Berlingske Tidende, 1815-07-03
Jfølge de nylig fra Nederlandene indløbne Efterretninger have Fiendtlighederne der begyndt den 15de d. Fienderne, som i de sidste Dage havde sammentrukket alle deres Kræfter mellem Sambre og Maas, satte sig den 15de i Bevægelse med deres Colonner paa begge Sambres Bredder, i det Haab at overfalde den preussiske Armee i dens Qvarterer, og ved en rask Fremtrængen at hindre saavel dens Troppecorps indbyrdes, som den preussiske Armee under Feltmarschal Blücher at forene sig med Feltmarschal Wellingtons. Da begge Armeerne cantonnerede med alle deres Tropper ved Fiendernes yderste Grændse, var deres Forening kun muelig i Egnen af Brussel. Jkke at tabe dette Hovedøiemeed af Sigte, og i Overeensstemmelse dermed at styre Bevægelserne, var de to hæderkronede Feltherrers Forsæt, og det blev lykkeligen udført den 17de under vedvarende meget blodige Fægtninger, ved Troppernes Mod og deres egne fornyede Beviser paa Anførerduelighed. Følgende er, efter den derom nylig ankomne Coureers Udsagn, Begivenhedernes Gang: Den 15de, om Morgenen Kl. 4 1/2, bleve det under General Ziethen staaende 1ste preussiske Armeecorpses Poster paa begge Bredder af Sambre angrebne, og Punkterne Thuin og Charlerop, efter en meget heftig Modstand af de deri liggende Tropper, tagne. Denne General trak sig, ifølge sin Jnstruction, fægtende tilbage, og opstillede sig ved Fleurus. Feltmarschal Blücher, som havde sit Hovedqvarteer i Namur, samlede det i Nærheden liggende 2det Armeecorps ved Sombref. Hertugen af Wellington samlede sine Tropper ved Sognies og Brendleon. Fienderne sendte deres Poster denne Dag til Genappe, forat afbryde Forbindelsen mellem begge Armeerne. Dette foranledigede Hertugen af Wellington til at opstille sin Reserve den 16de om Morgenen ved Quatre Bras, for derved paa sin Side at nærme sig den preussiske Armee, og, ved paa denne Maade at tvinge Fienderne til at anvende en Deel af deres Styrke mod den engelske Armee, at yde Fyrst Blücher al muelig Hielp. De af den preussiske Armee den 16de om Formiddagen sammenkomne tre Corps havde følgende Stilling: paa høire Fløi Landsbyen, Bry, foran Fronten St. Amand, paa venstre Fløi Landsbyen Ligny, det 3die Corps ved Pint du Jour. Den 16de om Formiddagen trak Fienderne deres Colonner ud over Charlerøy, og begyndte snart deres Angreb imod Blücher, mod hvem de rettede deres Hovedstyrke Man anslog deres Magt til 120,000 Mand Jnfanterie og 22,000 Mand Cavallerie, bestaaende af det 1ste, 2det, 3die og 4de franske Armeecorps, Garderne og Reserverne. Det 4de preussiske Corps, som cantonnerede i Egnen af Lüttich, havde det ikke været muelig at forene sig med de øvrige. Den preussiske Armee var altsaa i Styrke langtfra lig den franske; desuagtet blev enhver Fodbred Land gjort stridig med en Haardnakkenhed uden Lige. Om Eftermiddagen Kl. 3 angrebe store Masser af Fienderne Landsbyen St. Amand; efter en Fienderne meget kostende Modstand blev den taget af dem, igien erobret af de preussiske Tropper, atter taget af Fienderne, tredie Gang stormet af Preusserne, og tilsidst blev hver af Parterne halvt i Besiddelse af den, saa at den Deel, der kaldes lille St. Amand og leHaye, vedblev at være besat af den preussiske Armee. Nu var Klokken 5, og Fienderne rettede deres Angreb mod Landsbyen Ligny, hvor en Kamp endnu blodigere end den forrige begyndte. Landsbyen ligger ved Lignybækken, og Fienderne havde opstillet deres Skyts paa de Høie, som findes paa den anden Side, det preussiske var plantet paa Høiene paa denne Side. Under stedse afvexlende Forsøg paa at fratage hinanden det, varede her i fire Timer en af de blodigste Fægtninger i Krigshistoriens Aarbøger. Stedse førte Fyrst Blücher med Kaarden i Haanden sine Tropper paa ny til Kampen; endelig blev Slaget standset; Landsbyen var ogsaa her i begge Parters Besiddelse, Mellem Klokken 8 og 9 om Aftenen anvendte Fienderne deres Cavalleriemasser paa at udføre deres Hensigt at afskiære Forbindelsen mellem den preussiske og den engelske Armee. Dette foranledigede Fyrst Blücher til endnu om Natten at lade sin Armee gjøre en Bevægelse over Dilly og Wawre, for der at drage det 4de Corps af de preussiske Tropper til sig, og umiddelbart forene sig med Hertugen af Wellington. Mod den engelske Armee havde Marschal Ney og det franske Cavallerie under General Kellermann fægtet, og ogsaa der havde Fægtningen været yderst blodig. Hertugen af Wellington havde ligeledes ikkuns kunnet trække en Deel af fine Tropper til sig; imidlertid havde Fienderne heller ikke her vundet Terrain, og Hertugen stod endnu den 17de om Morgenen Kl. 9 paa Valpladsen, og havde anordnet sin Bevægelse forat forene sig med den preussiske Armee saaledes, at han den 17de opstillede sin ved Waterloo. Her vilde begge Feltherrer, overeensstemmende med Fiendernes videre Bevægelser, enten angribe dem selv eller oppebie deres Angreb i bemeldte Stillinger. Fienderne havde altsaa efter alle deres Opoffrelser og uendeligt Tab, ikke faaet deres Hensigt udførte, og begge Armeerne vare med alle deres Corps forenede den 17de. Jmidlertid havde det Raseri, hvormed det af begge Parter blev kiæmpet, ogsaa paa vor Side havt et ikke ubetydeligt Tab til følge; Fyrst Blücher anslog sit til 10000, Hertugen af Wellington sin Armees til 5000 Mand. Blandt de sidste beklager sidstnævnte især Hertugen af Brunsvig=Oels. Fyrst Blücher, som fik en Hest skudt under sig, bellager den udmærkede Cavallerieofficeer Oberst v. Thumen. Saarede vare paa preussisk Side Generalerne Holzendorf og Jürgass. Fiendernes Tab er sikkert større, da de stedse i Masser og Colonner, trængte ind mod vor velrettede Kanon- og Geværild.