Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-06-10
Da en ædel Dansk Prinds engang besøgte den Franske Armee, lod Generalen Tropperne mandeuvrere for ham i den skjønneste Orden. Da Manoeuvren var tilende sagde den brave General: "her, min Prinds, har De seet Krigens Behageligheder; det er billigt, at jeg ogsaa viser Den dens frygtelige Ubehageligheder, og nu førte han ham ind i Lazarethet. - Omtrent det samme maa jeg sige til mine Læsere: Dehar seet her en kort Beskrivelse over Vauxhalls Behageligheder, og mange iblandt dem længes maaskee allerede efter, selv at deeltage deri; det er billigt at jeg nu ogsaa viser Dem saavel Udehagelighederne ved dens Indretning, som de Følger denne, saavelsom de mange andre unyttige Forlystelser, vi hjemsøges med, og saa begjerligen gribe efter, maa have for det Hele. Jndretningen selv er en svag og alt for ubetydelig Copie af det Londonske og Hamborgske Vauxhall. Naar det Vesterbroiske skulde opfylde sin egentlige Bestemmelse, saa maatte baade Bygning og Haugen i det mindste noget være som Gange saa stor som den nu er. Hangen er ikke allene ganske nylig anlagt, altsaa uden synderlig Skygge, men den oplyste Allee er saa smaal, at man ordentlig maa trænge sig frem, og Lamperne hænge saa lavt og saa tæt ved de Gaaende, at man hvert Øieblik maa frygte for at faae sine Klæder fordærvede. Jstedet for Olie brændes der Tran, og denne udbreder en ubehagelig Lugt over hele Haugen. Af oplyste Partier, som egentlig udgjøre et saadant Steds Behagelighed, findes her alt for faa Haugen er lang nok, men meget for smal. Dansesalen, som, næst Spisesalen, er det eneste Værelse for Gjesterne, er bestandig saa opfyldt med Mennesker, at der ikke kan tænkes noget urimeligere end at danse her Beværtningen er yderst dyr. Et Glas Punsch koster her - for kun at nævne det allerubetydeligste en Mark og et Stykke Smørrebrød 6 s. - Det er nok, at Hr. Chiariny tager 4 Mk. for en simpel Entreebillet; det er, som enhver upartisk vil indrømme, ubilligt, oven i Kjøbet at ansætte saa overdrevne Priser endog for de Forfriskninger, som næsten ere nundværlige for enhver, der besøger dette Vauxhast. Man bør haabe, at disse Priser nedsættes. Man kunde indvende, at en saadan Indretning koster fra Begyndelsen af meget; at man for at blive skadesløs, maa i Førstningen lade sig dyrt betale, da en saadan Speculation desuden er usikker i Kjøbenhavn. - Jngen kan negte, at et virkeligt Vauphall koster meget at indrette, men at det, som vi nu have faaet paa Vesterbro, ikke udkrævede saa stor en Bekostning, det er saa temmelig indlysende. Baade Bygningen og Haugen kan ligesaa godt tjene til hvert andet Brug som til et Vauphall, og de Ølglas, der bruges istedet for Lamper, tabe aldrig deres Værdie. Vil man endelig indføre saadanne Forlystelser hos os, og lade sig betale dem dyrere end i andre Lande, saa bør de i det mindste være Publicums Opmærksomhed, værdige, og ikke bestaae af Flas. Fra en anden Side betragtet kan denne umættelige Forlystelsessyge, og disse mange Leiligheder til at tilfredsstille dem, tidlig eller til dig ikke have andet end sørgelige Følger. Man beraaber sig bestandig paa, at Pengene derved komme i Omløb blandt de forskjellige Folke classer, men man beregner ikke, hvor mangen en Familie der ødelægges, hvor mangen en ærlig Mand der bliver til en Skjelm, hvor mangen en blomstrende Mø, der maa ende sine Dage som gammel Jomfru, hvor mangen en Huusfaders huuslige Lykke undergraves, hvor meget Livets første Fornødenheder fordyres for den Fattige, kort - hvor meget Ondt der stiftes blot for at sætte disse Penge i Omløb. Man siger, alle offentlige Forlystelser ere frivillige den, som ikke har Ævne til at deeltage deri, kan blive derfra; men hvor mange Mennesker have vel Forstand nok til at handle frivillige der, hvor deres Sandselighed og Lidenskaberne føres i saa stærk en Fristelse? Er det ikke det samme, som om man vilde sige til Fisken: "det er din egen Skyld, at du er bleven fanget, thi du har frivillig vidt paa Krogen, Man siger endvidere, at der nuomstunder hersker større Velstand iblandt os end før. Men er Assistencehuuscataloget - denne sande Maalestok for Hovedstadens Velstand – tyndere nu end før, Bliver den ikke tvertimod Aar for Aar tykkere, Stige ikke Ægteskabsskilsmissernes Tal dagligen, Bliver den offentlige Tillid imellem Handlende ikke bestandig svagere, have vore Procuratorer ikke begge Hænderne fulde, Be formes ikke vore Domstole og vor Forligelses og commission med Gjeldssager, Vrimle ikke alle Gader og offentlige Steder af Pebersvende og gamle Jomfruer, Frygte ikke de fleste unge Mennesker i vore Dage for Ægtestanden som for en Skjærsild? - Og alt dette skulde være et Beviis paa Rigdom, O, dersom dette er Tilfældet, saa maatte hver sand Menneskeven ønske, aldrig at have overlevet vort Fædrenelands Fattigdom,