Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-01-28
Vort Aarhundrede har mange og store Fortrin fremfor de henvundne. Det er her ikke Steder at opregne dem. Men hvad nytte alle disse Fortrin, naar Overdaadigheden blandt de Stænder, som den er skadeligst for, aabner Kilder til saa utallige Onder? Hvad nytter det, at saa mangen en Statsbestyrer stræber at befordre Almeenheld, naar en skjult Orm søndergaver den huuslige og borgerlige Lykke? Den helligste af alle Forbindelser, Ægtestanden, tilintetgjøres og forstyrres i vore Dage ganske ved den tiltagende Yppighed. Det er ikke mere to Hjerters himmelske Samklang, som forener Pigen med Ynglingen; det er den laveste Egennytte, der saa ofte stifter de Forbund, som den private og offentlige Lykke saa høiligen derver paa. Pigen vil givtes, ikke for at blive Mandens Støtte, ikke for at danne lykkelige Afkom, men for at kunne være Dronning i alle Selskaber og Assembleer; Ynglingen tænker ikke paa at forene sig med en Mage, som hans Hjerte symphatiserer med, ikke paa at blive en lykkelig og tarvelig Huusfader, men, - hvilken Fornødvelse for Manden, -at gjøre sin Lykke, som man kalder det, ved en Qvindes Haand. Hellere ender han sine Dage som en 70 Aars Pebersvend, end indlader sig i en Forbindelse, der ikke paa en eller anden Maade kan befordre hans Lykke. Og hvad er i Grunden denne moderne Lykke, som i vore Dage saa mangen en Mand opoffrer sin Værdighed, og saa mangen en Fader sit Barns Rolighed for Mahagonietræes Meubler, Tyrkiske Gulvtæpper, Spise= og Drikkelaug, forfærgelig Pragt i Klædedragt - og det er Alt Denne elendige Lykke, som saa mange hige efter, formindsker Ægteskabernes Tal, forbittrer de allerede indgangne, og bevæger saa mangen en blomstrende Skjønhed til at ende sine Dage som gammel Jomfru. Yppighedens skadelige Følger for Menneskenes Sundhed ere uberegnelige Lægevidenskaden har i vore Dage gjort stor Fremgang. Men denne Fremgang kan umuelig holde Skridt med Sygdommenes daglige Tiltagelse og Legemsconstitutioners Svækkelse. Sygdommene og Lægekonsten ligne her en Dverg og en Kjæmpe, som følges ad. Medens den ene gjør eet Skridt, har den anden gjort ti. Klubvæsenet og Restaurateurer frembringe flere Legemssvagheder, end det hele medicinske Facultets Granskninger i et heelt Aarhundrede vil kunne udfinde Midler for. Vore Dages Huusfædre kjende ikke mere den Glæde, at tilbringe deres Vinteraftener i Kredsen af deres Familie, og deres Fritimer med at danne deres Børn. Klubberne er deres Element. Med Kløver i Haanden glemme de her Alt hvad der udgjorde vore Fædres Lyksalighed. Her spiller, drikker og spiser man paa Tider, hvor Alting i Naturen hviler, hvor selv Blomsten nedbøier sit maatte Hoved, og naar da en Hær af Sygdomme følger paa en saadan Levemaade; naar man i en Række af Aar har stormet løs be paa sin Sundhed med Mattespiir, Rakkedobbel- og Nattesværm, saa skal Lægen i nogle Dage sætte den Constitution i forrige Stand igjen, som man frivillig i hele Decenner har arbeidet paa at forstyrre. For at krone Klubvæsenet, have vi i de senere Aar faaet et skjønt Forraad af Restaurateurer. Nerveslappende Punsch og Liqueurer ere ved dem blevne til en Drik, som er ligesaa nødvendig til Livets Ophold, som fordum Vand og Øl. Jeg tør frit paastaae, at der i Kjøbenhavn kun gives meget faa unge Mennesker, som aarligen ikke offre 50 til 100 Rdlr. paa Slikkeriets Altar. Børn paa 12 Aar. maa nu daglig have deres Jis, Chocolade og Punsch. Vor forfinede Opdragelse giver dem Midler nok i Hænderne til at forskaffe sig de fornødne Penge. Men det er desværre ikke allene Penge, som her bortødsles; det er et langt kostbarere Klenodie: Sundheden. Nu kunde man maaskee spørge, have vore Fædre da været tarveligere i lignende Henseender, have de ikke ved deres Bryllupper, Barselgilder og Begravelser indbudet mange hundrede Mennesker, ikke een, men to, ja tre Dage i Rad, Kom paa Landet ikke hele Herreders Adelskab og Præsteskab, og i Kjøbstæderne Folk af lige Stand sammen, og fortærede i nogle Dage Aarets bedste Grøde, Var Drukkenskab, Slagsmaal og anden Uorden ikke meget ofte en uundgaaelig Følge deraf. - Alt dette kan ikke negtes. Men man maa kunder lægge Mærke til, hvor sjeldent det skede og at det kun var Landets egne Producter, som her bleve fortærede, altsaa baade fra Oeconomiens og Sundhedens Side de passeligste. Aaret 1598 blev der holdt et Gilde i Everdrup her i Sjælland. Efter en forefunden Optegnelse blev her fortæret fem Tønder, Øl, en Oxe, sex Lam, tyve Høns, to fede Svin, ti Gjæs, ti Fade Saltmad, 12 Snese, Æg, hvoraf man kan slutte, at Gjesternes Tal ikke var lidet. Men her blev ikke fortæret en eneste Draabe Viin; her brugtes ikke meere Sukker til at stroe paa Bakkelserne, end for 16 s., ikke meere Kryderie end for 4 Mark. Den eneste fremmede Artikel, som kom paa vore Forfædres Bord, var Tydsk Øl, men af Brændeviin blev der ikke brugt mere end omtrent tre Potter til fem Tønder Øl. De Levnedsmidler, som man altsaa den Gang nød, hentedes ikke fra andre Lande, og vare hverken for Pungen eller Sundheden saa ødelæggende, som de man betjener sig af i vore Dage. Drak man sig end engang imellem en Ruus, saa skede det ved et Gjestebud, som ikke kunde indtræffe hver Dag, og Rusen var da ikke det nervesvækkende Raserie, som he dende Vine og lungefortærende Brændeviin efterlade sig, men Virkningen af en alt for overdreven Nydelse af Mjød, vore Forfædres Yndlingsdrik, (Fortsættes)