Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1837-03-30
En kyndig Recensent af Pastor Gads Skrift om Realunderviisning paastaaer i Maanedsskrift for Litteratur, at det ikke er nødvendigt nu i Danmark at oprette flere Realskoler, end her er, og at Skolen for Livet ikke mangler saa meget, som der ofte mangler Aand og Villie til at forstaae og benytte Skolen til ikke at løbe af Skole for Tid, og alligevel beskylde Skolen for det, der fattes i Kundskab og Dannelse." Kun altfor sande ere disse Ord; thi sjelden lade Forældrene i Provindserne deres Sønner, der skulle anbringes til borgerlige Sysler, freqventere Skolen længere end til Confirmationen, der kunaltfor hyppig foretages ved Enden af det 14de istedetfor det 16de Aar. Deels troer man, at fordi Børnene ere underviste i mange Ting, som Forældrene maaskee neppe kjende af Navn, ere de ogsaa Besiddelse af en stor Masse Kundskaber og betydelig aandelig Dygtighed; mangen Fader tænter, min Søn har nu i det 14de Aar lært langt Mere, end jeg nogensinde har kunnet, og dog er jeg kommen godt igjennem Verden; deels har man ogsaa den forkeerte Anskuelse, at for at blive en dygtig næringsdrivende Borger, maa Drengen nødvendig tidligt tilvænnes og oplæres til sin fremtidige Virkekreds. Hvad angaaer den første Grund til Drengens ofte altfor tidlige Confirmation og Udriven af Skolen i den for ham frugtbareste Underviisningstid, da kan den jo alene søges i Mangel paa Jndsigt hos Forældre, der ikke begribe, at Børn i denne Alder kun i det Høieste kunne have et godt Grundlag af ellementære Kundskaber, men ingenlunde Færdighed i flere Sprog og Videnskaber, endnu mindre nogen virkelig Aandsdannelse, eller Dygtig hed til selv at arbeide sig videre frem. Og hvortil den eenfoldige Sammenligning imellem Fader og Søn, hvad nytter den paa en Tid, da Kundskaber og aandelig Dygtighed udkræves i alle borgerlige Stillinger, selv for den simpleste Haandværker, naar han ikke vil staae langt under sine Medborgere. Angaaende den mekaniske Tilvænnelse eller practiske Oplærelse til et eller andet Fag, da er det jo aabenbar en Fordom, at den tidligst begyndte skulde være den fortrinligste." "Man mener, bedre at kunne bøie Drengen ind i gamle, ofte tankeløse Former, Vaner og Vedtægter ved Handel, Agerbrug, Haandværk og desl., end den nogle Aar ældre, mere oplyste Yngling, og man holder derfor urokkeligen paa den Tro, at den Første virkeligen ogsaa i Tiden skal blive dueligere end den Sidste, istedetfor det Omvendte ufeilbarligen maa blive Tilfældet. De practiske Færdigheder, det nødvendige Løb i Forretninger erhverves let og hurtigt af Enhver, som begiver sig dertil af eget Valg, med Lyst, og Evne i Siel og Legeme. De theoretiske Kundskaber, den aandelige Dannelse komme derimod ikke saa let, og ingenlunde af sig selv; de maae fremmelskes og gaae forud." Naar f. Ex. to Ynglinge skulde anbringes til samme Fag, enten til Handel, Haandværk eller Agerbrug, og den Ene forlader Skolen 14 Aar gammel for at oplæres dertil, medens den Anden bliver i Skolen endnu i nogle Aar og voxer i Kundskab og aandelig Dygtighed (thi hvormeget kan ikke læres netop i denne Alder,) og saaledes udvikles baade paa Siel og Legeme; kan der da være nogen Tvivl om, at denne 16 eller 17 Aars kraftige Yngling jo snart indhenter Hiin, gaaer ham forbi og siden i sit hele øvrige Liv bliver ham overlegen i enhver Henseende. Dette er ingen blot Mening eller Formodning, men Erfaring, Kjendsgierning. Vort Fædrelands kyndigste, dueligste, driftigste Jordbrugere, Handelsmænd, Fabrikanter, Brændeviisbrændere og Haandværkere ere jo næsten udelukkende Mænd, der i Ungdommen have erhvervet sig en fuldstændig intellectuel Dannelse og Rigdom af Kundskaber, inden de have givet sig ind paa den practiske Bane. For den, derer bestemt til aldrig at drive det videre end til f. Ex. at indpakke Handelsvare, holde paa Ploven, føre Tømmerøren, eller sidde ved Væven, kan det være tilstrækkeligt, ikke at søge større boglig