Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1776-08-02
De vare om Morgenen den 19 Martii tilligemed Konens anden Søn en Dreng paa 9 Aar i Stalden. J samme var et Asen, 6 Høns og 6 Gieder, af hvilke den ene Aftenen forhen havde født 2 døde Lam, denne havde de bragt et Fad med Meel=Grød. De vilde blive i Stalden, hvor det var varm, indtil det skulde ringe til Kirken, hvor de agtede at gaae hen, dog vilde Konen gaae og for først at tænde Jld til hendes Mand, som var paa Taget, men da hun kom ud, saae hun en stor Sneehob som væltede ned, derpaa gik hun strax tilbage, slog Døren i og fortalte Søsteren det. I mindre end 3 Minuter hørte de, at Taget og en Deel af Staldens Loft brækkede ind, Søsteren, raadte, at de skulde retirere sig i Krybben, hvilket de ogsaa gjorde. Asenet var bundet fast, men gjorde sig med Magt løs og kastede Fadet ned, som Søsteren tog op, dette brugte de siden til at tage den smeltede Snee i, som de drak. Til deres Lykke stod Krybben under Staldens største Stytte, som imodstod Sneens Vægt. Deres første Bekymring, var for Mad, Søsteren havde 15 Castanier i Lommen, Børnene sagde de havde spiist Frokost, og kunde gjerne være foruden Mad den Dag. De erindrede sig, at der vare 30 til 40 Brød paa et Sted nær ved Stalden, og søgte at komme dertil, men kunde ei for Sneen. De kaldte herpaa, faa høit de kunde, om Hielp, hvilket dog ingen hørte. Søsteren spiiste herpaa 2 Castanier, 2 gav hun Konen og herpaa drak de smeltet Snee. Asenet var imidlertid meget urolig og Giederne brægede, tilsidst bleve de alle stille. To Gieder, som vare nærmest ved dem, bleve i Live, paa disse følede de nøie og fandt at den ene var med Lam, og at hun vilde føde omtrent midt i April. Den anden gav Melk, og herved reddede de deres Liv. Endskiønt de ikke kunde see det mindste, saa troede de dog i 20 Dage, at de kunde giøre Forskiel paa Nat og Dag, thi naar Hanerne galede, tænkte de, at det var Morgen, men tilsidst døde Hønsene. Anden Dag efter at denne Ulykke var skeet. vare de meget sultne, spiiste de øvrige Castanier og drak den Melk, som de fik af Gieden, hvilket i Førstningen kunde omtrent være 2 Pund hver Dag, men den tog efterhaanden af. Den tredie Dag, da deres Hunger havde stærk taget til, forsøgte de igien at komme til det Sted, hvor Brødet laae, men da det var dem umuelig, besluttede de at tage al muelig Omsorg for Giederne. Til al Lykke var lige over Krybben et Hørloft, samt et Hull, hvorigiennem Høet blev kasted ned. Dette Hull var nær ved Søsteren, som tog Høet ned og gav Giederne, saa længe hun kunde naae det, da hun ci mere kunde naae, stege Giederne paa hendes Skuldre, og toge det selv. Den slette Dag blev Drengen syg, han klagede over stærk Mavepine, dette varede i 6 Dage, den sidste Dag bad han Moderen, i hvis Skiød han havde sat, at lægge ham i Krybben. Hun følte herpaa, at han var gandske kold, og gav ham lidet Melk at drikke, hvorpaa han døde. Deres Melk formindskedes hver Dag, men de formodede, at det snart maatte være Tiden, at den anden Gied skulde læmme, tilsidst mærkede de af Giedens Brægen, at Tiden var kommen. De lod Lammet ikke leve, for at beholde Melken allene, og kunde nu slutte, at det var omtrent midt i April. Naar de kaldte paa denne Gied, kom den og slikkede deres Hænder og Ansigter. De fik hver Dag omtrent 2 Pund Melk af den.