Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-04-29
Tillæg til det i Correspondenten, No. 50 og 51, for 1821, Jndførte, af T. M. B. Galskiøt Jeg troede, at der var allerede nok ventileret om Fæsteindretningen, og at de paaberaabte frie Forpagtninger paa 1, 6, 10 Aar, maatte være erkjendte for sande ufrie Plage-Contracter, for hver Forpagter; men da jeg, i Correspondenten No. 7 for 1822, seer en Mand optræde med Titel: "Landbrugs-Retten er for tvungen, der ikke undseer sig ved at fremsætte aabenbare Urigtigheder; der vil have Regjeringen til et Nul, der vil blot have to Stænder i Landet: Rige og Fattige, endog, som det synes, at disse Rige skulle have fuld Hals og Haand over den Fattige, saa forekommer dette mig dog at være alt for forvendt og urigtigt at tie stille til. Naar Forpagtninger paa 1, 6, 10 Aar finde Sted, kan da Nogen med almindelig sund Menneskeforstand sige, "at det er ikke rigtigt, at Bondestanden udsættes for idelig Flytning?" Naar Bondestanden intet Hjem har, og idelig er udsat for Flytning, Ubehageligheder og Plager, kan den da have Kjerlighed til noget Hjem, som den ikke har, Kan det nægtes, at de kunne blive forarmede, som aldeles ere overladte til Andres Godtbefindende, enten de maa være paa Jorden eller ikke; om de maa faae Huus over Hovedet eller ikke; have nogen Jordplet at opholde sig paa eller ikke, de offentlige Landeveie neppe undtagne; og at ved Dødsfald Kone og Børn ville blive Fattigvæsenet til Byrde, Fremdeles Urigtighed paa Urigtighed: "Det hele cultiverede Curopa har forsøgt slige Fæsteindretninger, og bag efter: "Schweitz har aldrig kjendt dem. Kun een af Delene kan være rigtig. "Aldrig høres Klage over Undertrykkelser, Flytning, Armod. Det er dog ikke længe siden, det er hørt fra Engeland, og at Forpagtningerne maatte nedsættes, fordi de vare opskruede til det Dobbelte og Tredobbelte, undtagen Hr. Cokes, som vare blevne ved det Gamle. "At Schweitz's Almue skulde have det saa fortrinlig godt synes særdeles uharmonerende med deres Soldatertjeneste og Schweitzertjeneste i fremmede Lande. Dersom de havde det saa fortrinlig godt, saa synes ingen Grund til at være hver Konges Soldat og hver Mands Ostefabricant. At fra Schweiz haves de bedste og troeste Soldater, er urigtigt at tilskrive deres Hjemmefortrin eller Forretninger; men det gjør deres Lands Beskaffenhed. De høre fra Barndommen af Forfædrenes Heltebedrifter, som let kunne vise sig i de bekjendte snevre Bjergpassager, og let kunne udføres af øvede Bjergfolk; de see fra Barndommen op de Voxne og Kreaturernes raske Klavren og Spring paa Fieldklipperne, og de blive uformærket vante til Farer og vise Mod; men Slettens Beboere kunne, ved Ødelse, blive lige saa raske og duelige Folk. Lad disse kun have Eiendom og Velstand at stride for, saa vil Leilighed give Helte; men at vente, at det fornuftige, til ufornuftigt Dyr nedknede, Væsen, og den, som hverken har Hjem eller noget Gode at stride for, skal blive en god Soldat, med mindre han anføres til Tiger-Glubskhed, Plyndring og Røverie paa Menneskehedens Bekostning, er unaturligt, og kan ikke opstaae i det fornuftige og veltænkende Menneskes Hjerte. "At Norge er kjender til Fæsteindretninger, er urigtigt og usandt. Der er Odelsbønder eller Selveiere, og