Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-11-02
Naar nu hertil føies, at det synes som om Hs. Maj. Raad ikke har Evne til at gjennemsætte nogen meere betydelig Foranstaltning, f. Ex. ikke Stændercomiteerne, ikke almindelig Væbning, ikke har kunnet faae Tallotteriet afskaffet, ikke kunnet faae indført Brændeviinsafgift i Hertugdommene, ikke kunnet bringe Ordningen af en Overbestyrelse for Underviisningsvæsenet istand, naar det endelig betænkes, at Regjeringen ikke endnu har gjort det mindste Skridt til at ordne Forholdet mellem Godseier og Bonde, der Dag for Dag bliver meere og meere forviklet, og hvori Lidenskabelighed meere og meere ind blander sig, jeg siger, ikke har gjort mindste Skridt til at ordne dette Forhold, uagtet der, efter Yttringer, som jeg har hørt af særdeles oplyste Godseiere, for mig er god Grund til at antage, at Forholdet billigen kunde ordnes til begge Parters Tilfredshed, saa synes det ganske naturligt, at Folket ønsker at Kongen vilde kalde til sit Raad Mænd, der vare i Besiddelse af Nationens Tillid. Det er een af Stændernes Rettigheder og Pligter, at frembære for Thronen. en Skildring af Folkets Stemning, dets Trang og Ønsker; Hs. Majestæt selv har udtrykkelig sagt, at han ønsker at høre Sandheden; og efter min bedste Overbeviisning er, hvad jeg har sagt, Sandhed, ulidenskabelig Sandhed. Det forekommer mig derfor, at Stænderforsamlingen er i sin gode Ret, naar den indgaaer til Kongen med en Adresse, der giver et tro billede af Folkets nærværende Stemning og Aarsagerne dertil. – en Adresse, hvori den dybe Ærbødighed, der skyldes Majestæten, er lagt taget, og den Frimodighed, som skyldes Folket, ikke glemt, hvori Forsamlingen beder Hs. Majestæt om i sin Viisdom at undersøge, om ikke det Øieblik skulde være kommet, da det vilde være hensigtsmæssigt for ham at kalde til sit Raad Mænd, der besidde større Tillid end de Raadgivere, der nu omgive ham, og derved sættes istand til at berolige de meget bevægede Gemytter. Jo mere Arbeiderne paa det Thorvaldsenske Museum rykker frem, desto meere viser sig Bygmesterens, Bygningsinspecteur Bindesbøll, store Talent og Flid, og man maa erkjende, at Museet ikke alene bliver et værdigt Gjemmested for den forevigede Kunstners herlige Værker, men ogsaa en Prydelse for Hovedstaden, der vil skaffe sin Bygmester europæisk Berømmelse. Gaarden er nu aldeles færdig og yder et i Sandhed magisk og imposant Skue. Paa begge Sider er i Murene anbragt et romersk Væddeløb af indlagt Cement; imellem dets Afdelinger snoe sig, ligeledes af indlagt Cement, Palme- og Laurbærtræer, og de tvende hver paa sin Side af Christussalen store indlagte Palmetræer synes at udbrede Kjøling og Fred over Thorvaldsens Grav, hvis ultramarinmalede Hvælving findes midt i Gaarden. Her skulle Kunstnerens jordiske Levninger nedsænkes den 15de November paa hans Fødselsdag, og Graven skal kun smykkes med friske Roser, som han elskede saameget. Naar man kommer fra Hovedindgangen og naar Luften er klar og blaae, ligner Gaarden den smukkeste Høisal, som Phantasien kan skale. Decorationerne af de fleste Lofter i Cellerne ere nu ogsaa færdige. De ere alle udførte al fresco i pompejiansk Smag af de dygtigste Kunstnere, der synes at kappes om at bringe den store billedhugger en værdig Tribut. Ogsaa Corridoren er fordetmeste fuldendt; dens hvælvede Loft er malet ultramarin med forgyldte Stjerner, afdeelte med Guierlander af Ax og andre Ornamenter. - Skjøndt Bygningen saaledes allerede er vidt fremmet, saa menes den dog ikke at ville blive færdig før i Efteraaret 1846. (Aarh. Av.)