Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-10-22
J Cassel levede, under den, hældigviis kun kort vedvarende Kong Jeronimus's Regiering, en Enke og hendes Datter i dyb Indgetogenhed. De ernærede sig af Renterne af en lille Capital. Deres Rygte var ubeskaaret. Vel heed det om dem begge, at de ikke vare de Franske, som den Gang i stor Mængde opholdt sig i Cassel meget hengivne; men da de levede saa indgetogen kunde man intet gjøre dem. En Tjener af det hemmelige Politie seer engang tilfældigviis Datteren og hun gefalder ham. Strax udkaster han en Platil at berøve hende hendes Uskyldighed. Nogle Dage efter indfinder sig en Politiebetjent, hos Datteren, og befaler hende i en bydende Tone, strax at fremstille sig for Overpolitiemesteren Dar lin. Moder og Datter, der ikke vide sig noget ondt bevidst, forskrækkes i Begyndelsen, men fatte strax Mod, og Pigen gaaer hen til Politiemesteren. Darlin modtager hende meget artig, nøder hende til at sidde ned, spørger om hendes Familie-Forhold, og gjor hende slutteligen det Forslag at lade sig optage blandt de Fruentimmers Tal, som Staten berettiger til at føre en forbuden, Omgang med det mandlige Kjøn. Et saadan Sprog er hende paafaldende; hun beder om en nøiere Forklaring og hører med Forundring, hvor dybt hun skal fornedres. Hun springer op, ude af sig af Forskrækkelse, iler skjælvende til nogle af sine Beslægtede, styrter ned paa en Stoel i Værelset og kan ikke tale for Graad. Man lader Moderen hente, og Datteren begynder at fortælle hende Aarsagen til hendes hæftige Smerte." Gode Raad vare nu dyre, da man kjendte Politiets Magt. Endelig besluttede Moderen sig til at gaae til Darlin. Hun besværger ham, hen flyder i Taarer, forsikkrer at hendes Datter er uskyldig og fordrer Erstatning. Daarlin nævner en anden Politiebetjent, kaldet Kautz, af hvem han havde faaet det Andrag, at kalde hendes Datter, for sig og at foreslaae hende det Foranførte. Der hengaaer atter nogle Dage i nagende Kummer over denne Beskjæmmelse, og see, da bliver Datteren igjen fordret frem for Kautz. Jsteden for hende fremstiller Moderen sig; hun bliver hæftig. og aftvinger ham endelig den Erklæring; man havde seet hendes Datter sildig paa Gaden, og i Selskab med en Mandsperson. Moderen, der aldrig nogensinde havde veget fra Datterens Side. tør ikke, af Frygt for Politiet erklære Kautz for Løgner, men forlanger Confrontation med Angiveren og truer i modsat Tilfælde med Justitiens Tiltale. For tredie Gang bliver Datteren kaldet frem og og det endog under Trudsel om Straf, hvis hun ikke fremstiller sig. Hun kommer, ledsaget at hendes Moder, hvilken nedbøiende Overraskelse. Hun finder Kautz, og ved Siden af ham Denuncianten, der med fræk Pande vidner mod Datteren. Han var en uværdig Søn af en brav Borger i Cassel. Alle de høitidelige Forsikkringer, Bønner, og Taarer af troværdigere Vidner, ere aldeles spildte paa Kautz og hans forvorvne Leiesvends Hjerte. Kantz triumpherer, med en Helvedes Haanlatter over Moderens Littroenhed og blinde Tiltroe og afskediger hende fori Dag, i Forventning om nærmere Beskeed. Jmidlertid vil en af denne Families trøstesløse Slægtninge træde imellem, henvender sig skriftlig til Justitsministeren og beder og Fyldestgjørelse for den Familien tilføiede Tort. Men endogsaa nu høre ikke Forfølgelserne op. Ministerens lange Taushed lader den ulykkelige Familie befrygte det Slemmeste; Moder og Datter hentæres synlig af Skam og Kummer. Og Følgen deraf er en langvarig, langsom tærende Nærvefeber der angribe begge. Endelig kommer en Skrivelse fra Ministeren, paa hendes Beslægtedes Foresning. og den heele Fyldestgjørelse bestaaer i nogle omfindtlige Ord over denne ubehagelige Hændelse, og i den Forsikkring at Gierningsmændene skulle blive dragne til Ansvar. Jøvrigt - saa heed det - giver man begge Damerne det velmeente Raad, med Stiltienhed gandske at forbigaae Sagen og undertrykke den. Guds skee Lov Aaret 1813 gjorde gandske Ende paa dette franske Uvæsen i Tydskland.