Bøxelbønder, Leilændinger eller Fæstebønder, ogsaa Huusmænd, som sidde til Leie og Opsigelse, men som ikke skulle rose sig af deres Forfatning. Holsteen er heller ikke at fremstille. De vare der Livegne og Hoveriepligtige, og fra den Stilling til at blive hoveriefrie Forpagtere er dog nogen Forskjel, og saa kommer det an paa Herremandens Tænkemaade; men at en heel Stand, skal overgives til en anden Stands vilkaarlige Godtbefindende, er alt for uoverlagt at fordre og lige saa lidet at vente Tilladelse til af en viis og faderlig Regjering, der hverken kan eller vil lade en heel Stands timelige, maaskee evige Vel være afhængig af en tredie Mands Lune, eller Egennytte. "Kunde det ansees til Gavn, for disse Lande (Norge og Holsteen), at indføre den Indretning (Fæsteindretningen)?" Visselig Noget, som ingen tænkende Mand kan drage i Tvivl, der vil almindeligt Vel, og ei Nogles fri Raadighed over Andre. Dog, jeg vil kun anføre, som Erfaring og Beviis for det Sagte, Begtrups bemærkninger over det engelske Landbrug, Cap. 6. "De 2de sidste Forpagtninger paa 19 og 21 Aar ansees for begge Parter som de fordeelagtigste. Skal nogen vigtig og kostbar Hovedforbedring skee paa en Eiendom, da tilstaaes ham vel en længere Forpagtning, en Forpagtning paa 21, 25 eller 31 Aar (det er, efter almindelig Beregning, en Mands Levealder: 30 Aar gammel, naar han begynder, og 60 Aar, naar han gaaer af. Saavidt ere dog Engelænderne komne, og hvor nær altsaa ved Fæsteindretningen, som muelig ikke er saa langt borte, i det ringeste hos den billig tænkende Engelænder. Ved Fæsteindretningen vilde man qvæle den Patriotisme og Agtelse for Humanitet, som gjøre disse Landes Beboere, til ærekjere Mennester." Ogsaa dette, hvor urigtigt. Det er Hoveriet, Slaveriet og Overmands vilkaarlige Tryk, der qvæler Saadant. Dersom Bonden kan saaledes nedtrykkes, at han har kun een kjøreduelig Hest for Vogn, maa hver Dag til Hove, til Stokken og Træhesteen; maa aftærske det Første, han har indhøstet, for at betale Laanekorn til Sædekorn og Sommer føde, om Foraar og Sommer laane igjen. Hellere gaae 3 Gange 6 Aar Soldat, end tage moden Hoveriegaard, som var Tilfældet førend Kongen gjorde sig til Formynder for Bonden. Hvor kan det da tænkes, at saadan Slave kan have Patriotisme for sine Lænker, have Agtelse for Humanitet, som ham ei forundes, og være ærekjer, som er gjort til Skovisk og Fødders Fodskammel, Overalt, dersom Fæste og Forpagtning er Eet, paa Tiden nær, og Forpagtere ere saa agtbare, ærekjere og humane, saa tage kun Herskaberne det ulykkelige Hoverie og Jndfæstning væk, da blive strax disse Fæstere de samme humane, agtbare og ærekiere Mennesker, som de Andre. Beviis nok ere de adskillige hist og her Godserne tilligende hoveriefrie Gaarde. Deres Beboere ere og have stedse været som en ganske anden Menneskerace. Ligesom Opdragelsen kan skabe Børn til Tyrker og Hedninger eller Christne, saa kan Omgangen og Behandlingen gjøre Mennesker til enten Udyr eller sædelige og veltænkende Mennesker. "Fattigvæsenets Byrder bevirkes for en Deel af Statens Jndblanding i Commune-Anliggender. Hvor urigtigt, Her paastaaes, at en gammel vilkaarlig Uorden er bedre end en ny regelmæssig Fremgang; at det er bedre at Landet plages af i Snesetal daglig omgaaende Betlere