Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1810-01-18
Odense den 18 Januar. Man har vel ikke uden al Føle bebreidet Fyen, at det saa længe savnede en Centralpunkt for Huusfilds- og Nationalindustries Opelskning. Med Haab og Glæde seer Patrioten nu den Tidspunkt nærme sig, da denne Almeen Sag vil faae et heldigt Fremstød til Modenhed. Nylig er af Stiftamtmanden, Amtmanden over Svendborg Amt, Biskoppen, Oberst=Lieutenant v. Heide og Proprietair Mourier udgivet en Jndbydelse til sligt et paa ligst udbredt Kundskab. At tvivle om varm triotisk Selskab for Fyen, som Udgiveren iler med at bringe til og almindelige Deeltagelse i dette værdige Formaal, vilde være en Miskjendelse af Dansk Borgersind og endnu mere en Brøde mod de fortjente Mænd, hvis Navne og Stilling maae være Borgen for, at et saa vigtigt Vær vil ved deres Bestræbelser og Anbefaling vinde fornøden Tilerde og Understøttelse. Dog, Jndbydelsen taler best for sig selv, og følger her altsaa ordlydende: At nære sig redelig i Landet, og følg sin Hæder, som et lem af en selvstændig Nation, der satte vore Fædre deres sande Borgerlykke. Historien gjemmer derom de skjønneste Minder, og visselig denne hellige Jld er ingenlunde dalet hos Danen. Den forøges tvertimod i hver Borgers Bryst, ved at skue op til Frederik den 6te, i Hans Viisdom og Kjerlighed, til Fædrelandet, Forsynet vil bevare denne vor Uafhængighed. Men hvad der hendes Jndivider, det kan og hendes Nationer; den skjændigste Trældom bereder Mennesket sig Selv, ved at være Slave af sig Selv, af Fordomme, af Forfængelighed, af ladhed. Man bebreidede fordum Sydboerne disse National-Feil, men desværre, Nordboeren har underkastet sig dette al Aandskraft dræbende Aag, med en foragtelig Eftergivenhed. Vist nok maae Smagen forandres og Fornødenheder stige hos nuværende Menneskeslægt, ligesom Culturen stiger. Hvo vilde ønske den sidste udryddet af Verden, hvo undre over at Tone, Smag, Skikke og Sæder forandres, da det ligger i denne Verdens Natur, og hører til Menneskehedens Bestemmelse. Men hvilken Fornuftig vil og nægte det, at alt dette meget vel kan bestaae med Staters og Jndividers Uafhængighed, naar alt hiint støtter sig paa, og ledsages af Arbeidsomhed, af Maadelighed, af medfødt og vedligeholdt Følelse om det fortrinlige Værd Alt det har i vore Øine, hvad der hører til, og kommer fra et elsket Fædreland. Vi indlade os ikke her i nogen videre Udførelse af dette Æmne. Jkkun tillade man os, at blande vore Klager med Fædrelandets ægte Venner, hvilke som Sandhedens Venner maatte sige vore Medborgere, at ærlig Vindskibelighed, ufortrøden Arbeidsomhed, Nøisomhed med det glade Sind, Agtelse for alt hvad der bær Præg af indenlandsk Flid og Kundskaber, ere de Huus og National-Guder, hvilke forlode de i Oldtiden saa navnkundige Dans og Nors Riger, Enhver moralsk Mand og Qvinde iblant os, siger det, og har sagt det med os, mange mange Gange, En uheldig Krig, og dens Centner tunge Byrder, bød Forsynet at hjemsøge vort Fædreland; men den Kloge ansaae og dette Onde, som et, skjønt bittert, saa dog gavnligt Lægemiddel, til at vække de hos os slumrende Kræfter, at bringe os tilbage til os Selv, at forene os itide, forinden Gud nødtes til at udøse Elendighedernes fulde Skaal over os; og med mandigt Mod at forjage de alt fortærende Afguder: Ladhed, Ødselhed, Forfængelighed og den vanærende Forkjerlighed for alt hvad der er fremmet. Jkke ville vi nægte, at jo et og andet Glimt af Opfindelsesaand i disse Tider sporedes, hverved man blev