Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-04-15
J Kjøbenhavnsposten læses en fra Fæstegaardmand Andreas Nielsen i Freersløv paa Bregentved Gods indgiven Klage til Kongen over den Behandling, der er vederfaret ham af Birkedommer, Assessor Bruun, hvis Forhørsprotocol Anders Nielsen beder undersøgt og ham allernaadigst tilkjendt Erstatning for det Tab og den Skade, baade paa Legeme, Gods og Rygte, han og Familie herved har lidt. Af Klagen erfares bl. A. Følgende: Søndag Nat den 14de December 1845 var der fra Grev Moltkes Godsforvalter Bertelsen paa Statafgaarden bleven bortstiaalet endeel Penge, og samme Nat var Andreas Nielsen gaaet til Rønnede Kro, hvor han ankom Kl. 2 1/2, for næste Morgen tidlig at kjøbe et Par gamle Heste af Slagterne, som sammesteds handlede med dem. Efterat være kommen hjem næste Dag, blev Andreas Nielsen af Sognefogden kaldet til Forhør paa Skriverstuen paa Statafgaarden, hvor han maatte klæde sig aldeles nogen af, for at blive visiteret, hvorpaa han, uden at der var fundet noget Mistænkeligt hos ham, af Assessor Bruun fortes bort som Arrestant. Efterat have vægret sig ved at sidde op paa Bagsmækken af Assessorens Vogn, hvorfra han kunde risquere at falde ned og brække enten Halsen eller Arme og Been - hvilket Assessoren forøvrigt erklærede at være ligegyldigt, thi saa var han betalt. – fik han Plads paa Kanten af Vognsiden, midt imellem Assessorens Vognstol og Kudskens Sæde, og da han ikke kunde komme hurtig nok op paa dette Sæde, gav Assessoren ham En paa Øret. Ved det i Rønnede Kro fortsatte Forhør erklærede Staldkarlen sammesteds, at Andreas Nielsen havde været der paa den Tid af Natten, Tyveriet skulde være begaaet hos Forvalter Bertelsen paa Statafgaarden, og Andreas Nielsen blev derefter løsladt og kunde gaae frit hjem; men en Ugestid derefter blev han tilligemed hans Svigersøn, Christen Nielsen, der boer hos ham, atter arresteret og ført til Birkecontoiret i Vester-Egede, hvorfra de, efter at være forhørte, bragtes som Arrestanter den Ene til Nestved, den Anden til Ringsted, hvor Andreas Nielsen hensad i 18 og hans Svigerson i 13 Uger, i et mørkt Fængsel, med 11 s. til at leve for om Dagen. De Gange, de førtes til Forhør paa Birkecontoiret i Vester-Egede, maatte de gaae baade frem og tilbage, ligesom ogsaa Assessor Bruun under disse Forhør bestandigt tiltalte Andreas Nielsen med den største Grovhed og skjælte ham for Tyveknægt o. des. Samme Behandling vederfoer hans Kone, som formedelst Sygdom dog slap fri for Arrest, og hans Datter, Christen Nielsens Hustru, der med et halvandet Aar gl. Barn paa Armen maatte vandre i samme Arrest i Ringsted, hvor Faderen sad. Til det Forhør, hvori hun blev frikiendt, blev hun om Natten Kl. 3 af Arrestantfølgeren ligeledes fort paa hendes Fod med Barnet paa Armen, som hun saaledes maatte gaaende bære 3 1/2 Miil, til Birkedommer-Contoiret i Vester-Egede, hvor hun og Barnet, næsten døde af Kulde og Mathed, ankom næste Dags Middag imellem Kl. 12 og 1, og efterat hun var frikiendt, maatte hun ligeledes derfra gaae hjem med Barnet. J den lange Tid, da Andreas Nielsen og Svigersøn sadde arresterede og Jngen var hjemme til at kunne passe Creaturene, forrette det forefaldende Arbeide og holde Huset i Orden, uden Andreas Nielsens 2 Sønner, der dog kun vare to Drenge, døde af Forsømmelse 3 Faar og 10 Lam, og desuden blev meget Andet øde og forsømt, saa at der først kunde pløies og saaes 3 Uger, sildigere end Andre, og Avlen derefter blev meget liden. En Pige, som Sognefogden havde sat til at passe den syge Kone, maatte Andreas Nielsen siden betale 16 