Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-06-10
Førend den Franske Armee gik over Pyrenæerne har jeg erklæret Eders ædeltænkende Nation, at Frankerige ikke er i Krig med Eder. Jeg har forkyndet Eder, at vi kom som Venner og Bundsforvandte, for at hielpe Eder igien til at oprette Eders Attere, befrie Eders Konge, og tilveiebringe iblandt Eder Retfærdighed, Orden og Fred. Jeg lovede Agtelse for Eiendom, Sikkerhed for Personer og Beskyttelse for fredelige Mennesker. Spanien har troet mine Ord. De Provinser, hvorigiennem jeg er marscheret, have modtaget de Franske Soldater som Brødre, og den offentlige Stemme vil underrette Eder om de have gjort sig værdige til denne Modtagelse og om jeg har holdt mine Løfter. Spanier, dersom Eders Konge endnu var i sin Hovedstad, saa vilde den ædle Kommission, som Kongen min Onkel har overdraget og som J alle kiende, være ganske nær ved sin Opfyldelse. Jeg vilde da blot, efter at jeg igien havde forskaffet Monarken sin Frihed, have anraabt hans faderlige Omsorg angaaende det Onde, som hans Folk har lidt og angaaende den Rolighed, som det for nærværende Tid og den Sikkerhed som det for Fremtiden behøver, men Hans Majestæts Fraværelse paalægger mig andre Pligter. Befalingen over Armeen er overdraget mig, men i hvor inderlig endog det Baand er, som forbinder mig til Eders Konge og Frankerige med Spanien, saa kunne og maae dog ikke de Provinser, som ere blevne befriede af vore allierede Soldater blive regierede af Udlændinger. – Fra Grændserne af og indtil Madrids Porte er bestyrelsen bleven provisorisk overdraget til anseete Spanier, hvis Hengivenhed og Troskab mod Kongen man kiender, og som under disse vanskelige Omstændighedehave erhvervet sig nye Fordringer paa hans Erkiendtlighed og paa Nationens Høiagtelse. – Det Øieblik er nu kommet, at et Regentskab maae oprettes paa en høitidelig og fast Maade, som skal overdrages at bestyre Landet, at organisere en regulair Armee, og at aftale med mig Midlerne til at fuldende vort store Værk, som er Eders Konges Befrielse. Denne Jndretning er forbundet med væsentite Vanskeligheder, som Aabenhiertighed og Redelighed ikke tillade mig at skiule, men som Nøden maae overvinde. Man kan ikke vide Hans Majestæts Valg. Det er ikke mueligt, naar ikke de Lidelser, som trykke Kongen og Nationen skulle blive forlængede paa en smertelig Maade at sammenkalde Jndvaanerne i Provinserne for at høre deres Stemme. Under disse vanskelige Omstændigheder ved hvilke Fortiden ikke leverer mig et Exempel, som jeg kan følge, synes det mig at være det meest passende nationale og for Kongen det behageligste Middel at sammenkalde det ældgamle øverste Raad for Castilien og det øverste Raad for Jndien, hvis høie og forskiellige Attributer omfatte Kongeriget og Provinserne paa hiin Side af Havet, og at overdrage disse store og ved de Personers Anseelse og politiske Stilling, hvoraf de bestaae, uafhængige Statslegemer selv at angive Medlemmerne for Regentskabet. Jeg har derfore sammenkaldet disse Conseiler og de ville bekiendtgjøre Eder deres Valg (Hvorledes de ere udfaldne er ovenfor anført). De Mænd om hvilke Stemmerne ville forene sig, ville udøve den Magt, som er fornøden indtil den forønskede Dag kommer, da Eders Konge lykkelig og frie vil kunne beskiæftige sig med Omsorgen for at befæste sin Throne, imedens han paa sin Side igien sikkrer den Lykke som han skylder at give sine Nationer. - Spanier, troer en Bourbons Ord. Den velgiørende Monark, som har sendt mig til Eder vil ikke i sine Ønsker skille en Konges Friehed der er af sit eget Blod, og en stor og ædeltænkende og med Frankerige forbundet, og i venskabelige Forhold staaende Nations retfærdige Forhaabninger fra hinanden. Man kan ikke tvivle om, at jo denne Proclamation vil frembringe en stor Virkning og at Regieringen i Madrid vil faae Overhaand over Regieringen i Sevilla; thi hvad Haab vil man kunne gjøre sig om, at et Parthie vil kunde holde sig opret, som hverken besidder indbyrdes Enighed eller Refourter, som ikke paa nogen Kant udretter noget til sit Forsvar, eller hvorfra ikke en eneste Seiers Efterretning kan erfares. Den Spanske Nation synes at være træt af de langvarige indvortes Uroeligheder, og synes blot at tragte efter at faae Roe og Fred, det maae saa koste hvad det vil. – Jstedet for at man fra Engelsk Side skulde høre Seiers Efterretninger fra Spanien, saa melde de os derimod at en nye Opstand imod Constitutionen er udbrudt i Egnen ved Gibraltar især i Bierget ved Ronda. Regieringens Tropper under Oberste Martin er bleven slaget ved Torrente og selv er han bleven stærkt saaret. 720 Mand af hans Tropper bleve omringede og Resten maatte retirere. En Præst ved Navn Criguera havde bevæget Jndvaanerne til denne Opstand. Ogsaa meldes fra London, at i Provinsen Mallaga bebude alle Omstændigheder at der snart vil udbryde et almindeligt Oprør. – Gen. Vilson melder vel fra de nordlige Egne, at han er bleven modtaget med megen Enthusiasme og at mange Jndvaanere siden han er kommen til Gallizien have frivillig stillet sig til Constitutionens Forsvar, men han tilstaaer dog, at der er en stor Mangel paa Vaaben og Midler i denne Provins til at udruste sig. – Ballasteros, Morillo og Mina ere vel endnu Constitutionen troe. Morillo skal endog have sat sine Godser i Pant for at skaffe Penge til at udruste sin Armee, men han formaaer dog ikke at udrette noget imod de Franske og changerer maaskee ogsaa snart Partie. Ballasteros har selv meldet de Cortes, at han ikke kan modstaae de Franskes Overmaat og Rygtet vil sige at General Molitor skal have adsplittet den største Deel af hans Armee. – Blot Fæstningerne San Sebastian og Pampelona forsvare sig standhaftigt, og det har ingen Jndtryk giort paa Commandanterne, at man har sendt dem General Abisbals Proclamationer. - Mina kan ikke overvinde den Franske Armee i Catalonien, men søger at udmatte den ved uafbrudte Marscher. Han har trukken sig til Barcelona til hvilken Stad den Franske Armee nu nærmer sig for at beleire den. Marskal Monceys Beretninger til Krigsministeren fra Girona naae til den 25de Mai, de indeholde General Donadiens Rappotter om hans Marscher og endeel Smaaefægtninger han har leveret. Marqvien af Vence angre paa Veien til Barcelona den 26de Mai Milans og Lloberas Divisioner, slog dem aldeles, giorde 500 Mand og 4 Officerer til Fange og udviiste den største Tapperhed. – De liberale Blade ville dog paastaae, at de Franske have ogsaa havt noget Vanheld og at det 18de Regiment skal have lidt noget og at Mina skal have borttaget en Transport med Levnetsmidler. Alt hvad der passerer i disse Egne faae vi vel ikke saa lige at vide.