Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-05-30
Det Preussiske Hof. (Af vertrante Briefe uber die innere Verhaltnisse am Preussischen Hofe, 1807). Friedrich Wilhelms sidste Leveaar vare ingen Regjering, men en Opløsning af alt hvad Friedrich den Anden i en Række af 46 Aar saa møisommelig havde frembragt. Under ham havde følgende Personer den største Magt ved Hoffet: General Bischofswerder, et svagt Hverdagsmenneske, Kæmner Rictz, omtrent af samme Caracteer, Grevinderne Dehnhof og Lichtenau, og Jngelheim, Kongens Elskede, Ministeren Wilner, en almindelig Jntriquant, Bischofswerder, hans Redskab, som Hermes, Hilmer og Wolterdorf stode under. Gjelden var contraheret til 22 Millioner Rigsdaler og Armeen allerede 1778 i Bund og Grund fordærvet. Friedrich den Andens Grundsætning, kun at vælge Adelige til sine Officierer, fordi han stod i den Tanke, at den Borgerlige manglede den tilbørlige Dannelse. og Æresfølelse, og hans Jver ved Pressefriheden, at befordre Videnskabernes Udbredelse, frembragte den Virkning, at Adelen, stolt af sine blot arvede Rettigheder, vanslægtede, og den tredie Stand derimod vandt i Cultur. Allerede denne store Konge saae med Bekymring og Harme den Uorden, der foregik ved Armeen, uden at indsee Aarsagen dertil, og sluttede Fred for ikke at overleve sin Hæder. Adelens Vanslægtning tiltog i samme Grad som den lange Fred, den bestandig stigende Cultur og Pant-Credit Systemet gjorde den rigere. Under Friedrich Wilhelms Regjering voxte denne Vanslægtning tilligemed Yppighed og Ødselhed, saavel ved Hoffet som i Residenten og Provindsen. Med det Civile var det næsten ikke bedre bevendt end det Militaire. Justitsen, som Friedrich forhen havde et vaaget Øie med, var nu overladt til sig selv, Embederne bleve ikke besatte mere saaledes som i hans Tid. Jmidlertid stode dog endnu Mænd, der besjeledes af Friedrichs Aand, i Spidsen for Regjeringen, og blandt disse fortjener Ministeren Struensee, af borgerlig verkomst, at nævnes. Da han som Professor ved Ridderacademiet i Liegnitz, vilde drage til Dannemark, hvor hans Broder spillede en saa vigtig Rolle befalede Kongen Grev Hoym, at han for Alting ikke skulde lade ham reise, og blev vred, da han erfarede, at man ikke havde efterkommet hans Befaling. Da Struensee siden blev Minister, og fik at vide, at Hom havde sagt om ham: "hvad Mennesket dog ikke kan blive til, af en Skolemester en Minister!" følte han sig fornærmet, og blev fra den Tid af Grevens erklærede Fiende. Struensee vedblev imidlertid at forvalte Accis og Manufacturvæsenet efter samme System som under Friedrich den Store, holdt Statens Hoved casse i god Stand og naar Friedrich Wilhelm behøvede Penge, kunde han henvende sig til ham. Dette vedligeholdt hans Anseelse og beskyttede ham mod Hofcabale, som ellers allerede for længe siden havde styrtet ham. Ved Armeen indførtes adskillige hensigtsmæssige Forandringer. Friedrich Wilhelms Død var skrækkelig; i sin krampagtige Smerte sønderrev han Læderet af den Lænestoel, hvori han sad. Under disse Omstændigheder betraadte Friedrich Wilhelm III. Tronen med Anlæg, som allerede den store Friedrich havde sporet, og med et udmærket fortræffeligt Hierte. Hans første Opdragelse var overladt til hans Moder, og hendes Hovmester Bentsch, en sær Mand, og siden til Grev Brühl. Han blev givt med en delig elskværdig Gemalinde, skabt til at gjøre en Konge lykkelig, i hvis Caracteer man aldeles ikke kunde spore, at hun ønskede at tage Deel i sin Gemals Herredømme. Foruden Grev Brühl, en fiin Hofmand, blev Major v. Køckeri, et Mønster paa Orden og Embedsiver, elsket af alle, human, blid og kjerlig i sin Omgang, hans Adjutant. Allerede som Kronprinds afskyede Kongen dem, som omgave den afdøde Regent, og især Grevinde Lichtenau. Man overvældede ham nu med Forslag til mange Misbrugs Afskaffelse. J Cabinetsraad Menken, en retskaffen, men democratiskindet og derfor under den forrige Regjering tilsidesat Mand, fandt han den, der besad Jndsigter nok til at bedømme disse Forslag. En anden Mand, Hr. v. Fastrow, som allerede i de sidste Tider af den forrige Regjering var ansat som expederende Generaladjutant, nærmede sig nu Kongen. Grevinde Lichtenau blev arresteret og Bischofswerder forvist, det sidste var begribeligt, men det første overilet; thi af hendes Papirer kunde man ikke bevise hende noget Landsforræderie. Menken og Grev Schulenburg bleve nu satte i Virksomhed. Der udkom mange Cabinetsbefalinger angaaende Trykkefrihedens og en fornuftig Censurs Gjenindførsel a. Menken oprettede et Statsraad, som forhen ikke var til, og Ministeren Schulenburg organiserede en General-Control over Financerne. Ved de nye Cabinetters Organisation opstod et Departement under Kongelig Authoritet, som alle andre Collegier stode under. J det Civile og i Nærheden af Kongen havde Borgerstanden en Repræsentant i Statsraad Menken, en erklæret Democrat, og fra dette Øieblik af tabte Statsraadet, Generaldirectoriet og Adelen sin Authoritet. Menken var den eneste Minister for det Jndre, uden Repræsentation, i Skikkelse af en jevn Borger, og Ministerne vare kun hans Redskaber; den expederende Generaladjutant var den eneste Krigsminister, og det expederende Raad Minister i udvortes Anliggender. Man paastod imidlertid, at om end intet kunde bebreides disse nye Indretninger, vare de dog ikke fri for de Feil og den ængstelige Langsomhed, der hænge ved alle collegialske Forhold. Friedrich Wilhelm, sin Caracteer tro, vedblev at residere i det samme Palais, han beboede som Kronprinds, tilsidesatte al Pomp, Glands og Hof ceremoniel, levede indgetogent og tarvelig i Kredsen af sin Familie og sine Venner, en Kokkeritz o. s. v. og holdt stræng Orden baade i Cabinettet og sit Huus. (Fortsættes.)