Københavns Adresseavis, 1781-05-09
Glade Tanker den 4de Mai - i en Krog Paa Landet. Stabant orantes PrimiJlittor. Jucund! Tendebantave manus. tripæ ulterioris, Amore . Virg. Bliid, saae jeg, Esseroms Bredde, vinke den mat trillende Bølge; Lydig kom hun, Dybets nys umilde Datter og - trættet, at true, Laae nu kiælen, ved Fredens godgiørende Foed - Edens Stadige Himle, havde med en Man=Dags Pagt, glade hvelved sig. Over Freden, dens Yndling, som, smilende igien, sendte Det Lystfyldte Øye, Gudernes Hiem, roelig i Møde. - Christian ville qvæges, hvor Bølgen sov - til blød Hvile, For Hans betyngde Jsse, vare allerede, de spæde Løv, Velgiørende redte - Gudinden stod, og tænkte - slyngende. En stærk Arm om den elskte Konge, tænkte hun Glæder, Over Ham - Med uborget Mine, aldrig mildere, Skuede hun moderlig, den helligede Arving. Og - pegende. Paa det gode Blad, øste, med fyldt Haand, to Gange, hellige og Styrkende Salver, over Første=Fødselen. - Utalte Tusinde ilede did, at see Lyst, aagrende Lyst Med dansk Aand, Frederich knæle for Udødelighed - Og - Reist, igien favnet af Guder - Selvi Konge=Huuset. Tilskiødet første Ret, at smage Høytidligheden, og J fød Henrykkelse, blev, den Himmelskes Boelig, var, følende og - Grant var fortrinlig forvandlet, til en Himmel endnu - Eengang. Endnu, heldigere, end første Eden, uvægret, at have modtaget. Forøget Værd. - Fader og Søn, aander her Saligheder, Fremmede Salligheder, forlods egnede De Toe - og følte nu -Med een Siel, - værdige, Konge-Siele - og uddeelte til Purpur - Fra Dydens lønnende Haand. Høyt reiste Haabet et stort Anker, og stille sysselsat, Plantede flittig Udsigter, - rigeste Udsigter for uskabte Slægter, Med en glad Haand - Den ældste Eeg steed, iført Alderdom og Majestet ærværdig - og gav den skiønne Dag, Med huulraslende Lyd, sit alvorlige Biefald - liig Den Eviges, fødede Røsten Ærefrygt, og nye Andagter - Tvillingfostrede Andagter, af den velkommende Vaars Svangrende Skiød - Rolig saae Solen dem fødede, En hellig Jld tændte dem hastig - Veede Lovsange, Bævede fra takkende Bryst, som, ufængslede af nederste Skye, Stege, med Seraphers Kraft, paa en let Vinge, til Helligdommen. J høye og bønhørte Toner. Med det store Lys udi een Haand, vandrede kiendt, Selv=Pan; øverst paa den kronede gamle, vandrede Hand; Og bød almægtig, stærke Skygger, udskyde sig; Over Christian og Hans Æt. - Under hver Skygge, Groede Lyster og Lægedomme - rene Vellyster skyndede sig, At groe mangfoldige - Med - skabende Haand, Skrev Uskyldighed paa hver Lyst: Eiendom; og Evighed - Satte sit Navn. Derefter - Pan besoel, at skrive saa Ved enhver befaling, neyede alle Liv, udi adlydende Og et stort Amen, gav Gienlyd af den heele Skov - Strax. Rakte sig, de Skyeranke Greene, selskabelig flettede, Hinanden i Favn; hilsende tillige det glade: Velkommen - Det lave Græs tittede, og loe sagte - Lærken og Skov Sangeren. Hørte nøye til, og sang høyt - begge sang de: See, Seel Sommer! - her, Her boer, Christian og Freden - og - De - skal boe her - Skove sang - og - Trint omkring stode, alle Træer atter, i dyb Tanshed, Ærbødige - festlig stille stode de - men Skovens Guder, mindre Guder, Vare tilhøbe faldne i Knæ - Selv saae jeg det, Samme Dag - og sank, under en Vægt af Sukke, og tilbad. - Til Sophie den 25 April 1781, efter Hr. Silkes Musik til Ven, hvor ofte og dit Øye a.) Som naar Østens Guld sig maler I den unge Lillie; Himlen i Dit Hierte taler, Ved et troffen billede. Milde Dyder fra det Høye, Strømme i Dit ømme Bryst; Sielen sunkler i Dit Øye; Hiertet svulmer ved dens Lyst. Salig Stund! da, ædle Pige, Første Gang Du følede: Stille Længsels Sukke stige. Høyt til Din Forløsere -