Aarhuus Stifts-Tidende, 1830-08-21
Blandinger. Ludvig Philip af Orleans, nuværende Konge af Frankrige. Denne Fyrste, hvis Navn nu lyder i Alles Munde, og paa hvem Europas Øine ere heftede denne skjæbnesvangte Tid, er født den 6te October 1773. Hans Fader var den i Revolutionshistorien saa bekjendt Philip af Orleans (Egalite), som efter at have været et Folkeparties Afgud, endte sit Liv paa Guillotinen den 6te Nov. 1793. Sin første Opdragelse fiihan af den berømte Madame Geenlis. Tidligen røbede han herlige Anlæg, kløgtigt Nemme, og Lyst til Videnskabelighed, der siden kom ham vel tilpas i Livets Omvexlinger. J sit 17de Aar var han General i den franske Armee under Dumouriets Kommando, og udmærkede sig især i Slaget ved Jemappes (6te Nov. 1792), hvor han 3 Gange samlede Tropperne og førte dem paany ind i Jlden. 1793 beleirede han Mastricht. Han kommanderede i Bataillen ved Neervinden (18de Marts 1793. og udmærkede sig ved Tirlemonts Forsvar. Da Dumourie strandede i sin dristige Plan at opløse Nationalkonventet og at sætte Demokratiets altomrivende Strøm en Dæmning, blev han indviklet i Dennes Fald, og maatte flygte Hans Familie blev arresteret; kun hans Søster var undkommet tilligemed Md. Genlis, og havde fundet Tilflugtsted i et Kloster i Schweitz. Blottet for alle pekuniaire Midler vandrede han mellem Alperne, i personlig Fare og udsat for alle Savn. J denne sin Nød henvendte han sig til en Skole i Reichenau for at blive ansaderved som Lærer i Sprog, Historie og Mathematik J 8 Maaneder holdt han sig saaledes skjult, og for tjente her sit Ophold paa en Maade, som langt flere maa beundre end misunde. Men det herskende Partie kom paa Spor efter ham, og han maatte flygte paany I April 1795 kom han til Kjøbenhavn, hvor han, skjøndLassen. ukjendt, fandt en velvillig Modtagelse i de Cs Huus. Herfra gik han over Sverrig til Norge, som han, under Navnet Müller, bereiste baade søndenfields og nordenfields. Over Trondhjem gik han til Nordkap og Torneaa, og derfra tilbage over Abo og Aalands=Øerne til Stockholm. Ved det svenske Hof opdagede man hans sande Navn og Stand, og skjænkede ham den Modtagelse, hvorpaa hans Fødsel og Ulykke kunde gjøre Krav. Han besøgte Dalekarlien, besaae Bjergværkerne og dvælede paa Gustav Wasas Mora. Over Khvn. vendte han atter tilbage til Hamborg, hvor Coalisationen gjorde ham glimrende Tilbud naar han vilde gaae i dens Tjeneste, men han afslog dem. Han trak sig nu tilbagetil Frederikstadt i Holsteen, hvor han levede, om ikke kummerligen, saa dog nødtørftigen. Her modtog han 1796 et Brev fra sin Moder, der bad ham om at reise til Amerika, fordi Directoriet ønskede, at han skulde forlade Europa. "Du vil derved - skrev hun - formilde min og Dine Sødskendes Skjebne. Frankrig fordrer det til sin Beroligelse." J den nye Verdens Fristat opholdt han sig en Tidlang, ved Andres Velgjørenhed. Han længtes efter at see sin Moder, som imidlertid var bleven forviist til Spanien; han indskibede sig fra Philladelphia, men blev opbragt af en engelsk Kaper. J London traf Hertugen af Orleans sammen med den daværende Monsieur (Carl X). Den fælleds Ulykke nærmede igjen den samme Families Grene, som Begivenhedernes Storm havde skilt saalangt fra hinanden. Stille og rolig levede han nu en Deel Aar paa Landgodset Tvickenham, hvor han fortsatte sine Studeringer, højtagtet af Engellands ypperste Statsmænd og meest agtede Lærde. Han havde en Broder som leed af Brystsvaghed, og som Lægerne havde tilraadt at søge et mildere Clima. Hertugen fulgte ham til Neapel, hvor Brø deren døde. Her saae han sin nuværende Gemalinde, Maria Amalia, Kong Ferdinand af Neapels Datter, (Søster til den nuværende Konge), og elskede hende. Den 25de Novbr. 1809 blev han formælet, og levede i Palermo indtil Napoleons Fald, da han vendte tilbagetil Paris, som han igjen maatte flygte bort fra da Napoleon kom tilbage fra Elba. Han gik til Engelland igjen, og levede her atter paa sit elskede Tvickenham, landflygtig som dengang, elsket, æret og hædret som dengang. Under sit Ophold her blev han engang i Aaret 1816 indbuden til et Middagsmaaltid paa den aarlige Stiftelsesdag af et Skolelærersamfund, men undskyldte sig skrivt, lig, idet han tillige sendte Kassereren en rund Gave til Understøttelseskassen med den bemærkning: "at da han, i et Tidsrum af haard Modgang og Forfølgelse, selv havde været Lærer i en Skole, haabede han, at Selskabet til trængende Skolelæreres Bedste vilde tillade, ham, ogsaa at yde sin Skjerv som Skolelærer." Der var Høimodighed i denne Tilstaaelse. Han undsaae sig ikke ved Nød og Trang; han havde Grund til at være stolt af de Fortjenester som de udviklede. Siden 1817. har han levet i Paris et privat, men meget glimrende Liv. Hans herlige Vaaninger i Palais royal og Neuilly, stode, uden Forskiel, aabne for de Ypperste af alle Partier. Her levede han, agtet af sine Medborgere, og elsket af et Partie, der ofte forhaabningsfuld vendte sine Øine mod ham, og der nu i hans Haand har betroet Statens Roer, da Anarkiets Storm atter truede med at gaae hærgende over Frankrigs Jordbund. Fra nu af tilhører hans Liv Verdenshistorien. Han har 8 Børn, 5 Sønner og 3 Døttre. Den ældste Søn, Hertugen af Chartres, er, skjøndt endnu ikke 20 Aar gammel, Che for et Husarregiment. Det var ham som Publikum i Fjor, da han paa et Hofbal i London dandsede saa paafaldende meget med den lille Dronning af Portugal, D. Maria da Gloria, allerede havde forlovet med denne Prindsesse. Nu er han Kronprinds af Frankrige. En af den nye Konges første Handlinger var, at give den bekjendte Marseillerhymnes Digter og Komponist, Delisle, en Pension af 1500 Fr. med de Ord: "Denne Sang har vakt Minder i mit Hjerte, som ere mig dyrebare; jeg har ikke glemt, at dens Forfatter var En af mine Krigskammerater. - Saaledes skal han ogsaa, forat sætte sig fast i Folkets Gunst, allerede have skrevet til Kongen af Engelland om Napoleons Been, for at lade dem bisætte under Seiers-Statuen paa Vendome pladsen. Huset Orleans er meget riigt, og fik allene for sin Deel over 2 Millioner Species af de 1000 Mill. Fr. Emigranterstatning.