Jyske Efterretninger, 1767-08-21
Mine Herrer, Kor kort Tid siden var jeg paa et vist Sted ved en Hæn 7) delse kommen udi et Sælskab her ude paa Landet, hvor der vare Adskillige forsamlede, men jeg troer neppe, at nogen af dem vare Frimurer; Thi dette Societets Hemmeligheder holdes jo skiulte, og udi deres Loger indlades ingen, med mindre de først have ladet sig initiere udi deres Mysterier, og siden forstaae den Kunst at tie; Men her talede enhver aabenhiertig, og den Ene hverken undsaae sig ved eller frygtede for den anden, jeg merkede ikke heller, at der var nogen Vanskelighed enten ved at gaae ind eller ud paa dette Sted; Thi det stod alle efter eget Behag frit for. Nu udi dette Bedømmelses Sælskab, tjeg veed fast ikke et nyere Ord at nævne det med, hørte jeg da, at der blant andet blev talet om de Ugeblade, der udgives fra Bogtryk trykkeriet i Aalborg. Disse da udkomne 30 Rumere maatte her passere Revne et efter andet, og der blev fældet adskillige baade billige og ubillige Domme over heele Samlingen; Thi neppe havde Tre i Sælskabet udladt sig med deres Meening, førend de næsten alle bleve saa aabenmundede og høyrøstede, at man neppe kunde høre, hvad den ene talede til den anden. Jeg taug imidlertid stille, og med lige saa stor Forundring som Opmerksomhed gav agt paa de ulige og stridige Domme, der her bleve fældede over disse Blade. Jeg merkede strax, at der i Sælskabet vare 3 Personer, hvilke vare lige saa partiske som myndige til at udtolke ethvert Blad efter deres egne Tilbøyeligheder og Indbildninger. Men derudi vare de næsten alle enige, at disse Efterretninger kunde synes at være meere nyttige end fornøyelige, ja at de vare alt for høytravende, tørre og alvorlige, og derudover bleve de af de sleeste ikke heller meere læste end knap den første Gang, siden slængte man dem bort, og med Koldsindighed ansaae dem, og tilsidst giorde man ikkuns Maculatur deraf. Jeg loe af dette Jndfald, og tænkte saaledes ved mig selv. Skal man af den udvortes Priis altid dømme om et Skrifts indvortes Værdie, da maatte jo alt det være snaus, der forbruges i Kramboder, og paa andre Steder til at svøbe ind udi, da dog fornuftige Kiendere af Bøger ofte der have forefundet mangt et got Skrift henslængt, som ved den Leylighed er bleven reddet fra sin bestemte Undergang. Men jeg seer alt, mine Herrer, hvorledes Indgangen, giør dem lystne efter at vide, hvad meere der blev talet i dette Sælskab om deres Ugeblade. Jeg holder det for min Pligt at opfylde deres Forlængsel og uden vidtløftig Omsvøb at gaae lige til Sagen; Thi jeg maatte ellers blive dem ligge saa kiedsommelig som Sælskabet blev tilsidst for mig, da de ret for Alvor vare bragte i Harnisk imod disse værgeløse Blade, hvis Forsvar jeg vel ellers kunde, men her ikke turde, paatage mig, eftersom jeg ikke var forsynet med Salvum Conductum for min Ryg. Men nu derimod vil jeg umage mig med at afskildre for den Hoved=Personerne i dette Bedømmelses Sælskab; Disse vare. vare i sær Tre, hos hvilke jeg merkede den allerstørste Forbittrelse. Orgon var den første, der talede; Thi han er som oftest Præses i Snakke=Viidenskabernes Sælskab, og OpsynsMand over Folkes Huusholdning, derfor hører man ham sielden at tale om andet end Nærings Midlernes Forøgelse, os.m. Havde de, sagde han, skrevet og slige Materier i deres Ugeblade, saa kunde man dog have ventet sig nogen Nytte af denne nye Opfindelse, men siden de nu enten ikke kan, eller mueligt ikke vil, skrive om sligt, saa er han allerede kied af deres Efterretninger, og synes, han ikke faaer fuld Værd for sin Daler og Aaret, i sær siden de nu igien opfylde