Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-01-21
(9) Denne Paragraph indeholder intet uden falske Paastande. Jngen ny Contribution blev de Preussiske Stater paalagt, men de, der bleve udskrevne under Krigen, maae erlægges. Alle Landene imellem Niemen og Weichsel, som have en Befolkning af en Million, ere blevne rømmede. De øvrige ikke; de skulle heller ikke rømmes, fordi Tractaten er bestemmer nogen Tid, fordi de foreløbige Overeenskomster med Fongen af Preussen ikke ere endte, fordi Expeditionen i Kjøbenhavn har bragt ny Uvished i det nordlige Europas Anliggender, fordi den Preussiske Minister, der, efter sit Cabinets gamle Politik, har saare vel underrettet det Brittiske Cabinet ved falske Jndskydelser, endnu er i London, fordi de Engelske Skibe ere blevne anholdte i Memel, fordi endelig i det overordentlige Tilfælde, i hvilket Storbritanniens Uretfærdigheder har sat Europa, Rusland og Frankrige maa være i Forstaaelse. Hvad der angaaer Jndividuer af Hs. Preuss. Majestæts Undersaatter, der ere blevne overleverede til Døden, og Overgivelsen af Fæstninger, der ikke under Krigen kunde indtages, da ere disse Paastande aldeles falske, Frankrige har tvertimod endnu desuden givet Preussen to Fæstninger, Cosel og Glatz, tilbage. De Franske føre redelig Krig, og de dræbe virkelig ikke fredelige Undersaatter i erobrede Lande; de tage ikke Privatpersoners Eiendom; de beskytte den. Fastlandets Nationer, læser Engellands Sø=Coder, og 1 ville see, hvorledes dets Land=Coder vilde være beskaffen, dersom det var ligesaa mægtigt til Lands som til Søes. Det bemægtiger sig ikke allene Skibe, der tilhøre Førster, det fører Krig med, men ogsaa de Coffardieskibe, der have Privateiendom inde. Billigheden gjør ingen Forskiel paa Varemagaziner, der tilhøre Privatpersoner i erobrede Provindser, og de Varer, der tilhøre Kiøbmænd, og befinde sig paa Coffardieskibe, naar der tages Hensyn til billigheden er der ingen Forskjel paa Coffardieskibe og de Convoyer, der føre Varer landværte fra Hamborg til Berlin, eller fra Triest til Tydskland; har man nogensinde seet den Franske Armee anholde disse Convoyer, Har man derimod ikke seet, hvorledes Lord Keith vilde i Genua bemægtige sig de Skibe, der laae i Havnen, og de Varer, der fandtes hos denne Stads Kjøbmænd, Han anvendte her paa Fastlandet den Engelske Sø=Coder's Grundsætninger, Østerrigerne og Førsten af Hohenzollern, der commanderede dem, harmedes over denne Undertrykkelse; de modsatte sig den, og da Slaget ved Marengo nogle Dage derefter førte de Franske til Genua, medbragte de ogsaa Sikkerhed, for Privateiendom. Hvad er nu Aarsag til saa ulige en Adfærd? Det ene er Resultatet af Engellands galdefulde og uretfærdige Politik, det andet er Frugten af en liberal Politik og Frankriges Civilisation. Naar det paa sin Side beherskede Havet, saa skulde man aldrig see det angribe andre end bevæbnede Skibe, man vilde endog see det beskytte den Eiendom, der tilhører Undersaatter af de Stater, det fører Krig med. Naar man vil sammenligne Aanden i begge Nationers Liberalitet og Civilisation, saa maa man anstille en saadan Sammenligning imellem de Franskes Coder til Lands, og dens Anvendelse paa Jndividuer og Eiendom, og de Engelskes Sønder og dens Anvendelse paa Eiendon, der findes paa Havet. Men hvad er Aarsagen, der bevægede Minskerne i London til i dette Manifest