Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-05-22
Der er for Øieblikket en sand Jernbaneruus, hedder det i "Dansk Folkeblad: Actier paa Baner, der endnu ikke ere anlagte, løbe paa en forbausende Maade iveiret, og det endog paa Baner, hvis Anlæggelse ei har faaet Approbation (ifølge de sidste Efterretninger fra Hamborg stode saaledes de Flensborg, Rendsborger Actier i 107 a 108), og paa Baner, der for kort siden ansaaes for umulige, ere Actierne revne bort i et Nu. Vi ere paa eengang som hensatte i en Drømmeverden, hvor selv saadanne Planer, som Banen fra Khvn, til Corsøer, der stode som phantastiske Jndfald, træde ind paa Sandsynlighedens Gebeet. Ogsaa til Kjøbenhavn udstrækker Bevægelsen sig, om man end der som besindige og rolige Folk lade det beroe ved at tale og ikke selv tegne Actier. Underen saadan almindelig Ruus er det vanskeligt at finde sig til Rette, at orientere sig, thi man bliver selv uvilkaarlig betaget af denne General-Jernbane-Svimmel; idet de Forudsætninger, hvorpaa man tidligere støttede sig, styrte sammen, og idet det Nye endnu ikke synes at være saa fast, at man kan bygge derpaa, holdes man midlertidig i en piinlig Uvished, som gjør det vanskeligt at yttre nogen bestemt Mening, og som gjorde det klogest foreløbig at iagttage en snild Taushed. Naar vi desuagtet bryde denne, da er det fordi vi troe det at være paa Tiden, at Discussionen i alt Fald aabnes ogsaa i Provindsen Danmark, thi det kan dog vel ikke nægtes, at ogsaa denne Provindses Jnteresse er med i Spillet. Det nærværende Jernbaneraseri har efter vor Formening aldeles Characteer af en kunstig reist Bevægelse, der om kortere eller længere Tid vil tage en Ende med Forskrækkelse. Actietegnerne kunne neppe ansees for at være Folk, der, overbeviste om, at den Bane, hvorfor de tegne, kan rentere, beslutte at sætte deres Capitaler i Jernbanerne for at lade dem blive stikkende i dem, men de tegne, for atter at sælge og for paa denne Maade at drage Fordeel af den Bevægelse, som de have reist, eller som de i alt Fald have været med at reise. Der er en Fortvivlelse, der kommer af at have for faa Penge, men der er ogsaa en Fortvivlelse, som kommer af at have for mange Penge. Det gaaer en Pengemand som en Mand, der har mange Børn, han har Besværlighed med at faae dem godt forsørget. De store Pengemarkeder ere overfyldte, Statspapirerne staae over Pari, de Regjeringer, der have forstaaet at benytte sig af Forholdene, have tiltvunget eller tiltvinge sig en Nedsættelse af Renten paa Statsgjælden. Capitalisterne have en haard Kamp at bestaae; det gaaer dem paa den modsatte Maade af Landeiendomsbesidderne, der holde Skridt med Tiden, idet deres Eiendom bliver bestandig meere ufrugtbar. Derfor have de besluttet, at vove et dristigt Tog, de sende deres Capitaler ud paa en farlig Expedition, i det Haab, at de skulle vende tilbage med rigt Bytte. Dette Capitalisternes Jernbane-Feldtog er af stor Jnteresse, det gjælder om at holde ei alene den paaniske Skræk, men den grundede Frygt borte; det gjælder om at værne om de i Ordets bogstavelige Forstand gyldne Drømmes Banner, saalænge Tropperne ere ude. Er først Ordre given til Hjemmarsch, da gjælder det om at være rapfodet og om ei at komme for silde. Hvad Staten angaaer, da vilde den naturligviis handle ufornuftigt, dersom den ei benyttede sig af en saadan Bevægelse. Den maa gaae ud paa at fange Capitalerne i