Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-06-09
Vi komme nu til den anden Hovedafdeeling af den Mahrattiske Armee eller til at omtale Jnfanteriet; det er, siger Papii, ikke saa talrigt som Cavalleriet, bliver vel bedre betalt end dette (en Jnfanterist faaer om Maaneden 9 Rupier); men er meget slettere. J Seindighs Jnfanterie tilhører, Vaaben, Kanoner og alle Feldtredskaber Regieringen, og dets Chef bekymrer sig blot og Commandoen. De øvrige Mahratte=Fyrster oprette derimod Contracter med Partigiængerne, som baade stille Folkene og selv forskaffe alle Krigsfornødenheder, hvilket har samme skadelige Følger, som tilforn er bemærket ved Cavalleriet. Dette Jnfanterie bestaaer saare sielden af Mahratter selv, som kun finde Behag i Tienesten til Hest, disse Scapois ere fordet meste Rasbutter en Stamme af den anden Jndiske Kaste eller af Krigernes), og blive hvervede i Hindostan; de ere, siger Tone, af en kraftfuld og athletisk Bygning, og høre i Henseende til deres Legemsdannelse til de smukkeste Mandfolk; de besidde en hurtig Fatterne, ere tappre og sparsomme, men tillige uregierlige og tilbøielige til Oprør; de ere villige til at tiene enhver Aventurier, som betaler dem godt, og vandre derfore fra Hindostan til Dekan, hvor de kaldes Purdasies, eller Fremmede, de kiende ikke noget til Fædrenelandskierlighed, og ville ikke tage i Betænkning at udplyndre deres egen Fødebye. - Det er bekiendt at Mabatterne ere Bekiendere af den Hindniske Religion; men mange Jndiske Mahomedanere tage ogsaa Tieneste hos dem, især under Jnfanteriet, og avancere imellem til høie Officeersposter, ved at omgaaes med Hinduerne, have de ogsaa lært at paatage sig et mere høfligt Væsen, som ellers ikke er dem naturligt. Efterhaanden som Mahratternes Fyrster have begyndt at begribe Fordelen af et veløvet Jnfanterie, have de søgt at trække Europæiske Officerer ind i deres Tieneste, og ofte have disse i et betydeligt Antal været ansatte hos dem (især Franske, bevægede dertil af deres Nationalhad mod Englænderne), nogle af dem commanderede hele Brigader og andre anseelige Corps, fik om Maaneden fra 3 til 6000 Rupier i Gage, foruden endeel betydelige Sportler; de subalterne Officerer fik fra 200 til 650 Rupier om Maaneden, og de vare altid sikkre paa at faae deres Gage om den endog blev dem ikke just altid saa regelmæssigt udbetalt. Dette fortæller PapiTone bekræfter Sandheden deraf, og anfører til Beviis paa hvor godt de Europæiske Officerer blive lønnede af Mahratternes Fyrster, at Oberst Peronsom efter General Bogne fik Commanden over hele Scindighs Jnfanterie, og siden blev General feldtmarskal hos Nizam, havde 5000 Rupier om Maaneden; Holkar giver sin Jnfanterie-General 30000 Rupier og Maaneden, og Peischwa betalte Oberste Boyd ligesaameget; den afdøde Raymond, som forestod samme Post hos Nizam, var anviist et heelt District til at underholde sit Korps, som indbragte 3 Millioner Rupuier og Aaret; desuagtet siger Tone, er det i det Hele ikke fordeelagtig for Europæiske Officerer at tage Tieneste hos de Jndiske Fyrster, fordi de ligge i en uophørlig Krig, og Officererne maae derfore stedse forsyne sig med alleslags Fornødenheder til at udholde en Campagne; kun de, som commandere et stort Corps kunne lægge Penge op; bliver en Europæer syg, eller udygtig til Tieneste, saa kan han ikke vente sig nogen videre Understøttelse; den som vil søge at giøre Lykke, maae derfore hellere tage