Berlingske Tidende, 1808-04-29
Det Kongelige General Commissariets Collegium har forlangt et Antal af i det ringeste 20 i 30 Compagnie Chirurger engaderede til den norske Armee. Vedkommende, som maatte ønske sig dertil antegnede, ville behage uortsvet at henvende sig desangaaende til Professor Winslow paa det Kongelige chirurgiske Academie. Minde om sal. Grevinde Moltke, fød Buchvald (Jndsendt.) Den Dødiges Vandel er den bedste Prædiken, og der bedste Anvendelse deraf er at bevare og efter igientage dens Erindring. Saadant Minde fortiene sal. Grevinde Georgine Moltke, som ikke i tet men i alt var et Mønster paa Dyd, det bedste Mønster for sit Kiøn. Engle=Blidhed skinnede i hendes Ansigt, ikke med saa men imod alle, ikke undertiden men altid, fort i den udfød fra et Hierte, som ver urokkelig formedelst nafindelig Sudfrygt; derfor var hun fuldkomme, ligen det, som hun syntes at være, saa god som blid, saa nyttig som god. Hendes bestandige Bestræbelse var at gavne, hun henvendte sit Die og Omhu til alle Dele af sit Kald og fandt den sande Glæde i at opfylde dem, tilfredsstillet herved havde hun ingen Trang eller Lyst til de forskiellige Mede=Glæder som fordarre ver værvarende Slægt og borttage baade Tid og Tanke fra gavnlig Virksomhed. Stille Selskabelighed blandt ligesindede Venner, fornemmelig underholdet ved nyttige, uskyldige, betænksomme og skaansomme Samtaler, var meest passende og tilstrækkelig Vederqvægelse for hendes stille, venskabelige og nøisomme Sind. Udmærket Sagtmodighed, denne Religionens yndigste Datter, gav hende usædvanlig Styrke ved Livets Omskiftelser og fristende Lidenskaber, den gjorde Viisdoms Røst ligesaavel fra andre som fra hende selv antagelig og vigtig, den befæstede hendes Skridt paa Dydens Vei, den tillod ikke de ublide Luner at rokke de gode Forsætter og at forstyrre hendes egen eller andres Re; den var hos hende under ængstende Farligheder og bedrøvende Tab og forenet med Tillid til Altstyrerens gode Hensigt gjorde Lidelserne for hende selv taalelig og for andre neppe mærkelig, saa at den ikke hindrede hendes Virksomhed og Omhu til Hielp og Trøst for dem, som hun deelte Lidelsen med. Med saadant Hierte levede denne Sallige ikke saa meget for sig selv, som for andre. Hun levede for sin Mand og var det, hun burde være, eet med ham, i Kierlighed, i Gudsfryet, i Klogskab, i nøiagtig Bestyrelse af en vidt udstrakt Virkekreds, i viis og ikke pralende Velgiørenhed; hun var eet med ham i sit hele Liv, og det samme eet udsukkede hendes døende Hierte. Hun levede for sin Søn og handlede ikke som saa mange Mødre, efter uforstandig, efterladende eller overilende Tykke, eller det som er værre, stridende ved Ord og Forhold imod den klogere Faders Raad og Veiledning, men med viis og for hendes Efterslægt uforglemmelig Jver opfyldte hunden vigtigste Moderpligt i at sørge for sin Søns første Dannelse, som Grundvolden til Styrke og Værdighed i den følgende Alder. Menneskets Fuldkommenhed er Sundhed, Forstandens Oplysning, Hiertets Retskaffenhed; for dem alle virkede hun med stadigste Aarvaagen hed, ved Legemets passende Pleie, ved Underviisning fra de bedstvalgte Lærere og ved selv at føre ham og lys for ham paa Dydens Vei og bortsierne al muelig Smette af fordærvelig og mistænkt Selskab; derfor opvoxte har som Rosentræet ved Vandbækken og kom tidlig til der mandlige Alders Kraft og Duelighed og belønnede den den bedste Moder med at være den elskværdigste Søn. - Hun levede for sit gandske Huus, ligesaavel for Tienerne som for Tingene, ogsaa heri var hun den gode Moder ved nøie Tilsyn, nyttig Vindskibelighed, Forretningers Orden, mild Behandling, tilstrækkelig Beqvemmelighed, rigelig Pleie, skiønsom Belønning. - Hun levede og var for alle uanstødelig, eftergivende, velvillig, ligge tilgiengelig og behagelig for enhver uden Mærke paa hendes høiere Stand. Jeg frygter ikke for at have sagt for meget men for lidet om denne Sallige som sit hele Liv igiennem udbredte Gavn og Glæde, men derfor bedrøvede desto mere og flere ved sin Død. - Dog, vi ville sørge, som de der have Haab, i Forviisning om vor Bestemmelse til Evigheden. Hun var fuldmodnet til denne Himmelstand, derfor hastede den Algode med at kalde hende derhen; der skulle vi, som nu bedrøves, om en liden Stund see hende igien og deele Glæde med hende, og ingen skal tage denne Glæde fra os. Prydet med Uskyldigheds Krands, styrket ved udødeligheds Haab gik, den attenaarige Pige, Simine Dons, som døde den 29de Marts paa Frederichsdal, med en i den Alder sieldne Frimodighed, sin Fuldendelse imøde. Huuslighed og Beskedenhed, vare de Skytsaander, som, imedens hun levede. omsvævede hendes Fied og bevogtede hendes Dyd Derfor kunde hun, paa sit langvarige Sygeleie høre Gienlyden af muntre Ynglingers Glædessange uden at misunde: derfor kunde hun see Døden. med langsomme - men vise. Skridt at nærme sig uden at forsage. derfor kunde hun end døende trøste sin Fader og Moder, der med blødende Hierter og taareblændte Øine stode tanse ved hendes Leie. Saa opbygger den Gode, ved sin Død, som ved sit Liv.