Berlingske Tidende, 1832-02-01
En af Reformens første Virkninger vil uden Tvivl være en brandring i Henseende til Tiendevæsenet, baade det geistlige og et verdslige, i det ulykkelige Jrland. De af Harme for 3de, Protestantismen af Hjertet havende og forfølgende, ved paa af Protestanter ofte i borgerlig og religiøs Henseende for lempede, Catholiker have sammensvoret sig til at forkaste et vert Forslag, hvorved Jrlands catholske Jndvaanere, der udføre 3 Dele af Landets hele Folkemængde, forpligtes til at de Tiende til den protestantiske Geistlighed, som er dem aldeles ledkommende, og ikke ændser deres Tarv, medens deres egne kistlige, deres Sjælesørgere i Ordets ægte christelige Betyd- og, leve i den bittreste Armod. - Paa den anden Side har ingen - eller Ministrene i hans Navn - udtrykkeligen lover m protestantiske Kirkes Lærere i Jrland sin Beskyttelse til nes lovhjemlede Rettigheders Haandhævelse. - De aristocraske Godseiere, der i Almindelighed bortødsle deres store Jnd ger til alskens Udsvævelser, og derfor skinde og skave de stak i Bønder, ville gjerne ogsaa stikke den geistlige Tiende, hvor de dog ikke have mindste optænkelig Ret, i deres egne Loma. Dette afsindige Haab om at siske i rørte Vande maa nakligviis glippe dem. - De derimod, som ingen Jnteresse have af le Slags, ville, at Staten skal dele Tienden imellem alle chrilige Confessioners Geistlige, eller overlade det til Menighederne b. ligesom i Nordamerica, at lønne disse. Naturligviis forser Regjeringen begge disse Forslag, som den jo ogsaa, efter færdighed og billighed, bør, tvertimod er det dens Plan, at tygge den protestantiske Geistlighed en perpetuel - saa kaldet lig. - Rente af alle Jordeiendomme; men om denne Plan vil kunne lykkes i det rebelske, af Partieaand sønderslidte, Jn land, er tvivlsomt. J England, hvor den største Deel af de dannede og formuende Folkeclasser bekjender sig til Statskirken, er man meget villig til en Overeenskomst, hvis Sanction ved en Parlamentsact, i den fuldkomneste Grad, i alle Henseender, betrygger Geistligheden ligesaa betydelige Jndkomster, som den nu har; den vilde handle viseligen i at benytte denne et forstandigt Publicums gunstige Stemning for den, inden Tidens revolutionære Aand mueligen kunde forandre den. - - Tidens Plage i hele Storbritannien er vidtudstrakt Armod, en Armod, som den sammendyngede Capital, der hober sig meer og meer, daglig gjør meer udbredt og mere trykkende. De, der i enhver Henseende føle sig indskrænkede, see Venner og Slægtninge rundt omkring sig forsmægte i Nød og Elændighed, og i sammes Skjebne forudsee den, som truer dem selv, - disse betragte naturligviis Enhver, der hæver Afgifter til Staten og Kirken, med et uvenligt Blik, og dem er enhver nok saa absurd Theorie velkommen, der bebuder dem deres Byrders Lettelse. En Godtkjøbs Regjering! er det Udraab, som denne talrige Classe, ideligen fører i Munden. - Men endnu farligere end denne Classe er en anden, langt talrigere, som bestaaer deels af de ørkesløse Daglønnere, der understyttes af den Alle saa trykkende Fattigskat, deels af de beskjeftigede og over deres physiske Evne anstrængte, men usselt betalte Arbeidere, baade i Byerne og paa Landet, der, Aar ud Aar ind, hver Dag lide Hunger med deres Familier, og, ligesom Tantalus, midt imellem den Rigdom og Overflødighed, der omgiver dem, see en forsmædelig Existents og en jammerfuld Død imøde. Disse plaltede og forsultne Mennesker, uden Opdragelse, uden Religion, ere naturligviis al Slags Forførelses og Bedaarelses lette Bytte i underfundige Demagogers Hænder; de have deres Foresatte og overhovedet enhver formuende Mand; ikkun Frygt for bevæbnet Magts Anvendelse formaaer at tøile dem.