Københavns Adresseavis, 1777-10-29
J Haverne sees paa nogle Steder den Art af Pommerandser som kaldes Pumpelmus, der ere saa store, som et Menneskes Hoved. De vellugtende Mosch=Meloner, som paa creolisk kaldes spansk Beck eller Speek, have en meget god Smag. Af Kiøkkenurter avles Snittebønner og nogle andre Arter, af hvilke den som hedder Bonavist, synes at have hiemme her. Ærter trives godt, dog avles Vendubønnerne (om hvilke siden meldes) meere. Røer, gule Rødder og røde Beder lykkes godt paa nogle Stæder, saavel som Rediker, Græskar, Pastinakker, nogle Arter af Kaal, Sellerie, Salat, Persille, Thymian, Lavendel, Krusemynte, Hiertensfryd, Karbenediet, Fennike, Salvie, Malurt, Cocleare, og andre Urter. Asparges og Artiskokker trives meget vel i denne Clima, saavelsom en Art af Græskar, der kaldes Pampun. Portulak voxer vild og i Mængde og bruges af Negerne som et udvortes Lægemiddel. Roser, Lilier, Tuberoser, Balsammer og andre Blomster voxe i Haverne. Adskillige af disse udenlandske Vexter faae ey modent Frøe og overalt ey den Fuldkommenhed, som i deres Fædreneland. Af de vestindiske Planter, som bruges til Spise, er Sukkerrøret den fornemste og vigtigste. Det har ikke hiemme paa disse Øer, men er hidbragt fra andre Stæder. Dette Rør er omtrent imellem 4 og 5 Alen høyt, (hvoraf de to tredie Deele ere det egentlige Rør og Resten Rørets Top med sine Blade) og en Tomme tyk. Det bestaaer, som andre Rør=Arter af fleere Skud, ved hvis Leed Knopperne fremkomme, der hver for sig blive til en Plante, naar Leedenne lægges i Jorden. Under den tynde træagtige Bark er Røret fuldt af en hvid Marv, af hvis Saft Sukkeret giøres. Denne Marv er ogsaa ukogt en behagelig Spise for Mennesker og Dyr. Hunde og Heste som ere fødte i Vestindien, veed meget behændigen at faae dem ud af Røret. Negerne og Jndvaanere som længe have været her, kan taale meget deraf, men fremmede maa spise den maadelig, ellers staae de Fare for at faae Durchløb. Røret plantes paa følgende Maade: Udi lige Rader, 3 Fod fra hinanden, graver man store Huller sædvanlig 3 Fod lange, 1 1/2 Fod brede, 1 Fod dybe, og 1 1/2 Fod fra hinanden; dog lagttages disse Maal. ikke saa nøye paa alle Stæder, men man retter sig efter Omstændighederne. Paa Biergene, hvor der findes mange store Steene i Jorden, kan ingen saadan Orden finde Sted. Naar man planter Sukker i et Land, som forhen har været beplantet, gjør man gjerne Hullerne imellem de forrige Rader, som i en Jord der har hvilet. J hvert Hull lægges to eller tre Stykker af modne Sukkerrør, omtrent en Alen lange, saaledes, at Knopperne ligge ved hinanden; thi komme de til at ligge paa hinanden, hindres de nederste i at komme frem af Jorden. Derpaa kastes Hullet til med Jord. Sukkeret kan plantes til alle Tider af Aaret, naar ikkun Jorden er nok igiennemblødet ved Regn, hvilket i sær er i og efter den store Regntid. I Leerjord kan Røret efter en liden Regn plantes. Efter en Maaned staaer den unge Plante allerede temmelig høyt over Jorden, herpaa renses Landet fra Ukrud, hvilket Arbeide Tid efter anden igientages. J 15 til 18 Maaneder, er Rørene fuldkommen moedne, Forskiellen kommer af Jordens større eller mindre Frugtharhed. Er Landet engang beplantet, saa kan sex, ti og fleere Gange høstes af det førend det behøves paa nye at plantes, thi de gamle Rødder skyde altid nye Planter, som sædvanlig blive modne i et Aar og før. Paa et Sukkerland paa S. Croix havde efter en gammel Jndvaaneres Beretning i 24 Aar efter hverandre Rødderne skudt nye Planter. Den sættes altsaa ikkun hvert Aar nye Rør paa saadanne Steder, hvor de gamle Planter ere udgaaet. Naar Rørene ere modne, begynder Høsten, som paa store Plantager, varer over 6 Maaneder. Det er godt, naar Rørene ey strax skiæres af, efterat de ere blevne modne; Naar ingen alt for stærk Tørke indfalder, kan de staae over en Maaned, og give da meere Sukker og mindre Malatz eller Syrup. De afskiæres først ved det tredie eller fierde Leed, og siden tæt ved Jorden. Bladene, som mestendeels ere tørre, stryges af, og bruges til at tække Negernes Hytter og andre Bygninger med. Med Toppen foeres Heste, Esler, Muulesler og Sviin. Rørene bindes i Knipper og bringes ved Heste eller Muulesler til Møllen. Hovedsagen ved en Sukkermølle bestaaer i 3de Ruller, som paa et horizontal liggende tykt og to Fod bredt Stykke Træ, som kaldes Broen, staae lige op en Rad tæt ved hinanden og ere forsynede med Tænder som fatte i hverandre, saa at de alle tillige bevæges, naar den mellemste drives ved en Veyr=, Vand= eller Hestemølle, Alle 