Corsaren, 1842-03-18
Udtog af et Brev fra Helvede. (Egentlig trykt for tre Aar siden, men neppe bekjendt for vore Læsere.) Min Herre! Det vil vistnok undre Dem at modtage et Brev fra dette Sted, og jeg skylder Dem derfor en Forklaring over Anledningen til dette sjeldne Tilfælde, især da det formodentlig er Dem bekjendt, at vi intet Postvæsen have her. J levende Live var jeg Skribent og talte Alle efter Munden, hvorfor jeg nu maa bøde her ved at være Alles Opponent og være plaget af en uhyre Skrivelyst. Dette Brev har derfor ligget længe færdigt; men jeg har ikke kunnet afsende det for idag, hvilket lykkedes mig paa følgende Maade. Paa samme Tid som Oluf Hung er kom en ung Mand herned, som paastod, at han var bleven bragt hertil ved en Feiltagelse, og derfor indgav en Ansøgning til Hs. Allerhelligste Majestæt om at torde komme bort igjen. Det behagede Hs. Hellighed at skjænke Sagen Opmærksomhed og anordne en Comitee til at undersøge den, hvorpaa der igaar udkom den allerhelligste Resolution, at den unge Mand skulde transporteres til Himmerig, imod at Omkostningerne ved hans Underhold og Befordring bleve erstattede af den derværende Fattigkasse. Jeg fik fat i Fyren, der var heelt forrykt af Glæde, og bad ham at medtage dette Brev og, naar han kom over Jorden, lade det falde i Hænderne paa den første den bedste Redacteur, dog helst en dansk eller hannoversk. Hvo De derfor end er, min Herre, saa beder jeg Dem sørge for, at hvad jeg her har skrevet kan blive bekjendt saa godt som muligt, paa det Alle kunne sig derefter rette og tage vare. Jeg kan begribe, at De vel især er nysgjerrig efter at erfare, hvorledes det staaer til med Journalistiken her, og jeg skal i denne Henseende give Dem den paalideligste Underretning. Hver Aften udkomme to Aviser, der fortælle, hvorledes Hs. Majestæt Satan har sovet den foregaaende Nat, hvor meget han har spiist til Middag, hvor længe hans Middagssøvn varede, og hvilke nye Undersaatter der ere blevne optagne i hans Rige. Men, da der altid er Splid mellem Djævlene, og man ikke sjældent sætter sig op imod Hs. Hellighed, saa er han ikke sikker paa, at man jo vil forvandske Noget i Beretningen om hans egen høie Person, hvorfor hans gamle Amme maa see Alt igjennem, for det faaer Tilladelse til at blive læst af de øvrige Djævle og af Undersaatterne. Desuden er det tilladt os Undersaatter, hvem Jordens Børn kalde de Fordømte, paa en sømmelig og anstændig Maade at gjøre opmærksom paa Feil, der mulig kunde findes i Bestyrelsen, samt føre Anke over de Diævle, der mulig kunde gjøre os Fortred; men i disse Skrivter maae vi under stor Straf ikke omtale Hs. M. Satans Nattesøvn, Frokost eller Middagsmad, og for at forhindre, at dette skal skee, maa ovennævnte Ammes Søn først gjennemsee Klagerne. J saadanne Klager har man rigtignok Ret til at klage over enhver Djævel; men, dersom man angriber en Djævel, der hører til Hs. Helligheds Hof, saa bliver Klagen over ham sat i Klasse med en Beretning om Hs. M. Satans Sovn, og Klageren mister for denne Forbrydelse sin Pegefinger; begaaer han Brøden anden Gang, mister han Haanden og tredie Gang Hovedet. Vor Trykkefrihed er derfor ikke meget forskjellig fra virkelig Consur. - Dette giver Anledning til, at vi maae døie meget Ondt; thi, da Kammerdjævlene ogsaa blive regnede til Hofetaten og næsten alle Tjævle ere Kammerdjævle eller rangere med Kammerdjævle, saa tør vi ikke klage over en eneste af dem. Saasnart de faae Lyst til Noget, som tilhører os, gjøre de kort Proces og tage det fra os, og sige vi saa Noget, faae vi Prygl til. Der er ifølge Reglementet anviist hver af os visse Jordlodder, som vi dyrke til Huusbehov, og hvilket er vort eneste Middel til at opholde Livet. Desuagtet havde Djævlene i lang den Skik at tage Afgrøden og lade os sulte. Da vi havde indgivet Bonskrivter i 40 Aar, behagede det Hs. M. Satan at høre os og nedsætte en Commission til at hemme Uordenen. Denne Commission begyndte med at trække et Hegn om vore Agre og kun lade een Aabning; i denne Aabning stillede den Soldater, som kun indlode de Djævle, der havde Adgangskort. Disse Billetter bleve solgte til meget høi Priis og hjemlede Tilladelse til at be søge os; men Besøget skete med Heste og Vogne, som førte Alting bort fra os. Da vi endelig vare totaliter udplyndrede, lukkede Commissionen Jndgangen for Alle og Enhver paa Grund af, "at vi skulde have Lov til at beholde vor Eiendom i Fred og Ro." Dette er forresten ikke det eneste Exempel paa den Vilkaarlighed, hvormed vi blive behandlede. Saaledes er det i Grundloven fastsat, at vi skulle have tre Gange Spise og een Gang Prygl om Dagen. Dette forandrede den nye Gouverneur