Viborger Samler, 1842-12-06
Viborg Stænderforsamling. Fem og tredivte Møde. (Om stænderske Comiteer, forts.). Efter at have oplæst Commiteebetænkningen, spurgte Referenten den kongl. Commissarius om Betydningen af Udtrykket "vedvarende, hvormed denne havde benævnt de stænderske Comiteer, hvilket Udtryk derimod ikke fandtes i den Meddelelse om samme Gjenstand, der er skeet til de slesvigske Stænder. Den kgl. Commissarius svarede, at det – ifølge den hele Maade, hvorpaa han havde fremstillet Sagen - var klart nok, at Udtrykket vedvarende ikke kunde være at forstaae saaledes, som om Comiteerne skulde vedblive i det Uendelige, men at dette Udtryk ikke vilde sige Andet, end at det ikke er Comiteer, som ere nedfatte til at behandle en enkelt Sag, men saadanne, som ere udnævnte til at yttre deres Virksomhed i en vis Tid. De Tvivl og Betænkeligheder iøvrigt, som havde ledet Comiteen til at foreslaae en større Jndskrænkning i Stændercomiteernes Virksomhed, end Kongen havde paatænkt og de roeskildske Stænder tilraadet, vilde han forsøge at gaae imøde. Af flere Grunde, hvorfor det var umuligt at opfylde Ønsket om en Forening af begge Forsamlinger, ved Siden af lignende Petitioner fra Hertugdømmene om en Forening af disses Stænder (hvilke Ønsker nærmest havde foranlediget Kongen til at forelægge den omhandlede Jdee), vilde han blot nævne den, som syntes at maatte være Alle indlysende og aldeles afgjørende, at nemlig de ommeldte Petitioner fra de forskjellige Stænder, uagtet deres tilsyneladende Overeensstemmelse, krydsede hinanden og stode i den aabenbareste Modsigelse. J de danske Stænder og gjennem Præssen var det udtalt, at en Forening af de holsteenske og slesvigske Stænder vilde være en Ulykke for Landet. Paa den anden Side havde de slesvigske og holsteenske Stænder bestemt udtalt sig, ingenlunde imod de danske Stænders Forening i og for sig, men imod at de danske Stænder forenedes, naar dette samme ikke tillige skeete med de slesvigske og holsteenske Stænder. Det er heraf klart, at, hvis Kongen vilde have gaaet ind paa de omhandlede Petitioner, maatte han have gjort dette paa en Maade, som enten vilde have fremkaldt Utilfredshed i Danmark eller vilde have opvakt den høieste Grad af Misfornøielse og Spænding i Hertugdømmene. Derimod fandt Kongen, at naar Delegerede fra de fire forskjellige Stænderforsamlinger, til hvilke de forskjellige Stænder havde en særdeles Tillid baade med Hensyn til deres moralske Egenskaber og med Hensyn til deres Jndsigter og Overblik over Forholdene, kom sammen og overveiede de almindelige Anliggender, vilde deraf kunne fremgaae en Mening, der var bygget paa Kundskab til Landet og Folket i de forskjellige Deele af Staten. Med Hensyn til den Betænkelighed der var yttret ved de stænderske Comiteer, at Stænderinstitutionens Betydning derved vilde svækkes, saa maatte det bemærkes, at det i den gjorte Meddelelse udtrykkeligt var udtalt, ligesom det sikkert ogsaa vilde blive tilkjendegivet i det Udkast, der vilde blive forelagt, at Stændernes Virksomhed skulde forblive aldeles ubeskaaren, og at der ingen under Stændernes Virkekreds henhørende Sag vilde blive afgjort efter Comiteernes Raad, uden tillige enten iforveien eller bagefter at gjennemgaae den stænderske Prøvelse. Naar det menes, vedblev den kgl. Commissarius, at Comiteerne ville svække Vægten af den af Stænderne udtalte Mening, saa maa jeg bemærke, at det efter den nærværende Tingenes Orden staaer i Kongens Magt at afgjøre de Sager, der have været forhandlede i Stænderne, efter at have modtaget Betænkning fra sine Collegier, og derpaa selv i sit Statsraad at have taget samme under Overveielse. At der nu ved Siden af denne Raadgivning indføres en anden Raadgivning, som har en folkelig Oprindelse, idet den udøves af Mænd, som ere udvalgte af dem, hvem Folket, ved at kaare dem til Deputerede i Stænderne, har udpeget som dem, til hvem det har særdeles Tillid, og som Stænderne igjen blandt sine Medlemmer havde anseet som de fortrinligst dygtige, kan vistnok ikke svække den folkelige Jndvirkning, men maa meget mere i høi Grad forøge den. Fremdeles gjorde den kgl. Commissarius opmærksom paa, at det, naar man tog Hensyn til den Maade, hvorpaa saavel den roeskildske Forsamling som nærværende Comitee havde foreslaaet, at de Delegerede skulle udvælges, maatte være indlysende, at den folkelige Jndflydelse paa disse Valg vilde blive meget betydelig og i enhver Henseende tilfredsstillende, samt paa, hvorledes Jylland vilde faae en forholdsmæssig særdeles stor Jndflydelse, naar det blev ved det, der var foreslaaet af den roeskildske Forsamling. Uagtet nemlig Kjøbenhavn og de øvrige Kjøbstæder paa Øerne efter den nyeste Folketælling havde en Folkemængde af ikke langt fra 200,000, imedens Folketallet i de jydske Kjøbstæder, ikke engang var 60,000, havde dog den roeskildske Forsamling været liberal nok til at foreslaae, at Kjøbenhavn i Forbindelse med de andre Kjøbstæder paa Øerne kun skulde udgjøre een Valgklasse, og at den jydske Forsamling skulde udvælge det samme Antal Deelegerede som Østifternes Forsamling, idet man erkjendte – omendskjøndt Østifterne efter deres Folkemængde og øvrige Forhold vel med Billighed kunde forlange en større Andeel i Valget end de øvrige Provindser – at naar den nye Jndretning skulde opnaae sit Øiemed og vinde Tillid, maatte de forskjellige Statsdele der have lige megen Deel.