Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-09-30
Constantinopel. (Sluttet.)Man vil, ved at erfare alle hine Prøver paa keiserlig Rundhed til Bedste for Videnskaberne og Underviisningen spørge, hvorledes Tyrkerne, med alle disse litterariske Anstalter, dog kunne være blevne saa meget tilbage; hvorfor, i den asiatiske og den christelige Verden, den europæiske og musselmandske Litteratur ikke have holdt lige Skridt til menneskelig Fuldkommenhed? De kunde ikke holde Skridt, eller naae et lige Maal, formedelst Uligheden i begge de selskabelige Ordener. Asien er uagtet grændsende til det civiliserede Europa, uagtet de Constantinopel omflydende Have, der lette Muligheden af hurtigere Forbindelser med de fleste af vore Hovedstæder, dog i sin litterariske Civilisation himmelvidt forskjelligt fra Europa. Den Foragt, som Tyrkerne have for alle Vantroen des Skrifter, vor Uvillie imod alle orientalske Værker (?), som ere fulde af Hyperboler, have bestandig været i Veien for de alvorligste Forbindelser mellem de europæiske og mohammedanske Lærde, desuden er, trods Nærheden, den litterariske Aand i Constantinopel saa forskjellig fra den i London og Paris, som nogensinde den i Pekin kan være det. Opdraget af Latinerne er det paa Underviisning rige Europa dannet til denne classiske Skole. Formen af vore Jdeen, deres Characteer, vort System i Logiken, Digtekunsten, Litteraturen - Alt er saa temmeligeletinsk, Alt udrinder fra denne Hovedkilde. Vi kerne ere Børn af et andet System, deres elsiske Sprog er det arabiske; det er det, som fra Barndommen lære; dette Sprogs litteraiMønstre er det, som de studere. Efter den orientalske Model danne de deres Jdeer, di svulstige Indbildningskraft. Alt hvad der 6. racteriserer den arabiske, fra den latinske saa for skjellige, Genius, indvirker paa den tyrkiske Ordragelse. Herfra den saa stærkt prægede Adskillelseslinie. Af denne Forskjellighed i Pirtiperne følger naturlig Resultatet. De to Slag sprogs Genius frembringer de to selskabeliOrdeners forskjellig artede Dannelse. Det Pen tive, den mathematiske Nøiagtighed hersker vore Videnskaber; den concentrerede Tanke for følger forskende dens Maal ligge til Grunden Herfra vore Opfindelser, vore Fremskridt i Jndustriens Kunster, i de abstracte og speculatioVidenskaber. Hos Østerlænderne er det ganske anderledes, Exaltation, Jndbildningskraft, ortfladiske Anskuelser, megen udvortes Glands, iligiøs Pietet blandet i Alt, i Krige, i i nøielser, i Videnskaber, i den hele Existendet er heri Forskjellen ligger. Deres An udgrunder intet. Et blindt og overtroisk Nei Kamp, kun lidet virkende imod vor Stralegii. Combinationer og grundet paa Tanker af Se ranen; megen Glands i Compositioner udi Dybde, en ganske religiøs Polemik fuld af Spidsfindigheder, dette er de høieste Punkter for de Troende. Man indseer at, jo mere Fremskrid, begge disse Systemer gjøre, des store blive Li res Afvigelser fra hinanden og at de, ligelefra hinanden udgaaende Grene, bortfjerne fra hinanden mere og mere, ligesom de fri voxe. Nu ere begge disse Systemer komne Sammenstød med hinanden, og paa DoniBredder ere disse to moralske Verdener komne Haandgemæng: Hvo vil drage derfra med En ren, Russerne, Arvingerne af Krigskunsten, Europa, Russerne, oplærte i de militaire Enbinationers Finheder ved Krigen mod Napoli ville gjøre deres strategiske Videnskabers samtl. Fordele gieldende. Tyrkerne, exalterede ved deres Cultur, Helte i Jamismens Navn, stolte i deres bittre Foragt mod Giaurerne, medbringe i Kampen en martialsk Stemning, og en Ubøjelighed i Grundsætningerne for det indre Oprindelige i deres offentlige og huuslige Liv, der kommer den romerske Borgeraand temmelig nær. For hvem vil Udfaldet vorde gunstigt? Det maa Enden af Feldttoget lære os. (L. B. d. B. H. No. 321).