Københavns Adresseavis, 1778-09-09
Min kjære Ven Jeg kan ikke være af Deres Mening, at De skulde være for gammel til at lære at svømme, den Flod, som løber forbi Deres Have, giver Dem den beqvemmeste Leylighed dertil. Og da Deres nye Betiening udfordrer, at De ofte skal være paa Vandet, for hvilket De er saa meget bange, saa troer jeg, De gjorde meget vel i at forsøge det engang, efterdi intet formodentlig skulde kunne meere betage Dem denne Frygt, end den Vished, at De kunde svømme til Lands, i Fald der mødte Dem noget Tilfælde, eller at De dog kunde holde sig saalænge oppe i Vandet, til der kom en Baad, for at redde Dem, Jeg veed ikke, hvorvidt Kork eller Blærer kan være behielpelige til at lære at svømme, da jeg just aldrig har seet mange Forsøg dermed. Formodentlig kan de være tienlige til at holde Legemet oppe, imedens De lærer den første Bevægelse, nemlig den Maade, at trekke sine Hænder og Fødder til sig, og strekke dem ud igien, der først er nødvendig, for efterhaanden at bevæge sig videre. Men De blive aldrig nogen Svømmer, førend De sikkert kan forlade sig paa, at Vandet selv kan holde Dem oppe. Jeg vilde derfor heller raade Dem til, strax i Begyndelsen at forhverve sig denne Tillid til Vandet; i sær da jeg har kiendt adskillige, som ved en liden Øvelse har saa uformerkt lærdt denne Bevægelse, ligesom Naturen selv havde underviist dem deri. Den Øvelse, som jeg meener, bestaaer deri, at vælge en Plads, hvor Vandet efterhaanden bliver stedse dybere, derpaa frimodig at gaae derudi, indtil det kommer til Brystet; siden vende sig om med Ansigtet imod Strandbredden, og kaste et Æg ud i Vandet imellem sig og Strandbredden. Det synker til Bunds, og kan meget let sees, naar Vandet er klart. Det maae ligge saa dybt i Vandet, at De ikke kan naae det, om De vilde bukke ned, for at tage det op. Paa det at De nu kan faae Mod dertil, maa De betænke, at Dekommer fra det dybere til det lavere Vand, og at De, saasnart De vil, kan sette Deres Been paa Grunden, reyse sig op, og staae langt oven over Vandet. Herpaa dukker De dem ned med aabne Øyne, farer henimod Ægget, og giør sig Umage for, ved at arbeyde med Hænderne og Fødderne imod Vandet, at komme saa langt fremad, at De kan naae det. Ved dette Forsøg skal De finde, at Vandet løfter Dem i Veyret imod Deres Villie, at det ikke er saa let, at synke ned under Vandet, som De troer, at De ikke anderledes end med en stræbende Kraft kan komme ned under Vandet til Ægget. Paa denne Maade føler De, at Vandet bærer Dem, og lærer at forlade sig paa denne bærende Kraft; Tillige lærer Dem ogsaa Deres Bestræbelse at imodstaae det, og at naae Ægget, den Maade, at arbeyde med Hænder og Fødder imod Vandet; og dette bruger De siden, naar de svømme, for at holde Hovedet op over Vandet, eller at gaae fremad igiennem samme. Jeg vilde gjerne ret alvorlig raade Dem til at forsøge denne Methode. Thi omendskiønt jeg troer at have beviist for Dem, at Deres Legeme er lettere end Vandet, og at De kan drive længe omkring paa samme, og dog beholde Munden frie til Aandedræt, naar de ikkun sætte sig i den behørige Stilling, blive rolig, og skye al sterk Bevægelse, saa kan jeg dog ikke, førend De af Erfarenhed har faaet denne Tillid til Vandet, forlade mig dertil, at De vil have det fornødne Mod, at erindre sig denne Stilling, og disse Anviisninger, som jeg har givet Dem. Bestyrtelsen kan giøre, at De glemme det altsammen. Thi omendskiønt vi holde det for et stort Fortrin, at vi ere fornuftige og forstandige Skabninger, saa synes dog Fornuften og Forstanden ved saadanne Leiligheder at hielpe os meget lidet; og Dyrene, som vi neppe tillegge et Glimt af begge Dele, synes derudi at have en Fordeel for os. Jeg vil imidlertid ved denne Leylighed igientage alt det for Dem, som jeg meldte og i vor sidste Samtale. Thi, naar De igiennemlæse dette, kan De maaskee saaledes indprænte Deres Hukommelse samme, at det ved Leylighed kan giøre Dem god Tieneste. 