Viborger Samler, 1773-04-05
Mandagen den 5 April. Tale holdt paa Kongens Fødsels-Dag, den 29 Januari 1773. af Hr. Rector Tetens i Horsens. Ane Dage ere Herrens. Jngen Dag endes uden de herligste Anledninger til at prise den Gud, hvis Miskundhed er hver Morgen nye over os. Jkke destomindre ere dog visse Dage i vort Liv mærkværdigere, end andre, og altsaa fortiene en besynderligere Erindring. De Dage, paa hvilke vi have oppebaaret de Velgierninger, der have haft og have den meest virksomme Jndflydelse paa vort øvrige Liv, fortiene altsaa meest levende at tilbagekaldes i en taknemmelig Jhukommelse. Denne er Grunden til de adskillige Fester eller høitidelige Dage, som vi alle Verdens Aldere hos alle oplyste Folk, 2 Jypter, Græker, Romere, Tyrker, Jøder, Christne, finde at være helligholdte, ja endog efter Guds egen befaling til det lyksalige Folk, der umiddelbar fik deres Love af hans Mund. Jblandt disse høitidelige Dage finde vi endog i de allerældste Historier, at Kongernes Fødsels=Dage have været regnede. Skriften selv fortæller os om en Ægyptisk Pharads, en grædsk Antiochi, en jødisk Herodis; dog disse Vidnesbyrd synes alene at vise, at Kongerne selv have høitidelig erindret deres Fødsel, ligesom der fortælles om de gamle Perser, at enhver for sig med besynderlig Glæde helligholdt deres Fødsels-Dage, hvilken Skik og tildeels er forplantet til efterkommende oplyste Nationer. Men at end- og Undersaatter paa den høitideligste Maade have helligholdet deres Regenteres Fødsels-Dage, viser i sær det Folks Historie, der ikke mindre ved Videnskaber end seierrige Vaaben har udbredet deres Navn til Verdens Ender, jeg meener de Romere: de sendte paa disse Dage Foræringer til deres Regentere, anrettede offentlige Lege og Skuespil Cu dos Natalitios) gjorde Ofringer til Guderne, iførte sig deres prægtigste Klæder, samledes til glade Giestebudder, bare Krandse paa Hovederne, oplyste med Lys og Lamper deres Huse og Gader, kort sagt, de vidste ikke, hvor mange og store Høitideligheder de vilde anrette. De Christne selv, som levede endog under de hedenske Romere, helligholdte disse Fæster med, i sær med høitidelige Bønner til den Gud, der selv sætter Konger, stifter Regieringer og ødelægger, dem. Jblandt de Skikke, som fra de ældste Tider, ere fortplantede til os, og laante af oplyste Hedninger vedligeholdes af skiønsomme Christne, er da ogsaa denne. Og hvad Under, Hvis Liv vigtigere for Millioner Mennesker, end Kongernes, Hvilke Dage altsaa betydeligere, end de, paa hvilke Gud lader dem fødes, der af hans skiulte Forsyn ere bestemte til heele Rigers Lykke eller Ulykke, Et af Guds store Lofter til David var: "Jeg vil stadfæste din Sæd evindelig og bygge din Stoel fra Slægt til anden. Hvor stoer en Velgierning er det ikke imod et Land, naar Gud opholder en priseng Konge=Slægt, under hvis Bestyrelse det i nogle 100 Aar har været lykkeligt? Hvad Land kan da vel have større Aarsag, til at helligholde deres Kongers FødselsDage, end vort Jkke alene at vi paa saadanne Dage faae nye Anledning at takke Gud for den store, den mageløse Velgierning imod vort TvillingRige, en priselig Regent efter den anden af den velsignede Oldenborgske=Stamme nu over 300 Aar, saa vore Konger ikke, som i mange andre ulyksalige Lande, hvor Familier have afvexlet, har maatte bestige blodige Throner; Men ved saadanne aarligen igientagne Høitideligheder faae vi og saa den saligste Anledning til ligesom paa eengang at frembære vore ydmygste og billigste Taksigelser for de nye Velgierninger, Gud eet Aar efter et andet bevii ser os ved vore dyrebare Konger. Adskii lige Gange have vi været samlede, Høistærede, paa fi dette Sted i denne Forretning. Vi have, som det seeneste vor Skole formaaer, søgt at giøre disse Dage te høitidelige ved en Forretning, som vor Aller og naadigste Konge selv har vildet skulde være hi høitidelig, nemlig at unge Mennesker skulde ved korte vi Taler aflægge Prover paa deres Færdighed i at tænke og fremfore, hvad de have tænkt. Til samme Forretning have vi igien bestemt denne Dag, Materier ere valgte overeenstemmende med Tidernes Beskaffenhed. Den første skal vise Eder Religionens nøie Forbindelse med Staten. Den sidste skal fremfore Exempel paa en stor Kirkens Lærere, der i mange Aar med utrættet Omsorg har bestyret vor Stift, og af hvis Forbønner endnu baade Religionen og Landet hoster de saligste Frugter. Til disse at anhøre ere J. Høistærede, paa det kierligste indbudne. Jeg bliver altsaa egentlig ikke Talere; dog maatte