Københavns Adresseavis, 1780-02-14
Fundne og opdagede Sager. Paa Politiekammeret er opleveret 3 Lpd. gammelt Jern bestaaende af adskilligt, som er frataget en mistænkelig Qvinde hvem samme er frakommet, haver formodentlig mistet meere siden ovenmeldte Qvinde efter Anmeldelse paa en 14 Dages Tid haver drevet Handel med gammelt Jern. Hvo som har mistet en ung Vindspiller, kan melde sig Klareboderne Nr. 9 i Stuen. om saadanne, end at de ere paa en Bane, som lober Fordærvelsen, Møde, og fører til Skam og Skiendsel, ja til den visse Død og Fordommelse, uden her i Tide foregaaer en Forandring, som svarer til Sagens Vigtighed og Fornødenhed. Allernaadigste og priisværdigste Prinz Denne Sandhed er en Sag, som Deres Kongelige Høihed er vidende om, at hverken Sagen selv, ei heller Sandheden i samme, behoves at forestilles Dennem, enten til Lærdom eller Advarsel, da det er en almindelig bekiendt Sandhed, at just disse dyrebare Ting ere de, som Deres Høihed stedse fores til Gemytte, og De Selv bestræbet sig for; Og det er de Ting, som Deres Høi=Kongelige Tænkemaade, endog fra de spædeste Aars Begyndelse, haver havt for Øine, og dybt indprænt i Hierte, Siel og Sind. Men, som ingen lislig Sang kan synges for tit, og ingen skinnende Dyd med for megen igientagen Betragtning forestilles Sindet og Sandserne til en ivrig og gudelig Bestræbelse, for at deelagtiggiøres derudi, eller at opjage en ydermeere Forfremmelse udi samme, til muelig Fuldkommenhed i dette ufuldkomne Liv, hvilket ikke anderledes skeer, eller kan skee, end ved Guds gode Aand og Naade, som eene og allerne er den, der baade begynder, fremmer og fuldkommer det Gode i os arme, af Naturen ganske forblindede Adams og Eve Sønner og Døttre; thi uden denne gode Aand kan vi ikke saa meget, som kalde Jesum en Herre, os til Salighed; Han, som dog allerne er Herlighedens Herre og Salliggjørelsens Fyrste, som ene og allene kan herliggiøre og saliggiøre os usle Adams Børn, at vi kan blive Guds Børn og hans herliggjorde Medarvinger til den himmelske og uforgiengelige Krone, Ære og himmelske Herlighed. MenMen da Veien til dette store Formaal for vore Bestræbelser er at kiende Gud, at frygte, ja frygte ham. O! hvilken rar Dyd thi at kiende Gud og frygte ham er ene og allerne Veien som skal fol ges til Lyksaligheds og Salligheds Maal. Men der ligger og tillige i samme ret dyrebare Ord, den rigtige og visse Maade, hvorpaa Formaalet skal findes og beholdes, nemlig denne store og allerne vigtige christelige Pligt, for at være fuldkommen overbeviiste om at blive salige; thi det hedder ubedrageligen og det med sær Eftertryk: Herrens Frygt er at hade Ondt. Allernaadigste Kronprinz, dyrebareste og priisværdigste Prinz Friderich, At forklare og udvikle disse dyrebare Ord, for at samme i sit klare Lys satte, kan give ved Aandens Naade sin rette Glands og Herlighed, tillader hverken Tid, Leilighed eller nærværende vigtige Dags Omstændigheder. De tillader da ikkun, priisværdigste, allermildeste og allernaadigste Kronprinz, dette ene fornødne at forestilles Deres oplyste Forstand, at Deres helliggjorde Villie derved alt meere og meere dagligen kan renses. Gudsfrygt, eller at frygte Gud, derudi indbefattes tillige dette vigtige: at elske ham. Thi det hedder udtrykkeligen: Herrens Frygt er at hade Ondt. Nu, allernaadigste, mageløse og mildeste Kronprinz! disse ret mærkværdige og gyldne Ords herlige og uskatteerlige Jndhold, kortelig, som