Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1773-05-07
Om Æderkoppen og SilkeOrmen. Enhver sætter størst Priis paa sin egen Kunst eller Forrætning. Dette har Sted ved de ringeste og unyttigste Haandteringer. Saadan FortrinsTvist kom der en Gang mellem Æderkoppen og Silke-Ormeen. Sig mig en Gang sagde Æderkoppen til Silke-Ormen: Hvad nytter al din Fliid og Kunst til Hvad Roes fortiener den vel, Er det saadan berømmelig Forretning at arbeyde paa, allerne at bereede sig sin egen Grav, Jeg spinder og væver ligesaavel som du. Men min Vær tiener mig til en Bolig, hvori jeg lever i god Freed. Der udspender jeg mine Garn, hvori jeg fanger den ubetænksomme Flue. Tillæg, ikke dit Arbeyde saa stor Roes, svarede Silke-Ormen: Du foragter mit Arbeyde. Men det har mange Fortrin for dit. Du synes ringe om denne min Grav. Men du skal snart see mig at komme fræm deraf med et nyt Liv. Da skal du see mig smukkere og meere skinnende end jeg nu er. Derforuden have Menneskene stor Rytte af mit Arbeyde: De vide deraf at giøre sig stor Fordeel. Mit Arbeyde bruges ved Hoffet og hos Borgerskabet. Til Klæder og til Huus-Geraad. Men hvad Gavn kand vel nogen have af dito skrøskrøbelige Spindelvæv, Som unyttigt, ødelægger man det, hvor det findes. Man angriber dig, man forfølger dig, man jager dig bort. Dermed er der Ende paa al din Stads. Silke Ormens Tale var, efter mine Tanker velgrundet. En Ting maae skattes Troe ikke en saared Fiende. Han allene efter den deraf flydende Nytte. Hevne-Lysten ligger dog i hans Hierte. anstiller sig vel som forsoned. Men Beviis: En ung Ræv, endnu ey tredsk Følgende Fabel vil derpaa tiene til et Lykke. Han møder paa Veyen en nok, gik ud i Skoven for at prøve sin gen blev vred og lavede sig allerede til Slange, hvilken han saarer, Slan de allerede ræddet sig med Flugten. Da at udspye sin Gift. Men Ræven havde den at paatage sig en Maske. Den Slangen ey kunde naae ham, beslutte lod som den aldeles ey var fortørnet. Den raabte med en sagte og mild Stemme efter Ræven: Min Ven. Hvad ere de bange for Hvorfor løber de? Kom hid igien; kom, vi skal være gode Venner. Ja vi skal indgaae et nøye og fortroligt Venskab. Til Beviis derpaa vil vi omfavne hinanden. Ræden som har Ung og erfaren lod sig narre. Han vender strax om igien. Han laver sig til at omfavne sin formeente nye Ven. Men just derved overgav han sig til en Fiende. Den sin Forbittrelse. Den slynger sig om slemme Slange dulgte nu ey længer den godtroende Ræv. Den bespeyer, ham med sin Gift, Ræven var qvalt førend Slangen slap ham. Lad os aldrig tænke at finde Oprigtighed hos en Fiende. Der ere Slanger andenslangagtige Mennesker. Disse udspye stæds end i Skoven. Der findes og og deres Gift, skiult under smigrende Tale, er farligere end virkelige Slangers. Viisdoms-Regler. Giv Skaberen det man Ham skyldig er at give, Betænk dig vel før du din Handel vil bedrive; Jkkun med ærlig Folk maa du din Omgang have, Hofmode dig ey af Naturens gode Gave. Saa vidt fornuftigt er, lad andres Mening gielde, Om man forkaster din, begynd ey strax at skielde, Hør gjerne efter det, som man dig har at sige: Prat ey med din Forstand, men tænk du har din Lige; Tal ey om høye Ting med den det ey begriber, Bebland ey dine Ord med falske Renkers Striber. Hvad du har lovet ud holdret til Punkt og Prikke, Derfor ey andet lov end hvad som sig vil skikke; Tienstvillig, høftig, mild og venlig lad dig finde, Lad ingen gaae fra dig fortrøden nogen finde. Giør dig ey just gemeen, dog skat enhver tilrede; Slut intet ubetænkt i Overlings Hede, Giør Godt for uden Løn, vær svar til at forlade. Vig for din Overmand, at han dig ey skal hade. ste Plager; Dyrk Venskab, og beviis du efterFreden jager, Proces og Rettergang flye som de vær fremmet Sag, vær en nysgierrig at forfare, Spør andre dig om dito vær skiønsom i at svare: Laan villig hvad du kan, dog see hvem du det laaner, Naar du belønne skal, viis at du intet skaaner. J hvad Omstændighed du dig og kand befinde, Formeget og forliidt gjør ikke nogensinde. Beviis Medlidenhed med dem, som lide ilde, Fordrag din Næstes Feil, godt Venskab ey forspilde, Betving den Sorrig, som dit Sind vil overvelde, Og hvad dig møder Ont, lad andre ey undgielde, Seer du Uenighed, stræb at du Venskab. stifter; Hævn dig ey selv, giør godt for onde Fiendskabs=Drifter. Straf uden Bitterhed, roes uden Hyklerie, Lee maadelig, vis du kand taale Spøgerie. Foragt ey nogen Mand, i det som han hør hide, Af Hofmod intet du paa løse Hegl maae slide. Bebreyde ey din Ven, hvad godt du ham kand giøre. Mens skiul det selv med stid og ønske det ey at høre. Veed du en Trængendes, bie ey til han dig beder, Strax forekom ham med, hvad Evnen dig tilstæder, Dæmp Vredens Hastighed saa snart den vil opstige, Om de Fraværende du intet Ondtskal sige. Beviis Taknemlighed mod hvem dig godt mon giøre, Spil ey om Penge, lad dig ey til Synd forføre. Tal lidt, tænk vel, seetil du ingen Mand. bedrager, Gir man dig noget, vis at det dig ved behager. Er nogen i din Gield, ey Huden af ham rive, See til at han og du kan baade holdne. blive. Er andre lykkelig, lad dig det ey fortryde, At sige skiulte Ting, din Sladder=Mund. forbyde. Roes dig ey selv, lad dig ey falskelig besvige, Lad sige saa enhver, hvad han vil om mig sige. prædiker formodentlig: Høymesse. Aftensang.