Ribe Stifts Adresseaviser, 1838-09-25
J Bladet "Dagen" læses Følgende: "Efterat Sagen angaaende de nye rothschildske 3 pCt. Obligationer havde med al Mine af Grundighed været gjennemgaaet i "Fædrelandet, og den sig altid forførende "Kjøbenhavnspost paa sædvanlig Viis have givet Trompet Variationer til dette Thema, har nu "Fædrelandets" Redacteur i sidste Løverdags Nummer udstædt en i Virkeligheden total Tilbagekaldelse af Hvad hen tidligere havde yttret mod Udvexlingen af de ældre Obligationer for de nye, medens Fædrelandets Allierede endnu i Fredags No. synger den gamle Vise, og indstævner Hoved-Obligationens Contrasignanter for Efterverdenens Domstol. Det er nu, hvad enhver uhildet Fædrelandsven altid har maattet antage, aldeles godtgjort, at hele Jerimiaden indskrænker sig til, at nogle enkelte Udtryk i den nye Obligation ere mindre tydeligt affattede, men at ellers Forpligtelsen efter den nye Obligation er den samme som efter den ældre, og at de nye Partial-Obligationer have en uformindsket Værdi. Hvor høilig maa det da ikke harme enhver sand Patriot, at en saa ringe Omstændighed kan af en Medborger ansees tilstrækkelig til at fremføre de bittreste Jnsinuationer mod Regjeringen, og ikke nok hermed, ent og selv besørge sine Beskyldninger paa samme Tid indførte i et udenlandsk Blad (the Times), skjøndt disses Udbredelse paa Obligationernes rette Marked muligen maatte kunne have skadelig Jndflydelse paa Danmarks Credit i Udlandet. En saa upatriotisk Fremgangsmaade har ikke kunnet Andet, end vække en billig Jndignation hos alle bedre tænkende Danske, og vi kunne formode, at Jndtrykket er har været meget anderledes i selve England; thi skjendt Britten vel er vandt til temmelig brøie Angreb i det offentlige Liv, er det vist uden Exempel i den engelske Historie, at selv den ultraradicaleste Journalist er skulde have følt Skom og Undseelse ved i Udlandet at nedsætte sit Fædreland i dets Regjering og at fremføre Noget, der var istand til at ryste Landets offentlige Credit. Sligt vilde stride altformeget mod Englænderens pubic spirit, og denne Følelse er det, der heller ikke har kunnet give den Tro Jndpas i London, at den danske Regjering skulde kunne have foretaget Noget, der i mindste Maade kunde forringe dens velgrundede og velbefæstede offentlige Tillid, og det er saa meget mærkeligere, som denne Tillid i udvortes Henseende alene har kunne større sig til den af Huset Rothschild, afgivne løse Erklæring, at Opkjøbet af Obligationerne skulde fremdeles skee paa samme Maade som hidtil, Under "Jndsende" bekjendtgjør Pastor Lund i Munkebjergby følgende i Slagelse Avis. "J Commissionstidenden No. 203 seer jeg det Spørgsmaal at være opkastet: Man ønsker at vide, hvorfor der ingen Gutstjeneste blev holdt i Munkebjergbye Kirke, ved Sorøe sidstafvigte 6te Søndag efter Trinitatis, uagtet Meenigheden var forsamlet, og baade Sognepræsten og begge Kirkesangerne vare tilstede og samtlige befandt sig vel. Uagtet den, der fremsætter dette Spørgsmaal, muligen veed Aarsagen, saa skylder jeg dog dem, hvem denne Sag maatte interessere, men som ei kjende til den, at anføre Grunden til dette Phænomen. - Jeg stod færdig at begonde Gudstienesten til den befalede Tid Kl. 9, og ventede kun paa at Kirkesangeren skulde komme at afhente Palmenummerne og lade ringe sammen; men Kl. blev 9, den blev 9 1/4, og der mældte sig Jngen. Først henimod Kl. 9 1/2 kom Kirkesangeren fra Naboedistrictet og mældte mig, at han skulde besørge Tjenesten for sin Embedsbroder, da denne var syg. Jeg forundrede mig over, at dette ikke for var bleven mig tilmældt, og beklagede, at Klokken allerede var saamange, at jeg mistvivlede om at komme til rette Tid til Anneret til sidste Gudstieneste. Jmidlertid, tilføiede jeg, dersom der strax kan blive ringer sammen, skal det Jntet være i Veien fra min Side. Han fik nu Psalmenummerne og gik. Jeg ventede nu, at der ifølge min Begiering skulde blive ringet sammen, men Kl. blev 9 3/4, den blev henimod 10, og da først blev langt om længe ringer. Jeg indsaae, at begynde en heel Time senere, end Bestemmelsen, gjorde mig det umuligt at være i Anneret til rette Tid. Jeg nødsagedes derfor til at gaae ind i Kirken, hvor jeg til min store Forundring saae baade den Sunde og den Syg i deres Degnestol. Jeg bad Menigheden om at undskylde, at jeg idag ikke kunde holde Tieneste her, da det nu var saa langt over den lovbestemte Tid, at jeg ikke kunde komme til Anneret til Kl. 11, som der er fastsat til Gudstienestens Begyndelse; iøvrigt maatte jeg gjøre opmærksom paa, at dette ikke hidrørte fra min efterrettelighed, eftersom jeg havde været paaklædt og færdig siden Kl. 9, men havde ventet paa Sammenringningen. Menigheden, som kjender min Accuratesse, ind faae, at jeg ingen Skyld havde, og forlod Kirken, Skulde denne min Erklæring maaskee hos dem, der ikke kjende mig, ikke finde Tiltroe, da kunne Nogle af Menigheden, som den Dag vare tilstede, fremføres som Vidner tilligemed mine Huusfolk. - Mine gode Venner, til hvem jeg fortalte denne synderlige Begivenhed, som aldrig før i alle de Aar, jeg her har været, har mødt mig, tilraadede mig at anklage Vedkommende for Provsten; men da Jngen kan være større Hader af al Anklage end jeg, taug jeg i den Formening, at de en Skyldige skulde for Fremtiden vise mere Sands for deres Embedsførelse, mere Orden og Bestemthed i at pas fe den Tid, som dertil er fastsat.