Ribe Stifts Adresseaviser, 1847-03-01
Af Digteren H. C. Andersens "Mit Livs Eventyr, meddele vi følgende om hans første Ankomst til Kjøbenhavn: "Mandag Morgen den 5. Septbr. 1819. saae jeg første Gang fra Frederiksberg Bakke Kjøbenhavn. Jeg steg der af, og med min lille Bylgik jeg gjennem Slotshaven, den lange Alle og Forstaden til Byen. Aftenen for min Ankomst var netop den saakaldte store Jødefeide udbrudt, der forplantede sig til flere Lande i Europa, hele Staden var i Bevægelse, Alt var paa Gaderne, Kjøbenhavns Larm og Tumult svarede derfor til det billede, min Phantasie havde udkastet aff denne, dengang for mig største Stad. Med knap 10 Daler i Lommen tog jeg indi et af de mindre Gjestgiversteder. Min første Vandring, var til Theatret; jeg gik flere Gange rundt om det, saae op af Murene og betragtede det næsten som mit Hjem. En af Billetsjouerne, som her daglig vandre omkring, blev opmærksom paa mig og spurgte om jeg vilde have en billet. Jeg var saa aldeles ubekjendt med Verden, at jeg troede, at Manden vilde forære mig en; jeg tog derfor mod hans Tilbud, takkende forbindtligst. Han troede jeg vilde have ham tilbedste, og blev vred, saa at jeg forskrækket fjernede mig fra det Sted, der var mig det kjæreste; da abnede jeg ikke, at ti Aar senere skulde mit første dramatiske Arbeide opføres der og at jeg paa den Maade skulde optræde for det danske Publikum. Den næste Dag tog jeg mine Konfirmationsklæder paa, Støvlerne bleve ikke forglemte, de bleve naturligviis trukne over Beenklæderne, saaledes i min bedste Stads, med en Hat, der faldt mig ned over Øinene, gik jeg til Dandserinden Mad. Schall, for at bringe hende min Anbefalingsskrivelse. Førend jeg ringede faldt jeg paa mine Knæ og bad Gud, at jeg her maatte finde Hjælp og Beskyttelse. Da kom en Tjenestepige med sin Kurv op ad Trappen; hun smilte venligt til mig, gav mig en Skilling og sprang forbi. Forbauset saae jeg paa hende og Skillingen; jeg havde jo mine Konfirmationsklæder paa og maatte jo see ret fiin ud, hvordan kunde hun troe, at jeg vilde tigge Jeg raabte efter hende. "Behold den kun, raabte hun til mig og var borte. Endelig kom jeg ind til Dandserinden, der betragtede og hørte mig med stor Forundring; hun kjendte ikke det Mindste til Den, fra hvem Brevet var, og hele min Personlighed og min Optræden var hende paafaldende. Jeg tolkede min inderlige Lyst for Theatret, og paa hendes Spørgsmaal, hvilket Partie jeg troede at kunne udføre, svarede jeg Askepot. Dette Stykke var blevet givet af de kongelige Skuespillere i Odense, og Hovedrollen havde i den Grad grebet mig, at jeg kunde den ud af Hovedet. Jmidlertid bad jeg om Tilladelse til at maatte tage Støvlerne af, fordi jeg ellers ikke var let nok for denne Rolle, og nu tog jeg min store Hat som Tambourin og begyndte at dandse og synge: Hvad kan Rigdom vel nytte, osv." Mine sælsomme Gebærder og min store Bevægelighed gjorde, at Dandserinden ansaae mig for afsindig og skyndte sig med at blive mig kvit. Nu gik jeg til Theaterdirectionen, for at søge en Ansættelse; man betragtede mig og sagde, at jeg var for mager for Theatret. "Aa, svarede jeg, uaar jeg bliver ansat med 100 Rbd. Gage, saa vil jeg nok blive fed Directionen bød mig alvorlig at gaae min Vei, og tilføiede, at man kun engagerede Mennesker, der besad Dannelse.