Aalborg Stiftstidende, 1835-12-01
Vi ville ikke tale om de enkelte offentlige Skribenter, der, naar de klarligen blive overbeviste om, at de have Uret i deres Relationer og Meninger om Personer eller Sager, langt fra at tie eller til staae deres Uret, tvertimod, ved tomme Udflugten eller ved at behandle den paagjældende Sag eller Person med kaad Spot og derved forøge Krænkelsen, søge paa en dumdristig Maade at liste sig fra En kjendelsen af deres Vildfarelse; de ligne en Bajas, som, efter et mislykket Saltomortale, søger at afværge Mishaget ved lystige Krumspring. Hvad bryde saadanne Gjøglere sig om Sandhed eller Andres Ret naar de blot kunne gjøre Effect paa den store Hob, Vi ville ligesaalidet tale om dem, der af Egennytte eller Partiskhed forfægte en Sag; thi de ville neppe tilstaae at de have Uret, om endogsaa hele Verden, ja, hvad der er endnu mere, deres egen Fornuft overbeviser dem derom. Men der gives ogsaa meget agtværdige Mennesker, som af en misforstaaet Æres følelse troe, at de absolut, naar de have fremsat en Paastand, bør have Ret, hvis de ikke ville gjøre sig selv tilskamme, naar de derfor have begyndt at for svare en Sag vedblive de at trættes, endogsaa efter at de selv ere blevne overbeviste om, at de have feilet, enten af Mangel paa nøie Kundskab om Sagens Natur eller formedelst en skjæv Anskuelse. De miskjende ganske Debattens Natur og, istedetfor at modtage den Overbeviisning, hvortil Modstanderen, ved fine vægtigere Grunde, fører dem, søge de stedse nye Udveie, afvige fra Hovedsagen og henlede Striden, paa aldeles uvæsentlige Bitting, for at undgaae Eretkjendelsen af den Sandhed, som de dog ved Stridens Begyndelse erklærede at de alene strede for. De ville undgaae en indbildt Prostitution, der ligger i at tilstaae en Vildfarelse, og paadrage sig en virkelig Prostitution ved ikke at ville erkjende en beviiste Vildfarelse. Det beskjæmmer ingen Mand at sige: jeg har feillet, naar hans Feil ikke er fremgaaet af en ond Villie, men, jo større Klogskab og Dannelse, man tiltroer en Mand, jo større maa hans Beskjæmmelse blive, naar han efter at være grundig modbeviist, dog er blind nok til at ville redde sin Æres paa Sandhedens Bekostning og blot søger at kæmpe for Skinnet af Ret. Det er imidlertid ofte ikke blot den, som taber i en Debatte, der vedbliver at fortsætte en unyttig og urimelig Kamp; den der seirer nedsætter ogsaa tidt sin Sag ved at fortsætte Kampen hiinsides Grændsen for en ærlig Strid. En Mand kan have Ret i Hovedsagen og derfor feile i Biting; men hvor oftelsee vi ikke, at det ikke tilfredsstiller den seirende Part, at han klart har lagt sin Ret i Hovedsagen for Dagen, er den først vundet, vil han ogsaa tiltrætte sig Ret i det Hele, og troer, at han ikke paa en ærefuld Maade kan ende Kampen, hvori han allerede har vundet Sandhedens Erkjendelse, før han ogsaa har slaaet sin Modstander aldeles paa Flugten og tiltrættet sig Ret i alle de Grunde han har anført og hvoraf flere maaske ere blevne fremsatte i Hedens første Øieblik, alene af Jver for ganske at udtømme Sagen. Paa denne Maade have vi ofte seet en og for sig selv retfærdig Sag forsvaret saaledes, at den er bleven til Skandale. Skal en Strid, den være mundtlig eller skriftlig fortjene Navn af Debatte, da maa den af enhver af de Stridende føres med den Varme, som den redelige Mand føler for en Sandhed, der bliver angrebet; men denne Varme bør være forenet med Sindighed i Udtryk, Attraa efter, for Sandhedens Skyld. hat prøve Modpartens Grunde, og Villie til at er kjende og antage dem, saasnart de ere fyldestgiørende. Personlige Udfald, halstarrig Paastaaenhed, Spot kaad Overmod, Oprippen af uvedkommende ældre Tvist eller Fremhæven af uvæsentlige Biting, med Tilsidesættelse af Hovedsagen, bør være, aldeles fremmed i en Strid, der er begyndt ærlig, uden personlig Fornærmelse og kun til Forsvar for Noget, der af den ene Part ansees for at være Sandhed. Ønsket om Tallotteriets Ophævelse vedbliver at beskjæftige mange af vore Publicister. J vore Stænderforsamlinger er denne Gienstand ogsaa kommet til Overveielse. I dette Blad for October have vi at Bladet Søndagen optaget en Artikel om samme Gjenstand. Den sluttede med Løfte om at ville drøfte de vigtigste Jndvendinger, som kunne gjøres imod LotteAriets Ophævelse, i et følgende Nummer. For at fuldstændiggjøre vore Læseres Anskuelser om denne Sag, skylde vi dem altsaa ogsaa at optage den herhen hørende Artikel, som er af følgende Jndhold: Indvendinger imod og ladelige Følger: