Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-04-23
Dr. Baden har jeg dadlet, fordi han har villet vise os Griffenfeld som Minister, uden at lade os see ham som Menneske. Skribleren, paastaaer S. 867: "det er ikke sagt, at enten Dr. Baden eller nogen anden var i Stand til at skildre Sr. som Menneske." At Dr. Baden, med den Fremgangsmaade han bruger, ei var i Stand, dertil, troer es) gierne. At ingen anden kund det, beviser han saaledes: "Har man Data dertil, Maaskee er det som man kan vide om Sr. som Menneske allerede bekiendt." Uforlignelige Beviser, Sproget og Stilen i mit kritiske Forsøg vil den Navnløse ligeledes skumle over, ja efter hans myndige befaling skal det hverken gielde for tydsk eller dansk. Saaledes naaer hans barnagtige Partiskhed sin høieste Spidse i Latterlighed. At jeg kunde skrive Dansk, har jeg for flere Aar siden offentlig lagt for Dagen; længe for en vis usel Criticus havde røbet, at han i Sprogphilosophie og Sprogkritik er den største Sinke, ja neppe forstaaer det danske Sprogs Elementer - og det oven i Kiøbet i et Arbeide, som han ei bluedes ved at indgive til et Samfund af vore første Videnskabsmænd og Sprogkyndige, for igiennem dem at forelægges Nationen. – Naar Skribleren end videre tør yttre, at det kgl. danske Videnskabers Selskab skulde antage een til Redacteur af den danske Ordbog, der ei endnu har lært at bogstavere sit Modersmaal, saa vil dette endnu snarere vække Latter, end Foragt. Jmidlertid synes dog hans Sproganmærkninger, eller hvad han udgiver derfor, at kunne fortjene en nærmere Drøftelse; thi ved disse har dog Personen hist og her anført sine Grunde, f. Ex G. 863 Væv, 864 Udansk, 866 hvilket Ronsens, 807 Hvor kundret og ver dantisk, Tautologisk Væv, 868 Smu Dansk Sluddervoren, Hvor affecteret, Smuk Dansk, &c. &c. Men disse smagfulde Grunde ere saa nigiendrivelige, at jeg smukt maa lade dem være i No. Dog, han er ikke allevegne saa vanskelig at igiendrive. Saaledes lader han paa mere end eet Sted Sal. Prof. Baden gielde for et Orakel; og tilstaaer S. 870 at han var en Sproglærer, som trods nogen anden, var fortrolig med Sprogets Aand. Men derimod S. 868. 69, beskylder han den store Sproggrandsker for ofte at have syndet imod sine egne Forskrifter, og kalder hans danske Sproglære en ulykslig Grammatica, alene for at kunne lægge mig det til Last, at jeg har beraabt mig paa denne i adskillige Tilfælde, hvor Dr. Baden har begaaet Sprogfeil. Hvad skal man dømme om en saa uværdig Fremgangsmaade? Foragt over den Skumler, der ei undseer sig ved at kaste Skygge paa hedenfarne Fortientes Minde, og paa een og samme Side kan rose og kagstryge en Mand, naar han troer derved at kunne fremme sin lave Hensigt, – Aldrig har jeg seet Sal. Prof. Badens Fortienester gjennem Fordommens Forstørrelsesglas. Men jeg har altid agtet ham som Lærd og som Sproggrandsker. Jeg har æret hans varige Fortienester af det danske Sprogs Cultur, og fiern fra al Partiskhed, skal jeg stedse lade ham vederfares den Ret, ham tilkommer. Hans Auctoritet er vel ikke Sprogets eneste Rettesnor, heller ikke er den i alle Tilfælde lige sikker. Men hans Regler for den danske Grammatik, grundede saavel paa vore ældre Sproglæreres, som paa hans egne Grandskninger i Sprogets Natur, ere saa almindeligen agtede og hævede, at man vel ikke gaaer i Blinde, naar man holder sig til dem. S. 863 hedder det om Woltmann "at han snakker over sig og han nævnes en, der kalder sig Woltmann. Man kan tænke sig, den uvidende Skribler har aldrig læst en Linie af Woltmann. Han vilde dog vel ellers have skammet sig som han endnu kiender noget til Skam) ved at tale saaledes om en Mand, hvis Skorem han ei er værdig at løse. Jeg har sagt, at den som forfusker Historien, fordi han ei kunde fatte det Hele, hvoraf den bestaaer, og ei kunde give sit Verk Sandhed og Liv ikke engang har den Fortieneste eller det Værd, som Samleren af raae Materialier, i hvilke Kiendsgierninger fremtræde, vel uden Liv og Sammenhæng, men i deres eiendommelige Karakter. Dette var over Skriblerens indskrænkede Fattevne. Han veed ikke at forklare det anderledes, end at en hver historisk Compilation skal være Natur i sin fulde Kraft. S. 864. For at lægge denne Mening i mine Ord, maa man enten besidde Skriblerens indskrænkede Hoved, eller hans onde Villie, eller