JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
Forhenværende Madame d'Etioles havde ladet sig skille fra sin Mand og faaet Navnet Marquise de Pompadour. Manden, der, forviist fra Paris, reiste af Sorg herover Frankrigs igjennem, for at adsprede Tankerne, blev modtagen vel allevegne, i det Trosset af Smaa sjele, hvem Lykke er Lykke, hveden den end kommer, smigrede sig med, at han, tagen igjen til Naade, dog maaskee kunde blive en anseelig Person i Tiden. Ved et Gjæstebud, som desaarsag en Stormand i Provindserne gav til hans Ære, befandt sig og en gammel, adelig Landmand, der kjendte hverken til Hoffet, eller til Marquise de Pompadour, eller til Hr. d'Etioles. Forundret over den saare megen Ærbødighed, alle Medgjæsterne viste den Fremmede, vilde han dog underrette sig om, hvem denne Person monne være, og spurgte derfor sin Sidemand, som og i største Korthed sagde ham: at det var Manden til Marquise de Pompadour. Dette beholdt han vel i Hukommelsen, og, da kort efter Hr. d'Etioles just fæstede sit Øie paa ham, vilde han vise, at han dog og havde Levemaade, greb efter Skik og Brug sit Glas, bukkede og sagde med høi Røst: "min Hr. Marquis de Pompadour, tillader De mig have den Ære at drikke Deres Skaal?" Forlegenheden herover hos alle Tilstedeværende føles bedre, end beskrives. Skuespilanmældelsen. Aftenen for Slaget ved Raucoux havde man, som ellers sædvanligt, Comoedie i Marechalken af Sachsens Leir. Da Stykket var tilende, og næste Aftens Skuespil skulde anmældes, traad Skuespillerinden, Mad. Favart, frem- og sagde: "imorgen, mine Herrer, gives der ingen Forestilling for Slagets Skyld, men paa Overmorgen have vi den Ære at give o. s. v. Der var aldeles intet Vindmageri i dette Udsagn, det viste simpelhen kun Sandheden af, at Tropperne havde den fuldeste Lid til deres Anfører og den største Vished om Seiren. Udfaldet stadfæstede denne Tillid og kronede hiin Vished. Ros i Fjendemund.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
Efter samme Slag sagde Chevalier d'Aubeterre til en engelsk Krigsfange, hvis gode Udfeende og krigerske Anstand forundrede ham; havde den fiendlige Hær haft 50,000 Mand som Du, næppe havde vi da slaaet Eder, det jeg troer. Meget levende svarede ham Soldaten: "dem have vi nok af, men en Mand, som Marechallen af Sachsen, manglede". Denædle Brud. Dauphin, der havde elsket sin første Gemalinde med al Inderlighed, blev anden Gang gift med en Prinsesse af Sachsen. Da han Bryllupsaftenen traad ind i Sovegemakket, vaagnede hans Smerte over det første Tab i sin fulde Styrke ved Synet af alt Boskabet i dette Værelse, og han var ei Herre nok over sig selv, til at kunne holde sine Taarer tilbage. Med den største Ømhed sagde Prinsessen, "giv kunde Taarer frit Løb frygt ikke for at saare mig derved! Det siger kun mit Hjerte, Hvad ogsaa jeg har Ret til at haabe, om jeg er lykkelig nok til at vinde Din Agtelse, Den endnu ædlere Svigerdatter. Den unge Prinsesses Stilling, med Hensyn til Dronningen, var saare vanskelig. Hun traad ikke uden skjælvende frem for den Svigermoder, hvis Fader havde mistet sin Throne for hendes Faders Skyld. Vel haabede hun alt Godt af Tiden, men undlod dog derfor ei at gjøre alt Sit til at fremme den hende nu saa vigtige gode Forstaaelse. Trediedagen efter sit Bryllup skulde hun, ifølge Etiquettens