Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1772-12-14
Jndsendt. En Oversættelse af det tydske a.)a.) Vermischte Schriften vom Herrn von Rosenthal, Strasburg 1764, paa 31. den nyttige Riges Ære og den Skadeliges, Foragt. Min Aand skal betragte den glandsende Rigdom, som uddrager Jndbildninger og Drømme af Taagen, og danner dem til følelige Væsener. Behagelige Gienstand, Du besørger Fornødenheden, du skaffer Beqvemmeligheden og opfylder Ønsket. Alene ikke den kostbare Sundhed, kun ikke det aldeles Umuelige, ellers alt, heller i den fyldede Penge-Kiste. De indtagende Enge, omkring hin Høi, paa hvilken Philotas har opført et Pallads, vare endnu for kort Tid siden haarde Klipper og mørke Huler, et Opholds Sted for de giftige Øgler og den klagende Nat-Fugl. Aldrig havde den Reisende der sat sin Fød, ei heller det flygtige Pige=Barn der søgt festlige Blomster til Krands. Den giærrige Grund frembringer kun Hyventorn, Tidsel og Tornebusker. Men nu, da Flid og Møie haver sprænget Klipperne, fyldet Hulerne, skiulet den steenagtige Grund med gavmild Jord, og henledet de fraliggende Floder, til Vanding; nu dunster paradisisk Lugt af Blomster, som skyde ud og staae i Flor. Nu lædsker sig den trætte Vandringsmand af den i Stenen, hugne Kilde, han hviler i det stolte Kastanie Træes Skygge, og priser med inderligste Rørelse Eiendomsherrens Forsorg. Nu forlyste sig glade Pige-Børn i de beløvede Gange, og synge dandsende Æresange til Philotas. Saa tilveiebringer den fromme Rige Nytte og Fornøielse. Hans rede Penge indelukkes. ikke i det Mørke, udsættes ikke paa tidobbelRente. Han forvandler Ørkenerne til frugtbare. Marker, lærer de karrige Sandhøie Gavmildhed, og Strømmen en anden Vei. Alle hans bemøielser naae det værdige Øiemærke, at forskiønne Naturen, at bistaae den lidet Formuen de, og at opdrage den Fattige af Støvet. Naar Flid og Omhyggelighed uden andres Skade samler Skatter, naar en Deel deraf befordrer Dydens Vext og letter den Elendiges Qval, da er den Rige høiagtelse værdig. Da flyve den redelige, den nyttebringende Mand Kiærlighed og Høiagtelse i Møde; Hans Navn bliver velsigned, og vore Børn hilse ham med om meste Glæde. Hvor lykkelig er den Stat, i hvilken mange af disse Dydige leve! Hvor tilfreds den Betrængte, naar Menneske-Vennens hielperige Haand tilintetgiør hans Kummer; Marmorstøtter skulde udrive deres Hukommelse fra Forglemmelse, og opmuntre de sildigste Efterkommere til Efterfølgelse. Der henne, hvor staae de skadelige Riges, stolte Boliger og hvælvede Giemmer, der henne skal nu mit Øiekast udforske deres Forretninger. Hvad skildrer sig i mine Øine, Afskyelige Handlinger; forstenede Gemytter; lutter afsindige, hvilke Skiæbnen har slænget paa Verdens Klode, til at qvæle de Dødelige ved deres umættelige Giærrighed. For sig alene arbeide disse Vanskabninger. For sig alene og med den Fattiges Skade forstørres Guldklumpen. De giærrige Hænder beskiære Haandverkmandens Fortieneste, medens de endnu ere vaade af Landmandens Sved. Aldrig har en sagte Aande tilhvisket deres Siæl Medlidenhed, aldrig Menneske-Kiærlighed udviklet Hiertets ømme Drivt. Den syge Qvinde græder efter forbarmende Hielp. Den vansmægtende unge Persons hungrige Øiekast vanke paa deres Brød. Men de grumme undslaae sig for at trøste de svage, at række Bid det. Boligen bliver tillukked, og bandende Tru seler forskræmme den Hungrende og den Helseløse. Da flye hedrøvede de Elendige, uvederqvægede, umættede. U udgrundelige Viisdom, hvorfor maatte dog Verden frembringe Skadninger, som kun aande Egennyttighed og Uretfærdighed. O! hvor mange flere uqvælede Borgere aade deres rolige, deres tilstrækkelige Brød, naar denne Yngel blev forvised fra de Fornuftbegavedes Sælskab i de tykke Skove til deres Lige, Penge giærrige Røvere, hvorfor blev ikke Eders Væsen i Mørket, bedækked med ævige Skygger, Hvad søge J, Menneske-Hadere, blandt Menneskene mere end umaalelige Skatter, Maaskee Fortrin, maaskee Høiagtelse. Latterligt Forlangende: hvor tør et Uhyre, en sine Medskabningers Bøddel haabe Høiagtelse, Seer det brændende Lys, opsat for Jndus-Beboernes forskudte Aand. Jkke Ydmyghed, ikke Ære blusse af Flammen; Frygt har antændt det, paa det at den Fordømte ingen Viderværdighed skal bære i deres Hytter. Saaledes agte de Fornuftige den ubarmhiertige Rige, Kun Pragten og Stadsen, kun den for Continuation af de Arometris, Julius. 17 en halv 10. 10 en halv 18. 17 en halv 10. 10 en halv 15 en halv 9 en halv 161. 9 en halv 12 en halv 9 8 en halv 8 en halv 8 en halv 12to 3 D. K. 9 en halv 10 en halv 10 9 en halv i 10 en halv 10 to 2 D. 11 12 en 3 D. . 7 en halv 12 en halv : 3 en halv 11 en halv 12 en halv 10 en halv 18 en halv gyldte Klædning hilser Bøielsen, for at undgaae Forfølgelsens Bedrag; Men Manden, Menneske-Haderen, opstige af Hiertet i Møde Forhandelse og Foragt. Hans Navns Stank blæses ved Naboeren i langt bortliggende Egne, og Faderens Skam bedrøver og de uskyldige BørneBørn. riske Observationer for 1772. Stille og klar Himmel, Eftermiddag Havgule, Ligesaa. Ligesaa. N. og klar Himmel. Ligesaa. N. overskyet, Aften klarere. Ligesaa. N. noget skyet, Efterm. Regn, Aften klar, N. klar Himmel. Ligesaa. N. W. noget skyet, siden Musk. Stille, overskyet, Aftenen W. og noget Regn. Næsten stille og lidt Regn imellem. Stille og klar, Efterm. S. W. noget skyet. S. og Regn næsten hele Dagen. S. med Regn-Jlinger. Ligesaa S. og stærke Regn-Jlinger, N. W. noget Regn, Aften stille og Jlinger. S. og Regn. Stille og Regn, Aften klaar. N. W. overskyet, Aftenen stærk Regn. Næsten stille og skyet med Regn imellem. S. og skyet. Stille og taget, Eftermiddag S. W. og klar, S. og noget Regn, Aften klar. Ø. og klar, siden skyet. Ligesaa. Stille og skyet Aften lidt Regn. W. og lidt Regn, Efterm. og Aften kaar. S. overskyet, siden Reg. S. noget klar, siden Drive-Skyer imellem. Heraf udkommer hver Mandag et Blad fra det bergenske Adresse-Contoir hos O. Brose,