Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-02-06
"Naar man - siger Kjøbenhavnsposten ikke har villet fæste Lid til de Formodninger, der i den senere Tid have søgt at gjøre sig gjældende fra Mund til Mund om en eller anden enkelt Personalforandring, af Regjeringsmændene, da tyder dette hen paa, at den store Mængde ikke just nærer synderlige Forhaabninger om, at det, der stræber at komme frem igjennem den almindelige Mening, ligge paa Øieblikket skulde vide at forskaffe sig Jndgang hos Regjeringen. Den Forestilling, at Regjeringen ved indtrædende Vacance især vil vende sig til de tvende bekjendte Personligheder, der vare Commissarius's bedste Støtter i den roeskildske Stænderforsamling, er ganske naturlig. Af disse fremførte Bang imidlertid i sin Ligefremhed saa mange tørre Sidehug mod Regjeringen, at det maaskee endnu vil vare en Stund, inden han ansees brugbar under det nuværende System, og Ussing, om ham skulde man vel troe, at hans begyndte Arveerklæringsproposition, ved hvilken Commissarius saa venskabelig rørende rakte ham Haanden, snarere vilde hæve i Veiret. Men, Alt vel overveiet, kan det dog vistnok være et Spørgsmaal, om ikke just denne Proposition vil blive en Hindring for Ussing i at flytte fra Gammeltorv hen paa Slotspladsen. Hidtil er det, vel neppe uden Grund, især med Remplacementerne ved den sidste Ministerforandring for Øie, blevet antaget, at Regjeringen ved Besættelsen af høiere Poster tager et ikke uvæsentligt Hensyn til Stemningen i Hertugdømmerne. Hvorledes denne imidlertid har udtalt sig saavel mod Ussing som mod den roeskildske Commissarius, netop i Anledning af Arve-Erklæringspropositionen, er for nyt til at vi behøve gjentagende at fremstille Detaillen, da Enhver fuldkomment kan erindre den Harme, ja man kan gjerne uden Overdrivelse sige Jndignation, hvormed de holsteenske Deputerede og Adresserne fra Hertugdommernes Beboere udtalede sig. Regjeringen vil vistnok derfor betænke sig to Gange, inden den beslutter sig til at optage Ussing i sig. At erhverve en Regjeringspost er altid vanskeligere, end at holde sig paa den, naar man først har den inde. Om den jydske Stænderforsamling, understøttet tildeels af den roeskildske og den holsteenske, end derfor ikke skulde formaae at fjerne Ørsted fra hans Ministerplads, saa kunde det dog nok være, at den holsteenske Stænderforsamlings Dom over Ussing, kunde være i Stand til at holde ham borte fra den Regjeringsplads, hans seneste Virksomhed som første Deputeret for Kjøbenhavn ellers under de nuværende Forhold kunde have givet ham Adkomst til. Om den kongl. Resolution ang, den slesvigske Forening hedder det i Ribe Avis: "Denne maa endmere overbevise mange Vantroende om, at vor Konge i sit Hjerte og Sind er dansk, og at det kun er den haardnakkede Modstand, som Hs. Majestæts Villie møder fra saamange Sider, og Mangel paa Kraft og klar Jndsigt hos Hs. Majestæts nærmeste danske Raadgivere, der kan bevirke, at Nogen et eneste Øieblik kan tvivle derom. Jfølge en Skrivelse i "Jtzeh. Wochenbl." har man alt havt Efterretning herom i Slesvig den 20de. Man seer, hvor vigtig denne Sag synes dem, og hvor paalidelig og expedit den kjøbenhavnske Correspondent er. Anmeldelsen herom i Jtzehoeren overgaaer iøvrigt næsten den holsteenske Adresse; her siges, at det er en Lykke for os Danske, at denne Sag er afgjort, da To af os ere stærkt graverede i det Haderslevske Attentat, som ogsaa skulle være graverede i Extract-Sagen. Naar vi forsvare Konge og Fædreland, saa ere vi "sehr gravirt", naar vi blive morderisk overfaldne af fantiske Schleswigholsteiners og kun værge for vort Liv, saa ere vi "sehr gravirt" Ja Jtzehoeren har Ret: "das Schicksal vertheilt seine Gaben launenhaft. (Hp. Av.) For at kunne dømme, hvor vidt nogen retfærdig Bebreidelse kan gjøres Regjeringen med Hensyn til det i Henseende til den grønlandske Koloni Jacobshavns ringe Befolkning meget betydelige Antal Mennesker, som paa saa høist gruelig og ynkelig Maade ere omkomne af Hunger, maa man være i nøie Kundskab om, hvor vidt dette sørgelige Tilfælde ene kan tilskrives uforudseelige Naturbegivenheder i Landet selv; og Regjeringens Pakhuse have været ligesaa forsynede med Levnetsmidler som i de andre Aar, og endelig om man ikke har tilbageholdt paa en uforsvarlig Maade det for Haanden værende Forraad, afFrygt for at give Grønlænderne Kredit. Ogsaa bordet ikke glemmes, at Grønlændernes vigtigste Næringsmidler ikke bestaae i nogetsomhelst Product fra Danmark, men i Sælhunden. Hvad Grønlænderne faae fra Danmark er egentlig, saa at sige, tilhobe Luxusartikler, Kaffe, Sukker, Bønner, Manufacturvarer osv. Jmidlertid skylder vistnok Regjeringen sig selv at bringe Lys i denne sørgelige Historie. (Morgenposten.)