begge tillige. Han vil endelig oplyse Sagen med Exempler, og trækker til den Ende Weber og Sandvig frem. Hvorfor netop disse, hvi nævnede han ikke Chronicon Skibyense eller en anden lignende Munkekrønike, hvi nævnede han ikke den danske Hvitfeld, den kraftfulde Resen eller deres Lige, Jngen vil kalde disses Verker historiske Konstverker, men ingen vil heller nægte dem deres Rang, høit over den pragmatiske Dr. Badens moderne Griffenfeld. Lærdom i en Ting er ikke dansk, siger vor Criticus S. 865. Hvad om jeg siger, at det er dansk, Mon hans Nei gielder mere end mit Ja- At opfriske er dansk, kan han lære af danske Ordbog, v. O. frisker. Ordbogen kalder han vel med Haan Sal. Prof. Badens eller min Kiephest (S. 869), thi hvem af os der er meent, kan man ikke see. Men han forsmaaer dog ikke selv at citere den, for at vise at jeg har skrevet Bemærkning i St. for Anmærkning. Om det første er nogen Feil, indstiller jeg til Sprogkyndiges Afgiørelse. - At bevæge sig skal ei kunne passe paa Mennesker, men blot paa Maskiner. S. 867. Hvor har vor Criticus lært dette, S. 865. Hvad Skrifter, drøftede ved Kritik, er, veed han slet ikke; ligesaa lidt som hvorledes et historisk Verk, grundet paa ægte Kilders kritiske Brug, kan blive til. S. 868. Dette undrer jeg mig ikke over hos et Menneske, saa blottet for al Kritik, som hann. S. 866 kriticerer Skrible ren, at jeg har ladet den svare til Genius, og det til Sprog, hvilket han finder utydeligt Hvorledes vilde De have det Hr. Anonymus Skulde jeg maaskee efter Dr. Badens Exempel forvexle Ordenes Kiøn, og skrive et Genius og en Sprog, ligesom Dr. Baden skriver en Savn og et Vægt? – S. 866 udskriver han en Eftersætning, uden at anføre det Foregaaende, hvortil den sigter, og spørger saa, hvad disse som hine har her at bestille? De behage, Hr. Anonymus, at læse Stedet lidt nøiere efter, og udskrive det mere fuldstændigen; da vil Deres Forundring forsvinde. - S. 866. At en Ting selv kan være mørk, uden at formørke andre, og at begge Deele kunne finde Sted paa eengang, kan vor Criticus ikke begribe. Jeg skal giøre ham opmærksom paa den første Solformørkelse, som indtræffer, for at han kan komme ud af denne Uvidenhed, og faae en Gienstand at see, der baade er mørk og formørkende. - S. 869. At Dr. Baden skriver sin, hvor han vil, man skal tænke sig hans finder vor Criticus ligegyldigt, og mener at det kommer ud paa eet med Hensyn paa Tydelighed. Kan man vente sig andet af den, der er saa ubekiendt med det Finere i Sproget, som han Cicero maa holde frem, for at svare Hr. Dr. Baden. Hvad skal man sige om denne Parallel Næsten skulde man troe, at vor Anonymus havde lagt an paa at giøre Dr. Baden latterlig. Dennes Yndlingsord Pladsmand skal ikke være fransk, men engelsk. Bliver det derfor mere dansk Det skal for 15 Aar siden være foreslaaet af Sal Prof. Baden; men, vel at mærke, hverken optaget i hans orthographiske Ordbog, eller i Supplementer ne til samme. Kan det derved blive dansk, naar det i sig selv er udansk, Har nogen anden Skribent, hvis Stemme kunde have Vægt, optaget det Hr. Dr. Baden faaer altsaa, om han vil, beholde det, som et arvet Familieord. Skriblerens Forsvar for Dr. Badens skiødes. løse Orthographie (S. 870) gaaer ud paa at giøre al Omhu for Retskrivning latterlig, og at billige det smukke Princip, at Orthographie er noget, man kan overlade til sin Bogtrykker. Sandelig et kraftigt Forsvar, men neppe i vore Nyerupers og Dichmanners og Bøghers og Boiers Aand. - Hvad hielper det, Vor store Criticus vil formodentlig, om han tiere træder frem, sætte mig irette, fordi jeg tør beraabe mig paa en som kalder sig Nyerup – en som kalder sig Dichmann, o. s. v. - At jeg skriver jeg maa og pimaae, paa i Sing. og raae i Pl. - dette mener vor Criticus, kunde ingen vente af en Dansk. Jeg veed dog ikke rettere, end at Jacob Baden og Dichmann vare Danske, og at Nissen er det. 2) - En Trykkeil (S. 18 Æstethik i St. for Æsthetik) og en Skriverfeil (S. 83. Ortographie i St. for Orthographie) skal bevise at jeg ei kan bogstavere. Skulde jeg giengielde dette med at opregne nogle af de talløse Trykfeil i Dr. Badens Bog, eller kritticere vor Anonymus fordi han har skrevet pedandisk og Orthograhie, S. 867. 870. Nei, den barnagtige Glæde, at hovere over en Trykfeil vil jeg gierne skienke ham.