til hele Landets Erfaring, under Krigen. Det er bekjendt, at Skatterne da, uagtet de efter Hr. Etatsraad Ørsteds Beviser vare ligesaa høie, ja høiere, end i de senere Aar, hvor Klagerne derover ere fremførte, og uagtet Jndqvarteringen, Brændekjørslerne og mange andre Byrder, som den Gang trykkede Landmanden, dog bleve udredte og at ingen Restancer forrykkede Finantsernes Beregninger, ligesom ingen Executioner, Udpantninger og Udlægsforretninger for resterende Skatter nedtrykke Landmanden. En Hovedaarsag hertil var uden Tvivl, at Skatterne næsten alene bleve udredede ved Levering af Kornvarerne, og altsaa hvert Aar stode i et temmelig rigtigt bestemt Forhold til Landmandens Jndtægter. At dette Forhold imellem Skatterne og Landmandens Jndtægter i samme Aar, ved Siden af flere medvirkende Aarsager, var en Hovedgrund, hvorfor det var mueligt, at Landmanden under Krigen kunde bære saa mange Byrder, som ikke sjeldent ved en mindre omhyggelig Omsorg for hans Vel, ofte ikke kunde tillade, blev langt byrdefuldere, end den under en fredelig Tilstand vilde blive - derom vil hos Sagkyndige venteligen kun være een Stemme." Ligeledes tør man med Vished antage, naar det blev tilladt, paa den foreslagne Maade at udrede Skatterne, og en god Magazinbestyrelse blev forbunden med et strængt Opsyn over Skattendredelsen til de bestemte Terminer, at hele Restaucevæsenet og alle deraf flydende Ubehageligheder paa eengang vilde være hævet, og Hjertet meget være lettet for mangen Landmand, som sørgende seer Fremtiden imøde. Et nyt Liv en ny Aand vilde opstaae hos alle de Landmænd, som i samme Øieblik vilde føle den glædelige Vished, aarligen at være istand til i den rette Tid at kunne udrede deres Skatter, og denne Glæde, vilde hos det trofaste danske Folk strax være forenet med en inderlig Kierligheds- og Taknemmelighedsfølelse imod Landsfaderen, som saa kjerlig ønsker at lette Folkets Sorger. Jsær vilde Godseierne ved en saadan Jndretning have Aarsag til en inderlig Taknemmelighed, da det meget trykkende Ansvar for Bøndergodsets Skatter, derved blev saare meget lettet.