Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-06-20
Korn. Til visse Tider om Aaret staaer endnu Vandet saa høit over Jordtungen, at man maa lade sig sætte over til Den i en Jolle eller Pram Sundene, som adskille Mellemøen fra den mindste og den største Øe, ere af den Dybde, at belastede mindre Fartøier kunne løbe derigjennem, og mod Nordost findes ved Mellem og Storøen i det mindste een Havn, hvor vel 7 af de svenske aabne Baade, med Trælast, kunne ligge sikkert for Anker, naar Modvind eller Storm hindre dem fra at gaae østlig over eller sydlig udaf Christiania fjorden. Disse 3de Øer bestaae af Klippegrund; af Kampe= eller Graasteen findes faa eller ingen paa selve Øerne. J Dalene findes Jordfladen, ligesom paa Fastlandet, meget blandet med Klippeflieser (Schiefersteen), Jordmonnet henhører, for det meste til den Jordart, hvilken man i Norge kalder Myrejord. Øerne ere stærkt begroede med Gran og Fyr, af Løvtræer findes faa, og de, som findes af nogen betydelig Ælde, ere lavstammede, med Grene udvoxne næsten til Røden. Paa enhver især af Øerne har Eieren en Børselmand, som til sit Huus har nogen Jordvei til Afbenyttelse, men iøvrigt benyttes Jordveien i Dalene til Græsgang og Høeslet. Til Høebjergning forefindes Lader opførte paa de 2de større Øer, hvorfra det bortføres, fornemmelig om Vinteren, naar Frosten sikkrer og letter Transporten, over Vandet. Paa den mindste af disse Øer, paa Løwøen, nogle hundrede Skridt fra Overgangen fra det faste Land, findes Ruinerne af en aflang fiirkantet Bygning, for nærværende Tid uden Tag og Spærværk, Loftet har ikke været hvælvet; det har været lagt af Planker, og altsaa ikke kunnet baaret noget Taarn eller Klokker til at ringe med; den maa saaledes vel rigtigst belægges med Navn af et Capel. Af Altertavle, Gulv og indvendige Zirater forefindes enkelte sønderslagne og raadne Levninger, hvis forrige Bestemmelse man til Nød endnu kan skjønne, ligesom man ogsaa kan see, at Alteret har staaet lige for Indgangen i Baggrunden af Bygningen, der vender mod Nordost Indgangen er mod Sydvest. Bygningen har ikkun Vinduer mod Østen, ved Indgangen findes uden for, i Siden af Muren en Nitske paa høire Haand, nær ved Bygningen paa høire Side mod Østen ligger en stor fiirkantet flad Steen, i Form af en Liigsteen, hvorpaa hverken Sindbilled eller Jnscription er kjendelig til Oplysning om død Mands Begravelse eller Bygningens Ælde. J nogen Afstand derfra findes mod Strandbredden, en dyb og klar Kilde, som forhen har været omgivet af et Tralværk, den er saa klar, at man kan see Kieselen paa Bunden; man tillægger Vandet Lægekraft imod Værk, til hvilken Ende Menigmand endnu besøger Kilden til visse Tider, paa Aaret, skjøndt ikke i Mængde, som forhen, og meest i Smug. En Almisseblok har staaet ved denne Kilde, men den er optaget og findes nu hensat i Bygningen blandt dens Ruiner af Tømmer og Bræder; man fortalte mig, at den taknemmelige Syge ofte kaster sin Gave i Sølvmynt, i selve Kilden; mine unge Ledsagere paastode, at de endnu i samme Øjeblik kunde see nogle Sølvpenge i Bunden, men det manglede os paa Tid og Redskab til nøiere at undersøge denne Paastand; om Almissens Anvendelse har jeg ikke kunnet faae nogen tilfredsstillende Oplysning. Bygningens Mure ere i Grunden og forneden opførte af hugne Kampestene