Tieneste i de Europæiske Establissementer, end hos de Jndiske Fyrster. Tone skrev i Aaret 1799, han regnede paa, at der dengang kunde være omtrent ansatte 300 Europæere hos de Jndiske Fyrster, som holde regulaire Krigshære, 7 af disse havde Befaling over anseelige Korps og kunde samle sig Penge, 60 tiente som Officerer, og Resten, som for det meeste bestod af Deserteurer, og fornemmelig vare Franskmænd, som Underofficere og Artillerister. Da de ikke ere underkastede nogen D. sciplin, saa giøre de ikke deres Landsmænd megen Ære ved deres Forhold, men de udmærke sig ved Mod i Fægningerne (de Artillerister, som man læser om at have ladet sig nedsable ved Siden af deres Kanoner i det sidste Slag med Holkar, have formodentligen været saadanne Europæiske Deserteurer). Hos alle Madratte Fyrster nyde forresten Europæerne saadanne Fortrin, som ikke ere tilstaaede Hinduerne: alle de Europæiske Artikler, som de behøve, passere Landet fri for alle Afgifter; ved de Jndiske Hoffer maae ingen betiene sig af Palankiner (et Slags Bærestole) uden aparte Tilladelse, men en saadan behøver en Europæer ikke; hos de Mahomedanske Fyrster er det ham tilladt at klæde sig i guule Stoffer, hvilken Farve er ellers blot Naboberne forbeholden; foretager han sig en Reise igiennem Landet, saa bliver hans Bagage transporteret frit efter ham, og for sin Person og Eiendom nyder han fuldkommen Sikkerhed; dog disse sidste Forrettigheder nyde ogsaa alle Jndiske Militairpersoner. Ved igien at komme tilbage til at beskrive det Mahrattiske Jnfanterie, fortiener det at bemærkes; at en af Hovedhindringerne for dets fuldkomnere Organisation, har det hidindtil været at det har havt Mangel paa Geværer; det Engelske Ostindiske Compagnie har udstædet de strængeste befalinger mod at sælge Geværer til Mahratterne, og selv de gamle Geværer lader Companiet slaae i Stykker og sende tilbage til Europa; Tone dadler denne Forholdsregel, han siger: at dette Forbud kun opmuntrer Mahratte Fyrsterne til selv at anlægge Gevær fabriker, at dette er allerede udført af Scindigh, at hans Geværer ere fortreffelige og bedre end de Enropæiske; og at det desuden er upolitisk, thi saalænge Hinduerne betale Geværer godt, blive de altid tilført dem af andre Nationer, saa det var bedre at Compagniet tog selv denne Fordeel; man sælger dem desuden slette Geværer, og da de ikke have Bøssemagere til at reparere dem, saa kunne de ikke have megen Nytte deraf. Naar Compagniet solgte Mahratterne sine gamle Geværer, saa behøvede det ikke at betage ved den Pladsen i sine Handelskibe for bedre Varer. Desuden maatte Compagniet ønske at Maratternes Jnfanterie maatte forøges, og deres Cavallerie formindskes, hvis Streiferier tilføier det saa stor Skade, og ere saa vanskelige at forhindre, især da et Jndisk Jnfanterie vil dog aldrig faae den fornødne Styrke til at modstaae et Europæisk. - Et Corps af det Mahrattiske Jnfanterie, de saakaldte Nezibs, som bestaaer af Hinduer og Rohilles, og som toge Tieneste hos Scindigh, efter at deres Lande, i de nordlige Egne af Aud vare ødelagte, ere bevæbnede med Flinter, som antændes med Lunter; det varer længere med at lade dem; men de skyde i en større Afstand, og sikkrere end andre Geværer, ogsaa have de vant sig til at skyde temmeligt hurtigt med dem; Scindighs General Bogne forsynede dem med Bajonetter; dette Jnfanterie er forresten bevæbnet med Sværd og Skjolde, og betiene sig af Sabelen til at angribe med.