Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-21
J Snee=Ørkener saaes her Europas Seierherrer, og Frankerigs Stolthed, 600,000 Krigere omvanke, uden Styrke til at bære deres Vaaben, blot indbyllede i de blodige Huder af de nys fortærede Heste. Hele Eskadroner fandtes om Morgenen ihjelfrosne i deres opreiste Stilling til Hest som Spøgelser i Jissletterne. Flokke af Krager og halvvilde Hunde vare de eneste Vidner til vore Soldaters Lidelser. Det følgende Foraar talte man over 160,000 Liig og opbrændte paa eet eneste Baal over 24,000. Pestagtige Sygdomme, avledes af Konskriptionen, af Armeer paa Millioner Soldater og Strømme af Menneskeblod. Min hvad gjorde vel Bonaparte, dengang han saa grusomt afmeiede Frankerigs Blomster. Han fløi tilbage til Thuillerierne og ved Kamine omgivet af sit Hoskryb, sagde: "her er det dog bedre end ved Berezinas Bredder". Hiin Smigeryngel fandt sin hele Trøst i, at Keiseren intet havde manglet, at hans Sundhed ikke havde lidt det mindste (hvo mindes ikke denne til Væmmelse gjentagne Forsikkring). Bonaparte er en mislykket stor Mand. Den Høimodighed, som karakteriserer en Alexander, en Cæsar, en Henrik 4de, en Ludvig 14de, som især udgjør Helten og den sande Konge, fattedes ham aldeles. Naturen nægtede ham enhver menneskelig Følelse. Hans temmelig omfattende Hoved er Mørkhedens og Forvirringens Sæde. Alle Jdeer, selv de gode, kunne finde Jndpas; men forsvinde strax igien. Det meest fremragende Træk i hans Karakteer er en ubøielig Stivhed, en Jern villie, men som allene er bygget paa Vold og Undertrykkelse. Jndbildningskraften behersker ham; af Fornuften lader han sig ikke styre. Hans Planer ere Virkninger af en pludselig Bevægelse, en øiebliklig Jndskydelse. Ustadig som hans Landsmænd, har han noget af en Histrio og Charlatan i sin Karakteer. Han spiller alleslags Roller; i Cairo er han Renegat, i Paris den kristelige Religions Gjenstifter. Hans Rollee ere forud ind studeerte. J eet Nu, bestemmer han Kongers og Portbetienters Skjæbne, daterer fra Kremlin en Theater-Forordning og lader den Dag et Slag holdes nogle Pariser Fruentimre hæfte: Født til Ødelæggelse, bærer Bonaparte det Onde i sig med samme stolte Fryd, som en Moder sit Foster. Menneske Lykke er ham en Vederstyggelighed; saaledes saade han en Dag: "der gives endnu nogle lykkelige Folk i Frankerig, nemlig Familier, som ikke kjende mig, som leve paa deres Landslotte af 30 til 40,000 Livres Renter; men jeg skal nok vide at finde dem", og han har holdt Ord. Da han en gang saae sin Søn lege, sagde han til en Biskop, som var nærværende: "Min Hr. Biskop, troer De at saadan en Ting har en Sjæl?" Men nu Ulykkens Mand ville vi spørge dig med dine egne Ord: Hvad har Du gjort af det saa herlige Frankerig, jeg vil ikke sige af de Hundredetusinde men af de fem Millioner Franzoser, som vare vore Paarørende, vore Venner, vore Brødre? Hvorhen har Du ikke udbrede Ødelæggelsen, Gives det i nogen Jordens Aftrogevel en Familie, som Følgerne afdine ødelæggende Tog ikke rammede Spanieren paa sine Bjerge, Jllyreren i sine Dale, Jtalieneren under sin skjønne Himmel, Tydskeren, Russen, Preusseren kræve af Dig under deres Steders Gruus deres Sønner, som du myrdede, deres Telte, Hytter, Slotte og Templer, som Du gav Luerne til Priis. Du har nødt dem at komme til Os, og i dine Palaier oplede deres bortranede blodbestænkte Eiendomme. Hele Verdens Stemme anklager Dig; thi midt i Civilisationen og i et oplyst Aarhundrede myrdede Du med en Attilas Sværd og en Neros Grundsætninger. Giv endelig Slip paa dit Jernscepter, stiig med af den Ruindynge, Du havde samlet om Din Trone. Ve forjage dig, som Du forog Direktoriet. Bort Jstedetfor anden Straf være Du Vidne til den Glæde, dit Fald foraarsager i Frankerig, og med Raseriets Taarer i Øie skue Du den atter fremspirende