Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1800-07-21
Lord Holland foreslog atter den 9de i Overhuset et Bøn skrivt til Kongen om at man ikke vilde prorogere Parlementet i denne kritiske Tidspunkt. Han tilstod reent ud, at det var de Engelske Ministre som ved deres daarlige Adfærd havde ophøiet den store Buonaparte til en Magt og Anseelse, som ingen havde besiddet siden Karl den store Lord Grenville nægtede nu ikke meere at Buonaparte var en beundringsværdig Mand, men paastod dog, at Engelland ikke i nogen Krig havde gjort saa store Erobringer som i denne og at Ministrene ikke kunde indestaae for uforudseete Begivenheder. Han vilde ikke stemme til nogen Fred, førend den var mindre farlig end Krigen. Herpaa blev Lord Hollands Andragende forkastet med 26 imod 2 Stemmer. Med samme Held foreslog Hr. Westerne Dagen derpaa i Underhuset, at forvandle Huset til en Kommittee, som kunde drage Nationens Tilstand i Overveielse. Han viste Følgerne, dersom Frankerig først ingen Fiende havde meere paa det faste Land, da det i saa Fald kunde vende sin hele Magt imod Engelland. Hr. Pitt lod sin Ven Windham tale, og var blot Tilhører, Denne blev derved, at Freden vilde være et større Onde end Krigen, og at man heller reent ud skulle foreslaae Ministrenes Afsked. Sproget i disses Svar paa Buonapartes Fredstilbud kaldte han værdigt thi der passede sig ikke sikke Ord, naar man talte og Buonapartes grove Uld Handlinger. Rigtig nok maatte han tilstaae, at Buonaparte havde Talenter, og at især hans Militair=Talenter, sviede til Engelland; men med alt det var han Europas, Forstyrrer og den største Morder. Er han virkelig en stor Mand og Frankerig den store Nation, da maae man netop tilskrive dette dens Standhaftighed ved alle Lykkens Omvexlinger, og Engelland maatte efterligne Wilhelm 3, som uden at bryde sig om tilfældige Tab vidste at holde den store Allianz vedlige imod Ludvig Kl. Hr. Sheridan spurgte: om de brave Tydskeres Blod da var en Handelsartike, thi alt hvad Ministrene hidtil havde vundet med deres Ubøielighed, var 150000 Menneskers Død og 200 Millioners Gield. Den sikre Fred, de altid pukkede paa, bestod kuns i at de vilde beholde alle Fordeele udelukkende for Engelland. At Folket ikke bad og Fred, beviste Jntet, thi det var berøvet sin Ret til at yttre sin Mening. At Buonapartes Seier, har været fuldstændig, det beviiste den af Melas indgaaede Konvention, der endog, som han troede, var et nyt Vidne om Buonapartes Ædelmod. Medens Engelland ikke havde udrettet andet, end gavet paa Frankerigs Rand, havde Buonaparte med Kiempeskridt ført en Armee ind Hiertet af Jtalienogen anden i Hiertet af Tydskland og var i Besiddelse af den hele Landstrækning fra Neapel til Bremen, Portugal undtagen. Krigsministerens Maneer med at bagtale og rose Buonaparte i et og samme Øieblik passede sig just som Silke= og Uldstrømper. M. Smith beklagede, at Ministrene havde oversvømmet Tydskland med Blod og Guld og Europa med Jammer, at de havde gjort Engelland til hele Europas Pakhest, og leiet fremmede Hoffer til at føre Krig for deres egen Jnteresse. Uagtet alt dette faldt Forslaget igiennem med 143 imod 27 Stemmer. Hr. Jonas maatte ogsaa tage sin Motion tilbage, hvori han forlangte, at Traktaten imellem Sir Sidney Smith og den franske General i Egypten maatte forelægges Parlamentet. Han spurgte ved denne Leilighed, om den Engelske Redelighed ved Slutningen af det 18 Aarhundrede skulde forandres til Punisk Troeløshed, Men Hr. Dun das svarede, at denne Bekiendtgiørelse kunde have skadelige Følger. Ministrene havde aldrig villet tilstæde at de Egyptisk, franske Tropper kom tilbage til Europa; men da Sidney Smith paa sin egen Haand i beste Hensigt havde givet sit Samtykke dertil, saa havde de nu befalet, at det derved kunde forblive. - Efter Sigende gaaer nu den største Deel af de Engelske Tropper paa de franske Kyster til Middelhavet.