Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-05-27
En ung, galant og riig Herre, som nyelig opholdt sig i Edinburg, var Eier af en smuk og dresseret Vandhund, som paa sin Maade besadt ligesaamange Færdigheder som Parrow selv, og var efter al Sandsynlighed, ligesom den, oplært i at stiæle til sin Herre. Det varede nogen Tid førend dens nye Herre, som havde kjøbt den af Ender handlede med Hunde, lagde Mærke til dens moralske Fordærvelse, og han blev forundret og forlegen over at see Dyret bringe hjem forskjellige Sal ger, som det maatte have kommet til paa en urigtig Maade. Undertiden morede han sine Venner, naar han mærkede Hunden havde saadant noget i Sinde, med at lade den give Prøver paa sin Klogskab i den spartanske Konst at stiæle hemmelig men underrettede naturligviis de Handlende, hvorden skulle gjøre Experimentet, om at de maatte være paa deres Vagt. Den Maade den gik frem paa, var besynderlig og opvækker megen Forundring, over det Arbeide, der maae have været anvendt paa at dressere Hunden dertil. Saasnart dens Herre traaede ind i Boutiken, søgte Hunden at undgaae ethvert Tegn paa at den kjendte, eller havde noget med ham at to bestille, og gik ligegyldig og doven omkring, som om den hændelsesviis af sig selv var kommen derind. Dens Herre betragtede nogle Vahre, og derpaa blot lagde Haanden paa det Stykke, som han ønskede den skulle bemægtige sig, og derpaa forlod Boutikken. Hunden, hvis opmærksomme Øie strax have forstaaet Vinker, blev, iste den for at følge sin Herre, siddende ved Døren, eller laae ned ved Jlden for at passe paa Disken indtil den mærkede at Folkets Opmærksomhed var henvendt fra den Gienstand, som den ønskede at bemægtige sig. Naar Hunden nu saae Leilighed, til at gjøre det ubemærket, undlod den aldrig at lobe op paa Disken med sine Forfødder, gribe den Ting som dens Herre havde peget paa, og løbe bort dermed saa hurtig, som en Piil, for at finde sin Herre. Vi kjende en meget værdig og agtet Herre, derer Advokat og ofte fortalte en ubehagelig Hændelse, som mødte ham paa en Reise til London. J denne Herres Ungdom pleiede man altid at foretage Reisen mellem Edinburg og London til Hest, (sandsynligviis mellem Aarene 1760 og 1780. Den Reisende maatte enten leie Hest paa hver Station, eller hvis han havde i Sinde at reise mere occonomisk kiøbte han en Hest og solgte den naar Reisen var forbi. Den Herre hvorom vitale, der baade forstod sig godt paa Heste, og var en god Rytter, havde valgt den sidste Maade at reise paa, og solgt den Hest han havde kjøbt i Scotland, strax efter sin Ankomst til London. Da han havde i Sinde at vende tilbage, gik han til Smithsield Market for at kjøbes. en Hest, Aftenen for han vilde afsted. Jmod Mørkningen blev der ham tilbuden en smuk Hest for saa billig Priis, at han fattede Mistanke om at Dyret maatte besidde en eller anden Feil, men da han ikke kunde opdage nogen Lyde paa den, og da Sælgeren formodentlig af Grunde han selv bedst kjendte var begierlig efter at slutte Handelen, strax, og endog slog noget af i hans første moderate Forlangende, kjøbte vores Reisende Hesten, for en meget ringe Priis. Næste Morgen begav han sig paa Reisen. Hans Hest havde en ypperlig Gang, og de første faa Mile, saalænge der var megen Færsel paa Veien, gik det saa godt, at vores Reisende ordentlig gratulerede sig selv til denne gode Handel. Men da han kom til Finchley common, paa et Sted hvor Veien gaaer ned af en lille Høi og opad en anden, mødte han en Geistlig, som kom kjørende i en Chalse med en Hest for. Der var just da ingen at see i Nærheden, og Hesten viste nu hvad Profession hans første Herre havde været af. Jsteden for at passere forbi Chaisen, lagde den Bugen lige op imod den, standsede den og nærede ingen Tvivl altsaa om, at jo dens Herre ikke ville lade gaae forbi en saa skjøn Leilighed til at udøve sit Kald. Den Geistlige som troede det samme, bød ham strax, uden han forlangede det, sin Børs, og forsikkrede den forundrede og skamfulde Rytter, at han ikke behøvede at drage sin Pistol frem. Den Reisende fik hans Hest trukket tilbage, gjorde mange Undskyldninger for hans Velærværdighed, som han imod sin Villie havde forskrækket, og fortsatte sin Reise. Noget efter nærmede Hesten sig paa den samme mistænkelige Maade til en Vogn, der sigtede man med en Carabin ud gjennem Vinduerne mod dens Rytter og truede at skyde ham paa Stedet, endskjøndt han, som han pleiede at udtrykke sig, var aldeles uskyldig og hverken fornærmede nogen i Ord eller Gjerning. Med et Ord, efter at hans Liv en eller to Gange var sat i Fare ved den Mistanke hans Hests Opførsel paadrog ham, og han flere Gang var truet med at blive arresteret af Politiebetjentere, som antoge ham forden berømte Stratenrøver, der før havde redet paa denne Hest; fandt han sig nødt til at skille sig ved dette ubeldsvangre Dyr, og at kjøbe en anden Hest, af en ikke saa smuk Skabning, men af en bedre Moralitet, for en temmelig høi Priis.