Love, bære i et Armbaand sin egen Faders Billed. Var der end fra begge Sider gjort de oprigtigste Forsikkringer om, at det Forbigangne skulde være glemt, føler man dog let, Hvad det maatte koste Dronningen, Datteren af Stanislaus, at see med egne Øine og paa eget Slot August den Tredies billed baaren, som i et Slags Triumph. Allerede var Dagen næsten tilende, og Jngen havde heller haft Mod nok til at bemærke dette Armbaand; skjøndt det var endnu meer glimrende, end alle forudbaarne Prydelser. Endeligen vovede Dronningen selv at fæste sine Øine derpaa med den Yttring: "nuvel, min Datter, det er Prinnok Billedet af Deres Fader." fessen rakte Dronningen Armen med de Ord: Ja, min Moder, vil Desee, hvor det ligner ham!" Og - det var billedet af Stanislaus!!!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
Den gule Domino.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
Ved et Bal i Anledning af Dauphins Bryllup, indbød i eet af Værelserne en med alle mulige Drikkevare velforsynet Skjænk de Dandsende til den rigeste Forfriskning. En Masque i guul Domino, alfor høflig til at afslaae et saa artigt Tilbud, indfandt sig der alle Øieblikke, styrtede de stærkeste Liqueurer, de udsøgteste Vine i sig og forsvandt strax derefter. Ved saaledes uafladeligen at komme igien, altid gientage disse Drikkeøvelser og altid forsvinde tildrog Masquen sig omsider Alles Opmærksomhed, og Kongen lod den følge af nogle Paapassere, der endeligen maatte skaffe ham at vide, hvem dog denne umaneerlige Dranker kunde være. Man bragte da omsider den Efterretning: at den gule Domino tilhørte de vagthavende Schweitzere, der i denne Dragt skiftedes til at besøge Flaskerne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
Landeværnstambourer kunne til rette Tid udrette Meget. De Engelske havde, i Krigen med Franskmændene, faaet en Ydmygelse ved l'Orient, og deres æggede Stolthed vilde afvadske denne Plet ved et ulige heldigere Foretagende. De havde haft isinde, mens man ødelagde Provence, at forstyrre Havnen ved l'Orient, med den det indiske Compagnie, gjøre sig til Herrer af Port Louis, der jo maatte falde efter l'Orient, sætte Bretagne i Skatskyldighed og faae Calvinisterne til at staae op imod Rochelle, Languedoc og Dauphine; men, "Menneske spaaer, Gud raader, og dette hele ædle Forsæt mislykkedes. Hvor godt de franske Kyster forresten vare bevogtede, da Engellænderne kom, lader sig slutte af de Breve, den gamle Commandant i Port Louis skrev desangaaende. Det hedder i eet af disse som saa: "de Engelske have landet ved Poldue med 350 flade Fartøier. og 55 Krigsskibe. Havde man Geværer, kunde man sagtens slaae dem; men Bønderne have ikke andet Vaaden, end deres Høtyve Den 3 September 1746 gik virkeligen uden al Hindring en Landing for sig under General Sinclair, der anførte 5,000 veløvede Tropper. Den franske Commandant, der var en sygelig Stakkel, havde baade Artillerie og 12,000 Landeværnssoldater under sin befaling. Engellænderne havde truet med at stikke Jld paa Alt og dræbe hver levende Siel, om man gjorde Modstand; Skrækken derover forvildede alle Hoveder, og man capitulerede allerede den første Angrebsdag, 8 September 1746, fem Dage altsaa efter Landingen, hvilken Tid Fienden havde tabt, og Franskmændene ikke nyttet. Jstedetfor nu ved Overgivelsen at slaae Chamade, sloge