Viborger Samler, 1844-09-10
Allerede tidligere have vi berettet, at de slesvigske Deputerede, Advocaterne Beseler og Gulich i et af de første Møder ved given Leilighed protesterede imod, at der tillagdes Patentet af 29de Marts d. A., hvorved der indrømmes de Deputerede, der erklære ikke at kunne Tydsk, Ret til at tale Danst i den slesvigske Stænderforsamling, forbindende Kraft. Da patentet forkynder sig som provisorisk, er det forelagt den slesvigste Stænderforsamling til Raadslagning, og den i Anledning deraf nedsatte Comitee har nu afgivet sin Betænkning, der fortjener Opmærksomhed nok. J Betænkningen, der er underskrevet af Advocaterne Beseler og Gulich, Landraad Rumohr og Pastor Lorenzen fremhæves det som aldeles stridende mod Stænder institutionen, at Regjeringen udsteder provisoriske Lovbud, uden først at have indhentet Stændernes Raad. Allerede i denne Deel af Betænkningen pukkes der stærkt paa, at det tydske Sprog bør være eneberettiget i den slesvigske Stændersal, og det ved en ganske ny Beviisførelse – den historiske – idet man nemlig læser som følger: "Af de historiske Kjendsgierninger, som i Løbet af et halvt Aartusinde have tildraget sig, er det et Resultat, at Hertugdommet Slesvig er at betragte i Forbindelse med Hertugdømmet Holsten som et tydsk Land; efterat alle Hertugdømmernes Deele ere blevne forenede under den oldenborgske Regentstammes kongelige Linie, har selve Stats regjeringen jevnlig betegnet Hertugdommerne som tydske Lande" tydske Fyrstendommer", tydske Stater. Derhos var det kun et Udtryk af Landets Statsphysiognomi, naar der i Fortiden udelukkende forhandledes i det tydske Sprog paa Hertugdommernes fælles Landdage, og naar tillige senere alle Landsauroriteter, hvad enten de vare indrettede for begge Hertugdommer eller kun for Hertugdømmet Slesvig, afgjorde Forretningerne i det tydske Sprog som Statsprog. Da en særegen provindsialstændersk Repræsentation organiseredes ifølge Loven af 28de Mai 1831 for Hertugdommet Slesvig, forstod det sig følgelig af sig selv, at det tydske Sprog var Stænderforsamlingens almindelige Forretningsprog, saa at det stænderste Reglement ikke derom indeholder nogen særegen Bestemmelse, alene fordi Nødvendigheden af en saadan ikke kunde falde Regjeringen ind. Taushed var tilstrækkelig til at anerkjende den bestaaende Tilstand som retlig ogsaa for Stænderforsamlingen". Efterat disse dristige Hopotheser ere anførte, paastaaes det, at der ikke existerede nogen Trang til Patentet, da ikkun een Deputeret (Nis Lorenzen) ikke kunde tale Tydsk. Comiteen foreslaaer derfor Forsamlingen at udtale: "at den ikke har kunne overbevise sig om, at der tilkommer Regjeringen Ret til, uden forudgaaet anordningsmæssig Raadslagning i Stænderforsamlingen, at lade provisoriske Love emanere." Hvad Patentets Jndhold angaaer, da modsætter Comiteen sig paa det stærkeste sammes Ophøielse til endelig Lov. Jkke blot paaberaaber den sig herfor de samme Grunde, som der i forrige Session an fortes mod at tilstede det danske Sprog nogen Berettigelse i den slesvigske Stændersal, men den tilføier endvidere Følgende: "Senere bekjendte Tildragelser i Kongeriget Danmark have ogsaa gjort det klart for Enhver, der ikke er hildet i forudfattede Meninger, at de i forrige Diæt reiste Sprogforviklinger have deres Rod i fremmed Jordbund og blive benyttet som Middel til at opnaae politiske Øiemed. De ifølge deres offenliggjorte Erklæringer udtraadte fire Medlemmer af Stænderforsamlingen, de tidligere Deputerede for det første, tredie og femte Landdistrict og for det femte Kjøbstaddistrict, anføre som Grund for deres Udtrædelse ikke Mangel paa fornødent Kiend stab til det tydske Sprog, men derimod naturretlige eller fremmede politiske Grunde, som, i Tilfælde af, at der af den slesvigske Stænderforsamling blev stillet en Modstandskraft derimod, ifølge det gjeldende Reglement, meget let kunde føre derhen, at Forsamlingen, i Stedet for at hævde i vort Folks offenlige Liv det Forsamlingen af Stænderinstitutionens forevigede Stifter anviste ærefulde Standpunkt, sank ned til et Selskab, der fravendtes sine bedste Kræfter, for ikkun at bortødske Tid og Penge uden Nytte. Om der endog kan forhandles i flere Sprog paa betydningsløse Postulatlanddage, saa kan dette dog sikkerlig ikke finde Sted i en Stænderforsamling, hvis Medlemmer med anstrengt Kraft og af ganske Hjerte opoffre sig for deres Fædrelands mangfoldig forviklede moralske og materielle Jnteresser. Det aandige Liv og Kraften i en saadan Forsamling vilde brydes i unyttige og tilintetgjørende Stridigheder eller forbløde sig i Sprogforvirringens utaalelige Hindringer, Energien, som maa herske i alle Statsinstituter, vilde forsvinde af Hertugdømmet Slesvigs Stænderforsamling. (Kp.)