Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-08-27
Den af Hr. Pastor Møller fra Nykirke ved Festen paa Skamlingsbanken holdte Tale, der optoges med almindeligt og levende Bifald, findes nu meddeelt i "O. Ths. Av." og lyder saaledes: "Fra dette Sted paakaldtes ifjor Holger Danskes Bistand for Danskhedens betrængte Sag, fremmanedes i Dag Niels Ebbesens Aand til Fædrelandets Forsvar. Gid da ogsaa de Ord, som jeg her vil tale, maa bidrage tilat vække Sands for og Kjærlighed til den Sag, for hvilken vi kæmpe. Som Ordets Tjener og Prædikant, er jeg vant til at bevæge mig i Skriftens Udtryk og Billeder; det være mig derfor tilladt, at bringe denne hæderlige Forsamling det Evangelium i Erindring, som vi paa Søndag skulle høre i alle Landets Kirker, det er Lignelsen om den utroe Huusfoged En listig Tjener sviger sin troskyldige Herres Tillid og berøver ham hans Gods, og da hans underfundige Færd endelig opklares og han drages til Regnskab, er det saa langt fra, at han forvirres, at han meget mere næsten aabenlyst fortsætter Bedrageriet, idet han bevæger sin Herres Skyldnere til at omskrive deres Skyldnerbreve og istedetfor hundrede Fade Olie, at sætte halvtredsindstyve, for hundrede Maader Hvede firesindstyve. Herren lover den uretfærdige Huusholder, at han gjorde snildeligen, og Jesus føier til thi denne Verdens Børn ere klogere end Lysets Børn mod deres Slægt. J dette veemodige Suk høre vi Frelserens Beklagelse over, at der findes saa lidet af Troskab, Standhaftighed og Udholdenhed hos Lysets Børn. - "Jeg har alt mærket, at den ærede Forsamling kan raade Gaader, den vil derfor snart gjætte, hvad jeg tilsigter, naar jeg i Dag paa dette Sted har mindet om den utroe Huusfoged. Ved den utroe Huusfoged forstaaer jeg Jdeen om et Storhertug dømme Nordalbingien, om Slesvig og Holsteen, der adskilte fra Danmark skulde udgjøre et uafhængigt og selvstændigt Rige. - Jeg seer alt, at man undrer sig over, at jeg vil tale om denne Jdee, der efter Manges Mening kuns spøger i forskruede Hjerner; dog lad os ikke tage os det saa let med denne Jdee. Skriften siger: vi vide, at en Afgud er Jntet i Verden, og dog bøie Tusinder deres Knæe for Afguder. Saaledes er Jdeen om et Slesvig=Holsteen vel kun et Tankefoster; men Tusinder bøie deres Knæe for denne Afgud. Denne Afgud fandt, saavidt jeg kan see, først sine Propheter hist paa Høiskolens Cathetre, hvor de alt længst i Smug inden 4 Vægge lærte om den selvstændige Stat Schleswig=Holstein. Deres Disciple, Afgudens Præster og Advocater, gik ud forkyndende i Løndom den samme Lærre. Endelig kom man efter deres statsopløsende Hensigt og deres underfundige Spil kom for Dagen; da bød Landets Herre: "gjør Regnskab for Eders Huusholdning, thi J kunde ikke længere staae Huset for." Hvad gjøre de nu Du troer at de forbauses og forvirres - Nei, ingenlunde De sammenkalde Herrens Skyldnere, dem, der havde svoret Danmarks Konge Huldskab og Troskab og sige: sæt Eder hastig ned og omskriver Eders Skyldnerbrev saaledes: Danmark havde for 1000 Qvadratmile, nu kun 700; Danmark havde for 2 Mill. Jndvaanere, nu kun 1,200,000. Betragte vi nu deres behændige Kløgt, deres utrættelige Stræben eller deres magesløse Udholdenhed, da maa vi vel alle tilstaae, at de gjorde det snildeligen, og saa kunne vi tilføie: Denne Verdens Børn ere klogere end Lysets Børn mod deres Slægt. "Lysets Børn!" Maa de ei kaldes saa, som stride for Retfærd, Sandhed, for Fødelandets og Modersmaalets hellige Sag, Saasandt vi derfor have helliget os til aaben Færd i ærlig Sag, tør vel ogsaa vi kaldes Lysets Børn. Men i det vi stride for den gode Sag, fortjene vi Bebreidelse, fordi vi, medens hine arbeide lønlig og aabenlyst paa Danmarks Sønderlemmelse og paa det danske Sprogs Fortrængelse, ei anede den overhængende Fare, ei saae den truende Nød. Nu er Skjællet faldet fra vore Øine, nu ville vi vaage og stride, at Jngen skal fortrænge vort Modersmaal, eller tage vort elskede Danmark i Part. Nei, ikke en Fodsbred lade vi os tage. Som Spanierne hist i Saragossa kæmpede mod den indtrængende Erobrer, og mandigt strede for Hjem og Arne, saaledes ville ogsaa vi kæmpe for den danske Stats enkelte Deele. Dog skal jeg, Fredens Forkynder, findes her, som fremmanende Krigens vilde Furie? Det være langt fra mig Min Bøn, mit Haab er, at Freden med sine Velsignelser maa hvile over Danmarks yndige Kyster. Mi Raad, at vi selv under Hvilen skulle være omgjordede om Lænden, som Nehemias fordum, og aldrig glemme, selv i Skyggen af Fredens Palme, at stride for vort Modersmaal. Det er nemlig en aandelig Kamp, ei imod Kjød og Blod, som Apostelen siger; men mod Fyrstendømmer og Magter, mod Verdens Herrer, som regiere i denne Tids Mørke. J denne Kamp for vort fælleds Sprog skulle J, vore slesvigste Brødre, ei staae alene, i Nødens Stund ere vi Eder nær. Vore Fædre hialp Eders Fædre, at reise Dannevirke hist ved Eiderens Bred; Volden er sunken i Gruus og værner ei mere. Nu ere J vort Dannevirke! Og vi ere ei vanslægtede fra vore Fædre, derfor see J os ved denne Eders Fest, saavel fra Jyllands Høider, som fra hine smilende Øer. Det være Eder et Forbillede paa, hvad der skal skee; et Pant paa, at vi en svigte naar det gjælder. Jeg veed det vel, at det ofte kan synes Eder i Trængselens Stund, som J vare forladte; gak da ud, som Elisa i Jsraels Dage, skuer omkring Eder, og det vil blive Eder klart, hvad han saae, at Hjælpen er nærmest, naar Nøden er størst; den Trøst skal lyde for Eders Øren, som lød for ham: "frygt Jntet; thi de ere flere, som ere hos os, end de, som ere hos dem. Ja, gid vi, tro indtil Enden, aldrig skulle høre de bebreidende Ord: "Denne Verdens Børn ere klogere end Lysets Børn mod deres Slægt!" – Ønsket herom udtalte sig i et Hurra for trofast Udholdenhed i Fædrelandets og Fædrenesprogets hellige Sag.