Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-04-25
Den vigtigste Jndvending, som man gjør mod bemeldte Adfærd paa Theatret d. 8 April, er det Lovstridige deri, da Placaten af 24 Septbr. 1763 forbyder Udpibning paa Theatret. Man indrømmer mig altsaa overhovedet, at Stykker, som ere qvalificerede dertil, bør kunne udpibes paa Theatre, som ere privatre Entrepriser: Grundene hertil ere iøinefaldende og almindelig bekiendte; ligesom ogsaa Brugen i de ældre og nyere Tider bekræfter det. At man har vedtaget at bruge dette Tegn finder jeg intet urimeligt i da desuden det døde Tegn kun faaer Værd ved Relation; ved den fine, i Ørerne skurrende, Lyd viser man at plump og vandet Tale skurrer i vore Ører, og feilagtig scenisk Fremstilling piner vor Phantasie. Kun vort Theater, indvender man, gjør en Undtagelse, da det er kongeligt, d. c. Regjeringen har foranstaltet det opbygt paa Statens Kasse, og ved samme betrygger dets Vedbliven, udnævner og lønner Personalet dertil af den Kasse, som dannes ved Borgernes enkelte Bidrag for hver forestilling. Ved nøiere Betragtning altsaa af Ordets Betydning, synes det da som Borgerne kunde gjøre Krav paa en sømmelig Frihed, da Jndretningen findes i et oplyst og paa Borgernes frivillige Stemme grundet Monarchie. Skulde altsaa Monarken fortørnes over, om Borgerne, seende hen til Theatrets Grundvæsen og tilden Betingelse, der ligesom taus indrømmedes dem, da en Deel af Statsindtægterne anvendtes til en offentlig nyttig Adspredelse, skulde han fortørnes over, om Borgerne i denne Betragtning, ved enkelte Leiligheder tillode sig med Skjønne, og Varsomhed at bruge den Ret, ved hvis Ophævelse det fuldendte Theater, saafremt det ellers skal blive sin Bestemmelse tro, neppe kan andet end staae og falde, Visselig ikke, Maa Landsfaderen ikke meget mere glæde sig over, at see sine Undersaattere med Hjertelighed tage Deel i at bevare en Foranstaltnings Reenhed, som ogsaa skulde have et nyttigt Øiemeed, især da hans Tienere, som ere Mennesker, ei altid kunne efterkomme hans Villie, saaledes som Monarken og vist ogsaa disse selv ønskede det? Hvorfor er da denne Anordning givet? Den er og kan ikke være givet i anden Hensigt, end forat forekomme Misbrug. Loven, som bør tale i et bestemt Sprog, kunde ikke ved Forbuddet give den vaklende Jndskrænkning: kun naar Stykkerne fortjene det, maa de udpibes. Som det sikkreste forbød den det altsaa ganske. Nu er det Lovens vise Udførers Pligt at paasee, at den ikke ved at udføres i hele sin Strænghed ved indtrufne Blomstændigheder skal blive det Modsatte af sit Væsen; Uretfærdighed. Dette Lovbud, i sin Oprindelse viist, har imidlertid bevirket, at maaskee færre Stykker end der fortiente det, ere ramte af denne Skjebne. Man har meest holdet sig til de originale, og heri har man udentvivl handlet fornuftigst. Thi skal dette Tegn paa Misbilligelse af et Stykke sigte til at advare eller bortvise en Forfatter, da er man som Danske paa et danske Theater nærmest berettiget til at mynstre sine egne Medborgere, paa hvem man meest kan virke, og som vi tillige, naar Fremmede fælde Dom over vor Litteratur, have Ansvar af, hvilket derimod ikke gielder om fremmede os uvedkommende Forfattere. Tillades det i Almindelighed at pibe, da vilde man vel ogsaa, af andre Grunde, tildeele andre slette Stykker deres fortjente Løn.