Viborger Samler, 1849-05-15
Krigsministeren Peuker yttrede, at for Tiden vare alle tydske Tropper ved deres Faneed bundne til Fyrsterne, deres Landsherrer; kun af disse kunde en Eed paalægges Hæren. Af Fyrsterne have kun faa, der tilsammentagne byde over Deel af den tydske Krigstyrke, anerkjendt Forfatningen. Ludvig Simon udbrød: Enhver Draabe Blod, som De, mine Herrer, lade udgyde, kommer over Deres Hoveder, Tropperne skulle aflægge Eden paa Forfatningen! (Hurraraab fra Gallerierne.) Rieser betvivlede Efterretningen om Preussens Medvirkning med Hensyn til at undertrykke Bevægelsen i Sach sen. Kun da, naar Preussen skulde formaste sig til paa en voldsom Maade at overføre den Reaction, det udøver i selve Preussen, maa man stille Magt imod Magt, og enhver Tydsker er da forpligtet til at forsvare Frihedens Sag, endog med Fare for Eenheden. Taleren forsvarede til Slutningen Preussen imod den endnu ubeviste Beskyldning, at det skulde have indkaldt russiske Barbarer for at undertrykke Folkefrihederne. (Afbrydes ofte, især fra Gallerierne, trods alle Formanninger fra Præsidentens Side.) Zimmermann – fra Stuttgart – udbryder: "Ga gern har Tillid, og Riesser haaber; men jeg kan sige Dem, at naar De ikke tage energiske Forholdsregler, vil ogsaa Reaction finde Sted i Stuttgart. De maae puste til Jlden, ellers slukkes den, Oberst Stavenhagen sagde: "Ved at antage Wesendonks Andragender ville De ikke vinde Hærene. Jeg forsikkrer Dem, at dersom det er deres Ønske at understøtte Ministeriet Brandenburg Manteusel, saa kunne Deikke gjøre det bedre end ved at ville forlange Eedens Aflæggelse af den preussiske Hær." Vogt angreb med Heftighed Ministrene Gagern og Penker. Hans Beskyldninger imod Preussen vare ubegrændsede. Vi ere, sagde han, nu komne til det Punct, hvor en tvivlsom Ven skader mere end en aabenbar Fjende. Med Rigsministeriets Protest imod Preussen udrettes Jntet; dermed tilbagedriver man ikke de preussiske Bayonnetter, der gjenoprette Rigsfreden i Sachsen. Den Fane, der er opplantet i Dresden, er Rigsforfatningens Fane: altsaa rykke preussiske Batailloner imod Rigsforfatningen. Og vor Centralmagt finder det tilstrækkeligt at afsende en Rigscommissair. Kiende De ogsaa de nærmere Omstændigheder ved Kongens Vægring i Dresden, Kongen, forskrækket ved to af sine Ministres Begjæring om Entledigelse, havde allerede givet sit Samtykke, da ankommer pludselig Prinds Croy, Kongen af Preussens Generaladjutant, og erholder en Audients. Efterat Audiencen var endt, erklærede Kongen, at han ikke kunde underskrive; han vilde gaae med Preussen. De have endnu et andet Land Pfalz – som med Liv og Gods erklærer sig for Forfatningen. Og De, mine Herrer, De tillade, at man sender Bayonnetter og Kanoner imod dette Land. Centralmagten gjør Jntet, Jntet og atter Intet. Den udsteder i det høieste en Protest og sover ind. Vi andrage paa at tage Tropperne i Eed for at kunne i paakommende Tilfælde beskytte Militairet imod sammes forræderske Souverain og imod Absolutismen." Taleren omtalte derefter et Brev fra Rigsforstanderen til Kongen af Würtemberg, i hvilket Brev Principet om en Overeenskomst anbefales; Vogt paaberaaber sig tilstedeværende Vidner, der paa Forlangende vare rede til at gjøre Meddelelser. (Dyb Sensation; dyb Uro paa Ministerbænken.) Hvad skal Enden blive paa Ministrenes Handlemaader." Ville De tage paa Deres Samvittighed det Slagteri, der vil finde Sted i Pfalz? Have De opbudt Tropper for at staae imod Preusserne, der rykke ind i Sachsen, og har Ministeriet givet Commissairen det Hverv at brændemærke Preussernes Jndmarsch som en Krigserklæring