Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1841-01-17
Jndske Stænderforsamling. Syvogfyrgetyvende Møde. Til foreløbig Behandling foretoges Sagen betræffende Justitsraad Withs Forslag angaaende Modificationer i Stænderinstitutionen, samt de indkomne Petitioner og Skattebevillingsret m.m. Referenten, Bankkasserer Otterstrøm, oplæste Comiteens Betænkning, som i det Væsentlige tilraadte Justitsraad Withs Forslag, der nærmest slutter sig til det af Prof. Bang til den roeskildske Forsamling indgivne. Den tilraadte saaledes at andrage paa en Forening af begge de danske Stænderforsamlinger til een; at Valgbarhed til at være Medlem af Stænderforsamlingen ikke knyttes udelukkende til Grundeiendom; at der skulde vælges 4 geistlige Embedsmænd, nemlig 2 fra Østifterne og 2 fra Jylland, af Geistligheden selv, ikke for at repræsentere den geistlige Stand, men for at de aandelige Jnteresser ikke skulle savne sine naturlige og rette Talsmænd, samt at Kjøbenhavns Universitet vælger een, for at varetage de reent videnskabelige Jnteresser; og endelig, at der maatte blive bestemt en vis ordinair Varighedstermin for hver sammen trædende Forsamling, f. Ex. 3 Maaneder, og en vis Aarstid, paa hvilken Forsamlingen hvert andet Aar blev at sammenkalde. Comiteen gik derpaa over til de modtagne Andragender og Forandringer i Statsforfatningen og Skattebivillingsret, og bemærkede, at der vare indkomne 18 Andragender med 6,268 Underskrifter, og at alle disse forene sig i Ønsket om en Statsforfatning med constitutionelle Garantier i Almindelighed, og i Særdeleshed om, at de af Folket valgte Repræsentanter maae erholde en afgjørende Jndflydelse paa Skatternes Bestemmelse og Finantsernes Bestyrelse. Naar man sammenholder dem med de Andragender af samme Tendents, der indkom til Øestifternes Forsamling, bære de, efter Comiteens Formening, Vidnesbyrd om en over det hele Land udbredt Trang til at see vore Samfundsforhold ordnede saaledes, at Nationen under Tidens Omvexlinger kunde være betrygget imod de Uheld, som en mindre begavet Fyrste og et mindre heldigt Valg af de Mænd, hvormed han omgiver sig, maatte kunne paaføre Landet. Efterat have drøftet denne Gjenstand kommer Comiteen til det Resultat, at Forsamlingen kun opfylder en Pligt mod Kongen og Fædrelandet, naar den aabent og ligefrem udtaler for Hans Majestæt, at der har godtgjort sig en Trang hos Folket til en friere Udvikling af vore Samfundsforhold, i allerunderdanigst henstiller til Hans Majestæt at tage denne i Overveielse, og i sin Viisdom at træffe de for det fælleds Vel fornødne Foranstaltninger; og foreslaaer derfor allerunderdanigst at indstille: At Hans Majestæt vilde skjænke Forsamlingens Mening, om de for Stænderinstitutionens fremtidige Udvikling og Betydning nødvendige Modificationer i samme, sin allerhøieste Opmærksomhed, og derved allernaadigst tage den i Forholdenes Natur begrundede, ved historiske Vidnesbyrd, godtgjorte, og efter Forsamlingens Overbeviisning tilværende, Trang til en friere Udvikling af vore Samfundsforhold i Overveielse, og i sin Viisdom træffe de Foranstaltninger, som det fælleds Vel maatte udkræve. Sagen fortsattes i det Otteogfyrgetyvende Møde. Commissarius besvarede Comiteens Betænkning i samme Aand, som i den roeskildske Forsamling. Som et Curiosum skulle vi kun anføre, at han ogsaa her beraabte sig paa P. Wests i dette Blad noksom omtalte Erklæring, for at svække de indkomne Andragenders Vægt, skjøndt han kalder den af P. West paa J. Sidenius's Forekastelse givne Forklaring ikke fyldestgjørende. Oberst Brock talte for Indstillingen, og imødegik først Commissarii Paastand, at de indkomne Petitioner skulde være ulovlige. Efter dernæst at have skildret Kongelovens Tilblivelse tilføier han: "Paa denne Kongelov er det nu, at den Eedsformular er grundet, som ikke alene affordres Enhver, der kommer i noget Slags