Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-09-25
J denne Tilstand af indre Svækkelse og Deelthed bliver det den Sundes (Magnetiseurens) overveiende Livskraft muligt, virkelig at trænge ind i den Lidendes indre Livs-System, og usynlig og inderlige at indvirke paa ham. Om nu end den Lidende i sin vaagne Tilstand ikke lader sin Villie bevæge herved, saa kan han dog, naar den fuldkomne Afkræftelse hensætter hans Legeme i Sovn, ikke længer ved sin Villie modificere disse Jndvirkninger, men de begynde at virke voldsomt paa hans Indbildningskraft og paa andre indre Organer, og opvække saaledes en Slags ved Kunst bevirket Drøm, ved hvilken saavel en Talen i Søvne, der jo og ved mangen naturlig (skjønt da vist ikke meere ganske sund) Søvn forekommer, - som ogsaa en ydre Muskelbevægelse, som de egentlige Somnambuler i naturlig Tilstand vise denne, kan blive frembragt. Men det er høist sandsynligt, at om end ikke altid og ikke i de svageste Grader af denne kunstige Somnambulismus, saa dog sikkert altid i dens stærkere Grader den Lidendes Bevidsthed paa en svag Maade tillige vedvarer, omtrent som hos en Drukken, og at han, ligesom denne, i den overveiende Følelse af sin Uformuenhed til at modstaa, endelig med en uklar Bevidsthed overlader sig til disse Jndvirkninger - hvilket maa skee saa meget lettere, da den indvirkende Person (Magnetiseuren) pleier at begegne den Lidende med sandt eller hyklet Venskab og Mildhed, og kun venligen at tvinge ham, atter paa en Maade, der ganske ligner den, paa hvilken gode Venner med lokkende Ord og venlig Tvang bringe en Drukken hjem, skjønt han gjerne havde udsovet sin Ruus paa Drikkepladsen. J det altsaa den saaledes behandlede (magnetiserede) Person taler, kan samme ikke ytre andet, end en Drømmende, d. c. ubestemte, usammenhængende og afbrudte Sætninger, - eller, hvis det kommer høit og hans Svækkelse er ganske overordentlig stor, og hans Henfalden i den tvungne Søvn-Ytring forbunden med stærk Bevidsthed, saa vil han dog i det høieste ikke kunne sige mere, end han i naturlig og vaagen Tilstand tænker, og altsaa ogsaa vaagen vil sige til fortrolige Personer. Det er altsaa et aldeles latterligt og urimeligt Haab, at den saaledes kvalte og ved indre Pinsler ligesom til at tale tvungne Person skulde aabenbare nogetsomhelst høiere, hvad den ikke ogsaa i sin vaagne Tilstand vil kunne ytre for enhver, til hvilken den maatte have Tillid nok for at ytre sig imod ham. Jeg vil imidlertid ikke fordølge, at ogsaa mange andre Ytringer kunne fremgaae fra en Somnambuls Mund, hvilke man i vaagen Tilstand aldrig vilde høre af samme; - kun paastaaer jeg, at disse Yttringer derfor ikke indeholde noget høiere, som ikke ogsaa andre Personer, i vaagen Tilstand, kunne vide. Da nemlig ved Personens activt saa svækkede Tilstand dens indre Livs-Systems Porte (portæd - for at udtrykke mig saa klart som muligt - ligesom ere sprængte, saa kunne ikke alene Magnetiseurens med Hensigt anvendte fremmede Livskræfter activt trænge ind i dens indre Livs-System: men igjennem de aabnede Livs-Porte flyde ogsaa andre Personers indre halv aandige Livs-Yttringer ind i dens indre Livs-System, og fornemmes der; - og saaledes kan det skee, at Somnambulen vist nok ytrer meget, som den i sin vaagne Tilstand ikke vilde have vidst, - men som altid en eller anden Person i dens nærmere eller fjærnere Omgivelse virkelig veed. Paa denne Maade ere udentvivl de taabelige Udsagn om vort Solsystems Planeter, og om disses Beboere og nærmere physiske Natur opstaaede af Sommambuler, som rigtig nok bestemt besade ingen, eller en høist ubetydelig Kundskab om Himmellegemerne. Men disse Udsagn kunne let forklares, naar man antager, at i Nærheden af disse Somambuller en eller flere Personer have befundet sig, hvilke virkelig havde saa mange Kundskaber om Himmelen og dens Verdenslegemer. Men at disse Udsagn aldeles ingen høiere Oprindelse havde, røder sig tydeligst af dem selv. Jkke blot, at de med al deres store Detail, ikke indeholdt den allerringeste sande Kiendsgierning, der ikke allerede for længe siden var opdaget og i Skrifter bekjendtgjort af Astronomerne, men disse sande eller fandsynlige Udsagn vare tillige blandede med saa mange falske og tildeels ganske urimelige Meninger og Forestillinger, som disse enten kun forekomme i utydelige Drømme-Forestillinger, eller som de vel kun passe til en ikke grundigen underviist Menneskes blot tillærte Kundskab, som f. Ex., Somnambulen før var naaet til Junsend til Maanen osv. - Saaledes erholde ogsaa de philosophisk religiøse Ræsonnements af hin Somnambule fra 1783, hvilke Hr. von Meyer. i Frankfurt om Mayn i Aaret 1826 med store Lovtaler har ladet aftrykke paa ny, netop in tet videre, end hvad Saint Martiins daværende pietistiske Sect (efter hans Bog(de la verite) ligesaa forvirret lærte og troede. Det er altsaa vel vist nok, at af disse deel ganske drømmerske, deels dog kun halvklare Udsagn af de arme kvælede Somnambuler aldeles ingen ny Oplysning kan erholdes, som jo enten den somambule Person, eller og saa andre Personer i vaagen Tilstand og i naturlig Samtale kunne give endnu bedre, eller fuldkommen lige saa godt. Det er følgelig vist for enhver redelig og følende Mand, – der ikke gaaer ud paa det allene, at øve sig i formastelige Kunster, - Pligt, ikke ved en saadan experimenterende Behandling at forøge et i sig selv allerede høist lidende Menneskes Elendighed og derved maaskee fuldkommen bringe det til Grunde. Kjøbenhavn i Septemb. 1827. J. Heinrich Cf. Dau, Lærd.