Aarhuus Stifts-Tidende, 1833-11-30
At Hr. Drewsens sidste Beviis for at jeg farer med Skingrunde, ligesom første, er grebet af uften, th paa dyrkede Marker, har Hjulploven selv forlængst sløfet de smaa Kjevnheder, som kunde forhindre dens regelmæssige Gang. Beviset er desuden Sagen aldeles uvedkommende, og vilde Hr. Dr. see rigtigt til, skulde han snart blive vaer, at Svingploven ligesaagodt som Hjulploven griber de bere i Forhøininger end i Fordybninger. Hestens Bringe som ved Svingploven er den egentlige Regulator, vil nemlig altid blive i samme Afstand fra Bunden af Furen, og Plov føreren, al Opmærksomhed uagtet, ikke faae Ploven til at gaae anderledes end paa Næsen eller Halen, naar han vil modvirke den Tendents Hestens Bringe giver den. At ingen Modsigelser have fundet Sted i mit Foredrag til Lærlingerne. Jeg har lagt 2den Udgave af min Lærebog til Grund for min Underviisning, og denne Bogsom Hr. Dr. har saameget imod, fra hvis Titelblad Orde ne belønnet med Præmie af det Kongl. Landhuusholdnings Selskab, paa Opfordring af een af Selskabets Præsidentere udslettedes; den samme Bog, siger jeg, er af Landhuusholdnings=Selskabet, under Hr. Drewsens Deeltagelse i Præsidiummet, aarlig sendt mig til Uddeeling blandt Lærlingerne. Hvem har vaklet, hvem har modsagt sig her At Hr. Dr. modsiger sig selv naar han vil bilde Folk ind, at det ikke er min Person men mine Skrifter han angriber. Hvorfor vil han da absolut gjøre mig til en Vendekaabe, til en Mand som farer med Stingrunde, hvorfor gjendriver han ikke Jndholdet af mine Skrifter, Men Sandheden er nok denne, at Hr. Dr. har fundet sig stødt ved et Svar jeg for 8 til 9 Aar siden sendte ham i Anledning af Præmiepløiningerne ved Veile, thi han afbrød da paa een Gang vores hidtil førte Correspondents, og har aldrig besvaret mine Breve siden. Ligeledes mærkede jeg snart Hr. Drewsens indirecte Virkning imod mig. Maaskee kan Hr. Dr. ikke heller finde sig i at Publikum skienker min Sandhedskjærlighed mere Tiltroe end hans Fastholden ved fire Meninger. Og er det sandt, at Hr. Dr. ønsker at hans Landsmænd maae ansee Landhuusholdnings=Selskabets Stræben for Resultatet af Kundskabers og Meningers Masse, ei som en kelt Mands maaskee eensidige Virken, burde han ikke vise sig saa fjendsk imod mig, eller opmuntre Selskabet til at støde anderledes Tænkende fra sig. Her er altsaa atter Modsigelse At Hr. Drewsens Yttring om: at Vexelbrugerer, ikke avler mindre Sæd end Kobbelbrugeren, er grundfalsk J første Rotation kan det være Tilfældet, men siden bestemt ikke, dersom Kobbelbrugeren ellers indretter sine Sager tilbørligen. En 30 til 100aarig Erfaring paa Fredericia og Thorsengslots Marker har fyldestgjørende beviist, at med Hensyn til Sædeavlen er den aarlige Afvexling ingenlunde istand at erstatte Virkningen af Græsleie eller Hvile; og i Fredericia, hvor de lange, smalle Lodder ved en Omskiftning have faaet bedre Figur, glæder man sig til, nu at kunne skaffe Jorden den saa længe savnede Hvile. Paa Thorsengslots Marker er nogle Aars Leie ligeledes igjen indført. For Resten finder jeg det lidt besynderligt, at i saadanne Sager som Antagelsen og Aftakkelsen af Veiledere for Lærlingerne, Hr. Dr., som Formand for 1ste Agerdyrknings Committee, ikke spørges tilraads. Men ihvordan det forholder sig hermed, har man handlet høist fornærmeligt og vilkaarligt imod mig, ved at fratage mig mine Lærlinge. Den var en Tid at jeg attraaede Ansættelse i en virksommere Carriere, men da jeg snart saae mig skuffet i mine Forhaabninger, glædede det mig dog endnu at have Leilighed at virke noget for Fødelandet. Lærlingernes Dannelse udgjorde en stor Deel af mit Livs Lykke, og jeg bestræbte mig for at skaffe mig saamegen Duelighed som mueligt til det mig betroede Hverv. Ogsaa tør jeg frit paastaae, at af de 31 Lærlinge jeg har havt, og som for det meste have tilbragt 2 Aar, her, de fleste vare mig hengivne og erkiendte Nytten af deres Ophold hos mig. Ogsaa høiere Vedkommende maa have erkjendt dette, ellers havde man ikke betroet mig saamange af disse unge Mennesker. Af alt dette er nu kun Erindringen tilbage for mig, og Hr. Dr. kan altsaa fryde sig ved, at hans indirecte Medvirkning ikke har været frugtesløs. Aldebertsminde, den 23de Novbr. 1833. C. Dalgas