deres Ugeblade med de philosophiske Samtaler, dem er han allermeest misfornøyet med. De, mine Herrer, ville vel forundre sig derover, siden disse Samtaler dog virkeligen ere skrevne udi saa munter og flydende en Stiil, at man, uden at tale om Nytten og Hensigten, gierne kan læse dem tiere end een Gang uden al Kiedsommelighed; Men dette vil endnu komme dem meere latterligt for, naar jeg, efter hans egne Ord, siger dem, at han ikke engang har læst det, han laster. Aarsagen er denne: Orgon har den Grille (som jeg næsten troer, er almindelig hos de flee1ste Mennesker) at han bilder sig ind, hans Tænkemaade behøver ingen Forbedring, endskiønt han dog hverken tænker eller taler ordentlig; Jeg hørte ham sige reent ud: Den philosophiske og mathematiske Læremaade er jeg en Hader, af, og efter den vil jeg heller aldrig rette mig: Thi den opfylder ikkuns Hovedet med Ideer, og giør Hiernen forvirret. Jeg har, sagde han, læst om Sganarels Reyse til det philosophiske Land, saa jeg deraf har Oplysning nok om de gamle philosophiske Secter, og mig synes, den gode Frue kunde vel have andet at bestille i sit Huus og der at tage vare, end indlade sig udi slige sprænglærde Samtaler, men maaskee hun er af det Slags, der ved Caffe= og Spille=Bord gjerne lader Munden løbe, og giør stor Vind af deres egen indbildte Vittighed, fordi andre skal destomeere flatere og ophøye dem. Hvad Nytte kan vel en Mand have af en boglærd Kone, naar hun derved hindres fra at opfylde sine væsentlige Pligter. Neyl Lad dem i Steden for for slige Afhandlinger skrive noget om Handels og VandelsBefordring, lad dem sige os, hvad der i sær hindrer og svækker Kiøbstædernes Næring, som i mine Tanker er den egennyttige Landprang og den utilladelige Forprang. Lad dem vise os, paa hvad Maade et Land best kan komme i Stand Landhuusholdningen forbedres, Hoveriet afskaffes, Bondestanden ophielpes, og de mange omløbende Tiggere og Dagdrivere sættes i Arbeyde, uden at underholde dem i deres Ørkesløshed, saa kunde man først vente sig retskaffen Nytte af deres Efterretninger. Derefter begyndte Cleont, en munter og vakker ung Herre, ligeledes at sige sin Meening. Han er et Menneske, der mouqverer sig over alle andre, og er en stor Favorit af Fruentimmer, han gav sin Misfornøyelse og Fortrydelse reentud tilkiende: Det er lutter Snaus, sagde han, hvad de opfylde deres Ugeblade med, ja deres Snik snak er ey værd at læse, det er ikkuns en Opkogning af gamle forslidte Sager, og for end ydermeere at lade sin klygtige Geist høre, saa begyndte han at opregne, hvad han havde at udsætte paa ethvert Numer i sær. Han opholdte sig meest ved den Afhandling om Brændeviins Brug og Misbrug, og ærgrede sig meget over de gamle Oldsagers Undersøgning; Thi hvad gaaer det mig an, sagde han, at der i gamle Dage har været et Øl=Broderskab, det er jo ikke saa utroeligt eller merkværdigt, det kan jo endnu findes næsten i ethvert Ølhuus og Ølkielder, hvor der er skikkelig Søgning, og Politiet ikke vil forstyrre dem i deres Øl=Laug. Hines gamle Vedtægter bekymrer jeg mig ikke om; Thi jeg troer neppe, at man af disse skal kunde lære at leve efter sin Stand uden Bekymring, som jeg lever. Ney vore Forfædre de vidste intet, hvad det var at leve, de brak Øl, men jeg ikke uden det kan være Engelsk Øl, og det skal endda være af den ægte, ellers drikker jeg helst Viin og Brændeviin, dog ikke i Draabetal, men vel Pegle viis, og jeg befinder mig overmaade vel med den Levemaade. Jeg er endnu ikke enig med mig selv, om jeg fremdeles vil holde disse Efterretninger, eller ved Aarets Udgang frasige mig dem, saa længe er man nødt til at