Viborger Samler, 1779-03-22
Hr. Johan Vanhelds Ægteskaber. See Samleren No. 36 Aar 1776. Femte Ægteskab. Paa trængende som jeg nu virkelig var, havde jeg dog fast besluttet ikke oftere at gifte mig, om endog en Printsesse med Tønder Guld vilde tilbudet. mig sin Haand. Men det varede ikke længe. Neppe var den den Tiid forbi, med hvilken Lovene plage en stakkels Enkemand, der trænger til en Kone, saa spillede mit Hoved mig den slemme Streg, at det afmalte mig min Beslutning som høist urimelig, og det modsatte som uomgængelig nødvendigt. En riig maa det uden al Modsigelse være; tænkte jeg. - J det Fald maa man ikke være alt for egensindig i sine Fordringer, sluttede jeg videre, jeg er og allerede vant til ont, naar hun altsaa kun har et menneskeligt Hierte, maa man ei regne alle andre Feil og Mangler. Hvo skulde troet det? – Skjebnen havde eengang bestemt mig til Ægteskab; Det, der koster andre saamegen Sveed og Møie, som det gyldne Væderskinds Erobring kostede Jason, det fandt jeg i meget kort Tiid. - 50000 Daler og en Kone, Hun var en Kiøbmands Datter, og jeg erholdt hendes Haand - Hiertet var meget vel betænkt udeladt i Ægteskabs=Kontrakten - af ingen anden Aarsag, end fordi hendes Moder havde i Børnekopperne, da hun efter 9 Dages Blindhed igien første Gang aabnede Øinene, af moderlig Glæde lovet Himlen ikke at give hendes Datter nogen Mand, uden han heed Johan. Det var nu min Lykke, at jeg bar dette Navn, og just angav det, da Moderen var i Lune til at bortgifte sin Datter, og Datteren til at gifte sig, det er, da den ene gjerne vilde være den anden qvit. Dis Disse 50000 Rdlr. vare hendes Fæderne=Arv, og gjorde ungefær den Virkning hos hende, som en Krone vilde giøre paa en Betlers Hoved. Hendes daglige Tale gik ud paa hendes Penge, og hendes Families vigtige Fortienester. Hun gav mig ofte ikke utydelig at forstaae, at hun havde gjort mig lykkelig, og naar jeg kun yttrede mindste Modsigelse imod hendes Meening, fik jeg strax at høre, hvor stor hendes Fæderne=Arv havde været. Mine Karesser modtog hun med en saa stolt kold Mine, som en Bassa modtager en efter Skyldighed frembragt Gave. Om Morgenen var det mig tilladt at kysse hendes Haand, og naar jeg forsømte min Skyldighed, bleve om Middagen over Borde alle hendes 50000 Rdlr. optalte Skilling for Skilling. Om Eftermiddagen havde jeg i got Veir Tilladelse at laane hende min Arm i Haven eller paa en Spadseregang, og i ont Veir at spille et Spil Kort med hende; men om slet intet - thi jeg vandt jo kun mine egne Penge fra Dem, var den Aarsag, hun angav. Om Aftenen var jeg hendes Forelæser; derfor nod jeg, til Erstatning for min heese Hals, efter Aarets Tiid, et Æble, en Klasse Viindruer, en Skaal Melk, et Stykke Tvebak eller deslige Viktualier, thi om Aftenen holdt hun aldrig ordentlig Maaltid - for ikke at besværes af Drømme, var hendes Aarsag - men hun nød kun nogen let Mad, hvoraf hendes Gemahl paa dette Lo Løsen, Nei i Dag er jeg ret umaadelig, vil De? fik Tilladelse at fortære Resten. Endog efter hendes Takt maatte jeg - dog jeg gider ikke sagt meere. J denne Ensformighed tilbragte vi vort daglige Liv, som en foreskreven Rolle, og med saa liden Afvexling, at vort Selskab aldrig blev gjort meere underholdende ved et Besøg. Den naturlige Aarsaa var - de Fornemmere misundte hende, at hun uden Stand havde saamange Penge, og hun misundte dem, at hun ikke tillige med sine Penge havde deres Stand. De kunde ikke andet end være hende falske, da hun bar Modefarverne 14 Dage for i Silketøier, end de vare i Stand til at have dem i uldne: Sætter, Baandsløifer, Frisurer, Garniturer efter nyeste Pariser=Mode flagrede omkring min Kone, i det Sted hine, for ei at forsynde sig med ganske at være ude af Moden, og dog ikke lade min Kone føle deres Overlegenhed, bemøiede sig paa tredie Haand at bortkapre Snittet eller Figuren: Min Kone derimod brystede sig alt formeget af hendes Superioritet, at hun ikke skulle undslaaet sig for et Selskab, der var meget slettere paaklæd, og dog var saa ubilligt at forlange nogle Gran meere Høiagtelse, end hun fik af dem. At forøde sit Selskab paa Folk af lige Stand, hvis Værd beløb sig under 50000, havde været den største Urimelighed, der vist vilde foruroliget hendes Forfædres Aander. Hos Folk, som som netop havde 50000 eller nogle Rigsdaler over, hvis Antal var saa lidet, som mueligt, mødte en nye Hindring - de vare alle Fruentimmer af Forstand; og det vilde dog været ærgerligt at maatte tie hos Folk af lige Værd. Altsaa maatte hun vælge Enlighed og hendes Mands Selskab, siden det ikke kunde være andet.