Landeværnstambourerne, der ikke vare de meest øvede Kunstnere, Generalmarchen. Sin clair, der vidste ikke, Hvad dette havde at betyde, anede en Krigslist, og, da Admiralen paa Rheden imens underrettede ved et Signal ham om, at Vinden havde vendt sig, befrygtede han at blive angreben og muligviis slagen, uden at kunne komme ombord igjen. Altsaa vendte han med sine Engellændere Ryggen, flygtede, og de Franske, der kom, for at bringe ham Stadens Nøgeler, undrede sig høiligen over, at de fandt Ingen at give dem til. (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
Blandede Efterretninger. J et saare sjeldent Exemplar af Digteren, Cambens Værker, som Lord Holland eier, læses paa den første Side af Titelen en Beretning om denne Ulykkeliges Endeligt, forfattet paa Gammeltspansk af en Mand, der havde seet ham døe i et Hospital i Lissabon. Hvilket sørgeligt Syn, siger Forf., at see et saa stort Genie saa ilde lønnet. Jeg saae ham døe i Lissabon i et Hospital, uden at han havde endog kun en Kappe at bedække sig med - han, som saa ofte har seiret i Ostindien og pløiet saalænge Bølgerne paa en Strækning af 5500 Mile! Paa Bredderne af Solway Fürth, oven forBrough, har man i fast Blaaleer, to eller tre Fod under Fundamentet af en romersk Muur, fundet en stor Mængde Egetræer, af stort Omfang, som alle laae mod Norden; adskillig Stammer havde deres naturlige Stilling. Det mærkværdigste er, at Veddet af disse Træer er saa velbevaret, at det neppe kan skjælves fra Eges, der endnu blomstre, uagtet det er vist, at de bleve begravede her over for Tusinde Aar siden, da den Tid, de stode i Væxt, maa have været tidligere end den romerske Muurs Opførelse. Veddet er saa fast, at man har brugt det, tilligemed andet Gavntømmer, til Dæmningers Forfærdigelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
Ved Bispevalget i Stiftet Wexis havde den berømte Digter, Dr. Esaias Tegner, Professor i Lund, en Værmelænder, de fleste Stemmer, nemlig 126, hvorpaa han blev udnævnte til Biskop. Stiftet udgjør en Deel af Smaaland med 12 Provstier, 90 Pastorater, 183 Kirkesogne og omtrent 180,000 Sjele.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
J en Skrivelse fra Voghan, Hovedstaden i Provindsen Foklin i China, hedder det, at ogsaa der Frimureriet har søgt at indsnige sig, under den Titel, Selskabet for Himmel og Jord og at Keiseren ikke allene strængt har straffet Medlemmerne, men ogsaa ladet deres Forsamlingshuus nedbryde. J Vest-China kaldte et lignende Selskab sig den trefoldige Alliance ogsaa denne Sect blev opdaget og forbuden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
Ved at anføre denne Efterretning anmærker Udgiveren af der Freimüthige, Dr. Kuhn: Vore Frimurere ere ikke blot uskadelige, men, forsaavidt en Uindviet tør tillade sig en Stemme, Almeenvellet gavnlige. De saa forskjellige politiske Secter i Jtalien, Spanien, Frankrige &c. og nu selv i China have sikkerlig ingen Forbindelse med det sande Frimurerie. Forbryderske Undersaatter have efterlignet Formen, for at bedække Skjændselsdaad med et laant Slør.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
Da Spaniens nye Constitution 1821 traadte i Kraft, fandt man den gamle Jnddeeling i Kongeriger og Landskaber, der stode i største Misforhold til hverandre, at være uhensigtsmæssig, og der blev nedsat en Commission til at grunden til den ny Organisation bedre svarende Territorialinddeeling. Ved samme blev Spanien deelt i 51 Provindser, der udgjorde 44 Classer: 10, hvis Folketal oversteg 310,000 Jndbyggere; 11, der oversteg 250,000; 15, der oversteg 170,000, og 15, der ikke naaede dette Folketal. Men da ved Kongens bekiendte Decret alle Cortes's Anordninger bleve tilintetgjorte tilligemed Rigets nye Jnddeeling, og Alting vendte tilbage til den forrige Tilstand, saa har denne Territorialinddeeling, som neppe havde varet 2 Aar, for Statistiken ingen anden Nytte, end at den har gjort os bekiendte med den nyeste spanske Census. Efter samme havde Spanien i Aaret 1820, Canarios og Presidios iberegnede, 11 Mill. 627,030 Jndbyggere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
Det Keiserlige Menagerie i Schönbrun fik i Aaret 1819 en Hyne foræret fra Africa. Dette Dyr er blevet fanget i en saakaldt Klemme, hvorved det mistede den høire Bagfod. Allerede den Gang havde det et Jernbaand om Halsen, som man forgjeves søgte at ville løsne. Jngen turde nærme sig det frygtelig vilde Dyr. Det blev altsaa fem Aar med dette Halsbaand i den pinligste Forfatning, i det samme stedse voxte dybere ind i Kjødet. Da Hr. von Aken, ved Afleveringen af sin Polarbjørn i Menageriet, første Gang betragtede Hyænen, fandt han den af Smerte i saadant Raserie, at Jngen, paa 5 Skridt nær, turde nærme sig dens Buur. Hr. Aken lovede Menageriets Directeur at aftage Halsbaandet, og han opfyldte dette sit vanskelige Løvte d. 20 Juni d. A. Man fatte en Knippel ind til den, som den ansaae for et nyt Middel til sin Pinsel, og hvori den rasende huggede Tænderne en halv Tomme dybt. Nu kastede man den en Seising om Kroppen og bandt dens Fødder. Derpaa aabnede man Burets Dør og lagde Dyret en Mundkurv paa, og nu blev Halsbaandet, som fad to Tommer dybt i Halsen, løsnet. Under den hele Behandling, som var meget smertelig, da Saaret, Jernet havde foraarsaget, var fem Aar gammelt, forholdt den sig, ligesom om den følte, at man vilde hielpe den, ganske roligt. Saaret, som var fuldt af dødt Kjød, blev indgnedet med Spiritus, Æddike og Salt, og Dyret derved saa rasende, at der udfordredes fem Mand til at tæmme det. Efter tre Ugers Anvendelse af benævnte Middel kom det sig med hver Dag mere og mere, og viser sig nu saa tamt, som man endnu aldrig før har seet det. Hr. Aken forsikkrer, at havde det beholdt Halsbaandet paa, saa kunde det ikke have levet endnu et Fjerdingaar.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
En Recensent i Heid. Jahrb. d. Literat. bemærker, at den agerdyrkende Classes nuværende Trængsel i hele Europa ikke er underkastet nogen Tvivl, endskjøndt Meningerne om Aarsagerne dertil ere saa meget afvigende fra hverandre. De høie Skatter og Forringelsen af den i Krigsaarene større Søgning efter raa Stoffer kan medvirke meget dertil, men Hovedaarsagen synes at burde søges deri, at medens de sidste dyre Aaringer og allerede tidligere Agerdyrkningen har gjort betydelige Fremskridt, Falbydelsen er bleven større og en Række af gode Høste ere indtrufne. Alle disse Omstændigheder trykkede Priserne paa Jordens Frembringelser, medens Priserne paa Landmandens Fornødenheder og de andre Udgivter bleve de samme. Sicilianske Don Ranudoer. J de fornemme Classer, siger