Norske Intelligenssedler, 1767-08-26
Jntellige. Nordske. No. 34. Onsdagen den 26. Augusti 1767. To Fortsættelsen: 18) Hvorledes Borgerskabet i Frederichshald om Sommeren samme Aar 1716. da Kongen af Sverrig med et Antal Troupper havde indsneget sig i Friderichshald, og meente derved at overrumple Fæstningen, og intet andet Middel var til at delogere hannem, selv satte Jld derpaa, og opbrændte deres egne Huuse med god Villie, glad og frimodig Sind, allerne for at giøre Deres Kongelige Majestæts og deres Fæddernelands Fiender Afbræk. 19) Da siden Deres Kongelige Majestæt med opsendte Regimenter og Troup per fra Dannemark meere og meere forstærkede Armeen, hvad da den Norske nationale Armee har maattet lide paa de saa langt og vidt adspredde Posteringer, hvis Skadelighed den gemeene Normand vel begreb, og uagted sit fyrige Naturell sig dog med Taalmodighed og Taushed dertil lod commandere, hvor de har maattet holde Forposter og bevaage de opsendte Regimenter (som dog bleve langt bedre pleiede, underholdte og betalte, end de Norske, formedelst Penge-Mangel, og dog alligevel saa stærk deserterede) at de ej skulle overløbe, da derimod de opsendte Troupper imidlertid ved en overmaade slet Disciplin opaade og ruinerede de Norske Soldaters Huusholdning og Familier, paa deres Gaarder, fra hvilke de vare udmarscherede, som dog maatte baade bevaage dem, og tillige staae altid i første Angreb og Spidsen imod Fienden, lide baade Hunger og Nød, og deres ved Husene tilbage blevne gamle Forældre, imidlertid idelig ved Dag og Nat, foruden det de af de indqvarterede opsendte Troupper bleve udædet og ilde tracterede, maatte skydse og fremføre alt hvad de blev befalet frem og tilbage til og fra de mange vidt omliggende og adspredde Posteringer, og derhos see deres Skove, hvorudi deres største og fast eneste Velfærd bestaaer, aldeles udhugne og ruinerede, til at bygge de Posteringer af, hvorudi deres Børn og Slegt maatte staae og lide Nød, og baade tage vare paa Fienden, og bevogte og hindre Deres Majestæts Troupper opsendte, fra Desertion, som derimod deres Fattigdom hiemme i deres Huuse opaade og fortærede, ja deres Forældre, Kone og Børn med Hug og Overlast tracterede, in dog desforuden maatte udgive deres Skatter og Contributioner, og hvorledes de det med største Taalmodighed uden Mure og Utaal, uden mindste Overløb eller Desertion, hvoraf de dog ved mindste given Leilighed, saa idelig Exempler af de opsendte Troupper, udi saa lang Tiid havde udholdet, og dog gjort Fienden al den Afbræk, som dem har vaaren rimelig, og ved alle Occasioner sig derudi signaliseret. 20) Hvorledes Anno 1718, da Fienden indfaldt i Tronhiem, og Deres Kongelige Majestæts Troupper sig indtil Tronhiems Bye retirerede, de udmattede Norske Soldater sig med god Villie og største Taalmodighed uden mindste Desertion, og uden mindste Vegring gjorde saa lang og difficil en Marsch, og det ved saa slet Forplegning og Underholdning Syndenfields fra og til Tronhiem til dette Corps Assistence. 21.) Hvorledes Almuen og Bønderne, da deres Børn, som vare Soldater, laae i Tronhiem, langt fra at falde til Fienden, eller giøre hannem nogen Assistence, ginge paa Skovene, og ved alle Leiligheder ihielskiøde, fangede og indbragte hans indsendte smaae Partier og Expresser, ja hvorledes af Tønset Præstegield udi Øster dahlen under Præstens Søns Anførelse, endeel samlede Bønder altererede og forjagede endeel Svenske Compagnier, som sig der havde indlogeret. 22.) Da Fienden med een anseelig Magt Anno 1718 indfaldt og beleirede Frederichshald, Deres Majestæts Troupper sig udi Hast retirerede, efterladende Canoner og Posteringer, som vel Beskaffenheden og Omstændighederne have oblige ret til, med hvor god Villie da ikke allerne Borgerskabet udi Frederichshald, men og fast alle Almuerne paa den Side Glommen, hvor Fienden var, efter de udstædde Ordre forlode Huuse og Hiem, og Huusvilde med Huustroe og Børn, deres Qvæg og Heste begave sig paa den anden Side Glommen, uden at nogen Anordning der var gjort, hvor de sig med deres Koner og Børn og Creature skulle opholde, saa de udi een kold og haard Vinter-Tiid, ikke vidste hvor de skulle finde Skiul over deres Hoveder, da de dog fast udi tvende Aar havde i deres Huuse lidt saa megen Tvang og Overlast af de indqvarterede Troupper, at de fandt sig ruinerede, allerne for at lyde deres Øvrigheds Ordre, og betage saavidt mulig Fienden Subsistence, til hvilken Ende og mange selv opbrændte deres egne Gaarder, iblant hvilkes Ta vare baade Præster og Betientere. Fortsættelsen følger næste Uge. Fra Christiansand.