Aalborg Stiftstidende, 1846-06-18
Aalborg, den 18de Junii. Fædrelandet, vil ikke anerkjende den sidste Trykkefrihedsplacat som en "Lempelse, men anseer den for kun at legalisere de bestaaende Ulemper og at vise Regjeringens Hensigt som førende os Censuren nærmere. Vi maae tilstaae, at vi ikke begribe, hvorledes Fædrel." har kunne læse dette Jndhold og denne Tendents ud af Placaten; det maa i politisk Tungsind have seet igjennem en mørk Brille; thi indeholder Placaten end ikke heelt igjennem "Lempelser i Anordningerne og Trykkefriheden, saa bringer den dog Lempelser i Tilstandene, hæver det Jllegale i den Maade, der hidtil er brugt imod den uprivilegerede Presse ved politiske Meddelelsers Optagelse og betegner sig desuden jo i det Hele kun som interimistisk lempende Foranstaltning indtil det nye Lovudkast er prøvet af Stænderne. J dette Udkast foreslaaes jo en Ophævelse af den privilegerede Presses unaturlige og, af et lige saa unaturligt Censurtryk ledsagede, Monopol paa politiske Meddelelser, og det kan jo ikke feile, at Stænderforsamlingen ogsaa paa det Varmeste vil tilraade Frigivelsen af det politiske Stof uden ved Cautioner eller exorbitante Straffebestemmelser at paalægge Pressen ny Lænke. Jmidlertid hæver Placaten den Anvendelse af Censur, Cancelliet har udøvet imod den uprivilegerede Presse ved at undertrykke Blade for politisk Jndhold uden Dom for nogen begaaet Brøde. Jdet Kongen stadfæster den jydske Stænderforsamlings Klage over denne Fremfærd ved at standse den for Fremtiden, har jo virkelig heri det liberale Element i Stænderne – saa meget og saa forgiæves end "Collegialtidendens" Udgiver i sin Jndledning til Placaten søger at vride sig ud herfra og at støtte sig endnu paa de med særlig Forkjærlighed fremhævede Vota i Roeskildes Stændersal for Cancelliets Fremgangsmaade – ligesom selve Pressen vundet Anerkjendelse hos Kongen. At der, saalænge Forbudet endnu bestaaer, maa, naar Paadømmelsen overlades til Domstolen, sættes Mulctstraffe for Overtrædelsen, er jo dog kun en juridisk Selvfølge. Ligesom 6 1 altsaa hæver en paaklaget Censurtilstand i en vis Retning, saaledes agtes jo ogsaa den de privilegerede Blade paahvilende Censur ophævet ved Lovudkastet. § 2 indeholder vel i sig selv en ubetydelig Lempelse, men som dog tyder paa den større Tilbøielighed til ganske at hæve Gjennemsynet, hvorpaa udentvivl af Stænderne særdeles vil blive andraget, og altsaa lade ogsaa den foreløbige Censur, som heri er indeholdt, ophøre. § 3 giver vel i den Maade, hvorpaa den er affattet, meget at udsætte, men ligesom den dog i Virkeligheden ingenlunde kan siges at føre Censuren nærmere, end Forfatteren selv vil, saaledes indeholder den dog ogsaa en aabenbar Admonitiotil Cancelliet om just ikke at understøtte alle lethaandede Politi=Beslaglæggelser, men kun, hvor justitiel Tiltale efter det Beslaglagts Beskaffenhed, ansees uundgaaeligt nødvendigt, at foretage denne, overladende til Forfatteren selv, om han selv i alle Tilfælde giør Fordring paa denne. Den omhandlede Placat indeholder vel i det Hele ingen sikker Basis for en Trykkefrihedslovgivning, men den er jo heller ikke noget egentligt Lovgivningsstykke, og som interimistisk Forløber er det virkelig umiskjendeligt, at den handler og tenderer i en velvillig og liberal Mand, der ikke, efter vor Mening, fortjener at tydes som den, der vil lade Censurens Lænke tasle. Den er desuden den anden kongelige Tilkjendegivelse i den senere Tid, der, hvor elastisk man end maatte tyde dem, viser aabenbart, at Regjeringen fra sit høieste Standpunct føler sig gjennemtrængt af en liberalere Aand end det Collegium, der i sin Jndflydelse paa dens Handlinger staaer den nærmest og ellers betragtedes for umiddelbart at