Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1827-03-20
Kbhavns Torvepriser, den 9de Marts. Rug 7 Rbd. 2 Mk. a 7 Rbd. 4 Mk. 8 s. Hvede, Rbd. 2 Mk. a 7 Rbd. 4 Mk. 8 s. Byg 6 Rbd. 2 Mk. a 6 Rbd. 3 Mk. 8 s. Havre 5 Rbd. a 5. Rbd. 2 Mk. Ærter 11 a 12 Rbd. pr. Tønde, (Forlangt Jndrykkelse.) Til Danmarks gode Genius. Saavel mine hedengangne Forgjengere: Mark Gulds og Mark Sølvs Jorder a. som jeg, have i 6 til 700 Aar været det store Hjul, hvorved tildeels alle de mindre i Kammeralisternes uhyre Finants maskine ere førte i Bevægelse; Jeg har været den rige Kilde, hvorfra mange Millioner ere indrundne i Statens Kasse, og end paa mine gamle Dage, betragtes jeg som det første Vehikel for Rigets Jndtægtsmasse; - Alderens Snee har bleget min Jsse, frygtelige Tyngder har nedbøiet mit Hoved, Marven, er udtæret af mine Been, og jeg er færdig at segne under min forskrækkende Vægt; Men, ikke nok med denne min physiske Afmagt; ogsaa min intellectueller Kraft, er henanavet, af den ved Qvaler og fortvivlende Ærgrelser, sig opholdende Fortærelsesaand thi Glædens Kione er mig afreven og med Smertens dræbende Turkan har man igjen omvunden min Tinding. Uafladelig forekastes jeg den Uretfærdighed, at jeg med en paafaldende Ulighed er fordeelt imellem Landboerne, i det der mellem Jordsmon og Skyldsætning, ofte ikke er noget Forhold, thi af 2de Mænd der ere lige højt skyldsatte og hvis Jorder behandles med lige Omhu, er det ikke sielden at den Ene kan holde en Besætning af 30 til 40 Hornkreaturer, medens den Anden neppe kan holde 16 til 20 Stkr., uagtet dog Begge der forudsættes at være skyldsatte for 10 Tdr., maa betale i offentlige Afgivter aarlig over 200 Rbd. Det er end ikke sielden at Besiddere af Gaarde der ere skyldsatte for 3 a 4 Tdr., kan holdes større Besætning end de der have doppelt Skyld, Ja der gives Eiendomme paa 10 Tdr. hvor man kan føde og græsse 60 til 80 Stude og Køer. Saaledes er min Uretfærdighed indlysende, og denne, tilligemed den Betragtning at næsten ene jeg, uagtet min Afmagt, skal bære alle Byrder, er Grunden til Hentærelsen, af min intelletuelle Kraft. At der ei under Tyngdernes Opkrævelse og Jnddrivelse, tages Hensyn til, enten Forsynet har velsignet Landmandens besaaede Aare med gode Ax eller ikke, enten hans Lader og Lofter ere fyldte eller tomme, enten han kan sælge eller skal kjøbe Korn, enten han kan holde sin sædvanlige Besætning eller han af Mangel paa Fodder maa formindske den, er en Omstændighed der med vældig, Magt arbeider paa min Sindsroe; thi skulle ikke Misvert, som een af de frygteligste Ulykker der kan ramme den saa betyngede Landmand, være et kraftigt Motiv til at give ham Lindring i de offentlige Byrder, Og tør man ikke med Føje klage over Misvext, naar man ei avler over 2 Fold af sit, i gode, og velbehandlede Jorder nedlagt Sædekorn, Tillid til den lodgivende og udførende Magts Godhed, er Grunden til det ædleste Fædrelandssind. Ægyptens Konger frietoge Ejerne af de ved Nilens Oversvømmelser beskadigede Jorder for Skatter, indtil Jorderne igjen kunne give deres Dyrkere en lønnende Afgrøde. Romerfolket var haardt betynget med Paalæg, og Tiberius eftergav paa eengang sine Undersaattere over 65 Millioner, der vare bestemte for Statskassen. En betydelig Mængde stode i Frankerig tilbage med Skatter, hvilke de ikke uden at berøves deres første Nødvendigheder, kunne betale, og den ædelmodige Henrik den 4de eftergav dem Alle, hvad de skyldte Vor hensovede store og ædle Menneskeven Frederik den 5te, af hvis Undersaattere. Mange lede betydeligt Tab ved den under hans Regjering herskende Qvægsyge, eftergav