at nævne Preusten J. Er det Preussens Jnteresse. Men dersom Preussens Jnteresse havde rørt dem, saa havde de i antaget Ruslands Mægling. Hvorfor just nu bekjendtgjøre denne indiseret, Paragraph, der tydelig røber, at den Aand, der har ladet Preussen gjøre saa mange Feilgreb, endnu er virksom : Skeer det for at blive Preussen nyttig og forskaffe det Frankrige Interesse, som det under disse Omstændigheder trænger saa meget til – Frankrige har rømmet mange Lande, men Engelland ikke et eneste, og den foreløbige Grundvold for alle dets Underhandlinger, er Besiddelsestanden (Ori possideris). Naar de Franske underhandle med deres Fiender eller forandre Regjeringer, fordi de forenede sig imod Fastlandet, eller naar de rømmede de erobrede Lande, saa er det blot i Følge en fast Fred, hvoraf alle Stipulationer holdes. Man seer dem ikke angribe deres Allierede uden Krigserklæring, overumple deres Hovedstæder ved Forræderie, man seer dem fremdeles ikke forlade en Plads, førend Underhandlinger have bestemt dens Skjebne. De Engelske angribe, for at rane, og efter fuldende Ran og Brand drage de bort. Denne Krig behager dem, thi den er en Sørøverkrig. Da de engang vare rykkede ind i Kjøbenhavn, maatte de forblive der indtil Freden. De have ladet Skjændselen i et afskyeligt foretagende ledsage af Vanæren i en skjændig Flugt. Om det var sandt, at de Franske fordrede meget af deres Fiender, saa maatte man sige, hvorfor skulde de ikke gjøre det. De have 800,000 Mand paa Benene, og de ere beredte til alle Opoffrelser, naar det kommer an paa at fordobble deres Magt, ikke fordi Krig er deres Haandværk, og saa mange Arme, der unddrages Agerdyrkningen, koste dem deres Opoffrelser. Som Besiddere af et skjønt Land vilde de hellere beflitte sig paa Handelens og Konstflidens Erobringer. Men eders Tyrannie hindrer dem deri. J have vækket en Kjæmpe, og ægge ham bestandig mere. J en Tid af 15 Aar har eders Uretfærdighed forøget hans Magt. Han vil ikke blot undlade at nedlægge sine Vaaben, men han vil tvertimod formere dem, indtil han har erobret Havets Frihed. Naar Krigens sørgelige Følger forlændes, naar de Franske Tropper ere de Lande, de have besat, til Byrde, saa ere J Aarsag dertil. Naar J vil have Fred, saa ville J finde Frankrige villigt derI veed det. J den Henseende kan man anføre en bekiendt Anecdote. Da den Keiserlige Garde marcherede til Jena, og man vidste, at Keiseren ligeledes vilde afreise nogle Dage derefter, spurgte Lord Lander dale Hr. v. Champagny, dersom Engelland slutter Fred, vil da Keiseren lade sine Tropper gjøre holdt paa Marchen, Keiseren svarede ja. Med et eneste Ord havde J reddet Preussen. Naar J havde forekommet denne Magts Fald, havde I erholdt den for eders Jnteresse saa vigtige Elbe, som J aldrig kan vente mere (10) Keiseren af Rusland maatte fornærmes over den Communication, som Canning gjorde Hr. Ryder, og hvori den Engelske Minister bestemt siger, at Rusland vil tage Dannemark i Beskyttelse mod Frankriges billige Uvillie, naar Dannemark, efterat det har ladet krænke sin Grund og rane sin Flaade, vilde have teet sig som Engelsk Provinds. Denne Løgn opbragte Kronprindsen. Engelland vilde, at Rusland skulde være Dannemark Borgen for Frankriges Uvillie, medens det erklærede, at det kun har behandlet Dannemark voldsomt, for at betrygge sig mod de af Rusland og Frankrige i Tilsit indgaaede hemmelige Forpligtelser. Man veed formodenlig ikke om det er her det Londonske Cabinets Fornuft eller Umoralskhed, som er meest paafaldende. 