Den Vest-Sjællandske Avis, 1817-05-10
Nyeste Post=Efterretninger. Dronningen af England er saameget i Bedring, at ingen Bulletin bliver mere udgivet om hendes befindende. – Hs. Kongelige Høihed Prins-Regenten er nu 55 Aar gammel; (hans Fader 79 Aar) som bekiendt ere hans aarlige Jndkomster af Staten 250000 Pd. Sterl., hvoraf han har renonceret paa de 50000 Pund, man bemærker, at ingen regierende Person, har med Hensyn til Statens Størrelse saa ringe Jndkomster som han, Kongen af Würtemberg har en halv Gang, Kongerne af Bayern og af Sachsen dobbelt og Kongen af Nederlandene halvtredie Gang saamange aarlige Reve nuer, uagtet deres Stater ere langt mindre; hele Civillisten i England er kun een Million Pund Sterling, faa Nationen har ingen Aarsag til at klage. J Parlamentet er intet videre blevet forhandlet, uden at Skatkammerkantsleren har foreslaget : Resolutioner, hvilke ogsaa ere blevne antagne; i Følge hvilke Kongen skal bemyndiges til, saavel for England som for Jrland at anvende en Summa af 250000 Pd. Sterl. i Skatkammerbeviser til Udlaan for Trængende, for ved Hielp deraf at anbringe dem til offentlige Arbeider, opmuntre dem til Fiskerie o. s. v.; Pengene skulle tilbagebetales i 1820. – Saavel i det engelske Parlament som i den tydske Forbunds-Forsamling kunne vigtige Forhandlinger sees i Møde. Den sidste har begyndt sine Forretninger paa nye den 28de April, siden den østerrigske præsiderende Minister, Greven af Buol Schauenstein er kommen tilbage fra Wien til Frankfort. Han meddeelte i Samlingen sit Hofs Erklæring i Anledning af den hessiske OckonomsHoffmanns Sag, i Følge hvilken Hs. Majestæt Keiseren giver fuldkommen Forbundsforsamlingens Beslutning sit Biefald, alle de øvrige Ministre, paa Darmstadts og Churhessens nær, afgave lignende Erklæringer. Forhandlingerne imellem Kongen af Würtemberg og Hs. Landstænder vedvare; paa disses i No. 54 af d. Bl. omtalte Beslutning at ville lade Forhandlingerne og Statsforfatningen. afgiøres ved fleste Stemmer, og paa deres under 25de April indsendte Erklæring i den Anledning, har Kongen den 27de f. M. udstædet et Reskript til Stænderne, hvori det hedder, at han vel har med Velbeyag modtaget deres Beslutning; men at han har seet med Mishag, at 32 Repræsentantere fra de gamle Würtembergske Stæder og Amter ville i Henseende til to Poster, Skattevæsnet og den vedvarende Repræsentation forbeholde sig Beslutninger nes Afgiørelse ved en Majoritet af trefierdedeel af Stemmerne. En saadan Betingelse tiener kun til at lægge Hindringer i Veien for den vigtige Sags Tilendebringelse, Kongen kan ikke erkiende nogen Forskiel imellem Gammel og Nye Würtembergere, da han besteeg Thronen fandt han kun et Würtemberg. Betingelserne kan derfore ikke antages; men strider det mod nogen af de Deputeredes Samvittighed at deeltage i Forhandlingerne paa denne Maade. som han forlanger at de skulle afgiøres paa, saa staaer det dem frit for at træde ud af Stændernes Forsamling og reise hiem, da saa andre Deputerede kunne udvælges i deres Sted. – Det er ikke allene i det Würtembergske at Hungersnøden er saa frygtelig, ogsaa fra Schweits lyde Efterretningerne ligesaa ynkelige, i Cantonerne St. Gallen og Appenzell er Nøden ubeskrivelig, alt hvad der føres dertil af Levnetsmidler hielper kun til at opsætte Hungersdøden fra een Dag til den anden; mange Mennesker har Nøden og Elendigheden allerede henrevet i Graven; hvem vil derfore undre sig over, at der atter ere komne over 2000 udvandrende Schveitsere til Holland for at gaae til Amerika. Og selv for dette Aar tegner det ikke for godt, da den hele sydlige Deel af Europa lider under en uhørt og skrækkelig Tørke. J Corsika er ikke faldet en Draabe Regn siden December, i Neapel var Heden i April ubeskrivelig. J Spanien maa Jndvaanerne forlade mange Landsbyer, da alt Vandet der er udtørret og tye hen til Floderne. J Portugal og i Nordafrika holder man Processioner for at anraabe Himlen om Forbarmelse. Jorden er i idelig Bevægelse i Jtalien og i den prenæiske Halvøe. Naturen er i en bestandig Uroe, og man formoder, at et stort Jordskielv forestaaer. Menneskenes Sind svæver i en ængstelig Forventning og ligesom det har en mere jordisk eller aandelig Stemning ere deres Blikke henvendte paa den anden Verdens Deel eller paa den anden Verden. Betragtninger over Menneskenaturen. Der gives ingen Egenskab ved Menneskets legemlige Natur, hvorpaa Opmærksomheden er mere henvendt end paa Livets Varighed; Lægekonstens Bestræbelser have dets Forlængelse til Formaal, de Dødeliges Ønsker ere derpaa rettede; havde Jordbeboerne bedre Forstand, saa vilde de ikke gjøre det til deres høieste Attraae at forblive i en Tilstand, som ingen reen Lyksalighed