Viborger Samler, 1783-12-15
En fattig Karl, kan ikke modtage en Gaard udenat kjøbes dertil af Proprietæren, det er at sige, med mindre Proprietæren tillegger alt, hvad til Gaardens Drift behøves, endog Føden, saalenge til nyt Korn aules; Og, mon han da ikke i saa Fald dobbelt udbetaler, hvad han for Passet havde faaet af den formuende, som uden Hielp kunde have antaget Gaarden. En anden Sag var det, Odd. naar naar Fodestauns Rettighed ikke var til. Gik i saa Fald en formuende Karl ud af Godset, kom vel en anden ind igienMen nu, under idsige Jndskrænkning er ethvert Gods at ansee som en lukt Dam - Lader man Vandet løbe et Steds ud, foruden andensteds fra at faae nyt Tilskud, vil Dammen snart blive tør. Ja om der end for en Proprietær var nogen Fordeel ved Fødestauns Rettighed, som der dog ikke er, saa kommer dog det store Bud: Giør mod andre som du vil hændes selv. Og hvorledes skulde da nogen kunne ønske andre saadanne Kor, som han selv for ingen Ting i Verden underkastede sig, og som saa aabenbar strider mod den naturlige Frihed, der er enhver med fød, og som uden, saa at sige, at giøre Vold paa Naturen, ingen kan betages, Fuglen i Buret maa man rekke Føden; Men, her, maa Fuglen sørge for sig selv. Og dog bliver et Buur et Buur, skiønt dets Diameter er omtrent en Mill. Og en Lænke bliver en Lænke om end en halv Miil lang. - Men herved maa merkes, at, naar Mandskabet skulde være fri for Fødestannen, Saa, a) maatte Proprietærerne og være frie for at levere Soldater, som med samme Beqvemmelighed kunde til Kongens Tieneste udtages ikke Gods men Sogn. viis. Hver 4de 5te eller 6te Karl, efter Omstændighederne. Eller endnu rettere: De skulle, for at undgaae al Fortrydelse mellem sig selv, samt al Chicane (der og gienne endeel ud af Landet) alle af en vis Alder, for en vis Tid være Soldater; Dog, Aarene udtiente eller ikke, enhver skulde have sin Frihed, saasnart han indfæstede, eller sig paa anden Haandtering nedsatte. Dog at det derhos forstaar sig, at hvorvel de skulde alle indskrives og exerceeres, kunde de dog ikke, alle paa eengang, drage ind til Regimenterne, eller giøre Mynstring, men Turen at skulle gaae om mellem mellem dem. Nogle et, andre et andet Aar. Saa maatte og saa mange Karle, som tiende Proprietærer, Præster eller andre, som selv ikke tage Haand i Arbeidet, selv ikke følge Plougen, selv ikke passe deres Kreaturer, saalænge de vare i saadan Tieneste, være fri for Exercering og Kongens Tieneste; Thi det er klart, at, ellers vilde de blive forlegne, og ikke kunde bedrive deres Huusholdning, Saa maatte og b) ophøre det Baand, der nu ligger paa Proprietærer og alle Jord-Eiere, saasom: Jkke at maae enten samle eller adskille Bøndergaarde: Eller til eget Brug sig benytte af en Bondegaard, enten heel eller tildeels: Men, forinden 3 Aar, hvor Karlen saa og kommer fra, at forsyne en ledig Gaard med Beboer. Det ene Baand rekker det andet Haanden. Men naar hiint Baand, løsnedes, maatte dette tillige med. Man kan og til enhver i sær, sikkert overlade Bestyrelsen af hans Huusholdning. Enhver skal nok, naar kuns frie Hænder maae haves, søge saavidt mueligt, at befordre sin Velstand; Og, naar dette skeer, befordres heele Landets Velstand paa den kraftigste og beste Maade. Ja, den kan ikke befordres paa nogen anden Maade; Vil man ikke saa lige troe mig paa mine Ord, har jeg et Vidne, som