Jyske Efterretninger, 1771-01-04
. Funt anni morefluentis aqvæ Nec, qvæ præteriit, iterum revocabitur undaNec, qvæ præteriit, hora redire potest Ovid. Hvor svinder Tiden bort, hvor hastig kan ey ende Et Aar, naar man i det lyksalig lever henMed Tiden kiendes hver, men Tiden selv ey kiendes Man ender Aaret, og begynder strax igien, At tælle Dagene for fra i hver en Maaned, Men Tallet ringe er af dem, som skiønne paa, Hvor naadig Gud dem i afvigte Aar har skaaned, Skiønt det indpræget paa hvert Hierte burde staae. Meds- Du Tiid! som stridig Strøm ind i dit Udspring tiller Hist seer man een, som ved din Ankomst glæder sig Her seer man atter een, som ved din Bortfart smilleForskiellig er den Dom, der fældes over dig: Den, som i Suk og Sorg maae Bitterheden smage Af et elendigt Liv, og Modgangs Byrde bær, For ham er Tiiden lang, han kiedes ved sin Plage, Og regner Tiiden ud paa hvert Minut i sær. Men den, som derimod ey seer paa Livets Dage, Hvorledes han dem skal anvende viselig, Han om den Tiid, som var, som er, og staaer tilbage J Lysters blode Skiød ey ret bekymrer sig; Den Tiid, som skulde ham Lyksalighed tilbringe, Han selv forøder paa en meer end fæisk Viis, Og dette store Tab anseer han ganske ringe, Fordi han ikke veed paa Tiid at sætte Priis. Den vise Skabere, hvis Tiid er uden Ende, Af Tiden har tildeelt enhver sin visse Deel, Den samme bør vi ret forsynligen anvende, Som et betroet Pund, hvormed bør aagres vel: Thi den, som Bublen hist, bortskylles meget faae, 8 Og Timen borte er, for man det seer og veed, Hvad meer nødvendigt da, end tælle sine Dage; For dem at ende med en god Samvittighed. O tankerige Tiid, hvo opfandt vel de Maader, Paa hvilke Daaren dig unyttig driver bort For dig, naar du er spildt, han siden ikke raader Men ved Forliis af dig han kommer da til kort. O himmelsendte Skat, nu er af dig forsvundet, Et Aar, som gaves os engang, men aldrig meer, Gid hver saaledes, som han dertil er forbundet, Har heraf seet og lært, hvor flygtigt Livet er. Ja, store Gud, som selv veed Tal paa vore Dage, Og har bestemt det Maal, hvortil hver komme skal Gid i din sande Frygt vi Aaret saa fremdrage, At aldrig vi i det forøge Daarers Tal! Gil Mad. Gid hver fuldkommer det, hvortil hans Kald hensigter, Gid Lyst og Munterhed oplive maae hver Siel, Saa hver udi sin Stand opfylder sine Pligter, Og derved legger Grund til sit og andres Vel! Velsigne store Gud vor CIIIAN, vor Fader, Ham vi i daglig Bøn vil anbefale dig, Vort fælles Vel beroer paa det, du ey forlader, Din Salvede; men giør Ham sine Fædre lig I Viisdom og Forstand, samt alle Konge=Dyder, At Salomon, som hist paa Thronen sidde maae, Hans Anslag Fremgang faae, hver ærlig Mand da nyder, Den Lykke, han er værd, naar det kuns saa maae gaae, Som Gud og Kongen vil, da gaaer det os ey ilde. Saa skal en Doegs Slegt, og hver er troeløs SielEn kunde hindre det, hvor gjerne de end vilde, Thi Kongens Øyemeed er heele Landets Vel. Et glædeligt Nyt=Aar, og alt, hvad vore Bønner, Tilveiebringe kan, glæd Dronningerne med I Uværdig Solens Skind den nyder, som ey skiønner . Paa al den Naade, som hos Disse haver Sted. VVor Kronprinz Friorien, vort Haab, vort Liv, vorvGlæde s. Gud selv bevare Ham saa han opvoxe maae I Herrens sande Frygt, og Dydens Vey betræde, Men lad ham sildig faae sin Faders Krone paa Vor kiære Arve=Prinz velsignet altid være! Han staae udi din Pagt, og ledes ved dit Raad, Og som han ærer dig, saa giv ham Naade, Ære! Og vær med ham i al hans høye Raad og Daad. Vær selv o store Gud den faste Muur og Giærde Om Kongens heele Huus, hans Eiendom og Arv Lad Lande=Plager det ey rokke og forfærde, Men skienk os alle hvad, der er til Landets Tarv. Retfærdighed og Fred det heele Rige fylde! Vær selv din Kirkes Grund, vær Zions Muur og Vold. Lad Lykkens blide Soel hver Stand og Sted forgylde! Og vær for Trængende den rette Hielpes Skjold, Den -Mes Den Høye Øvrighed, som Stiftet har at byde, Gid De i dette Aar nye Naade, Lykke, faae. Gid hver kuns, som han bør, vil Deres Ordres lyde Saa skeer, hvad Kongen vil, og vi vort Ønske naae! Gid disse Tvende Mænd maae Stiftet længe gavne. De see det blomstre i en fuld Lyksalighed! Og lad os sildig Dem, som vore Ældste, savne, Giv Dennem meere, end man her at ønske veed. Dig kiære Aalborg Bye tilbede vi al Lykke: Gid Velstands Cedre groe, hvor Uhelds Torne var Gid intet Handelen og Borgerstanden trykke. Af det, som Nærings Vey for mange hindret har Lad ey din Gavmildhed mod Fattige aflade, Betænk de Trængende, og deel med dem dit Brød, Bliv, gunstig Læser, ved at ynde disse Blade! Den, alle tækkes kan, er ikke endnu fød. Ved Rescript af 20. December. 1770. til Hans Excellence Hr. Geheime-Conferentzraad og Stiftbefalingsmand Baron Holck har Hans Majestæt allernaadigst tilkiendegivet: At da Jndqvarteringen, for saa vidt den lignes paa Huuse og Gaarde, efter Grund=Taxten, ikke er en borgerlig personel Tynge, men en reel Tynge, som svares af Eiendommen, saa kan derfor Privilegerede og Kongelige Betientere ikke være frie for at svare Indqvartering af deres iboende Gaarde, Huuse og Grunde, med mindre de have speciel Kongelig Bevilling, som derfor udtrykkelig fritager dem. Saa skal og Skattens Repartition her i Stiftet, efter Hans Excellences gjorte Forslag, herefter skee ved tvende bekiendte fornuftige og redelige Mænd af hver af de 8 Roder, Aalborg Bye er inddeelt udi, i Samfund med Magistraten, og udi de andre Kiøbsteder ved Magistrat, eller Byefogd. og 2 gode Borgere.