Jernbanerne, og lade Udlandet gjøre, hvad vi ikke selv formaae. De, der tegne, ville komme til at staae inde for et stort Beløb af de Summer, hvorfor de tegne sig, og det er os sagt, at, hvad de to Baner fra Flensborg til Rendsborg, og Husum og den fra Kjøbenhavn til Roeskilde angaaer, ere Actietegnerne solide Folk, og at de, som man ikke har anseet herfor, have maattet deponere. Det er vel derfor at vente, at alle disse Baner komme i Stand, hvis Regjeringen giver sit Samtykke til dem, der ei alt have saadant. - Oprindelig har der kun været Tale om at anlægge Baner, der skulde forbinde Nordsøen med Østersøen, og den Jdee, der laa til Grund for Jernbanen mellem Hamborg og Kiel, var den, at lede den store Verdenshandel mellem Østersøen og Nordsøen gjennem Holsteen, forsaavidt den ei gik gjennem Øresund eller den slesvigske Kanal. At indsætte Kiel i Lybecks Sted, det var Banens Formaal. Spørgsmaalet har imidlertid nu forandret sig, det gjælder om at kaste et Jernbanenet over Hertugdømmerne, hvis Centrum Hamborg vil blive Betydningen af en Jernbane synes man lettest at kunne gjøre sig klar, naar man ikke beregner Afstanden efter Miil, men efter den Tid, i hvilken et bestemt Rum kan tilbagelægges. Kjøbenhavn ligger nu en fjorten Timer fra Corsøer; hvis en Jernbane kom i Stand, vilde det kun ligge en tre til fire Timer derfra. Rummet svinder ind, Afstanden formindskes, Personerne og Tingene rykke nærmere. Jernbanerne kunne saaledes ei Andet end udøve en umaadelig Jndflydelse saavel i kommerciel som politisk Henseende. Hvis Hertugdømmerne omspændes af et Jernbanenet, hvis den flensborgerendsborger Jernbane kommer i Stand, saa vil Følgen deraf blive den, at Hamborg kastes op i Hertugdommet Slesvig, at den kommer til at ligge denne Side Eideren. Denne store Handelstad vil saaledes endnu mere end hidtil omspænde Hertugdommerne, ja hele Riget med sine mægtige Armee, og omendskjøndt vi naturligviis ingenlunde ere blinde for den store Velgierning, som det er for et Land at kunne kjøbe billigt og sælge dyrt, saa bør man dog ei heller oversee, at Landets directe Forsyning, at Fabriker og Haandværker føres ind i Forhold, hvor der vil være store Vanskeligheder at overvinde. – Efter de herskende Anskuelser kan det imidlertid neppe antages, at Regjeringen vil nægte Concession til Anlæggelsen af en Jernbane mellem Rendsborg og Flensborg. Hvis vi udgaae fra denne Forudsætning, fra den Forudsætning altsaa, at Hamborg kastes op i Hertugdømmet Slesvig, saa udelukker dette dog ingenlunde, at man skal lukke Øinene for de Vanskeligheder, som følge af de nye Forhold, hvis naturlige Udvikling man ikke har troet at burde modsætte sig. Hvis man ei troer at burde undgaae Kampen med nye Kræfter, saa føre man dog ei heller denne Kamp ved at give sig tabt, ved at lægge Hænderne i Skjødet, J denne Henseende fremtræder Jernbanen mellem Flensborg og Husum med overordentlig stor Betydning; Flensborg vil derved sættes i Besiddelse af alle de store Fordele, som følge af at være nær ved Nordsøen, og navnlig af den Fordeel, hurtig at kunne afbenytte Conjuncturerne paa det store Verdensmarked. Flensborg ligger ikke i det hellige romerske Rige, Flensborg beherskes ikke af det tydske Forbund, og der er uden Tvivl al Grund for Regjeringen til at gjøre Opoffrelser for at understøtte Flensborg, for at understøtte Rigets selvstændige Handel. Actierne paa Jernbanen kunne ansees