Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-01-02
Nyeste Skilderi af Kjøbenhavn. nananaananaanUdgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Søndagen den 2 Januar 1831. 28 Aargang. No. 2. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Synderlige Cræk af Sæder i Colombien. i Menzels Lit. Bl. Sept.) opaapasaEn svensk kongl. Sø-Lieutenant Gosselmann, var i Colombien i Aarene 1825 og 1826; hans udkomne Reisebeskrivelse) indeholder ikke statistiske eller politiske Overblik, som Humboldts, Wards og flere Værker, men er pittoresk og er høist interessant ved levende Skildringer af enkelte Scener af den tropiske Natur og det tropiske Liv, vi optage et Par af samme: Damerne tage paa Bal med et Diadem af Cigarer paa Hovedet, hvoraf de unge Springfyre tage Cigarer og ryge indtil der ikke ere flere. Saaledes skulle ogsaa Damerne, naar de bade sig, styrte sig i Vandet i deres fulde Paaklædning, uden at tage noget af, men deres Dragt bestaaer ogsaa kun i en simpel tynd Klædning. – Forfatteren gjorde en Spadserefart til Carthagena: "Da kom nogle fornemme creolske Damer, med ægte spansk Gang, skridende stolte frem i deres tynde hvide Klæder med korte Ærmer og Kjoler, som om de vilde sige: Siden J ikke beundre vor hvide Hud, saa *) Reise in Kolombien in den Jahren 1825 und 1826 von Karl Aug. Gosselmann, Lieut. bei St. Maje stat Flotte. Aus dem Schwedischen ubersest von Freese, Kongl. Schwed. Hosprediger etc. Mit einer Charte. Stralsund 1829. betragt i det mindste vore nette Fødder. Efter dem kan man overalt see en snigende Munk, der indhyllet i sin sorte Kappe, sveder under den med en bred Rand forsynede Hat, som opslaaet paa en Side, hindrer ham i at skue op mod Himlen, men aldeles ikke at kaste stiaalne Blikke til Siderne, om ogsaa kun for at indsamle de mange Ærefrygtsbeviser, hvormed han hilses af den ringere Hob. Til denne kan man regne nogle paa smaae Æsler ridende Negre, som, efter i Staden, at have solgt Haveværterne, nu paa Hjemveien have indtaget sammes Plads paa den lille Paksaddel, paa hvilken de sidde balancerende, og holde Fødderne overkors, om Halsen paa det taalmodige Æsel. Deres hele Cavalleriuniform bestaaer af en særdeles stor Straahat, en Skjorte, og en ude i Enden krummet lille Stok, med hvilken de bagfra spore det bærende Dyr, naar de ofte gjentagne Opmuntringsord: "Burro!" Anda!" - Æsel! gaae - ikke ville hielpe. Dette er især Tilfældet, naar de ville ride af Veien for de tunge Hyrevogne - Volantes hvilke, med Undtagelse af nogle Lastvogne og Kareter i Bogota ere det eneste Slags Kjøretøier i Colombien, og desforuden sikkert det eneste i sit Slags i den hele øvrige Verden; thi vare de nogensinde brugelige i civiliserede Lande, saa maa det nok have været for Aarhundreder siden. Disse sande Uhyrer af Vogne ere vanskelige at beskrive. Man maa forestille sig en gammel vertikal, i Midten overhuggen, Paradevogn med syv Vinduesruder, saaledes at kun den bageste Halvdeel med tre Ruder og store Baghjul er bleven tilbage, hvilken Deel formedelst to lange og tykke Vognstænger, bliver slæbt frem af to jammerlige Heste, paa hvilke en stor tung Neger sidder, og snart slaaer paa dem med en Læder=Pidsk, snart prøver med de paa de nogne Been siddende Sporer at fremme denne kostelige Equipages Fart. Da der ikke haves Glasvinduer, næppe i Sproget, saa tilstede de ikke tildækkede Aabninger en skjøn Leilighed for de deri kjørende Par, til at see sig om og til at blive seete af de mindre lykkelige Fodgængere. Til disse kan man regne en Mængde unge Negerinder, hvis hvide broderede franske Klæder gjøre en usædvanlig Kontrast mod de lange forte Handsker, Strømper og Skoe, hvilket man snart, formedelst deres Farve, skulde troe var en besynderlig Lune af Moden, men dog dannede en mere passende Deel af Pynt til de fine Klæder, end om de vare af den Farve, som Naturen har givet den! Dette var imidlertid Tilfældet, dersom de ikke alene gik med blotte Arme, men ogsaa Barfodede, hvormeget ogsaa Ringene paa Fingrene, Armbaanden om Haandledene, Perlerne paa Halsen og Blomsterne i Haaret indvendte derimod. Strax efter dem kom nogle kolombiske Smaaberrer, med lette Hatte af Rødder, stribede Trøier, og hvide Beenklæder, der vare saa vide, at der under dem, istedet for de med høje Afsatser forsynede Støvler, paa hvilke disse Herrer skrede med deres hovmodige lette Gang, vel kunde have fremskinnet to Fruentimmerfødder, idet de fremskride under en uophørlig Pludren eller snarere Skrigen, som ikke engang kan afbrydes ved deres Cigarrygen. Hist viser sig en stærk undersætsig, smudsig gul Indfødt, hvis glatte sorte Haar hænger ned under den brede Straahat, som beskytter hans fiirskaarne Figur, kun bedækket af en blaa foldet løst hængende Skjorte, som tildeels bedækker et Par lange Underklæder af samme Tøi. Han stod i Begreb med at tage en Cigar ud af sin brede, kun med sparsomt Skjæg zirede Mund, for at give den til sin Kamerat, en kastaniebrun Mulat, der som Afkom af en Europæer og en Afrikanerinde, med sit skjønne, veldannede Legeme, kunde tjene en Billedhugger til Model, og iøvrigt med Undtagelse af de kortlokkede Haar fra hans Moder og hans mørke Farve, ogsaa vilde være en smuk Mand. Efterat han havde tændt sin Cigar, adskilte de dem, for at lade nogle Ryttere passere, der med stiv Tømme, Sporer og Ridepiske holdt deres smaae Heste i det stærkeste Trav, hvorved de havde indøvet dem i Pasgang, der er ligesaa trættende for Hesten, som behagelig for Rytteren. Jmidlertid gik paa den anden Side nogle Garnisons Officierer, hvis store, sorte Knebelsbarter, Fipskjæg og Bakkenbarter, kun lod en liden Deel af deres bleggule Ansigter frit, hvilke med deres lynende Øine viste, at om ogsaa disse Herrer ikke selv, deres Forfædre dog idetmindste nedstammede fra begge Kastilierne, omendskjønt Republikens trefarvede Kokarde paa den store trekantede, med Panascher besatte Hat, og det kolombiske Vaaben paa Knap perne af deres glimrende Uniform forraadte, at de nu forsvarede den uafhængige Republiks Frihed mod det gamle Moderlands Aag. Tilsidst kunde man ogsaa her og der see en Englænder, hvis blege, maare Ansigt beviiste, at der allerede var nogen Tid forløben, siden han havde ombyttet sin elskede Fædrene Øes kolde fugtige Clima mod dette Kontinents tørre brændende Hede. De gaae imidlertid ogsaa her og svede i deres fædrenelandske Dragt, med blaae Frakke, der paa en vis Maade er saa forbunden med deres nationale Existents og synes at være lige saa adskillelig fra dem, som en Tyrk fra sin Mameluk.