Politivennen, 1799-01-01
Noget til Oplysning angaaende den i No. 60 fortalte sørgelige Tildragelse d. 9 Junii. Af ovenmældte Nummer har jeg med Misfornøielse maattet erfare, at man har troet sig beføjet til at føre offentlig Anke imod mig i Anledning af den Behandlingsmaade, jeg har brugt ved den Underofficeer, som den 9 Junii druknede ved Køkkenkurven. Skjøndt fuldkommen overtydet om, at enhver, der kjender min Fremgangsmaade ved Syge i Almindelighed, saavelsom i Særdeleshed ved de Druknede, som i de 3 sidste Aar saa hyppigen ere indbragte paa det Kongl. Artilleriecorpses Sygehus, vil have bemærket, at jeg meere hælder til den Fejl, af Forsigtighed at gjøre for meget, end af Ligegyldighed at gjøre for lidet, troer jeg dog at skylde mig selv, herved at fremsætte Sagens sande Sammenhæng, for dog i Mængdens Øjne at være uden Brøde. Søndag Eftermiddag Kl. 6 1/2 kom Hr. Chirurgus L. Saxtorph paa mit Værelse og bad mig gaae til Køkkenkurven, hvor et Menneske var druknet, han beklagede sig over, allerede længe forgjæves at have anmodet den vagthavende Underofficeer om at sende Bud efter mig. Jeg forlod strax mit Værelse med ham, og paa Trappen mødte os en Musqveteer fra Vagten, der ligeledes bad mig at komme didhen. Saasnart jeg kom paa Stedet, adspurgde jeg den vagthavende Underofficeer, hvor længe det var siden Mennesket var druknet? Han svarede: en halv Time; og da jeg atter spurgde, hvorfor nu først var gaaet Bud efter mig, svarede han, at han allerede havde skikket 2de Gange i Forvejen, men at de tossede Bønderkarle (saaledes udtrykkede han sig) vare komne tilbage med den Beskeed ikke at have kunnet finde Huset (Hr. Sartorph havde i Forvejen gjort det samme Spørgsmaal, og ham svarede han, at han havde sendt Bud til nogle Amtskirurger). Et andet Spørgsmaal, hvorfor den Druknede ikke var bragt ind i Vagtstuen, men endnu laae paa Underlivet paa den blotte Jord, blev afviist med Grovhed. Uden nu paa Stedet at undersøge den Druknede, hvilket jeg anfaae at være uden Nytte, erkyndigede jeg mig, om der var noget Sted i Nærheden hvor man kunde foretage Forsøg til hans Redning. Man viste mig Vagtstuen, men da dette var et lille Værelse, hvor jeg desuden savnede et bekvemt Bord, og hvor den Mængde ørkesløse Tilskuere betydeligen vilde have forhindret Redningsforsøgene, og da Artillerikorpsets Sygehus var saanær, forlangte jeg, at nogle af Vagtmandskabet skulde følge med for at erholde en Stige og et Lagen til at transportere ham til Sygestuen, hvor imidlertid alt til hans Redning blev sat i Beredskab. Da han var indkommen bleve alle passende Forsøg anvendte, og i Særdeleshed længe vedholdt med den, i den senere Tid saa meget anbefalede Luftindblæsning i Lungerne. At ovenmeldte forholder sig saaledes, kan med mere end 10 Vidner bevises, og, om det maatte fornødiges, med Eed bekræftes. D. 18 Junii 1799. C. F. Schvartskopff. Licentiaius Chirurgiæ et. medieinæ. Compagnie Chirurgus ved det Kongelige Artillerie Corps. Hr. Schvarskopff vil undskylde at jeg har udeladt Slutningen af hans Brev, der ikke giver nogen Oplysning, og som jeg ellers havde maattet gjendrive. Læserne kunne nu holde Oplysningen og Jndberetningen sammen. For mig synes de gandske overenstemmende, og det er altsaa ikke modsigende, at begge kunne bevidnes og beediges. Udg.