Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1777-12-29
Fortsættelse af Oversættelsen, afbrudt i No. 51. Da vi skulle tage Afsked, spurgte han mig, en der dog ingen Ting var, hvori han kunde tiene os, holdende mig i Haanden Jeg svarede da: at hans Exempel havde inspireret mig saa megen Lyst til at gjøre andre godt, foruden de Sentimens, jeg har til at elske Dyd og Videnskaber; og derfor drister jeg mig til at recommendere tvende af mine Venner, hvis Egenskaber og Talents fortiente en saa oplyst Paves Protection, som kand drag megen Nytte af saadanne Gener. Een af dem i i Rom og een i Neapel. Han spurgte hvem de vare: Jeg nævnte da Padre Minasi i Neapel og Abeed Giovenazzi her i Rom. Paven for skrede mig at han skulde giøre dem godt; og det var ikke andet, end at tiene sig selv, naar man promoverede saadanne Personer. Han lagde vi dere til, at han allerede kjendte deres Fortienester, Naar jeg eengang, sagde han, faaer bragt de udenlandske Affaires til Ende, som ligge mig paa Skuldrene, har jeg et særdeles Systemme, som jeg vil udføre, til at gouvernere Rom, og at oplive her Kunster og Videnskaber, at de her kand komme til at brillere. Jeg vil her indrette et Academie, som skal occupere sig med Sprogene og Antiqviteterne og med den til vor Stad hørende Historie. J det skal jeg sætte de lærdeste Mænd, som jeg nogensinde kan finde, alle skal de faae at forrette og ingen skal blive udelukket. Siden talte jeg om adskillige Lærde i Rom, som jeg kiendte, og mærkede, at det behagede ham. Jeg berømte for ham de Herrer Assemanni; han spurgte mig strax, hvilken af dem jeg skatterede meest, enten Bibliothecairen i Vaticanen (som har Titel af Erkebisp i Apamea) eller Professoren i Propaganda og Sapienza, &c. Jeg svarede, at jeg estimerede dem begge; men, til at giøre Udslaget mellem tvende Personer af saa megen Merite, udkrævedes et Omdomme ligesaa oplyst, som deres eget, om Comparationen skulle blive rigtig. Han spurgte os, om vi agtede længe at blive i Rom, og hvor vi tænkte os siden hen, m.m. Da vi blandt andre Stæder nævnte Bologna, sagde han, at vi der skulle finde meget smukke Sager i Justituto, m.m. Da vi toge Afsked, fulgte han os lige til Dørren, ja holdte end og i den, ligesom han vilde følge os ud. Han tillod ikke Knæ bøining, som man ellers bruger ved Afskedtagelsen, da man begynder med at kysse Tøflen, og siden bruger samme Ceremonier, som jeg anmeldte ved Jndtrædelses Hilsenen. Tvertimod, denne Pave viste os utroelige Høfligheder og Caresser; tog til sidst Hr. Baron Rudebeck i Favn, kyste han, og ønskede tusinde Velsignelser over os alle Han tillod mig ikke eengang at bukke mig ned, da jeg ville takke ham for de Løfter, han gav mig om at giøre de tvende Lærde godt, men holdte mig stærkt i Haanden og klappede mig, ja tillod mig flere Gange at kysse sin Haand; Et Fortrin, som ellers ingen pleier nyde uden Printser og Cardinaler. Da vi toge Afsked, sagde jeg, at vi alle skulle blive lige saa mange Røster til at udraabe hans Rygte og saa store Dyder overalt, hvor vi reise, ligge til det yderste Norden. Han svarede derpaa i de bevaagneste Udtryk. Og nu holder jeg Ord, hvad Norden angaaer, da jeg for min Herre saa nøie har beskrevet denne hellig Paves Tænkemaade, og hvor ubeskrivelig poputaire han er. Min Herre seer, med hvad Ydmyghed, han kommer sin forrige Stand ihu, og hvor værdigt saadant er den christelige Sæde-Lære og Evangelium. Man kand virkelig blive surpreneret, naar man seer Pavens Modestie og Ydmyghed, og Cardinalernes Faste og Stormodig, hed. M. H. seer, hvor han tager mod dem, som efter hans Religion ere anseede for Kiættere og Fordømte. Olim non erat sic. Der er ingen Udlænding, som jo berømmer og ærer