Aalborg Stiftstidende, 1839-11-02
"Fædrelandet af 25de October indeholder "Bemærkninger til de i Henrik Herz's "Stemninger og Tilstande" – eller som Forf. mener, de snarere burde hedde: "Forstemninger og Stilstande" – udviklede politiske Anskuelser, uddragne af et Brev til Redacteuren." Angaaende den bekjendte Yttring, som Digteren i sit Værk giver Har riet i Munden om Bladenes Angreb paa anden Manos Ære og borgerlige Stilling, hvilke han formener, kun aabne Skrankerne for hemmelig Skadefrohed, for smaalig Misundelse og Kjøbstad Bagtalelse", siger den fædrelandske Forfatter i den nævnte Artikel: "Det er virkelig en indtil Pudseerlighed forkeert Paastand, at Journalistiken, som Organ for de omtalte Angreb, skulde aabne Skrankerne for Kjøbstads-Bagtalelse osv. De blive ikke engang udvidede, men tvertimod gjort snevrere; thi de gjennem Pressen udgaaende Angreb paa en Handling eller en Person opfordrer til Svarpaa samme Vei, og dette Svar vil altid tjene til at opvække Eftertanke, og give ikke sjeldent Sagen et ganske forandret Udseende. Læserne af de offentlige Blade vænnes saaledes, naar en Handling eller en Person angribes, til at opsætte deres Dom, indtil begge Parter have forklaret sig, og de afvænnes derimod saavidt muligt fra den Bysladderen ret egentlig charakteriserende Redebonhed til at troe og forplante enhver ond Snak, som uimodsigeligen sand. Denne Styghed bliver altid indtil en vis Grad modarbeidet ved Bladene - de være forresten, som de ville fordi Bladene ere offentlige og tjene til Organ saavel for Modsigelse som for Paastand, saavel for Forsvar som for Anklage Denne høist jevnlige Virkning vil ogsaa enhver opmærksom Jagttager have erkjendt. Tilforn ansaae Hoben alt Ondt for sandt, som Rygtet fortalte om en Mand, og Grunden til mangen Mands Ulykke laae i et udspredt Rygte, som sneeg sig om i Mørke, og blev overalt taget for gode Varer. Angribes nu en Mand og "kommer han i Bladet, saa hedder det dog lad os først høre, hvad Manden har at svare derpaa. Men Jntet er naturligere, end at den Eftertænksomhed, der saaledes er bleven vakt, og der ogsaa yttrer sig som Mistillid til det trykte Ord, maa medføre en endnu større Mistillid til det, under en mindre paalidelig Skikkelse fremtrædende, mundtlige Ord. Det Ordsprog: "der gaaer ikke Røg af en Brand uden at der er Jld i den",er meget ældre, end vor Journalliteratur. Dette Ordsprog, viser tilfulde, hvor tilbøielig den store Hob har været til at troe paa Ufeilbarheden af hvad der fortaltes, naar det kun var noget Ondt, men den for saamange Uskyldiges Ære fordærvelige Virkning af dette Ordsprog har den offentlige Polemik allerede kraftigen modarbeidet, og den vil fremdeles gjøre det. Journalistikens afgjorte og aldrig udeblivende Fortjeneste ligger altsaa netop i den Retning, hvor Harriettroer at finde Grunden til dens Fordømmelse, thi naar den virker hemmende paa Tilbøieligheden til blindt at troe hvad Ondt der fortælles om Næsten, alene fordi det er ondt, saa vil den altid være en Skranke for Bagtalelsessygen, og kan aldrig blive Kilden til smaalig Misundelse" og "hemmelig Skadefrohed, – Lyder, som desuden Jngen læser sig til. - En anden mærkelig Yttring i Heres Værk, der staaer i Forbindelse med den ovenfor drøftede, er følgende: "Det er heller ikke godt for Folkets moralske Uddannelse, at det vænnes til en saa bedrøvelig Hoveren over at denne eller hiin høitstaaende Mand paa det Allerføleligste krænkes og udpeges. Sligt kan ikke have andet end en demoraliserende