Viborger Samler, 1840-09-17
Jblandt de mange Beskyldninger, siger Kbhavnsposten, Modstanderne ideligen fremsætte mod de Mænd, der hos os danne Oppositionen, findes ogsaa den for Franskhed, eller fransk Libertingge, eller med andre Ord Mangel paa Nationalitet. Hvis denne Beskyldning var grundet, da vilde den upaatvivlelig være en af de vigtigste Jndvendinger mod vore Grundsætningers Rigtighed, og det er derfor, at vi med nogle Ord ville søge, at bevise det aldeles Ugrundede deri. Det store Formaal for alle Nationer er vistnok det samme; men de Veie, af hvilke de stræbe hertil, ere saa forskjellige som Nationerne selv. Naturen og Historien have frembragt denne Jnddeeling i Nationer, den bør derfor respecteres, og enhver Centralisationsstræben, som vilde medføre en voldsom Underkuen, af Nationaliteten, vilde være forgiæves, og finde sin Undergang ved sig selv. Dette maatte vor Tids største Mand, Napoleon, sande; hans Stræben gik vistnok ud paa en Centralisation af alle Nationer, men han ringeagtede Nationaliteten, og han faldt. Derfor bør vi respectere og ære denne os historisk overleverede Nationalitet, og det kunde derfor aldrig falde dem ind, der ønske en Forening af Slesvig og Danmark, at ville tilintetgjøre de tydske Slesvigeres Nationalitet, hvorimod Sligt vel med Hensyn til de danske Slesvigere ikke turde ligge saa ganske udenfor deres Plan, der nære den chimæriske Jdee om et Schleswig=Holstein, i det mindste hvis de, hvad de for Conseqventsens Skyld maae ville, ønske Slesvig indlemmet i det tydste Forbund. De store Sandheder ere fælles for alle Nationer og maae bane sig Indgang hos dem alle, om de end udpræge sig forskjelligt efter Nationens individnelle Beskaffenhed, og det vilde være latterligt, om man mod en erkjendt Sandhed vilde indvende, at den først var udtalt i et andet Land. Og dog hører man Raisonnements af denne Beskaffenhed fremsatte heri Danmark i vore oplyste Tider. J Sandhed, det Parti, der holder paa den Maade paa Danskhed, vilde, hvis det opnaaede sin Hensigt, gjøre os til et Slags europæiske Chinesere, hvilket jo rigtignok maaskee vilde være ganske beleiligt for Visse af disse Folk. Denne Jndvending fremfører man nærmest mod det politiske System, der især efter Julirevolutionen har skaffet sig Indgang her i Landet saavelsom mange andre Steder, idet man advarer Folket fra at smittes af denne franske Libertinge, og raader det til at holde fast ved det Bestaaende som ægte dansk.... J lang Tid var det uindskrænkede Monarchi den eneste Regjeringsform næsten for alle Europas Stater; Frihed kjendte man neppe af Navn. Vi behøve vel blot for at charakterisere den Tid at minde om den Maade, hvorpaa de preussiske Konger dreve Hvervinger. Jmidlertid vaagnede Friheden atter; den franske og nordamerikanske Revolution gave mægtige Stød, friere Forfatninger gik frem som Følger af disse Bevægelser, og et nyt politisk System begyndte at gjøre sig gieldende. Den Grad af Cultur, som de fleste af Europas Folk have opnaaet, synes at berettige dem til selv at deeltage i deres vigtigste Anliggender; denne Grundtanke gaaer ogsaa igjennem alle friere Forfatninger. Men dette Øiemed kan efter Nogles Formening ogsaa opnaaes ved raadgivende Stænder, hvorimod vi i saadanne ikke see nogen tilstrækkelig Garanti for Magtens Misbrug, men mene at der bør tilstaaes Stænderne en besluttende Medvirkning i Statens Styrelse. Denne Form har rigtignok Statsforfatningen antaget i Frankrig og endnu i mange andre Lande, men det er dog langt fra, at de, som ønske en saadan Forfatning indført hos os, skulde være franske Abekatte" eller være blinde for de Mangler, der klæbe ved en saadan som ved ethvert menneskeligt Værk. Den personlige Frihed er saa stort et Gode, at man ikke fornuftmæssigen kan antages at ville opoffre mere deraf, end det absolut er nødvendigt for at opnaae andre Goder, der ere ligesaa uundværlige. Derfor maa for et fornuftmæssigt Statsystem den Sætning ligge til Grund, at Enhver ikke berøves mere af sin personlige Frihed, end det Heles Bedste nødvendigen udfordrer. Under hvilken Statsforfatning nu dette Formaal bedst realiseres, kan vel være Tvivl underkastet; men vi kunne imidlertid ikke andet end antage, at det bedst skeer under den, der tilstaaer Borgerne en Andeel i Statstyrelsen, som sikkrer mod Misbrug af Magten, saavidt dette er muligt. Denne Overbeviisning have vi erhvervet os ved Hielp af Fornuften og Historien, og vi miskjende ingenlunde, at den Forfatning, vi ønske, vel vil kunne modificeres i Danmark efter Folkets Charakteer, og de locale Forhold. Naar vi derfor paavise, hvorledes andre Landes Jndretninger i en eller anden Henseende ere fortrinligere end vore, da er det blot for at paavise, hvorledes Forholdene i disse Lande paa Grund af de i Statstyrelsen herskende Grundsætninger have uddannet sig, ingenlunde fordi vi ville, at de uden videre skulle indføres hos os, uden noget Hensyn til de locale og individuelle Forskjelligheder. Vore Forholds historiske Udvikling i Overeensstemmelse med friere Grundsætninger, det er hvad vi ønske, og vi tør derfor med frit Mod paastaae, at vi ere ligesaagode og ægte Danske, som de der bebreide og Mangel paa Nationalitet.