Capit. Smyth i sin 1824. udgivne Efterretning om Sicilien og dets Øer, blive Førstefødselsrettighederne saa strængt udøvede, at kun den ældste Søn forsørges godt, de Andre faae blot en liden Pension, eller Couvert (il platta) ved den ældste Broders Bord og tvinges derfor til lave Sæder, og da de ikke tør gifte sig og ere aldeles ubrugbare til Militair= og Civiltjeneste, saa overlade de sig til Dovenskab, Laster og Udsvævelse. - Der gives ogsaa en yderst fattig Adelstand, som, paa Ærestillerne nær, ikke tilfalder nogen anden Arvelod, og som er for stolt til at lægge sig efter Handel eller nogen anden borgerlig Haandtering. Denne Classe er det, som netop ved sine Forbrydelser, saa meget har skadet det sicilianske Adelskab, Den brammende Titelsyge er i Grunden Hovedtrækket i den ficilianske Characteer, og meget i Øinefaldende saavel ved de offentlige Bygningers og Springvandes Jndskrifter, som ved de metaptoriske Brevadresser i alle Stænder, thi endog Professionister tilskrive hinanden illuscrissimo og Adressen til en eller anden Adelsmand, neppe af en engelsk Esquires Rang, klinger saa brammende, som til Kongerigets første Pair, "Til Hans Excellence, den Høitberømte Herre og hæderværdige Beskytter, Don . . . . her følger hans Fornavn, Titel, Familienavn &c.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
De fleste Adelige have et eget Palais, der opkaldes efter dem, men kun saare Faa have Ævne til at kunne afbenytte den hele Bygning, og Mange udleie endog appartamento nobile eller anden Etage, og behielpe sig med en Række slette Værelser. De ere stolte af at have i deres Tjeneste en høi, fiirskaaren Schweizer, der, prunkende i et kostbarere Livree end alle de øvrige Tjenere, er forsynet med et frygteligt Knevelsbart, en meget høi Hat med Fjere i, en Kaarde med bredt Gehæng og et stort Spansk J Sicilien er hvert rør med Sølvknap. Huus et Palais, hvert Daglønner-Arbeide et Haandværk, hver agtbar Person Excellence og hvert sædvanligt Byærinde, der overdrages en Tjener, et Gesandtskab. Glimresygen er saadybt indgroet, at den fattige, høiere og lavere, Adel lever kummerligt i sit Huus og er nærved at omkomme af Sult, for om Aftenen at kunne være istand til at lade sig offentligen see i Cquipaage, men hvilken dog ofte er saa ussel, at den mere bærer, Præg af Fattigdom end Velstand. Den helbredede Gigt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
En italiensk Coffardiefarer mødte paa sin Reise fra Marseille til Cypern en algiersk Sørøver, som befalede Capitainen, strax at komme ombord. Den arme Mand led netop af et Anstød af Eigten og formaaede ikke at røre sig af Pletten. Han afsendte altsaa sin første Styrmand til Algiereren, og lod sig ved ham undskylde, men Barbaren vilde ikke laane Øre til Undskyldningen, og svor, at han vilde see Capitainen, det være levende eller død. - Denne blev derfor omhyggeligen spøbt i Dyner, hidset ned i en Baad og bragt i denne Tilstand til Corsaren. Men der gjorde man ikke saa meget Væsen af ham; Røverne slæbte ham op paa Fordækket og gave ham, til Straf for hans Ulydighed, 200 Slag under Fodsaalerne. Ligesom Smerten under Fodsaalerne tabte sig, forsvandt ogsaa Gigtsmerterne, og efter nogle Dages Forløb vare begge Dele forsvundne, uden at efterlade den mindste Lamhed eller noget andet Spor. Patienten levede mange