Corsaren, 1842-04-29
Kunstudstillingen paa Charlottenborg. J den hele bekjendte Verden, ligefra Rusland til Nordamerica og fra Norge til Marocco, leve omtrent 1000 Millioner Mennesker af de meest forskjellige Racer og af yderst forskjellig Bonitet. Af disse boe circa 200 Millioner i Europa, inddeelte i Afdelinger under forskjellige Fyrstestammer, til hvem de i dybeste Underdanighed gaae i Arv. En liden Deel af disse, henved 2 Millioner i Tallet, beboer Kongeriget Danmark, vort elskede Fædreland, som aarlig fortærer 68 Millioner Pund Smør med tilhørende Brød og Suul, hvorom det Nærmere ligger til Eftersyn hos Grosserer Nathanson. Hovedstaden i Landet er, som bekjendt, Kjøbenhavn, der tæller 120,000 Jndbygaere, de Umyndige iberegnede. De inddeles i Titulerede og Jkke-Titulerede. Byen har flere Mærkværdigheder saasom: Statsgjælds-Afbetalingisterne, det kongelige Mynt- og Medaille-Cabinet, Abel-Cathrine Stiftelse, Blok Tøxen m. M., og en Mængde skjønne offentlige Bygninger og dito Torve eller Pladser. Jblandt disse udmærker sig især Kongens Nytorv. Dette havde i lang Tid en daarlig Brolægning, men har nu faaet en ny, der har kostet en Mængde Strid og en Mængde Penge. Paa Torvet befinder sig blandt Mere Theatret, som kaldes National-Theater, fordi Nationen der over sig i sin Nationaldyd: Taalmodighed. Tæt ved Theatret befinder sig Slottet Charlottenborg. Staaende udenfor det, sporer man intet videre Mærkeligt; men, stiger man op, møder man snart en Luftning af Kunst, idet 5 eller 6 Gibshoveer, meer eller mindre beskadigede, fremstille sig for Blikket. Jo høiere man herfra stiger op, desto mere tiltager Duften af Kunst, indtil man efter at have passeret Templets Forgaard, hvor der handles med de til Templet fornødne Adgangskort, træder ind i selve det Hellige, og i hellig Beundring tager sin Hat af eller lader den sidde paa, nach Belieben. Det Allerhelligste, det Jnderste, hvor Kunstens "Pagtens Ark" skulde staae, findes ikke; man er nylig etableret; man er endnu ikke rigtig sorteret. Læseren bedes her at gjøre en Pause og høre efter, hvad vi have at sige. Det er i den sidste Tid blevet Skik at skrive meget grundige og fuldstændige Jndledninger til literaire og artistiske Artikler. Vi have troet at burde følge denne Skik. For at gjore Jndledningen fuldstændig, have vi begyndt med den civiliserede Verdens yderste Grændser og samvittighedsfuldt, uden at overspringe Noget, draget Kiedsen snævrere og snævrere, til Europa, Danmark, Kjøbenhavn, Kongens-Nytorv, Charlottenborg, dette Steds Port, Trapper, Sale - nu staae vi i disse, i Kunstens Sale, lader os træde nærmere og betragte. -- Hvad der strax frembyder sig for Beskueren, er den overordentlige Udvikling, Arbeidet i og Forgyldningen af Træ, navnlig til Brug ved Maleriers Jndfatning, har opnaaet. Adskillige af disse Rammer ere saa skjønne, at man næsten ikke kan blive enig med sig selv om, hvad man meest skal beundre, Maleriet eller Rammen, saaledes navnlig ved No. 1 Professor Eckersbergs "Elephantordenens Jndstiftelse." De allerfleste Malerier ere Landskabsstykker, og af disse ere en stor Deel danske Prospecter. Det er en patriotisk Jdee af vore Kunstnere, saaledes at bidrage deres til at conservere Danmark for de kommende Slægter. Det Danmark, der staaer paa Lærredet, vil aldrig blive tydsk. Forresten synes alle Malerierne at bære et stærkt Præg, deels af den i visse politiske Forhold fremtrædende Aand, deels af den Mode-Tone, der influerer paa adskillige andre Kunster. Hvad det Førstnævnte angaaer, henvise vi til den Maade, hvorpaa Mangelen af det egentlige Skjønne og Gode dækkes, nemlig ved prægtige Gevandter. Navnlig er dette Tilfældet med Frelseren i de forskjellige ham betræffende Arbeider. Jo mindre guddommeligt hans Ansigt er, desto skjønnere er samvittighedsfuldt hans Kappe. Den "Mode-Tone", vi sigtede til, er den for Tiden herskende Jtalienskhed. Ligesom Publicum vil have italiensk Sang og vore Sangere gjøre sig den priseligste Umage for at italienisere sig, saaledes lægge vore Kunstnere en italiensk Colorit ind i alle deres Tegninger, hvor det blot nogenlunde er muligt. De blaae Tinter, som omgive de italienske Viinbjerge og Orangeskove, maae forskjønne et Parti af Blekingen, sjællandske Prospecter, fyenske Landskaber o. s. v. Det er italiensk, følgelig er det skjønt. Af Sostykker er der næst Landstykker den største Mangfoldighed. i Havets Farve er i disse gjengivet i den ønskeligste Varietet. Det er blaat, hvidt, spanskgrønt, graat og sort, i et (Nr. 91) seer det ydermere ud som Spinat, og i et andet (Nr. 126) endog som Grønlangkaal. Af Enkelthedergnævne vi et Maleri af Hr. Hammer. Det er en Efterligning af et gammelt Mesterstykke i Christiansborg Slots Malerisamling: en Pige, der belyses af et langtanet Lys. Men i Originalen er Lyset nær ved Pigen og hendes Ansigt lille. J Efterligningen er Lyset derimod temmelig fjernt, brænder meget døsigt, og dog belyser det en Dame i fuld Legemsstørrelse med Solens Klarhed. Det skulde dog vel ikke være en Satire over Statsgjælds-Frivilligafbetalings-Contoiristerne? Blandt Billedhuggerarbeiderne nævne vi Frøken Herbsts. Hun har blandt Andet leveret en Hest og en Hund, som ere fremstillede til Fuldkommenhed lige indtil den mindste Detail og som vidne om et dybt og grundigt Studium. Endnu Et: Kjellerup har ypperlig tegnet en Los, der forjager endeel Gemser. Ved at give Figurerne et noget menneskeligt Udseende og navnlig Lossen en Bambusstok i Haanden har det ogsaa sin Betydning.