3 ere lige tykke, nemlig en Alen i Tvermaal, og neden til indfattede med en glat Jern Cylinder, som er over en Alen høy, og kaldes Cassen. Den mellemste kaldes Kongen, og er 23 Fod lang, af de to andre, som ikkun ere korte, kaldes den ene Sukker=Rulleren og den anden Macatz=Rulleren, siden Rørene først gaae imellem hiin og Kongen og siden imellem Kongen og denne. Da disse Ruller staae ganske tæt ved hinanden, saa blive Rørene to Gange knusede, og Saften derved fuldkommen udpresset. Denne løber igiennem en Rende, som er under Broen i et Kar, af hvilket den ligeledes ved Render ledes ind i Huset, hvor Sukkeret koges. Naar Sukkeret skal presses, staaer en Slave for og en anden bag ved Kongen. Hiin stikker en Haandfuld Rør efter den anden imellem Sukkerrulleren og Kongen, hvilke strax indtrækkes og knuses. Denne tager paa den anden Side imod de engang udpressede Rør, som nu kaldes Macatz, og stikker dem imellem Macatzrulleren og Kongen. Naar de anden Gang ere udpressede, kaste nogle Neger=Børn dem ud af Møllen, hvorpaa de tørres, bindes i Knipper og bruges til at giøre Jld med under Sukkerkiedelen. Saaledes koges Sukkeret ved sit eget Rør, og intet gaaer til Spilde af denne Plante. Naar Casserne gaae sterk, trække de alting med saadan Magt ind, at en Slave i en Hast kan trækkes igiennem og sønderknuses, naar han med en Finger eller med en Flip af sine Klæder rører ved Stedet, hvor Casserne støde sammen. En Hestemølle kan ved saadant et Tilfælde strax standses, men en Veyrmølle ikke, derfor er i disse altid en skarp Øxe ved Haanden, hvormed den, der har Opsyn ved Arbeidet, i det samme Øyeblik afhugger dens Haand eller Arm, som Rullen haver faaet fat paa, og saaledes med Forliis af en Arm søger at redde saadant et ulykkeligt Menneskes Liv. Saften eller Sukkervandet, som er en behagelig Drik, maa snart koges, siden det efter to Dages Forløb bliver suur og uduelig. I et Sukkerhuus ere sædvanlig 8 store Kiedeler. Sukkerkokken, en Neger, lader Sukkervandet af Karret løbe ind i den første Kiedel, efter nogen Tid øser han det i den anden Kiedel, i begge maa det koge saalænge, indtil det begynder at blive noget tyk, derpaa kommes det i Batteriekiedelen, hvor det koges til Sukker. I den første Kiedel kommes nogle Haandfuld Ulæsket Kalk, hvorved Ureenligheden drives oven paa, og afskummes. Naar Sukkeret vil koge over, kommer man nogle Draaber Capatolie (olium Ricini) eller noget andet Fit i det. Koger Batteriekiedelen for stærk, saa forbindes Sirupen med Sukkeret og giør det sort. Naar Sukkeret ikke meere spruder, men giør store Blærer og hænger ved Skeen som Korn, saa er det kogt nok, og fyldes igiennem en Tragt af Træ i Kølefadet. Førend det er gandske koldt, kommes det i Drehovederne, igiennem hvilke nogle Sukker=Rør stikkes, at Syrupen kan løbe udDen samles i Malassisbakken, en muuret Hveiving, hvorover Oxehovederne og Kølefadet staae. Dette Sukker er det brune Puddersukker, som paa disse Øer af de fleeste bruges saaledes som det er, dog ere paa St. Croix nogle Raffinaderier. Af Skummet, som er samlet ved Sukkerets Kogning aftager Brændeviinsbrænderen en sort Materie, hvormed Heste, Efler, Sviin, Hunde, Høns og Kalkuner foeres. Af det øvrige og Syrupen distilleres Rum, som i Førstningen er usund og meget hidsig, men bliver god naar den ligger et Aar og længere. Paa de engelske Plantager paa St. Croix give Sukker=Markerne et meget behageligt Syn. Bladene paa Planternes yderste Rader, ere sammenbundne, hvilket udgjør gandske lige grønne Vægge. Dette tiener ogsaa til at see, om en Tyv eller Maron=Neger er gaaet ind i Rørene. Sukker=Rørene have som andre Planter, visse Jnsecter som nære sig af dem. Naar disse tage overhaand, er det raadeligt, at afskiære alle Planter, at nye kan komme frem af Rødderne, siden der dog ingen Nytte kan ventes af dem. Rotterne ere meget begiærlige efter Sukker=Rør, og de som de have gavet af, brækkes over eller blive sure, og kan ikke bruges til Rum. Naar Rørene ere modne, kan de let antændes og brænde som en Fakkel, derfor maa i den Tid Dag og Nat en Neger holde Vagt ved dem. At Arbeydet ved Sukkeret ey allene er et besværligt, men ofte ogsaa et farligt Arbeide for Slaverne, sees af det foregaaende. Da Arbeidet maa gaae frem Nat og Dag, naar Sukkeret presses og koges, saa kan det let skee at en træt og søvnig Neger kommer imellem Rullerne, eller falder i en kogende Sukkerkiedel, adskillige trykkes ogsaa ihiel eller giøres til Krøblinger, naar Sukkerfadene skal bringes ned (Fortsættelsen følger.) fra steile Bierge. Nyheder.