Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-09-23
Denne overordentlig store Sum har Compagniet næsten realiseret. Naar man nu end regner alle dets udeværende Eiendomme for tabte, og anslaaer dets Bygninger og Verfter kun til 70,000 Rdlr., har hver Actie dog efter den optagne Evaluations-Forretning en virkelig Værdie af 382 1/2 Rdlr. Compagniets aarlige Udgivter til sine Betjentere og Arbeidsfolk kunne i dette Øieblik, da der i de sidstes Lønning er skeet en betydelig Jndskrænkning, tilligemed Renterne af dets Obligationer, ikke overstige 60000 Rdlr. Man indseer altsaa ved første Øiekast, at her er langt mere end Omkostningernes Bestridelse udkræver, om end Compagniet bestandig skulde blive i en uvirksom Tilstand. Naar man nu betænker, at Capitain Trocks Skib og Ladning, som ligger i god Behold i Batavia, og i det mindste kan regnes forat være 1/2 Million værd, umuelig kan ansees for aldeles tabt, saa længe Øen Java er i vore Allieredes Hænder; at Compagniet, som hele Tiden saa visselig har vogtet sig for at udruste Capere, ved en almindelig Fred mueligen vil faae Erstatning forde af dets Skibe, Engellænderne have opbragt og prisdømt, at Compagniets Bygninger, Pladse og Verfter ere i det mindste 3 Tønder Guld værd, at det, efter Forlydende, kan vente af den Fordeel, Kongen faaer af de kjøbte Varer, og som H. M. har lovet det Halvparten af, 2 Tønder Guld, saa kan man med største Føie anslaae Værdien af hver Actie til den Sum, den lyder paa, 500 Rdlr. Skulde Krigen, som Himlen forbyde, vare alt for længe, saa ere Udsigterne for Compagniet, ligesom for hele Handelsvæsenet i Almindelighed, naturligviis mørke. Men hvilke store Udsigter har det derimod ikke naar vi snart faae Fred, J hvert Tilfælde kan man trygt haabe, at Vedkommende, ved en viis Oeconomie, i Fremtiden ville søge, at bøde paa det Uheldige i Tidsomstændighederne. At henlægge alt for store Summer og derved at formindske det aarlige Udbytte, er iøvrigt kun at forringe Actiernes Credit, som Directionen bestandig bør søge at vedligeholde. Compagniets realiserede Eiendom er nu saa betydelig, at det ved Renterne maa være istand til at bestride sine Omkostninger. Alt hvad der overstiger disse bør tilfalde Jnteressenterne som Udbytte. Man veed, hvor svagsynede de fleste Mennesker ere. De betragte Udbyttets Forringelse, ikke som en Følge af Vedkommendes store Forsigtighed og Omsorg for tilkommende Tider, men, som noget, der er grundet i Compagniets slette Forfatning. Udbyttet er i deres Øine Maalestokken for Compagniets Financer. Vil man altsaa ikke svække Actiernes Credit, hvorpaa ogsaa Compagniets Anseelse beroer, saa vogte man sig vel for, af utidig Ængstelighed for det Tilkommende at formindske Udbyttet. - At man i Aar kun foreslog 20 Rdlr. i Udbytte, skede ikke saa meget fordi man jo saae sig istand til at give 30, som af Frygt for, ikke at blive istand til i næste Aar at give saa meget. Men i intet er Fremtiden mørkere for os Dødelige end i Handels væsenet. Da Compagniet for nogle Aar siden havde et saa uhyre Forraad af grove hvide Varer og Theer liggende, som det ikke kunde blive af med, og de største Handelskyndige ansaae det for et stort Misgreb, at det havde opdynget saa mange uafsætlige Varer, troede ingen, at netop dette tilsyne ladende Onde engang vilde redde Compagniet fra fuldkommen Undergang. J vor forandringerige Tidsalder kan der forandre sig meget i en Uge, hvor meget mere i et heelt Aar, Jnden- og udenlandske Efterretninger.