Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-11-16
Afdøde Biskop Rasmus Møller oplevede den 20de April 1841 sit halvtredsindstyveaarige Embedsjubilæum, skjøndt han i den seneste Tid meere og meere følte den med en saa høi Alder nødvendig følgende Askræftelse, vedblev han dog lige til det Sidste at besørge sine Embedsforretninger, og var neppe i et Par Dage egentlig syg, før han blidt henslumrede med den samme ophøiede Fred og Ro, som i saa høi Grad betegnede hans Liv. Rasmus Møller efterlader sig et stort Navn, som den classiske Oldtids grundige Fortolker, men end større var han som Fortolker af de hellige Skrifter, og ligesom de theologiske Studier vare hans kjæreste Beskjæftigelse, saaledes vedblev hans velsignelsesrige Virksomhed i denne Retning langt længere end den philologiske, og endnu i dette Aar har han forøget Rækken af sine især populaire Bibelforklaringer med en Commentar over Pastoralbrevene; – dog størst var han for de Mange, som havde havt Leilighed til at lære ham nærmere at kjende ved sin hele elskelige Personlighed, ved den christelige Kjærlighed, der prægede sig i al hans Virken og i alle hans Yttringer, ja han var en sand Herrens Discipel og Efterfølger, hans Minde skal være velsignet paa Jorden. (Loll. Falst. A.)J "Kjøbenhavnsposten, føres Anke over, at Politiadjutant Leerbech ved Branden paa Beenmøllen, lod dennes Eier, Hr. Rau. uagtet hans Protestation, midt om Natten, i det sildige Efteraar, kun halv paaklædt og saaret fra Branden, ved tvende Politibetjente transportere til Politikammeret, hvor man uden nogensomhelst Nytte lod ham sidde flere Timer og derefter førte ham tilbage til Nørrebro, hvor Brandforboret holdtes. Manden havde Jntet af sin Jnd- og Udbo assureret, uagtet han havde liggende en ikke ubetydelig Deel Brændsel til sin Nærings Fortsættelse, og Jlden opkom desuden saa pludseligt, at man Dagen efter Branden fandt endeel Sølvpenge i Ruinerne, som Eieren ikke havde kunnet tænke paa at faae reddet, og det saa meget mindre, som han havde maattet bære sin besvimede Datter udaf den brændende Mølle, ved hvilken Leilighed han blev saaret Uagtet disse Omstændigheder blev Hr. Ran, som allerede meldt, dog uopholdelig ført bort fra Brandstedet, hvor hans Nærværelse syntes saa trængende nødvendig, for at tage sig af en fortvivler Datter og for at beskytte de Smuler af hans Eiendomsgjenstande, som Jlden havde skaanet. "Vel er det os bekiendt," siger Referenten, at det tidligere har brændt for Beenmøllens Eier, og at Mistanken dengang blev henledet paa, at han selv skulde have paasat Jlden, men det er os agsaa bekiendt, at det eneste Vidnesbyrd, der kunde synes at tale imod ham, blev fuldkommen gjendrevet ved et fuldstændigt Beviis om hans alibi, og da dette ikke kan have været ubekiendt for Hr. Leerbech, kan altsaa den Omstændighed, at Eieren tidligere har undergaaet en lignende uheldig Skjæbne ikke afgive selv blot en Skygge af Grund til den brugte haarde Fremgangsmaade. Man vil maaskee indvende, at Hr Leerbech ikke kunde kjende de her anførte Omstændigheder, der gjør det aldeles utvivlsomt, at Hr. Rau ingensomhelst Jnteresse kan have havt i at see sin Eiendom afbrænde og sin Næringsdrivt standset; men dertil maae vi dog bemærke, at det vilde see sørgeligt udfor Retssikkerheden, og Embedsmændene i deres Virksomhed skulde gaae ud fra den Anskuelse, at alle Borgere tilhobe ere Kjæltringer, og at de kunne behandles som Saadanne saalænge de ikke have godtgjort det Modsatte." (Rand. A.)