Norske Intelligenssedler, 1764-06-06
Til den igienkomne Spatium Jeg har ikke været bortreist, følgelig læst Jntelligenz-Sedlerne, samt seet hvad der er udkommet, saavel i dette, som forrige Aar. Jeg har og læst det udkomne No. 21, hvori findes et Stykke fra den igienkomne Spatium. Jeg loe ligesaa meget derover, som Spatium loe over: at De Tænkende havde forkast Avhandlingerne. Jal jeg tænkte med en spodsk Mine (efter Spatiums Kunst ved at forsætte Bogstaverne) Denne Spatium kom igien, og opfyldte Jntelligenz-Sedlerne med sit sædvanlige Sladder. Men jeg saae andet. Jeg saae, at Spatium havde forandret sig i sin Tænkemaade. Ja jeg tænkte: Bie, Tertullian, nok en Ubekiendt, samt jeg, havde udvirket saa meget ved Vore Tilrettesættelser: at Spatium maatte gribe an den anden halve Part af sin Hierne. Nu maa jeg erindre følgende: Hvad Samling af Alt til Smal af Alting, angaaer, da gav De deres Poesie et ret Navn; thi det var Smal af Alting. Det maa jeg allerne sige: saadant sigter ikke til at fornøye Læsere, At forandre Læser til Æsler, der røber Spatium sig selv; thi saadant Navn passer sig best paa HamDe kand vel tænke, man kunde ikke lade Deres Tanker have saa stærk Tøilen, at man ikke skulle holde dem lidt tilbage. Til Slutning maa jeg erindre, at de paa et Sted siger hvorfor jeg belavede mig paa at lee retteligen, samt i den sidste Linie, havde jeg ikke Aarsag til at lee, maa det nok være en Forseelse, eller ogsaa ville de lyve. De har sagt: de ville strigle, men ikke at de ville lee. Dog jeg opfylder et Rum i Jntelligenz-Sedlerne til En, som ikke er det værd; men fordi jeg ikke skulle faae Epitaphium over mig, maatte jeg lade see, at jeg levede, og forbliver den sammeAdien. edelst Mangel paa Materier, indføres denne Oversættelse af Hollandsk i Den hvide Hoppe er den beste Hæst. Leander mægtig, høi og stor af Stand og Stas, Fandt uforventet af den Skiønheds Jld og Heede Hos Laura, Datter til den rige Dorillas, Sit unge Hierte sveede. Hun, som blant andre vidt i Skiønhed blinked ud Og ingen eftergav, for lidet eller meget, J Stand og Gods, blev snart Leanders Brud, Ved kiælne Elskovs Suk og Leflerie bevæget. Hver glædtes rundt omkring, og et saa yndigt Par Man lutter Lykke spaade: Slig Samling, sang man, vil jo vist og ufejlbar Bestyrt ved Kiærlighed og Fred kun vel geraave, Men Laura neppe sig i Huuset Frue saae, For Huus-Folk een og hver sig høre lod med Klager; Hvad hun befoel og bød var Trusler oven paa Lyd, heed det, eller flux jeg dig paa Dørren jager: Ja hendes Ægte-Mand ei selv engang blev frie, Men fristet haardt til Sejl at stryge, At under Aaget af sit Tyrannie Hun ham og al hans Slægt kun kunde brav ydmyge. Derav kom daglig Tvist og Huus=Allarm avstæd; Dog, hvordan Manden det end snoet eller vendte, Om han taug, eller taled med, Hvad Fruens Haane goel var immer Regimente. Tilsidst Leander sig befandt Forharmet og af Had tændt op imod sin Frue; Han skreeg forbittret ud: Troe mig, jeg dig galant Skal lære andet, end din Mand at underkue. Jeg blæser af al Qvinde Tvang, Jeg spotter og beleer kun herskesyge Koner, Lær andre om du kand, din myndig Torden Sang At tone, som Kujoner. Til Dorilas at gaae han da tog Veien fat, Og denne gamle Mand den heele Sag opregned, Samt udaf hvad for Aand hans Frue var besadt, Hvor slet hun for hans Troe og Elskov ham begegnet. Omsider raabte han: "Jer Datter fra mig tag, Den heele Brude-Skat vil jeg tilbage sende, At jeg kand, Nat og Dag, Beholde Fred for hende. Først syntes Dorilas som han forbauset var; Dog, at saa Svogeren Beskeden kunde give Mig undrer Eders Ord (han hannem gav til Svar) At J urolig for saa ringe Ting kand blive Hvert Steds man Qvinden jo gemeenlig herske seer, See kun til andre Mænd, Jer Pligt af dem at lære, Bild Eder aldrig ind at nogen Uret skeer, Om Konen baade Jer og Huuset vil regiære. Den unge Mand med Giensvar snarlig kom: Nei, nej Papaa det ej kand være, som J taler, Det jo uhørligt er, at Qvinders Herredom, Kand drive Spot med alt hvad Mændene befaler. Hvad Husbond bydes vel et saadant Læs og Aag, Som dette, hvorudi min Kone mig vil spænde, Thi hendes haarde Sind ej styres kand, endog Man tarsk og banket hende. Langt heller vil jeg troe, at ingen ærlig Mand, Saafremt han mellem Ret og Uret veed at skiule, Saafremt had ejer Vid og bruge kand Forstand, Vil underkaste sig en Qvindes Herske Grille---- Fortsættelsen følger næste Uge.