Ribe Stifts Adresseaviser, 1792-12-14
Hvad her bliver sagt om enhver enkelt Medlem af Staten, maa og kunde anvendes paa fleere tilsammen, altsaa og paa et heelt Kirkeselskab og dets Lærer. - Og naar det fremdeles C. 45 hidder: Jntet Kirkeselskab er beføiet til at paanøde sine Medlemmer TroesFormulare, saa er dette just det samme, som Huseland siger, naar han paastaaer, at enhver Medlem af en Kirke kan efter Godtbefindende afvige fra dens Lære. Og naar der i C. 33 staaer anordnet: Staten er berettiget til at indhente Kundskab om det, som læres og afhandles i Kirke selskabernes Forsamlinger; saa har denne Forskrift blot til Hensigt at sætte Staten i Stand til at bedømme, om der ikke læres noget til dens Skade. Men det indbefatter ingenlunde Ret til at giøre nye Lære=Formularer, eller haandhæve og paanøde gamle. Naar der nu endelig i Sect. J. a. a. O. F. 73 bliver sagt om Lærerne: I deres Embedsforretninger og ved den offentlige Underviisning maae de til Anstød for Meenigheden ikke indblande noget, som strider imod dens Religionsparties Grundsætninger, saa giver denne Anordning noksom tilkiende, at de ikkun da blive ansvarlige, naar Meenigheden tager Anstod af deres offentlige Underviisning. Ved hans Afsættelse indgik de med ham den stilkiende Forening om at undervise dem saaledes, som de agtede det nødvendigt, efter deres indbyrdes Overbeviisning. Schulzes Overbeviisning forandrede sig; som retskaffen Mand foredrog han denne Forandring; Meenighederne optog det med Velbehag; og deres stiltiende Samtykke paalagde ham at forske videre med sin Forstand, og meddeele dem, hvad han opdagede. Ogsaa herudi hørde de ham med Lyst, og meddeele dem, hvad han opdagede. Ogsaa herudi hørde de ham med Lyst, og saaledes opkom og befæstedes iblandt dem Grundsætninger, som ikke skade Staten, som giorde Jndbyggere, til lydige, gode og sædelige Undersaatterne med hvilke Staten kan være vel tilfreds, og som den kan fremstille andre til et Mynster. De ere langt fra at besvære sig i nogen Maade over deres Lærer, og man kan derfor vel med Ret antage som beviist, at Schulz har troelig fulgt de Læreformularer, som Meenighederne i G. W. og H. have antaget til deres Forbedring og Opbyggelse. Var det altsaa ikke gruesomt at frarive Meenighederne det, hvori de i 26 Aar vare oplærte og befæstigede, Var det ikke haardt at giøre dem vaklende i det, hvori saavel de, som Patrønen, lade deres Børn undervise, Jndeholder ikke dette øiensynlig en Samvittighedstvang, naar man fratager dem en Præst, hvis Lære de have antaget, og efter hvis Grundsætninger de troe allene at kunne blive falige, Schulz har desuden ikke lært i Løndom; han har heller ikke paanødt Meenighederne sine Grundsætninger, men han har opdraget dem til Selvtænkere, der prøvede alting og beholdte det Gode, altsaa kan intet legges ham til Last fra denne Side betragtet. Hans Foresatte, ja selv hans Monarch, vare vidende om hans Lære. Han lagde den tydelig for Dagen i hans Moral for alle Stænder, som af det høie Statsraad fik Tilladelse til at trykkes, og Reskriptet fra det geistlige Departement af 12 December 1783 bestyrkede ham i hans Grundsætninger, saa at han ustraffet blev ved sin Lære. Efter dette Reskript, som findes S. 47 o. f. i Forsvarsskrivtet, kom det ikkun derpaa an: "at befæste hans Meenigheder i det Gode, og ikke giøre dem vaklende, at danne dem til velsindede Mennesker, at lede deres Villie til det Gode, at forædle deres Tilbøieligheder og Følelset, og indrette ste Levnet, overeensstemmende med denne Hensigt. Dette har han troelig opfyldt. Hans Meenigheder ere de beste og lydigste Undersaatter i den heele Kreds. - Meenighederne have ingen Klage ført over ham; heraf er det klart, at de ere tilfreds med hans Lære. Han prædiker for dem Jesu Religion efter Bibelen, dette finde de tilstrækkeligt til deres Beroeligelse; og da Hs. K. Majestæt har i Lovene til staaet enhver Jndvaaner i Staten den nødven dige Samvittighedsfriehed, saa var det, som sagt, Samvittighedstvang, om man tog Præsten fra disse Meenigheder og deres Patron.