Norske Intelligenssedler, 1814-07-15
Det er ellers mærkeligt, at Forfatteren af dette Spørgsmaal skal efter det almindelige Rygte, være en Mand, som har udmærket sig baade i Krigen og i Videnskabernes Rige. J Aaret 1808 var han den eneste Krigsanfører, som blev slagen af de Svenske, der ellers i alle andre Affairer blevne tilbagedrevne. Ved Lier er det formodentlig altsaa, at Spørgeren har fundet Leilighed til, at see de i Spørgsmaalet Stord - og Blod og Mord. gende Cartaner - ildsprudende Kardersker Jeg følger Spørgerens Jnterpunktation; thi i hans Grammatik staae Streger, hvor andre bruge Comma eener Semicolon.) Dersom Spøederen havde være med Jacob v. hvor Brapants Seiering velde han have havt mere Leilighed til at vise sig end i Assairenorderier, der formodentlig var en alt for ringe Gienstand for saa stor en Helt. For Mord har imidlertid Helten vil sin Samvittighed fri. Spørgeren siger ogsaa, at endeel af Nationen er overbeviist at den gaaer sin Ruin imode. Dette er en Usandhed; thi Nationen er verbeviist om, at Spørgeren ei betroes Anførelsen af Armeen, i hvilket Fald det rigtig nok faae farligt ud, med mindre Spørgeren havde en Fæstning som Jericho at angribe, hvis Mure nogle faa Trompe, ere sit til at falde. Spørgerens Fortieneste af Videnskaberne bestaaer i at have skreven de slette Bøger, hvori han, især i den ene, har søgt at retfærdiggjøre paa en afdød Fyrstes Bekostning, isteden for at Krigsretten burde ve været det Sted, hvor han skulde have søgt Opreisning for sin Alitaire Ære, hvis den, hvilket Jeg vil lade staae ved sit Værd, vir ligen skulde have lidt noget Skaar. til Forfatteren for den Norske Uhlfeldt. Læs i Jntell. Sedl. No. 44. Dette Navn giver jeg ikke enkelt Mand, men hver den Person eller nepræsentant, som har troet sig berettiget til at tale ved Rigsforsamingen om en Forening med Sverrig; saasom samme skeete paa n Tid, da de, hvis de ville være ærlige Mænd, maatte, ikke allene de, at de Mænd der valgte dem til sine Repræsentantere, al rig har givet dem den mindste Anledning, langt mindre Fuldmagt til handle om andre Ting, end en Grundlov for Landet; men ogsaa udste, at kun faa af deres Medborgere kunne give dem saadan Fuld lagt, og disse faa, allene være Mænd, uden Evne til at tænke sig indets rette Tilstand, eller rigtigere sagt, Repræsentanternes egne steaturer, som man i Naboriget eller andre adelsprivilegerede Stater, alder Livegne. Om vi skal blive en selvstændig Stat vil, næstefter uds Hjælp, komme an paa vores egen Villie, imidlertid kan man nu de, at denne lægger alle muelige Vadstlighed er i Veien; thi man seer de største Magter væbne sig imod os paa den Grund, som han siger: at det ikke er Nordmandens Villie at ville være frit bl - og naar, maae jeg spørge: har en Nation ønsket i underlige? – Tungt er det derfor, efter at vi i tvende Aar levet af Barkebrød, og udstaaet Hunger og Elendighed, i skal overlade vores Gaarde og Eiendomme til Svenske Adelsmand og bldaterskarer, der ikke engang kan rose sig over at have erhvervet sin Lykke, egne Meriker, men ved Nægtigeres Jndflydelse, der er bragt bag samlet, trykt, og forlagt af N. J Bør Lyset, til at troe at vi ikke vil være et selvstændigt Folk. - Vel vil jeg troe, at Sverrige deri har spildt den største Rolle, thi naar dets Konge, for en saa oplyst Regiering som den Engelske rør sige, at han har gjort de høitideligste Declarationer og de godmodigste Tilbud til den Norske Nation, i et Øieblik han kuns har søgt at opfylde vort Land med Paquiller og udførede Anarkie, saa kan man vel troe alt; men at det skulle have den Djervhed, at ville lade den Engelske og de andre store Magter til at tro, at de havde Nationen paa sin Side, uden det derfore maatte fremføre nogle Documenter; det kan min indskrænkede Forstand ikke begribe. - Derfor er mit Vorum for: at efter at alle offentlige Acter ere den Engelske Regjering overleverede, saa maae ogsaa denne meddele os de Beviser, den Svenske Regiering har brugt for at betyde denne saavelsom de andre Magter, om: at Nordmanden har ønsket en Forening med Sverrig. Vi faae da see, hvilken Deel af Nationen det er som øn skeer Svensk Herredømme, om derne er Kjærnen eller Skallen. Jeg for min Part vil være Norsk og ikke Svensk. - Denne Magt kan jeg aldrig komme til at elske, om end ogsaa de større Magter tvinger mig til at hylde det. - Frygte den og de Øvrige kan jeg aldrig giøre, da jeg som Menneske har opfyldt mine Pligter imod dem, og derfor kan møde for Guds Domstol. - J Aaret 1808, da vi havde nogle Tusinde Svenske Krigsfanger at ernære, spiste Flere af dem ved mit eget Bord; og i Aaret 1812 og 1813, da Hunger og Elendighed hiemsøgte vort Land, beværtede jeg de Engelske Fanger med Mælk og Havregrød, i et Øieblik, da jeg og Kone takkede Gud for, at vi kunde yde vore Børn den nogne Bark - dog nok herom. - J øvrigt synes Du, Hr. Forsvarer, at være et af det Slags Mennesker, der betragter enhver Sag fra den gode Side, hvorfore jeg heller ikke vil indlade mig i at bedømme om den i Jntelligentssedlerne No. 40 forlangte Straf er umenneskelig, eller ei men Du maae heller ikke fortryde paa at jeg i flere Steder paa min Field-Gaard indhugger den Norske Uhlfeldts Vaaben, til Advarsel for ham og alle hans Drabantere, at de aldrig maae passere samme, da de sikkert af mine Efterkommere vil blive draget til Ansvar for deres Forræderie. Gaarden Dovre, den 20de Juni 1814. Bjørn Nordmand.