Norske Intelligenssedler, 1796-09-21
Jntellige. Nor Norr. No. Onsdagen den 21. September 1796. Ach Död! Du sparer ingen; Gamle og Unge river du bort Midt i Livets Foraar bortrev du den opspirende Rose Jomfrue. KARENELISARETH DAH: Föd den 30 Maji 1775. Död den 8 September 1796. Altsaa kun 21 Aar gammel. Hun var Forældres Haab Venners Glæde, Sorg og Smerte vare Hende næsten ubekiendt Jndtil Forsynet lagde Hende paa Sygdoms Leye. Roelig gik Hun Döden i Möde, Da den blomstrende Ungdom falmede. Glad i sin Forsoner, Agtede Hun ikke meer alle Verdens Glæder. J: A: Bergvitz. Var nogen Dödelig ædel og dydig - from og eyegod var noget Menneske i høy Grad veltænkende - fuld af stor Uskyld, salig Lastfrihed - og kort begavet med herlig - dyrebar Caracteer; saa var det den i Livet Velbaarne, nu i Döden salige Frue ANNA HELENA HORNEMANN v. ORNINS rön PROM. Den 26de Martii 1756 indtraadde Hun paa Livets Bane. Efter at Hun i en Deel Aar havde været sine Forældre til daglig Lyst og hov Glæde, som ugift, indlod Hun sig første Gang i Ægteskab med Kiöb- og Handelsmand Velædle salig ANDREASANDERSENForuden at Hun Syebliklig viste ham en besynderlig Omhed og utrættelig Omhyggelighed, glædede Hun ham med 4 Börn, hvoraf en Datter lever, og, under en vældig Strøm af Taare beklager Savnet af den mest velsignede Moder, naar de øvrige favne Hende med trylfuld Fryd og salig Henrykkelse i Aandernes Boelig Anden Gang indgik Hun ægteskabelig Forbindelse med Velbaarne Hr. Ritmester JOHAN MANGESEN v. ORNINeden 5te Februarii 1794. ikke nok at Hun ligeledes glædede ham med 2de Sönner, men Hun frydede ogsaa stundlig hans Siel ved varm Kierlighed, venlig Omgang og indtagende Mildhed. Men ak, hvor kort, ikke fuldt to Aar, thi den 11 September 1796 brast Hendes fromme Hierte og blide øyne ved Dødens Overfald. Er nogens Hierte beklemt af hæftig Sorg, saa er det en ORNINGS - Röber nogens Aasyn Sielens dybe Græmmelse, saa er det hans, ellers ingen. Or hvor naturlig - om han ønsker, at være den efterladte spæde Sön, der intet føler, 1 naar Faderen maae föle dobbelt og martres for dem begge Læser. Nød du den Lykke at kiende Hendes fieldne Værd, Skuede du dette Ægtepars hörnlige Omgang og var bevist deres usminkede Lyksalighed; da maae du billige Mandens yppige Taarer, tage Deel i hans Sorg og vemode hans tilladelige Græmmelse. Men, beklemte Ven! det være din Trøst: Hendes Fromhed lønnedes ved din - din Godhed rækkede Hendes Haanden. Det være din Trøst: Hun døde rolig og salig venter dig med aabne Armee i Herlighedens Egne, hvor du kan samles med Hende glad, for aldrig at adskilles. 1 Anledning af det indsendte i Intelligens-Sedlen No. 31. n vil læse Folkelærerens Prof. L. Smiths fortræffelige Naar Naturborgeren b Tanker om Dyrenes Natur og Bestemmelse og Menneskets Pligter imod Dyrene, vil han uden Tvivl finde fyldestgiørende Svar paa sit Spørsmaal: Om Dyrene ingen Natur-Ret skal have, Henseende til bemeldte Naturborgers Anke: At der i vores aldrende Lovgivning ikke er tænkt paa Pligter imod Dyrene og hans Haab om en Forordning som bestemmer disse, önsker Forfatteren af disse Linier at vide hvorledes de borgerlige Love kan forekomme Qvertrædelsen af Pligterne imod Dyrene, saa længe disse ere Eiendom og deres Kiøb og Salg ikke kan afskaffes, Monne ikke Overbevisning om hvad man skylder enhver Skabning, foreenet med en levende Forestilling om: at Mennesker og Dyr have en fælles Skaber som Kræver de første til Regnskab for hvorledes de behandle de sidste vil blive den virksomste, om ikke den eneste Lovgivning i den Sag, Morck i Edsvold Sogn, den 11te Sept. 1786. Norck i Sold Salt og St. S.