Berlingske Tidende, 1836-08-10
Nr. 49 af Stænder-Tidenden for Nørre-Jylland meddeler en kort Oversigt af Forhandlingerne fra den 9de til den 30te Julii. Fra den 14de til den 29de Juli holdt Forsamlingen daglig tvende Møder. De omhandlede Gjenstande ere i Tidenden angivne i al Korthed og egne sig ikke til deraf at levere noget Udtog. J det første Møde den 30te Juli tilkjendegav Præsidenten Forsamlingen, at den nu havde tilendebragt alle sine Forhandlinger i denne Session, hvorhos han underrettede den om, at et Slutningsmøde vilde finde Sted Kl. 3, til hvilken Tid han anmodede Medlemmerne om paa Ny at indfinde sig. Nr. 50 af samme Tidende indeholder Beretningen om Slutningsmødet den 30te Juli. Dette Møde, ved hvilket den Kongelige Tilforordnede var nærværende, blev aabnet af den Kongelige Commissarius med en indholdsrig Tale. Vi maae meget beklage, at Rummet kun tillader os deraf at optage følgende herlige Linier: "Nu til Slutningen, vilde jeg atter vende min Tak til den hele Forsamling. Men i dette Øjeblik, da jeg har fuldbragt det store og ærefulde Ærinde, som jeg vel, fordi min ædle Konges Villie gjorde mig det til Pligt, villigen, men dog ikke uden lønlig Frygt og Bekymring overtog mig, er min hele Sjæl opløst i Følelse af Taknemlighed, den dybeste, varmeste Taknemlighed. Først og fremmest stiger Taksigelsen op til Ham, uden hvis Bistand intet Menneske formaaer Noget, mod Ham, der har styrket mig i min Svaghed og styret Alt omkring mig saaledes, at jeg, i det jeg træder tilbage, tør vente at have vedligeholdt og befæstet min dyrebare Konges Naade og mine elskede Medborgeres Velvillie, og at jeg stedse med Tilfredshed vil kunne skue tilbage paa denne indholdsrige Deel af mit Liv. Men ogsaa er min Sjæl fuld af Taknemlighed mod Alle, der ved deres gode Villie saavel mod den Sag, hvorfor jeg har arbeidet, som mod min Person, have hjulpet mig frem paa Veien til Maalet, og hertil hører den hele Kreds, hvorfra jeg nu snart skal skilles, men som ofte vil træde tilbage i min Erindring. Læben mangler Ord til at udtrykke hvad der i dette Øjeblik gjennemstrømmer mit hele Væsen. Men hvad Læben ei formaaer at fremstamme, det samler sig i Sjælens dybe Grund til en stille inderlig Bøn om Himlens bedste Velsignelse over Alt hvad der er virket og arbeidet i det store fædrelandske Anliggende, der her har forenet os, saaat det maa blive til Glæde for den kjærlige Landsfader og til Held for den Slægt, som nu er, saavelsom for den, der skal komme." Derpaa tog Forsamlingens værdige Præsident, Professor Schouw Ordet, og udviklede i kort Omrids, men med kraftige Træk den Nytte, Stænder Jnstitutionen vil bringe. Han sluttede med følgende ligesaa beskedne, som hjertelige Ord: "Jnden jeg forlader den Hædersplads, jeg beklæder, føler jeg Trang, til ogsaa at tolke min Tak til Forsamlingen. Jeg kom til en Deel af Landet, der forhen næsten var mig ukjendt, jeg traadte ind i en Kreds af Mænd, hvoraf kun Faa forhen vare mig personligen bekjendte. Jeg modtoges af alle med en større Agtelse og Velvillie end jeg kunde have Krav paa. De samme velvillige og overbærende Følelser, have ledsaget mig i det hele Tidsrum, vi have arbeidet sammen, saaledes kan jeg da ogsaa med Sikkerhed antage, at ethvert Haandtryk, jeg ved Skilsmissen modtager, er Haandtrykket af en Ven. Alderspræsidenten, Møller Wulff holdt til Slutning en Tale, hvoraf vi udhæve Følgende: Vi skilles, og alle vi, som nu her ere forsamlede, sees neppe igjen i disse Sale; men vi skilles med det glade Haab, at de Blomster, som vor Jnstitutionsnylig plantede Træ allerede har baaret, snart vil glæde Nationen med heldbringende Frugter. Vi vende tilbage til Familiekredsenes Kjærlighed og til vante Beskjæftigelser, hvorhen behagelige Minder om de her svundne Dage ville ledsage os, og hvad her hørtes i højt jublende Tone, vil der give stille Gjenklang i vore Hjerter. Længe leve Fader Frederik, vor elskede Konge og længe leve de hæderkronede Mænd, som viste den sandeste Fødelands Kjærlighed ved at fremme dets Vel! Derefter reiste den Kongelige Commissarius sig og tilkjendegav i Kongens Navn: At Provindsialstændernes nærværende Forsamling var opløst. Forsamlingen udbrød derpaa i det eenstemmige Udraab: Længe leve Kongen, hvorpaa den adskilte sig.