Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1818-09-15
Sygdommen var gammel; Patienten maatte have Tid til at vinde Kræfter. For bastig anvendte Styrtnings-Midler kunne ogsaa blive dræbende. Hvad der kan sees, er med det samme ogsaa beviist. med at kjøbe sin Melk hos Andre, eller og solgt Koen medens i han endnu kunde faaet 60 Rbd. eller noget mindre for den, forudsat at det ikke havde været ham muligt at betale den. -Men han maae nok have troet, at der intet var vovet ved at staae i Gjeld for de 60 Rbd. Han har altsaa spekuleret og som Spekulant, bør han finde sig i at tabe, b) da det havde være ligesaa muligt, at han kunde vundet ved Koursen. Heller ikke bør det forglemmes, at da han gav 60 Rbd. for Køen stode hans Jndkomster omtrent i Forhold til Prisen. i;) Som det var med Koen, var det og med Eiendomme. Jøvrigt tilgiver Forf. Anmelderen gjerne, hvad han siger og Enfoldighed og Latterlighed; men naar han paastaaer, at Man har villet spotte Nøden, og det ovennikjøbet denalmindeliget, saa er det ligesaa bittert som ugrundet. Nøden fortjener hvert følende Menneskes høieste Deeltagelse. Forf. har aldrig villet nægte, at der jo gives Mange, der ligesaa uforskyldt lide ved Pengenes pludselige Forbedring, som Andre i sin Tid lede ved deres Forværrelse, og at de Lidende, jo fortjene at blive hjulvne paa enhver, med Retfærdigheden overeenstemmende Maade, men mere harmeligt end latterligt er det, naar Man vil søge Aarsagen til en stor Deel Devitorers Pengeforlegenhed i Pengevæsenets Forbedring, 1) og naar Man, paa Grund af Forbedringen, vil giøre Navneværdie til andet end det efter sin Natur virkeligen er. e) De her foreslaaede Alternativer vilde neppe findes probatte. For Landsbyepræsten eller Jorddyrteren i det Heie gaaer det ikke an at kjøbe sin Melk eller skille sig ved sin Ve sætning. Og ved at sige, han maatte sælge sin Koe til Jndkjøbsprisen, forudsætter Man jo blot, at der maatte gives andre Daarer, som vilde være uforsigtige no det var med Koen, var det og med Eiendomme. Jøvrigt tilgiver Forf. Anmelderen gjerne, hvad han siger vi Enfoldighed og Latterlighed; men naar han paastaaer, at Man har villet spotte Nøden, og det ovenikjøbet dens almindeliget, saa er det ligesaa bittert som ugrundet. - Røden fortiener hvert følende Menneskes høieste Deeltagelse. Forf. har aldrig villet nægte, at der jo gives Mange, der lige paa uforgyldt lidt ved Pengenes pludselige Forbedring, som Andre i sin Tid lede ved deres Forværrelse, og at de Lidende so fortjene at blive hjulpne paa enhver, med Retfærdigheden overeenstemmende Maade, men mere harmeligt end atterligt er det, naar Man vil søge Aarsagen til en stor Deel Deditorers Pengeforlegenhed i Pengevæsenets Forbedring, ) og naar Man, paa Grund af Forbedringen, vil gjøre Navneværdie til andet end det efter sin Natur virkeligen er. e) De her foreslaaede Alternativer vilde neppe findes probate. For Landsbyepræsten eller Jorddyrteren i det Heie gaaer det ikke an at kjøbe sin Melk eller skille sig ved sin Ve sætning. Og ved at sige, han maatte sælge sin Koe til Jndkjøbsprisen, forudsætter Man jo blot, at der maatte gives andre Daarer, som vilde være uforsigtige no til at overtage Tibet, Man nu bebreider Vedkommende, at de ikke forudsaae. Talen kan der hverken være om 1 eller 3, men om det Hele, der ikke bør forvexles med Jndivider. b) Besynderlige Slutning! At spekulere, naar det betyder at bruge sund Menneskeforstand ved fine Foretagender, nødes nok Enhver til i det daglige Liv. At virkelige Spekulanter, efter Omstændighederne maae finde sig i at tabe, er en maadelig Trøst, hvor det gielder om at afværge Landets, Forarmelse og Ruin.