Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1836-07-19
De foregaaende Procesforhandlinger aabnedes den 8de dennes. Tilhørernes Antal var ikke stort. Kl. 10 3/4 blev den Anklagede indført af sex Municipalgardister. Han var meget bleg, og syntes neppe at kunne holde sig opret. Kl. 5 Min for 11 traadte Retten ind. Den Anklagede reiste sig; han var iført en bruun Overkjole og Sommer=Pantalons, et stærkt Skjæg en collier strakte sig om hans Hals. Hans Defensor Hr. Ledru talte med ham Tirsdagen den 19de Juli 1836. og overrakte ham nogle Papirer til Gjennemsyn. Den Anklagede var bleven roligere end han først syntes at være. Med en næsten ligegyldig Mine gjennemsaae han de ham overleverede Documenter og lod sig ikke forstyrre i denne Beskjæftigelse ved Appellen som de tilstedeværende Pairer dernæst constaterede. Ved Siden af Defensor Ledru sad hans Assistent Hr. Bonjour og ved denne Hr. Parquindog ikke i Embedsdragt. Efter tilendebragt Opraab af Navnene, hvoraf bemærkedes at Dhrr. Talleyrand og Dreux=Breze, saavelsom Pairs Ministrene ikke vare tilstede, – opfordrede Præsidenten Hr. Pasquier, den Anklagede til at reise sig op. Med fast Stemme besvarede denne efterfølgende Spørgsmaale: Sp., "Deres Navn?" Sv., Louis Aliband. – "Deres Alder, 26 Aar. Fødested, – "Nismes. – "Stand?" – Ex Militair. Hjemsted?" - Paris. Jeg formaner Publicum til, – vedblev Præsidenten, at iagttage den dybeste Taushed; jeg erindrer Defensorerne om at holde sig inden for Grændserne af den Ærbødighed de ere Justitien skyldige. Jeg opfordrer den Anklagede til at offre den mod ham forebringende Beskyldning, den største Opmærksomhed. Den Anklagede satte sig, støttede Hænderne paa sine Knæe, bøiede Hovedet og syntes at paahøre Anklage=Actens Oplæsning. Ved et Sted i denne som tillagde ham billigende Yttringer over Fieschi's Attentat, kastede han et Blik fuldt af Foragt paa General=Procurator Martin, Klagens Forfatter. Hr. Ledru tog derpaa Ordet og forlangte en Udsættelse af Debatterne, der var saa meget nødvendigere, som Klagen havde angrebet den Anklagedes tidligere Vandel, og Vidner fra fjerne Steder i denne Anledning maatte afhøres. Han støttede sit Andragende paa Anordn. af 9de Septbr. 1835, der tilstaaer den Anklagede en Frist af 5 Dage, for at forberede sit Forsvar (Aliband var kun indrømmet 3 Dage). Retten aftraadte til dens Deliberations-Værelse for at beraadslaae over dette Punkt, og opholdt sig der i 2 Timer. Denne Frist blev benyttet af Aliband og hans Forsvarere, til at gjennemsee Acterne, medens Publikum nysgjerrigt trængte sig til Bordet hvor Stok Geværet, Dolken og Vognbrettet gjennem hvilket Kuglen var gaaet, vare henlagte. Nogle Tilskuere portraiterede Aliband med deres Blyantspenne; allerede i Begyndelsen af Mødet havde nogle af Pairerne hengivet sig til samme Beskjæftigelse. (Offentlig Salg af Alibands Portrait er forbudet). Kl. 1 3/4 traadte Retten atter ind, og Præsidenten oplæste Eragtningen hvorefter Forhandlingerne strax skulde fortsættes paa Grund at Loven af 9de Septbr. 1835 kuns var anvendelig paa Assiseretterne. Præsidenten skred derpaa til det specielle Forhør overAliband, om Maaden hvorpaa han udførte Forbrydelsen (bekjendt af det Forrige, om hans Hensigt med denne. Gik den, – spurgte Præsidenten ud paa en almindelig Omvæltning og paa Oprettelsen af en Republik," – "Ja!" (med fast Stemme). Fra hvilken Tid har De fattet denne Siden Paris blev er skjændige Beslutning?" klæret i Beleirings-Tilstand; (Juni 1832) siden Ludvig Philip har ladet mine Medborgere i Lyon og Klosteret St. Mary massacrere. Hans Regjering er en infam Blod=Regjering. Fra den Tid af har jeg svoret ham Døden. Præsidenten bad ham moderere sine Udtryk. Paa Spørgsmaalet, hvorfor han var vendt tilbage fra Barcellona til Frankrig, svarede Alibaud med Energie: For at dræbe Kongen!" (Sensation). Han nægtede fremdeles at have Medskyldige eller at have underrettet Nogen om at han vilde udføre Forbrydelsen, han havde kuns omtalt den i et Brev til en Hr. Corbiere. Man gik derpaa over til Vidnernes Afhøring. Det første Vidne var Nationalgardisten Bachelier, som stod Vagt ved Triumfbuen, og med hvem A. havde underholdt sig kort for Gierningen. "Alibandsagde han - spurgte mig af hvem Triumfbuen var bygget. Paa mit Svar, at den var opført af Keiseren, bemærkede han, at Alt hvad Keiseren, havde gjort var imposant, han beklagede kun at ikke Keiserens Statue zirede hiint Mindemærke. Videre talte han med mig om det Kjedsommelige ved Nationalgarde=Tjenesten, og spurgte mig hvad jeg sagde til Linietroppernes nye