Jndflydelse." Skulde det være nødvendigt at gjendrive denne Sætnings Jndhold, da vil vist den fuldstændigste Gjendrivelse findes i følgende Linier af den ovenfor omtalte Artikel i Fædrelandet. Er en høitstaaende Mand ikke hvad han bør være, hvad der med Ret og billighed, kan fordres af ham i Forhold til den Post, han beklæder, det Ansvar han har overtaget, saa vil deels hans slette Exempel have en demoraliserende Jndflydelse, deels vil hans Udygtighed eller onde Villie vække Følelsen af Mistillid, Foragt eller Had blandt Folket, og det maa da ei alene ansees som en Velgierning for hele Samfundet, naar Stemmer offentlig hæve sig mod en saadan Mand, men det vil netop have en gavnlig moralsk Jndflydelse paa Mængden, naar den seer, at den høie Post ikke beskjærmer den slette Mand, og at offentlig Misbilligelse træffer den, som har fortjent den, hvad enten han staaer høit eller lavt. Alle disse haartrukne Hensyn, hvormed en fornemtladende Folkepædagogik saa gjerne vil gjøre sig vigtig, have slet Jntet at betyde. Der gives for et Folk ingen andre Opdragelsesmidler end Oplysning og Retfærdighed. At give det Ene uden tillige i fuldeste Udstrækning at ville indrømme det Andet, kunde kun vidne om fuldkommen Uforstand. Men Retfærdigheden spørger ikke om Rangforordningen – den kan aldrig tilstede den ene Undersaat en større Tryghed paa et høiere Standpunkt, end den anden paa et lavere, og skulde derfor de høitstaaende Personer skaanes, saa maatte alle de lavtstaaende ikke mindre blive uangribelige, hvilket maaskee ogsaa er Harriets egentlige Mening, da bemærkningen om Stormændene kun synes anført til yderligere formeentlig Befæstelse af hans Paastand, der saaledes, ogsaa af denne Vei, leder til et fuldstændigt Taushedssystem." Med Hensyn til den Omstændighed, at Bogen har oplevet et andet Oplag og den Vægt, som dens Tilhængere herpaa have lagt, siger Forfatteren i Fædrelandet "Jeg troede, at man, efterat Worms Dagbog havde oplevet flere Oplag, var kommet paa det Rene med, hvad den Anbefaling vil sige, at en Bog har oplevet andet Oplag. Jeg seer imidlertid, at jeg heri har taget feil, og at man derinde i Hovedstaden maa være meget glemsom. – At iøvrigt et Værk, der allerede ved sin Forfatters i Literaturen ansete Navn og sine digteriske Fortrin maa anbefale sig til Publicum, bliver saa hurtigt paany oplagt, kan vist neppe ansees som noget mærkeligt, end mindre – som enkelte Blade have villet formene – som et Beviis paa den Anerkjendelse, de i Bogen udtalte politiske Anskuelser skulle have mødt i Publicum, med Undtagelse af dettes fornemmere Deel, der vel tæller de fleste Bogkjøbere og maaskee saaledes ikke mindst har bidraget til at befordre Bogens Afsætning. "Vi skulle blot tilføie – bemærker den Frisindede i Anledning af den Thalbitzerske Sag – at den mishandlede Karl endnu befinder sig paa Sygestuen. Da han indlagdes der, maatte man afsprætte hans Strømper - om det var paa Grund af de erholdte Slag, skulle vi ikke med Bestemthed kunne sige; hans Hænder ere endnu sorteblaae og dødkolde, – kortsagt: der ere alle Udsigter til, at den gamle Fader i Jylland ikke vil faae Grund til at glæde sig synderligt over den "Jntelligents", Sønnen hjembringer fra Hovedstaden. Man har fortalt os, at allerede en halv Snees Forhører ere optagne i Anledning af denne Recrutssandsynlige Mishandling. - Det maa være enhver Retsindet kjært at erfare, at vor retfærdige Konge ikke tillader, at Sagen behandles paa en ufuldstændig og uhensigtsmæssig Maade."