Berlingske Tidende, 1820-10-27
Den 14de spurgte Brougham Hr. Powell: Hvis Agent han egentlig var i Sagen mod Dronningen. - Man raabte: Til Orden, men Brougham vedblev sit Spørgsmaal. Det var vigtige for hans Clientinde at kiende det Partie, hvoraf hun blev forfulgt, og Powell var det første Vidne, som han havde kunne forelægge dette Spørgsmaal. - Lordkantsleren afgjorde, at Spørgsmaaler ikke maatte fremsættes, hvilket ogsaa blev Tilfældet med adskillige andre, som Brougham vilde giøre. Hr. Planta forklarede, at Powel havde henvendt sig til ham, for at faae Pas til Rastelli, som han ogsaa havde faaet den 14de f. M.; men han havde ikke begiæret saadant til nogen andre af de afhørte Vidner. Efterat begge de sidst afhørte Vidner og Dronningens Raader vare udtraadte, fremsatte Lord Caernaervon det i Forslag, at indkaldte de sidstnævnte, og spørge dem, om de troede, uagtet Rasiellies Fraværelse at kunne fortsætte Forsvaret og Vidne, forhøret, men efter Lordcantslerens Forslag blev dette Spørgsmaa forandret til: om der, under de nærværende Omstændigheder, ikke tilbød sig en anden Deel af deres Sag, hvormed man kunde gaae videre frem? Hr. Brougham fik paa sit Forlangende et Qvarters Opsættelse, for at raadslaae derom med sine Colleger, og erklærede i derpaa, at de havde besluttet, uden dog at bestemme noget angaaende den Gang de i Fremtiden vilde følge, i Dag at vedblive med andre Vidners Afhøring. P. Pomi, en Tømmermand fra Barona, blev derpaa forhørt, af Dr. Lushington. Rastelli havde lovet ham mange Penge, naar han vilde vidne mod Prindsessen, strax givet ham en Guld=Napoleon, og ladet ham spise med sig. Det samme havde Rastellis Staldbroder, Raganti, en i Malland boende Kræmmer, gjort, men Vidnet havde svaret dem begge, at han ikke vidste andet end Godt at sige om Prindsessen. Jgaar erklærede Hr. Brougham, at han ikke vilde kunne vedblive Sagen, før han havde faaet Underretning om, hvo der egentlig udgjorde Modpartiet, der forfulgte Dronningen, Dette foraarsagede i en Debatte. Lordkantsleren fandt det upassende, at man imellem et Vidnes (nemlig Pomis) Hoved- og Contraafhøring vilde reise slige Spørgsmaal, som først kunde afhandles efter Vidnets Contraafhøring. Grev Liverpool erindrede Huset om, at det var ham selv, som personlig og under sit eget Ansvar havde indbragt Billen, og at selve Huset havde beordret Regieringens Justitsbetiente at møde i Sagen for at drive den igiennem; desuden var Dronningens retlige Modpart tilstrækkelig bekiendt; men hvad den Mallandske Commission angik, da var det nu ikke Tid at prøve dens Handlinger, og dette maatte ikke sammenblandes med det nuværende Spørgsmaal. Pomi blev derpaa af General=Advocaten og forskiellige Pairer, spurgt om adskillige Omstændigheder. General=Advocaten bemærtede, at man ikke i Vidnesbyrdet kunde anføre, hvad der var sagt Pomi af Raganti, der ikke var fremstillet som Vidne; men Grev Grey derimod paastod, at dette burde skee, hvilket dog Huset efter en lang Debatte forkastede. B. Pomartii, Skriver hos Advocaten Codazzi i Malland, blev af Hr. Wilde tilspurgt i Anledning af en Samtale, som han havde havt med Advocaten Vilmarcati angaaende de Papire, som Codazi havde i Hænde for Prindsessen, hvorved der syntes at være Talen om en Forførelse og Bestikkelse, for at faae Pomarti til at stiæle disse Papire, og bringe dem til Vilmarcati, men General=Advocaten vilde ikke tilstæde, at der blev spurgt derom. Ogsaa Friherren, af Omptedals Historie syntes derved at blive berørt, hvorom det ministerielle Parti paastaaer, at den ikke har noget at gjøre med Klagebillen. I Dag blev det opstaaede Spørgsmaal, om Vilmarcatis Samtale hørte med til Sagen, paa Lordkantslerens Andragende forelagte de tilstedeværende Dommere i en abstract Form til Afgiørelse. Disse udbade sig - paa Grund af Sagens Vigtighed - at forundes Tid til i Morgen, hvorfor Huset allerede Kl. 2 blev udsat. Marqv. Landsdow sagde i Anledning af nysnævnte Forhandling i Dag i Overhuset. Han vilde ikke modsætte sig, at Spørgsmaale, som Vilmarcatis Rænker her maatte blive efterforskede?) gik til Dommerne: men maatte erindre disse om, at Dronningens Raader ønskede at spørge Vidnet (Pomarti) ikke om der var bleven gjort Forsøg paa at forlede ham til Vidnesbyrd mod Dronningen, men om man havde villet fralokke ham Papire, som vare væsentlig nødvendige for Hs. Majestæts Sag. Det var ogsaa af den høieste Vigtighed at vide, om der var anvendt Rænker og Bestikkelser, det være sig af det ene eller andet Partie; men det maatte imidlertid ansees for umuligt, at Vilmarcate, som var Agent for den Mailandske Commission og saavel Powells som Oberst Browns fortroelige Raadgiver og Hjælper, tillige skulde have været Dronningens bestukne Agent. Betræffende den ommeldte Nødvendighed, til nøie at binde sig tilde almindelige Retsregler ved Vidneførelserne, maatte han erindre, at man i Sagen mod Dronningen allerede var veget af derfra, og det ifølge Dommernes Kiendelse ved Mariettis Afhørelse; aabenbart i den Hensigt at faae at vide, om M. ikke skulde have handlet som nautoriseret Agent for Dronningen ved hans Underhandlinger med Sacchi, Han holdt det derfor ogsaa for nødvendigt, at det blev tilladt Dronningens Raader, at føre Beviis for om der muligt havde existeret en Sammensværgelse mod Hs. Majestæt, og dette maatte skee nu, da alle Fordele, som kunde opstaae deraf, i andet Fald gik tabt. Vilde Lorderne maaske først afsætte Dronningen, og derpaa begynde en ny Undersøgelse, for at bevise en grov Sammensværgelse mod Hende, Denne vilde da maaskee først blive opdaget, naar Hs. Majestæt havde indladt sig i et andet Egteskab. . . Deres Herligheder vare forbundne til at modtage alle Beviser foren Conspirations Tilværelse, især ved en Sag, som ikke blev dreven analogt med nogen anden ved de lavere Retter...... Efterat man paa Dommernes Begjæring havde tilstaaet dem Frist til i Morgen med at afgive deres Kiendelse, bemerkede GrevCaernaervon: Deres Herligheder kunde vel vedblive at spilde Tiden med irrelevante Retsqvæstioner; men de vilde da ei heller undgaae den Bebreidelse, at de havde ladet sig bruge til Ministernes Verktøi.