repræsentere dens Anskuelser: en Adskillelse, der er saa skarpt fremtrædende – omtrent siden den Tid Bang blev Stænder-Commissarius -at den i et constitutionelt Land vistnok vilde have havt et Ministerskifte til umiddelbar følge. Hvad der nu videre, til Gjennemførelse af Principet, vil skee, maa Tiden vise; men hvor den allerede bringer gode Tegn, som aande et friere Sind og en aaben Velvillie, der bør det vistnok mindre at knurre end at takke. Et af de vigtigere Lovforslag, der af Regjeringen iaar vil blive de jydske (ikke Østifternes) Stænder forelagt, er det om Oprettelsen af Hospital for Sindssvage for og i Jylland. Forslaget er lagt efter en større Maalestok, naturligviis ogsaa den eneste, der i dette Spørgsmaal paa tilfredsstillende Maade vil kunne løse Opgaven. Man antager, at Anlæget vil koste ca. 150,000 Rbd. (udentvivl den mindste Sum, der hertil udkræves), og som tænkes frembragt ved et Laan, der forrentes og afdrages med 6 Procent, som reparteres paa Hartkornet. Skal Jylland have et saadant Daarehospital for sig og forudsat, at det kan blive anlagt efter en tilstrækkelig Maalestok, der alene kan opfylde Øiemedet, da er den paatænkte Maade vistnok den, der rettest og lettest fører til Maalet. At Hartkornet herved faaer et nyt Paalæg, vil forhaabentlig ikke længere kunne danne Anstød i et Anliggende, hvori – som Fædrel." ved at omtale Daarevæsenets Tilstand hos os rigtigen bemærker hver Udsættelse maa ansees for en Humanitetsforbrydelse. Beklageligen nok var det Ængsteligheden for dette nye Paalæg, der aabenbart i forrige Stænderforsamling overgav Sagen til foreløbig Hvile ved at bringe den til det ufrugtbare Resultat, at indhente alle Communalautoriteters Erklæring. Forhaabentlig vil man nu være kommen til en mere klaret Erkjendelse om, at der i et saa puurt Menneskelighedsanliggende, hvori vi allerede bære svær Skyld for at have tøvet saa længe, ikke endnu længere tør udsættes med Afgjørelsen. Med Hensyn til Beliggenheden for et saadant Anlæg skal man være i Uvished om Valget af Egnene ved Aarhuus, Horsens eller Colding, og skal der til dette Øiemed ogsaa i de indkomne Betænkninger være foreslaaet en, en jydsk Stænderdeputeret tilhørende Eiendom imellem Grenaa og Ebeltoft. Hvad der kunde anbefale den sidste Eiendom, hvis den forresten kan kjøbes til en passende Priis, og Egn dertil, vide vi ikke, men ligesom det i alt Fald er at forudsætte, at man, foruden de vigtige SanitetsHensyn til Clima, Omgivelser ofv., ogsaa i alle Tilfælde vil søge at vælge et for hele Provindsen og for Transporten til Stedet beqvemt beliggende Punct, saaledes er det heller ikke at formode eller neppe at billige, at Stænderforsamlingen befatter sig med dette Valg, men at et saadant overlades til den heelt saakyndige Committee, af Læger og Andre, det Offentlige hertil vil beskikke, ligesom det ogsaa er at vente, at heller intet Endeligt heri vil blive bestemt, for den vordende Overbestyrer ved Reise i Udlandet er sat istand til specielt at gjøre sig bekjendt med de vigtigste og fortrinligste Anlæg af denne Natur. Ved at omtale Nødvendigheden af en Reform i hele vort Daarevæsen, henleder Fædrelandet tillige Opmærksomheden paa et videnskabeligt Arbeide, der udentvivl vil kaste mange nyttige Blikke i disse Tilstande og give Stof til modne Domme: det Arbeids nemlig, som det fortjenstfulde Lægeselskab "Philiatrien, har overdraget den her i Nærheden boende, som udmærket theoretisk og praktisk Psychiater og lægevidenskabelig Skribent i denne Retning lige anerkjendte Hr. H. Selmer, at udføre og som i en populair Fremstilling vil udvikle de Fordringer, som Videnskab og Humannitet gjøre til en Forandring af Daarevæsenet hos os. Værket kan ventes at udkomme med det Første.