Mk. for, og 1 Rbd. i Mulet, fordi der Jngen var hjemme, som kunde møde efter Tilsigelse til at jævne Sogneveien. Efter denne Arresteren og Behandling, hvorved ikke det Ringeste blev befundet til at begrunde nogen Mistanke, hverken imod Andreas Nielsen eller hans Familie for noget Tyveri, henvendte denne sig to Gange til Assessor Bruun, med Begjæring om Udskrift af Forhørsprotocollen da det tredie Gang skeete i Nærværelse af tvende Vidner, optegnede Assessoren blot de tvende Mænds Navne og og dem tilligemed Andreas Nielsen ikke alene ud af Døren, men gav tillige den ene af dem et Skub, saa at han nær havde staaet paa Hovedet, ledsaget at den Trusel: "at dersom de oftere, kom paa Contoiret, skulde han lære dem noget Andet. Sognefogden, til hvem Andreas Nielsen, henvendte sig om Attest angaaende hans Forhold i Sognet, svarede: "at det laa udenfor hans Pligt, og Sogneforstanderen: "at han ikke gav noget Beviis, førend han fik Ordre derom fra Assessoren". Derimod har Andreas Nielsens forrige Sognepræst, Pastor Mohl i Ølstykke, bevidnet: at hans og Families Forhold var upaaklageligt, ligesom ogsaa hans nuværende Sognepræst, Hr. Schjotz: at han under sit halvsjetteaarige Ophold i Sognet har kjendt ham som bestandig værende i mislige occonomiske Omstændigheder, men iøvrigt ikke som skyldig i nogen for Retten anhængiggjørlig Handling." Grev Moltkes Avlsforvalter til Sophiendal, Thomsen, attesterer: "at Andreas Nielsen altid, forsaavidt hans Hestebesætning har været i den Stand, at han har kunnet udføre sit pligtige Hoveriarbeide til bestemt Tid, har udført dette med Orden, Nøiagtighed og Flid. Endelig har ogsaa Skolelærer Seidenfaden givet det Vidnesbyrd: "at han Jntet har at udsætte paa Andreas Nielsens og hans Families Forhold, bemærkende: at han stedse havde kæmpet med Uheld og Bekymringer, og kun ved yderste Anstrængelse har kunne ernære sig og Familie." Fremdeles maa dog bemærkes, at en vis Peter Mortensen, der ogsaa var arresteret som mistænkt for det omhandlede foregivne Tyveri hos Forvalter, Bertelsen paa Statafgaarden, og endnu efter halvandet Aars Forløb, hensidder arresteret uden at have bekjendt sig skyldig, havde tidligere tjent Andreas Nielsen i 5 1/2 Aar og i Sommeren 1845 været arresteret som mistænkt for at have stiaalet et Par Heste, hvorfor han dog frikiendtes, men derefter opholdt sig et Par Dage hos Andreas Nielsen, som i denne Anledning maatte betale en Muelt af Rbd., for at have huset ham uden at anmelde det. – Ved at referere Hovedindholdet af denne Klage tilføier Fædrelandet: Vi betvivle ingenlunde Muligheden af, at det paaklagede Factum i Hr. Brunns Erklæring, som man vel nødes til at indhente, kan faae et ganske andet Udseende, thi vi kjende meget vel den fra Klagernes som oftest aldeles forskjellige Fremstilling, hvorunder Factum i de af anklagede Embedsmænd afgivne officielle Erklæringer fremtræder; men vi vilde betragte det som et stort Misgreb, om Sagen i dette Tilfælde afgjordes alene i Henhold til Hr. Bruuns Erklæring. J Andreas Nielsens publicerede Klage, der dog ikke ret vel kan antages at indeholde Logn fra Begyndelsen til Slutningen, findes nemlig ikke saa for Hr. Bruun i og for sig meget graverende Bipuncter, hvis Sandhed eller Usandhed, da det Omhandlede maa antages at være skeet i Fleres Overværelse, kan og bør søges oplyst ved Vidneforhør. Og skulde det da ved en saadan alvorlig Undersøgelse, hvortil der efter det publicerede Andragendes Jndhold synes at være tilstrækkelig Anledning, og som efter vor fuldeste Overbeviisning er den eneste Maade, hvorpaa Sandheden i dette som i andre lignende