Danske Mercurius, 1676-04-01
Den Danske TE Til den 1. Aprilis 1676. danmark. om nu Soldaten nok sig pleyet har och hvilet, Och Mars sin aarlogs tælt i Marken har udspilet, Vor Daner Konge med sin Hær sig lafver til, At komme frem, och ey den sidste findis vil. Det fast utroligt er, hvor høyt hand sig umager Med alt det, som hand veed, at fremme krigens sager: Hvor fyrig hand sig teer, och der ey trættis ved. Hvor ordentlig och vel altingest gaaer af sted. Ey nogen saa forsagt och ubehiertet findes, Hand jo til noget stoort maae vækkes op och mindes, Naar hand sin Konge seer, ey self at svare sig Men være Nat och Dag for sligt omhyggelig. Hvo vil sig trykke, for i leding ud at fare. Hvo vil ey hielpe til, med hannem at forsvare Sit Fødeland og det ældgamle manddoms nafn, Som altid hafver fuldt vor Cimber Riges Stafn. Op derfor, op med lyst, i Danske Mænd och Knecte Det nu paa Tiden er, frimodelig at fecteFuldkommer eeders eed, och teer med gierningen, At Kongen sold och lon forgiæfs ey gifver hen Krigs Floden færdig staaer och er vel sterk bemandet, Har kost och vaaben nok: Och er en deel fra Landet Af hendes tal udlagt. Her Juul er Hofvidsmand For dennem, och vel giør, hvad giøres skal och kand Hvor snart den anden rest skal sig til dennem føye, Kand ikke vides end: Men dette veed mand nøye Saa stoer och velforvart en aarlogs magt til strid Af Danmark aldrig før udgjordes nogen tid. Er Sverigs Søe magt end saa sterk, som den sig skrifve for Sags retfærdighed os dog fortrøstning gifver. Vel større læss er vælt af liden tue før. Hvad magt och mængd ey kand, det dapperhed til giør For Zwinge det for os end nu sig vel anlader, Och faae vi bytte tit fra baade Svensk och Stader. Hvor med vi tvinge dem, och Elben holde reen For deris Capere, som før os gjorde meen Som ingen tør om Fred end nu sig giøre tanker, Mand forraad her och der af kost och føde sanker, Hvor med Soldaten kand bespises, och for Brød Och underholdning ey tør ved, at lide nød At her en høy betient er i forvaring tagen, Samt och Stads Øfversten, til det mand vel aarsagen At vide fanger snart: thi Kongen vil, at det Mod dem udføres skal ved lowlig dom och ret. Paa same vis vil sig hans Majestæt beqvemme Mod dem af Holsteins Egn, som holdes och i gjemme. Ja Ja lad retten gaae: det raaber een och hver, Som har Gud, Kongen och det selgis beste kiær. Dissmidlertid er det vor skyldighed, at bede Gud Kongens fiender saa som afner vil adsprede: Forstyrre deris raad. Ja slet oprykke dem, Som mod hans Salvede med rænker acte frem 6 Om stikke-pending at tilbyde, samt och tage, Hvor ved den arme tit er vorden sat tilbage, Mand her i langsom Tid vel hafver mumling hørt, Til det omsider nu for Kongen og er ført; Hvorfor hand vil, at sligt skal efterdags afskaffes, Och ved sit strenge bref befaler dem at straffes, Som der med sig forsee. Hvor giærrighed gaaer ind, Der føder hun udyd, och gjør den vise blind Tydsk Tydskland. Sig de forbundnes Hær at samle fast begynder, Och med vel sterk en flok mod Philipssborg sig skynder, Hvis vrede Folk udi Chur Pfaltzens skønne Land Har ilde ruttet om med plyndring, moord och brand Som Bruchsals gode Stad fik nyligen at kiende, Thi Frandsken hende slet i grund och bond afbrænde, Ja loed och mange Børn och barsel-Qvinder slet J Branden kommes om, mod Christen skik och reDe Frandskes Høfvidsmand, som skulde Brysach gjemme, Var med et antal Folk udgangen, at fornemme, Hvor Passen kunde best for Tydsken skiæres af Och sig om ofverfald ey nogen tanke gaf Men Tydsken lykkelig hans udgang fik at vide; Falt hannem derfor an med magt om Natter Jide Fik hannem fangen self, och derforuden sloeg Hen ved fem hundre Mænd. Men resten flucten toeg. Sig hos Chur Beyeren høy drøvelse skal finde, For hand ved Døden nys, har mist sin Churførstinde. Paa Durlach Frandsken vel et anslag hafver haft: Men det dog røbtes, och slap fructeløs af skaft. En sældsom Fugle strid i de Burgunders Lande Mand nylig hafver seet, i Luftens Egn at stande: Saa mange tusinde til Jorden fældtes need. Hvad sligt betyde skal, det Gud allerne veed. Frankerige. Mand Limborg, Hoy, Dinant och Luyks Castell afbryder; Thi Kongen fattes Folk, och derfor sligt paabyder, At hand forøge kand sin svage Flok och Hær Med de besætninger, hand ellers holdte der. 2 Hans Floode som hen til Messina skulde ganget Med Rustning, Folk och kost, den hafver Skade fanget, Och slagen er paa fluct af Rytter, som med den Saa fast omsprang, at den ey længes did igien. Spa