Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-02-20
At Udrustningerne i de engelske Havne og Kongens Erklæring i Throntalen om at det er fornødent at formere Udgifterne til Marinedepartementet for at beskytte hans Undersaatters Handel, maa giøre megen Opsigt, er naturligt, da der hersker en almindelig Fred, og selv Søerøverierne ere ophørte saa at man ikke egentlig veed, imod hvilke Fiender deres Handel trænger til Beskyttelse. Vil man høre hvad de udenlandske Blade sige derom, saa læses i Allg. Zeitung, ved de betydelige Udrustninger i de engelske Havne, og den uophørlige Koureer vexling imellem London og den engelske Station i Middelhavet, synes man at have et vigtig Formaal for, vilde man troe de omløbende Rygter, saa skul de Admiral Rowley have Ordre til at bemægtig sig Dardanellerne, dersom de paatrængende Forestillinger fra Englands Side i St. Petersborg, som i dette Øieblik finde Sted, ikke finde Gehør. Da dette umueligt kon være den russiske Regiering ubekiendt, saa maa man ikke undre sig over om store militaire Forberedelser blive trufne i det sydlige Rusland. (Man maatte da antage, at Formaalene for Lord Durhams Mission vare: at forlange den Artikel i Fredstraktaten imellem Rusland og Porten om dennes Forpligtelse til at spærre Dardanellerne i Tilfælde af Krig, paa hiints Forlangende, hævet; at retablere Kongeriget Polen i den Stand, hvori det var før Oprøret; hvortil mueligen Differancer om Forholdene med Persien angaaende Landhandelen paa Asien og Ruslands Positioner og Jndflydelse paa Landene ved den østlige Donau kunde komme; imidlertid er det ikke sandsynligt at Englænderne vilde bemægtige sig Dardanellerne, hvilke efter deres nærværende Tilstand, det kunde blive ligesaa vanskeligt at erobre, som siden at forsvare mod Angreb fra Landsiden, men de kunde blokere dem. Sultanen tænker imidlertid paa Krig; Kongen af Preussen har foræret ham et Krigspil, og sendt ham en Officeer for at lære ham det; dette moerer ham nu i høieste Grad; hans Omgivelser maae ogsaa lære det, og der leveres hver Dagmed den største Jver Batailler i Seraillet.) – Dagen før Parlamentets Aabning indeholdt Bladet, Courier en energisk Artikel mod Rusland, som, hed der det, har gjort nogen Opsigt i Forbindelse med Ministernes Yttring i Underhuset om denne Punkt og endnu maa giøre det. Det er vel sandt, siger Coureren, at man maa meget ønske Polens Retablering; desuagtet har vel ikke Rusland forseet sig mere med Hensyn til dette end andre europæiske Stater i forrige Tider og Storbrittannien selv ved sine Erobringer i Jndien, ja selv ved sin nyeste Territorial Okkupation i Kaffernes Land. Skulde derfor vore Forhold med Rusland ulykkeligviis undergaae nogen Forandring, saa maatte det tilskrives Keiserens ærgiærrige Politik og hans uforanderlig forfulgte Planer til at forstørre sin Magt ved Vold eller List. (Det er aldeles ikke opklaret hvorpaa en saa lidenskabelig og uanstændig, ja man kan sige uforsvarlig Beskyldning kan være bygget; thi det er notorisk, at Keiseren med meget Maadehold har benyttet sine Seiervindinger i Tyrkiet og Persien, hvor ingen Magt kunde have hindret ham fra at giøre store Erobringer.) Endelig formedelst den imponerende Stilling, som han indtager mod England ved at forøge sin Søemagt i Østersøen og stedse holde den i Beredskab til at tage 50,000 Mand ombord som staae parate ved St. Petersborg, og hvorved en stærkere bemanding og Udrustning af vore Træe volde bliver aldeles nødvendig. (Herom vides intet andet, end at den nærværende russiske Keiser anvender mere Omsorg paa at bygge Krigskibe og øve sine Søefolk end hans Forgiænger, hvortil den ene Regiering er lige saa vel berettiget som den anden og det Avisrygte man havde i Sommer, at den engelske Regiering skulde have erklæret den russiske at den maatte betragte det som en Krigserklæring ifald den hele russiske Flaade i Østersøen feilede udfor at øve sig.)