Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-02-03
Mit Testament vil man finde under mit Skrivebord, i Skuffen tilvenstre. - Mine gjennemblødte Klæder ryge. Therm. 52. 4 Minuter sildigere. Luften er qvælende. Jeg driver af Sved. Jeg vil skrive saa godt jeg kan. 12 3/4. Therm. 552. 2 Minuter sildigere. Therm. 60. 3 Minuter sildigere. Therm. 66. Mine Klæder ere tørre, som Tønder; de ere ganske stive. Kl. 1, 5 Minuter, Therm. 770. Jeg har trukket mine Klæder af og holder dem over mit Hoved. 1, 8 Min. Therm. 812. Mit Uhr brænder mig; min Blyant er meget heed, og dog er mit Legem endnu frisk. Læren om om Varmens Udbredelse maa være urigtig. Kl. 1, 13 Min. Therm. 90. 1, 16 Min. Therm. 920. Jeg har trukket Alting af, undtagen Støvlerne Jeg kan ikke taale det Allermindste paa mit Legem Den Luft, jeg udgander, synes mig at være friskere end den, jeg indgander. Mit Uhr staaer stille, fordi Metallet har udvidet sig. Therm. 99. Flammerne over mig slukkes. Det vorder stedse dunklere. Min Gud, Vandet vilde koge, hvor jeg nu skriver. Uden det Gruus, hvorpaa jeg staaer, vilde Klæderne brænde under mine Fødder. Jeg har trukket mine Støvler af. Jernet under Hælene havde svedet mine Klæder. 1040. Jeg vorder levende stegt. Mine sidste Tanker ere min Hustru, og mine stakkels Børn. OGud forbarme dig over os 1100. Mine Hænder ere fulde af Vabler, Kjedlen er, paa den ene Side, gloende rød. Store Gud, hvor længe skal det vare, Snart er jeg gandske udtørret. O Himmel, lad mig døe, før jeg falder paa det gloende Metal! O, min kjære . . . . Hundrede og elleve Grader, Nu kan jeg ikke holde Thermometret længere. Det falder og gaaer itu. Heden vorder stedse . . . Jeg qv. Jeg kan ikke skrive m... Jndvoldene vende sig i mit Liv. O, hvilken rædsom Tørst, Mit Aandedræt. . . . Gode Gud, hvad har jeg da forbrudt, Forbarmelse, min Gud! – Forbarmelse for Jesu Christi Skyld, Jeg døer – jeg tilgiver alle mine Fjender - Naade, s du min Gud, Jeg følte, at jeg stedse blev svagere, svøbte hurtigt min Skrivetavle, samt en Haandfuld Gruus, i mit Lommetørklæde, og samlede alle mine Kræfter, forat kaste det ovennd. Armens Bevægelse voldte mig en Smerte, som om jeg havde dyppet den i kogende Vand. Snart forlod mit Jldebefindende mig, og jeg mærkede at det var den Svaghed, som pleier at gaae forud en Afmagt; jeg takkede Himlen, og haabede, at kunne døe, før jeg faldt mod Jldmurene, som omgave mig. Men jeg kom igjen til mig selv, og var atter given til Priis for den rædsomste Dødskamp. Mit Ansigt, min Hals, mine Skuldre vare bedækkede med Blærer; jeg fornam allerede Jl dens Virkning i mine Been. Blodet i mine Aarer syntes udtørret ved Hud- og Lunge-Transpirationen. Ordet Pinebænk er for svagt til at udtrykke mine Lidelser. J Mørket, som omgav mig, saae jeg den rædsomme Glands af det gloende Kobber - paa den ene Side var det allerede hvidt En skrækkelig Tanke foer mig i Sjelen, en Tanke, indgiven af den Onde selv og modnet ved hans Helvedsild, en frisk Natvind pustede i den ulmende Jld ovenfor Kjedlen; et pludseligt Skin viste mig mine forbrændte Klæder, paa hvilke jeg holdt mig opret. Jeg tog mine Beenklæder, jeg foer i Lommen - nogle Pengestykker havde gjennembrændt Klædet. Ak, det var ikke Pengene jeg søgte; det var – min Knivl. Jeg tog den, aabnede den halvt Bladet brændte mine Fingre jeg kastede den bort og raabte: "Min Gud, led mig ikke i Fristelse! Min Bøn var hørt. Jeg hører Stemmer over mig, derpaa Fodtrin, som fjerne sig som nærme sig, man kommer mig til Hjelp! Sex Uger efter kunde jeg igjen forlade Sengen. Jeg er overbeviist om, at jeg har udholdt en større Hede, end noget Menneske i Verden. Mit Legems Temperatur oversteg aldrig 45. Ja, det skjænkede mig en stor Lindring, at lægge Fladen af mine hede Hænder paa en anden Deel af mit Legeme. Differentsen mellem mit Legems Temperatur og Atmosphærens var sikkert nærved 900.