Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-09-13
Grækerne ere et Folk, som man ikke lan sammenligne med noget andet, der har opnaae samme Dannelsestrin eller langvarige Ulykke have tvunget til at skride tilbage til samme Punkt. Man finder intet andetsteds en saad Blanding af Vankundighed, Usselhed og Stol hed. Fulde af Mindet om deres Fædreneland, gamle Berømthed bryste de sig deraf, som en de havde vidst at bevare den. I Hytterne, lii Stæderne, i Armods Skjød, som midt i Rigdommene og Yppigheden, er dette Nationalladet første, der paafalder Iagttageren. Grækeren reiser sin Hytte blandt Ruinerne af Lempler, Palladser, Bygninger, hvis Architectur prunke med megen Pragt; han tvivler ikke paa at denne Modsætning er Maalestokken for hans Fald, i der ikke er mindre Forskjel imellem hans Forsadre og ham, end imellem disse Templer, disse Palladser, disse Mindemærker og de usle Beliger, som ere traadte i deres Sted. Ho Stolthed finder Næring i det, der burde til fylde ham med Forvirring. Grækeren er ovin bevist om, at han i Jndsigter overgaaer alle i Nationer, hvis Lærerinde hans gamle Fædringland har været. Denne Stoltheds Last fri bringer en anden langt skadeligere; den git Menneskene ulærvillige, næsten utæmmelig Intet er vanskeligere end at paalægge Grækerne en vis Orden, en regulair Tieneste, saavel til Lands som til Søes, og det er fortrinligen hidtil kommet deraf, at man mangler Midler til at betale underholde, ja endog føde dem. Fab vier kunde kun beholde høist hver tiende Mand af de Soldater, han oprettede Regimenter af: i Slutningen af hver Maaned maa man fornye Besætningen af hvert Krigskib, saa at en Anfører ikke kan beholde under sin befaling et tilstrækkeligt Antal øvede Matroser. Disse Hindringer for enhver god Marine eller Militairorganisation maa nu betragtes som lovervindelige. De ere Formen af en Characteer egne, der befæster sig med Tiden og ikke kan forandres. Det vilde være forgjeves at søge at modificere voxne Menneskers Vaner; en heel Slægt maa forsvinde førend den græske Nation vil være istand til at følge de europæiske Regieringers Gang, maatte man dog være overbevist om denne Sandhed. Det er ikke muligt, at danne af Grækerne regulaire Troppecorps, det være nu til Statens Forsvar mod en udvortes Fiende, eller for at hævde Øvrighedens Myndighed indvortes. Dette Land kan ikke levere uden Partigængere, ingen Soldater, og endog Kjærnen af dets Matroser, er, i den Blottelses og Forladtheds Tilstand, hvori de ere bragte, hidtil let henfaldet til Sørøvervaner. Man sammenligne ikke engang de græske irregulaire Tropper med de asiatiske Magters og russiske, mindst med de sidste, alle sammensatte af Mennisker, hvis jevne og milde Sæder i Fredstiden gere den Regjering Ære, under hvilken de lere. Grækeren har endnu intet Begreb om den paa Lovenes Beskyttelse grundede Lykke; men han har en medfødt Drift og Trang dertil, og han føler, at han ikke kan undvære Støtten af en Magt, der styres af Visdom og Retfærdighed, som det ofte af Folkehoben udstødte og af Iagttagere bemærkede Skrig, AAI KIIII en Høvding og Retfærdigheden) beviser. Denne Jagttagelse er aldeles ikke undgaaet de Statsmænd, der styre de tre store Magters Mellemkomst, men det er at befrygte, at gamle Vaner, og nye Exempler ville ved denne Leilighed vildlede en velgjørende Politik, som synes oprigtigen at sysselsætte sig med et Folks Tarv, som den vil befrie fra sine Underkueres Aag. Man har foreslaaet, siges der, at give Grækenland en i London, eller Petersborg, eller Paris udtænkt Regjeringsform, og at organisere den ny europæiske Stat under Beskyttelsen af en Occupationsarmee. Ganske sikkert vilde de Raadgivere, som bevirkede Antagelsen af denne Beslutning blive meget skuffede, naar de saae Følgerne deraf. I dette Land, militairbesat, vilde intet kunne opnaaes uden med Bajonettens eller Sværdets Magt; Befolkningen