Viborger Samler, 1796-11-07
Skrivelse fra de af de Franske indtagne Lande, paa den høire Side af Rhinstrømmen. (Af 28de August 1796.) Efterat min Dom over de franske Armeer lende havde været tvivlagtigt formedelst de sig selv modsigende Efterretninger i vore Tidender og Journaler; har jeg nu endelig funden Leilighed nok, til at rette samme, formedelst egne Jagt agelser. Jeg meddeler Dem herved det Væsentlige deraf. De første, vi fik at see af de franske Armeer i vor Egn, vare ridende Patrouller. Nogle af dem forlangte intet videre, end Spise og Drikke, som man og villig gav dem; hvorpaa de fortsatte deres Vei videre. Men andre, og vel de fleste, fordrede enten reent ud Penge af Stedets Foresatte med Voldsomhed og under Trudsel af at sammenhugge dem, eller fordrede Leverancer af Vogne, Fragter, Fourage og desl., hvortil de ingen Ordre havde, men lode sig afvise med en meer eller mindre betydelig Gave i rede Penge. Paa denne Maade bleve mange Sogne paa een Dag udpresset flere hundrede Daler. Jmidlertid gik det værre til paa saadanne Steder, hvor der i Nærheden stod eller forbidrog et Corps. Egentlige Spitsbubebander, som i temmeligt Antal befinde sig ved Armeerne fandt her Leilighed til at snige sig bort rig ind i Byerne, Gaar denne og Møllerne, otte uden Gevær, men dog bevæbnede med Sabler. Undertiden varede de kunis faa, men ofte 30, 40 og flere. Disse toge ganske saaledes afsted, som Stratenrøvere pleie at tage afsted. De brækkede Døre og Skabe og røbede alt, hvad de kunde finde og stod dem an. For at bringe Eiermændene til at tilstaae det formodede skiulte Gods, bandt, sloge og martrede de dem tildeels saaledes, at flere strog derpaa døde af de lidte Mishandlinger. Hist og her blev det, man ikke kunde slæbe med fordærvet og gjort ubrugbart eller bortkastet underveis. Ligesaa fore og mange ridende Patroller frem Ogsaa have vi nogle Exempler paa mange Fruentimmers og gamle Koners voldsomme og offentlige Skænden – thi de Unge vare dragne bort. J Byerne og paa de Steder, hvor der stode hele Regimenter og Corps med deres Officerer, opførte man sig bedre. Dog trængte mange ind i Krandboderne, kiøbte Kjøbmændene og Kræmerne ud, og betalte med Assignater. Det Kiøbte solgte man igjen paa Gaderne for en Bagatel i rede Penge, hvorved dog og mangen Kiøber fandt Aarsag til at angre sin Handel, i det andre igien toge fra Kiøberne, hvad de saaledes nylig havde tilkiøbt sig. Ligeledes opførte man sig i Vertshusene og Viinkielderne, man lod sig Viinen skienke fadeviis, eller skienkede sig den selv, og betalte enten slet ikke eller med Papir. Enkelte snege sig ind i fraliggende Steder, og røvede Udrer, Pengepunge og hvad de kunde faae. Andre fordrede reent Linned og gave deres pialtede igien; droge dem, de mødte, af Skoe og Støvler o. s. v. Jmidlertid syntes man fra befalingmændenes Side at giøre ste al Umage for, at styre Uorden. Man udstædte Proclamationer, udskikkede Patrouller, gav Salvegarder &c. Dog blev Øjemerket sædvanlig ikke opnaaet, førend Hovedcorpset var borte, og kuns en liden Besætning tilbage, som man lettere kunde oversee. Heraf faae man altsaa vel, at hine Afskyeligheder vare ikke i Reglen langt mere imod de høiere Befalinger. Men det værste var, at Commissarierne og selv mange af de underordnede Generaler gjorde det ikke meget bedre - kuns finere – Man gjorde f. Ex. store Fordringer, som vare umuelige at betale, men lod sig affinde med en ringe Penge. Dette er da just en Hovedaarsag til de mange Uordener og Røverier som begaaes af den gemeene Mand. J steden for at lade denne i sin Orden det Nødvendige levere af Jndvaanerne i de Scobrede Lande som det efter Krigsret ikke anderledes var at vente putter man heller et stykke Penge til sig, lader Bruneerne lide Mangel, og tør altsaa ikke regne det saa nøie om enhver forsørger sig selv, saa godt han kan. Derimod opsorte andre sig igien meget got og beskedent, krævede med Hellighed og vare tilfreds med hvad man gav dem, især naar de beværkede paa Giverens Side god Villie og Mangel. J dette sidste Fald tilbøde sig mange endog at betale eller kom frem med deres tilkiøbte Forraad og lode deres Verter tage Deel med. Var det nyeligt her saa nøie at angive det egentlige Forhold efter en blot Beregning: saa kunde jeg vel sige, at omtrent en Tiendedeel af de Franske Armeer bestaaer af grovere og finere Røvere, Spitsbuber og listige Tyve. En Tiendedeel maa da være ret ædle Folk og sande Republicanere. Men de øvrige ore Tiendedeele ere Egnister og sandselige Mennesker, der vil ikke røve og mis andle nogen, men leve høit i Overflødighed paa Jndvaanernes Bekostning i de erobrede Lande, (meere følger.) og sørge for deres egen Nytte.