jeg kan være bekiendt, i Smidt som National Velstand, oversat ved Dræbye, 1ste Deel, Pag. 476, og anden Deels Pag. 38, 42, 134, 148, 279, 312, 314, 333. o. s. S. (a) Et ypper ligt, (a) Disse Steder ere saa merkelige, og, fornemmelig, naar de læses i deres Sammenhæng med Texten, saa afgiørende, at jeg maa tiene Læseren, der ikke havde Bogen ved Haanden, at anføre dem: Pag. 476. Det er da den høieste Uforskammenhed og Stolthed hos Konger og Stats Ministre, at ligt Skrift, som enhver Patriot maatte ønske, at være i alle Kammeralisters og alles deres Hænder, som sidde ved Roeret. . . Men Folkemængden vilde lide derunder. Ja ville paastaa, at vaage over private Folks Huusholdning: Og indskrænke deres Udgivter enten ved Love der indskrænke Overdaadighed, eller ved at forbyde Jndførsel af fremmede Yppigheds Vahre. De ere selv altid og uden Undtagelse de største Forødere i Selskabet. Vaage de kun vel over deres egne Udgivter, saa kunne de sikkert lade private Folk raade for deres. Ruinere deres egne Udsvævelser ikke Staten, saa vil aldrig deres Undersaatters ruinere den. Pag. 38. Hver privat Person søger bestandig efter at udtænke den fordeelagtigste Anvendelse, for hvad Kapital, han kan have i Eie. Det er hans egen og ikke Selskabets Fordeel han har i Sigte: Men Omsorg for hans egen Fordeel veileder ham naturligviis eller rettere nødvendigviis til at foretrække den Anvendelse, der er Selskabet fordeelagtigst. Pag. 42. Det er klart, at enhver privat Person, i sin lekale Forfatning kan meget bedre end nogen Statsmand eller Lovgiver, dømme om hvad Slags indenlands Vindskibelighed han kan anvende sin Kapital paa, og hvis Produkt rimeligviis vil blive af største Værdie. Den Statsmand, der vilde tage sig paa, at bestemme den Maade, private Folk burde anvende deres Kapitaler paa, vilde ikke alene bebyrde sig selv med den unødvendigste Omsorg, men endog tiltage sig en Myndighed, der ikke med Sikkerhed kunde overdrages til hvad Forsamling eller Raad det end var, langt mindre til en enkelt Person, og ingensteds vilde være saa farlig, som i en Mands Hænder, der havde Daarlighed og forudfattet Jnd bildning nok, at troe sig selv duelig til at udøve den. Pag. 134. Men Loven burde altid overlade det til Folket selv, at være omhyggelig for deres egen ForJeg henholder mig til Besvarelsen under No. 3, hvor det samme, som er sagt om Herre= og Præstegaarde, passer sig og her. Saalænge Eiendommen kuns bliver brugt og dyr deel, saasom de almindelig bedre kan skiønne den i deres værende Forfatning, end Lovgiveren. Pag. 148. Den naturlige Bestræbelse hos enhver enkelt Person efter at forbedre sin egen Forfatning, naar den maa yttre sig med Friehed og Sikkerhed, er en saa mægtig Drivestær, der alene og uden nogen Hielp, ei alene er i Stand til at bringe Selskabet til Flor og Velstand, men og at overvinde hundrede urimelige Hindringer, som de daarlige menneskelige Love alt for ofte ligge i Veien for dets Behandlinger. Pag. 279 Saaledes bringe enkelte Personers private Fordeele og Lyster dem naturligviis til at anbringe deres Kapitaler paa de Haandreringer, der sædvanlig ere meest fordeelagtige for Selskabet. Pag. 312. J en Stat, hvor der er den fuldkomneste Frihed ved Landvæsenet, Handel og Manufakturer, er og følgelig den høieste Velstand og Lykke Paa 314. Den naturlige Bestræbelse, som enhver bestandig viser, for