Ribe Stifts Adresseaviser, 1843-01-09
at H. M. er Medlem af det tydske Forbund, hvorved Statens internationale Forhold under visse Omstændigheder kunde blive complicerede. Danmark har forhen existeret uden Forening med Holsteen, og Jndsenderen troer, at dersom der viste sig noget Tegn til, at en Adskillelse dog maatte finde Sted, vilde Tanken herom ikke vække særdeles Bekymring iblandt de fleste Danske. Anderledes er det derimod, naar Talen er om at skille Slesvig og Kongeriget. Næsten hele Slesvig har, paa korte Afbrydelser nær, været forbundet med Danmarks Rige i et Aartusinde. Trængsler og Gjenvordigheder have bøiet Fædrelandet i dets lange Liv, men stedse har det gjenvundet sin gamle Sydgrændse, og ingensinde har Slesvig været tydsk i politisk Forstand, saalidet som dette nu er Tilfældet. Vel har det for en meget stor Deel tydsk Nationalitet, og hvor den findes, agtes den af alle Danske, om ikke af anden Grund, saa fordi Enhver indseer, at ingen Kamp kunde være mere ulige end imellem Danskhed og Tydskhed, hvor den første var offensiv, men hvor tilbagetrængt endog vort Modersmaal har været i Aarhundreder, saa kan dets Røst dog endnu høres paa de selvsamme Steder, hvor Germaner og Nordboer berørte hinanden i en fjern Oldtid. Derfor angaaer dette Spørgsmaal om Baandet mellem Slesvig og Danmark os, denne Stræben efter en Adskillelse, som vilde bringe Danmark til en Usikkerhed og Svaghed ligeoverfor andre Stater, som det ingensinde har havt i Historien, berører os i en saa høi Grad, at alle andre politiske Spørgsmaal maa i Betydning og Alvor vige Pladsen, for dette. Fremfor alt Andet Sikkerhed for den Grund, hvorpaa vi staae, for den Arv, vi have modtaget fra vore Fædre, ikke for at splintre og sønderlemme den, men for at bevare den" Redacteuren, Prof. Schouw ledsaget denne Artikel med nogle træffende bemærtninger, hvori han fremhæver, at det er det slesvig-holsteenske Partie, som er den angribende Deel, det danske Folk den forsvarende; det er hiint, der vil fremdrive Forandringer, dette ønsker at holde paa det Bestaaende, forsaavidt Partiets Voldsomhed, ikke nøder til betryggende Forholdsregler; det er det danske Folk, som er beredt til Mægling og Fred, det slesvig-holsteenske Partie, som bortviser alle Mæglings- og udjevnings Forsøg. Han fremhæver, hvorledes man i Hertugdommernes Forhandlinger i Stænderne, finder idelige Angreb, ofte raae Udfald, imod Danmark og den danske Nationalitet endog stundom af Forsamlingens betydeligste Medlemmer, idelig og stærk Paaberaabelse af Hertugdommernes Prægravationer, medens kun enkelte svage Yttringer af denne Art forekomme i de danske Forsamlingers Forhandlinger, uagtet, hvis nogen Prægravation finder Sted, denne snarere er paa dansk Side. "Men" – saa slutter begge de danske Stænderforsamlingers Præsident i sex Aar - "har saaledes det danske Folk, gjennem sine Repræsentanter, hidtil viist en høi Grad. af Eftergivenhed, da vil det nu, efter at hiin Parties Bestræbelser ere traadte saa bestemte frem, være Svaghed længere at tie og taale. Til sindigt men kraftigt Modværge er der derfor den stærkeste Opfordring, og derfor kan den, som formaaer at føre Ordets Vaaben, ikke længer tie, naar ikke Fædreneland og Fædrenesprog ere tomme Ord for ham, eller han over lutter Betænkeligheder glemmer at betænke, at han har et Fædreneland." (O. Th. A.)