Aalborg Stiftstidende, 1838-02-14
En hellig Trias ønskes paa det Inderligste af alle velsindede Patrioter i Hertugdommerne. Først den indre fastere Forening af sidstnævnte ved et politisk og intellectuelt Baand; dernæst som Middel til denne Forening, de tvende Stænderforsamlingers Sammensmelten til en eneste; endelig Restaurationen af det i den sidste Tid forstyrrede gode Forhold mellem de reciperede og ikke reciperede Godseiere og den øvrige Befolkning. Et stort Skridt til dette Maal er nu skeet paa det nuværende Kieler Omslag. Godseieren, Kjunker. v. Neergaard, har affattet en Petition til Kongen, der allerede tæller en Mængde Underskrifter, saavel af Godseiere som af Borgere i Kiel og Fremmede, der opholde sig i Kiel, og hvoriblandt endnu kun savnes Navnene af det slesvig, holstenske Ridderskab. Dog har man endnu Haab om, at Enkelte af denne Congregation ville forene sig dermed og 1 foregaae de Øvrige med et godt Exempel. Hvis ikke Grev Holstein formedelst Upasselighed var forhindret i at besøge Omslaget, vilde hiint Haab blive til en bestemt Overbeviisning. Jndholdet af hiin Petition er Bon om en officiel og muligst specificeret Offentliggjørelse af Finantsforholdene i Aarene 1836 og 37, saavel som om Offentliggjørelse at Budgettet for 1838 endnu for Stænderforsamlingernes Sammenkomst. Et Slags Hverdagshistorie. Under denne Overskrift findes i Nr. 8 af den Frisindede paatalt en formeentlig Embedsvilkaarlighed i Horsens. Sagen er temmelig omstændelig fortalt; dens Hovedindhold er imidlertid Følgende: For nogle Aar siden kom en Haandværker til Horsens By, hvor han blev bekjendt med et Fruentimmer (hans nærværende Kone, der havde ret godt at bestille med at sye Skrædersyning o. s. v. Han besluttede at ægte hende og bosætte sig i Horsens. Desaarsag reiste han til Kjøbenhavn, og gjorde Mesterstykke, hvorefter han kom tilbage og søgte Borgerskab i Horsens; men under allehaande Paaskud blev dette negtet ham, hvorhos det paalagdes ham at fremvise Penge, dersom han vilde blive længere i Byen. Han fremlagde da en halv Snees Specier; men han kunde jo have laant dem.; der forlangtes altsaa Caution. Ogsaa denne skaffede han fra Hr. Consul Secher, som indestod for, at han i ingen Henseende skulde falde enten det Offentlige eller Lauget til Byrde;" men trods dette Beviis og Mandens ærbødige Ansøgning til Overauditeur, Borgermester og Byfoged Ræder blev ham dog strængeligen tillagt Ordre, inden næste Dags Morgen at have forladt Byen. Hans Pas blev af Byfogden givet følgende Paategning: "Pashaveren, der ikke er Borger paa noget Sted og som hverken har Noget at ernære sig af eller vil tage Arbeide som Svend, henvises herved til sit Fødested, Flensborg." Paa hans Venners Raad, at forblive i Nærheden, indtil det kom Svar fra Amtmanden i Skanderborg, til hvem han ogsaa havde henvendt sig, opholdt han sig 2 Miil fra Horsens, da den Efterretning bragtes ham, at Amtmanden nu havde resolveret: at han var berettiget til at vinde Borgerskab i Horsens. Han drog da tilbage til Byen, menende at den hellige Grav var vel forvaret; dog, Ræder ikke alene tilbageholdt den ham af Amtmand Urne befalede Communication af Tilladelsen, men bød endog atter Manden, ufortøvet at forlade Byen, truende ham med Arrest o.s. v. J sin Raadvildhed henvendte han sig nu til Oldermanden for det Laug i Kjøbenhavn, hvorunder han hørte, det kgl. danske Cancellies Betænkning indhentedes og Resultatet blev, at Ræder da omsider maatte communicere den Paagjældende: at det kunde tilstaaes ham at nedsætte sig i Horsens og indtræde i Lauget sammesteds. Nu kunde han altsaa, efter saa mange Bryderier, endelig naae Maalet. Men hvad blev Følgen! Et Par Reiser til Kjøbenhavn og mangfoldige Udgifter, som disse for os ubegribelige Dvrighedsforanstaltninger (naturligviis til Byens Bedste, førte med sig, medtoge hans Smule Eiendom. J Februar Maaned, den for hans Profession meest ugunstige Tid, nedsatte han sig. Hvorledes skulde han vel vinde Borgernes Tillid, efterat Øvrigheden havde været ham saa ugunstig? Man veed jo nok, hvorledes Folk under saadanne Omstændigheder dømme. Uden at kjende til Forholdene eller undersøge Sagen, var største Deelen imod ham. Der maa dog stikke Noget under!" sagde man, og hans faa Velyndere kunde ikke hjælpe ham til den Agtelse og Tiltro, der var ham forskjertset ved Forviisninger og Protester. Han kom i Gjæld, og en Dag, da han kom hjem, fandt han Straa til at hvile sig paa Retten skal jo have sin Gang. - Erstatning har han nu i 5 Aar forgiæves ventet.