1) Naar den Russiske Keiser, først efter Freden i Tilsit har yttret Tegn paa ny Tillid, saa er det jo ikke sandt, at han i Tilsit har indgaaet hemmelige Overeenskomster, der have sat ham i en fiendtlig Tilstand mod Engelland. Naar denne Demonstration har fundet Sted i samme Øieblik, da man i Petersborg til Efterretning om Angrebet paa Kjøbenhavn, saa vil dette ikke sige, at den Russiske Keiser ikke harmedes derover, men fordi han endnu havde noget Haab, at formilde Engellænderne Grusomhed ved Lempelighed, ønskede han at redde sin ulykkelige Allierede, fordi han heller ikke kjendte Aarsagen til Kjøbenhavnspositionen, da han vidste at han hverken havde givet directe eller indirecte Anledning dertil, saa kunde han en føie Tid troe, at Engelland havde Aarsager til et saadant Skridt. Men han underrettedes snart herom af Kronprindsen, og selv af de Engelske Communicationer og den Engelske Generals Manifest, som forklarer sin Regierings forhadte Anmasselser; derpaa forlangte han, at Angrebet paa Kjøbenhavn skulde ophøre. Engelland svarede med: at brænde Kjøbenhavn og bortføre Flaaden. Efter denne Operation, den sørgeligste af alle Foretagender, Engelland nogensinde har stiftet, kunde det kun vedblive at ocenpere Kjøbenhavn, og dette vovede det ikke, eller rømme det, og da følte det, at Sundet for bestandig var spærret for det. Nu var det saa neder drægtigt at tye til Ruslands Mægling. Det stillede sig Caracteer ganske blot. Det troede at kunne skuffe Keiser Alexander; men det kunde ikke vente noget afet Skridt, som denne Mening gjorde fornærmeligt. Rusland svarede det med tans Foragt, medens det Constadt rustede sig ved sine Kyster. Denne Engellands Adfærd beviser, at det ikke troer, at Rusland i Tilset, har bestemt Artikler stridende mod dets Tarv. Disse i nærværende Noter paa saa mange Maader beviste Sandheder, ryste det Engelske Manifests hele Stillads. (12) Hvorfor kan Engelland ikke indrømme Østersøens Uforkrænkelighed, Dersom denne Sø ikke er en lukket Sø, hvorfor betaler det da Told i Sundet? (13) Europa dømme, om disse Vilkaar virkelig ere saaledes, at den lykkeligste Krig for Dannemark neppe kunde have forskaffet det samme. Engelland fordrede: 1) at den Danske Flaade skulde blive i Depot indtil Freden. 2) at den billige Harme over den grusomme Vold mod Kjøbenhavn, skulde forvandles til venskabeligt Sindelav mod Engelland. 3) at den Danske Armee skulde tage Partie mod Frankrige og føre Krig for Engelland. – Man maa føie til alle de Fordele, som saa skjønne af Engelland tilbudne Vilkaar love, Tabet af de Danske Besiddelser i Tydskland, som Frankrige vilde have taget, og paa hvis Grund det havde slaaet de Engelske, dersom det havde tilladt dem at lande. Man vil forgjeves søge Spor af nogen Caleul, eller noget Skin af Fornuft i saadant et Raisonnement. Det Sande er, at Overilelse og Uvidenhed herske i det Brittiske Raad, og at man i Alt hvad denne Regjering gjør eller vil, hverken kan finde Øiemed eller Bevæggrund, (14) Altsaa har Rusland ingen Interesse i at føre Krig med Engelland; thi Handelens og Søfartens Jnteresse vedkommer ikke Russerne; de have ingen Jnteresse i Østersøens Uafhængighed; thi en befaling fra det Brittiske Conseil har skilt Østersøen