og for oven af hollandske Klinker; den har i det mindste havt en Høide indvendig, fra Gulvet til Loftet, af 6 Alen. Alt hvad jeg har kunne erfare om dette Capels Oprindelse, beroer paa Tradition. Jeg har, ved Sognepræsten i Borre Sogn, Hr. Wetter greens Godhed, havt Sognets gamle Kirkebøger, til Eftersyn, uden at finde anden Oplysning, end at dette Capel forhen har været brugt til en Annerkirke for den nordvestlige Deel af den til Borre Sogn henlagte Almuemenighed. Capellet laae næsten ligesaa afsides for denne Deel af Menigheden, som selve Borre Kirke, det blev derfor bevilget Almuen at opbygge paa egen Bekostning en anden Kirke paa et for dem mere beqvemt liggende Sted; denne kaldes Nyekirken og ligger nordvestlig paa hiin Side af Borr=Vand eller Søe ved Landeveien mellem Tønsberg og Holm strand. Denne Efterretning grunder sig paa een i Kirkebogen forefundet Beretning, hvilken Præsten i Borre Sogn, i Aaret 1733, efter befaling, har maattet indgive til Biskop Hersleb over Sognets oekonomiske Forfatning; men den indeholder intet, hvoraf man kunde erfare eller slutte sig til Aar eller Tid, da denne Forandring har fundet Sted. Borre Hovedkirke og Jus vocandi tilhører Grev Wedel-Jarlsberg. Man har fortalt mig, at formere end 40 Aar siden, da en vis Overkrigscommissair Fries eiede Falkensteen, skal Capellet endnu have staaet i fuldkommen Stand, saaledes, at den senest i Wien afdøde Minister, Grev Wedel-Jarle berg, paa en Tid, da han med sin første Gemalinde opholdt sig paa Jarlsberg, har foranstaltet en Brudevielse eller en Barnedaab i dette Capel, hvilken han med sin Gemalinde bivaanede. Jeg skulde af visse mig bekiendte Omstændigheder næsten formode, at intet offentligt Dokument meere forefindes, som oplyser ligesaalidet naar og hvorledes Eierne af Falkensteen ere kommet i Besiddelse af Capellet, som Capellets Oprindelse, En vis Bolt har for 30 eller nogle og tredive Aar siden eier Falkensteen. J hans Tid afbrændte Gaarden og i denne Jldebrand formoder man, at alle paa den Tid i hans Værge værende Dokumenter ere opbrændte. Bolt har først lagt Haand paa Capellets Ruin; han aftog de blaae glasserte Tagsteen og dækkede dermed den nye opbygte Deel af Gaarden. Jntet Under altsaa, at det indvortes af Capellet, udsat for Regn, Snee og Slud, i Tidens Længde er forfaldet og opraadnet. Alt hvad man veed om dette Capels Oprindelse, beroer derfor paa den blotte Tradition, og denne er følgende: J den Tid, da Hollænderne vare i Besiddelse af Handelen paa Norge og fore op i Christianiafjorden med deres lastede Skibe, kom en hollandsk Skipper i Havsnød, i Nærheden af de anførte Øer, og gjorde i sin Angst og Nød det Løfte at ville opbygge en Kirke paa dem, naar han blev reddet. Hollænderens Redning fra Havs nøden og Løftets Opfyldelse, skal have givet Capellet Navn af Løwekirken, eller efter den menige Mands Udtale, Laamekirke; hvilket man hidleder af et hollandsk eller plattydsk Ord, Laawe, der skal betyde det samme som Løfte, paa tydsk Gelybde." Om denne Etymologie er rigtig, og om selve Øerne oprindeligen rettere kaldes Laaweserne end Løweøerne, maa jeg lade være afgjort, saa meget er vist, at der findes adskillige Ord, hvilke, efter Menigmands Udtale i denne Egn, nærme sig det tydske Sprog, saasom Kuh, en Koe; Stein, en Steen; Bein, et Been og fl.