at forbedre sine Vilkaar, er det politiske Legeme Drivestæren til hans egen Vedligeholdelse, der kan forekomme og rette i mange Henseender de onde Virkninger af en i vis Grad baade partisk og undertrykkende politisk Huusholdning. Paa. 333. Naar alle Systemer, enten de hvorefter visse Opmuntringer tilstaaes, eller de, hvorefter visse Jndskrænkninger paalægges, fuldkommen afskaffes saa oprettes naturlig Friheds tydelige og simple System af sig selv. Saalænge hver Mand ikke overtræder Retfærdigheds Lov, saa kan han med fuldkommen Frihed søge sin Fordeel, sin egen Haandterings Vei. Og bringe baade sin Vindskibelighed og sin Kapital i Medsøgning med en anden Mands eller Stand. Regenten befries fuldkommen fra en Pligt, ket, ligemeget af eller ved hvem, bliver Folkemængden den samme; Thi paa Landet er det Jordens Dyrkning og Forbedring, ene og alene og ikke Ægteskabe, som vedligeholder og befordrer Folke=Formerelsen, ligesom i Kiøbstæderne ikke Bygninger, ikke heller Ægteskabe, men Næringen alene giør den samme Virkning. Jeg siger, ikke Ægteskabe, thi disse kommer af sig selv, hvor Jorden kuns dyrkes: Og just i samme Forhold, som Dyrkningen. Enten saa Folkene fødes paa Gaarden, som dyrkes, eller paa et andet Sted, kommer aldeles ud paa et og det samme; Thi paa dette andet Sted bleve de ikke fødte, eller om de end det bleve, gik dog de, eller lige saa mange andre i deres Sted, bort af Landet, naar den Jords Dyrkning, hvortil de bruges, ophorde, eller ikke var til. Heraf følger videre, at jo mere Dyrkningen forbedres, og ikke jo store Bønder eller Bøndergaarde her blive, desmere tiltager Holkemængden, og just, som ovenmeldt, i samme Forhold. ja, det er klart, at naar kuns Dyrkningen vedligeholdes og forbedres, er det des fordeelagtigere for Landet, med jo færre Beboere eller Folk dette kan skee; Saafremt det ellers er sandt, at det er ufordeelagtigt at sætte 4 Hænder til det Arbeide, som af 2 kan bestrides: Og saafremt det er sandt, at det er ufordeelagtigt, for i Nødsfald at kunne have des flere bevante Søefolk ved Haanden, at bruge 30 Matroser til det Kofsardie. i hvis Opfyldelse han altid maa være udsat for utallige Bedragerier, og som ingen menneskelig Viis. dom og Klogskab kan være tilstrækkelig til nogen Tid behørig at opfylde: Nemlig den Pligt: at have Over opsigt med private Folk, Vindskibelighed, og at henrette den paa de til Selskabets Fordeel meest passende Haanteringer. fardie=Skib, som kan føres af 15. Jeg siger og, det ikke er Bygninger men Næring, der befordrer Kiøbstæders Opkomst. Hvor Næring kuns er at finde, der komme Bygninger af sig selv. Ja, hvad nyttede, vel i al Fald, i en Bygning et levende billede, uden Næring, uden Rørelse. Og hvis Tilværelse man ikke skulde kunne spore, uden af Fremaul, af en ligesaa død, ligesaa uvirksom og ligesaa fattig Yngel, der dog, naar bliver voxen, gaaer ud af Landet, af Mangel paa Fortieneste her hiemme. Vil man en delig til Beviis herpaa have Exempel, kan blandt 1000, eet, som daglig er for vore Øine, være nok. Her var ikke, og ikke kunde være nogen Forordning for, at Christiansfeld skulde opbygges. Jkke desmindre skeede det dog: Og aarlig med Bygninger udvides: Og det paa har Jord. Er det da Næring, som opbygger Kiøbstæder, maa det endelig være der samme, og ikke Forordninger, der ei alene vedligeholder, men endog udvider Bygningerne.