Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-01-22
Ægypten er allene undtaget derfra, hvor et stort Hoved bestyrer Staten, uden at bryde sig om Sultanens Befalinger; hans Regiering er et Beviis paa, hvad en eneste talentfuld Mand kan giøre af et Land; Ægypten var tilforn forarmet og udsuget, nu nyder Landet den største Rolighed fra den ene Kant til den anden; Kornproductionen har paa de sidste Aar taget uhyre til, Ægypten hæver sig deri til sin gamle Berømmelse, og de overordentlige Exporter derfra nedtrykke saaledes Priserne paa Kornvarerne i Landene ved Middelhavet, at man selv i 13de Januar 1820 af, saa at Eierne ikke fra den Tid af, skulle have videre nødigt at angive deres Kirkestaten besværer sig over, at de næsten ikke ere tischeff, til virkelig Geheimeraad. Den Forbintil at sælge (overalt frembringes der flere Fødevarer, end man kan spise og dog klager man over, at der gen af Persien og Enke=Keiserinden af Rusland, hvoraf den bekiendte Digter, Geheimeraad Göthe, ere formange Mennesker til. Paskaen lægger nu ogsaa Vind paa Sukkeravlen og dens Raffinering, og kan heri blive en slem Concurrent for Englænderne og Nordamerikanerne; det er utroeligt hvad han udretter for offentlige Værker; Englænderen Briggsskriver derfra til Sir Sidney Smith: at Mahomet Aly sætter sin Stolthed, at arbeide i det Store og med et stort Antal Mennesker, ligesom de gamle Ægyptere, og at det er bogstaveligt sandt, at han i Februar og Martii Maaneder af 1818 lod 200000 Mennesker arbeide paa Kanalen imellem Alexandrien og Nilen. - Selv til Pesten hører man nu mindre i Ægypten end i Tyrkiet, hvor den for nærværende Tid raser frygteligt, især i Constantinopel, alle Hospitaler ere der fulde af Pestsyge; men Tyrkerne, med deres slette Statsbestyrelse og deres Troe paa en blind Skiebne, ville ikke heller bruge noget Forebyggelses-Middel mod denne rædsomme Sygdom. - Som man bortsterner sig fra Ægypten, bliver Beskuelsen af Kysterne af Nordafrika mindre oplivende; i Tripolis gaaer det endnu an, Beyen har siden den 1ste Juli 1818 ikke udsendt nogen Corfar. Handelen er ogsaa i Tilvært og Skibsfarten i fuld Gang, og Beyen har anholdet og Storbrittanniens Mægling til at slutte en Fred med alle christelige Magter, ved hvilken han forpligter sig til ikke meere at foruroelige noget fremmed Flag. – Derimod have Regieringerne i Algier og Tunis, som bekiendt, afslaget de Forslag i denne Henseende, som den Franske Admiral Jurien, og den Engelske Freemantle (der nu er død have gjort, hvortil den løgnagtige Beretning fra den sidste Algierske Gesandt i England, at Storbrittannien ikke vil lægge nogen Hindring i Veien for Barbareskernes System, skal have virket. Keiseren af Marokko udviser derimod en høiere Tænkemaade, thi da den Nanteser Brig la Sophie strandede paa Kysten af Sara og Mandskabet blev fanget af Maurerne, betalte Keiseren 500 Piaster for hver Persons Løskiøbelse, og lod dem overlevere til den Franske Consul. – J det sydlige Afrika fortsætte Englænderne deres Udvidelses Planer; Krigen med Kafferne fik et saadant Udfald for dem, at Gouverneuren paa Cap, Lord Sommerset, er d. 31te October afreiste til dem, for at træde i Underhandling med dem om Afstaaelsen af en betydelig Deel af deres frugtbare Land. – Et Brev fra den Engelske Leir ved Jn dore i det indre af Jndien, dat. den 10de April 1819, melder, at for Øieblikket hersker der næsten Fred over den hele Halvøe; men at Pindarreernes Plynderier have forvandlet mange af de skiønneste Landskaber til Ørkener, at Folkemængden har meget aftaget, og at Agerdyrkningen trænger til Roe og Opmuntring. – Saavidt man hører fra China finder i dette store Rige uafladeligt en betydelig indvortes Giæring Sted; de hemmelige Selskabers Antal formeres bestandigen; især er den Sect, som kalder sig den hvide Vandlillie, af stort Omfang; dets Medlemmer forsamles om Natten, og ethvert nyt Medlem, som optages deri, maae klippe et Billede af Keiseren i Stykker; mange af disse Selskaber angive religiøse Formaal for deres Foreninger, og der udkomme bestandigen Keiserlige Forordninger imod dem.