Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-02-22
Blandede Efterretninger. Wien d. 1 Febr. J Forgaars d. 30 Jan. om Morgenen strax efter Solens Opgang iagttoges paa det herværende Observatorium et usædvanligt Syn. Solen skinnede klart, men dog indhyllet af en svag Dunskkreds, ved Siden af den, i en Frastand af omtrent 30 Grader, stode to lys glindsende Striber, lig i Brede Solens Diameter, den ene østlig og den anden vestlig. Begge Striber, som sadde lodret paa Horizonten, og næsten i samme Høide med Solen, gave paa den indere Rand, som vendte mod Solen, svage Regnbuefarver fra sig. Ligesom Solen kom høiere forlængede Striberne sig og syntes ved deres øverste Ende at krumme mod Solen ligesom om de vilde over samme slutte en Kredsbue, hvilket ogsaa mod Kl. 8 1/2 virkelig paafulgte og viste sig ganske spag. Men denne Kredsbue var af kort Varighed; thi efter nogle Minuter var den brudt. Men begge Striberne fra Horizonten indtil en Høide, der udgjorde lidt mere end Solhøiden, bleve endnu længere synlige indtil de for bestandig bleve svagere, og endelig efter Kl. 9 ganske forsvandt. (Wiener Zeit.) Som en Følge af den overordentlige og vedholdende Hede og Tørke i forrige Sommer og den i Efteraaret sparsomt faldne Regn maa det ansees, at ikke blot i Wien og Egnen deromkring, men ogsaa i andre Dele af denne Keiserstat Kilderne tildeels begyndte at udtørres, Brøndene gave meere eller mindre Vand, mange Møller, formedelst Mangel paa Vand, stode stille, og større og mindre Floder fortørredes. Ogsaa Donau aftog i Egnen af Wien saa meget, at Vandet stod 10 Tommer dybere end Nulpuncten paa Middelpillen af Frants broen, som betegner det laveste Vand fra d. 20 Jan. 1802. (S. B., Det Kgl. Mynteabinet i Mayland har nylig faaet et stort chinesisk Værk, bestaaende af 42 Bind, hvori den afdøde Keiser af China har ladet afbilde alle sit Riges Mynter, Konstværker, Vaser, og Oldsager. Man troer, at dette Exemplar er det eneste i Europa. (S. B.) Meteorstenenes sandsynlige Oprindelse. - Det saa yderst mærkværdige Phænomeen, Steenregnen, som vel ikke var ubekjendt i de ældste Tider, men som pleier i vore Tider at finde langt hyppigere Sted, og som vi i disse Dage af Aviserne see at have fundet Sted i Spanien, fortjener i enhver Henseende det tænkende Menneskes Opmærksomhed; det kan derfor ikke være Bladets Læsere unteressant, naar her i Udtog meddeles, hvad Hr. Professor Prechet herom siger. - Som almindelig erkjendt, anseer Hr. P. det, at Meteor stenene ikke afstamme fra vor Jord, som maaskee de af Vinden i Veiret drevne Frøer, Fiske, Jnsecter, Sand og andre Ting. - Jngen Physiker, skulde med billighed tænke, at de vare af at mosphærisk Oprindelse; thi de ere Brudstykker af de ved Varmen sprungne Jldkugler, og disse ere selve Stenen i gloende Tilstand, ofte 100 og flere Centner tung. - Hvorledes en saadan tung Masse kunde danne sig i Luften, lader sig ikke tænke ved nogen Hypothese i Chemien. At disse Stene kunde nedstamme fra Maanen, er vel sandsynligt, som de derover anstillede Jagttagelser bevise; men disse Beretningers Element vise dog, at det stedse er et sjeldent Tilfælde, naar iblandt uhyre mange MaaneUdkastelser, blot een falder paa Jorden. - For at give en naturlig Forklaring over Oprindelsen til disse Meteorstene, fremsætter Forfatteren følgende: "J Naturen er intet bestemt eller indskrænket ved Størrelser, og der gives der ligesaa lidet et Minimum som et Maximum. De samme Kræfter, ved hvilke vort Soelsystem og de for os synlige Planeterere dannede, maae ogsaa i uendelige Gradationer have dannet tuendelig mange andre Verdens Legemer, iblandt hvilke nogle i Henseende til deres Størrelse ere lige saa forskjellige fra Ceres Disse eller Pallas, som disse fra Jupiter. smaae nyligen opdagede Planeter, som dog ere temmelig betydelige Legemer, vare alt meget vanskelige at opsøge, og det lader sig letteligen beregne, at Legemer, der omvælte sig mellem Jordens eller Venus eller Mars Bane, og som knap ere nogle Mile i Gjennemsnit, ikke maae være synlige for og ved noget teliskopiske Hielpemiddel." – "At der mellem disse de større Planters Baner kan omvandre langt mindre, eller og mindre Brudstykker af større, kan, i Følge de almindelige Attraktionslove, ingen Tvivl være underkastet. Men ligesaavist er det og, at disse Legemer, just fordi de have liden Masse, følgelig ikkun yttre forholds næssig liden Tiltrækningskraft med de dem nærmest værende Legemer, ere udsatte for meget store og stedsevarende Svingninger i deres Bevægelse, og ligesom ballotteres mellem de øvrige Planeter." Det er altsaa og sandsynligt, at saadanne større Legemer til samme Tid krydse sig i deres Bane, og knuse hinanden i mindre Stykker." – Naar nu en saadan Asterøide i disse Svingninger engang kommer saalangt ind i den nærmeste Planets Attraktionssphære, at hverken dens egen Masse, eller den nærmeste Planets Tiltrækkelseskraft paa den, formaaer at vele op mod Planetens Attraktion, saa vil den stedse mere og mere nærme sig den i en spiraldannet og stedse tiltagende Kredsløb og endelig styrte ned paa den i en med dens Tangent spids Vinkel. For at gaae videre frem i denne Erklæring, forudsætter Forfatteren følgende Sætninger: 1) Størrelsen af et Verdenslegems Atmosphære, retter sig efter dets Masse, følgelig og efter denne Fortættelsen af den Luft der berører Legemet. 2) Et Verdenslegemes Middeltemperatur er afhængig af det nederste Luftlags Middeltæthed, eller af dens Atmosphæres Høide. 3) Uden at tage Hensyn paa Reflexionen af Atmosphærens Varme gjennem Verdenslegemets Overflade, staaer Aftagelsen af Varmen i de høiere Regioner i omvendt Forhold til Luftens Tæthed. J det almindelige Rum, som rikke er opfyldt med Varme, men blot med Varmestoffen, hersker en absolut Kulde. (Fortsættes.)