Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-08-04
For fire Dage siden ankom vi til Kjøbenhavn. Ubeskrivelig var den Glæde jeg følte, da jeg fik denne mageløs skjønne Hovedstad i Sigte. Strax da vi naaede Frederiksberg Slot bade vi Onkel om Tilladelse, at maatte stige af og besee den herlige Slotshauge. Vi kunde ikke formaae Onkel selv til at stige af; han blev siddende i Vognen, medens vi saae os omkring. Neppe kan Natur og Konst - det tør jeg frit sige - være skjønnere og søsterligere forenede end her. Hvilken Udsigt fra Bakken, Hvilket Overblik nyder man ikke her, Øiet drukner i lutter Nydelse, og veed ikke paa hvilken Gjenstand det først skal hefte sig. Det Hele er et Panorama uden Lige. J Forgrunden de yndigste Hauger, de frugtbareste Marker, de nydeligste Lyststeder, lidt bedre hen den store Stad med sine stolte Bygninger, Palaier, Taarne – for 600 Aar siden et Fiskerleie, nu een af de første Residencer i Verden – Middelgrunden to berømte Have, der ligesom hilse hinanden og sammenknytte her deres Sølvbelte; to Øer; Skibe under fulde Seil, i Baggrunden, et heelt Kongerige, visende sig som Fata Mor gang paa den af Solen belyste Kyst. Jeg kunde tilbragt hele Timer, ja Dage her, og dog ikke overskuet Alt, hvad her er at see. Men vi frygtede for, at Onkel skulde blive vred, og skyndte os tilbage til Vognen igjen. Allerede Forstaden, eller Broen, som man her kalder den, viser hvad man kan vente sig i Staden. To Rader af de nydeligste Bygninger paa begge Sider, med store Ruder, og overalt oppynrede, føre lige til Acciseboden, og derfra igjen to skyggefulde Fodstier til Porten. At beskrive Dem Kjøbenhavn, er jeg ikke istand til. De Kirker, offentlige Bygninger, Pladser, som man finder i hvert Qvarteer, ere næsten talløse. Hvad der især tildrog sig min Opmærksomhed, var Domhuset, Palaierne, med Frederik den Femtes Statue, Børsen, Rundetaarn, den under Bygning værende Cathedralkirke, Christiansborg og Holmen. Men hvad der behagede mig næsten endnu mere end alt dette, var den uhyre Mængde Mennesker, man uophørligen finder i Bevægelse her. Paa Brombærhøi faaer man aldrig Folk at see, uden naar der engang er Marked i een af de nærmeste Kjøbstæder; men her behøver jeg kun at gaae uden for min Dør, saa seer jeg strax et Vrimmel af Mennesker. J Begyndelsen forekommer det vel en Landbo lidt besynderligt, men er man først vant dertil, saa er intet behageligere. De veed, jeg har altid været meget for at see Folk, og her kan jeg ret faae min Lyst tilfredsstillet. At staae en Times Tid i Vinduet, er en sand Adspredelse og Aands nydelse. Den Mængde brillante Equipager, Kareter, Offenbacher, Kurvevogne og andre Kjøretøier, som uden Ophør ruller forbi, yder os en bestandig afvexlende Morskab. Vimmelskaftet og Østergaden er paa hver Time af Dagen, ligge til sildig om Aftenen, fuldt af Liv og Nørelse. Det er en evig bevægelig Strøm, som aldrig standser. Denne Tummel af Mennesker kan, som De let indseer, ikke andet end fornøje en Pige i min Alder. Vil jeg see de nyeste Moder, saa behøver jeg ikke, som hjemme paa Godset, at anskaffe mig det nyeste Hefte af Modejournalen, for at see dem paa slet illuminerede og slet tegnede Kobberstykker; jeg behøver kun at gaae hen paa Østergaden, saa finder jeg Alt det Nyeste, som Londons og Parises Moder have frembragt, ophængt i Vinduer, og tusinde smagfuldt klædte Damer bære dem til Skue. Alle Mennesker, Mandfolk og Fruentimmer, næsten uden Forskiel paa Stand og Rang, klæde sig her efter Moden, og det er just noget, som jeg godt kan lide.