Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1769-03-24
Jblant andre var Mr. Serviin, som fremstillede sin unge Søn for Hertugen, og bad ham tillige indstændigen, at han vilde tage ham med sig og anvende al muelig Fliid paa at giøre ham til et skikkeligt Menneske. Denne Begiæring gjorde Hertugen særdeles nysgierrig for at udforske den unge Herres Caracter, hvilken han beskriver med disse Ord: Hans naturlige Forstand, var saa levende og hurtig, at intet kunde undgaae hans Skarpsindighed, hans Begreb var saa hastig, at han forstod alting i et Dyeblik, og hans Hukommelse saa ugemeen, at han aldrig forglemte noget. Han var Mester af alle Deele i Philosophien og Mathemathiqven, særdeles i Fortiftcationen og Tegnekunsten. Ja han var var saa stærk i Theologien, at han var en fortreffelig Prædikant, naar det behagede ham; og kunde med største Færdighed afhandle alle Stridigheder baade med og imod den Protetantiske Religion. Han forstod ikke alleneste Grædsk og Hebraisk og andre lærde Sprog, men endog de nyere. Han kunde saa rigtigen antage deres Ar cent og Udtale, at ikke alleneste Folk at adskillige Europæiske Nationer, men og af de adskillige Provintser i Frankrig vilde have antaget ham for deres Landsmand. Denne Gave anvendte han til at efterabe alle Slags Folk, hvilket han kunde giøre med en forunderlig Kunst og Færdighed, og var følgeligen den beste Acteur i Verden; Han var en god Poet, en ypperlig Musicus og sang med ligesaa stor Kunst, som Sødhed. Han læste Messe; thi han vilde giøre alting saavel som vide alting. Hans Legeme var fuldkommeligen dannet efter hans Sind, han var velskabt, sterk og hurtig; kort sagt: han var dannet til alle Slags Øvelser. Han reden Hest vel, han var berømt for hans Færdighed i at dantse, springe og brydes. Han forstod sig paa alle Slags Leeg og Forlystelser, og kunde arbeide i de fleeste Mechaniske Kunster. Vend nu Medaillen om, siger Hertugen af Sully, Han var en Løgner, falsk og troløs, grum og feig; en Bedrager, Drukkenholt og Fraadser; han var en Dobler og en overgiven ryggesløs Svire-Broder, en GudsBespotter og en Atheist. Med et Ord: han var hengivet til alle de Laster, som stride imod Naturen, imod Æren, imod Religionen og det menneskelige Samqvem. Han fremturede i hans Lafter indtil det Yderste, og faldt som et Offer for hans uordentlige Levemaade i hans blomstrende Alder. Han døde i et offentligt Horehuus med et Glas i hans Haand, sværende og bespottende GUD. Bien og Hyrden. Haar du vel iblant Dyrene saadanne Velgiørere, som vi, saaledes spurgte Bien en Hyrde. Jo vist, har jeg svarede denne. Og hvem da, sagde Bien. Faaret, svarede han, thi dets Uld er mig nødvendig, men din Honning ikkuns behagelig. Og vil du endnu vide en Grund, min kiære Bie, hvorfore jeg holder Faaret for en større Velgiørere end dig, Den skiænker mig sin Uld uden ringeste Besværlighed; men naar du skiænker mig Honningen, maa jeg frygte for din Braad. Den Gierrige. Jeg Ulyksalige! saa raabte Demas hist: Fra mig i denne Nat. Bortstiaalet er min Skat, Som laae i Haven giemt, betragt og Tyvens List: J Sted for Guldet purt og reen, Har han henlagt en Flinte=Steen, Min kiære Naboe, giv mig Raad og Trøst, J denne store Sorg og Brøst. O Demas, svarte hin, indbild dig Stenen er Din Mammon, Sølv og Guld, Som før laae skiult i Muld; Du ingen tiente med den Skat du giemte der; En Steen den samme Nytte giør, Som Skatten du der giemte før; Du af din Skat dig ei benyttet har, Mon da dens Tab dig Skade var, Ja Ja Naboe, skiønt jeg ej just fattig blev derved, Saa kan det dog nok ærgre mig: Maaskee en anden bliver rig Ved det jeg samlet har med stor Besværlighed. Ak Vee, en anden bliver rig, Det over alting smerter mig; = = = En anden bliver rig, nu maa jeg lee? O! en utidig Ængstelse.