fra alle Landets Kanter, endat hvert Sognedistrict, som kjender sine virkelig Trængende, ordentlig afhielper, deres Trang. De borgerlige Indretninger er selv Fader til Fæsternes Byrder, Jndfæstning, Hoverie og Landgilde." Ogsaa urigtigt. Krigene have forvoldet almindelig Armod. Nogle, som i Krigen have samlet eller tilvendt sig Rigdomme, have sammenkjøbt de Forarmedes og Forladtes Jorder, gjort store Gaarde deraf, og da de, efter den Tids Cultur, ei kunde drive dem selv, saa skulde de tilkjøbte omliggende Bønder gjøre det; og da disses Behandling med Tiden gik for vidt, og Landsfaderen ei kunde ynde eller bifalde Liv egenskab, Bondeplagerie og Slaverie, og man nu gjerne vilde have fuld Raadighed over sine Medmennesker, saa undseer man sig ikke ved at sige Sligt. – "Tillader man Huusbonde frit at contrahere, saa falder baade Hoverie og Jndfæstning bort." Ja, ret ligesom denne saakaldte frie Contrahering ei kunde have ligesaa skadelige eller endnu stadeligere Virkninger. Dersom Bonden ved de idelige 1, 6, 10 Aars Forpagtninger kan blive saa høit opskruet, at Han maa forlade Alt; dersom han Jntet for Øieblikket kan faae igien; dersom han har Kone og Børn, som er kunne sulte ihiel, kan Medmennesket da ei endog gjøres til Tyv, Røver, ja Morder, – Man siger: Bonden kan ikke indgaae fri Contract, da han dertil er for uvidende. Ja, jeg kunde maaskee give et Exempel paa, at det kunde være en Nødvendighed, at Dommere, ved Skjøders og Fæsters Læsning bleve gjorte til Pligt, at være ansvarlige for disses Lovlighed og Tydelighed. Bøndergaarde kunne nu ikke sælges; thi hvem kan gjøre Brug af enkelte Bøndergaarde, naar de ere bundne ved Fæsteindretning; Dette synes mig ogsaa at være een af de haandgribelige Urigtigheder. Skjørpinge og flere Antvorskov tilhørende Gaarde veed jeg ikke rettere, end at de ere godt solgte; ligeledes Hyllested; ja hele Coldinghuus Amts enkelte Gaarde bleve for over 50 Aar siden godt solgte, nogle Byer endog til 2 a 300 Rdlr. for Tønde Hartkorn, skjøndt de vare indrettede baade til Herregaarde og Bøndergods, saa og til enkelte Gaarde. Det var dog den Tid en høi aarlig Afgivt, 2 til 300 Rdlrs. Rente af hver Tønde Hartkorn til Beløb af en Gaard paa 8 Tdr. Hartkorn, 80 til 120 Rdlr. aarlig. – Fæste indretningen med flere Baand afholde Fremmede fra, at kjøbe Landeiendomme her i Landet." Dette, synes mig, at der heller ikke findes Spor til; men om saa end var, hvad Skade var da det? Desuden, naar undtages de 2 sidste Aar, da Kornpriserne have været saa lave, synes Jordeiendommene dog stedse at have været i temmelig høi Priis. - Hvad der meldes om en Eiendomsgaard, som ei maa udstykkes, forstaaer jeg ikke. Hyllested Kirke har en Gaard paa 7 Tønder Hartkorn. Kirke-Eieren ønskede den udstykket til et Boelsted paa 2 Tønder Hartkorn og det øvrige til Huse paa 3 Tønder Land, og der var intet iveien. Hvad der kan skee for een Eiendoms Besidder, kan vel og skee for en anden, saa at alle disse Jeremiader synes mig lige saa besynderlige som urigtige. - Endelig paastaaes, at "Freiheit er Seele aller Gewerbe." Men i Almindelighed kan dette nok lige saa lidet være rigtigt; thi Freibet, kan nok ikke mindre end være god og tilladelig, naar den er til Udaad og Næstens Skade og Undertrykkelse. (Fortsættes.)