Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1770-02-05
Beskrivelse af en nyligen opfunden Øe, en Oversættelse af det Franske. Paa denne Øe er Jorden, Havet, Aarets Tider og den gandske Natur næsten ligedanne som andetsteds. Men anderledes er det med Sæderne, med Sædvanerne og med Tænke-Maaden. Man veed der ligesaa lidet af Rigdom som af Fattigdom. Der giøres ei Forskiel mellem Almue og Adel, mellem Store og Smaa. Man har der intet Begreb om Overdaadighed. Man har intet Ord i Landets Sprog til at betegne det Ord Mode med. Der er det umueligt at give noget Begreb om det, vi forstaae ved Navnkundighed, Høiagtelse for Verden, Ørkesløshed, godt Hoved, sterk Aand, Krig, Trette, LægeKunst, Høiskoler, Lykke, Skueplads, Ball, stort Giæstebud, fint Aftens=Maaltid, Natbord og v. Man taler der kun om sund Fornuft, man elsker Ære, man besidder Dyd. Fornøielsen er offentlig; den kiøbes ikke og Kunsterne medvirke dertil. Fra Tid til anden seer man Folke-Samlinger, som endes med Dagen, hvor Ungdommens Spil og Øvelse give et behageligt Syn. Lystighed i Omgængelse har der aldrig været farlig. Mange Pocter oplæse Stykker, fulde af Viisdom og Dyd. Sangene ere i samme Smag og man spiller paa adskillige gamle Jnstrumenter. Malerne og billedhuggerne ære Religion, sund Fornuft, Stand, og de skulde ei vove at stille for det Almindeliges Øine en Skikkelse, under hvilken ingen skulde vilde lade sig see, uden at paadrage sig Vanære; de give ikke et sleben Folk de Sæder, som findes hos Barbarerne i Madure; Men iblandt Mæsterstykkerne udvælger man de bedste til Templerne. Fortiene de Roes, er ingen fri for at betale deres Natur-Gaver denne behagelige Skat Deres Belønning, hvor slet og ret den end synes har dog noget ret Smigrende hos sig. Den bestaaer i at gaae som i Triumf frem for Folket, naar Aften-Stiernen nøder det til at skilles ad Man udnævner elskværdige Børn til at krone dem med Blomster, og tilbringe dem i behagelige og ærende Ord det Almindeliges bifald, der giør sig en Pligt af at geleide dem tilbage i stor Stads til deres Bolig. Jmidlertid efterlader man er at vise Taknemmelighed for deres Bestræbelser, naar det ei har gelinget dem, Og man efterlader intet af det, som kand igien sætte Mod dem. Opdragelsen er mild, offentlig, lige, siden Retfærdighed, Lemfældighed, Viisdom, enhver Stands Pligter, Religion, sømmelige og fornødne Kunster er det, man lærer i Skolerne. Det er Folket selv, som udvælger Lærerne af en moden Alder. Efter den Tilbøielighed, disse mærke og dyrke hos deres Disciple, dømme de om hvad de skal sættes til, og Raadet bekræfter og indfører i sin Bog disse Domme, fældede af Apartieskhed og Kiærlighed til almindeligt Bedste. For det øvrige veed man der ei af hvad det er at fornedre Menneskelighed, ved at giøre visse vigtige Stænder foragtede. Agerdyrkeren, Konstneren kand klæde sig som dem lyster. Øvrig heds Personer alene bære hvide Kiorteler, som et Sindbillede paa Ærlighed. Det er Tredsindstyve Aars Mænd, deres Aar hundredes, Øie og Lys. Endskiønt de have med Stats-Sagerne at bestille, saa dømme de dog imellem Mand og Mand i de ringeste Tvistigheder, og det uden nogen Bekostning. En skyndig Død, hvorved, efter Æmbeds-Pligt, vexelviis er tilstæde een af Dommerne, alle Anklagerne, alle de, som Misgiærnings Manden har fornærmet og tolv eedfæstede Vidner, er den sædvanlige Straf fordem, som handle mod Sælskabets Grund-Love; Men Skammen, den største ved Straffen hængende Straf, falder aldrig paa en uskyldig Familie eller Efterlevende. Sædvanen forbyder alene at bære Sorgedragt for en Misdæder. Den er og et Slags Straf, hvorpaa man ei endnu har seet Exempel, stedsevarende Fængsel. Den er forbeholden Utaknemmelige, Bagvaskere og Ugudelige. Der tilbeder man ei Kiønnet: Det lader, sig nøie med at elskes, og giør end og meget afden Høiagtelse, man bærer for det. Ære og Frihed giver det en Rang, der er ligesaa langt fra det skammelige Slaverie, det maa taale i Østen, som fra den latterlige Enevolds Magt, man lader det øve i Vesten. Endskiønt man veed, at Siælene have intet Kiøn, og at man følgelig er bange for, at indslutte Fruentimmerets Forstand under en tyrannisk Fordom, saa have de dog deres Cirkel. Skiønsomhed om Bygnings Kunsten, Videnskab om Landsbye Huusholdning, Regnekunsten og en brugelig Landmaaler-Kunst, Børne-Opdragelsen i sær, alle disse smaa Kunster, som ere til Beqvemmelighed og Zir i det borgerlige Liv, udgjør det, hvormed detes Vid befatter sig, medens deres Tilbøieligheder rettes og deres Hierte dannes ved at øve de sælskabelige Dyder og gjøre sig dybsindige og fornuftige Betragtninger. Man gifter sig saaledes heller med en smuk Slæl end med et Sæt Diamanter, eller et Stykke Jord. Det er Dyden, som slutter Ægteskabs Foreninger; Lyksalighed underskriver dem, og Kiærlighed fører Huusholdningen.