Berlingske Tidende, 1835-10-09
Paris, den 27de Septbr. Med Hensyn til Pspin fortæller, et franskt Blad, at denne Anklagede ikke nægter, af og til at have givet den, ligeledes fængslede Morey smaa Pengesummer, men paastaaer, at disse Gaver vare fra hans Side kun en Understøttelse, da More som var i en yderst trængende Forfatning, var blevet anbefalet ham af Personer, der ligeledes understøttede ham, eller, om man vil, laante ham Penge. Hvad Fleschi angaaer, da erklærer Popin, at Morey havde en Dag forestillet ham denne Person med den Bøn, at give ham noget at bestille i sin Fabrik; han havde senere seet ham to eller tre Gange igjen, og dertil indskrænker sig hele hans Forhold til denne Forbryder. Naar man møder Papins Forsikkringer og sin Uskyldighed med den Jndvending, at han havde anstrængt sig til det Yderste, forat undgaae Justitiens Efterforskninger, svarer han, at han derved un havde givet efter for sin Kones og sin Svigermoders Bønner, og at han desuden vel havde vidst, at man kun behøvede, i fjerneste Henseende at staae i Forbindelse med Fleschi, for at blive udsat for en langvarig Arrest. Han viser sig kun lidet bekymret for Udfaldet af den Proces, hvori han er indviklet. Den dybe Kummer, der synes at nage ham, forklarer han ved den ulykkelige Forfatning, han har bragt sin Familie i Efterretninger af blandet Jndhold. Kaukasiske Billeder. – Jeg vilde ogsaa gjøre mig bekjendt med Bjergfolkene ved Kaukasus. Man fraraadede mig det, det var for farligt; men i Mosdok kjøbte jeg mig ufortrøden en fuldstændig Tschetscher-Dragt tilligemed en vild Hest og begav mig til den høire Bred af Floden Terek. Femten Verster videre traf jeg paa en lille, mellem Fielde liggende Aul. En skjægget Tschetschenzer optog mig i sin smudsige Hytte, da jeg udgav mig for en fra russiske Fangenskab undveget Bjergboer. Næste Morgen samlede sig en Folkestimmel i Nærheden, ved en med Buske bevoxet Granitblok. Vilde Skrig gjenløde og tvende Sværd blinkede mellem Huer og Fruentimmerhoveder. Min Værts Søn kæmpede med en anden Tichetschenzer om Besiddelsen af en nydelig Pige, som de begge elskede. Mellem den larmende Sværm stod den blonde, atteenaarige Pige med uendeligt kummerfulde Blikke; hun elskede ingen af de Kæmpende, men en ung, fortøjet Fremmed, der havde overnattet den samme Hytte som jeg, og ham søgte hendes Øine mellem Mængden. Skrigene bleve heftigere, en væbnet Tschetschenzer styr, tede frem af Hoben, som Lynet fra sorte Skyer; Hævnens Glød blussede frem i hans Øine og paa hans Kinder; med et vildt Dyrs Raseri svang han Sværdet og kastede sig paa de Kæmpende. Pigen skjælvede af Skræk og Glæde over sin Elskers pludselige Fremkomst. Den fortvivlede Tschetschenzer afværgede behændig sine Modstanderes Udfald, og en af dem sant saaret til Jorden med blødende Pande; efter et Øjebliks Forløb mistede den Anden Haanden. Hele Forsamlingen kom i Bevægelse. Tschetschenzen greb sin Elskede, drog hende ind med sig i min Værts Hytte, men inden Pigen havde fattet sig, kom hans Modstander, Værtens Søn, med den blodige Pande styrtende ind. Faderen holdt ham tilbage, han maatte ikke fornærme Gjæsten. Den Fremmede tog Afskeed, undersøgte sine Vaaben, svang sig paa Hesten, løftede Pigen op til sig og foer afsted henimod Bjergene. Nu kan du forfølge ham, sagde min Vært til Sønnen; den opbragte Yngling kastede sig paa Hesten og jog hen af Veien, i samme Retning. Længe saae man endnu mellem Fjeldene hans viftende Kappe, hans lodne Hue og Hestens lange Manke, der flagrede i Vinden. Dagen efter forlod jeg Aulen. Ad en farlig, med malerisk Vei naaede jeg en anden Landsby, der bestod af nogle sivdækkede Hytter. Mæd, Qvinder og Børn omringede mig, og jeg opdagede snart den unge Fremmede, der paa daarligt Russisk strax fortalte mig Udfaldet af sit Eventyr, Han var neppe redet femVerster, førend hans Modstander, ledsaget af en Kammerat indhentede ham. Han forsvarede sig, men det lykkedes hiins Ledsager at bemægtige sig Pigen. Pludselig sprængte trende hævnglødende Venner af den tredie Rival frem, der nemlig havde mistet Haanden, for at faae Pigen i deres Magt. En Bøsse kaldede og Ekkoet rullede tordnende gjennem Bjergene; Ledsageren, som endnu holdt Pigen fast, sank død til Jorden. En af de sidst Ankomne tog fat paa Pigen, medens en anden med Vildhed angreb Rivalen, der og Morgenen havde faaet Slaget over Panden; men den unge Fremmede saarede den Tredies Hest, der sky rev Rytteren med sig og lod blodige Spor tilbage. Nu huggede den lykkelige Elsker den Tschetschenzer ned, der holdt paa hans Pige, uden at de andre To, der kæmpede med Fortvivlelsens Raseri, bemærkede det. Han vendte sig derpaa lynsnar mod disse, saarede den Ene, medens den Anden holdt sin Hest tilbage, for med desto større Kraft at drive den frem mod ham; men den Fremmede kom ham i Forkjøbet, dreiede sin Hest og svang Dolken - Modstanderens Hest prellede tilbage og fløi med Stormens Fart ned i den mørke Afgrund. J Springet kastede Rivalen, endnu med Kraft sit Sværd mod hiin Lykkeliges Bryst; men det faldt klirrende ned for Hestens Fødder. En dump Stønnen lød og fra Afgrunden - og Alt blev stille. Uden at see sig tilbage, og Elskeren derpaa med sin Pige ind i Bjergene, til sit Hjem.