dem alle af Jorderne svarende Skatter for Apri og Juli Qvartaler, 1747 og 48, ligesom han og i Aarene 1749, 50 og 5 forordnede en vigtig Moderation i sine Jndtradet. Den navnkundige Napoleon eftergav i et Aar sine, tilforn plagede Undersaattere, 10 Millioner i Grundskat; Dannerfolkets Fader, 6te Frederik, har i nogle Aar eftergivet sine Jorddyrkere over 2 Millionet. Saaledes har Ædelmodigheden stundom fra Tronerne nedsmillet til de Slægter der ei længere kunne opretholde dem under de offentlige Tyngder; Hældigere ville Nationerne have været, hvis deres ublide Kaar tidligere af Kabinetterne vare ændsede. Virgil og mange før og efter Ham, have været undtømmelige i deres Jubel om Landlivets Sødhed og Roe, over Jorddyrkerens Lyksalighed og Fred. Landmandens gyldne Tider ere forsvundne; Kummeren, har fortrængt Tilfredsheden i hans Hjerte, og inderlig rørt hører jeg ham ofte sukke: "Herre, bliv hos mig, thi det lakker af Aften." En streng Lighed og Billighed i Fordelingen af Skatterne bliver stedse uopnaaelig, saalænge jeg, uden at vorde retfærdig udmaalt, skal være Hovedgienstanden for alle Paalæg. Gnieren der i sin Leievaaning, ruger over sin Skat, og Capitalisten, der bedre veed at anvende sine Midler, end at sætte dem i faste Eiendomme, yder intet til Staten, medens den forarmede Bonde, der besidder et lidet Stykke skyldsat Jord, uden Omstændighed enten maa betale sin Skat eller underkaste sig en Udpantning, der stundom er mere byrdefuld end Skatten selv. Om den ægte kammerallistiske Regel: "at Borgeren kun til Regenten skulle yde af sin Overflødighed og ikke af hvad der til nødtørftig Underholdning, var ham nødvendig", endnu er gieldende, kan jeg ikke bedømme; Kun forekommer det mig, at jeg ville være mindre bebyrdet, naar den nøiagtig blev fulgt. J Oldtiden bleve Skjøger, og Ruffersker, ja saagar Luft og Røg og Træernes Skygge beskattede; Det vare vistnok saare uværdige Overdrivelser. "Den, Gud allerbehageligste, Staten anstændigste og Folket nyttigste Skat, er den som lægges paa Overdaadighed, der fødet Kjelenskab, Pragt og Vellyst", sagde fordum Augustinus, og upaatvivlelig havde han Ret. Den store Cato lod alt hvad som hentegnedes til Formue, indtil Qvindernes Prydelse og Kostbarheder, antegne og taxere, for deraf at lade dem betale Skatter. Ogsaa Julius Cæsar beskattede Overdaadigheden; Han fordrede Tribut af Klæders Prydelser, kostelige Farver, Ædelstene, Perler og af de fine og deilige Spiser, som under Navn af Desserts, sættes paa Bordene, naar man allerede er mæt &c. Skulle den saa fordærvelige Pragt og Modesyge i det lille Danmark, ikke have frembragt mangfoldige Yppigheds og Overdaadigheds Artikler, der, ligesom Catos og Cæsats, fortjene at belægges med Skat, Og skulle det ikke være Retfærdigheden, mere fordragelig, at den gyldne Rigdom og den glimrende Forfængelighed, af deres Overflod offrede paa Statens Alter, end at den, under trange Kaar og trykkende Byrder, sukkende Tarvelighed, skal afdrages sin sidste Klædebon for at tilfredsstille Statens Fordring: – Ligesom Oplysningen er Oldingens varmeste Ønske, saaledes et det min inderligste Bøn til Dig gode og store Genius, at Du vil finde min Betragtning værdig til Din Overveielse, at Du snarest mueligt vil bære Omhu for min retfærdige Fordeling, at Du ved Din mægtige Inflydelse vil udvirke Lettelse i mine forfærdende Byrder, og at Du med Varme og Kraft, vil intercedere Dig for den nedtrykkede Landmand, alt for at naae det store Øjemeed: At Skatterne paa den ene Side ej skal være mere trykkende, end paa den Anden lige og billige Marts 1827. Hartkorn.