ved sin Uafhængighed; en anden Kjendelse fra samme Conseil kan bestemme, at de ikke have nogen Jnteresse i Seiladsen, paa Newa. Det Formaal, at gjenoprette Havets Frihed, som attraaes af alle Magter, for derved at forskaffe Europa Fred, er et fremmed Formaal for Engelland. Rusland har i et heelt Aarhundrede høstet en saa stor Fordeel af sine Forbindelser med Engelland, at det har intet at ønske mere. Denne store Fordeel bestaaer i en Handelstractat, som har standset og ødelagt Jndustrien og Handelen i Rusland; men da denne Tractat har bidraget overordentlig til Engellands Velstand, saa er det jo ligemeget, om den er for Rusland det samme som en evig Iis. 18. J. Brik. M. føler her en besynderlig Forlegenhed, og hans Conseil er ikke frugtbart paa Udflugter. Frankrige, Østerrige, Rusland forlangte, at den Danske Flaade skulde tilbagegives, at Kronprindsen, skulde have Erstatning. Maatte dog det Engelske Folk følge det Romerske Folks Exempel ved en lignende Leilighed, og overgive til Kronprindsens Disposition den, der har tilraadet Kongen af Engelland Kjøbenhavnserpeditionen; maatte de afbrændte Bygninger i Kjøbenhavn blive gjenopbygte paa Engellands Bekostning; maatte Kongen vise, at han misbilliger den store Fornærmelse, der er til øiet alle Souverginer. Dette er langtfra de Forslag, Engelland gjør. 119. Naar man vil forsaare en Sag der frider mod al Retfærdighed, al Sandhed, saa maa det i det mindste skee med Talent, og dette Talent røber ikke den saa mærkelige Tilstaaelse, som indeholdes i Paragraphen: "den sidste Underhandling mellem Frankrige og Engelland er bleven afbrudt formedelst Puncter, der ikke umiddelbar vedkomme Hs. Brit. Majestæts Tarv, men H. Keis. Allierede Europas Folkeslag. J høre det i det er ikke Frankrige, som modsætter sig Freden; det er ikke en for Engelland vigtig Tarv, der har forhindret Freden, det er ene Rusland, der har lagt Hindringer i Veien for den. Nu vel, hvorfor afslaaer da Engelland Freden, naar disse Hindringer ikke existere mere, hvorfor spørger det, istedet for at negociere, paa hvilk i Grundbetingelse Frankrige vil underhandle, hvorfor vedbliver det at krænke alle Flag, hvorfor holder det hele Verden i en saadan Jrritations og Voldsomheds Tilstand, som undertrykker alle Nationer; Alle Engelske burde rødme over at regjeres af saadanne Ministere, Vi ville ikke critisere den Phrase, hvormed denne Paragraph endes. Naar den ene Souveraen fører et fornærmeligt Sprog mod den anden, saa fornedrer det kun den, det tillades af. Keiseren af Rusland foragter Engellands Fornærmelser; men den Russiske Nation vil ikke undlade at huske dem. Man indseer ikke hvad Manifestet havde tabt ved denne og mange andre Phrasers Udeladelse. Den største Agtelse forener Frankrige og Rusland. Deres Forening udgjør Engellands Fortunlelse, og vil blive sørgelig for det. Dersom Enge and havde villet, at den ikke skulde finde Sted, saa burde det ikke have gjort Expeditionen til Kjøbenhavn; det burde have begyndt Underhandlinger, for at opnaae den Fred, der er saa meget lettere at slutte, som den, efter de Engelske Ministeres Forsikkring, kun er bleven brudt formedelst Puncter, der umiddelbar vedkom H. Keis. Majestæts Tarv(Fortsættes. Continuation af foregaaende Anmeldelser om paa triotiske Bidrag til en ny Flaade: Hr. Kammerherre Major Benzon tilbudet 2000 Rdlr. til 11te Junii 1808.