Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-10-12
den, som vægrer sig ved at modtage Rigsbankpenge i Betaling for Ting, Arbeide eller andet, straffes med Pengestraf fra 20 til 500 Rigsbankdaler, eller Fængsel fra otte Dage til sex Uger, eller med Fæstningsarrest fra to til sex Maaneder. Slesvig bærer, antyder jo dets gamle Forhold til Danmark. Dette Forhold have Tidsomstændighederne hævet; men skulde det være umueligt, at tilveiebringe samme igjen, Uoverstigelige Hindringer synes der ikke at optaarne sig derimod. Sproget er jo i det Slesvigske for største Delen Dansk, kun at det almindeligen blev holdt i Hævd, og ikke, som nu, fortrængt af et fremmed. En Lov og een Administrationsmaade synes heller ikke at være nogen Umuelighed, ligesaa lidt som eens Mynt. Var den eens før Aaret 1788, hvorfor skulde den da ikke kunde blive det igjen, Kan da, som det synes, denne Eenhed tilveiebringes, skulde det da ikke være rigtigere at knytte denne Provinds til Nørrejylland end til Holsteen, Ogsaa Holsteen, om end det tydske Forbund kommer i Stand og bliver varigt, hører derfor ikke op at være en dansk Provinds. Dannerrigets Vel byder derfor, at knytte ethvert Baand, hvorved Nationaleenheden kan befordres. Selv om Lauenburg, som nu er en dansk Provinds, gielder denne Regel. - J det mindste synes det rigtigst, at rydde alle de Anstødstene af Veien, der besvære den fælleds Handel, og slig en Anstødsteen er den forskjellige Mynt. At der fra Nørrejylland føres en betydelig Handel med Hertugdommene, er almindelig bekiendt. Store Summer gaae aarlig herfra derhen, men da den Handel, som drives der, især med Heste og Kreature, efter sin Natur ikke kan afgjøres med Vexler, men skeer ved Contant betaling, saa følger deraf, da Mynten er forskjellig, at der maa skee Omsætninger fra Sølv til Papiir, og fra Papiir igjen til Sølv, som baade ere usiktre og forbundne med Tab. Usikkre, thi Spørgsmaalet bliver stedse for Handelsmanden, der agter sig til Nørrejylland, hvilket Øieblik der for ham er det fordeelagtigste for Sølv at kjøbe Rigsbanksedler, Desuden er denne Omsætning forbunden med Tab, da den, som afgiver sig med denne Pengehandel, vil have Fordeel. Den, som vil kjøbe Rigsbanksedler for Sølv, maa tabe, og den, som atter vil omsætte sine Sedler til Sølv, hvilket er Tilfældet med Kniplingshandelen, som drives paa Danmark, maa ligeledes tabe. Ofte opsætter Kniplingshandleren, ved sin Hjemkomst at omsætte sine Sedler, da han skal betale i Sølv, blot nogle Postdage, i Haab om, at Coursen skal forbedre sig, til føleligt Tab, naar den tager den modsatte Vending. Denne ustadige Cours gjør denne fælleds Handel saa usikker. Falde Sedlerne for Heste eller Qvæg handleren, fra han har gjort sit Jndkjøb, til han skal betale, da er det Fordeel for ham; derimod har det omvendte Forhold Sted for Kniplingshandleren. Kun den, som eene beskjeftiger sig med at vexle, drager stedse sine Procent. Penge blive paa denne Maade en Vare, Stigen og Falden underkastede; hvilket de, efter deres Natur, ikke skulde være, da deres Bestemmelse er, at være et almindeligt Tuskmiddel for de Fornødenheder, det ene Menneske behøver af det andet. Foruden dette vilde jo de Capitaler, som for nærværende Tid anvendes til denne Pengehandel, blive, naar den ophørte, anvendte paa anden Maade, og saaledes gjøres virksomme til andet nyttigt Brug. Maaskee ogsaa heri kan søges een blandt flere Aarsager til den almindelige Pengetrang; thi hvo vilde vel finde sin Regning ved at udlaane sin Capital til almindelige Renter, naar han først har faaet Smag paa denne Handel, der ved den idelige Omsætning maa afgive saa store Fordele 2 Skulde det da ikke synes klart, at det vilde være vigtigt for den fælleds Handel, naar den me hindring blev afhjulpen og Mynten igjen blev, hvad den forhen var, een for alle Rigets Lande? Hiin Grundsætning, som Forordningen af 5te Januari 1813 hyldede, om at ophæve Forskjellen, paa Penge- og Betalingsmidler imellem Danmark og Hertugdømmene, som paa een for begge skadelig Maade adskiller dem og berøver dem den Bistand, de ellers vilde og kunde yde hinanden, synes derfor, som den ene rigtige, ikke at burde opgives. Forordningen af 5te Januari har og maa have, som alle menneskelige Foretagender, sine Ufuldkommenheder; men desuagtet tabe man ikke dens Aand af Sigte, som blandt andet var, at skaffe Eenhed i Landets Pengevæsen, og dette Princip er vigtigt; thi det er ikke allene et Middel til at dette den indbyrdes Handel, men det befordrer ogsaa Nationaleenhed og Nationalvel.