kongeligt Embede, men enhver Borger, hver Soldat, ja endog den, der blot faaer den Bestilling at være Valgdirecteur. Dersom denne Eed skulde være forbindende for, hvad vi som Stænderdeputerede kunne anholde om, vilde der neppe være en Mand i Landet, som kunde modtage Valg som Deputeret. Jeg har naturligviis ogsaa aflagt denne Eed, og vil holde den til min Dødsdag, uden i mindste Maade at bryde, den; men dette gjør jeg ikke ved allerunderdanigst at bede Kongen om, at han, ligesom Forfatningen af 1660 var grundet paa en Contract, der svarede til de europæiske Staters daværende Stilling, saaledes nu, da Tilstanden i Europa har forandret sig, vil tage dette i Betragtning, og efter sin Naade træffe de Foranstaltninger, som det fælles Vel maatte udkræve. Endelig erklærer han, at han ingenlunde vilde ansee den norske Constitution for en Ulykke for Danmark, men mener dog, at vi nu kunne faae en Forfatning, som bedre passer for Tiden og vore Forhold. Auditeur Roulund talte for Stændernes Competence til at tage sig af nærværende Sag, og meente, at det, hvorpaa Bønnen gaaer ud, er Noget, hvortil Folket har en historisk Ret. J Aaret 1660 overdroge Stænderne til Frederik den 3die, i Anledning af Arveregjeringen, at udfærdige sin egen Rees eller Haandfæstning. Ved en Haandfæstning invo veres nødvendigviis Begrebet om gjensidige Rettigheder og Pligter; men Kongeloven kan i denne Forstand ikke kaldes en Haandfæstning eller Reces, eftersom den overfører alle Rettigheder paa Kongen, og alle Pligter paa Undersatterne. Jeg mener altsaa, at vi endnu have den omtalte Haandfæstning tilgode. Den Kgl. Commissarius har sagt, at Kongen gjør os alle Fred; det er sandt; men derfor have vi Kongens Retskaffenhed at takke, ikke Landets Retsforfatning, og sæt, at engang Aanden af en østerlandsk Despot foer i en dansk Konge, og han, med Kongeloven i den ene Haand, og Sværdet i den anden, begyndte at rase, da vilde vistnok Mange faae Fred, men det vilde blive Gravens evige Fred, og hvad anden Sikkerhed kunde Folket i et saadant Tilfælde have, end den, der maatte søges i den Onstændighed, at en Konge har et Liv at miste saagodt som enhver Anden; men denne Garantie kan vel ikke være tilstrækkelig. Den Bevægelse, som nu spores hos Folket, jeg siger det reent ud, har en større Udstrækning end Mange finde deres Regning ved at ville troe, og en større Betydning end det kan være behageligt for Mange at høre; Tønderet er der imidlertid, og der behøves ingen Lynstraale fra Himmelen for at sætte det Hele i Brand." Flere Medlemmer yttrede i Anledning af disse Ord, at, for saa vidt deres Erfaring strakte sig, findes i Jylland ingen Elementer til nogen Gjæring eller vel endog til Revolution. Mange af Forsamlingens Medlemmer talte, næsten alle til Fordeel for Comiteens Jndstilling. Niogfyrgetyvende Møde. Til endelig Behandling foretoges Sagen betræffende Bankkasserer Otterstrøms Forslag angaaende Procesomkostninger i Sager mellem det Offentlige og privat Mand m.v. Forhandlingerne vare meest af juridisk Natur. Comiteens Jndstilling som fornemmelig gik ud paa, at det Offentlige i saadanne Processer skulde være underkastet samme Vilkaar som Private, blev med nogen Forandring antagen. Derefter foretoges Sagen angaaende Udkast til en Forordning, indeholdende adskillige Modificationer i Forordningen og Consumtonsafgiften i Danmark af 22 November 1837, til endelig Behandling. Comiteens Jndstilling blev antagen. Til foreløbig Behandling foretoges dernæst Sagen angaaende Udkast til en Anordning, indeholdende adskillige Modificationer i Forordningen af 1ste Mai 1838 om Told og Skibsafgivter i Danmark. Comiteens Betænkning gik ud paa, at Forsamlingen skulde tilraade, at det Kongelige Udkast med nogle Modificationer emanerer som Lov Halvtredsindstyvende Møde. Udkast til endelige Expeditioner af 4 forskjellige Sager bleve oplæste og vedtagne.