Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-09-25
En bekjendt Satyriker og vittig Digter, Wilhelm Hocker i Hamborg, havde nylig i Leipzig ladet trykke et Digt, betitlet "det skjæbnesvangre Huus, der forekom de hamborgske Autoriteter at være af en saadan Natur, at Politiet fandt sig foranlediget til at confiscere Oplaget (man siger, at der endnu kun forefandtes 2 Explr.) og under en Mulct af 50 Cour. forbyde Udsalget, samt arrestere Forfatteren. Man har nemlig villet hentyde nogle i bemeldte Digt med fremhævet Tryk anførte Navne paa Personer, der sigurere i en Proces, som nu omtrent i 20 Aar har været ført i Hamborg, og hvori man beskylder Vedkommende saavelsom de deri interesserede Autoriteter for at have paa uforsvarlig Maade fralistet en Familie, ved Navn Wurmb, et Huus langt under dets Værdi, af hvilken Grund ogsaa Over-Appellationsretten, som man hører, nylig skal have tilkjendt Arvingerne en Erstatning af 60,000 Mk. Her, som overalt, bevirkede Forbudet imod hiint Digt netop det Modsatte af hvad man tilsigtede; thi Exemplarer, som før kostede 4 s., betaltes nu med 7 Mk., og den forbudne Frugt kom snart, ved Afskrifter i Tusindviis, i Alles Hænder og blev slugt med Begjærlighed. Hockers mange Venner tilbøde ogsaa at ville stille 40,000 Marks Caution for igjen at faae ham sat paa fri Fod, og var der bleven forlangt 100,000 Mk., vare de blevne tilveiebragte; men det afsloges. Fredagen den 3die ds. om Aftenen, samledes endeel af hans Venner udenfor den borgerlige Arrest, og bragte Hocker en Serenade. Dette hidlokkede naturligviis en stor Deel Nysgjerrige, og da Mængden blev underrettet om Anledningen til Opløbet, gav det saa lydeligt sit Mishag over Digterens Arrestering tilkiende, at et Antal Politiofficianter og en Afdeling Militair blev hidbeordret, for at drive Forsamlingen fra hinanden. Hvad Penge ikke formaaede, bevirkede dette Optrin. Næste Morgen var Hocker paa fri Fod. – Til en Prøve anføres her første og sidste Vers af Digtet: Merk auf, mein Soyn, ich will Dir hent erzahlen. Wie grose Diebe ungerichtet stehlen, Wie reiches Folk mit armen Wurmein spielt. Merk at Jnferner Stadt, durch Freiheit machtig beschah ein Bubenstreich, som niedertrachtig, Datz lang kein Braver ihn führ möglich hielt. Merkauf, mein Sohn, ich fühl's mit innern Knirschen, Die grosen Herren verspeisen undre Kirschen, Und wersen uns die Steine ins Gesicht, Drum flien, will folche Brut Dich je verlocken, Genies in Ruy der Armuth harte Brocken Und traue diesen Galgenvogeln nicht, Hocker er nu bleven Dagens Helt og Folkets And ling, overalt høres hans Viser, og med Begeistrinudbringes hyppige "Hochs for ham. Hiinsides Elben - skrives der fra Hamborg fandt i forrige Uge, Natten mellem Tirsdag og Onsdag, en betydelig Jldebrand Sted, og Morgenen efter afbrændte i Ham et Bondehuus, hvorved desværre Eierens Kone og dennes Broderdatter, Moder til flere Børn, fandt deres Død i Luerne. Den Sidste havde nemlig endnu villet redde nogle Uhre og Penge, og den Første, som vidste dette, ilede derfor, skjøndt hun selv nylig var bleven reddet ud af Flammerne, med Angstraabet: "Min Broderdatter er endnu derinde, atter ind i den brændende Bygning, og blev saaledes et Offer for sit ædle Mod. Man fandt Ligene i Kjælderen, Hænderne fast knugede i hinanden.