Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-07-04
Deres Velærværdighed ville godhedsfuld tilgive, at en Dem ubekiendt Læser af deres Tidende tager sig den Friehed at giøre opmærksom paa en historisk Urigtighed, som er indløben i det Stykke om Swedenborg, som de 2de sidste No. have leveret, og som efter hans Mening ikke kan være dem ligegyldig. (Urigtigheden er Originalens: thi Stykket var i det hele en Oversættelse; Oversætterens Feil bestaaer i at han ikke efterslog Angivelsen og forsikkrede sig om dens Rigtighed).J Spalten 789 No. 50 hedder det, at Svedenborg 1763 havde en Samtale med Ulrikke Eleonora, Cari den Tolvtes yngste Søster, om hendes afdøde Broder Prinds Wilhelm. Men Dronning H. C. døde den 24de Novbr. 1741, og hun havde ingen Brødre uden Kong Carl; thi de øvrig Prindser, som Carl den Ellevte avlede, døde i deres spæde Barndom (vid. Udt. af Lagerbr. Sverrigs Histor. Kbhvn. 1794 Pagn. 765 og 502.)Men den i dette Tilfælde meente Dronning er uden at Tvivl Lovise Ulrikke. Hun var Kong Frederik den Anden af Preussens Søster, Kg. Adolph Frederiks Gemalinde, hvis Broder August Wilhelm døde den 12te Juni 1758 (vid. Suplemen. Tafeln zu Hübners geneol. Kabell. 4 Liefen Tab. 79.) – J det mindste har Swedenborg havt en Passage med denne Dronning, hvilken sikkert er den samme, som den her tilsigtede. Da den er høist mærkelig og interressant med Hensyn til denne Sværmers (eller Bedragers, Characteer vil jeg udskrive den Ord til andet af Helmouths Naturlære Pagn. 39. 40. Det lyder saaledes. "Det, hvorved han (Swedenborg) erhvervede sig stor Anseelse, var det Tilfælde, at den daværende Dronning, Louise Ulrikke, forlangte at vide af ham, hvorfor hendes da afdøde Broder, Prinsen, ikke havde svaret paa et vist Brev. Swedenborg lovede Dronningen, at meddele hende Efterretning derom i en Tid af fire og tyve Timer, da han imidlertid vilde tale med den afdøde Prinsees Aand. Efter denne Tid fortæller han Dronningen i en hemmelig Audients, ikke alene Brevets Jndhold, som hun havde skrevet; men ogsaa Aarsagerne, hvorfor hun intet Svar havde faaet fra Prinsen. Dronningen overbeviist om, at Jngen uden hun og hendes afdøde Broder kunde vide noget af Brevets Jndhold, geraadede derover i en ikke ringe Bestyrtelse, og troede nu vist og fast at Swedenborg var en virkelig Aandeseer. "Men Grev F. har for nogle Aar siden aabenbaret denne paa den Tid uopløselige Gaade. Greverne T. og H. vare nærværende, da Dronningen gav Smedenborg denne Commission. Disse Personer var det just, som selv havde understukket Brevet og nu brugte de Swedenborg til at sige Dronningen deres Mening om de daværende Statsanliggender, og hvad de ikke selv fordristede sig til at sige hende. Til denne Hensigt giorde de ham bekiendt med Brevets Jndhold. Han maatte foregive, at Prinsens Aand havde aabenbaret sig for ham og lod hende sige, at han derfor ikke havde svaret hende, fordi han ikke havde kunnet bifalde hendes Forhold. Han lod hende nu tillige bede ikke igjen at blande sig i Statsanliggender." Saavidt Helmouth. Det er en rum Tid, siden jeg læste dette; men da det altid har været mig magtpaaliggende at forklare mig slige mærkelige Phænomener i den menneskelige Aands Virken og at finde en fornuftig Forklaring til Sværmeres, Handlinger og Adfærd, enten ved at see dem som Bedragne eller Bedragere, saa lagde jeg nøie Mærke. til denne Fortælling, som, hvis den har fuld historisk Gyldighed, neppe vil lade Tvivl tilbage, hvilken Rolle man skal tilskrive Svedenborg. At see den fra flere Kanter historisk begrundet synes mig derfor saare ønskeligt. Parlamentsvagene i England.