imod Riget; Athenienserne havde en gammel Lov, der bød Enhver at tage Parti i Borgerkrigen, saafremt han ei vilde ansees som den værste Fiende. Værer ikke Fjender af Eders eget Fædreland; tager Parti enten med Fædrelandets Forrædere eller imod Fædrelandets Forrædere, (Stormende Udbrud af Bifald især fra Gallerierne). Ministerpræsidenten. "Man har Uret, naar man stiller de samme Fordringer til Centralmagten som til Executiomagten i en ordnet og enig Stat. Vi ere en Forbundsstat; dette bør ei oversees. Centralmagten har endnu ei opgivet Haabet om at bringe de store Stater til Jndsigt. Om ogsaa alle Vaaben skulde drages, saa vilde jeg dog kaste mig imellem dem for at forhindre Borgerkrigen, imellem de tydske Folkestammer." (Latter til Venstre.)(Derad kunne kun frække Knægte (Buben) lee, udbrød Gagern i den høieste Forbittrelse. En frygtelig Tumult udbryder. Til Orden, Ned med ham raabes endog fra Gallerierne. Omsider faaer Præsidenten Ordet og kalder Ministerpræsidenten til Orden. Tordnende Jubelraab fra Gallerierne. Præsidenten opbyder al den Energie, hans syge Tilstand har levnet ham, og formaner Huset til Rolighed og Orden.) "Jeg beder udbryder Gagern Huset og Præsidenten om Forladelse; jeg havde ikke skullet bruge dette Udtryk, men det er en meget smertelig Følelse at elske sit Fædreland og blive forhaanet for denne Kjærlighed. Jngen anden Vei end den meest alvorlige Mægling staaer Centralmagten aaben. Snart maa det vise sig om de store Stater ville anerkjende Forfatningen; aldrig vilde jeg kunne forsvare, saalænge der er Haab om Anerkjendelse at føre broderlige Kræfter fjendtligt imod hverandre. Man beraaber sig paa Martsforeningernes Anskuelser. Jeg er fuldkommen overbeviist om at den iblandt dem gives velmeenende Patrioter. Men jeg troer ogsaa at kunne antage, at der i dem dog kun er repræsenteret een politisk Retning, og derfor kunne disse ikke repræsentere Nationen. De feile, der formene, at det store Parti, hvortil jeg hørte, er pludselig gaaet over til den anden Leir. Ogsaa vi forlange, at man skal forblive sine Principer tro. Jøvrigt kan jeg forsikkre Dem, m. Herrer, at jeg inderlig gjerne nedlægger mit Embede, naar De troe, at jeg er en Hindring i det tydske Fædrelands endelige og faste Omformen." Wesendonk forsvarer sine Andragender: "Jeg skulde dog mene, at det sidste Haab om en fredelig Udjævning med Fyrsterne er gaaet tilgrunde, og at Jntet er tilbage uden at fordrive Magt med Magt. Det preussiske Folk maa reise sig imod sin Regjering, og jeg beklager, at Gjæringen og Harmen endog i Rhinprovindsen kun viser sig i ringe Grad. Hensigten med mine Andragender er ene og alene at insurgere det preussiske Folk imod dets Regjering og stille os i Spidsen for Jnsurrectionen. Der er kun et eneste Middel tilbage og det er: "Almindelig Opstand." Venter ingen Skaansel af Cabinetterne; J staae allesammen noterede som revolutionaire i deres Registre. J maae altsaa fremad, hvad enten J ville eller ei. Vakler ikke i at tage en Beslutning; kommer ihu, at Fædrelandet er i Fare! – Andragendet forkastedes med 209 Stemmer imod 140. Derefter oplæses en Erklæring fra den provisoriske Regjering i Dresden til Centralmagten, i hvilken Skrivelse Provisoriet stiller sig under Nationalforsamlingens Beskyttelse. Umiddelbart efter Oplæsningen stilledes Andragender af Henkel, WigaardTrützschler, Erbe om at opfordre Centralmagten til øieblikkelig at indskride med væbnet Magt. - Ministerpræsidenten opfordrer Forsamlingen til ikke at discutere Andragenderne for den af Centralmagten til Sachsen sendte Commissairs Tilbagekomst. Dietsch (ude af sig selv);¬