Lærdom end Almue= og Borgerskolen kan meddeele. Men for Enhver, der vil hæve sig høiere i sit Fag, bør det ikke være nok, at han til Nød mekanisk kan lære at efterligne, hvad han har seet sine Formænd gjøre; han bør tragte efter at gjennemtrænge og overskue sit Fag, at drive det med Kyndighed og Tænksomhed, at bringe det til det høieste Standpunct, hvortil Erfaringen, ledet ved Kundskaber, Jndsigt og Tænkning, kan hæve det, og saaledes ikke blot gjøre sit Fag, sin Kunst nyttigere og meere lønnende, men ogsaa derved adle baade Faget og sig selv Jkkun ved at hver Enkelt stræber paa denne Maade og med et saadant Maal for Øie, kan Culturen virkelig udbredes i alle Stænder, og Staten derved skride frem til aandelig og timelig Velstand. Den Jil, hvormed saamange Forældre jage deres Sønner igjennem Skolen, rive dem tidlig udaf denne og sætte dem til practiske Bestillinger, maae vi altsaa ansee for utidig og skadelig. Den duelige og hæderlige. Embedsmand og Borger, om han endog selv har maattet nøies med at gaae den mekaniske og empiriske Vei, lukke derfor ikke Øinene for eller modsætte sig de uberegnelige Fortrin og Fordele, som en større Aandsdannelse, en fuldstændig og udvidet Underviisning og Forberedelse i Ungdommen, maae medføre for hans Børn hele det øvrige Liv igjennem, ikke blot for deres aandelige Vel, men just ogsaa for deres timelige Velfærd. Til Bedste baade for hele Staten og for alle de enkelte Stænder, bør da Alle, der ikke bestemme deres Sønner til at gaae den lærde Vei, opgive den upaatvivlelig vildfarende Mening, den hidindtil hertillands herskende, urigtige Skik, at Ungdommens regelmæssige Skoleunderviisning og almindelig dannende Studium, i de fleste Tilfælde, skulde ophøre omtrent ved Confirmationen, og at de unge Mennesker da allerede skulle ansees færdige til at træde ind i de Bestillinger og Fag, hvor de skulde blive og erhverve deres Levebrød. Dette er sikkert det Væsentlige, som en stor Deel af Almeenheden bør gjøre, just ifølge Tidens Aand og Fordringer. Overeensstemmende hermed maa det altsaa og, fra Regjeringens Side blive det Væsentlige at gjøre denne Tænkemaade, denne Anskuelse af Skole- og Underviisning, denne Aand almeengieldende. Regjeringen maatte baade ved Opfordring, Veiledning og Foranstaltninger fornemmeligen søge at gjøre det indlysende og almindeligen anerkjendt, at det unge Menneske, der er bestemt til at blive Kjøbmand, Landmand, Konstner eller overhoved til at indtræde i det borgerlige og practiske Liv, ikke kan og bør have fuldendt sin Underviisning ved en Skolegang indtil Confirmationen, ikke kan blive et tilbørlig oplyst og fuldstændig dannet Menneske, naar al directe og uforstyrret Arbeiden paa Erhvervelsen af denne almindelige Oplysning og Aandsdannelse ophører med en saa tidlig afbrudt Underviisning; men at Skoleunderviisningen for at bære god og fuldmoden Frugt i Livet, maa fordøies, rodfæstes og fuldstændiggjøres ved i det mindste nogle Aars fortsat Underviisning og Studium derefter." Disse simple og for den vordende Borger haandgribelig vigtige Sandheder ønskes ret taget til Hjerte af alle vedkommende Forældre og Værger, hvem de paa det Jndstændigste anbefales til moden Overveielse. Hertil knytter sig et for Læreren, Præsten, enhver sand Christen og Fædrelandsven særdeles varmt Ønske, det nemlig: at alle Forældre ville lade sig det i høieste Grad være magtpaaliggende, at Confirmandunderviisningen bliver frugtbar for deres Børn. J dansk Folkeblad Nr. 42 og 45 har J. Jensen givet Forældre mange Midler ihænde, hvorved de kunne virke til dette vigtige Øiemed; men det forekommer mig, endnu at burde tilføie det velmeente Raad ikke at lade Børnene confirmere for tidligt. Jeg mener dermed ved Enden af det 14de Aar; thi i denne Alder kan der, som i det Foregaaende er viist og som Erfaringen dagligen stadfæster, ikke være erhvervet synderlig intellectuel Dannelse eller Aandsmodenhed, følgelig heller ingen ret solid Christendoms Kundskab; og