Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1844-02-08
Blandinger. Franskmanden er dog et forunderligt Væsen: den ivrigste Farfægter af Friheden, og paa samme Tid den største Elsker af politiske Forandrindringer, og dog naar det gielder Kampen for den gode Sag vedholdende og tapper til det Yderste. Hans rastløse Aand fordrer stedse Sysselsættelse og Adspredelse – man seer derfor at flere Summer af Statskassen anvendes til offentlige Fornøielser. Carnepallet i Paris denne de overmodige Pariseres Saturnaliefest er især meget glimrende, og der skrives under 22de f. M. at den var allerede der i fuld Gang: Seinepræfectens Baller i Hotel de Ville ere især meget brillante, og Synet af denne architectonisk skjønne Sal med en brillant Belysning, hvori der frem og tilbage bølger en Trængsel af Damer med det meest usøgte Toilet og som besaaede med Diamanter, Herrer i glimrende Uniformer og prydede med Stjerner og Ordener af alle Slags, er meget manifique. Siden July Revolutionen er Selskabet for det meeste overalt meget blandet, og Lakover i kostbare Livreer melde snart en Hertug af Massa og en Hr. Cochon, snart Marquisen af Larochefaucould og Mad. Leboeuf, Fyrsten af Moskwa og Hr. Lecoque. En Mængde Mennesker trænge sig hist om en lille munter Mand med Briller, der demonstrerer meget levende – det er Hr. Tjers, af hvis Miner man vil læse – om han har snart Haab om at blive Minister. Hist glimrer Ministeren Duchatels Gemalinde med hendes smukke Diamanter, men at ligeover for sig, seer hun en ung riig Engelænderinde bogstavelig gandske besaaet med Diamanter, en Mængde Speceriehandlere trænge sig omkring dem, beregne Værdien af Diamanterne i Franks og, calculere hvormange complette Varelagere af Runkelroesukkere og Martiniquekaffe, der lader sig kjøbe derfor. Hist seer man en Greve af den gamle legitimistiskindede Adel, der gjennem sin Lorgnet med megen Opmærksomhed betragter en riigklædt smuk Dame i Selskabet og hvisker til sin Dame, der staaer ved Siden: d connaisser vous - oni, cest seulement la femme d'un Marehaand. Denne, der imidler lægger Mærke til det foragtelige Blik, hvormed hiin Herre vender sig fra hende, spørger strax en Veninde: Hvem er den Herre, som hisset havde sin Lorgnet henvendt paa os. Det er Grev D. Ab erest un de ces Messieurs, que sont cicatricas, (d. c. det er en af de Herrer, som ere brændemærkede, (dette er en Hentydning til de Udtrykke i Adressen fra de Deputeredeskammer, der træffer de Legitimister der have viist Hertugen af Bordeaux deres Hyldest i Londen.) For øvrigt skrives der fra Paris, synes der at hville et mørkt Slør i Aar over alle Fornøielser, siden hiint uheldige Udtryk i Adressen; og siden Hertugen af Orleans's Død har man i Hovedstaden været alvorligere, man bereder sig paa Ting der kunne indtræffe,, tilmed hersker la Grippe, meget stærk i Paris, og Døden gjør i denne Tid en rigelig Høst, saaledes har den i sidste Uge bemægtiget sig trende udmærkede Mænd, nemlig den Deputerede Charles Nodier, Præsidenten i Pairskammeret Bastard og Marskal d'erlon. Tvende høie Personer ere i denne Tid ved Døden afgaaet, nemlig den regierende Hertug af Sachsen-Coburg-Gotha, der døde den 29 Januar, og Storhertuginden af Oldenburg, derer død i Barselseng. (Derimod befandt H. M. Kongen af Sverrig sig bedre, og i Følge et Privatbrev fra Stokholm af 30te Januar var der indtraadt en saa guustig Forandring, at man troer at enhver Fare er overstaaet; da Feberen havde tildeels forladt ham. "Kongen selv er i Dag overbeviist om sin Helbredelse, hvorimod han havde saa lidet Haab derom igaar, at han havde taget Afskeed fra sin høie Familie.