Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-01-22
Ved vore foregaaende Undersøgelser ere vi komne tilden Erkjendelse, at Holstenerne ere af en Nationalitet der er saa forskjellig fra den danske, at en Sammensmelten af begge er utænkelig. Vi have endvidere forsøgt at godtgjøre, at det tydske Forbund ikke kan betragtes som afsluttet; men at det, som alle andre menneskelige Indretninger, enten maa gaae tilbage, d. v. s. ophøre, eller gaae fremad; vi have paaviist, at det, siden dets Oprettelse, allerede er gaaet betydelig fremad, at Jdeens Magt, og dens nødvendige Udvikling vil medføre, at det efterhaanden vil meere og meere søge at bemægtige sig Forbundstaterne, og navnlig at løsrive de af dets Stater, der staae i Forbindelse med Udenforbundsstater, fra denne Forbindelse. Vi ere endelig komme til det Resultat, at, hvis dette lykkes Forbundet, som Danmark i det mindste neppe vil være istand til at forhindre, vil det føre til, at Forbindelsen mellem Holsteen og Danmark vil blive reduceret til fælleds Regent. En saadan dynastisk Forbindelse lader sig jo vel tænke, men vi have gjort opmærksom paa, at denne Regent vil faae meget vanskelige, i sine Tilfælde vel umulige Opgaver, at løse, at der vil blive en ri Kilde til Strid, at Danmark bestandig vil være udsat for at see sine Jnteresser opoffrede for Holsteens; kort at Forbindelsen vil føre til mange Misligheder og faa Fordeele. Vi tør mene, at det netop er disse uheldige Prospecter, der gjøre, at Regjeringen hidtil har været saa utilbøielig til at indlade sig paa en Constitution. Den indseer, at saalænge den absolute Statsform bevares vil det være muligt at holde Monarchiet sammen; men at det, saasnart der skal gives en fri Forfatning, ikke vil kunne undgaaes at deele Monarchiet i to Deele, som det vil være umuligt at holde sammen. Man udskyder derfor Spørgsmaalets Afgjørelse, saalænge man kan, men hver den, som har agtet paa, hvad der rører sig i Nationerne, og som ikke er hildet altfor fast i den Fordom, at denne Rørelse Jntet har at betyde, vil vist være enig med os i, at denne Udskyden ikke lader sig fortsætte i ret mange Aar. Regjeringen har forsøgt paa en Middelvei, et Mæglingsforsøg ved at foreslaae Stændercomiteer; men dette Forslag er, som bekjendt strandet; Noget, der vel burde kunne overbevise dem om, som troe, at Alt lader sig udrette ved administrative Forholdsregler, at de ere paa den gale Vei. Naar altsaa Danmark har maattet opgive sine Bestræbelser at gjøre Holsteen til dansk Provinds, naar alle Forsøg paa at tilveiebringe en administrativ Forbindelse mellem Damark og Holsteen hidtil ere strandede, og ikke have ført til andet, end at Holstenerne i have faaet endnu mere Modbydelighed for den danske Forbindelse, naar Danmark de facto har maattet erkjende Holsteen for en selvstændig Deel af et andet Statslegeme, som bestandig meere og meere vil trække det til sig, saa kunne vi ikke komme til andet Resultat end at Holsteen i Tidens Løb sandsynligviis vil blive aldeles skilt fra Danmark. Vel vil den allerede noksom beklippede danske Stat derved blive endnu mere beklippet; men derved er nu Jntet at gjøre; Staterne maae ligesaavel som de enkelte Menneskeer finde sig i det Uundgaaelige, og Ulykken turde desuden ikke være saa stor, som den ved første Øiekast synes Forbindelsen med Holsteen har været Danmark en dor Forbindelse; i Fortiden har den kostet store Pengeoffere, og den har været Grundaarsagen til, at Provindserne paa hiin Sid Øresundet gik tabte, da Danmark bestandig maatte have sin Opmærksomhed henvendt mod Syd, nu for Tiden er denne Forbindelse den væsentligste Hindring for, at Danmark kan erholde en fri Forfatning. Udenfor de nordiske Spørgsmaal har Danmark ingen politisk Betydning, og med Hensyn til disse vil dets Betydning hverken blive større eller mindre, hvad enten det er forbundet med Holsteen eller ikke, især naar Holsteen, ikke kan deeltage i Danmarks Krige. Den militaire Grændse vil være lige sikker, hvad enten vi have Holsteen eller ei, da Erfaringen noksom har godtgjort, at den holsteenske Grændse ikke lader sig forsvare, naar man ikke er i Besiddelse af Hamborg og Lübek, og Eidergrændsen er langt sikkrere; desuden vil det nuværende Forhold i Grunden blive uforandret, da Danmark jo, ligesom nu, beholder det tydske Forbund mod Syd, og ifølge hele Forbundets Natur kan Danmark være ganske rolig for et Angreb fra den Side. Og hvad der endelig ikke bør glemmes, naar Talen er omdenne Sag, er, at Danmark ved Holsteens Adskillelse vil faae frie Hænder til at slutte sig til de to andre skandinaviske Stater, og denne Statsforbindelse vil faae langt mere politisk Betydning, end den nuværende dansk-holsteenske har, der i Grunden ingen er. Vimaae derfor være af den Overbeviisning, at en Adskillelse af Holsteen fra Danmark vil være til Danmarks sande Gavn, med mindre, vi gjentage det, det skulde kunne lykkes Danmark at trække Holsteen ud af det tydske Forbund; men vi ere bange for, at vore Statsmænd med al deres Klogt ikke ville være istand, til at løse denne Opgave. Arveforholdene have vi slet ikke berørt. Vi kunde ønske at omtale dem noget, men da denne Afhandling allerede er bleven vidtløftigere, end vi havde beregnet, ville vi kun i Korthed bemærke, at vi ansee dette Spørgsmaal for underordnet. Skulle Augustenborgernes Arvefordringer sættes igjennem, maa Holsteen deles i det mindste i to Deele, og maaskee i tre; men da hverken Holstenerne eller Danmark, eller det tydske Forbund ville vide af en saadan Deeling, tør vi nok fordriste os til at love for, at der aldrig bliver noget af den. Ja, havde Augustenborgerne 1000,000 Mand, i Baghold, kunde Sagen blive slem nok, men med deres gamle, upaalidelige og i høi Grad omtvistelige Documenter ville de aldrig udrette Noget. Den Fare, der truer den danske Stat, kommer fra det tydske Forbund, og ikke fra de ubetydelige Arveprætendenter.