Tilfælde fuldstændigen kan komme for Dagen, skulde det, sige vi, ved en saadan Undersøgelse – hvorunder blandt Andre de af Hr. Bruun, brugte Vidner, nemlig, ifølge Ansøgningen, hans Kudsk, og Arrestantfører, ville være at afhøre, efterat være betydede Edens Hellighed og paa det Alvorligste foreholdte, at de, uden Hensyn til deres private Forhold til Hr. Bruun, have at udsige den fulde Sandhed – vise sig, ikke, at Andreas Nielsen har faret med Usandhed, i hvilket Fald han vistnok bor drages til Ansvar, men at Klagen til hans Konge i det Væsentlige maa betragtes som rigtig da vente vi ikke blot at Hr. Bruun maa faae en velfortjent Jrettesættelse, og betydes, at han har udviist et Forhold, der maaskee kunde forklares hos en eller anden ubehovlet Politibetjent, men er uforenelig ikke mindre med Dommerværdigheden end med den Opførsel, man er berettiget til at vente af enhver blot nogenlunde dannet Mand; men vi haabe i saa Fald tillige, at Hs. Majestæt vil indsee, at det i høi Grad vil styrke den Høiagtelse, som vi ønske at Menigmand til enhver Tid maa nære for Allerhøistsamme, om at der maatte aabnes Andreas Nielsen den af ham allerunderdanigst ansøgte Adgang til at faae tilkjendt Erstatning for det Tab og den Skade baade paa Legeme, Gods og Rygte, han og Familie har lidt. – Skeer der Jntet eller intet Fuldstændigt i denne Sag, ville vi i høi Grad beklage dette, og vi kunne da ikke give den Classe af Samfundet, hvortil Andreas Nielsen hører – thi den meere dannede Classe, der hverken mangler Evne eller Villie til at paatale sin Ret, udsættes vanskeligere for ilde Medfart af Politiet – noget bedre Raad end det bekjendte: Hjælp Dig selv, osv., det vil sige: tilraade den, at søge paa det Nøieste at lære sine Rettigheder ligeover for en mægtig og beskyttet Øvrighed at kjende, og hver Gang en saadan myndig Herre, som Hr. Bruun og Colleger, eller andre Autoriteter, muligen skulde tillade sig at krænke disse, da at paatale dette ikke blot af den officielle, men ogsaa ad Offentlighedens Vei. Raabene paa en Forandring i vor criminelle Retspleie ville da maaskee blive saa hyppige og gjennemtrængende, at det vil blive klart for Regjeringen, at ogsaa her gjælder den til Trivialitet gjentagne Sætning: "Noget maa der gjøres."J den af det Offentlige anlagte Sag imod Politilegent Lundbymølle i Aalborg for hans bekjendte Tjenestemisbrug er af Sættedommeren, Procurator, Hospitalsforstander Ostenfeldt, i disse Dage afsagt Dom, hvorefter L. er idømt 4 Gange 5 Dages Straf paa Vand og Brød foruden Sagens Omkostninger (Aalb. Av.) Dhrr. Malermester L. C. Lunde, Farver H. Hansen, Skrædermester P. Nicolaisen, Smedemester og Mechanikus N. Lundborg, Kobbersmedmester P. W. Jensen, Skomagermester D. P. Pichmann, Maler svend T. L. Schrøder, Sadelmagermester P. S. Nybroe, Malermester A. C. Bennicke, Snedkermester H. Joh. Olsen, Farversvend J. S. Brenne og Skomagersvend B. M. Næss have udstedt en smukt affattet Jndbydelse til Deeltagelse i en Forening for almeengavnlig Oplysnings og Forædlings Udbredelse blandt Haandværkstanden, navnlig blandt Svendene, som vi herved paa bedste Maade anbefale til Medborgeres Opmærksomhed og Deeltagelse. Jndbydelsen vender sig først mod den ikke saa sjeldent hørte Sæt ling, at Oplysning blandt dem, der skulle leve af deres Hænders Gierning, avler Fordringer, som ikke lader sig Ulfredsstille, og derved Utilfredshed med deres Stilling; herimod stilles den rigtige og sande Paastand, at netop Tilveiebringelsen af de aandelige Goder hos Arbeiderne, som sand Menneskeoplysning og Forædling i sig selv ere, vil sætte dem i Stand til selv