Jyllandsposten, 1838-04-02
Mange vilde vistnok ved Udlaan af gode og nyttige Bøger lette Bønderne Bekostningen, og naar først Sands for slige Forelæsninger var vakt, ville de lange Vinteraftener sikkert blive anvendt paa en langt bedre Maade end nu. Skulde denne Jdee befindes rigtig, da tvivler jeg ikke paa, at vor værdige Geistlighed vil vide at indlede denne Sag og at modificere mit Forslag efter Leiligheden og Menighedens Tarv. Mange ville maaskee smille og tænke, enten at slige Forsamlinger ikke vilde finde Jnteresse hos Bonden, eller at man letteligen vilde komme til at opføre Scener af den politiske Kandestøber. Men hvad det første angaaer, da var det dog vel et Forsøg værd. Mislykkes det, da var der kun spildt et Qvartals Contingent for de Blade man havde bestemt at anskaffe, og hvad det sidste angaaer, da er det let at forudsee, at mange umodne Domme, mange kandestøberagtige Forslag især i Begyndelsen vilde lade sig høre, dog mindre af den jevne sundttænkende og derhos beskedne Bonde, end af den halvstuderende Kandestøber, som vor Holberg skildrer; men samme Jndvending have vi vistnok Alle hørt fremføre af Stænderinstitutionens Modstandere førend den traadte i Kraft, og dog har dens første Fremtrædelse været saa hæderlig; men omend saa var, hvad skadede det? Det Ugrundede vilde snart vorde modsagt, det Lovlige gjort latterligt, og med Tiden vilde slige Kandestøberier aftage eller aldeles forsvinde. Foreningerne havde dog den væsentlige Jndflydelse, at Bønderne lærte hverandres Dygtighed bedre at kjende, og ved i en længere Tid at freqventere Forsamlingen, selv blive meere oplyste og duelige, ei blot som vordende Communalbestyrere, men ogsaa i deres egentlige Fag som Landbrugere, naar blot hensigtsmæssige Skrifter bleve valgte. A. W. Til Philodiaconus. (Jyllandsp. No. 12.)Man kan vistnok ikke andet end billige saavel den retfærdige Anke over det Misbrug, som hist og her vel finder Sted, med geistlige Embedsbreves og de saakaldte Provste-Circulairers Befordring, som de fremførte Forslag til at hæmme disse, med Undtagelse af No. 2 at skrive Circulairernes Jndhold udenpaa, hvilket vanskeligt lader sig gjøre, hvor der, som meldt, betænksomt og billigt samles tilbunke. Man holder Bog over saa Meget i Verden; ogsaa kunde der nok føres et Regnskab over denne Art af Kongerelser, og holdes en Control dermed, f. Ex. ved Landemoderne. Men man maa dog tillade sig den bemærkning, at denne Sag alligevel ikke synes at egne sig til Forhandling i Stænderforsamlingen. Man haaber, at denne vil faae med høiere og vigtigere Ting at gjøre. Vi sige ikke vigtigere Ting end Lærerstandens Kaar og Stilling, i Staten; thi fra den rette Side betragtet - quid prosunt leges sine moribus, – er der neppe nogen Sag af alvorligere Betydning for et Lands Vel; men vi mene kun Ting af høiere Vigtighed selv for den geistlige Stand, end denne Communicationsmaade mellem Provster og Præster. Skoleanordningen af 29de Juli 1814 for Landet Bil. A. § 31 anviser selv et Lettelsesmiddel i denne Henseende ved at antage et Kirkebud, der kunde udføre saadanne Ærinder. Men Spørgsmaalet er her igjen om Løn for dette Kirkebud, og om Communens gode Villie til at give noget til denne Løn. Vi ville slet ikke gjøre dette Spørgsmaal, for ei at røre ved noget ømt Sted; men hellere vise hen til endnu et andet Hjælpemiddel. Provsterne ere nemlig berettigede til at udstæde Attester for Correspondence i kongelig Tjeneste. De kunne med disse indløse Præsternes Embedsbreve, hvori kun intet privat Anliggende blander sig. Altsaa ved at afbenytte Post veien vil man ogsaa kunne formindske den berørte Byrde for Kirkesangerne, og vi ønske kun ved disse Ord at henlede Geistlighedens Opmærksomhed herpaa, saa behøves Stændernes Mellemkomst ikke.