Kiøbenhavns Postrytter, 1757-11-21
Preussisk Relation om Slaget ved Rossbach, fra Freiburg, af 6 Nov. Efterat Fienden var passeret Saale, giorde han saadan Bevægelse, hvoraf man ikke andet sluttede, end at han vilde gaae løs paa Leipzig. Dette foraarsagede, at Kongen retournerede med sit Corps fra Herberg igiennem Torgau til bemeldte Stad, Vi ankom der d. 26 Oct., og Prinz Moritz af Anhalt Dessau og tillige Prinz Ferdinand kom med deres underhavende Corps til os, da vi saaledes i alt udgjorde 30 Battaillons og 33 Esquadrons. Vi forlode Leipzig d. 30. Kongen gik til Weissenfels, en Deel til Merseburg, og Felt-Marechal Keith til Halle, hvor Fienden allevegne havde borttaget Broerne. Da vi d. 3 Nov. havde lagt Broer igien, conjungerede vi os atter ved Braunerode. Den 4de, i Dag Brækningen, recognoscerede vi Fiendens Leyer ved Mückeln, i den Tanke, at gribe den an; men da det ikke van giørligt at attaqnere denne Post, saa sloge vi vores Leyer op ved Rossbach, paa den høyre Side af Fienden, hvor da de lette Tropper skarmydserede med hinanden. Den 5te recognoseerede General Seidlitz med Husarer og Dragoner, og antrafden fiendtlige Armee paa Marchen imod os. Man sluttede deraf, at Fienden vilde tage Veyen til Freyburg, for igien at passere Unstrut. Et stort Corps under Commando af General St. Germain blev staaende i den gamle Leyer. Man troede, at det var deres Arrier-Guarde, som bedækkede deres Retraite. Ved Middag blev man vaer, at Fienden trækkede sig fra Freyburg henimod vores venstre Fløy. Kl. imellem 2 og 3 om Eftermiddagen, rykkede vi i største Hast vore Telter op. Vi defilerede til den venstre Side, og kom at staae ved Weissenfels, for at giøre Fronte imod Fienden, og det i største Hast, saavel med Infanteriet som Cavalleriet. Vores Cavallerie, som neppe fik Tiid at stille sig i Orden, da dog Fienden først gik løs paa os, faldt det fiendtlige Cavallerie an, og kastede samme over Ende. Atten Esquadrons paa vores Side afsloge 60 fiendtlige Esquadrons Liv-Guarden, Gens d'Armes og Meinike har gjort Mirakler, og ligeledes Liv-Regimentet. Vores Disposition var saaledes gjort, at den venstre Fløy skulle attaquere de fiendtlige Battaillons, paa en Distance af 40 Skridt. Denne Bevægelse skeede ogsaa saaledes, som det var befalet. Grenadererne af vores Flanque kastede sig strax ind paa Fiendens Flanque, og fyrede paa den med Cartetscher. Det Brunsvigske Regiment stødte paa Brigaden af Piemont og Beauvoisin, hvilken attaquerede os i smaa Colonner, efter Follards Maade, 4 Skridt i Fronten, og raabte: Vivat Kongen af Preussen, uden at giøre noget Skud. Paa 150 Skridt fyrede vore Folk ikkun eengang paa Fienden, da de saaledes bleve understøttede af Kanonerne, at det var et Mirakel. Efter den første Salve giorde Fienden nogle faa Skud, og tog strax derpaa Flugten, og geraadede i største Uorden. Vores Cavallerie faldt derpaa strax det slagne Jnfanterie ind i Flanquen, og giorde en forskrækkelig Massacre. Kl. 1 Qvarteer til 4 skeede det første Kanon-Skud, og neppe var Kl. 5, førend alting var til Ende. Natten forhindrede os at føre os vores Seyer til Nytte; thi ellers havde af det heele Jnfanterie, som havde Unstrut bag sig, ikke een Mand undkommen. Resten af Armeen flygtede i største Uorden til Freyburg, og Cavalleriet, henimod Merseborg. Vores høyre Fløy kunde ikke engang komme til Trefning. Den anden Dag, om Morgenen tidlig. vare vi allerede i Freyburg. Fienden, saasnart han var kommen over Broen, brændte han den strax af, vi sloge derpaa en anden Broe, og Kongen forfulgte Fienden med 10 Battaillons lige til Speilberg, og Dragonerne og Husarerne indtil Buttelstad. Alting retirerer sig Dag og Nat i største Confusion hen til Erfurt. Vores Forliis beløber sig i alt til 400 Mand Døde og Blesserede. Valpladsen er overalt bedækket med Franzoser. Vi har allerede 57 Kanoner, en stor Mængde Fahner, Standarter, Paukere og 5 til 6000 Fanger. Prinz Henrich var den første, som begyndte at attaquere.