kan skiænke, men kun er Forberedelsen til en Forfatning hvori den kan sindes; deres Ønsker burde egentlig gaae ud paa at have giennemgaaet en saadan Tilstand overeenstemmende med deres Bestemmelse; og den Viise kan først overlade sig til en reen og inderlig Glædesfølelse paa sin Dødsseng. Midlerne til at opnaae et langt Liv ere imidlertid saa og fattelige: De ere: at staae tidlig ov og at lægge sig tidlig til Hvile; at være maadelig i sine Nydelser og være Herre over sit Sind, at føre et uafbrudt virksomt Liv og at vænne sig til Luften og bevæge sig dagligt i den. Endskiøndt disse Regler for Livets Forlængelse ere paalidelige og almindeligt gieldende, saa gives derdog altid Undtagelser; man seer hist og her enkette Mennesker, kom i een eller anden Post kunne begaae de skadeligste Handlinger for Legemets Sundhed og Livets Forlængelse og som dog kunne opnaae en høi Alder; enten fordi Naturen har begavet dem med en udmærket stærk Legemsbygning, eller fordi Feilene i deres Levemaade rettes, ved at de i andre Henseender leve paa een fornuftig og for Sundheden tienlig Maade: eller fordi Naturen vænner sig til alle Ting og Banen bliver den anden Natur, saaledes fortælles der, at der skal leve i Constantinopel en hundredaarig Olding, der er bekiendt under Navn af Soliman, Sublimatspiseren. Denne Mand vante sig i sin Ungdom efter tyrkisk Sædvane til Spium. Dette var ham saart ikke meere stærk nok, og saaledes gik han over til Sublimat, hvoraf han nu i 30 Aar dagligen tager 60 Gran til sig. Flere fra Constantinopel til Engelland tilbagekomne Engellændere saae denne overordentlige Mand, og hørte af hans Mund, at han altid følte den største Vellyst af Nydelsen af denne Gift. Jmidlertid for live saadanne Exempler altid Undtagelser og de anførte Middel til Livets Forlængelse ere de sikkreste. – Man modtager bestandigt, saavel fra Fødelandet, som fra fremmede Lande Beretninger om Mennesker, som opnaaede en Alder af over et Aarhundrede, hiint har været heri fattigst paa mærkelige Exempler; der meldtes fra Wordingborg i Fior at et Fattiglem var død der i Byen, som var 100 Aar gammel. Men i samme Aar døde en Dame i London, som havde bragt det 10 Aar videre, thi hun var netop født Aaret 1500 og døde i Fior, der fortælles om hende, at hun kunde erindre sig hvad der var passeret i 1715 med samme Tydelighed som hvad der havde tildraget sig i 1815. (Det er denne mærkværdige Erfaring i Menneskenaturen, som overbeviser os om vor Siæls Personlighed, eller at den tilligemed sit indvortes Siæle-Organ vedbliver at være det samme Væsen, imedens vort Legeme idelig ombyttes med andre Dele). En gammel Tiener, to gamle Mopser og en Hankat vare hendes eneste Selskab indtil hendes Død. Hun beboede et stort meget smagfuldt men ældgammel indrettet Huus. Da hendes Værelse blot fra Tid til anden blev feiet, men aldrig vasket eller poleret, saa vare Vinduerne saa fulde af Støv, at neppe en Soelstraale kunde trænge ind. Hun var saaledes indtaget for sin Ungdoms Moderat hun indtil sin Død har uforandrede de Klæder som vare brugelige i Georg den Førstes Tid. Hendes hele Levemaade var høist methodisk og hun nød bestandig den fuldkomneste Sundhed, saa at hun neppe kunde erindre sig nogensinde at have havt saameget som en Tandpine. En ligesaa høi Alder opnaaede den svenske Soldat Niels Ochrberg, som var født i samme Aar og døde i Fiorden 1ste November; han havde været i Krig og mistet et Øie deri, han havde altid levet ordentlig og maadelig kunde endnu i sit 113 Aar gaae en Fierdinqvei adGangen og var aldrig syg, først en Maaned for sin Død blev han sengeliggende. Bonden Kraus som døde den 3die Julii i 1816 i Wisnye i Ungarn, overgik alle disse Langtlevende meget, da han blev 125 Aar gammel, og altsaa havde levet i 3 Aarhundrede, han havde været 7 Gange gift, sidste Gang giftede han sig da han var 114 Aar gammel; hans Børn, Børnebørn og disses Børn og Børnebørn udgjorde et Antal af 70 Personer. – Dog alle disse anførte Personer ere kun at regne for smaae Drenge, thi i Sydkaroling i Distriktet St. Lorenz døde i Fior en Mand ved Navn Salomon Nibier i sit 143de Aar. Han havde endnu alle sine Tænder og sit fuldkomne Syn. Nogle Dage for sin Død var han med i et Jagtparti og fældede endog en Hiort. Han var født i England, hvorfra han i sit 19de Aar reiste til Amerika. En Mand som har levet 143 Aar i Nord=Amerika har været Vidne til nogle Forandringer omkring sig. Og dog har der levet de Mennesker, som have været hans Mestere, saaledes seer man af Døde- og Fødde=Listerne for det russiske Rige for Aaret 1814, at der iblandt de Døde vare 2, som havde opnaaet en Alder fra 145 til 150 Aar, foruden 8 som vare blevne 125 til 130 Aar gamle.