Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-09-30
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. 2. f. A. 3 88 sk. Syttende Aargang. No. 79. 36 Aar. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Folge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. ske maa Løverdagen den 30 September 1820. Reisen til Møen. (Slutning; see No. 77.) Ugjerne forlader jeg det mig saa kjere Lisenlund, hvor jeg ganske føler, hvorledes Paradiset maa have været, dersom det, saaledes som vi tænke os det, engang skal have gjort det første Menneske pars Liv saa misundelsesværdigt lyksaligt. Kun ved at vandre her, hvor Dale og Lunde, Klinter og Blomsterpartier søsterligen afvexle med hinanden, hvor Naturen under saa forskjellige Skikkelser, henrykker Sielen og fortryller Sandserne, indseer Mennesket hvad det er at leve, og nødes til at udraabe med Digteren "søde Liv, Skjønne venlige Vane at være til og at virke! – fra dig skal jeg skilles." - Omtrent en Fjerdingvei fra Lisenlund ligger den store Klint Dronningstolen, og de mindre, Sommerspiir, Stegelbjerg og Graaryg. De have truffet paa en faderlig Røgter i den for ikke længe siden afdøde Etatsraad Schavenius, til hvis Gods, Klintholm, de høre, og der har ladet indrette her de skjønneste engelske Anlæg. Man gaaer her ligeledes ad en banet Fodsti op til Klintens høieste Tinde, hvorfra man tryg og rolig fra en umaadelig Høide kan skue ud over Havet. Med Rette kalder man den høieste af disse Klinter Dronningstolen, thi hvilken Trone paa Jorden er mere ophøjet og staaer paa en urokkeligere Fod end denne Aartusinder gamle Kridtstoel, Jeg vover ikke at beskrive de Scener, der aabne sig her for Øiet; thi mat vilde Skildringen blive, om den end maledes med den kraftigste Pensel. Saadanne Natursyn maa sees, og naar man har seet dem, maa man lade Sielen hensynke i tans Beundring, thi Taushed er herden høieste Lovtale. Vil man udmale dem paa Papiret, saa bliver Arbeidet et chinesisk Malerie, hvor Farverne ere meget skjønne, men hvori det Undtalelige, som vi kunne kalde Sielen i Værket, altid vil mangle. Selv en Thomsons Skildringer, af de høiere Naturphænomener forekomme mig kolde, fordi der i Naturen gives Puncter, hvor den ikke mere taaler nogen Efterligning. Ogsaa i Konsten har Naturen sine Landemærker, hvor den byder Konsten, saavidt skal du komme og ei videre. Hiin græske Konstner malede Druer saa livagtige, at Fugle kom flyvende for at plukke dem, men ingen Maler paa Jorden har hidtil malet os Solens Opgang eller Nedgang anderledes, end at jo enhver ved første Øiekast maa kunne see, at det er en svag Efterligning af den efterlignelige Natur. Vi kjørte nu tilbage af Stege, men paa Veien toge vi Marienborg i Øiesyn. Dette Gods tilhørte, ligesom Lisenlund, den afdøde Kammerherre Calmette, og var, ligesom hiint, ogsaa blevet meget forskjønnet af hans afdøde Fader. Haugen er i det Hele fortræffelig, og Anlæggene i alle Henseender smagfulde. Man finder her de sjeldneste Træarter, et deligt tyrkisk Lysthuus, en nydelig Grotte og flere Mærkeligheder. Men den største Mærkværdighed er en hedensk Begravelse, som tilforn har staaet paa en Mark, men da den Bonde, der eiede denne, vilde bringe Jorden under Plougen, lod den ældre Kammerherre Calmette Stenene bringe herhid; en Gravhøi ganske af samme Størrelse som den paa Marken, opkaste, og Stenene anbringe aldeles i samme Orden, som paa den virkelige Gravhøi. Saaledes blev et af de mærkeligste Oldtidsminder paa Møen reddet fra en truende Ødelæggelse. Førend vi forlade Møen maa jeg tale et Par Ord om Klintekongen, som