Jyske Efterretninger, 1767-05-15
Fortsættelse af Samtalerne om Philosophien. Men fortæl kuns videre. Saa længe, sagde jeg fremdeles, Philosophien forblev i sin Frihed under Naturens Anførsel, som var ikke mindre for Sandserne rørende, indtagende og behagelige end Fornuft-rørende, antagelig og overbevisende; Saa længe, siger jeg, maatte den være utvungen, nyttig og behagelig, dens Dyrkere, som søgte efter at naae en ved Adam tabt Lyksalighed, bleve henrykkede i Forundring over Naturens Yndigheder, Forundringen fødte Begierlighed efter at vide, Begierligheden voxte alt meere, og stedse kunde fødes ved uophørlige Forandringer af de behageligste Forestillinger, hvorved Naturen saaledes tiltalede Menneskeet, som den dybsindige Pope i hans Forsøg om Mennesket skriver: Gaae, sagde hun, lad Dyrene dig til Exempel være, Af Fugle lær, hvad Føde for dig Træers Toppe bær, Af Qvæget, hvilke Blomster der paa Marken findest ere, Af konstig Bie, hvorledes du skal reyse Bygninger, At pløye, af Muldvarpen, og af Ormen lær at spinde, Lær af den lille Nautilus Seylads og Skibets Art. Saaledes begyndte Naturen sin Underviisning, og gik saa Trappe viis frem derudi, eftersom Nødvendighed fordrede, Men man kunde neppe lade sig længere nøye med en saadan Underviisning, end at de største Philosopher vilde lade sig nøye med at være Fæe=Hyrder, og at boe i Hytter, ja ikke engang saa længe; Begierligheden hos Mennesker voxte sterkere end Kundskaben, og en kortere Leve=Alder fordrede siden tillige en hastigere Underviisning, man antog strax de Aldrendes Erfaring, og forøgede den med sin egen, ved det egen Erfaring saaledes stedse blev bygget paa andres, og fra Slægt til Slægt blev forøget af Naturens Underviisning, saa opvoxte Philosophien hastig, et almindeligt Tungemaal hialp meget i Førstningen til dens hastige Fremvæxt, og da man i de første Tider søgte at lære Philosophie for Nyttens Skyld, saa opholdt man sig ikke ved klygtige og skarpsindige Opfindelser af unyttige Ting, hvorover den hastigere kunde tiltage. Jblant Ebræerne kan hun, Madame ansee enhver Patriarch, som Philosophiens Forelæsere, for sin Familie, og som dens sande Forfremmere; Den Kundskab, hvis Nødvendighed til en sand Lyksalighed at erlange, Naturen stedse minder om, men ikke kunde give, den bekom vore Fædre ved umiddelbar Aabenbaring, og des Aarsag vidste vel at skille den Aabenbarede fra den Naturlige. Denne Philosophiens Tilstand, sagde Fruen, i dens for 1ste Opkomst og Tilvext synes mig ret behagelig, jeg gade have været en Tilhører ved disse Patriarchers philosophiske Forelæsninger. Dersom hun havde levet paa den Tid, svarede jeg, kunde hun sikkert have faaet ved deres Underviisning al den Viisdom, hende paa den Tid kunde være fornøden, men paa nærværende Tid vilde der for hende udfordres meere; Sara og Rebecca, som paa sin Tid kan have været store Philosophinder og Mynstre for andre i en ukunstlet Yndighed og fornuftig Opførsel, vilde vel neppe nu i en Verdens Alder, saa ulig deres eenfoldige, kunde forskaffe sig mind mindste Anseelse og Yndest, ja man ansaae dem vel gandske eenfoldige; Thi i de første Tider dyrkede man Philosophie allene for at naae den Nytte, som en større Nødvendighed. fordrede, ikke for at gjøre Pragt og Parade med den. Da nu Kundskaben, sagde Fruen, var bragt saa vidt, at en større Nødvendighed ophørte, hvorledes gik det saa Da man først var kommen saa vidt, svarede jeg, kunde man endnu friere benytte sig af Naturens behagelige Omgang, og med Fornøyelser af dens Yndigheders Betragtning kunde man stedse forøge sin Lyksalighed, eftersom Lyksalighed bestaaer just i en Tilstand, hvor man nyder en vedvarende Fornøyelse; Udi saadan given Friehed ansaae man Naturens Fuldkommenheder i den Deel eller fra den Side, hvor dens Yndigheder meest stak i Øynene, og opvækkede størst Forundring, derhen blev al Agtsomhed dragen, Chaldæerne bleve saaledes først vaer, at den Deel af den ufattelige vide Verden, hvor Naturens Fuldkommenhed nær meest lod sig tilsyne for Mennesker, hvor de ved Hielp af Jndianernes Anviisning og egen Efterforskning vare blevne af Naturen selv saa herlig underrettede om en almægtig og fuldkommen Skaber, som tilkom Dyrkelse, hvor Nødvendighed, for at opfylde deres Pligter imod dem selv i Sælskab med andre, mindede dem tillige om deres Pligter imod andre; Den Deel, siger jeg, bleve de nu vaer at være saare liden, i Hensigt til det store Alt, man saae nu et umaaleligt Hav rundt omkring sig, hvor man ved hvert Øyekast fik nye Verdener og nye Almagts Under i Sigte, dette Syn henrykkede al Agtsomhed til Stierne=Videnskaben, som derfra opkom, men det forrykkede tillige den menneskelige Hierne og foraarsagede en philosophisk Sygdom, hvilken man kalder Overtroe, et Raserie, som Philosophien selv til Dato ikke har været heldig nok til at kunne hos alle helbrede; Thi hos mange har