Viborger Samler, 1785-05-09
Merkværdigt. Den 23 April sidst er udi Aunsberg Hauge skudt en usædvanlig smuk Træk Fugl, som der nogle Dage havde opholdt sig meest udi Gran-Træerne. Dens Størrelse, Længde og Flugt ligner nærmest Soelsortens, dog derudi forskiellig: At Nebbet som noget længere, spidsere udad, sterkere og bredere opad, er med Tungen alt rødt, fra Øinene til Nebbet en sort Stræg, Hovedet med heele Kroppen oven og neden under Vinger og Halen er af en jevn skinnende stærk Citronguul Farve, uden Blanding af anden Couleur; Vinge og Hale=Fiedderne ere som paa Soelsorten lange, brede og sorte, fem af de smaae Fiedre i andet Lag paa yderste Led af Vingerne ere guule og hvide; Fiedre paa hver Side af Halen ere halv sorte, Resten guult mod yderste Ende, som forkortes paa hver Fieder til de 2 mitterste der heelt igjennem ere gandske sorte. Been, Tæer og Kløer er af Blyefarve, men kortere og stærkere end Kramsfulglens. Denne ugemeene, rare, og skiønne TrækFugl, hvis Art maaskee neppe for er seet vild og levende saalangt i Nord, er ikke af det Slags, Bomare i sit Natur=Lexicon har anmerket under Navn af: le merle dore, Merula aurea, eller den guldfarvede Drossel, men ved Eftersyn og Sammenligning, med den udi de svenske Videnskabers 12 B. Pag. 130 navngivne og i Kobber aftegnede Oriolus, c. Icterus, Gold Drossel, og et andet Sted Guulskiær, er samme saavel truffen og rigtig beskreven, at ingen Tvil kan haves om, at denne Fugl jo er en Han af den Art, hvorfore omstændeligere Beskrivelse holdes overflødigt. Om Samsons Rævefangst. Dom. Kap. 15. landt de Steder i Bibelen, som endeel Religionens Elskere og Spottere ere forlegne med, erdenne Rævefangst ei den ringeste. Deels for Mængden, deels for Bruget. get. Mængden kan dog ei være saa utrolig, naar man veed, at i disse biergigtede Lande vare slige Dyr langt talrigere end hos os, hvor vi dog have Exempel, at Kong Villiam af Engeland paa een Dag har ladet krænge 300 Ræve i Hanover. Bruget har mere Vanskelighed; thi her kunde spørges, a) om det vel var giørligt, uden at bides, at binde Halerne sammen paa disse bidske Dyr, b) om Halerne ei have været afskaarne til bruget. c) om disse vare og beqvemme nok til at giøre og holde Jld? d) om de ei let kunde afbide Halerne, ligesom de hos os afbide et Been, fangne i en Sax. c) om de ei snarere maatte vælte sig og slukke Jlden døende der, Jeg seer derfor ei, sligt kunde være enten et mueligt eller dueligt Middel til at afbrænde Philisternes Mark, helst for en Samson, saa stærk en Helt af Hoved og Hænder. Vanskeligheden ligger nu i Dyrene og Halerne, hvilke derfor nogle opvakte Hoveder have søgt, at omskabe. Det nægtes ei, at Skualii i Texten jo bemærker Rave, men Filologi have givet Ordet et mere passende Navn og ere deelte i 2 Klasser. Den ene paastaaer at disse Skualim (saa heder det i Texten) vare 300 Mand fra Landet Skual, Sam. 13, v. 17, dem Samson, havde hvervet til dette Værk, som fraliggende, at det ei skulde røbes af de nærmere. Vist er denne Meening fornuftigere, end den om Ræve, dog kunde man endnu spørge, om da disse Skualiter havde Haler, m.m. Derimod paastaaer man, at Ordet i Texten betyder ei just en Hale, men Almindelighed den yderste Ende af en Ting, saa at disse Folk bandt 2 Ender sammen, og deri det Blus eller Tønder, der skulle anstikke Kornet. Andre have oversat Skualm ved Straaviske eller Halmbaand, og i Sammenbindingen sat den ildtændende Materie, som da blev indkast i Kornet og afbrændt, baade det høstede og uhøstede samt Viingaarde og Olietræer, hvortil Ræve=Rumper kun lidet kunde tiene. Her møder kuns dette, at disse Baand hedde Sualim og ei Skualim. Forskiellen kommer an paa en eneste Prikke, som staaer her ved den venstre Haand, og hisset ved den Høiere, hvorefter det heder enten S. eller Sk. Agter man nu, at Punkterne eller Vokalerne i Hebraisken ere et nyere Tillæg, saa seer man, hvor let slig en Prikke kan være forsat, og altsaa taale en Rettelse, uden at fornærme Texten, hvilket vel skeer tiere i vor Tid, og er bekiendt af dem, som have læst vor lærde Michaelis Skrivter. Enhver af disse Meninger er dog altid fornuftigere og mere tam, end de vilde Ræve, dem man saaledes kan lade fare og Jægere til bedre Priis, end giøre Mirakler med dem, hvor intet behøves, da Texten og Historien paa anmeldte Maade er tydelig og forstaaelig nok. Den Den hiertelige Barmhiertige.