Berlingske Tidende, 1808-02-05
Frankerig og de forskiellige Regimenter, hvis Depots ere i Frankerig." - Statsministeren Regnand foredrog Moriverne til dette Senatusconsult i en Tale, hvori han sag de: "Krigsluen er slukket paa det faste Land; de to mægtig ste Souverainer i Verden have tilsvoret hinanden en eviFred. Men der gives en Regiering, for hvilken Europas Rolighed er Fortvivlelse, Freden Skræk, Tvedragt Nødvendighed og Krig Haab. Engelland besvarede den af Keiseren af Rusland tilbudne ædelmodige Mediation med at overfalde hans ældste Allierede med Jld og Sværd, da det tillige endnu høitideligere bekiendte sin Foragt for Folkeretten og paa en endnu umenneskeligere Maade proclammerede sin Grundsætning om entevig Krig. Alle Souverainers Vrede erklærede sig mod det engelske Cabinets fornærmelige Manifester, listige Erklæringer og barbariske Handlinger. Alt, hvad Hs. Majestæts Ordførere for et Aar siden forudsagde fra denne Tallestoel, er opfyldt. Fra Østersøen til Middelhavet, fra Nil til Newa, have Engellands Skib neppe nogle Kyster, hvor de kunne ankre, neppe nogle dunkter, hvor de kunne lande. Men der er endnu ikke nok, at have formedelst retfærdig Gien jeldelse udsagt denne skrækkelige Erklæring mod Engelland; man maae ei lade Engelland nyde Rolighed, hverken i dets ugudelige Herre, dømmes Sæde paa dets Kyster, i dets Colonier eller paa nogen Punkt af Jordkloden, der endnu er aaben for det tilbagestødt fra een Deel af Jorden, truet i alle de andre. maae Engelland ikke meere vide, hvorhen det skal sende sin ringe Militairmage, og vore Armeer, frygteligere en nogensinde før, maae være rede til at føre vor seierrige og hevnende Ørn til Engellands Besiddelser. Plyndringer af Kiøbenhavns Arsenal og Havn og den portugisiske Flaades Udvandring have endnu ikke blottet det faste Land for Skibe. Vore Legioner kunne endnu naae de engelske Milicer; Jrland kan endnu haabe Bistand mod Undertrykkelsen; Jndien kan endnu vente Befrielse. Keiseren vil forstærke sine tro Allieredes mægtige Armeer med en saa frygte lig Masse, at Udfaldet ikke længe vil blive tvivlsomt. En saa mægtig, i sin Politik saa ædelmodig, i sit Øiemed saa retfærdig og i sine Midler saa frygtelig Forbindelse vil tilsidst ved Frygt føre vore Fiender tilbage til Retfærdighed, eller ved Seier til Underkastelse." - Det andet Senatusconsult lyder saaledes: "1) Stæderne Kehl, Castell. Wesel, Vliessingen og sammes Gebeet forenes med det franske Rige. 2) Kehl skal udgiøre en Deel af Nedre, Rhins, Castel en Deel af Donnersbergs Wesel, en Deel af Roer= og Vliestingen en Deel af Schelde=Departement. - Statsraad Lacue anførte i sin Tale følgende Motiver til dette Senatusconsult: "Var Keiserens store Moderation ikke allerede ved mange Leiligheder bleven synlig for Europa, vilde man sikkert forundre sig over, at en Første, hvis Ørn har svævet seierrig fra det adriatisk Hav til Niemen, høitidelig sammenkalder det franske Senat, for at foreslaae samme Erholdelsen af 4 i hans Erobringers Umaalelighed nesten umærkelige Punkter. Man vilde spørge, hvorfor Keiseren, efterat han saa ædelmodihar forstørret sine Allieredes Stater, ikke tænker paa af forstørre sine egne; thi Kehl, der hører til Strasburg, og Castell, som udgjør en nødvendig Deel af Maynz's befæstning, er ingen Forstørrelse; heller ikke hører Wesel som Vilitairpunkt til Rhinliniens Forsvar og Besiddelsen af Vliestingen har blot til Hensigt, at beskytte Mundingen af Schelde og sikkre et Bolværk for Antverpensglimrende Bestemmelse. Altsaa have ikke Forstørrelsesplaner ledet Keiserens Tanker. Hans Genie har gjort Frankerig stor nok: hans Forudseenhed vil blot garantere samme en varig Exstence og sikkre den af ham skiftede Rhinconføderation en ligsaa vigtig som hurtig Hielp, hvis samme nogensinde skulde trues af et udenlandsk Angreb.