Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-05-10
Politiske Forhandlinger i det engelske Underhuus. (Slutning.) Nu traadte Ministeren Lord Palmersion op. Han forsikkrede, at Kabinettet var lige saa lidet uenig ved denne, som ved nogen anden Qvæstion; Regieringen ønsker at holde Freden saalænge opret, som Landets og Ære Jnteresse kan tillade det. (Det som synes meest at gave paa den engelske Regiering er at russiske Krigskibe maae seile Dardanellerne forbi ud i Archipellet, imedens engelske Krigskibe ikke maae seile ind i det sorte Hav, og at den russiske Søemagt i Østersøen idelig forøges og holdes i eqviperet Tilstand, ikke at tale om de to gamle Hovedqvæstioner: Tilvæxten af den russiske Jndustrie, ved det af Regieringen antagne prohibitive System, og Ruslands Jndflydelse paa Tyrkiet, Persien, Tartariet og selv paa China.) Den indseer fuldkomment Vigtigheden af Beskyttelsen af den brittiske Handel, men dersom Parlamentet vil skiænke den sin Tillid, og tillade det uforstyrret at dirigere de udenlandske Forhold, saa haaber den tillidsfuldt at kunne iagttage Landets Ære og Jnteresser uden at tage sin Tilflugt til en Krig. Ministeren berørte kun korteligt de polske Anliggender, og ansaae det ikke for nødvendigt at udvirke Regieringens Beskuelser af denne Gienstand; dog beraabte han sig paa fin forrige Yttring, at han ingenlunde betragtede den polske Revolution som en tilstrækkelig Retfærdiggjørelse for Rusland til at sætte sit organiske Statut i Stedet for Konstitutionen. Angaaende Sendelsen af en diplomatisk Agent til Krakau, saa var det vel Regieringens Forsæt at seende en saadan Agent derhen, og han bad derfor Hr. Stevart at tage denne Deel af sit Forslag tilbage, fordi en saadan Jndblandelse i Kronens Prærogativer vilde være noget ganske udsædvanligt. Men ogsaa forden øvrige Deel af Forslaget kunde han ikke finde nogen parlamentariske Grunde, og ønskede derfor at det maatte blive taget tilbage, da Konstitutionen har viseligen overdraget til Kronen Underhandlingerne med Udlandet. En Jndblandelte fra Parlamentets Side i disse Forhold, kan alene retfærdiggiøres ved ganske overordentlige Forhold og ved grove Forsømmelsesfeil fra Ministernes Side, men hvilke ikke her kunne paavises. Regieringen erkiender fuldkomment Vigtigheden af den orientalske Handel, og Opretholdelsen af den europæiske Ligevægt, men det som Taleren har paastaaet og Regieringens foregivne Forblindelse ved herskende Farer, som udkræve Husets direkte Jndblandelse deri, er ingenlunde beviist. Taleren har viist, at Handelen paa Tyrkiet, har i de sidste Aar tiltaget i Vigtighed; men netop i de sidste Aar har Tyrkiet befundet sig i en Tilstand af indvortes Uorden og udvortes Afhængighed. Det samme er Tilfældet med Persien, og dette beviser tilstrækkeligt at Regieringen har ikke forsømt Landets Jnteresser, men meget mere befordret dem under ugunstige Forhold. Hvad Ruslands Fremgangsmaade angaaer, saa stod han ikke her for at undersøge den. De sidste Aars Begivenheder tale tydeligt, og han maatte alene forsikkre Huset, at Regieringen hverken har isinde, eller er tilbøielig til at føie sig efter nogen Aggression, fra hvilken Magt den saa kommer. Skulde en saadan Aggression finde Sted, saa vilde Ministerne træde fremmed en Deduktion deraf, da en saadan er aldrig forgiæves bleven foredraget for et brittisk Underhuus (Hør, Hør,) Men hidindtil vare ingen specielle Fakta angivne, og Bønskrivterne indeholde mere Frygt for Fremtiden end Dadel over Ting, som ere passerede. Men det er ikke klogt ved Forhold til Udlandet at anticipere Misbrugene, Frankeriges og Nordamerikas Exempel lærer, at en ubetimelig Jndblandelse af den parlamentariske Magt virker skadeligt paa Underhandlingerne. Angaaende Seilladsen, paa Donau, saa omtvivlede han ikke at den russiske Regiering vil give Greven af Durhams Forestillinger et fuldstændigt Gehør; thi den fuldkomne Friehed af denne Skibsfart følger tydeligt saavel af Traktaten af Wien som af den af Adrianopel. Regieringen vil sende en Konsul til Trapezunt for at beskytte Transithandelen der. Angaaende Handelen, med Persien, haabede han at kunne træffe videre tilfredsstillende Overeenskomster; hidindtil