overtydet om, at hvor Gud satte Mennesket paa vor Klode, fandt det i sin Aands og Legems Kraft, og i den Natur som omgav det, aabnet Kilde til sin Vedligeholdelse; og at ingen Nation af Gud er bestemt til andres Trelle, naar den ikke selv vil det. Velsigne ville vi den Konge, tilbede bør vi vor Frederik, - saavidt det kan siges om, og tilkomme Mennesket - som offentlig erklærede sine Tanker og sit Landsfaderlige Velbehag over den Jver, han sporede hos Enkelte, til at gjøre vor Nation i egentlig Forstand uafhængig af dem, som ved glimrende Koglerier og merkantile Konster vilde holde os under deres Aag. Man indgrave det i haardeste Granit, til hans Hæders Minde hos de sildigste Slægter, hvad man læse fra hans Hjerte og Pen i allernaadigst Skrivelse til Dannebrogsmanden Knudsen af 10 November d. A. Men hvad vare disse Enkeltes Bestræbelser uden Glimt, hvilke vel fryde Fædrelands Vennen i et Øieblik, men om deres Vedvarenhed og videre Udbredelse Haabet snart bortfjernedes, naar man var Vidsse til Mængdens uforandrede Tænkemaade; og derfor maatte frygte, at hiine enkelte og smaa Prøver hvilede paa Elasticitetens løve; at de snart vilde bortvippes, naar Trykket ophørte, og den gamle Fordærvelse da fremtræde med forøget Kraft. Det eneste sikkre Lægemiddel for denne Statens Sygdom, bliver unægtelig paa den eene Side Kunstflidens større Udbredelse til enhver Green af Frembringelses=Kilder, og paa den anden Side at Luxus, især den passiver) forhindres i at gribe om sig. Den danske Regjering har visseligen virket meget, saavel til Landoeconomiens som til Manufakturers og Fabrikvæsenets Opkomst. Der er skrevet nok, og givet store Opmuntringer og Understøttelser i saadan Hensigt; dog fulgte ikke deraf, hvad man var berettiget til at ventet. Endnu udføres i Danmark en alt for stor Mængde Manufaktur=Varer, deels Luxus, deels Fornødenheds-Artikler, hvilke Landet selv for største Deel burde og kunde frembringe. Saaledes skal af Lærreder allene indføres for 2 1/2 Million Rigsdaler aarligte. Af alle Slags Papiret indføres en stor Mængde, medens Kludenne hos os kastes ubenyttede bort. Syetraad, eller den saakaldte Kramtraad hente vi udenlands fra, da vor egen virkelig og er aldeles ubrugelig. Af garvet, beredet og lakeret Læder faae vi en stor Mængde indført, medens vi have den bedste Leilighed til slige Fabrikater hos os selv. Liim føres ind, medens Tarme af Fisk og Horn af Kræ, kastes ubenyttet bort; hvorfore der og gives saa faa Kammagere og slette Kamme. Dannemark burde ikke allene kunde forsyne sig selv med Børstenbinder-Arbeide, men der burde endog kunne udføres af denne Artikkel, i dets Sted sligt indføres fra Danzig under Navn af korte Vare. Svinebørsterne bruges hos os i det høieste til at indslette i a) S. herom Professor og Notarius Publikus Olsens Afhandling om Lurus i Skandinavisk Museum. a) S. Nyrups Suhnske Samlinger, i Følge hvilke Regjeringen har skjænket 800,000 Rdlr. til Manufakturs og Fabrikers Opkomst fra 1736 til 1774. a) S. Thaarups Statistik, Pagina 536. Tøier, de fleste kastes bort. Af Oliemøller var kun en paa Amager. Nylig har man der indrettet end een; i Fyen og Jylland gives, saavidt maa veed, ingen. Savnet af Olie er derfor allerede heel føleligt. Fyen har som bekjendt tilforn frembragt en stor Mængde Handsker, men Handskemagernes Antal er i de senere Aar i Odense, især siden Lahns Død, meget aftaget. J Kierteminde var for faae Aar siden en meget god Handskemager, som forfærdigede og udsendte en stor Mængde: - nu er der