Aalborg Stiftstidende, 1844-09-23
Dagen derpaa bivaanede Dr. MM. Gudstjenesten i Veile Kirke, og, da denne var forbi, blev der givet Audients, hvorpaa Herskaberne foretoge en Tour tilvogns til Jellinge, hvorfra de mod Aften kom tilbage. – Samme Dags Aften var der atter Jllumination, og blev tillige, efter Communalbestyrelsens Foranstaltning, bragt Dr. M. et Fakkeltog, ved hvilken Leilighed tillige blev afsjungen en Sang, og efterat et flere Gange gjentaget Hurra var udbragt, behagede Hs. Maj. at takke. Toget gik derefter tilbage til Torvet, hvor det adskiltes. Paa samme Tid, som dette fandt Sted udenfor Kongens Bopæl, havde endeel af Byens Borgere og Jndvaanere samlet sig paa Hr. Jacobsens Gjæstgivergaard, fordi man havde erfaret, at tre af den slesvigske Forenings Medlemmer, Hans Nissen, Laurids Skau og Pastor Schler, vare indtrufne hertil for at overnatte paa en Reise nordefter. Alle kappedes om at hilse paa disse velkomne Gjæster og byde dem et broderligt Velkommen, og snart var et Aftensmaaltid arrangeret, hvortil disse Hædersmænd bleve indbudne. - Tiden hengled hurtigt under Samtaler og Gjenstande, som ligge alle danske Mænd nær paa Hjerte, og passende Toaster bleve udbragt fra begge Sider. Under den Begeistring, som disse djærve og patriotiske Mænds Foredrag vakte i Selskabet, blev det foreslaaet og besluttet, at bringe H. K. H. Kronprindsen et "Leve. - Med Borger musik i Spidsen begav man sig derpaa parviis, med disse tre Hædersmænd imellem sig, til H. K. Høiheds Bolig, udenfor hvilken der blev udbragt et dobbelt Hurra for den elskede, den folkelige Kronprinds med det danske Sind og det danske Hjerte, hvorpaa man drog tilbage til Gjæstgivergaarden for at tage Afsked med de kjære slesvigske Venner. Mandagen derpaa inspicerede Hs. M. Kongen Byens offentlige Indretninger og afreiste derpaa DD. MM. saavelsom H. K. H. Kronprindsen og Eftermiddagen videre. Aalborg, den 23de September. De sidstankomne Stændertidender bringe Slutningstalerne i Forsamlingen. Af Commissarii sidste Foredrag hidsætte vi idag følgende mærkelige Afsnit: Jeg veed meget vel, at de Misforstaaelser med Hensyn til vigtige Statsforhold og de Mistydninger af Regjeringens (?) Hensigter, der have givet endeel af vore Forhandlinger en Retning, som jeg maa beklage, have netop under en oprigtig Fædrenelandskjærligheds Medvirkning faaet Jndgang i Manges Sind. Men det bedrøver mig, at Kongen og Folket og de forskjellige Classer af samme, der ved den aabne Meddelelse i Stændersalen skulde forenes i en fælleds Erkjendelse og Stræben, synes at være komne længere fra hinanden, og at derved Udsigterne til raske og stadige Fremskridt i en til den nærværende Udvikling svarende Ordning af vore Forhold for en Tid ere blevne fordunklede, saa at selv Love og Foranstaltninger, som ganske ere beregnede paa at virkeliggjøre hvad der havde udtalt sig som almindelige Ønsker, hvilke Kongen havde fundet retfærdige og billige, vanskelig under den nærværende Stemning ville finde den Optagelse, uden hvilken Formaalet ikke vil kunne opnaaes. Dog saadanne Misforstaaelser kunne ikke være vedvarende hos retsindige og forstandige Medborgere, og jeg kan ikke opgive det Haab, at det Sande snart vil finde sin Anerkjendelse. Gud skjænke Kongen Viisdom til at udfinde de Veie, af hvilke Forvirring og Tvedragt kan fortrænges, og han sættes istand til ved sit Folks tillidsfulde Samvirken at befæste dets Held og Hæder." Mærkeligt, ja beklageligt er det Resultat, som den kgl. Commissarius saaledes har troet at maatte uddrage af Stænderforhandlingerne. Thi have disse end ikke altid sam stemmet med den Anskuelse, der er repræsenteret i Regjeringen, og er det saaledes at deres Retning af Regjeringens Organ endog beklages, saa vilde det dog være sørgeligt, om Stændernes Discussion skulde have givet et Udbytte heelt modsat det, som er Formaalet for al folkerepræsentativ Bestræbelse, at de, istedetfor at knytte det gjensidige Baand stedse fastere, skulde have bragt Konge og Folk - længere. fra hinanden, at de, istedetfor at have jævnet Stierne til nye Fremskridt paa Udviklingsbanen skulde have, om end blot for en Tid, formørket Udsigten til engang at naae det forjættede Land og saaledes ved egen Forseelse skulde have dømt sig til endnu en Række af Aar at vandre i Ørken, Men saaledes tør vi haabe vil det heller ikke være, og det bedrøvelige billede, den kgl. Commissarius giver af vore nærmeste Udviklingsforhold, tør lige saa lidet antages at være rigtigen udkastet, som den Opfatning af Stændernes Stilling og Virken, der har fremkaldt og dannet Conturerne hertil maa vække stor Overraskelse. De jydske Stænder have djærvt og mandigen talt Ordet for deres Konge, men de have kun tolket hvad der udtaler sig i Folket og hos dem er styrket af Overbeviisningens Kraft. De have heri ikke blot opfyldt den første af alle Pligter, der paahviler dem; men om de end ved at borttage Støret fra mangen formeentlig Nøgenhed og Deformitet, maatte have vakt ubehageligt Jndtryk hos den nærmeste Beskuer, om de end ved at tale Sandhedens uforbeholdne Sprog, ved at løfte Klagens Røst over Kongens nærmeste Raad, maatte have overrasket Landsfaderens Øre, saa vil dette dog vistnok aldrig opfatte den Stemme, der udgik fra Folkets Repræsentanter, anderledes end med en Opmærksomhed, der vil bringe Alt til moden Overveielse og i alt Fald veed at vurdere og paaskjønne ikke blot det Sindelag men ogsaa det prøvende Overlæg, der har ledet Repræsentanternes Beslutninger og Skridt, hvis eneste Hensigt og hvis eneste Maal det derfor ogsaa under alle Omstændigheder kun kan være at bringe Konge og Folk stedse nærmere til hinanden, et Maal, som vistnok ogsaa altid sikkrest opnaaes naar Folket viser sin Kjærlighed ved at søge at oplade Kongens Øine for den Brøst, som det i Statens Forfatning og Tilstand, maatte finde. At denne Tro besjæler Stænderne, fremtræder ogsaa af følgende skjønne Afsnit i det Foredrag, hvormed Forsamlingens Organ, den hædrede Præsident, sluttede Forhandlingerne: