Viborger Samler, 1785-06-13
Nu kan den Elendige maaskee spinde eller binde ved sin Seng, og fortiene lidt til Hielp, naar Almissen ei slaaer til. J hvor ubetydeligt det Arbeide end maatte være, er det dog i alle Henseender bedre, end at saadan ynkværdig i Ørkesløshed skulle føres omkring stedse til Byrde, ofte til Skræk, overalt i Sognet. Udensogns fra maatte ingen Betler komme. Det er saa, og det var vel at ønske, det kunne bringes dertil, men hvordan skeer det: Lad os sætte at den største Lodseiere i hver Sogn blev paalagt en Mulkt af 2 Rdlr. for hver som antreffes i Tiggerie uden for Sognets Grendser, hvad da skal saadan Forslag strax erklæres urimelig eller afvises med et Magtsprog, det gaaer aldrig an, eller skal man kun søge at opkaste og opdynge Jndvendinger paa JndvenJndvendinger imod det? Det ene lader nok ligesaa smukt som det andet, ingen af Deelene at befalde. Det kommer vel derved paa et Spørgsmaal an, nemlig dette: Hvad Ret skulle igien den største Lodseiere inddrømmes enten til den paagrebne Person, eller tillige til dennes Hosbond, om den var en anden Lodseiere af Sognet tilhørende Dette bestemt, mener jeg Forslaget blev beqvemt og tienlig til sit Øiemeed, endog om FattigVæsenet for det øvrige bliver paa den Fod, det er sat; dog nægtes ikke, det jo stedse forekommer mig, som det og maae være lettere gjort, at holde Fremmede ude af Distrikterne end sine egne hiemme, om dette og med Vished for nogen er muligt. Det kunne ellers og siges, at største Lodseiere nu fik at frygte for saa onde Gemytter, som i Forslaget meldes, Forfatteren selv har kiendt, der efterat største Lodseiere, var straffet for deres Brøde, ville lønne ham med en spodsk Latter og begive sig igien roelig paa Reisen. Uden slig Bestemmelse ville største Lodseiere altid være udsat for slemme Fortrædeligheder, som i saa mange muelige Tilfælde kunne foreene sig med Byrden af denne tunge Skat. 2 Rdlr. for hver. Med Føie kunne ellers og spørges om Billigheden, i at paalægge største Lodseiere eene den Mulkt om Dhrr. Byefogder indseer den for sig, staaer derhen) Det var i mine Tanker billigere, at den største Lodseiere, i det Sogn, hvor fremmede Betlere fandtes, var Øvrighedens Bebreidelse og saadan vis Straf underkastet, om om han ei sørgede for, at de blive paa forordnet Maade forviiste, skulle nogen staae til Ansvar der, hvor Betleren har hiemme, kunne det ligesaavel være Betlerens egen Hosbonde, enten han havde liden eller stor Eiendom i Sognet, og da blev den paaberaabte Opmuntring almindelig til at skaffe ledige Hænder Arbeide. Det maae og herhos betænkes, at meget til har eet Sogn mange Lodseiere, og han, som har høiest Hortkorn, kan have det mindste Antal af, ellerslet ingen Fattige, er ei heller Hosbond uden for en liden Deel af det heele Sogn, ei at tale om, at største Lodseier i et Sogn kan være uden for samme længstfraliggende. Jeg kiender meere, end eet Sogn til Exempel paa dette og andre, som bestaae af lutter Selveiere. Her blev det mangfoldig vanskeligt, især om de største staae lige i Hortkorn, eller hvilket oftest dog er det samme, ere lige høie Lodseiere i Sognet. Af disse anførte bemærkninger vil jeg ei uddrage meere, end det, som kunne bestyrke min fremsatte Mening, at, for at undgaae Tvil og Klage i Tilfælde, maatte her være visse Bestemmelser for Straffen, Bestemmelser, grundede i Billighed, hvor den skal liid, hvem Opbringeren har nermest og med Vished at vende sig til, for at faae sin Umag betalt, og han igien, som giør dette Forskud, for at faae sine udlagte Penge, Resten følger.