Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-06-27
Om Mahratternes Artillerie bemærker Tone: at Chefen derfor beklæder en meget vigtig og indbringende Post. Deres Kanoner, siger han, ere ret godt støbte; men Hiulene paa Lavetterne ere plumpe og bestaae sædvanligen af eet eller fleere Stykker, Træe, som ere sammenføiede, og som slides op paa Marscherne, da de ikke ere beslagne; dog tilstaaer han at have seet meget gode Lavetter ved nogle Armeer. Kanonerne have ikke noget bestemt Kaliber, men ere af meget forskjellig Størrelse, og Kuglerne blive indrettede efter hver Kanons Beskaffenhed. Deres Kugler ere aldrig støbte; men altid smeddede, og have den Feil, at de ved deres ujevne Overflade fordærve Skytset; man kan ikke heller skyde saa sikkert med dem som med andre Kugler. Armeerne føre altid med sig en stor og unødvendig Mængde af Kanoner, da de sætte megen Priis paa Artilleriet, uagtet de ikke forstaae at stille en Kanon som de bør. Deres Krudt er slet, endskiøndt de besidde alle de fornødne Jngredientser til at lave det. Papiderimod roser meget Mahagi Scindighs Artillerie, og beretter, at denne Fyrste, som siden er død, havde anlagt et Kanonstøberie i Agra Af disse 3 Hoveddeele Cavalleriet, Jnfanteriel og Artilleriet bestaaer en Marattisk Armee, ligesaa vel som en Europæisk, naar heele deres Magt er foreenet, saa bliver Armeen inddeelt i 3 Hoved corpser, hvoraf hver indtager en særskilt Position. Det første bestaaer af Avantgarden og af heele Jnfanteriet; Peischwas Fanedrager har Overcommanden over det, endskiøndt hver Chef anfører sine Tropper. Centrummet er egentlig bestemt til at være et Reservecorps, og er blot forsynet med det fornødne Artillerie og Bagage. Arriergaarden commanderer Peischwa i egen Person, og ved den er heele Artillerie parken og Armeens Bagage. Det er imidlertid sieldent at alle Mahratte-Fyrsterne forene sig med hinanden til et Krigstog under Peischwas Commando, men fandt fornemmelig Sted, i de ældre Tider.)Alle Skribentere ere enige i at skildre en Mahrattisk Leier, som det meest uordentlige man kan tænke sig. Den er uden al Plan og Orden, og fortiener neppe Navnet af en Leier. Pladsen til Leiren vælges uden nogen Hensyn paa Regelmæssighed, Reenlighed og Hensigtsmæssighed. Mennesker, Heste, Kameeler, Øxne, kort sagt, alt er pakket sammen i een Hob, som overalt er omgivet af ligesaadanne Masser i uafbrudte Rækker og i den ubehageligste Forvirring. Artilleriet bliver i Almindelighed opkjørt paa een af Flankerne; Jnfanteriet opslaaer sin Leier i Fronten, og Cavallerier, bliver udsendt i alle Directioner, for at observere Fienden, eller for at besætte Posterne omkring Leiren. Da en overordentlig Mængde Mennesker, følge med en Mahrattisk, ligesom med enhver anden Jndisk Armee, saa at man gjerne kan regne 3 Personer paa hver egentlig Kriger, saa indtager Leiren for en Mahrattisk Hovedarmee (eller som den kaldes Bura Luschkur) et uhyre Rum; den er i en meget langstrakt Skikkelse; thi man regner i Almindelighed, at den holder i Bredden, eller fra den eene Flanke til den anden ligsaa mange hundrede Vards, eller Alen, som den udgiør Miile (at sig engelske) i Længden fra Spidsen af Fortogten og indtil Enden af Bagtogten. Naar der skal opslaaes en Leier, saa brækker Beni-Wola eller GeneralQvarteermesteren tidlig op, og planter paa det Sted, hvor Leiren skal slaaes, et lidet hvidt Flag for at betegne den Plads, som er bestemt for MuhaRais (Storfyrstens Telte, som tilsammen kaldes Deurih. Ministerens Tolt opsættes i Nærheden af Fyrstens. De øvrige Chefer sætte deres Telte op, hvor de have Lyst, og plante derved en Fane, for at deres Følge kan samle sig omkring dem; de vælge, sig da en Plads paa een af Siderne af den lange Linie eller Gade, som gaaer igiennem den heele Mahrattiske Leier, for det meeste i Nærheden af en Bazar, eller en Plads til at holde Torv paa; thi der blive plante Flag i Leiren for en Mængde af saadanne Bazars, som bestaae af Boder (som kaldes Dokans), som blive opsatte i en saa lige Linie, som Tarrainet tillader, og i to med hinanden parallet løbende Rader, hvorved den omtalte lange Gade. bliver dannet, som ofte kan udgiøre en dansk Miil i Længden; og da Deurih eller Storfyrstens Telte ere opslagne i en Afstand af 3/4 af Leirens Længde fra Spidsen af den, saa har den kun bag ved sig den Torveplads, som kaldes Chuori-bezar. – De Boder, som udgjøre disse Bazars, bestaae for det meeste af uldne Dækkener eller grove Tøier, som man hænger over et Bambusrør, eller en anden Stok, eller over en krummet Pæl, som med begge sine Ender hviler paa en gaffeldannet Pæl, som er stukket i Jorden. Saadanne Boeliger kaldes Pals, og ere efter Eiermandens Kaar fra 3 til 9 Fod høie, og have derefter en forholdsmæssig Længde og Bredde. Under disse elendige Tepper gjemmes ikke allene de Varer, som skulle sælges; men ogsaa heele Kiøbmandens Familie boer under dem, og det undertiden i flere Aar efter hinanden. De rigeste Kiøbmænd have ikke andre Telte end saadanne Pals. Men Krigsfolkene og andre Personer, som høre til Leiren have i Almindelighed en beqvemmere Boelig, som er gjort af dobbelte eller tredobbelte Tøier, er tillukket ved den ene Ende, og ved den anden forsynet med en Klappe, for at holde Vind og Regn ude, disse Boeliger kaldes Ruotis, og ligne meere Europæernes Telte. De ere ligesom de Pals af forskiellig Slags og Størrelse, og have en større Liighed med Europæernes Telte; der gives neppe i heele Leiren 10 Telte, som kunne eengang lignes med Marketender Teltene i en europæisk Leier, hvilket endog gielder og Muha-Reis Telte. Saasnart hans Telt er opslaget, saa seer man udenfor det et ordentlig Torv, hvor man kan kiøbe alt hvad man behøver, og hvori alle Slags Haandværker blive drevne. Fyrsten lader sig betale store Pengesummer af disse Kræmmere, Konstnere og Haandværksfolk. Af enhver Boutik, hvoraf der kunne gives over 1000 i en saadan Leier, maae betales ham en vis Afgift, og enhver Haandværksmand maae erlægge maanedlig 5 Rupier; selv Dandserinderne, som i hundredeviis følge med Leiren, ere underkastede en saadan Afgift, ja endog Tyve staae under hans Beskyttelse, naar de kun betale noget vist hver Maaned.