Aar derefter, uden at føle Mindelse af sin gamle Plage Spørgsmaalet bliver nu var det Skrækken eller Straffen, der meest bidrog til den hurtige Helbredelse? Et temmelig lignende Tilfælde indtraf forkort Tid siden i en Landsby ved Brighton. En Mand, der i 27 Aar havde været stum, fik et Slag af en Hest, siden hvilken Tid han adskillige Gange led af meget smertelige Nervetilfælde. Disse forsvandt omsider, og ved deres Forsvinden fik han sit i saa mange Aar savnede Mæle, igjen. ri Neder hersteenskomst meget
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
Kjøbenhavns Børs, d. 30 November. Cours. Hamb. 2 M. 221, a vista 224. Spec. 228. - Specier solgtes til 13 Rbmk. 11 s. Disconto 5 pC. - 4 pCt. Kongl. Obligationer, (uden Renter) 87 1/2 a 88. Nationalbank-Obligat. (af Laanet 4de Febr. 1820, uden Renter) 100 Rbd. r. S. eller 114 Rbdlr. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. Hamborger Laan af 1819: 3000 Bcomk. - 6 pC. norske ObligaDito 4000 Bcomk. Norske tioner ved Hambro & Søn 104 1/2. Speciessedler pr. 10 Specier, 15 3/4. - Svenske Sedler 53. - Asiatiske Actier, ere commissaire. Skuepladsen. Tirsdag (d. 30te)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
Pigen fra Marienborg. - Torsdag (2den Decbr.). Den lille Rødhætte. - Fredag Den fanddrue Løgner, og Den Forsigtige. Mellem Stykkerne: Den ny Nal cisse. Løverdag: Silkestigen, og Jnd toget. om grasmus Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-12-04
Nyeste.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-12-04
Skilderie af Kjøbenhavn. Eenogtyvende Aargang. No. 97. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 4 December 1824.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-12-04
Det Nyeste asiatiske Compagnie betræffende.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-12-04
(Jndsendt.) En Artikel i Bladet Dagen No. 277. f. d. A. fortæller os, at Betragtningerne over den foreslagne Expedition til China ikke vare blevne udtømte i den sidste Generalforsamling, og at denne Gjenstand, omendskjøndt Forslaget blev forkastet med 81 Nei mod 49 Ja, alligevel, som velgjort og fædrenelandsksindet, atter kunde bringes paa Bane. Maaden, paa hvilken Jnteressenterne vare blevnne sammenkaldte og Meningerne fremsatte i Generalforsamlingen den 18 November, fortjente aldeles en fornyet Opmærksomhed, der virkelig kunde forklare, om Forslaget var vel gjort, og noget gavnligtsindet for det Almindelige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-12-04
Marquise de Pompadour var Aarsag i, af den franske Porcelainsfabrik blev oprettet, den 24 Juli 1748, først i Vincennes, siden i Seve. For at faae den igang og hjælpe den til Afsætning, lod Kongen dens Varer hvert Aar bringe paa Slottet i Versailles og opstille i Galleriet, da han saa selv indbød Hoffolkene tilat kjøbe deraf. Abbeden de Pernon beundrede med de Øvrige alle de herlige Kunstfrembringelser, just som Kongen gik ham forbi og sagde:det Stykke skulde De kjøbe, Abbed! det er smukt Arbeid." Med et dybt Buk svarede Pernon: "dertil er jeg hverken fornem, eller rig nok, Deres Majestæt Kongen smillede og sagde: "tag Dødet kun, Et godt Abbedi betaler altSaadant. Jnden Majestæten var ude af Salen, havde og alt Vedkommende befaling til at give Abbeden første ledige Tjeneste af den Natur. Hvilket er nuværst?
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-12-04
Ministeren d'Aguesseau, som altid betragtede hver Sag fra saa mange Sider, at han ingen Beslutning turde tage, havde en Søn, der var sin Fader saa aldeles modsat, at man sagde om dem: "Faderen forstaaer Alt og kan ei afgjøre Roget; men Sønnen afgjør Alt, uden at forstaae sig paa Noget, Et Venskab, tusind Daler værdt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-12-04
Marechallen af Sachsen var ikke meget nøieseende paa Hvem han var Ven med og besøgte tidt en vis Poupeliniere, der var Generalforpagter. Madame de Pompadour spurgte ham engang, hvilke gode Egenskaber han fandt hos denne Mand, siden han dog gjæstede ham saa "Madame!" svarede han; "jeg jevnligt. har fundet een Egenskab, der er ganske ypperlig for mig. Naar jeg trænger til tusind Daler, finder jeg dem altid i hans Casse. Henvender jeg mig derimod til Herrerne ved Finanzerne, faaer jeg altid til Svar, vi have ingen PengelEn ædel Kone.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-12-04
J Aaret 1752 fik Dauphin Børnekopperne og var meget haardt angreben. Hans forhen omtalede Gemalinde forlod ei hans Leie hele Dagen igjennem og forblev i Værelset hos ham til langt ud paa Natten. Den Pleie, hun viste ham, var af en saa sielden og om Natur, at Pousse, Lægen, der var dygtig i sin Kunst, men forresten en raa Person og uden alt Kiendskab til Hoffet og dets Mennesker, tog hende for en Vaagekone og sagde en Dag: "hvad hedder hun vel, den Vaagekone derinde? Det er mig et ubetaleligt Menneske!" De tilstedeværende Hoffolk, der fandt denne Uvidenhed gruelig og ubegribelig, tøvede ikke med at underrette Manden om, at det var Dauphine selv. "Jh! det gjør mig ondt, sagde vor ærlige Ven, "at jeg ikke har viist hende den sømmelige Underdanighed! Ladnu vore galante Damer i Paris herefter krympe sig for at see til deres syge Mænd. Jeg skal vadske Hovedet paa dem endnu værre end tilforn, Jeg skal sende dem herop i Skole! Hun brød sig og saa lidet om den Fare, hun udsatte sig selv for ved alle sine Anstrængelser, at, naar man foreholdt hende samme, pleiede hun altid at svare: "der ligger ikke megen Magt paa, om jeg døer, naar kun han lever. Frankrige kommer aldrig til at mangle Dauphiner. Særegen Maade at omvende paa.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-12-04
Marechal de Richelien kunde ikke, selv ei ved de haardeste Nevselser, faae det Hæng til Drukkenskab udrøddet, der havde udbreedt sig mellem Tropperne i den Hær, han anførte 1756. Men nu gav han den befaling: at ingen Soldat, man havde fundet beskjænket, skulde nogensinde ved Fæstningsbeleiringer blive beæret med at bestige Løbegravene". Og aldrig har nogen Præst i saadan Hast omvendt Syndere, som Marechallen; thi Ædruelighed i strængeste Grad var fra det Øieblik af Troppernes Hoveddyd. Pointdevne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-12-04
J Aaret 1758, eet af de for Frankrige saa ulykkelige Krigsaar, sendte Prindsen af Conde en Adjutant til Græven af Saint-Germain, for at spørge denne General, der nok vidste Beskeed med slige Smaating, hvor Fienden egenligen var henne". Græven tog sin Kikkert, gav Adjutanten den i Haanden, stillede den liggepaa Hovedqvarteret og sagde: "see vel til det er der, vor Fjende er at søge." Virkningen af een, itide druknet Soldat.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-12-04
Det var i Aaret 1760 blevet en væsenlig Nødvendighed for Frankrige, saasnart muligt at sende Levnetsmidler, Penge, Tropper og Krigsfornødenheder til Canada. Marquis de Vaudreuil havde, for at give Begjæringerne herom endnu mere Liv og Virksomhed, beordret Mercier, der var Commandeur over Artilleriet, at begive sig til Frankrige, skildre Stillingen og sige: at, hvis man understøttede hans Forslag, mistviledes der ikke om, at man jo skulde sætte Sagerne paa god Fod igjen og tage Quebectilbage. Dette havde den Følge, at 10,000 Mand forenedes under Chevalier de Levys Anførsel og satte sig i March. De vare kun 5 Miil borte fra Queber, og Fienden anede dem endnu ikke, da eet af de vidunderlige Smaa tilfælde, hvorfra tidt de største Begivenheder udgaae, gjorde hele Foretagendet til Intet.