eenfoldig, oplyste og udviklede for Deres Kongelige Høiheds opklarede Forstand til Gudsfrygt og den daglige Fornyelses og Helliggjørelses ydermeere Fremvæxt og idelige Ovelse i Herrens Veie, saa skyldigst, som allerunderdanigst fremlagde for Deres Kongelige Høiheds Øine paa denne ret store og almindelige Glædes og Fryds Dag; jeg siger allerunderdanigst, denne vigtige saa herlige Sandhed, de saaledes oplyste, opklarede, gyldene Ord, saaledes fremlagde efter Majestæternes Kongernes Villie, til hans Ære og det Høi=Kongelige Huses Hierte Fornøielse, overlades nu ganske og aldeles til det guddommelige og allene vise Væsen, den vældige Gud, og til Viisdoms og Vii li hertigheds Aand, til ydermeere at forklare i Deres Høi=Kongelige og Gudhengivne Hierte. Dette lidet og nødvendige staaer allerne tilbage, nemlig: at Deres Kongelige Høihed, tilligemed Kongen, Deres Glorværdigste Herr Fader, vor store og eiegode Christen og Christian, i Flok med samtlige Høi Kongelige Huus og Familie, samt alle vor store Christians Høieste og Høie Venner og Allierede med alle Landets Børn af begge Kiøn, fra den overste og ypperste, som den ringeste, mindstagtede og fornedrede, istemmer med mig, Deres Kongelige Høiheds allerunderdanigste og allerringeste Tienere og rare Degn, Degn for Haureberg= og Guddum Meenigheder her i Sielland ved Slagelse, nu en gammel Mand paa 67 Aar, siden den 11 Oct. 1749 da jeg blev af Guds Forsyn, og den i Hukommelsen ei noksom giorvær digste, nu i Herrens Sallighed hvilende Stormægtigste Monark, Kong Friderik den 5te, Hans besynderlige Naade, kaldet sammesteds hen til Degn og Skoleholdere, ikkun et lidet Kald, nu paa 31 Aar tient ved dette ringe og besværlige Brød; Dog Herren være lovet for sin Naade, Amen.) Herren, den Guders Gud, vor skyldige Lovsang. Lader os nedfalde i Støvet, og knæle for alle Majestæters Konge og eneste Enevoldsherre og Gud, den allerne vældige Herre Zebaoth, Gud Fader, Gud Søn, og Gud den hellig Aand, høilovet i Ævighed, Amen. Stem nu, o hellig Aand! Vor Hiertes Lut og Harpe! Tag hver af os ved Haand! Giør vore Tunge skarpe. Til Herrers Herres Priis! Den Guders Gud og Herre, Og det paa Engleviis; Thi han os god vil være. O Gud, som altid got. Mod arme Folk vil giøre, Som boer paa Ærens Slot, Til dig vor Tak vi fore, Paa denne store Dag, Da Kongen fuld af Glæde; Det er en vigtig Sag; Han knæler for dit Sæde; Han takker dig, Sin Gud, Sin gode Gud og Herre, Som valgte Ham til Brud, Dit Navn velsignet være. Du har, og store Gud! Ja Guders Gud og Fader! Ham givet dine Bud, Som aldrig Han forlader; Du gav Ham og en Søn, Som meget høit Han skatter. Det er Din Naadeløn, Som meget i sig fatter; To Rigers store Vel Sig grunder paa den Støtte; Naar Herre, du Hans Siæll. Fra Bochims Dahl vil flytte. Er det ei noget stort? Hans Dage nu forøges; Dog Livet er kun kort; Giv Naaden Din at søges Af Hans oplyste Siæl; Sig derved Landet glæder; Saa Saa gaaer det hver Mand vel, Saa blomstrer gode Sæder. Hør, Herre, Kongens Bøn! Giv Ham, hvad Han dig be Vær du hans store Løn; Din Naade Han opleder; Breed ud Hans Herredom, Hans Scepters Magt og Æ Han dig Sit Hierterum Til Tempel vil forære. Giør Kongen altid got, Lad Kongens Søn ret smagt (O Gud, paa Himlens Slot) Din Sødhed alle Dage! Saa fryder sig hver Mand, Hver Undersaat sig glæder: Ved Kongens Glæde=Stand, Derom vi alle beder. Hør, Herre, Landets Bøn Vi takker Hierteglade For Kongens gode Søn, Lad Naaden din Ham smag