Københavns Adresseavis, 1774-07-20
Om Maanen. Om Maanerne i Almindelighed er handlet ved Planterne (No. 73.) Vor Maane udfordrer en egen Betragtning. J Forveien maa man merke følgende: 1) At Maanen er mange tusende Mile borte fra os. 2) At den altsaa ikke er saa liden, som den seer ud til, men nogle hundrede Mile bred. 3) At den er en Klode, uagtet den formedelst sin store Frastand forekommer os flad. 4) At den svever frit uden befæstning i HimmelRummet. 5) At den løber i en Kreds omkring Jordkloden, omtrent inden en Maaned. 6) At dens Lys ikke er dens eget, men et Gienskin fra Solen. J sig selv er den mørk ligesaavel som Jordkloden. At Maanen ikke virkelig tager af og til. Det lyse Stykke ved af eller tiltagende Maane er ikkun en Deel af den for os staaende Maaneskive. Denne er altid den samme, nemlig cirkelrund, men vi kan ikke see meere deraf, end hvad som beskinnes af Solen. 8) At endog Maanens Lys ikke virkelig tager af og til Det lyse Stykke, som vi see ved af eller tiltagende Maane, er ikke den hele beskinnede Deel af Maanekloden. Sammes Halvpart, eller den ene Side, nemlig den, som vender imod Solen, beskinners altid. Men da den beskinnede Side faaer under Maanens Omløb allehaande Stillinger imod os, see vi snart meere snart mindre deraf. Maanens Hensigt eller Nytte er uden Tvivl dobbelt, i Henseende til Jordkuglens, og i Henseende til dens egne Jndvaanere. For Jordkuglen har Maanen den Nytte, at den giør Natten lys, dog ikkun tildeels. Denne Nytte er betydeligst i de varme Lande, deels fordi Nætterne ere den næsten 12 Timer lange hele Aaret igiennem, og derhos meget mørke formedelst Solens lodrette Gang, deels fordi man betiener sig af Natten til alle Slags Forretninger, forden store Hedes Skyld om Dagen. Maanen skinner ogsaa i de varme Lande lysere end hos os, fordi den staaer høyere paa Himmelen. Men maaskee Natte=Lysningen er ikke den eneste Nytte af Maanen, maaskee ikke engang den vigtigste. Gemeenlig tilskriver man den en Virkning næsten paa alle jordiske Ting, i sær de foranderlige og voxende, fordi Maanelyset tager af og til; men dette henhører til den øvrige Astrologiens Overtroe, og bliver ikke stadfæstet ved Erfarenhed. Jmidlertid er vel ingen Tvivl paa, at Maanen jo har en sterk Indflydelse paa Jordkloden, som kommer af dens Tiltrækning. Efter al Rimelighed er Ebbe og Flod en Virkning af samme. Maanen er en Planet, (en Jordklode), som hører til vor Jordklode, er mindre end denne, og løber omkring samme, og har uden al Tvivl ligesaavel levende og fornuftige Beboere. Uagtet den er den mindste af alle os bekiendte Verdens Kloder, synes den dog allerstørst, fordi den er os nærmest. Formedelst dens skinbare Størrelse er den synlig ved bør lys Dag. Den er en Kugle, men da man langt borte ikke kan kiende en Tings Forhøyning, seer den ud som en plat cirkelrund Flaade. Da Maanen staaer os saa meget nærmere end de andre Himmelens Kloder, lader dens Afstand og Størrelse sig ogsaa maale saa meget desto nøyere. I Henseende til den fulde Størrelse udgjør Maanen ikkun den 50 Deel af Jordkloden, eller Jordkloden opfylder et 50 gange større Rum, som Maanen. Maanens Brede eller Tvermaal er henimod 500 Mile, altsaa dens Omkreds henimod 1500 Mile. Dens Afstand fra os er ikke altid een, fordi Jordkloden ligger ikke i Middelpunkten af dens Bane. Dens nærmeste Frastand er omtrent 48000, og den længste 55000 Mile. Formedelst dens ulige Afstand er ogsaa den skinbare Størrelse forskiellig; undertiden lidet større, undertiden lidet mindre end Solens. Til Maanens Natur kiender vi lidet eller intet. Med blotte Øyne seer man, at dens Overflade ikke er af eens Beskaffenhed, thi der ere lysere og mørkere Steder i samme, og igiennem Kikkerter opdager man endnu langt flere Uligheder, saa at en Plet er lysere eller mørkere, end den anden. Men hvad de lyse og mørke Pletter er, det er os ubekiendt; det eneste, som vi vide om Maanens Overflade, er, at den har Bierge og Dale, hvilke ere kiendelige ved Skyggen. Dersom Maanen, som er at formode, er omgiven med Luft, maa dens Luft være tyndere end vores, efterdi man ingen Lysets Brekning merker ved dens Rand, naar den kommer for Solen. Da den ingen Skyer har, og Skyerne kommer at Vandets Uddunstning, ere nogle af den Mening, at derer intet Vand eller noget saadant flydende Element i Maanen, men det følger ingenlunde. Paa vor Jordklode, ere store Egne, hvor næsten aldrig Skyer ere paa Himmelen, hvor det aldrig regner, og alt det uddunstede Vand bliver til Dug.