Viborger Samler, 1831-11-30
Adenlandske Efterretninger. England. Frygten for, at det skulde gaae tilbage med Reformsagen, synes dog ikke at have været aldeles ugrundet, hvilket kan sluttes af forskjellige Omstændigheder og især af den Bitterhed, hvormed The Courier angriber meget høie Personer, om hvilke den giver at forstaae at de, ikke uden Held, have virket imod den. Den tyder paa tre Hertuger med Bogstaverne C., G. og W., siger, at Redelighed og Sandhedskjærlighed ikke stedse ere en hos Fødsels Ledsagerinder og at Prindser selv vel engang af politiske Grunde kunde udbrede Flauser; dog tilføier den, at hvad end Hertuger, kongelige eller militaire maatte fortælle om Kongen, det dog forhaabentligen intet Jndtryk vil gjøre paa Publicum, hvornæst den opregner, hvor ofte og hvor høitideligt Kong Wilhelm har forpligtet sig til at understøtte Ministeriet og Parlamentsreformen. - The Morning-Posforsikkrer (som sædvanligt med uhyre Overdrivelse, at Rygterne om Minstrenes Fratrædelse havde deres Udspring fra de ministerielle Blades Uforskammenhed, dehavde tilladt sig personlige Fornærmelser mod Kongen, og ved hvis truende Sprog Ministrene havde forsøgt at skræmme Kongen og saaledes drive ham til Udnævnelsen af circa halvfjerde hundrede Peers, som man behøvede til at sætte Reformbillen igjennem. Man havde først modsagt Rygtet, efterat Ministrene vare rendte tilbage til den sommelige Underdanighed. - Endskjøndt saaledes den umiddelbare Fare for Ministrenes Udtrædelse er forbi for deres Tilhængere, saa yttre Courier og Times sig dog utilfreds med Forsinkelsen af at sætte Reformen, igjennem. The Courier siger at Jntet kan redde dem, hvis de først tabe Folkets Tillid. Ile Times fordrer, at Sagen skal afgjøres endnu for Juul, fordi man ved Opsættelse Jntet kan vinde, men derimod tabe Meget. Elte Courier forsikkrer dog, at Parlamentets Sammenkaldelse kun endnu udsættes, indtil den nye Bill, der vil blive ligesaa kraftig som den Forrige, og kun i Enkeltheder afvige fra den er færdig. Ministeriets Forlegenhed synes unægteligen at reise sig af, at Peerernes Majoritet bliver ved sin Meening, og at Kongen ikke destomindre ikke synes at ville indvillige i Udnævnelsen af et tilstrækkeligt Antal nye Peers Torierne prale offentligt med at Overhuset anden Gang vil forkaste Billen - saaledes sige Onaster, Remiet og Blückoods Magaste - saaledes sige alle servile Tidender. De vide ret vel, at ingen Minister kan blive sex Maaneder ved Noret, uden at indføre en væsentlig Reform og at selv Hertugen af Wellington hvis han blev Minister, maatte gjøre dette. Men de indsee at Billens Gjennemdrivelse vil sikkre Grev Grey og hans Partie en lang Varighed af deres Magt, og, for at forhindre dette, modsætte de sig den i Øvrigt aldeles uundgaaelige Reform. Ved Grev Greys Fald haabede, Torierne for et nyt Aarhundrede af sikkre deres paa litiske Almagt. De indgaae høie Væddemaal, at Grev Grey vil resignere, og de parere tre mod to, at Cabinettet inden Juul vil have lidt en væsentlig Forandring. De Personer, der indgaae disse Væddemaal, ere netop de Samme, der med saa stor Nøiagtighed forudsagde Majoriteten imod Reformbillen i Overhuset. En Plan til de nye politiske Operationer giør Lord Brougham til Premierminister, Sir R. Peel til Skatkammercantsler LordLyndhurst til Lordcantsler og Hertugen af Wellington til Generalissimus.