Den Vest-Sjællandske Avis, 1838-01-11
Jndenlandske Efterretninger. Kjøbenhavn. Det sidstudkomne Nr. aff den Frisindede, meddeler følgende Tilfælde, der er passeret ved et Regiment her i Byen. En Karl, som havde Brandvagt, blev under Gevær personlig angreben af DanSergeanten, uagtet ingen Skildvagt maa straffes, førend han bliver afløst. En Kammerat, som var Vidne til denne Handling, yttrede til en tredie Soldat, at han ikke vilde have taalt en saadan Behandling, hvis den var udviist imod ham. Sergeanten hørte denne Yttring og meddeelte samme til Premier majoren, som deelte hiins Anskuelse om det høist Forbryderske i denne Yttring, uagtet den var meddeelt til 3die Mand og ikke til Superieuren selv; han forebragte derfor atter Sagen for Regimentschefen, der lod Karlen kalde frem for det da forsamlede Regiment og gav ham en grov Jrettesættelse. Denne fremførte det beskedne Ønske, at Sagen maatte blive undersøgt ved et Forhør, det eneste Middel, en Karl har mod Undertrykkelse og Uretfærdighed, men blev fordenne formeentligen formastelige Begjering af Regimentschefen selv tildeelt adskillige Slag med knyttet Næve i Ansigtet, og en Soldat, der stod bagved i Geledet og gjerne vilde see, hvad der gik for sig, hvorfor han løftede sig paa Taaspidsen, blev fordenne Mangel paa militair Orden og Stilhed paa Stedet afstraffet med nogle Fugtel. Sagen blev nu undersøgt ved et Krigsforhør, og Resultatet blev, at Sergeanten for sin fremfusende Adfærd skulde udholde 18 Timers Arrest, og Karlen for respectstridigt Forhold, 36 Timers Krumslutning. Chefen eftergav Sergeanten de 24 Timer, hvorimod Karlen maatte udstaae sin fulde Straf. Da Sidstnævnte lige strax efter skulde paa Brandvagt, tillod en af hans humane Officerer ham at bytte Vagt med en Anden; dette fik imidlertid Regimentschefen at vide, Karlen blev beordret, øieblikkelig efter Krumslutningen at gjøre Vagten, og hiin Officeer tildeeltes en skarp Jrettesættelse for sin Fremgangsmaade i denne Sag. Anledning heraf bemærket Kjøbenhavnsposten: "Vi beklage, at den Frisindede ikke har seet sig i Stand, til at navngive de Personer, hvorom der handles, da dette vilde være et endnu kraftigere Middel til at bekæmpe den Aand, som her, skjøndt ved en ubetydelig Anledning, har viist sig i hele sin Styghed, hvorvel vi meget vel vide, hvor misligt det er, selv naar man af den allertilforladeligste Kilde har erhvervet sig fuldkommen personlig Vished for et Factum, at paatage sig at præstere juridisk Beviis for samme, da dette ofte kan glippe der, hvor man allermindst havde kunne vente det, og Erfaringen har viist, at Domstolene fordre det allerstrengeste Beviis ikke blot for at dømme Nogen skyldig, men ogsaa for at frifinde den, som formeentlig vel kunde have tilstræktelig Grund til at fremføre en Yttring, uden i Forveien at kunne have sikkret sig et fuldstændigt, juridist Beviis for hvert Punkt i samme. Et af de i den Frisindedes Beretning forekommende Træk passer efter hvad der er os vitterligt paa Kammerherre, Oberst v. Rømeling, Chef for det første Livregiment, som nylig i mangfoldige Menneskers Paasyn har slaaet en Soldat i Ansigtet, fordi denne benyttede sin lovlige Ret at begiere retlig Undersøgelse af en formeentlig Forseelse, for hvilken Hr. Rømmeling overøste ham med de haardeste Bebreidelser. Dette var, som bemærket, Soldatens lovlige Ret, og han fremførte denne Begjering, det eneste Værge mod en Supeperieurs Mishandlinger, paa en aldeles sømmelig Maade, og derfor at lægge Haand paa ham var af Hr. Rømeling ikke blot en Brutalitet, der i høi Grad maa svække en Regimentschefs Anseelse hos sine Undergivne, men tillige en Fremfærd, der aldeles synes at egne sig til selv at gjøres til Gienstand for en retlig Undersøgelse. Dette er passeret i Manges, Ta Overværelse og vil let kunne bevises; om dette Factum for øvrigt er det samme, som det af den Frisindede omtalte, vides ikke."