1. Omendskiønt Benene, Armene og Hovedet paa et menneskeligt Legeme, som faste Dele, ere specisisk noget tungere end ferskt Vand, saa er dog Bullen, i sær den øverste Deel af samme, fordi den er huul, saa meget lettere end Vandet, at det hele Legeme tilsammentaget, er alt for let til at synke ganske under Vandet, men at altid en Deel af samme bliver saalænge, oven for Vandet, indtil Lungen er fuld af Vand, som skeer da, naar den trekker Vandet ind i sig i Stedet. for Luften, naar nogen af Angest vil trekke Aanden, paa den Tid Munden og Næseborerne ere under Vandet. 2. Benene og Armene ere specisisk lettere end Søe vandet, og bæres af samme, saa at et menneskeligt Legeme skulde ikke synke ned i Søevandet, ommendskiønt Lungen, som ovenmeldt, var fuld af Vand, dersom ikke Hovedets større specisiske Tyngde var. 3. Naar altsaa nogen styrter sig paa Ryggen ned i Søevandet, og strekker Armene ud, kan han let ligge, saaledes, at hans Mund og Næseborer blive frie til Aandedræt, og ved en liden Bevægelse med sine Hænder kan han forhindre at væltes om. 4. Om en legger sig i ferskt Vand paa Ryggen ovenpaa Vandet, kan han ikke længe blive liggende i denne Stilling, uden han behørig bevæger sine Hænder imod Vandet. Giør han ikke denne Bevægelse, saa vil Benene og den nederste Deel af Kroppen efterhaanden, synke, indtil den kommer i en perpendikulær Stilling, hvorudi han bliver hængende, efterdi Brystets Huling holder Hovedet op. 5. Men naar Hovedet i denne lige Stilling holdes lige op over Skuldrene, og naar vi staae paa Bunden, saa vil Vandet ved Vegten af den Deel af Hovedet, som er uden for Vandet, naae over Munden og Næseborene, maaskee lidet over Øynene, saa at et Menneske ikke længe i denne Stilling kan blive hængende med Hovedet i Vandet. 6. Naar Legemet svæver perpendiculair i denne Stilling og Hovedet legges gandske tilbage, saa at man med Ansigtet seer opad, og det heele Baghoved er under Vandet, og følgelig dets Vegt for den største Deel derved bliver vedligeholdt, saa vil Ansigtet oven for Vandet blive gandske frit til Aandedræt, ved hvert Aandedræt komme en Tomme høyere, og hver Gang naar Luften igien udaandes, synke ligesaa dybt igien; men aldrig saa dybt, at Vandet kan komme over Munden. 7. Naar altsaa en, som slet ikke forstaaer sig paa at svømme, og af en Hændelse falder i Vandet, kunde have Samling nok, til at afholde sig fra alt Arbeyde, og lade Legemet tage sin naturlige Stilling, saa kunde han længe være sikker for at drukne, og oppebie Hielp; thi hvad Klæderne angaaer, saa er deres Vegt meget ubetydeligt, og Vandet bærer dem endda, omendskiønt man siden, naar man kommer op af Vandet, finder dem meget tunge. Meen, som sagt, jeg vilde hverken raade Dem eller nogen, til at forlade sig derpaa, at de ved saadan en Leylighed skulde have denne Samling; men lær heller ordentlig at svømme, hvilket enhver i sin Ungdom billig skulde lære. Man skulde ved mange Leyligheder, derved være langt sikrere, naar man besad denne Færdighed, og i mange Tilfælde lykkeligere, efterdi man var frie for den ængstelige Frygt for Faren; ikke at tale om den Fornøyelse, som saadan en behagelig og sund Legems Øvelse forskaffer. Fornemmelig, synes mig, skulde alle Soldater lære at svømme; det kunde ofte giøre dem god Nytte, enten til at overfalde Fienden, eller til at redde deres eget Liv. Og havde jeg Drengebørn at opdrage, saa vilde jeg naar de øvrige Omstændigheder vare lige, fornemmelig vælge de Skoler, hvor de fandt Leylighed til at lære en saa fordeelagtig Kunst, hvilken man aldrig glemmer igien, naar man engang har lært den.