egenmægtig derhen, at vi skulle have to Gange Prygl og to Gange Spise, og, da vi besværede os for ham derover, svarede han, at dette skete for at gjøre Regnskabet mindre forviklet, da det var lettere at lægge 2 og 2 sammen end 1 og 3. For nogen Tid siden bleve vienige om at holde en Generalforsamling, for at raadslaae om energiske Forholdsregler imod disse Undertrykkelser. Alle de Fordømte optoge denne Plan med uhyre Enthousiasme, da man lovede sig store Fordeele af samme; men, da Forsamlingen var vel istandbragt, kom befaling, at den skulde være tilendebragt inden tre Timer. Nu besluttede vi at stynde os af alle Livsens Kræfter; Enhver kom frem med det Raad, han havde overtænkt, og 5,000,000 Forslag indleveredes paa een Gang. Men, da vi skulde til at tage Forslagene under Overveielse, var Tiden forløben og der kom befaling, at vi skulde skilles ad. Dette vakte i høi Grad Utilfredshed hos os, og vi besluttede at gjøre Modstand. Vi svore Alle paa at seire eller døe, at omstyrte hele Helvede, afsætte Hs. M. Satan, kneble alle Djævlene og gjore vort Opholdsted til et Himmerig. Vore bedste Talere traadte frem og opflammede os til uhyre Begeistring for den gode Sag; vi raabte Hurra og sang Marseillanerhymnen. Djævlene undrede sig over dette Spektakel og sendte Bud, at vi skulde skynde os med at komme fra hinanden. Vi svarede trodsig nei og begyndte igjen at synge; men saa kom Profossen med den askyelige Pidsk, og vi indsaae da, at vi uden videre Forberedelser ikke kunde gjøre Opror. "Forsigtighed er en Borgermesterdyd," sagde de store Talere og raadede os til at give efter for Øieblikket, for senere at kunne handle med desto større Kraft. Dette gjorde vi da ogsaa, og vi vente daglig paa Øieblikket til at handle med Kraft. Hvad der meget forværrer vor Stilling, er, at vi ere deelte i flere Partier, der aldrig kunne blive enige. Det ene Parti mener, at vi skulle skrige af alle Kræfter, naar vi faae Prygl, blot for at trodse, det andet mener, at man skal tage Pryglene i fuldkommen Taushed, og det tredie, at man ikke alene skal tie, men endog kysse Profossen paa Haanden naar han er færdig. Det fjerde Parti bestaaer alene af mig; jeg mener, at vi, om muligt, slet ikke skulle tage imod Prygl. For Kortheds Skyld have vi givet det første Parti Navn af Skraalere, det andet af Bukkere og det tredie af Slikkere. Jeg kaldes ved en besynderlig Feiltagelse Ultra-Skraaleren. Man kunde maaskee synes, at denne Meningsforskjellighed imellem os er af liden eller ingen Betydning; men i saa Fald tager man meget feil. Som allerede tidligere bemærket, faae vi to Gange om Dagen Prygl, og vor Uenighed faaer altsaa to Gange om Dagen ny Næring; undertiden faaer den ogsaa Næring om Natten, naar vi nemlig komme op at slaaes. Forøvrigt er Fjendskabet af en ganske besynderlig Natur. En Skraaler kan saaledes spise til Middag med en Slikker i største Venskabelighed, ja de kunne endog i den bedste Forstaaelse spille et Parti Phombre eller en Pot Kegler med hinanden; men, saa snart Talen kommer paa Pryglene, saa ere de de heftigste Fjender. Hvad mig angaaer, da har jeg vistnok den største Ulykke; thi jeg er ikke rigtig enig med Nogen af dem Alle, og har derfor Jngen til Medhjælper. Eftersom man dog kalder mig Ultra-Skraaleren, skulde man troe, at Skraalerne holdt med mig; men det er ingenlunde Tilfældet. Bukkerne tier stille, fordi de ere Cujoner, og Slikkerne kysse Profossen paa Haanden i det Haab, at han derved skal slaae dem mindre; men Profossen har nu engang faaet Smag paa at blive kysset paa Haanden og synes godt derom, og derfor prygler han Slikkerne allermeest. De to Gange Prygl, vi faae hver Dag, ere vore reglementerede Prygl; men det træffer sig meget hyppig, at vi faae Extra-Portioner, og da faae alle Partierne lige meget. Dette var saaledes Tilfældet for nogen Tid siden, da vi sang en Vise, som Hs. M. Satan ikke kunde lide. Hs. Majestæt blev saa vred over Sangen, at han befalede den allerstrengeste Undersøgelse og exemplarisk Straf. Som Følge heraf blev først Digteren hentet og ordentlig tugtet; dernæst den Mand, som havde sat Musik til Sangen, derpaa den, der havde trykt den, og endelig Forlæggeren og alle Kjøberne. Men, da dette ikke syntes Hs. M. Satan nok, blev tillige Papirmølleren, der havde malet Papiret, hvorpaa Sangen var trykt, alle hans Arbeidsfolk, Kludesamlerne, der havde leveret Klude til Papiret, og tilsidst alle de Folk, der havde baaret Klæderne, hvoraf hine Klude vare blevne til, hentede og dygtig gjennempryglede, hvornæst vi, der havde sunget den, og alle de, der havde hørt paa den, erholdt doppelte Portioner Fugtel. (Sluttes ved en anden Leilighed).