jeg umuelig kunde tilgive mig selv, om jeg paa en Dag, som denne, aldeles vilde tie. Neppe skal de danske Krøniker fremvise for Efter=Slægten noget Aar, saa vigtigt, saa betydeligt, som det, hvis lyksalige Forandringer vi i Dag bør erindre. Hvor skammeligt maatte det derfor ikke være, om vi, der nyde de nærmeste Frugter deraf, ikke skiønnede derpaa; om vi ikke med de ydmygste Taksigelser paa denne høitidelige Dag forbandt de andægtigste Bønner, at det naadige Forsyn vil legge sin Velsignelse til det begyndte, og hver Dag give os nye Prover paa sin faderlige Varetægt over Kongen, det Kongelige Huus, og det gandske Land. Hvor store, hvor herlige ere ikke de Forandringer, Høistærede, som vi i afvigte Aar har at takke det naadige Forsyn for Vi trække Forhænget for de blodige Optrin. Bort sorte Tanker paa en glad Dag, Ach, at Dannemarks Lyksalighed ikke kunde igienbringes uden saadanne Midler, vi skræksomme tænke paa. Du kiendte dem nødvendige, retfærdige Verdens Bestyrere, Evig Priis være dit Navn, at du ved dem reddede din Ære, befordrede vor Frelse. Hvad vilde Stater blive, Høistærede, uden Religion, (Hedningene have kiendt det) Røver=Kuler. Tag Religionen bort, hvad Baand meere imellem Konge og Undersaatter, dyrker jeg ingen Gud, ygter jeg heller ingen Konge, sagde engang en Christelig General til en spottende Regent. At Rigernes Lyksalighed hænger af Gud, tvivler vel ingen af os paa, Høistærede, men hvorledes skulde vel Gud kunde velsigne det Folk, der træder ham og hans Dyrkelse under Fødder, Du har bortkastet mit Ord, jeg vil bortkaste dig fra at være Konge, er Guds egen retfærdige Trusel til hiin ugudelige Jstals Bestyrere: Lad os læse alle Rigers Historier igiennem, og vi skal vist finde at Religionens Foragt har været det visseste Forbud for Rigernes Ødelæggelse, om end Guds ubegribelige Langmodighed til en Tid har opsat den. Det Jødiske Folk kan være os det klareste Exempel. Dii multa neglecti dederunt terræ malla luctiosæ c: De foragtede Guder har tilføiet det bedrøvede Land mange Ulykker, har endog hiin store Romerske Poet vidst at sige. Tvertimod Regna firmat pietas c: Gudsfrygt stadfæster Rigerne, var een af vore egne høisalige Kongers gudelige Valsprog, overeenstemmende med utallige Steder i Guds ubedragelige Ord. Betragte vi allene i dette Stykke afvigte Aars lyksalige Forandring, sandelig vor Glæde skal blive uendelig stoer, og denne Velgierning aleene kan aldrig noksom erkiendes. Hvorledes deres Religion var, der næsten egenmægtig ved de listigste Kunstgreb havde anmasset sig det Offentliges Bestyrelse, vide vi (vi have de tilforladeligste Efterretninger derom, ondt for dem selv, om Giften alene havde blevet i deres eget Hierte, de fandt, Gud være lovet! Lægedom derimod, men hvor mange skræksomme Virkninger saae vi ikke allerede offentlig De skammeligste Laster havde ligesom faaet Frieheds Breve, Templerne vare for dem, hvis Exempler ere meest virksomme, tillukte Huse. Offentlige Gudfrygtigheds Stiftelser bleve ødelagde: Kirker truedes med at forandres til Forfængeligheds Huse. Hoffet savnede det sædvanlige Antal af Lærere: Religionens Tienere spaaede man ubehagelige Forandringer: Skolernes Antal frygtede man at formindskes: Lasterne øvedes ubehindret, da deres udvortes Tilsynsmænd berøvedes deres Myndighed. Med hvilken Skræk, Høistærede, maatte vi see ind i det tilkommende, Mon de Porte, der aabnedes for Lasterne, ikke havde blevet de forskrækkeligste Indgange for Guds retfærdige Domme, Den mig foragter, vil jeg foragte, er Guds uforanderlige Trusel. Lukke vi modtvilligen Døren for ham, maae han vige, og væ da det Folk, fra hvilket Herren er viget: Nu derimod, Høistærede, har igien vor allerhelligste Religion faaet sin værdige Høiagtelse. Kongen selv opbygger de offentlige Forsamlinger med den andægtigste Nærværelse; Jngen Spotter tør nærme sig Tronen; Alle Religionen underminerende Tilladelser ere tilbagekaldte; Endog de udvortes Sæder ere under deres forrige nødvendige Tvang; Tillukte Kirker ere igjen aabnede; Hoffet har igien dets sædvanlige Antal af Lærere. Ville vi ikke selv ved hemmelige Synder tillukke Guds Barmhiertighed for os, skal ingen kunde forføres ved offentlige Forargelser, Maatte Religionen saa vist tee sin salige Virkning i vore Siæle, som den handhæves med den gudeligste Jver af Landets Bestyrere, skal vist Herrens Velsignelse hvile over os, og vi skal med Glæde erfare Sandheden af de dyrebare Ord: Salligt er det Folk, hvis Gud er Herren. (Resten følger.)¬