denne Paves Forstand og Manieres, der ere usigelig artige. Mange Prælater af hans Hof have siden ofte spurgt os, hvad vi syntes om Paven. Jeg har svaret, at, om alle Romersk-Catholske vare som han, vilde jeg og være een med; og at hvor mange Gange end lærde Theologer havde disputeret med mig i Religionen, har jeg dog aldrig følt saa stærke Grunde, som de, Paven gav mig selv, uden at tale et Ord om Theologien. Dette har de igien baaret for Paven, som har moeret sig derover. Jeg har vist heraf fuldkommen lært, at man aldrig vinder Secter ved Forfølgelser og Disputationer, men ved Godhed og Douceur, som ere de stærkeste Vaaben for det menneskelige Hierte, og det, som er forunderligst, de, som meest stemme overeens med deres egen Lære, der meest pleier forfølge. De see udi deres forvente og blinde Nidkierhed ikke selv, at de just derved bestyrker den Forfulgte endnu meere i den Tanke, at han lider for Sandheden, som Martyrerne, og at Forfølgelse just er et Beviis paa Sandheden, den Verden hader. Naar man taler med Paven, kalder man ham VostraSanctita, Sna Sanctita, Sua Beatitudine, Sancto Padre. Disse ere de sædvanligste Titler. Han har siden i sit Hof talt om os med megen Yndest. Usædvanlighed, at see Svenske, og det saa mange paa eengang, har nok gjort Jmpression. Han har iblandt andet sagt, at vi vare de første Udlændinger, der saa meget har talt med ham om ædle Konster, Vittighed, Sprog og Videnskaber, hvilket meget behagede ham. Han har ikke glemt sit Løfte om P. Minast i Neapel. Han har skrevet om ham til den Pavelige Nuntius udi Neapel, og befalet ham forsikre P. Minasi om sin Jhukommelse og Yndest; og derpaa har Nun tien ofte budet ham til Bords. P. Minasi har skrevet mig adskillige Breve til og takket mig for mit bestandige Venskab. Han siger, at han aldrig i Verden har kunnet troet, at en fra det yder ste Norden skulle komme til Rom, for at recommandere en fattig Monk hos Summus Pontifex. Og, seer det ikke i Sandhed ogsaa ret underligt ud, at en langveis Kiætter har recommenderet en Dommicaner Monk (til hvis Orden, just Jnqvisitionen hører) hos selv Paven i Rom, Man seer heraf, at de utroeligste Paradoxer kan blive Sandheder. Jeg har herved gjort mig adskillige Betragtninger. Jeg kommer ihu, at da jeg engang spiste hos en vis Biskop i Sverrig, og blev særdeles vel opvartet af en hans Tiener, sagde jeg til denne paa Spøg, at jeg skulde søge at tiene ham igien, og recommendere ham hos den, han vel vidste; thi samme Tiener søgte at blive Organist ved en vis Meenighed, og det kom allene an paa en Herre, der havde megen Godhed og Venskab for mig. En Præst, som sad hos mig, og hørte hvad jeg sagde, syntes, at det var for meget talt, at ville recommendere den Tiener, som han holdt for almægtig; sagde det for: Hos hvem vil de recommendere Bispens Tiener, om ikke hos Paven, Jeg lod mig nøie med at svare ham: at der vare mange Grader mellem Bispen og Paven, og Forskiellen meget større end mellem Tieneren og Hr. Magisteren. Saaledes bør man lære ikke at foragte nogen. Etiam pil habet umbram suam, siger Publius CyrusMgr. Garampi, en lærd Prælat, som har skrevet adskillige Tractater og nu er udnævnt til Pavelig Nuntius i Polen, og Mfgr. Poten ziana traf os siden hos Hr. Cardinalen de Ber nis og berettede os, at vi havde Hans Hellighed fuldkomne bifald. De har adskillige Gange hørt ham beklage sig over, at han ikke fik den Lykke at imodtage Hans Kongelige Majestæt af Sverrig, her i Rom, det han saa gierne havde attraaet, siden han fra Paris havde hørt berette saa meget stort og høit om denne Monark, der er fød til et heelt Folks Lyksalighed. Heraf udkommer hver Mandag et Blad fra det bergenske Adresse-Contoir, hos O. Brose¬