ingen. Spørger man om Aarsagen hvorfore nu ikke saa mange fabrikeres, da svares, at dem mangler Skind, hvilke af Landet udføres. Fiskeriet omkring Fyens Kyster er ikke hvad det kunde være, Krigens Hindringer tilsidesatte, og Marsvine=Fangsten i lille Belte er ophørt. Pottemagerier indskrænke sig kun til de groveste Slags Arbeider, medens alle Slags fremmed Steen og Leertøi bringes ind J Jolland har den gudumlundske Fabrik erhvervet sig Celebritet. Held følge den, Stivelse Fabrik eyer Fyen ikke. I Humle Avl har denne Provinds unægtelig gjort Fremskridt, og gjør det daglig, dens gode Bonitet er almindelig bekjendt, dersom der ikkun kunde udfindes Midler til at forekomme de mange Prangeres Bedragerier, hvilke sætte den i slet Rygte; men om Bieavlen kan dette ikke siges, og Productet af Honning, Vox og Miød, er heel ubetydeligt imod de forrige Tider. Den Mængde Lærreds, Linnets, og hjemmegjorte Tøiers Fabrikation blandt Slettens Beboere, hvor næsten ethvert Huus er en Fabrik, og eier sine Væve, er et frydeligt Syn, som følge heraf sporer man og meere udbredt Høravl, saasnart man træder ind i disse Herreder; men hvormeget vunden, om denne Fabrikslid fandt Sted i den hele Provinds. J enhver Kjøbsted vrimler det af Skoemagere, og dog kjøber den elegante Verden, især Damerne, deres Skoe hos Kjøbmændene, hvilke hente dem fra Hamborg, og Engeland. Aarsagen er let at finde: - Professionisterne i Kjøbstederne brænde Brændeviin, og dyrke Jorder, deres Profession er dem for det meeste ikkun en Bisag. Hvor meget Uld Dannemark end frembringer, og end mere kunde frembringe, saa have vore Klæde fabriker dog hidtil ikke tilstrækkeligen kunnet forsyne os, vel sandt, at det koldere Climat ikke kan frembringe saa fiin og blød en Uld, som de sydlige og mildere det kunne, men hvo vil dog nægte, at Faareracens og Uldens Forædling, hvormed nogle Steder er gjort Begyndelse, jo kunde skaffe sinere Klæder, hvo vil paastaae, at Mennesket ikke kan være anstændig og reenlig klædt, med mindre det bærer Klæde til 15 - 20 Rd. Al. Jngen vil nægte, at vi have Konstsnedkere og Jnstrumentmagere, hvis Arbeider ingenlunde staae tilbage efter de engelske Men deres Tal er ikkun ringe, svarer man, skulde der ikke kunne blive flere, naar Riigmandens Fordom for det engelske var mindre? Men Dannemark har ingen Folkemængde, siger man. Vel sandt, vi mangle Hænder, men hvorfor mangle vi dem, fordi de ere uvirksomme eller i det mindste ikke sysselsatte der, hvor de kunde og burde være det. Naar f. Ex. de Handlendes Antal, hvilke for det meste handle med lutter fremmede Manufactur Varer, deres Svende, Drenge, og Drenges Drenge, Jøder og Landhandlere, hvilke med Rette burde kaldes Landstrygere, Landprangere og en Deel af de saakaldede Kjøbmænd i Smaakjøbstæderne, hvilke ingen synderlig Handel drive, men i det høieste ere Høkere for Lybekkerne, naar denne Vrimmel af Brændeviinsbrændere og Brændeviinsskjænkere, naar alt dette Personale blev reduceret i Forhold til ethvert Steds Størrelse, naar Forældre ikke hellere vede have deres Sønner til maadelige Officerer og Studenter, til Kræmmere, end til brave Fabrikantere, Søemænd, Haandsværkmænd eller Bønder, da vilde man vist ikke savne Hænder til nyttige og for Landet fordeelagtige og passende Foretagender; hvilke nu maae hvile, medens saamange arvei duelige Subjecter leve af det, hvortil hverken Nationens eller Stedernes Størrelse, eller Anlæg gav dem noget Kald. Men i skrive her ingen Afhandling; den vilde og være ufornøden, da Sandheder af denne