Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-10-16
En Aften, i Saisonens Begyndelse, var Theatret Odeon i Paris aldeles tomt, der havde ikke indfundet sig een eneste Tilskuer, uagtet "Zaire" og "den Gjerrige stod paa Placaten. Directionen besluttede naturligviis, slet ikke at lade spille, og neppe var denne Beslutning fattet, for der kom en Tilskuer, som tog Plads i Parterret. Strax efter gik Teppet op, Regisseuren traadte frem, og sagde til den eneste Tilstedeværende: "Min Herre, Just som De traadte ind, vilde vi lade Huset lukke. De seer, at De er ene der; men for een eneste Tilskuer kunne vi ikke spille.""Det gjør mig ondt, svarte Herren: Jeg er hidkommen fra St. Germain en Laye ene og alene for at see "Zaire;" De har opslaaet Placater, og Huset stod aabent; jeg har taget Billet, jeg har betalt min Billet, og jeg forlanger, at Forestillingen skal finde Sted. Det er min Ret, og jeg afstaaer ikke derfra. Raad for Dem med Politicommissairen; men om han ogsaa skulde give mig Uret, saa lader jeg mig dog ikke nøie dermed, men skal søge og forfægte min Ret gjennem alle Jnstantser." Politicommissairen erklærede, at Herren havde Ret, og at Forestillingen maatte have sin Gang. Sørgespillet begyndte altsaa. Man kan tænke sig, at Skuespillerne vare rasende. Jsær var der En, som af Forbittrelse gjorde den ene Buk ovenpaa den anden. Da tog Tilskueren gandske roligen Nøgle op af Lommen og kaldte Synderen til Orden med et kraftigt Stød i Piben. Saaledes blev Stykket spillet tilende. Skuespillerne glemte sig undertiden, de oversprang hele Scener og gjorde allehaande Løier; men Tilskueren havde stedse Nøglen ved Haanden, lod intet Utilbørligt ustraffet passere, og gjorde saaledes med al mulig Strenghed Brug af den Ret, han havde kjøbt sig med sin Billet. "Maaskee gaaer han nu, og vi slippe da for at opføre Lystspillet!" meente Acteurerne, som skulde optræde i "den Gjerrige." Den ubøielige Tilskuer gik ud, da det første Stykke var tilende, men lod sig give en Udgangs billet, og kom snart tilbage. Han var ikke tilsinds, at skjænke Acteurerne noget, og disse maatte altsaapaaklæde sig. Da Teppet gik op, bemærkede Tilskueren, at Valere og Elise ikke vilde frem; han reiste sig derfor og sagde: "Jeg var blot kommen, for at see "Zaire; men da De har chicaneret mig og villet tvinge mig til, at tage mine Penge tilbage, saa bliver jeg, og De skal faae Lov til, at opføre Lystspillet, ligesom De har maattet opføre Sørgespillet." Neppe havde han sagt disse Ord, før Politicommissairen traadte frem og sagde: "Min Herre! De har forstyrret Stykket, idet De har tiltalt de paa Scenen værende Kunstnere, og jeg befaler Dem, at forlade Huset." – "Men Gud bevares, tog Tilskueren Ordet: Jeg kan dog i det høieste kun have forstyrret mig selv, da der ikke er et levende Væsen tilstede, uden mig.""Det kan gjerne være, gjenmællede Commissairen: Men De har gjort streng Brug af Deres Ret mod Theatret, nu gjør jeg igjen den strenge Ret gjeldende mod Dem. De har afbrudt Forestillingen, og derfor maa De, ifølge Politilovene, paa Døren. Gaaer Deikke med det Gode, saa kalder jeg den væbnede Magt til Hjelp. Derimod lod sig Jntet indvende. Lystspillet blev ikke opført, og saaledes seirede vexelviis Publikum og Theatret i denne mærkværdige Kamp, hvori Oden spilte "Zaire for een eneste Tilskuer.