Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-11-07
Uagtet det nu forekommer mig ønskeligt, at Saadant kunde forebygges, stroer jeg dog, at derved vil møde mange Vanskeligheder, og jeg kan ikke tilraade, at dette afgjøres ved Lov. Man tænke sig Forældre i en maadelig Tilstand, hvis Børn ere komne paa Afveie, vil det da ikke være haardt, at Forældrene selv skulde styrtes i Armod, ved fremdeles at paalægges disse Børns Underholdning, af hvem de allerede i anden Henseende have saa stor Sorg? Det Samme er endnu mere Tilfældet i Forholdet imellem Sødskende. En brav Mand, der sidder i gode Omstændigheder, kan have udsvævende Sødskende, og naar han da bestandig skulde tvinges til at bidrage til disses Underholdning, vilde derved uden al Brøde fra hans Side paalægges ham en Byrde, der kunde blive utaalelig. – Efterat flere af Forsamlingens Medlemmer havde yttret sig om denne Gjenstand og bemærket, at det ikke var sjeldent, at man havde erfaret, at velhavende Børn ingen Følelse har havt for deres trængende Forældre, men rolig have overladt dem til Forsørgelse af Fattigvæsenet, og efterat den kongl. Commissarius havde henledet Opmærksomheden paa, om ikke en Lov, der forvandlede Omsorgen for trængende Forældre eller Børn til en Tvangspligt, fra en vis Side kunde have en skadelig moralsk Virkning; blev Spørgsmaalet og en Comitees Nedsættelse sat under Afstemning og besvaret bekræftende med 45 Stemmer imod 4. Til Medlemmer af Comiteen valgtes: Biskop Tage-Müller og Godsforvalter Hjort, hver med 27, Justitsraad Fjelstrup med 16, Stiftsprovst Schjødte med 15 og Professor Larsen med 13 Stemmer. J Anledning af Oliemøller Schyttes Andragende (see Stiftstid. No. 135) bemærker Kjøbenhavnsposten: Hvorledes Andragendet er blevet modtaget, hvem og hvormange der, foruden den kgl. Commissarius, have modsat sig dets Antagelse og til den Ende holdt sig til Jdeen og stænderske Comiteer, er naturligviis endnu en Hemmelighed og vil vel endnu i flere Dage forblive det. J samme Blad hedder det endvidere: Hvad dernæst fortjener at fremhæves er, at de Adressens Antagelse forudgaaede Discussioner ere udeladte af Stændertidenden, idet det blot hedder i Beretningen om sjette Møde, at det af den nedsatte Comitee udarbeidede Udkast blev discuteret og med nogle Forandringer og Tillæg vedtaget; men at Debatterne ikke have været ubetydelige sees deraf, at de have optaget hele Mødet. Adressen selv meddeles derimod nu ogsaa i Stændertidenden saaledes som den af et Slags Blæreri tidligere har været meddeelt i Dagen" og den Berl. Tid. Vi have tidligere yttret vor Formening om, at hvad der fornemmelig har gjort denne Adresse saa ubetydelig og characteerløs vel maa have været Majoritetens Eftergivenhed for de stivsindede Minoritets mænds Paastande om enten at faae deres afvigende Meninger særlig tilføiede eller ogsaa det, de ikke vilde tiltræde, udelukket af Adressen, og, idet nu Forsamlingen har besluttet ikke at offentliggjøre sine Forhandlinger om denne Sag, – hvilket den slesvigske Forsamling derimod har gjort – ere vi ikke i Stand til at lære at indsee nogen anden Grund dertil; men hvad vi nu tilfulde ere forvissede om er, at den jydske Forsamling nu aldeles ikke kan gjøre Krav paa at have erhvervet sig noget Fortrin ved at fatte den Beslutning at indgive en Adresse; thi vistnok kan og bør en saadan indgives som et frimodigt og bestemt Svar paa den Kundgjørelse fra Thronen, hvormed enhver folkerepræsenterende Forsamling aabnes, og som et Manifest om Forsamlingens Characteer og Tænkemaade, men naar den svinder ind til en Række af Complimenter, er den derimod, hvad den antoges i Roeskilde at være, baade overflødig og unødvendig. Men er det Hensyn til de afvigende Minoritetsmeninger, der have gjort sig gieldende i Viborg i denne Sag, ved hvis Behandling man vistnok kan have været sat i nogen Forlegenhed, saa glæder det os saameget mere, at der er Tegn til, at Forsamlingen ret con amore vil behandle den Sag, der nærmest angaaer hiin formeentlige Ret. Ved Forelæggelsen af Lovudkastet og Minoritetsvota's Afgivelse har Forsamlingen nemlig valgt til Comitee: Fleischer, Schytte, Roulund, Funder og Jespersen, af hvem man vel tør imødesee Forslag til en energisk Protest mod denne formeentlige Ret, som - hvilket ikke kan gjentages ofte nok – naar den først faaer Hævd tilintetgjør al sund og naturlig Forestilling og Repræsentation og om Samfunds Beslutninger."