Viborger Samler, 1782-04-22
DEN. MORd. ALER. Nærme, C. Green. Mandagen den 22 April. Nr., N. Brev. fra Lucinde til Evander. Høstærede! Jeppe vil De vel troe, at jeg i et Ægteskab med Da den frommeste Mand er den ynkværdigste Kone. Jmidlertid er intet vissere. Min Mand ejer det beste Hierte, han er en kierlig Fader, en om Ægtefælle og elsker elsker mig næsten høiere end sig selv. Men med disse gode Egenskaber er han den største Gier af Verden. Altid har han været utaalelig sparsom, men aldrig værre end, siden han i dette Aars ViborgerSamler No. 5 læste Jndholdet af den Forordning, Storhertugen af Florens har udgivet om Klædedragten. Denne har hans fuldkomne bifald; han anpriser den som een af de nyttigste Anordninger, han længe har læst, ønskende intet hellere, end at den gieldte i Danmark, og stod det til ham, er jeg vi paa, ethvert honet Fruentimmer blev formeent at bruge enten Fløiel eller Silke, men nødt til at klæde sig i hiemmegjort Tøi, som dog en ordinair Tienestepige nu omstunder skammer sig ved at bære. For nogle Dage siden gav jeg lumpne 30 Rdlr. ud til Garnering, paa en ny Kiole, der dog kun er den 5te, jeg har faaet i dette Aar; men jeg glemmer aldrig den Jammersang, han holdt over disse faa Skillingers Udgivt, Han lod mig vel 10 Gange høre, at hans hele aarlige Jndkomst var netop 300 Rdlr.; at naar vi ei derefter indskrænkede vor Klædedragt og Levemaade, maatte han sætte sig i en ubetalelig Gield; at vi skyldte vore smaa Børns Opdragelse alt, hvad der paa en anstændig Maade kunde svares, og bevidnede, at jeg altid var ham langt tækkeligere i en Frakke af hiemmegjort Tøi end i den kostbareste Silke=Klædning, med mere Slid. Slidder=Slader, som jeg væmmes ved at anføre. Hver Gang jeg faaer en ny Kiole, et nyt Sæt eller andet Ubetydeligt, maa jeg belave mig paa at anhøre en kiedsommelig Lovtale over Tarvelighed. Jblant andet anbringer han (og det just til min Ærgrelse vor Naboes Præstens Kone til Exempel; han kalder hende et Mønster for Sognets Koner, ja han anseer virkelig Præsterne for sær lykkelige, i det deres Koner, som han siger, ei uden Vanære kunne, om de og ville, vise sig yppige i Klædedragt, siden Lovgiveren udtrykkelig har paalagt dem at opføre sig tarveligen. J Fior var han næsten fortvivlet, fordi han maatte laane 50 Rdlr., ham manglede for at kunne udbetale en Regning paa nogle Kniplinger, Baand og saadanne Smaating, skiønt hele Regningen neppe opløb til 150 Rdlr. En Lykke i al min Fortræd er det dog, at han hidindtil har været saa føielig ikke at nægte mig sin Chatol Nøgle; men af hans overdrevne Sparsomhed tør jeg ei spaae mig, at det vil vare længe, inden han er i Stand til at afskiære mig al Communication med sin Pengekasse, og skulde det skee, som jeg befrygter, veed jeg intet Middel uden at søge om at faae ham gjort umyndig. Jeg forholder ham vel, at man maa klæde sig som Andre, at man ei uden Skam kan altid lade sig see i et og det samme, og at man maa have have noget til en Forandring; men alle mine velgrundede Forestillinger ere uden Virkning, thi i Pengesager er det umuligt at bringe ham til Raison. Jkke af Ærgierrighed, det er langt fra, men alene fordi jeg undseer mig ved at komme i Selskab, med en og anden af vore Naboe=Koner, som kaldes Fruer, naar jeg maa hede ret og slet Madame, bad jeg ham at søge om en Caracteer; Men han gav mig det korte Svar: at Rang blot burde være en Belønning for Fortienester, ikke et Kiendemærke paa Forfængeligheden, og at en ufortient Rang aldrig kunde forskaffe ham nogen ufortient Agtelse. Er det vel andet, end han vil skiule sin Gieragtighed under Beskedenheds Maske, Ak! det er dog Skade, at han er saadan Gnier, Var han mindre karrig, kunde jeg aldrig ønske mig en bedre Mand; men denne Passion er ene nok til at giøre en Kone, der kiender Levemaade og Anstændighed, Livet suurt. Og dom selv, Høistærede, om jeg ikke har Grund nok til at agte mig ulykkelig. De har altid viist sig min Ven, og intet uden Deres Venskab for mig skulde kunne undskylde, at jeg op dækker Dem en Mands Feil, som jeg for Resten elsker. Giv mig dog et got Raad til at bringe denne underlige Mand paa andre Tanker, eller skienk mig i det mindste Deres Medlidenhed, hvorved De forbinder Deres a. Den 1 April 1782. Lucinde.