Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-01-21
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. as Fastsatte Fjortende Aargang. No. 6. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldi. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 21 Januari 1817. J Anledning af Stykket: "Om Balletter, i No. 103. f. A. Uden at gjøre Fordring paa æsthetisk Dannelse, eller stolende paa egne Kræfter, philosophisk at turde gjendrive, hvad Forfatteren af det i Skilderiet No. 103 indrykkede Stykke om Balletter har yttret imod Skuespil, for ved denne Leilighed at hæve Balletten, tør jeg dog, ledet blot af sund Menneskeforstand, gjøre adskillige Jndvendinger imod mange af dennes Ankeposter. - Forfatteren anfører blandt Andet: "at man kalder gemeenlig Skuepladsen "Sædernes Skole; men lægger han til: "man borttage Dans, Musik og andre theatralske Jngredientser, og man vil faae at see hvormange der vil søge den." Hvorledes dette kan være et Beviis paa, at Theatret ikke er Sædernes Skole, indseer jeg ei; thi tvertimod der synes mig at ligge en Beskyldning mod Tidsalderens Sløvhed og Ulyst til Higen efter at søge Midlerne til Moralitets Befordring, og Lyst til det mere Sandselige og mindre Væsentlige, som Musik og Dans her maa være. Desuden har jo Forfatteren selv erklæret kort iforveien, at det Skuespilbesøgendes større eller mindre Antal intet kan bevise. Endvidere anføres: "at Skuespillets Hovedformaal er Forlystelse, at Jnscriptionen over Theatret "Ei blot til Lyst" er hensigtsløs, og at dets Jndflydelse paa Sædernes Forædling er for tilfældig, at man derpaa kan gjøre nogen fast Reg ting." Hvad den sidste Punct angaaer "at det ikke virker Sædernes Forædling," da kan sikkert det samme siges om Kirken, som om enhver moralsk Anstalt i Staten, uden at man derfor kan skalde dem hensigtsløse; og urimeligt synes det, at agtværdige, dannede Mænd, som Scenen tæller blandt dens Dyrkere, skulde opoffre deres Tid alene for at forlyste, eller fordrive paa en moersom Maade Tiden for Nogle af Stadens Jndvaanere, der eller maaskee vilde kjede sig. Vel er Ordsproeget sandt: "een Svale gjør ingen Sommer," og at altsaa det, der fortælles: at Saurins Beverley, har omvendt en Spiller, i sig selv ikke er et tilstrækkeligt Beviis; men saameget synes paa den anden Side at være vist, at hvis Sligt engang har været Tilfældet, at det da vel oftere kunde finde Sted, allenfals vilde det vel være umueligt for nogen at kunne bestemme, om dette Stykke ingen har forbedret; det Modsatte synes derimod rimeligt at antage, om samme vel ikke er skeet paa en direct, dog indirect Maade; thi er det tikke troeligt, at mangen Mand eller Yngling, som, for at blive ved ovennævnte Tragoedie, ved at føle sig truffen ved Fremstillingen af Beverley, har forladt Skuepladsen i en Sindstemning og med saadanne Følelser, der have ledt til nøiere Eftertanke, og saaledes vakt Forbedring; og om Skuepladsen end kan siges blot at have forbedret Enkelte, kan den vel ikke siges at være "Blot til Lyst." Desuden har Forfatteren glemt det Vigtigste, at Skuespil danner Smagen, og igjennem denne virkes paa Moraliteten. At man kan høste ligesaa stor Fordeel ved at læse et Stykke, som ved at see det udført paa Scenen, er ikke altid Tilfældet. Til Exempel herpaa kan maaskee tjene Girontes Karakteerrolle, der, udført af Frydendahl paa Theatret, gjør langt større Jndtryk end Læsningen af samme vilde gjøre; og har jo Oehlenschlager nylig sagt i sin Bog til Publicum, at Scenen er det Organ, som er ham nødvendigt, naar han tilfulde skal kunne virke. Selv de store og ophøiede Optrin i Tragoedien kan ikke endnu sjelden forhøies ved Opførelsen, som f. Ex. Massaniellos Udførelse af Ryge (Hans Mesterroller i hvilketsomhelst Oehlenschlagers Sørgespil vil jeg ikke anføre til Exempel, da de paa den senere Tid synes fjernede fra Scenen) og Flere. Og om det end ikke virkelig var saa, kan det dog ei nægtes, at Scenen virker mere udbredt, da et Stykke der fremstilles for Flere, og saaledes bliver mere bekjendt end det vilde have blevet ved den blotte Læsning; og hvormange kunne vel sætte sig saa godt ind i Digterens Aand ved den blotte Læsning af en Tragoedie, som ved Fremstillingen af samme, Saadant maatte da kun gielde den mere Dannede. Det er vel vist, at Skuespillet, naar det ikke er indrettet saaledes, som det bør, kan stifte Skade; men det Samme kan siges om Balletten; thi just de skjønne Stillinger, Forf. roser, opvække vist ligesaa mange nædle Følelser hos de mindre Dannede og Smagfulde (thi kun dem kan det gjælde) som et slibrigt Skuespil. Det kunde endelig blive et Spørgsmaal, om Romeo og Guilette kan røre saa meget som hvert et Sørgespil i samme Smag, i det mindste kan det kun gjælde dem, som forstaae sig paa det Skjønne i den mimiske Konst, og frit tør jeg paastaae, at neppe Een iblandt Hundrede, Figuranterne undtagne, forstaae sig paa det Skjønne og Ophøiede i slige meest pedestriske Konster.