beholde dem, hvis ikke, havde der fleere end Tive tilligemed mig for meere. re end 14 Dage siden frasagt sig dem. Skal derfor disse Efterretninger staae os herefter bedre an end hidindtil, da vil det komme an paa, om Forfatterne have et opfindende, Hoved til at skrive om den rette Levemaade. Ville de lyde mit Raad, saa lad dem skrive om, hvorledes man best kan forlyste Sindet, og fordrive Tiden enten ved Concerter, Bal, eller ved et Spillebord, o. s. v. Ja lad dem bringe os en Plan i Forslag til et musikalsk Sælskab om Vinteren, og til et Skyde=Sælskab om Sommeren, saa blive vi her i denne Afkrog først andre store Stæder lige, saa frembringe de et Mesterstykke, saa erholde de et almindeligt bifald, og nyde utroelig Aftræk paa deres Ugeblade, der ellers vist nok med dette Aar komme til at ophøre. Cleont havde aldrig saa snart udtalet, førend Geronstrax derpaa begyndte at tale, og med en fnysende og afsindig Vrede igiennemheglede deres Efterretninger. Han gjorde adskillige Ophævelser og Luft Spring for ingen Ting. Denne Geront er en veltalende Mand, Secretair hos Hr. von Løgn, og studerer allene paa at giøre sig behagelig i Sælskaber paa andres Reigning. Af hans Mund hørte jeg ikke et fornuftigt Ord; Thi han dømte om deres Ugeblade ligesom den Blinde og Farverne, og skulle de skrive efter hans Gout og Tænkemaade, saa maatte vist nok et hvert Nummer blive en Samling af de allerstørste Usand færdigheder og de nedrigste Pasqviller; Thi, saa snart nogen fortørner ham, og han ey paa anden Maade kan hævne sig, gjør han strax en Satyre over dem, og i visse Sæl skaber agerer han derfor altid en lystig Broder; Thi dertil mærkede jeg nok, at han besad ligesaa stor Dumhed som Uforskammenhed. Han er af den Tanke, at de i et af deres Nummere skal have afskildret ham, det gaaer ham derfor maaskee som Hunden, der blev truffen af en Steen, den løb og veed - Jmidlertid søger han nu at overtale andre med sig til at frasige sig de Jydske Efterretninger, hvilke han høyt og dyre sværger paa, ere ikke værd at give en Daler ud for om Aaret; Men, hvilken ubodelig Sinde vilde det da ikke blive for dem, om de i Steden for en og anden uskiønsom og misfornøyet Læser maatte faae igien (som jeg vist haaber, des fleere fleere af bedre Smag og fornuftigere Eftertanke. Efterat jeg nu saaledes havde hørt andres Domme og Tanker saavel om deres Samlinger over Hovedet, som og over et og andet Stykke i Særdeleshed, tog jeg Afsked og forlod dette Bedømmelses Sælskab, paa hvis Vegne jeg til Slutning vil bede, at de herefter ville give os slige Afhandlinger, der maae være overflødige paa skiemtefulde Jndfald. saa at et hvert Ord og Linie kan sætte slige Læseres slove Tænke=Kraft i Virksomhed; Det skader intet, om deres Efterretninger blive saa for de skiønsomme Læsere desto mindre nyttige, søg kuns de at fornøye og forlyste det dømmende Publikum, derved skal de altid best kunde finde deres Regning. For Resten overlader jeg til dem selv, mine Herrer, om de, for at vise deres Upartiskhed, vil indrykke dette Brev i deres Blade. Jeg vil aldeles ikke foreskrive dem nogen Lov; Thi de kunne maaskee have Forraad paa slige Materier, som ere af en meere almindelig Nytte, end hvad jeg her har skrevet, der neppe vil blive efter alle Læseres Smag. (Landatur af bis culpatur ab illie.)N. N. En Fabel om Kragen. tagen af C. G. Bierings moralske Fabler.) En Krage tog sig engang paa Frit ud at ville Sandhed sige. Den lastede, hvad Feyl den saae Hos hvert et Dyr i Skovens Rige. Moraler den dem foreskrev, Og ved hver Ting paa Dyden drev. Men Sandhed, som maae ikke høres, Faldt Dyrene saa ubevant,