Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-08-23
(Jndsendte Artikler.) Ved en tilfældig Omstændighed er Jndsenderen heraf bleven vidende om, at 2 Jndivider, der kalde sig P. Hylsen og L. Pedersen, have taget til Gjenmæle mod hans retfærdige Anke over den høist uforsvarlige Fremgangsmaade, som Dagvognsentrepreneurerne i Nykjøbing for den fra denne By til Gaabense gaaende Dagvogn have tilladt sig imod det reisende Publicum, idet de ikke blot have sat sig ud over de almindeligst gjældende Regler for en slig Befordring, medens denne bestod, men endog factisk have aldeles hævet den i en rum Tid førend det behagede dem at underrette Publicum derom i de offentlige Blade, de eneste Organer for slige Bekjendtgjørelser. Beskaffenheden af bemeldte Jndividers Svar gjør det vel egentligt ikke fornødent at indlade sig videre med Personer, hvis Stilling i Samfundet tilstrækleligt characteriseres ved den høist forkastelige Maade, hvorpaa de have troet at burde gaae ind paa en mod dem offentligt fremsat Anke, idet de have gjort et mislykket Forsøg paa at kaste sig over Jndsenderens Personlighed for derved bedre at undgaae Sagens Realitet, og benyttet sig af Udtryk, saasom Skumler, Snavs o. s. v., der nærmest syntes laante fra Natmands-Professionen og gjør det utilraadeligt at indlade sig videre med dem. Da imidlertid Sagen fortjener at faae den størst mulige Udbredelse, skal Jndsenderen, skjøndt det skeer med en let forklarlig Aversion for at indlade sig i videre Debat med Hr. Hylsen & Comp. - dog tillade sig at fremsætte det Spørgmaal, om den imod Dagdognsentrepreneurerne reiste Klage er modbeviist med et eneste Ord, og om ikke Svaret – hvis man kan kalde det saaledes følge sin Beskaffenhed netop maa tjene til at stadfæste Rigtigheden af Anken. Enten nemlig Entrepreneurerne selv eller igjennem Opsynsmanden for Befordringsvæsenet have afviist Personer, der lorlangte at befordres af Dagvognen, er en aldeles ligegyldig Omlændighed, naar Factum blot er vist, og det kan saaledes ikke hjælpe stort, at man søger at skyde sig ind under et andet Forum, naar man dog i Realiteten selv er den Skyldige, hvilket fremgaaer af at Enhver er ansvarlig for sin Fuldmægtigs Handlinger og maa ansees som den, der selv har udført samme. Man maalandeligt ogsaa besidde en stor Selvtillid og en ikke mindre Troi Publicums Lettroenhed, naar man kan antage, at en saadan scapperen fra Sagens Gjenstand skal kunne gjælde for en Retlærdiggjørelse i en Sag, hvis Indanke for det Offentlige har dant en, om endog kun dunkel Ahnelse om, at man skylder et Svar, ligemeget af hvad Qvalitet det blev. Hvad endeligt angaaer dHrr. Hylsen & Comps. Vrede over, at Jndsenderen har alt deres Befordringsreqvisitter, da kan man ingenlunde forvente dem i, at de nødigt have seet denne Sag omtalt. Da det imidlertid engang er skeet, saa faae de at finde sig deri og see at rense sig for Postinspecteuren, naar han engang kommer at undersøge bemeldte Reqvisitters Beskaffenhed. Vi ville kun ste dem, at de ikke maa faae en altfor streng Dommer, endskjønd, vi troe at kunne forsikkre, at han ingenlunde vil være saa overbærende med Vognmandslauget i Nykjøbing som Publicum har været med Dagvognsentrepreneurerne, dHrr. Hylsen & Consorter. Forøvrigt faae de at tage tiltakke med, at Jndsenderen fremdeles underskriver sig