Aalborg Stiftstidende, 1835-05-30
Blandede Efterretninger. Nogle bemærkninger om Anonymitetens Værd, findes i Kjøbenhavnsposten Nr. 119. For dem af vore Læsere som ikke have Leilighed til at læse disse bemærkninger in extenso, vil efterfølgende Uddrag ikke være uvelkomment "Hvad angaaer Parterne selv, da maa det være dem aludeles ligegyldigt, om de kjende hinanden eller ei, da det kunder hinandens Ideer, ikke hinandens Personer, de skulle bekæmpe. For en Mand i en underordnet Embedstilling kan det ofte være særdeles betænkeligt, aabenlyst at optræde mod en høi og umiddelbar Foresat eller foresat Autoritet, thi maaske han derved kan paadrage sig Ubehageligheder og Chicaner af forskjellige Slags; saasom: ingen Forøgelse i sine visse, men derimod Indskrænkning i sine uvisse Jndtægter (Gratificationer, eller hvad Navn de nu fore); ingen gunstig Anbefaling paa høiere Steder ved paakommende Leilighed; pedantisk Control over hans Embedsførelse; kort sagt: fra det Øieblik af, at en Undergiven træder i Opposition mod en Foresat der kan skade ham, maa han være belavet paa, ved mangen Anledning, at finde Spor af den Foresattes Mishag; idet mindste er det ikke overflødigt at han gjør sig fortrolig med denne Tanke, der ogsaa almindeligen ganske uvilkaarligt vil paatrænge sig ham, selv om den Foresatte er rettænkende nok til, ei at benytte de Midler, der staae til hans Tjeneste, for, paa een eller anden Maade, at skader Inferieuren. Anderledes bliver det her, hvis de Stridende ere hinanden fuldkommen ukjendte, eller idet mindste, hvis den Undergivne træder maskeret frem; thi da er den Foresatte ligefrem sat i den Stilling, at maatte holde sig til Modpartens Meninger, Indvendinger og Paastande, uden at kunne lade hans Person undgielde derfor, han seer sig nødt til at gjendrive, modbevise og forsvare sig imod hine (hvilket undertiden kan være vanskeligt nok) istedetfor at han ellers maaske snart kunde have nedtrykt en Modstander, der muligen staaer langt under ham i Rang og Embedstilling. En underordnet og navngiven Person kan maaske bringes til Taushed, naar Superteuren træder frem, smykket med alle Embedes Jnsignier, Commandostaven i Haanden, og taler som Herre, men Anonymitetens Logik lader sig hverken slaae af Marken af Rangtitler, Ordensbaand, Anciennitet eller Can tille=Epauletter. Staae begge Modstandere omtrent paa samme Standpunct, da hændes det ofte, at ved en levende, og især paa længere Tid forsat Strid, Sagen selv meere eller mindre kommer til at staae i Baggrunden, og personlige Angreb eller Modangreb træde istedetfor Tiscusionen lover det egentlige Stridsemne. Ligeledes er det altid noget særgerligt, at en Uvedkommende indblander sig i vore Affaiurer, at sige hvis hans yttringer ikke kunne være os behagelige; thi hvad man taust hører af En, taaler man derfor ikke af en Anden. Som Exempel verpaa ville vi slutteligen anføre Følgende: Den danske Soldats lidet misundellesværdige Stilling, Aarsagerne til hans mangelfulde Uddannelse, hans og Officerernes ringe Lønning og Gagering, o. s. v. have ofte af forskjellige Forfattere været omtalte i Skrifter og offentlige Blade, og navnligen af Capitain v. Escherning, der ligefrem siger, at Soldaten maa være Tjenerens Tjener, for nogle Maaltider Mad, nogle Skillinger, eller endog blot for Brændeviin; at Munderingen, svet til flere Kroppe, er langt fra at smigre hans Forfængelighed, ja i hans Rekrutdage er saaledes, at den næsten vækker Medynk og Latter; at Secondlieutenanten paa yngst Gage, fra Pengesynspunctet, staaer omtrent lige med Haandværksvende af Middelclassen i Kjøbenhavn." Alle disse, og mange flere derve Sandheder, fandt man rigtige, idetmindste tang man. Men neppe tillader en Fremmed (en Englænder) sig, rigtignok i meget stærke og bittre Udtryk, at omtale den danske Soldateske, før han strax bliver angreben paa det alvorligste og fra flere Sider, men derhos saa overilet, at en Forfatter næsten aldeles glemmer, hvad See Kiøbenhavnsposten Nr. 33 f. d. A. (Aalborg Avis Nr. 26. . See Kjøbenhavnsposten Nr. 20 s. d. A. (Aalborg Avis Nr. 12.) Englænderen egentligen taler om, og forsvarer hvad denne ikke har angrebet, nemlig den danske Armees Aand Naar denne Forf., ved at omtale Gageringen, beder Gud at bevare os hvad vi have, saa vil udentvivl hele Armeen forene sine Bønner med hans, kun med en lille Forandring i Formularen, som f. Ex. Gud bevare os det Lidet vi have, og give os endnu dertil saameget, at vi kunne leve anstændigen deraf. Et besynderligt Raisonnement er det ogsaa, at den danske Officeer er mere beskeden, end den engelske, fordi han har mindre i Lommen; thi neppe kan Beskedenhed, men vel undertiden Forsagthed, krybende Væsen, servil Underdanighed være Følger af den altid lette ofte tomme Pung. - Hvad Forf. vil opstille som Modsætning til de sprænglærde Theoretikere, er ikke saa let at indsee; thi neppe vil man finde mange Krigs=Practikere i den danske Armee. - Anciennitetsystemmet, som Forf, synes at ville forsvare, har unægteligen det Gode, naar den strængt overholdes, at hverken høi Byrd eller nogetsomhelst andet tilfældigt Fortrin foranlediger Undtagelser, at derved idet mindste Jngen forurettes, og at kun Tilfældet befordrer eller opholder Avancementet; men dette er ogsaa omtrent Alt, hvad der taler for dette System. Derimod har det store Ufuldkommenheder, saasom: at det ofte hæver de udueligste Mænd til de høieste Værdigheder, at det svækker Daadkraften, og undergraver al Lyst til Virksomhed og Selvuddannelse.