vare de diplomatiske Underhandlinger med Schaben blevne førte ved en Gesandt fra General-Gouverneuren Ostindien; men nu blive de førte ved vor Gesandt ved Hoffet der, som er en Kronens Tiener; han vilde kun anføre dette for at afgive et Beviis paa Regieringens Omhyggelighed. – Han berigtigede een af sine forrige Yttringer om at Polens Undergang var umulig; han havde derved ikke talt om Polen som Kongerige, men som Nation. Ogsaa hans Yttring om Tyrkiets Rømning af russiske Tropper var bleven forqvaklet; den havde kun havt Hensyn til den daværende Okkupation af det tyrkiske Distrikt, men ikke til Silistria og Fyrstendommernedog ville ogsaa disse Punkter med det Første blive rømmede ifølge en Overeenskomst, hvorved Tyrkiet. forpligter sig til at betale en Aversional-Summa Det vilde hverken være politisk eller moralsk rigtig at foretage Skridt, som kunde provocere Rusland til en Krig; England maa meget mere støtte sig paa sin Ret, og afholde sig fra paa nogen Maade af yppe Strid, thi det er den nyere Tidsalders Hæder, at Civilisationens Aand har indgydet en Utilbøielighed til Krig; de europæiske Magter have vi seligen lært at paaskiønne Fredens Fordeele. Skal det komme til Krig, saa maa England blive provoceret og ikke provocere; thi da først vil den faae alle Nationens Meninger og Følelser paa sin Side. - Denne sindige Tale formaaede dog ikke ganske at beroelige Gemytterne, saaledes meente Lord Mahon, uagtet han forsvarede Hertugen af Wellingtons Administration mod Admiral Codringtons Beskyldninger, at Regieringen havde ingen Tid at give bort for at skaffe Landet Satisfaction for de begaaede Aggressioner. Men Hr. Warburton raadte til Fred, som alene kunde lindre Polens Lidelser, da det ved alle Deklamationer ikke vilde blive et uafhængigt Land, og Hr. Roebuck fraraadte al Jndblandelse de kontinentale Forhold. Englands Statsgield paa 800 Millioner Pd. St. var stor nok, ved at sende en Gesandt til Krakau vilde man kun opbringe den russiske Keiser. - Jmod denne Talers Yttringer erklærede sig Sir Robert Peel, nemlig at England ikke skulde bekymre sig om Opretholdelsen af den europæiske Ligevægt. Naar det i det yderste Tilfælde blev nødvendigt at gribe til en Krig som den sidste Tilflugt, for at forskaffe sig Ret, saa var en saadan passende for Landets Politik, og han holdt det for passende at berede sig paa et saadant Tilfælde. Han maatte indvende meget mod Underhusets Jndblandelse i den udøvende Magts Prærogativer; især da Huset slet ikke er i Besiddelse af de fornødne Dokumenter for at bedømme om en diplomatisk Sendelse er fornøden eller ikke. Resten af Forslaget er forresten ganske uskyldigt, og Regieringen behøver ingen speciel Jnstruktion for at befordre vor Handel hvor den vil vilde man sige at Regieringen har forsømt sin Pligt i dette Punkt, saa maatte man fremkomme med en formelig Motion om Mangel paa Tillid til Ministerne og en Addresse om deres Afsættelse. Kunde man paavise virkelige Aggressioner og Jndgreb fra Ruslands Side, saa kunde man vist nok ikke ile nok med at faae dem afhiulpne; men saalænge dette ikke er skeet, saa maa man overlade Sagen til Regieringen alene. Vilde Huset ved enhver Leilighed seende en tvetydig Trudseel ud i Verden, saa vilde dens Stemme paa Farens Dag ikke besidde den Vægt i Europa, som den stedse har havt og bør have. Jngen er bered villigere end han til at forsvare Nationens Værdighed og Ære, men Landet og Menneskehedens Jnteresser udkræve, at England giver den civiliserede Verden et Exempel paa Kiærlighed til Fred, men vilde et fremmed Land tillade sig at træde England for nær i sine væsentligste Forhold, saa maatte man sætte alle frugtesløse Koncessioner tilside og fremfor al Ting holde Landets Ære opret. Han forsvarede den mellingtonske Administration; thi dengang var den offentlige Mening paa Ruslands Side ligesom ligesom det nu er bleven til en Mode at vise sig fiendtlig sindet mod Rusland, til Fordeel for Tyr let og Polen. Han kunde ikke give et saa ubestemt Forslag, som det foredragne sit bifald; da det kun vilde opbringe Rusland og aldeles ikke forskaffe nogen Fordeel. Hr. Stevart beqvemmede sig nu og saa til at tage det tilbage.