Jyske Efterretninger, 1821-01-11
Markgrevinde Frederike Sophie Wilhelmine af Baireuth fortæller i sine Memoirer Følgende om Car Peter den Stores Ophold i Berlin i Aaret 1718: Czaren, som ei var nogen Elsker af stort Selskab eller mangen Formaliteter, havde bedet Kongen om at maatte under sit Ophold i Berlin, beboe et Haugehuus, Dronningen eiede i en af Forstæderne. Det var en overordentlig nydelig Bygning, som Dronningen havde megen Forkjerlighed, for og paa det prægtigste havde ladet indrette. Den indeholdt et overmaade rigt Gallerie af Porcellain, alle Værelserne vare prydede med de skjønneste Speile, kort sagt den svarede fuldkommen til sit Navn, Monbiion (mit Klenodie.) Haugen var nydelig og forskjønnedes endnu af den forbilløbende Flod. For at forebygge de Uordener, som de Herrer Russer overalt hvor de opholdt sig anrettede, lod Dronningen hele Huset rydde og alt skrøbeligt skaffe af Veien. Nogle Dage efter indtraf virkelig Caren, med Gemalinde og hendes hele Følge, tilvands i Monbijou. Kongen og Dronningen modtog dem ved Flodbredden; Kongen bad Carinden Haanden, for at føre hende iland; saasnart Caren var kommen iland, rakke han Kongen Haanden og sagde: "jeg glæder mig, Broder Frederik, ved at see Dig, derpaa nærmede han sig Dronningen, som han vilde omfavne, men hun stødte ham tilbage. Carinden begyndte med at kysse Drong paa Haanden, hvilket hun ofte gjentog, hun forestillede hende derpaa Hertugen og Hertuginden af Meklenborg, som havde ledsaget hende, og 4000 saakaldte Damer, som udgjorde hendes Følge. De fleste af disse vare tydske Piger, og gjorde Tjeneste som Hofdamer, Kammerjomfruer, Kokke= og Vadskepiger. Næsten alle disse Kreaturer havde rigtklædte Børn paa Armen, og naar man spurgte dem om det var deres egne, svarede de med en russisk Compliment: "Czaten har viist mig den Ære, at skjænke mig dette Barn." Dronningen vilde ikke hilse disse Skabninger, hvorover Carinden ogsaa behandlede Prindfesserne af Blodet med megen Stolthed, og ikkun med Møie fik Kongen hende til at hilse dem. Den følgende Dag aflagde Czaren med sin Gemalinde Dronningen et Besøg. Kongen og Dronningen gik dem imøde og førte dem ind i Audientsgemakket, hvor Dronningen og Carinden satte sig under Thronhimmelen. Carinden var lille, bred og brun laden, uanseelig og uden mindste Anstand. Hendes Pynt, som syntes at være kjøbt hos Marchandise ren, var ganske smagløs, men rigelig besat med Ædelstene; hun har et Dusin Ordener og ligesaamange Helgenbilleder og Reliqver, som gjorde en Pokkers Allarm saasnart hun bevægede sig. Czaren derimod var stor og velvoxen, skjøn af Ansigt; men i Physiognemie laae noget Raat, som indgjød Frygt. Han var iført en ganske simpel Matrosdragt. Hans Gemalinde, som talte meget slet Tydsk og kuns forstod lidet af det Dronningen sagde til hende, kaldte paa sin Hofnar, en Fyrstinde Gallizin, som for at redde Livet havde maattet beqvemme sig til denne Haandtering, da hun havde været indviklet i en Sammensværgelse imod Caren. Da talte samme paa Russisk, og Carinden slog en Skoggerlatter op. Endelig gik man til Taffes, hvor Caren satte sig ved Siden af Dronningen. Det er almindeligt bekjendt, at han i sin Ungdom havde faaet Gift; hans Nerver havde derved beholdt en saadan Pir somhed, at han ofte blev anfaldt af et Slags Connuision, som han ei kunde forhindre. Ved Taffelet fik han en saadant Anfald; han gjorde allehaande voldsomme Bevægelser, og fegtede med en Kniv, som han holdt i Haanden, saa tæt om ved Dronningen, at hun blev ganske altereret og et Par Gange vilde have staaet op fra Taffelet Caren beroligede hende imidlertid med den Forsikkring, at han intet Ondt skulde gjøre hende; tillige tog han hendes Haand og trykkede den saa voldsomt imellem sine, at hun skreeg Ak og Vee, hvorover han hjertelig gottede sig og meente: at hun havde finere Knokler end hans Catharine. Alt var allerede beredt til Ballet, men Caren stial sig strax efter Taffelet bort, og vandrede tilfod tilbage til MonbijouDen paafølgende Dag viste man ham alle Berlins Mærkværdigheder, blandt andet ogsaa Medaille= og Antik=Samlingerne. Blands sidste fandtes en særdeles sielden Satue som man holdt for det første og skjønneste Stykke i Kabinettet. Den forestillede en hedensk Guddomi en meget uanstændig Stilling. (De gamle Romere skal have brugt saadanne Sindbilleder til at pryde Brubekamrene med.) Czaren blev strax saa indtaget af denne Statue at han befoel sin Gemalinde at kysse den; da hun vægrede sig, blev han meget fortørnet og sagde til hende paa slet Tydsk, jeg skal lære Dig, hvis Du ikke adlyder mig, Derover blev Carinden saa bange, at hun strax opfyldte hans Ønske. Uden mindste Betænkning forlangte han nu denne og adskillige andre Statuer af Kongen, som ei kunde afslaae ham dem; ligeledes gik det med et kunstigt Skab, som var det eneste i sit Slags og havde kostet Kong Frederik 1/2 uhyre Summer; ogsaa dette maatte, til almindelig Bedrøvelse, vandre med til Petersborg. Efter to Dages Forløb forlod dette Hof igjen Berlin. Dronningen ilede strax ud til Monbijou, hvor det saae ud som ved Jerusalems Forstyrrelse. Alt var saadan i Bund og Grund skammeret, at Dronningen næsten maatte lade hele Huset opføre fra nye af.