Almeenlykke. Med disse Ord give vi den Fremmede Løbepas; men hvo skal da erstatte ham? Hvo - Kongen. Conskriptionen omtales blandt andet saaledes: Conskriptions=Loven, hvor alt forener sig, hvad det fineste og sindrigste Tyrannie kunde opfinde, for at pine og aldeles fortære Folkene, vil vorde et evigt Mindemærke for Buonapartes Regjering; det er Helvedes sande Lovbog. Frankrigs Generationer blive ved samme udviste som Træerne i en Skov, aarlig fældtes 80,000 Ynglinger. Men dette var kun hvad Døden regelmæssigen fordrede; ofte blev Conskriptionen fordoblet og forhøiet ved overordentlige Udhævninger; ofte fortærede den sine tilkommende Offre forud, ligesom et Ødeland gjør Laan paa sine tilkommende Jndtægter. Man tog tilsidst uden at tælle, paa den lovlige Alder, paa de til Døden paa Valgpladsen fornødne Egenskaber, blev ikke meere seet, og Loven var i denne Henseende beundringsværdig eftergivende. Man gjorde Jndgreb baade i Barndoms- og Oldings=Alderen, den Afskedigede, den ved en Anden Erstattede, toges; den fattige Haandværkers Søn, tre Gange løskjøbt med den fattige Faders ringe Eiendom, maatte gaae med. Sygdom, legemlig Svaghed og Bræk vare ingen Befrielses Grund meere. Bevægelige Colonner gjennemstrøge vore Provindser som et fiendtligt Land, for at fratage Forældre deres sidste Barn. Naar man klagede over saadan Afskyelighed, heed det: de bevægelige Colonner bestode af smukke Gensd' armer, som kunde trøste Mødrene og erstatte dem deres Tab. Jstedet for en fraværende Broder fremslæbede man den man fandt tilstede; Faderen maatte indestaae for Sønnen, Konen for Manden, ja man udstrakte Ansvarligheden, til de fjerneste Slægtninger, ja endog til Naboerne. En heel Landsbye maatte En for Alle og Alie for Een indestaae for dem der vare fødte i samme; man lagde Executions=Mandskab hos Bønderne, som maatte sælge deres Seng for at føde dem, indtil de i Skovene forstukne Conskriberte vare komne tilstede. Ofte blandedes den yderste Dumhed med yderst Raahed, man fordrede til Børn af Folk, der vare saa lykkelige ei at have nogen, tit søgte man paa voldsom Maade Eiermanden til et Navn, som kun var til i Gensd' armernes Lister, eller en Conskriberet, som allerede havde gjort Tjeneste i 8 til 6 Aar. Frugtsommelige Koner ere blevne pinede til at opdage det Sted, som skjulte deres Førstefødte. Fædre bragte deres Sønners Liig frem for at bevise, at de ikke kunde skaffe dem levende Endnu var nogle mere formuende Familier tilovers, som havde frikjøbt deres Sønner, hvilke de havde bestemt til Embedsmænd, Godseiere og de Stænder, den selskabelige Orden giør fornødne i et stort Land, ved Decretet om Æresgarderne bleve ogsaa disse leverede til den almindelige Slagterbænk. Agtelsen for Menneskeliv og for Frankrig var sjunket saa dybt, at man kaldte de Conskribeerte, Kjød for Canonerne. Ofte afhandledes mellem Menneskekjøds=Leverandeurerne det Spørgsmaal, hvorlænge en Conskribeert vel kunde holde? Nogle regnede 36, andre 33 Maaneder i Gjennemsnit. Buonaparte selv sagde: "jeg har 300,000 Mennesker i aarlig Jndtægt." Han har i sin Ilaarige Regjering ladet henslagte 5 Millioner Franskmænd, hvilket er langt mere, end alle vore Borgerkrige under Johann, Carl V, Carl VI, Carl VII, Henrik II, Carl IX. Henrik III og Henrik IV, have bortrevet i tre Aarhundreder. J de sidste 12 Maaneder har Buonaparte (foruden Nationalgarden) udhævet 1,300,000 Mand, altsaa over 100,000 om Maaneden; og man vover at sige, han har allene brugt Befolkningens Overskud! Hvad der er paafulgt, var ikke vanskeligt at forudsee, alle fornuftige Mennesker sagde, Conskriptionen, som udtømmer Frankrig, vil sætte det blot for et Jndbrud, saasnart det bliver alvorlig angreben. Aareladt af sin Bøddel til den sidste Blodsdraabe, kunde det blodløse Legeme kun gjøre en svag Modstand. (Fortsættes.)¬