Jyske Efterretninger, 1802-03-02
Tanker ved Peder Jungersen Kiellerups Grave af S. Møller. Mens mit Ønske steeg til den AlhøieVar for mit og Dødeliges Øie Ædle, for vort Vet med Nytaars Soel; Den er kommen eders Tid at lidt, Stjult jer nære Fremtids bittre Stagt; Længe spiller Lyttens Straaler blide Om vor Asse - brat slaaer Tordnen ned. stort, og blinden asse. Himlen graaner - Kampen bliver heed. Gud - hvor lidt, hvor lidt vi Svage for os veed, Fiern mit Øie seer en Ynglings Vaare, Hvormed meget Folt af Staden gaaer, Seer Forældretjamre sig saa saare, Ved en haabfuld Søns afbrudte Aar; Ædlend jeg før deeltet Eders Glæder; Her min Sørgen Luth er stemt for Eder; Mens den zittrer i min Haand, forsmaaes Eilde Toner, som ukonstlet gaae Fra Fornemmelser, som Fædre tun forstaaer, Være døv imod Naturens Stemme, Følesløs ved sine Venners Død, Ønske, snart de Cisttes Tab at glemme; Hvo var den Stoik, som det paabød? Jngen Condolens at fordelstrive; For ei halvlægt under at oprive; Er ei Mennesthed, ei Sympathie, Men kun Etiqvettens Tyrannie, Compliment med liden liden Varme i Nei de ville ei den Siel mistiende, Som for Manden, Olding Jungersen, Qvad sin Elegie, - nu den maa vende. Til hans Navner i vor unge Ven. Hellig mig den Gamles Mindervære, Der jeg saae vor Yngling sad i Lærre Ved hans Fodder - af den sunde Rod Trat den Vext, hvormed han haabfuld stod J sit rettet Element: sin Faders Bod. Aarlig har jeg seet den Ynglings Lader, Sat som gammel Mand - skiønt nitten Aar. Træde tæt i Fodspoer af hans Fader. Love Sommer paa saa skiøn en Vaar; Fyrig - arbeidsvandt - for att indprentet Gudsfrygt, Dyd og Orden - at uventet Vendtes Bladet - Ynglingen laaer død, Cenest Søn - til megen Velstand, fød - Gud, du veed det - her min Eenroms Taare flød Hvilken Udsigt for en Faders Øie Denne Søn skal træde i mit Sted - Høste Frugten af min Sveed og Møie; Hvor jeg slap - hans Haand skal tage ved. Bygge paa min Grund - min Plan fortsætte, Stytte mine Hænder arbeidstrætte. Søde Drøm, snart snart ved Sønnens Grav. Med den gode Faders brudte Stav, Ligger skiønne Haab - man nys var stolt udaf Skib og Gods og Vahrestan tilsættes, Kan forsikkres vindes kan igien; Men et Tab, som det kan ei oprettes Hiertesaar vil blødelimmerhen; Ædler ei formoder jeg at kunde Heete, men kun lindre Edets Vunde, Kun henvise til den Haand, som slog Og kan læge - hil den sieldne BogMed den Hiertestyrkning: Herren gav og tog Stuer op til ham, vor første Peder, Stammefaderen, som gik forud, Og fra Sallighed lykønsker Eder Red en Enget i en Søn hos Gud, Tænt, hans Aand med Jndsigt i Guds Veir, Smiilte Fred til Sønnens Sygeleie. Pægte paa hans Navn i Livsens Bog Bad om Lindring i hans Smerkers Aag, Bøded Hugget af - da Dødens Engel slog Rakte ham en trofast Haand at træde Op til de Udvaldes Compagnie - Smertefrie, gienfød til evig Glæde, Uden Frygt for Tab og Haverie, Borger i Guds Stad - Guds Fristad være, J Alfaders Skole gaae i Lære Hvor forklaret Aand seer forlsom ned Til Jordboer, som med suure Sveed, Skibbrud tit paa Troe og Dyd og Lykke led. Mildt seer op til ham og dæmper Taaren, Som udstrømmede ved hans Jordefærd Han er død - er salig - ei forloren: Verdens Mirver var ham itte værd - Ynglings munire Sind kan let forvildes, Ynglings lette Fod kan snarlig hildes, Kan af giftig Lokkemad og Frøe. Som Forførere blant Roser strøe. Først moralsk og at - omsider evig døe Seer den frelste Søn - aftørrer Taaren, Han sin Ungdoms Uskylds Krands har hiem; Jesus, som i Rain bød ved Vaaren; unge Dreng! jeg siger Dig som frem Skal hans falmed Rose hist forskiønne Mens hans Grav her prydes i det Grønne Med en tiøn og simpel Mindesteen, Uden Prune og Stør mens Taaren reen, Som Dugdraaben salver disse kiære Been. Hæft saa Øiet paa de unge Tvende, Som Guds Forsyn Dem har ladt igien, En forklaret Broders Aand Dem sende, Lys paa vildsom Stie ved Valg af Ven; Gid De giøre Deres Dage blide: Faae i sin Tid ved en god Mands Side, Hvad der sviger ei fra Ven til Ven; Lodden dobbelt efter Broderen, Dobbelt Arv af, meer end Guld Velsignelsen. Den han lod Dem med sit kiønne Minde; Lod sit Savn i Faderens Contoir, Lod hans Spoer derude og derinde, Lod hans Præg i Siælen af hans Moer, Fat Dig ædle Ven med hulde Mage; Gud har talt Din Søns og Dine Dage; For Dit Huus og Aalborg overblivl, Og for mig - Gud til Dit Firma giv Lytte, Fasthed. - Hæder - sund langvarig LivFasteprædikener. Paa Onsdag i Budolphi Kirke Hr. Henneberg. Paa Torsdag i Hospitals Kirken. Hr. Klauen. Paa Fredag i Budolphi Kirte Hr. Provst Claudi. Paa Fredag i Frue Kirke Hr. Ferslew.