Art ere saa ofte, og af saamange fremsatte med heldig Pen, og ædel Varme. Vi gave ikkun enkelte Vink, og anførte ikkun enkelte Exempler, for at retfærdiggjøre - og Retfærdiggjørelse og behøvedes - den Jndbydelse med hvilken vi fremtræde for vore Medborgere. Jndbydelsens Øiemed er: Et patriotisk Selskab for Fyens Stift. Og dette Selskabs Formaal skulde være, med en almeen Aand og Kraft at fremme sand og gavnlig Jndustrie i Landoeconomien, i Manufactur= og Fabrikvæsenet, i Fiskerie og andre Frembringelsesgreene, at udrydde vrange Begreber, at kjempe imod Fordomme, at opvække den enhver Stat, og for alt Godt og Stort, saa skadelige Jnertie, og at sætte Grændser ved indbyrdes Forpligtelse, for den alt mere om sig gribende Luxus, saavidt denne maatte tjene til Fremmedes Fordeel, og til Tab for vor egen Nation. Maaskee kunde nogle omtvivle, at denne Tid var den beqvemmeste til et saadant Foretagendes heldige Udførelse? Men man tillade os at troe, at den er det, og nu just er det Nationen har under en den paaført Krig, lært at kjende sin Kraft, den er bleven nødt til at nægte sig meget, at gjøre adskillige Forsøg til at forskaffe sig meget, og at finde det, hvilket tilforn formeentes ikke at ligge inden vore Grændser. En saadan Stemning bør nu ved de retskafne Fædrelandets Venner vedligeholdes, disse bør søge at give denne Stemning en Bestemthed og Fasthed, hvilken den ønskede Fred ikke kan svække. Altid maae vore Fjender, end i Sekler efter den stiftede Fred, kunne regne vor Nations Fremskriden i at kunne undvære deres Producter, som en Epoke, hvorfra vor Uafhængighed end mere stadfæstedes, og fra hvilken de maatte erfare, og vi kunde sige: J tænkte at gjøre Ondt mod os men Gud tænkte det til det Gode, for at holde meget Folk ved Live. De fleste og næsten alle Gienstande for Selskabets Opmuntringer og Belønninger finde deres Materialier i selve Landet, og Udsættelse af deres Brug og Forbedring vil da ikke behøves, men være dobbelt skadelig. - Den heldige Fremgang flere slige Selskaber hidtil have havt, beviser Nationens, i det mindste den kraftfulde Deel af samme, dens Velvillie til at fremme Landets Gavn. Nylig har et saadant Selskab i Lolland derom givet et frydeligt Beviis, hvilket bør stadfæste Beslutning og Haab hos os, om et lige ærefuldt Udfald for Fædrelands=Vennens Bestræbelse i Fyens Stift. - Bidraget til vor Selskabs Existence og Vedvarenhed, vil ikke heller kunne afskrække nogen Mand, som aarlig kan undvære 5 Rd., over hvilken Summa det bestemte ikke vil stige, fraregnet hvad mere Formuende af ædel Drift maatte yde, som et overordentlige Tilskud, eller et høiere Bidrag. - Endelig regne vi ikke lidet til Selskabets Existence, og heldige Fremgang paa den glade Tanke og Følelse, der vil opstaae i hver den ædle Mands Siel vor Landsfader Frederik den 6te, der fortjener sine Undersaatteres saa uindskrænkelige Kjerlighed og Hengivenhed, Han, Han vil ynde hver Fædrelandets virksomme Mand; Hans Glæde vil forøges ved at vide Sig Konge over et saadant Folk. Og denne Glæde fortjener Han, den ville vi bidrage til at forskaffe Ham. Maatte J da, værdige Medborger af alle Stænder, modtage denne vor Jndbydelse med Yndest og Velbehag, da ville Eders Paategning om Jndtrædelse i Selskabet, paa den behageligste Maade derom overtyde os; og en Jndkaldelse til en General Forsamling, vilde da kunne finde Sted, paa hvilken en Lovkommission, og det videre Fornødne til Selskabets Organisation, kunde bestemmes. G. Moltke. Schumacher. Hansen. Heide. Nourier.