den allene forandret Sygdommen, og bragt den over til et andet modsat Raserie, hvilket man kalder Tvivl, samme Sygdom er nok saa farlig og anstikkende; Grunden til denne Philosophiens første og langvarige Svaghed var denne: Man lod sig formeget indtage af Forundring, og foraabt i Forundring over et Firmament, som glim glimrede af utallige Stierner, forglemte man sin egen Verden, og foer op for at hente al Viisdom fra andre saa langt fraliggende, man vilde af Stiernerne oplyses om alle Ting, og paa dem indbildte man sig at kunne see alt, hvad der skulde hændes Mennesker paa Jorden; Denne Daarlighed fæstede saa dyb Grund, saa der siges om Persernes Konge, at han er saa stor en Slave af Stiernerne, saa han ikke tør foretage sig noget uden Forespørsel af sin Stiernekiger, ja at han end ikke tør gaae til Taffels uden slig Forlov. Saadan Daarlighed fandt Sted, da Fornuften havde ey Styrke nok til at holde sig ved Vishedens Grændser, og en sandselig Henrykkelse løb hastigere, end Eftertanke kunde følge. Det kunde jeg let troe, svarede Fruen, at de maatte blive Daarer paa Jorden, som søgte til Stiernerne for at hente al Viisdom; Dog denne Svaghed vilde jeg helst undskylde af Kierlighed til denne Videnskab, hvilken Hr. Fortenelle har født hos mig ved sit Skrift og meere end een Verden, denne Lyst synes og at kunne bevise mig, at Menneskerne ere skabte for meere end een Verden, og intet er ey heller meere almindeligt hos Mennesker, end Lyst til det meest Skiulte, men jeg troer aldeles ikke, at Viisdom for Mennesker paa Jorden er bunden til Stierner, og vi kunde vel nærmere hente den for os fornødne, og vore Philosopher gik og vel sikkrere, naar de holdte sig nærmere ved Jorden. Ja det var sikkert det beste, svarede jeg, naar de vilde lade Fornuften stedse følge Sandserne, og ikke adskille dem, som saa nøye af den ævige Viisdom selv ere blevne foreenede hos Mennesker til at udrette deres Fuldkommenhed, og forskaffe dem Viisdom; Jorden er riig nok paa Føde, baade for Sandser og Fornuft, saavidt Sandserne paa den kan strække sig, skal Fornuften overalt finde et Rigdoms Dyb baade paa Viisdom og Kundskab; Jeg taler allene om en almindelig Feyl hos enhver Tids Philosopher, som har foraarsaget alle Philosophiens Svagheder, hvorom jeg tænker videre at oplyse hende, naar hun forlanger at høre meere af Philosophiens Historie, Feylen bestaaer der: Philosopher have ikke altid tydelig nok erindret sig, at de ere Mennesker, og at de hverken videre bør at strække sig eller snærrere bør indskrænke sig, end deres Kreds indskrænker dem, men Hovmod har aldrig kundet taale Jndskrænkelse, enten har Philosopherne vildet tale allene med Engler eller fuldkomnere Væsener, end de selv ere, og bekymre sig blot omdet Fornuftige, Dybe og Grundige, eller og andre ved at see disses Mangel, at deres Philosophie var for høy og ubrugelig for Mennesker, som nødvendig behøvede sandselige Fornemmelser til at naae det Fornuftige, har derover meest bekymret sig om det Sandselige, og saaledes ved at dyrke de nedrige Siælens Kræfter, har de ikke retteligen tillige dyrket de høyere; Hun maae ellers ikke tænke, at jeg ved det, jeg tilforn sagde, nægtede Stierne=Videnskaben sin Nytte, men jeg vilde allene, at den, saavel som de øvrige menneskelige Videnskaber, ikke skulde strække sig videre, end saa vidt de ere nyttige, og at man ikke gav en Sceptret for at giøre de andre til Slaver, eller reent udrydde dem; Her burde man at søge at efterligne den viseste alle Tings Bestyrelse, som skeer ved fuldkomneste Ligevægt. For at vise hende, at jeg troer, Stierne=Videnskaben har gjort stor Nytte i Verden, saa vil jeg allene sige dette, at dens Dyrkelse har ved det nøye Kierligheds Baand, der er imellem alle Videnskaber, fordret andre Videnskabers Dyrkelse, og befordret adskillige Kunster; Araberne og Chineserne, for at dyrke Stierne=Videnskaben, dyrkede tillige Regne= og Maale=Kunsten. Phoenicerne fik ved Stierne=Videnskaben er herlig Anledning til at befordre Seylads, hvilken igien befordrede Kundskabens Udbredelse og hastigere Fremvext, nu fik Philosophien en fri Fart, og ikke længere blev indskrænket ved Landenes med Søe omgivne Grændser, men kunde søge sit Opholds Sted, hvorsomhelst den fandt det for sig meest beqvem. Hvor fandt den da, spurgte Fruen, sligt beqvem Sted? I Grækenland, Madame, svarede jeg, der fandt Philosophien den Beqvemhed, som meest befordrer dens Fremvæxt, neml. Frihed; Athenen blev nu ligesom Kunsters og Videnskabers almindelige Oplags Sted og den gandske Verdens høye Skole, den tog imod Jndianers, Chaldæers, Egypternes og andre ældre Folkes Lærdomme, som de Græske Philosopher søgte at rette og forbedre. Siden Philosophien, sagde Fruen, fandt i Grækenland den Frihed, som kunde befordre dens Fremvæxt, saa maae den ventelig der have strax taget merkelig til. (Fortsættelsen skal følge.