Ribe Stifts Adresseaviser, 1818-06-09
Til udgiveren af Randers Amtstidende. Alle Ting skal tjenelds til Gode, alt med hinanden vidrage, til vort Gavn, jo ere vort Sind lykkeligen stemmes til at blive Christnes Gudfind. Saa ivær denne Sandhed blev at farre og føle, for de Fleste af Vivild Byes gode Beboere i forgaars, da 33 Familier hvoriblandt to med 16 Børn, hos den ene de 8 hiemme, den anden med 10 Børn alle hiemme, 2 Døttre 1 Søn voxne i Gaardens Arbeide, Resten smaae til yngste Alder i alt henimod 160 Personer) i langt mindre end 2 Timer (maaske næsten i een) havde seet Boligger og Nogle deres hele baade Ind= og Udboe næsten forvandlede i Aske: Saae er allerede igaar Indgangen til Hjertet for denne dyrebare Overbeviisning særdeles lettet, ved Opmærksomhed paa Forsynets Skaansel og Lindring under selve vor dybe Bedrøvelse, i mange, mange Omstændigheder. Blandt de omfattende reelle Opmuntringer for Aand og Legeme modtage vi især alle, den, som De meener vi vel tør anføre, uden Forespørgsel hos den høie Velgiører, i og med følgende Linier fra den Mand, der som da værende Byens Eier havde for 20 a 30 Aar siden Selv bygget de fleste af Gaardene og bygget dem vel, vores anværende omtvirksomme Amtmand, adresserede i Stedets Præst: Min Ven, Deres Religion, grændsløse Tillid til Gud, og til Almagtens Styrrelse her Vi Verde, indgyder Dem mere Trøst og Haab og Beroligelse, end jeg kan udtrykke - Lad derfore Bekymringer ikke nedtrykte Deres Humeur og Helbred. Thi det kan alt blive godt, i hvor stor Kummertnend for Tiden findes. "Hils alle Brandlidte fra mig, og slig jeg vil anvende al Umage og Fliid til Hielp og Lindring for Dem. Forman Dem til Endrægtighed, giensidig Velvillie og Hielpsonhed, hvorved Uheldene bedst lindres og afhielpes. Beed Da være saa fornuftige nu at udflytte Deres Stæder, paa Dens Jorder, hvortil vil udfordres en Omskiftning. Dem Selv, min kjære Ven beder jeg, De med venskabelig Fortrolighed aabenhiertet vil underrette mig om, hvad De for Ørelikket haardest trænger til. Tal jeg vil efter mueligste Erne bestræde mig for i Gjerningen at vise Dem, at leg er Deres trofaste hengivne Ven. Fonss. Rander, den 28de Mai 1818. Hr. Consistorialassessor Krarup, Ridder. Fem Vogne bragte dette Brev og eet til Hr. Hviid paa Sorvad, med Anmodning om Modtagelse og Fordeeling af medfølgende 200 Brød, 3 Tønder Øll, en Tønde Brændeviin, 2 Sider Fiest, 2 Fjerdinger Smør, 3 Oste. Den første Uddeeling og Nydelse deraf skeede i Aftes. Nu, om een Time, Kl. 6 i Morgenstunden, møde de for at modtage hver en Deel af den ene Side Flesk. vog 4 Lpd., Øl, Brød med Ost og lidet tilstedeværende Spegemad og Brændeviin, mær tede strax Enhver i Byen værende Brandlidt; og de fik til videre Begyndelse hjem med. Til een Familie fulgte et særskilt Brev med 25 Rbdlr. For manglende Sædebog til de Brandlidte, hvis alt brændte, var fremdeles Løfte. De brandlidte Familier ere med elskelig Forekommenhed, modtagne blandt Naboerne, især Mængden i den særdeles redebonne Bye Lystrup, To Familier, den ene Præstens, paa Julianeholm; og mange flere Tilbud ere gjorte om Modtagelse, end der dog endnu ere blevne fornødne. Personalet er 159. Hjertelig Taksigelse til de gode Naboer, der ilede til og i Nødens Stund fra Julianeholm, Hevringholm, Sorvad Løvenholm, Julielund, Lystrup. Nielstrup, Giesing, Nørager, Søeholm, Allestrup, Veilbye, Tøistrup og flere: at Kirken blev levnet, 2 Gaarde, 2 Halvgaarde, 4 Huse, og Stuehu set i Præstegaarden paa 4 Fag nær, takke vi Forsynets Velsignelse til Deres ivrige Bestræbelser. Det fælles Haab at Præstegaarden, som var den tredie brændende Bygning, skulle blevet den sidste, forandrede Vinden Dreining og en halv Time derefter en anden Drening, at benævnte levnedes ved det nidkiære Arbeide. For de strax tilførte Mættelsesmidler og Vederqvægelser fra Julianeholm og Sorvad ligeledes vor inderlige Tak. - Til de Brandlidte Selv Præstens rørte Tak, af hvilke endeel bleve i Præstegaarden for at slukke og redde indtil ubemærtet Vindens Forandring havde ført Jlden til deres egne Boeliger. Vivild, den 27de Mai 1818. paa egne og 32 Medbrandlidtes Vegne. N. Krarup.