Norske Intelligenssedler, 1814-04-01
Spørgsmaal. Hvilken af Almanakkerne skal være den rigtigste, enten den, som en trykt i Kjøbenhavn til Christiania Polhøide, eller den, som er tryk hos Hr. Bogtrykker Lehmann i Christiania til samme Polhøide, De ere ganske ulige i Henseende til Solens Op- og Nedgang. - Herpaa ønskes Svar. græske til at erhverves af betjene et Norsk Embede, fornødne Qvantitet Norskhed. Ligesaa vanskeligt er det Spørgsmaal om Jndfødsrerten at besvare, da der, saavidt jeg veed, ingen speciel Jndfødsret for Norge gives, og den Danske som Udlændigsk, vel ikke tør komme i Betragtning. Af denne Labyrinth vides ingen anden Udvet, end at Præmieæskeren selv maae udgive en ny Jndfødsret for Norge og der bestemme Erhvervelsesmaaden af bemeldte Ret. Siden der blot handles om Norskfødte, synes det, som om ingen kunde ansees for Normand, var end Norge hans Fædreland, fordi han nedstammer fra Norske Forældre og Forfædre, er opdragen og har tilbragt næsten sit hele Liv i Norge, naar samme ikke tillige er hans Fødeland. Hvad Landsmand monne da den være, som er fød i et Skib paa Havet, Formodentlig Britter, siden dette Folk er Havets Herre. Eller er den meer Normand, som, fød i Norge, har fra tidligste Barndom og den meste Deel af sin Levetid opholdt sig i et andet Land, end den, som har Ret til, efter det Ovenanførte, at kalde Norge sit Fædreland, Mon man intet Exempel har paa at Norskfødte i Danmark har glemt at de vare Normænd, og at Digteren havde Ret da han sang: Du Normænd ei om Tronen seer, ligesom hiin havde Ret, der kaldte Tyge Rothe den Danskfødte Normand Har ingen Danskfødt Mand gjort sig velfortjent i og af Norge, Ere alle i Norge fødte, opfødte og bosatte Personer saaledes findede mod Norge, som de bør være For disse Spørgsmaal udsættes ingen Præmie, men det overlades til Upartiske at besvare sig dem selv. 3) Denne Post er besvaret ved den første. Hvad den Norske Nationalaand angaaer, da vil Oplysning og Sædelighed udentvivl have den gavnligste Jndflydelse paa samme, og da vil National-Stolthed og National-Had forsvinde, og det som har sandt Værd agtes, elskes og søges hvor og hos hvem der findes. Desuden staaer det nu til Nationen selv at forebygge Jndflydelsen af Jldesindede, være sig Jndfødte, eller Jkkeindfødte. Jmidlertid maae hver oplyst og retsindig Normand, ønske, at falsk og nægte Norskhed, der har sit Udspring af Fordom, smaalig Forfængelighed, krænket Stolthed og andre urene Kilder ikke maae gribe saaledes om sig, at Norge og dets Selvstændighed og med det al ægte Norskhed omsider skal gaae tilgrunde. Naturen os dannede lige Og Adel er ikkun en "Lyd P. A. Heiberg. Whois here so vile, that Will not love his country, at any res Patriotisme har De aldeles lagt for Dagen, siden De giøre Fødelandet kostbare Offere, naar Maalet er vundet, deres K. skab og Forsigtighed tillige, da De finder det raadeligst at lade det 3 vellugtende Offer forblive i Eiernes Bevaring: Jeg agter følgelig til stride med Dem om Rangen hverken i Patriotisme eller KlogskaForsigtighed. Men da De synes at det er Versemagernes Periode, anlediges jeg til at spørge: Gynes De ikke, at det ogsaa er Skribler, Forfatteren til Verset i Intelligentssedlen Nr. 2 Vandringsstunden. Sandhed og Venskab helliget. Deg lyttede engang paa min roelige Ved til Stemmer, mig vare saa klare; de nævnede en Mand - paa Jorden man et "hans Lige mon finde blandt Skarer, Jeg lyttede end meer, med hævende Bryst og hørde saa grant, denne Tale: Han er baade Venner og Arme til Trøst, Pans Godhed i Gierning fremstraaler; Han lettede vor Nød, i de hensvundne Aar, Han Rigdomme spredde, og viste: hans Hierte ei fængsles af Guldet - men stor, "blandt Ædle her fler, Han fremlyste! "Der vandrer Han daglig, med trøstende Haand"og minder saa født os tilbage: da henfarne Thomas - Gud glæde hans Aand! -"formildeed, som Han, vore Dage! End flyder vor Taake - end spørge vi Gud, "hvi tog Du vor Fader - Velgiører, dog, Himmel, hør ei dette Sorgens Udbrud! "Hans Broder jo os end tilhører. - Alfader, ja sign Du vor Ædlinges Fjed, "Sign Ham - og hver Handel, Han fører "Da signer Du Tusende Arme med Brød, vort Ønske, o Gud, du bønhøre, Saa toledes de Ønsker - saa hørtes den Lyd - og varmt slog mit Hjerte - som lyttede - Jeg signed, med dem, begge Ædlingers Dyd, og ønsked mig didhen forflyttet. Ja, Arme, som raabe i koldeste Vraae, til Mangens end koldere Hjerte - for Eder et Ønske til Himlen opgaaer fra den, som ømt deler Jers Smerte, Gudskjænke hver Rigmand de Ædlingers Sind da Ømhed hver Hytte husvalede, da mildnedes i Løn, Eders Kummers Trin, og Hjælpen et Guldtvang forhaled. Dog vide, Du Rige, at i Hines Fied den Guldbunk sig grumt maae formindske! men naar Du saa henbæres til Ormes Sted, velsignes dit Minde - og ønskes: Gud signe dig, Gode! Du kjendte: "at Guld "fager ret Værd i Dydiges Hænder -der sank nu dit Legem - opløses til Muld men adlet din Aand til Gud vender Saa sukkes, saa lød det, ved Hiins Jordefærd - og Taarer neddrypped i Graven, Gud, sign Ham! Han Englers Fryd værdig jo er P. og evig de signe den Brave. Og aldrig jeg glemmer denne Vandringsstund, de Stemmer end fryde mit Hjerte, der Venskab omflynges af tvangfrie Baand, "der Armod fandt Brødre" jeg lærte, 15de Marts 1819. Bekjendtgjøre. ser.