Viborger Samler, 1841-10-06
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Justitsministerens Circulairer vække Jndignation. "Det officielle Signal til Reaction, udbryder Commerce, er givet. De tvende Circulairer indeholde den fuldstændige Restauration af Septemberlovene, og til samme Tid nye Jndskrænkninger i Petitionsretten. Det er en gammel Tactik, at man fremstiller Regjeringen, som vaklende og truet, for at kunne finde en Undskyld, ning for Strenghed og Voldsomhed. Komme Doctrinairerne til Statsroret, saa have de kun dette eneste Regjeringsystem, aldrig har man siden 1815 seet dem i Spidsen for Regjeringen, uden at sætte Borgerkrig og Bøddelen i Bevægelse. Circulairerne ere en fuldstændig Gjentagelse, ja næsten en Afskrift af en i Courrier de Lyon indrykket Artikel. "Forfølger Pressen, fører en Krig paa Liv og Død imod den," sagde hiint Reactionsorgan til Ministeriet. Ændser ikke, om Juryen forlader Eder i denne Kamp; J have opfyldt Eders Pligt og beviist, at Juryen ikke gjør sin Pligt. - National siger: De meest moderate Mænd maae nu indsee, at Ministeriet lader sig henrive til de yderste Grændser af Voldsomheder. Der er ikke længere Spørgsmaal om at undertrykke Misbrug af Friheden; man vil tilintetgjøre selve Friheden, man vil med Roden oprykke de ved saa mange Blodstrømme, ved saa utallige smertelige Offre erhvervede Rettigheder. Hele Pressen vil føle, hvilke Slag der true den; Landet vil begribe, at de imod Pressen rettede Forfølgelser kun ere et Forsøg, og at man nu kun søger at styrte Pressen, for siden at angribe Juryen. Men ere Juryen og Pressen tilintetgjorte, saa existerer Jntet mere, der kan standse Despotismen. Vi ventede ikke mindre af det uforstandige Menneske, som den offentlige Ulykke har saa i Spidsen for Magistraturen." - Constitutionel siger: Vistnok skulle Lovene udøves; vistnok maa de Love, der dække Fyrstens og vore Jnstitutioners Hellighed, hævde med Kraft; man tør ikke med fræk Haand angribe den socale Ordens hellige Grundvold, – eller saaledes som det første Circulaire udtrykker sig man tør ikke offentlig kalde sig Republicaner eller Tilhænger af det styrtede Dynastie. Men under de nuværende Omstændigheder indlader Ministeriet sig i en sand Tvekamp med Pressen, hvori det ikke understøttes af den moralske Anseelse, Landet har ingen Tillid til dets Handlinger, og endnu mindre til dets Hensigter. Man er af dets Handlemaade berettiget til at uddrage den Slutning, at det har Meget i Baghold. Ministeriet lover de Mænd, som understøtte det, Hielp og Bistand; det forpligter sig endog forud til at billige deres Beslutninger." Det er omtrent med andre Ord at give Fremfusenhed carte blanche. Ministeriet vil ei, at man af Frygt for ikke at udrette noget Fyldestgjørende skal lade sig afholde fra den retlige Forfølgelse. Men naar nu Juryen vedbliver med at fælde Kjendelser imod et Pressefriheden truende System, naar Frifindelsesdomme følge paa Beslagdecreter, havde Ministeriet befæstet den det anbetroede Auctoritet. – Naar Udøvelsen af Petitionsretten kun er et Dække for Complotter og anarchistiske Machinationer, lad Regjeringen da ramme og forfølge disse Complotter; men Ministeriet maa erklære sig: vil det med et og samme Slag undertrykke en Ret, som har bestaaet under hele Restaurationen, og som den Gang udøvedes af de Jndivider, der nu have ifinde at forbyde den – Journalen Siele erklærer, at den i de tvende Circulairer kun øiner et nyt Symptom paa denne voldsomme Aand, der - som ved en Skjebnens Tilskikkelse - driver Ministeriet til overalt at udsaae og udstrøe Had og Gjæring. Hvilken Foragt for sund Menneskeforstand, hvilken Mistillid til Landets Retfærdighed røber ikke den Seglbevarer, der anbefaler sine Undergivne at forøge de retlige Forfølgelser, uden at lade sig afholde af den Frygt, dog tilsidst ikke at udrette Noget!" – Journalerne Cour. fr. og le Temps angribe ligeledes Circulairerne. Af Martins Circulaire til Generalprocuratorerne udhæves følgende Sætninger: "De gode Borgere ere dybt bedrøvede over den Forvovenhed, med hvilken Factioner ne, misbrugende vore meest dyrebare Friheder, offentlig angribe vore Jnstitutioner, haane Kongedømmet, opfordre til Ulydighed imod Lovene, og oppuste til Uordener, hvorved de haabe at bevirke vort constitutionelle Monarkies Omstyrtning... Men Landets Love tillade ikke, at man gjør Fyrsten de Rettigheder stridige, som Nationens Ønske tilstaaer ham; disse Love forbyde Statens Borgere at slutte sig til en anden Regjeringsform end den, der behersker os; disse Love taale ikke, at man offentlig kan kalde sig en Republicaner eller Tilhænger af et styrtet Dynastie. Lovene maae bringes i Udførelse. Naar Factionerne fordoble deres Virksomhed og Forvovenhed saa maae Øvrighedspersonerne fordoble deres Fasthed og Aarvaagenhed. Vaag De min Herre, over Anvendelsen af de af mig omtalte Love. Finder De, at man enten skriftligen eller ved Handlinger har overtraadt disse Love saa tør De ikke tøve med at indskride paa retlig Maade, og gjør De kun Regning paa, at Regjeringen vil understøtte de Anstrengelser, som De foretager Dem til Fyrstens og Constitutionens Forsvar. Opgiv heller ikke en retlig Jndskriden, naar De ellers finder det retfærdigt passende, af Frygt for ikke at udrette noget Fyldestgjørende ved Sagens endelige Udfald. Gjør Deres Pligt; Exemplet paa Deres Troskab vil oplyse Gemytterne, og styrke Samvittighederne."¬