ere dens hellige Sandheder ikke klart, opfattede af Erkjendelsen, ville de i denne letsindige Alder saa meget vanskeligere blive virksomme paa Hjertet eller frugtbare for Livet, hvorfor ogsaa Ynglingen, der fra Confirmationen regner sig iblandt de Voxnes Tal, uden at være det hverken i legemlig eller i aandelig Henseende, ofte i sin indbildte Myndighedstilstand lider Skibbrud baade paa Siel og Legeme. Derfor kalder jeg det en priisværdig Skik, som finder Sted i Hertugdømmene, under samme Regjering som vi, hvor iblandt Høie og Lave, Rige og Fattige, paa Land og i Stad ingen Confirmation fuldbyrdes førend det 16de Aar. er fyldt; og derfra hidrører visselig den høiere Grad af Cultur, som almindeligen findes iblandt Almuen og Borgerklassen i Hertugdommene fremfor i de egentlig danske Provindser. Naar det altsaa ikke var for den Fattiges Skyld, til hvem Lovgiveren, ved at tillade den tidlige Confirmation hos os, saa humant har taget Hensyn, saa kunde det vist kaldes et christeligt Ønske og et for Ungdommen heldbringende Foretagende, om denne vigtige Act lovformelig blev bestemt, ikke at foretages førend det 16de Aar var fyldt. Hvilken herlig Gave var denne Tilgift af Underviisningstid. for Ungdommen til legemlig, intellectuel, moralsk og religiøs Uddannelse. Netop disse Tillægsaar vilde være en frugtbarere Lærretid for Aand og Hjerte, end næsten alle de foregaaende. Glædeligt er det derfor at see hvorledes altid flere Forældre begynde at paaskjønne dette, og indsee at Regjeringens Bestemmelse med Confirmationen i det 14de Aar, kun er en Tilladelse, given for den Fattiges Skyld, og ingenlunde en Norm, der udelukkende skal følges af Allee. Det er upaatvivlelig vor, for Oplysnings Fremme, kraftig virkende Konges, som enhver sand Fædrelandsvens oprigtige Ønske, at de Forældres Tal altid maatte være stort, der, til deres Børns timelige og aandelige Vel, og altsaa til Nationens fremtidige Udvikling og Held, vaager over, at deres Børn ikke løbe af Skole for Tiden; men derimod af yderste Evne bestræbe sig for, at Underviisningen varer til den Alder, at Samme kan blive ret virksom paa Aand og Hjerte, og bære god og fuldmoden Frugt i Livet. Glædeligt er det ogsaa at see, hvorledes Trangen til en bedre og fuldstændigere Underviisning yttrer sig hist og her i Riget, og derved fremkalder forbedrede Realskoler, hvori der tilbydes den ikkestuderende Ungdom en høiere Underviisning og fuldstændigere Dannelse indtil en Alder af 17 a 18 Aar, saa at Ynglingen fra Skolen kan gaae vel udrustet paa Legeme og Siel over i Borgerlivets forskjellige Stillinger. Saaledes ere, foruden flere i Hovedstaden tidligere etablerede, ogsaa i Helsingøer og Odense fremstaaede fuldstændige Realskoler, hvoraf især den i sidstnævnte By bliver af betydeligt Omfang, da den baseres paa tvende før existerende, talrigt besøgte Real-Jnstituter. J disse Skoler vil den vordende Handelsmand, og større Landbruger, Kunstner og Sømand, Fabrikant og Haandværker, kort ethvert ungt Menneske, der ikke skal gaae den studerende Bane eller Embedsveien, finde Leilighed til at forskaffe sig en tilstrækkelig formel og materiel Dannelse, der vil sætte ham istand til med Kyndighed og Tænksomhed at drive sin tilkommende Næringsvei, at blive et dannet Menneske og en oplyst Statsborger. Hvad der lover den nævnte Anstalt i Odense en betydelig Freqvents ei blot i de lavere Klasser som hidtil, men ogsaa de høiere ud over Confirmationsalderen, er deels den særdeles moderate Skoleløn; thi andensteds er den dobbelt, ja endog tregange saa stor, deels den for en Provindsby betydelige Lærrekraft, hvorover denne Skole disponerer. Dertil kommer den gode Aand iblandt Borgerne ihenseende til deres Børns Underviisning, hvorom haves de glædeligste Vidnesbyrd, og endelig den varme Jnteresse benævnte Realskole har fundet hos indsigtsfulde og erfarne Skolemænd, der velvilligen have overtaget sig det Hverv, kraftigen at virke til Anstaltens Fremgang og gavnlige Virksomhed.