at erhverve sig de dertil varende timelige Goder. Men det er vist, at i Reglen savnes Aandsdannelse hos Haandværkstanden, og at dette Savn ofte er en stor Hindring for det practiske Livs Virken. De til Selvbevidsthed opvaagnede Jndivider søge ofte forgiæves at bøde paa dette Savn i den modtagelige, af ydre Forhold mindst forhindrede Alder, og naar Haandværkeren som saadan har naaet ssit Maal, da er det oftest for sildig at indhente det Forsømte. Derfor foreslaaes Stiftelsen af en Forening, hvis Øiemed skulde være, at tilveiebringe den forædlende Menneskeoplysning og indvortes Dannelse, ved almeennyttig Kundskabs, Rettænkenheds og gjensidig Tillids Udbredelse, i de Forhold og Stillinger, hvor disse Egenskaber ere meest uundværlige. Der kan kun være een Mening om det Gavnlige i at have oplyste, gode og christeligtsindede Mennesker i sit Brød; det letter Omgangen i Værkstedet, hjælper til Arbeidets villige og dygtige Udførelse, naar Mestere og Svende ved fælles god Oplysning kunne gjøre sig tilfulde, forstaaelige for hinanden, medens Mangel herpaa avler Utilfredshed og Misnøie. Det forer Nytte og Glæde med sig, naar Mestere og Svende have en fælles klar og rigtig Anskuelse af det, der skal udføres, og begge Parter fole Velvillie for hinanden. Det føder Ro og Tilfredshed i Arbeide rens Bryst, naar han veed, at Arbeidsherren ikke blot bruger hans Kræfter til sin Fordeel, men ogsaa seer paa hans Fremtids Vel – men Saadant lader sig ikke tilveiebringe uden en meere udbredt Oplysning i Haandværks standen. Haandværkssvendenes Stilling i Samfundet er desuden ikke saa ringe, som den synes, thi Lærredrengenes Skjæbne er, saa at sige, ganske lagt i Svendenes Haand; de indvirke ved den daglige Syssel og Omgang directe paa Lærlingernes Sind og Tænkemaade, medens Mesteren næsten ikke kan forhindre uoplyste og ryggesløse Svendes slette Jndflydelse paa de ubefæstede Unge. – Jndbydelsen, fortsætter saaledes: "Der er imidlertid en anden Omstændighed, som gjor, at Oplysningens, Udviklingens og Forædlingens Sag for Haandværkstanden nu ikke længer kan lades nændset som blot fromme Ønsker, fordi denne Omstændighed staaer for Døren og maa nødvendig betænkes. Det er Haandværkernes som alle Næringsdrivendes tilkommende Stilling i Samfundet, vi her mene. Har man i Almindelighed hidtil ladet Haandværkernes Dannelse og Oplysning været indskrænket til det, der ligger deres eget Fag nærmest, saa byde nu Forholdene i vore Dage, at hver Mand, der har nogen aandelig Evne, bør være i Besiddelse af nogenlunde almeennyttig Kundskab og Aandsdannelse, idet Tidens industrielle Fremskriden fordrer, at Haandværkeren selv i Forhold hertil maa uddanne sit Haandværk, og altsaa gaae videre end hans Forgængere; tillige fordrer den, at hans Mening og Stemme ved communale, borgerlige og Laugs Anliggender og Valg maa kunne have nogen Vægt, og altsaa være Udtryk af en egen Overbeviisning, grundet paa sand Oplysning og ædel Velvillie for Medborgeres saavelsom for eget Bedste, istedetfor den tomme Eftersnakken og den letsindige Følgen efter Strømmen, som man endnu altfor ofte hører og seer i slige Anliggender. Endnu vigtigere og af større Betydning bliver Haandværkernes Oplysning og Forædling for det borgerlige Liv, hvor det bliver hans Kald at repræsentere en bestemt Classe af hans næringsdrivende Medborgere. Her ere enkelte Glimt af Forstand og Talent, utilstrækkelige; thi det hjælper ligesaalidt at have Forstand, uden at den er øvet i det Almeengode og Nyttige, og at have Talent uden Prøvelse og Selverkjendelse, som det nytter at besidde en god Jordbund, der ikke er