Corsaren, 1843-09-15
Hvorlunde Hr. Danmark engang gik i Søvne. Det hændte sig forleden Nat, at Vægteren ved tilfældigviis at kaste et Blik op til Hr. Danmarks Soveværelse opdagede, at der var Lys, som ustadig bevægedes hid og did. Forskrækket herover gjorde han Allarm, Politi- og Sproitevæsenet var i kort Tid samlet og omringede Huset, hvor Hr. Danmark saa uformodenlig havde Lys og syntes at bevæge sig. "Det er vel bedst, strax at sætte Sprøiterne i Arbeide," hvidskede Hr. Kjærulf til Hr. Bræstrup. "Ja, saamæn, svarede Hr. Bræstrup; "men skulde vi dog ikke først see, om der er Jld?" Dette Forslag fandt bifald, og ledsagede af Overtilsynsmesteren, Overbrandmesteren, Oversprøitemesteren og flere andre ved Rednings- og Sikkerhedscorpset ansatte høie Embedsmænd stege de op og gik ind. Ved Døren vilde Hr. Danmarks unge Søn holde dem tilbage. Han raabte: "My house is my castle, siger Engelstmanden;" men uden at svare trængte de videre frem. Med en resigneret Mine oplukkede nu den unge Hr. Danmark selv Døren, idet han tilføiede: "Ja, om Forladelse, Herrerne ere maaskee hamborgsk Politi." "Nei, vi ere danske Politi," sagde en af de medfølgende Betjente og blev en halv Alen høiere ved dette Ord. - "Gud", svarede den unge Hr. Danmark, "jeg har ogsaa al Ære og Respect for det danske Politi". - "Jngen Uartigheder!" raabte den Forrige, der havde skyndt sig forbi, tilbage til ham s med et truende Blik og en uvilkaarlig Haandbevægelse. Den unge Hr. Danmark tog uvilkaarlig Ryggen til sig. De kom nu til gaule Hr. Danmarks Værelse, aabnede det sagte : "og saae et Syn - bevar os Gud!" Hr. Danmark gik henad Gulvet i Naddragt og med lukkede Øine. J venstre Haand holdt han et Lys; med høire Haand havde han taget sin Nathue af og nykkede den stærke sammen. De Jndtrædende holdt Aandedrættet tilbage af Frygt for at vække Søvngængeren. Pluselig syntes en Tanke at fare igjennem Søvngængerens Hoved. Han kastede Nathuen fra sig, aabnede en Dør og begyndte at stige op paa Loftet. Ængstelig for, hvad nu vilde skee, fulgte man sagte efter ham. Oppe paa Loftet havde Hr. Danmark et Kammer, hvor han opbevarede fine værdifuldeste Effecter. Han nærmede sig en Masse omhyggelig ordnede gamlet Papirer, hvorpaa stod skrevet "Tractat", "Overeenskomst", "Arveret", "Fredsslutning", "Moralske Garantier" og desl., kastede det Altsammen med et Slag tilside og fremtog af Rummet nedenfor et Harnisk, som han iførte sig, en Hjelm, som han satte paa sit Hoved, og et stort, bredt Sværd. Da den stærke Kæmpesigur i de gamle Kæmpevaaben gik den drømmende forbi, vege de uvilkaarlig tilbage, og en Enkelt iblandt dem havde en Fornemmelse som Napoleon, da han 1814 i Fontainebleau saae sin gamle Garde opmarscheret og et Øieblik fristedes til at lade det komme an paa endnu en Dyst, for han veg for de Fremmede. J de gamle Kæmpevaaben gik han ned og fremtog et stort Kort og stirrede længe alvorsfuldt derpaa. Først satte han Fingeren betænksomt langt hen imod Øst og rystede Hovedet. Saa vendte han Blikket mod Syd, stod længe i dybe Tanker og rystede tilsidst bekymret paa Hovedet. Tilsidst slog han, som havde han nu urokkelig fattet sin Beslutning, Kortet sammen, gik ned af Trappen og ud af Huset, ned til Toldboden. J ængstelig Frygt for at vække Sovngængeren, i Harnisk som han var, fulgte man efter ham. Han steg i en Baad og gav sig til at roe i Retningen med svenske Kyst; men Baaden laa bunden, og han kom ikke af Stedet. "Det koster ham 1 Mk. til ingen Nyttes, sagde Havnecapitain Estildsen. Men nu gjorde han Mine til at løse Baaden. "Du, gode Gud!" raabte Kjærulf;, hvad skulle vi gjøre?: Alle stode raadvilde, og allerede var Baaden nærved at være lost. Da fremtraadte en Politibetjent: "Med gunstigst Forløv! Naar jeg faaer et Par nye Beenklæder, paatager jeg mig at klare den hele Sag." "To Par, og en Vest ovenikjøbet." "Takker, Deres Naader! Ja, Jeg skal nok styre ham uden at vække ham. Jeg har Erfaring i de Dele." Han gik ganske sagte hen, tog Hr. Danmark i Haanden, førte ham varligt ud af Baaden op paa Toldbodveien og igjennem de øvrige Gader hjem. Hjemkommen tog han ligesaa lempeligt Sværd Hjelm og Harnisk af ham, lagde ham i Seng, gav ham Nathuen paa og tildækkede ham med Dynen. Derpaa slukkede man Lyset. En halv Tine efter blev der afsinet. - De rolige Borgere sagde: "Gud skee Lov!" og gik atter tilsengs.