Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-04-13
Kotzebues Morder skildres os i tydske Blade som en ægte tydsk Yngling fra Ulrich v. Hutten Dage, og af Skildringen skulde mange antage ham for en anden Brutus. Men Kotzebue var ingen Julius Cæsar - hans Pen intet Keiserspii. Hans Kamp var en aandig Kamp og kun med aandige Vaaben maatte han bekjæmpes. Varend hans Meninger nok saa vrange, saa maatte de dog, som yttrede af enkelt Mand, kunne gjendrives af de mange tusinde Penne, der uophørligen bevæge sig i det store tydske Rige. En Morderdolk afgjør meget, men beviser intet. Carl Ludvig Sand, der har gjort sig uforglemmelig, ikke ved at tilintetgjøre et Dianætempel, som kan opbygges igjen, men et af Skaberens Mesterværker, et Menneske, der, om det end ikke havde været en udmærket Aand som den Myrdede, aldrig kan gjenerstattes med alle Jordens Skatte, Sand var bestemt til at vorde Religionslærer. Han har fortræffelige Forældre, og adskillige agtede Brødre. J hans Stammebog fandtes følgende for 9 Maaneder siden skrevne Linier: Vor Færd er Heltens Færd Stakket Seir, tidlig Død. hvorpaa fulgte nogle i overspændt Stiil skrevne Linier, hvori det hedder: "Fri maa vi vorde i Livet eller fri henvandre til de lykkelige Fædre. Af hans efterladte Papirer skjønnes, som det hedder i et tydsk Blad, ikke, at Nogen har været vidende om hans Forehavende, tvertimod give de Formodning om det Modsatte. Ogsaa menes, at Beslutningen maa være modnet tidligen hos ham; thi hele Vinteren igjennem har han studeret med stor Jver. Den 9 Marts afreiste han i al Stilhed fra Jena. Allerede paa Wartburg spillede han en udmærket Rolle blandt sine Medstuderende. Ved sit kraftfulde og smukk Udvortes tildrog han sig allerede den Gang stor Opmærksomhed. J Forsamlingen af de fra alle Tydsklands Egne sammenstimlede Studerende, yttrede han, at det anstod den tydske Yngling (hvorfor ikke heller Mand?) ei at agte noget Offer for stort, naar det gielder om Tydsklands Selvstændighed og Frihed, og at Fædrenelandet ved mange skuffede Forventninger fæster med freidigt Haab sit Øie paa sin Ungdom. Ligesom de Franske have Ret til at fordre, at ikke Fremmede blande sig i deres Anliggender, saaledes bør de Tydske heller ikke taale det. Men fremmede Agenter gjennemtrække ustraffede det tydske Fædreneland, for at prække uindskrænket Fyrstevælde og undertrykke den fremspirende Frihed. Laanende Øre til fremmed Jndflydelse lader man de tydske Folkeslags lydeligen udtalte Ønsker blive upaaagtede, og hist og her har en Tilstand af Retløshed, fæstet Rødder, hvorved den Enkelte nægtes hver Retfærdighed. Hæder og Ære den tydske Burschenschaft, naar det lykkes den, ved fast urokkelig Sammenholden, i Tide at forhindre det truende Uveir. J den Aand talte Sand, og hans Tale fyldte mangen Yngling med Enthusiasme Af en saadan individnel Sindstemning og ved saadanne Synsmaader – vedbliver hiint Blad lader den Forbittrelse sig allene forklare, som Sand allerede i en rum Tid har mod Kotzebue Det literariske Ugeblad, hvis Hovedtendents ikke er nogen Hemmelighed, Optrinene i Weimar Ludens, Okens, Wielands, Lindners Forfølgelse o. fl., endeligen det Stourdzaske Skrift, som man tillagde Kotzebue at have Deel i, og mange andre Omstændigheder synes at have virket med (Jndsendt.)¬