Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-10-29
Peking (Af det Russiske Blad. Den Nordiske Bie.) Peking er meest paafaldende for Udlændingen ved den Høflighed, som der finder Sted. F. Ex. to Venner komme kiørende i Karrioler og møde hinanden; saasnart de faae Øie paa hinanden reise de sig øieblikkeligen op af deres Sæde, bøie sig udover Vognen mod hinanden, række hinanden Haanden og trykke hinandens Hænder paa den venskabeligste Maade og overøse hverandre med Komplimen tet; hvormed man er meget redebon ved denne og ved enhver anden Leilighed. Her staaer Herren ved Døren til sit Huus som en Skildvagt og indbyder sine Bekiendte til at komme indenfor, hvor han da et færdig at qvæle dem med sine Douceure. Hisset seet man en Embedsmand springe ud af sin Bolig i sin vide Buxer, med en kort Pibe i Munden, han lader sin Haarpidsk, som er snoet om hans Hoved hvilket er raget ligge til Jsen, falde ned, rækker sin Haand ud for at tage fat i en Bekiendt og hilse paa ham. Længere henne hører man den ene Naboe at spørge den anden, istedet som hos os, hvorledes han befinder sig, om hvorledes han har spiist, Hør ligheden udkræver at han svarer, godt, om han saaer strupsulten. Vender man Øiet til en anden Side saa falder det paa en Chineserinde, som holder sig op til sin Dørstolpe og neppe drister sig til at se ud paa Gaden; eller paa en Manschuerinde med en lang tynd Pibe i Munden, en poncerød konstig Blomst paa Hovedet, et bredt Ansigt og en stor Pande, som er bedækket med hvid Sminke som med Stukatur; hendes Haar ere kæmmede og deelte i to Fletninger, men sielden seer man et taalelig Ansigt, – Naar man vandrer omkring i de støvede og ofte ureenlige Gader i Hovedstaden, saa er den qvælende Luft neppe til at udholde, især naar Kanalerne ere nyelig rensede. Dyndet bliver ikke kjørt ud af Staden, men man bedækker Gaderne dermed og tilfylder alle Huller i dem. De som kunne komme til at bestige Kirketaarnet af det katholske Kloster, hvorfra Europæiske Astronomer i det forrige Aarhundrede observerede Himmelen, eller Observatoriet i Peking, som er af samme Høide som Stadens Muur, kunne til alle Sider have i de snevre Gaarde Billedet af den huuslige Lykke for Øie og betragte de Chinesiske Skiønheder. – Gaaer man hen til de sydlige Hovedporte af Residentsstaden, saa træffer man paa en stor Folkemasse og bliver skuppet og puffet fra alle Kanter. Ved Portene selv forefinder man et Menneske med en Pakke Blade og Bøger og kan af ham erholde et Exemplar uden Betaling. Paa Bladene findes en Priiskourant og i Bogerne meddeles Huon loutes Anviisning til at føre et sædeligt og ordentligt Liv. Denne Publications Maade træder i hele China istedet for Tidsskrifter. Paa Murene ved Portene ere ophængte Plakater og Dekreter og ikke sielden private Bekiendtgiørelser, og Mennesker forsamlede deromkring, som læse dem. Jkke langt fra Portene staaer et Afgudsbillede, nemlig af Afguden Huan, som i Aaret 1827, da Monschuerne førte Krig mod Cochin-Chineserne, skal paa en øiensynlig Maade have hiulpet de første Under Trykningen af Folkemængden gaaer man nu udenfor Murene, som omgive Portene i en Halvkreds; hvor andre Phoenomener vise sig: En Kiøbmand kommer kiørende, han er udmattet af en lang Reise og hviler sig paa sine Pakker, fulde af Varer. En Tyv, som staaer i Forbindelse med Politiet, stiger forsig lig op paa Vognen og aabner een af Pakkerne; Jngen hindrer ham deri, selv ikke Foermanden, af Frygt for at Tyven skal siden giøre ham Fortred Man kommer nu til Broen og seer lukkede Porte med den Jndskrift: De sydlige. De blive kun aabnede naar Hans Majestæt lader sig bære hen tilBogdo Chan for at frembringe et Offer i Templet eller vil foretage Pløiningens Ceremonie. Denne Broe bestaar af 3 Broer, Keiseren kiører kun overden midterste. Man har i Peking mange modbydelige Syn for Øinene af nogne og halvnøgne Mennesker, som Nat og Dag opholde sig paa Gaderne.