Hovedbedækning. Det er et nyt Middel til at kaste Penge bort svarede jeg. (Man loe). "Aliband havde intet Mistænkeligt ved sig. Jeg holdt ham for en Student med Overflødighed af Tid og Mangel paa Penge." Her afbrød A. med den bemærkning, at han aldrig havde forlangt Noget af Nogen. Det har jeg heller ikke villet sige, replicerede Vidnet, Jeg vilde kuns sige saa meget, at de indgjød mig NB. ne, 10. Jnteresse." – Vidnet vedblev: "Aliband sagde mig, at han havde ventet en Ven, men kunde nu ikke opholde sig længere. J dette Øieblik kjørte de kongl. Vogne frem; A. gik ind i Tuillerie=Gaarden. Jeg forbød ham ikke Indgangen, fordi jeg kun saae en Stok, intet Vaaben hos ham. Strax derpaa hørte jeg Allarm, gav den ved mig staaende Skildvagt af Linien mit Gevær i Forvaring og løb hen for at see hvad der var paafærde" (Man loed. Et andet Vidne Hr. Petit deponerede at han havde staaet ved Vagten for at see Kongen passere forbi; da havde han folt en kold Gjenstand (Geværløbet) ved hans Kind, og kort derpaa hørt Skuddet. Han gjorde derpaa nogle bemærkninger om den Skjødesløshed hvormed Tjenesten blev udført. Vidnet "Devismes, der som Sergeant commanderede Nationalgardens Vagt medens Officeren spiste til Middag, forklarede at han saae Aliband, og at han, da han fik Øie paa den ham velbekjendte Stok, fattede Mistanke og ilede til ham. Men det var forsildigt. Skuddet var allerede gaaet af forinden Geværet ved et Slag paa As. Arm, faldt ham af Haanden. Flere Vidner bekræftede at As tidligere Vandel har været roesværdig. Leonce Fraisse skildrede ham som et ordentligt Menneske af en blid Karakteer. Corbiere, Kjøbmand i Perpignan tilstod at han havde sendt A. en Understøttelse af 40 Fr., fordi denne havde klaget sin Nød for ham, han havde ogsaa modtaget et Brev fra den Anklagede, hvori denne havde yttret at han enten maatte skyde sig eller fuldbyrde et Attentat paa en ophøiet Person. Talen, sagde han, havde været om Ludvig Philip. Da Vidnet blev foreholdt det Uforsvarlige i at han ikke havde angivet Aliband, svarede han, at han maaskee havde handlet rigtigere om han havde gjort det. Dette maaskee foranledigede Præsidenten til at give ham en alvorlig Lection, og Corbidre maatte endeligen erklære at han ikke vilde have undladt Angivelsen, dersom han havde troet at Aliband's Trudsler havde været alvorligt meente J Mødet den 9de deducerede General-Procuratoren Hr. Martin Sagen, hvorpaa Defensorerne replicerede. Hr. Ledru begyndte sit Forsvar saaledes: Da A. ønskede mig til sin Defensor, bemærkede jeg, at et Forsvar for ham var aldeles unyttigt, da han tilstod at have begaaet en Forbrydelse som lovedholdelig var qvalificeret som Parricidium, og da han ikke fortrød andet ved Misgierningen, end at Attentatet var mislykkedes. Men han svarede mig at det ikke var hans til Loven hjemfaldne Hoved han vilde have forsvaret, men vel hans bagvaskede tidligere Liv og Levnet, hans og hans Families Ære. Burde jeg unddrage mig denne Opgave, – Visseligen ikke! – Og da jeg nu med den Anklagede kastede et Tilbageblik paa hans tidligere Liv, da blandede mine Taarer sig med hans, da jeg saae hvor reen hans forrige Vanen del har været, hvor mangfoldige Exempler han har givet paa ædel, negennyttig Selvfornægtelse og Selvopoffrelse. Efterat han derpaa havde leveret en factisk Skildning af den Anklagedes ovitarante acte, ogsaa havde berørt at det maaskee var politisk klogere at lade Naade gaae for Ret, sluttede han med at anraabe Rettens Menneskelighed om en Naadesbeviisning, som den Anklagede, ikke selv har villet udbede sig. Under Proces Debatterne havde Aliband flere Gange taget Ordet med fornærmelige Udfald mod Regjeringen, men blev oftere afbrudt. Troe likke mine Herrer – sagde han blandt Andet – at jeg vil erhverve mig Roe for et Kongemord. Mord er et sørgeligt Middel til at erhverve Navnkundighed. Det er Dem, som har gjort mig til Forbryder. Jeg besad alle Anlæg til at blive et dydigt Menneske. Men de Stores Hoffærdighed og Kongernes Tyrannie har givet mig Dolken i Hænderne." Præsidenten afbrød ham atter. A. udtalte endnu nogle Phraser. hvilke fremkaldte Murren hos Retten, og Præstdenten nægtede ham at tale videre. Det er ikke min Skyld. - svarede A. – naar Sandheden lyder skurrende i visse Øren" Da Defensor paa given Anledning havde erklæret, at han ikke havde videre at tilføie, bleve Debatterne sluttede. Municipal=Gardisterne førte Aliband bort, og Retten gik Kl. 12 ind i dens Deliberations-Værelse. Kl. 2 blev Mødet atter optaget. Hr. Pasquier forelæste derpaa i den Anklagedes Fraværelse, ovenstaaende Dom.