vil i intet give efter; den vilde tilbagestøde de gavnligste Forbedringer, paalagte som et Aag, uden at have raadført sig med Folkestemmen. Grækenland vilde troe, ikkun at have skiftet Herre, det vilde sige til sine Befriere hvad de scythiske Gesandter fordum sagde til Alexander den Store, hvilken Storhed og Magt I end besidde, ingen vil taale et fremmed Herredømme. Modstanden, vilde være haardnakket, om den blev uvirksom og ikke gik til over Opstand. Engellændere, Russer, Franskmænd vilde ikke blive mindre forhadte hos Grækerne, end de Franske ere det nu hos Spanierne af alle Partier, og man vente ikke at Grækernes Had vil formildes ved ædle Følelser, man gjøre ikke Regning paa Proclamationer, hvor den oprigtigste Ugennyttighed udtrykkes med Veltalenhed og Værdighed; man vil ikke troe det. De Undertrykkelsesaarhundreder, der have tynget paa Grækerne, have udslettet hos dem hver Tanke om en billig Regjering; de ere blevne mistænksomme; og i Sandhed, den Medfart, man i saa lang Tid har viist dem, maatte betage dem al Tillid, og bringe dem paa den Tanke, at al Autoritet er væsentligen ond og røverisk. Man prøve at overbevise dem med politiske Betragtninger, ved at gjøre dem det indlysende, at Besiddelsen af deres Lande ikke egner sig for Rusland, at den kun vilde tjene til at give dette Rige en større, slet forsvaret Grændsendvidelse og til at gjøre det mere angribeligt, at Frankrige, tilfreds med sin Rang blandt Europas Stater, rigt ved sin JordbundsFrembringelser og Fordelen af sin Handel, lykkeligt ved sine Indretninger, som det ikke frygter for at miste ikke trænger til langtbortliggende Besiddelser, hvor dets Sønner skulle gaae hen og søge deres Lykke, at Engelland har Colonier nok i de *) tvende Verdener og at i Middelhavet Gibraltar, Malta og de joniske Øer ere det nok til sin Handels Beskyttelse; at engelske Establissementer i Morea, Livadien og Romelien vilde være mere byrdefulde end fordeelagtige for Storbritanien, allerede nær ved at bagne under Vægten af sin Gield. Saadan Tale vil kunne begribes af en Maurocordato, Tricupis, Missolonghi og endnu to eller tre oplyste Mænd i det Høieste blandt dem, der have opnaaet nogen Anseelse og Myndighed over deres Medborgere; men man vilde spilde sin Tid, dersom man anstillede saadanne Betragtninger med den største Deel andre Græker af Jndflydelse, blottede for Jndsigter og man maa tilstaae, endog for borgerlige Dyder. I deres Øine er Grækenland det skjønneste Land i Verden, den Gjenstand, som alle Monarker i Europa med største Jver ere i Lysten efter; de Tropper, der vilde besætte deres Land, vilde ikke være bestemte til at beskytte, men til at undertrykke dem; det efter deres Mening, sande Formaal for al hiin Krigsrustning; de sætte ikke større Tillid, til deres oprigtigste Venner, end de selv fortjene. Jmidlertid udfordres en Magt til at understøtte Regjeringens Foretagender, og Medvirkningen af Love, der maa indføres. Da man ikke med Nytte kan bruge de græske Tropper eller de mæglende Magters, saa er kun et Partie at tage, det er at sætte den græske Regjering istand til, at have for en vis Tid et bestemt Antal fremmede Tropper i sin Tjeneste. Saaledes forandrer Spørgsmaalet sin Natur og kan blive opløst ved Grundsætninger, som lede en viis og omhyggelig Finantsbestyrelse. Efterat have sat en Mand, der besidder de mæglende Magters Tillid, i Spidsen for den græske Regiering, maa man forskaffe ham Midler til at Nam at major fortiorque vis cætteris, tamen alienigenum dominum pati nemo vult. Quintus Curtius.) opfylde sine hæderlige Pligter, og det første af disse Midler er Penge. Rusland har gjor Begyndelsen; det har allerede ydet nogen Hjt, i Contanter; Raden er kommen til Frankrig Engelland, som mere bebyrdet med Gield, komme sidst. J en høi Veldædighedsgierninpaa fælles Bekostning, er denne Deeltagelse til lig. Det er ei en ny trykkende Skat, der