opdyrket og bearbeidet. Naar man nu veed, at der blandt Haandværkerne, ligesaavel som i de høiere staaende Samfundsclasser, findes gode aandelige Kræfter og Egenskaber, bliver det jo en Selvfølge, at man bør bidrage til at give disse en tilsvarende Udvikling, Oplysning og Forædling." – Efter at have anført nogle Exempler paa Oplysnings gavnlige Jndflydelse paa Arbeiderne af en Beretning fra den engelske Fattiglovcommission, foreslaae Jndbyderne Stiftelsen af et Selskab med det ovenangivne Formaal, nemlig: "at tilveiebringe de Midler, hvorved en hensigtssvarende Veiledning og Underviisning af almeenoplysende og forædlende Jndhold for Haandværkssvende i deres Fritid kan lade sig iværksætte. Der bestemmes til den Ende et maaned ligt Contingent af 1 Rbmk., samt et Møde af Foreningen hver fjerde Uge, i hvilket der skal holdes Foredrag af passende Jndhold, desuden skal der indrettes en behagelig og belærende Underviisning for Haandværkssvende i deres Fritid Søndag Eftermiddag og i nogle Aftentimer de øvrige Dage om Ugen. Denne Underviisning skal bestaae i et Læseværelse, forsynet med passende Bøger og Skrifter, hvor en dertil ansat Lærer skal være tilstede forat lede Læsningen og forklare Skrifternes Jndhold, samt for at foranstalte Retskrivnings- og Stilløvelser, Regne opgaver o. s. v. Saasnart Subscriptionen ansees tilstrækkelig, for at begynde, vil et Møde af Subscribenterne blive sammenkaldt, hvor da en bestemt Virkeplan forelægges til Discussion og Antagelse og en midlertidig Bestyrelse vælges. Malermester Lunde (Store Kongensgade Nr. 53) modtager de paategnede Exemplarer til Jndbydelsen. (Fdl.)J "Berl. Tid." har en Jndsender, der ved de i den senere Tid i Kjøbenhavn gjentagne Gange anstillede Forsøg med Hr. Jnstitutbestyrer Jaads, af os oftere omtalte rotatoriske Dampmaskine har havt Leilighed til at danne sig en bestemt Mening om samme, givet denne Opfindelse nedenstaaende Vidnesbyrd, der maa ansees saa meget gunstigere, som det er vundet efter at Maskinen som bekjendt ved en Jldebrand i Svendborg næsten var bleven fuldkommen ødelagt og senere kun er bleven givet en meget overfladisk og mangelfuld Jstandsættelse: Hvad selve Forsøget angaaer, da har Maskinen viist at præstere en i Forhold til sit Rumfang overordentlig Kraft, eftersom Dampen paa eengang virker paa tvende diametralt modsatte Steder i Maskinen. Hertil kommer, at denne Kraft med stor Lethed lader sig anvende og overføre i det practiske Liv. Maskinen er desuden let at styre, bevæger sig regelmæssig, og man kan, hvor sligt maatte ønskes, gaae over fra en langsom Bevægelse til en næsten ubegrændset Hurtighed, hvorved den vistnok under mange Forhold vil tilbyde særegne Beqvemmeligheder. Dens Vægt og Rum, er uforholdsmæssig ringe, saaledes indtager den her opstillede Maskine af 4 Hestes Kraft, kun omtrent 1 Kubikalen, og dens Priisbillighed vil ofte kunne tillade Anskaffelsen af denne, hvor Mangel paa Capital hidtil har forhindret Vedkommende i at anskaffe en saadan Kraftyder. Af det Anførte fremgaaer altsaa som ubestrideligt Resultat, at Opfinderen i flere Henseender heldigen har løst det Problem, at construere en practiskanvendelig rotatorisk Dampmaskine. Medens vi dog ikke derfor kunne antage den af Nogle yttrede Mening, at denne Maskine i sin nærværende Form aldeles vil fortrænge den wattske, troe vi dog at kunne udtale det som en velbegrundet Formodning, at den under mange Forhold vil kunne foretrækkes for hiin og blive af megen Jndflydelse paa Forretningslivet, som ogsaa at de store Opofrelser, der paa dette Foretagende ere anvendte, ville bære, gode Frugter.