for saa godt som alle at være tegnede. Haabet og Flensborgs Forbindelse med Nordsøen synes at være sin Opfyldelse nær. Men for at Banen skal kunne fyldestgjøre sin Hensigt, udfordres der betydelige Forbedringer ved Husumer Havn. Det forekommer os imidlertid, at man ikke af den Grund skulde undlade at begynde paa Bygningen af Banen; thi man kan dog vel uden Tvivl være overbeviist om, at Regjeringen ei alene vil træde til med sin kraftige Understøttelse, men at den ei vil undlade ganske at overtage Havnens Forbedring, dersom det gjøres fornødent. Det er vort Haab, at den blinde slesvigholsteenske Fanatisme, der vilde juble over, at see Flensborg synke ned til at blive Hamborgs Forstad, er ved sine listige Paafund vil komme til at udøve en fordærvelig Jndflydelse paa denne Sags Afgjørelse. Vende vi os dernæst til Jernbanenettets politiske Betydning, og navnlig for Statseenheden, da maa man være begavet med en sær Kortsynethed, dersom man ei indseer den store og betænkelige Jndflydelse, som de nye Forhold ville udøve. Er det end at haabe, at den Flensborg=Husumer Jernbane – ved om muligt at bevare Flensborg som Slesvigs Centrum, og ved i alt Fald at forebygge, at Flensborg synker ned i en fuldkommen Afhængighed af Hamborg, vil modvirke Schlesvigholsteinernes Bestræbelser for at faae Hertugdømmet Slesvig indlemmet i det tydske Forbund, saa turde det dog være af sig selv indlysende, at dette Jernbanenet vil understøtte Virkningerne af de organiske Feil i Administrationen, ved end mere at sammensmelte Hertugdømmerne og give det tydske Element i samme en endnu mere afgjørende Overvægt, hvilket synes at være en nødvendig Følge af, at Hamborg kastes midt op i Hertugdom met Slesvig. – Jo mere dette bliver Tilfældet, desmere nødvendigt er det, at Forbindelsen med Danmark gjøres inderligere. Hvis det forskjellige indirecte Bestatningsvæsen skal bestaae, hvis man ei vil hæve Differencetolden, hvis man vil nole med at ophæve Jndførselsconsumtionen i Provindsen Danmark, og indføre en Brændeviinsskat i Hertugdom merne, da vil disse sidstes Følelse af Eenhed hvad dem selv, og Følelse af Forskjellighed hvad Provindsen Danmark angaaer, blive endnu mere stærk og levende. Der er derfor den største Opfordring for Regjeringen til at vise, at den mægter at organisere, at gribe kraftig ind i Forholdenes Ordning, at den ei alene formaaer at komme med resultatløse Forslag, men at den, naar det gjælder, kan sætte en Villie igjennem. Dersom dette mod al Formodning ei skeer snart, paa en bestemt og kraftig Maade, dersom Hs. Majestæts Raadgivere kun mægte at tabe sig i Betænkeligheder, da synes de at give Hs. Majestæt et aldeles slaaende Beviis paa, at have gjort Fallit, og at de ere udygtige til at staae i Spidsen for Administrationen. - Hamborg vil ved Jernbanenettet kastes midt op i Slesvig, vi maae fastholde denne Tanke, naar vi bedømme Betydningen af de nye Forhold, der ere ifærd med at udvikle sig. Hamborg er rykket Hertugdommerne, Jylland, Øerne nærmere. Kjøbenhavn ligger, hvor det laa i de gamle Dage. Dersom ikke Kjøbenhavn flyttes, dersom ikke det sættes i en hurtigere Forbindelse med de forskjellige Statsdele, da vil det blive endnu vanskeligere end hidtil for denne Stad at hævde sin Plads som Rigets Hovedstad. Det er ikke tomme Drommerier, hvorom der her er Talen; vi have at gjøre med Forhold, hvis Jndflydelse snart vil ligge aaben for Alles Øine.