Folkesagnet fortæller om, at han regjerer over Klinten, og i en konstig Vogn med fire sorte Heste for, kjører fra den ene Klint til den anden over Havet. MenigMand har fra Arilds Tid dannet sig alle Slags eventyrlige Forestillinger om denne usynlige Konge. Hans Herredomme strækker sig over Møens Klint, Stevns og Rygen. Uophørligen bevogtende Klinten, gjør han den uindtagelig, og hver Gang Krig truer Landet, seer Almen i Tankerne hele Skarer, af Krigsfolk, væbnede til dets Forsvar, samlede paa Klinten. Klintekongens Dronning boer paa Dronningstolen, og Sommerspiret er det Scepter, hun fører. Oldnordboerne maa have hentet disse Forestillinger fra Østen og Syden, da de have stor Lighed med de der herskende Jdeer. Disse Klinte konger og Klintedronninger ere uden Tvivl Orientens Feer, som have nedsat sig i Jtalien, især siden den Tid de med Carl den Store og hans Paladiner droge Verden rundt. Vi ville anføre her hvad Müller siger derom i sin Bog: Nom u. die Romer. En af de bekiendteste Feer er FataMorgang, hvis Rige er i Havbugten mellem Regie- og Messina. Der lader lain stundom sine glimrende Palladser og sit Hofs hele Herlighed opstige af Bølgerne og blive synlige for de Dødeliges Øine. Derved forlokker hun de unge Skippere, som hun elsker, og fører dem ned i Dybet. Denne Fabel grunder sig, som bekiendt, paa et optisk Luftsyn, men alligevel giver Folket ikke Slip paa sit smukke Sagn, og trøsteligen klinger i Klagefangene om druknede Ynglinger Navnet Fata Mor gang, i hvis Arme de Salige hvile. J Norge har man det samme Natursyn under Navn af Kildrer. - Om de toskaniske Feer fortæller Castellan i sine Breve over Jtalien. J Gonfaling, mellem Florenz og Pisa, findes en Klippe i Skikkelse af et fiirkantet Taarn, som kaldes Massodelle Fato. Et andet Opholdsted for Feer er det skjønne Bjerg ved Floselo. Der viser ethvert Barn Indgangene til deres underjordiske Hof de Fee-Huller (Buche delle Fare), hvor allerede Carl den Store har nedlagt betydelige Gaver. - Feerne ere mægtigere end Hexene, og for det meste af høimodig Natur. Et af deres mange Underværker er deres Yndlingers Gjenoplivelse og Foryngelse. Dette skeer paa følgende Maade: En stor feed nedsaltet So skjæres fra hverandre, og det døde menneskelige Legeme lægges i dens Bug Derpaa sammensyes Dyret igjen fra øverst til nederst. Nu holde Feerne Soen en Melon for Tronen, og saasnart Duften stiger den Jndsyede i Næsen, begynder han at røre sig; Graven op skjæres for ham, og smukt og levende springer Liget from. - De toskaniske Mødre og Ammer skræmme Børnene med den stygge Fee befang, som Hellig Tre Kongersdags Nat drager i Skikkelse af en Kjæmpedukke igjennem Florenz's Gader, ledsaget af Fakler, Trompeter og Trommer. Denne Høitidelighed aabner Carnavalen, og, efterat Dukken har foraarsaget Støi igjennem hele Staden, styrtes den fra en Broned i Floden. Men Børnene siger man, at den flyver igjennem Skorstenen i Husene, for at revse de uartige, og medbringer derimod de gode Legetøi og Knas. Derfor hænge Børnene Aftenen forhen deres Kjole og Beenklæder med udtømmede Lommer i Forstuen, for at faae dem fyldte af Feen. - Hvad disse Feer ere i Jtalien, vare Jetter og Klinte- og Elve konger længe paa Møen og i Stevnsherred. J det sidste havde Almuen den Overtro, at den regieredes af en Elvekonge, som ikke tillod nogen anden Regent at komme ind i Landet. Den vise Kong Christian den Fierde synes at være den første danske Monark, der brød Staven over denne indbildte, usynlige Konge. Han drog ind i Stevnsherred, og styrtede paa denne Maade Jetten fra sin Trone.