Ribe Stifts Adresseaviser, 1843-11-13
Jfølge en Beretning fra Rendsborg i Wandsbecker, Jntelligentsblad skulle de derværende Herrer Officierer mestendeels være af den Formening, at endeel af den fjerde Dragon-Eskadrons Mandskab, formedelst sit Forhold under Begivenhederne i Jtzehoe, hvorved Støvlettjenesten for et Øieblik kom noget af Lave, deels maa skydes, deels afgives til Slaveriet, og Resten stikkes ind under danske Regimenter: en Anskuelse, der fortjener at kaldes ligesaa menneskekjærlig som patriotisk. Det ikke uniformerede Folk i Rendsborg kan naturligvis ikke hæve sig til en saadan Anskuelses=Høide, men er paa sin Side af den Formening, at man burde degradere de skyldige Officierer, forsætte de kompromitterede og endelig belægge de af Soldaterne, der et Øieblik havde forgaaet sig noget imod den militære Tugt, med Fængselstraf. Det hele Jtzeboer Spektakel, der vistnok desuden mere hidrøre fra det derværende Folk, end fra Dragonerne selv, synes forresten fornemmelig fremkaldt eller provoceret ved efternævnte Omstændigheder: 1) Veden Lieutenants altfor store Ærgjærrighed, der partout fordrede en reglementeret Hilsen af en Soldat, der havde begge Hænder fulde iforveien; 2) ved Officerernes ukammeratlige Behandling af deres Undergivne, og fornemmelig ved den endnu saa hyppige Anvendelse af Skjældsord imod Sidste; 3) ved Ansættelsen af danske Officierer i et holsteensk Regiment, hvilket navnlig for Øieblikket nødvendig maa føre til Rivninger. Men disse Omstændigheder tilsammenlagte, med Undtagelse af den førstnævnte, som rigtignok intet fornuftigt Menneske kunde forudsee, ere allerede forlængst almindelig erkjendte for Misligheder, der burde have været undgaaede. Har Oragonernes Forhold endogsaa været urigtigt og fortjener at rævses med en passende Straf, saa kan man paa den anden Side vist heller ikke nægte, at samme ene og alene er udsprungen af saadanne Misforhold, hvis Afhjælpelse allerede mange Gange, men hidtil forgiæves, er bleven ønsket. Naar vi forøvrigt regne danske Officierers Ansættelse ved de herværende Tropper med iblandt Aarsagerne til Utilfredsheden, saa have vi herved naturligviis kun det nationale og statsretlige Punkt for Øie; thi ingenlunde tro vi, at en dansk Officier, som saadan, skulde være mindre god og mindre hæderværdig, end een af vore egne. Men hvad vilde der vel opstaae deraf, og hvad vilde man vel sige dertil, ifald der blandt de ungarske Tropper blev ansat østerrigske eller blandt de norske svenske Officierer, og Hertugdommernes historiske og statsretlige, omendskjøndt rigtignok ingenlunde deres faltiske Stilling er dog saa temmelig lig Norges til Sverrig og Ungarns til Østerrig. Naar vil man endelig lære at indsee, at ikkun Enighed gjør stærk og stor, og naar vil man endelig ophøre, unaturligt at ville sammensmelte modstræbende, baade ved Historie og Nationalitet forskjellige Lande til et Heelt! (Oldb. Ugebl.) Som et Exempel paa, hvorledes der allerede i Aaret 1763 førtes Klage over Brugen af det tydske Sprog i Nordslesvig, hvor hele Almuen næppe forstod en tydsk Periode i Sammenhæng, citerer "Dansk Ugeskrift" følgende Skrivelse fra den Tid, "Der kan Jntet tænkes saa unaturligt og for en Dansk saa anstødeligt, end det Herredom, som det tydske Sprog har faaet i en virkelig dansk Provinds, hvor hele Almuen næppe forstaaer en tydsk Periode i Sammenhæng. Ved de Domstole, hvor endnu - Jydske Lov gjælde, der ageres alle Sager paa tydsk. Min Herre forestiller sig lettelig den Urimelighed: at otte danske Bønder som Stokkemænd skal anhøre, hvad to tydske Rabulister mundhugges om paa Thinget. . . Her kommer aldrig den mindste befaling fra Amtmanden, Amtsforvalteren eller Ridefogden, uden den jo er paa tydsk, man maatte undre, hvor det kan være, da dog de fleste Amtmænd, som komme til det Slesvigske, ere danske. Men Aarsagen er let at begribe, en dansk Hofmand, som fordum desto værre ved Hoffet hørte mere tydsk end dansk, kommer herud at boe altid i en Kjøbstad, her hører han Kjøbmændene og Retteensbetjentere alle at tale tydsk, saadant som det er; thi elændigt er deres dagligdags Sprog; heraf slutter han, at hele Amtet er tydsk, da dog, om han talede med tusinde Bønder i hans Amt, ikke ti deraf kunde svare ham paa tydsk. Dernæst kommer saadan en dansk Hofmand i et Embede og ind i Sager, der ere ham ubekjendte... Forsigtig gaaer han Fod for Fod efter gammel Stiil i sine Resolutioner; en bevandt og øvet Fuldmægtig maa antages; denne, som ikke forstaaer at skrive en Linie Dansk, udstæder Alting efter ældgamle Formularer paa Tydsk, altid i lige Tilfælde, ligelydende, derved forbliver og gaaer Alting i sin jevne tydske Tour iblandt danske Undersaatter. Men de Ulæmper, som heraf flyde, ere større, end der tænkes. Heraf flyde de langvarige, bekostelige i Bund og Grund ødelæggende Processer. Heraf den jævnlige Uleilighed mellem det danske og tydske Kancelli."