sl. føjes til de Paalæg, der trykke begge NationeFem Million Franker, hvoraf Frankrige og Egelland betaler hver Halvdelen, vilde være til strækkelig til den græske Regjerings Fornødeheder; det vilde omtrent være 4 pC. af hriStats offentlige Indtægter. Med en efter udseende saa maadelig Hielp vilde Culturen og Konstfliden i det fordum saa blomstrende Grækenland oplives og Handelen igjen fremstaae i det Archipel, hvis mindste Jloter have erhvervet sig en udødelig Berømthed. Befolkningen, som fik sin Frihed igjen, vilde snart finde Velstand og ikke frygte for at vise den; den vilde opfordre sine Befriere til Handel. Sørøverie, vilde ophøre i Øerne i Archipelagus, saasnat Jndbyggerne kunde berige sig paa mindre fan lige Veie; Handelskibene behøvede man ikke mere at beskytte med Escadrer, der medføre Li Bekostning: en Besparelse, hvis Vigtighed Regjeringerne noksom kjende. Nye Mundin, vilde aabnes for de Handlende, disse ere Beleningen for de smaa Opoffrelser, de have gjort. Der udkræves virkeligen adskillige Opofftelser af Tid og Taalmodighed for at sætte Grækerne i en sand Civilisationsstand, og bringe dem til at understøtte en god Regjering. I deres Folkeforsamlinger hænder det næsten aldrig, af Flerheden erklærer sig for den bedre Mening; man maa næsten kun raadføre sig med Mindretallet, det vil sige, man behøver der Raadsforsamlinger og et lidet Antal Raad. Da næsten ingen anden Indretning vilde være anvendt lig under de nuværende Omstændigheder, lier det nødvendigt, at den græske Regjering har et Troppecorps og en Sømagt at raade ovet. Jeg antager, at 6000 Mand Landtropper og 1000 National Matroser, som let kunde sammenbringes og disciplineres, hvis man var istand til at sikkre dem den nøiagtige Betaling af de res Lønning, var tilstrækkelige. Disse regulaire Tropper, velanførte, kunde undervise og danne de unge græske Soldater; de saaledes dannede Besætninger vilde ligeledes være en Skole for de unge Matroser af denne Nation; thi de voxne Folk er det overflødigt at give sig af med. Endnu engang, det er ikke en Bebreidelse, der gjøres dette Folk, det er blevet Alt hvad det under Herrer, som Tyrkerne, kunde blive, ligesaa blottet for Kundskaber, ligesaa nær Lasten, og fjernt fra virkelige Dyder som dets Tyranner; og det viser ved alle Leiligheder, Præget af de Lænker, det saalænge har baaret. At tilbyde det, førend Tiden, frie Indretninger, det er at tale til det et Sprog, hvoraf intet Ord har gjenlydt i dets Øren, og give det Jnstrumenter i Hænderne, hvis Brug og Nytte det ikke kjender. Vist nok ere disse Ævner ikke sløvede, udslukte, en kostelig Sæd er opbevaret i dets Siel; men den kan ikke spire, uden i Frihedens Bund. Grækenland forener endnu ikke Elementerne af en Republik; men alligevel bør det constituere sig og tage en Rang blandt Europas Stater. Hvilken Form egner det sig til at antage, Dersom det beholder sin Jord bunds Heelhed, saa vil det maaskee være nødvendigt, at oprette det græske Rige i dets gamle Hovedstad. Men hvilken Beslutning man end tager, maa man ikke laane Øre til en snever, ængstelig Politik; man maa vise sig virkelig stor, men der gives ingen sand Storhed uden høimodighed. Er Grækenland med de Provindser, der omgive det, eengang befriet fra sine Tyranner, saa vil det indkalde Jorddyrkere, Konstnere og al Slags Konstflid, tusinde arbeidsomme Familier ville ikke søge mere paa hiin Side Havet en Jordbund til at dyrke og arbeide, der kan forskaffe dem Livets Ophold. De usunde Egne, som Mississipi og Missouri vande, ville ikke længer opsluge Europas Overbefolkning. Et land, der allerede for længe siden har været lundt, vil tilbyde dem et sikkrere og behageligere Tilflugtsted. Byer ville opstaae, Markerne gienvinde deres fordums Yndigheder. Et tal ligt, velhavende, lykkeligt Folk vil snart opfylde de Steder, hvor man nu ikke seer andet end Ruiner, Usselhed og Ødelæggelse.