Extraordinaire Maanedlige Relationer, 1689-04-01
Amtmanden over Romsdalen Normøer og Sundmøer, Jonas Lillienskiold, haver Hans Kongl. Majestæt allernaadigst beskikket tillige med at være Cancelli-Raad; Og Fiscalen ved Søe-Staaten, Mickel Mickelsen, bestilt til at være tillige med virckelig Assessor i Admiralitæts-Collegio. Den 15. hujus blef Hans Kongl. Majestæts voris Allernaadigste Arve-Konges og Herres Fødsels-Dag, paa Sl. Encke-Dronningens Slot Amalienburg, med stoer Festivitæt beganget, og derved hans Majestæt en liden Opera paa Tydsk forestillet, kaldet de foreenede Guders Strid, hvor udi Majestæten, med det gandske Kongl. Hoff haffde deris største Behagelighed og Fornøyelse. Opera-Huset var bygt paa den Vester Side imellem Haufven og Slottet, affsids ved den Norder Vinge, aff Fyrre-Bretter. Fra Slottet gick et Gallerie ind i bemelte Opera-Huus, som med adskillige. Emblemata var beprydet, og Huuset i sig selff var gandske ofveralt med Eenebær-Riis smuckt beklædet. Ef Og Og fordi paa bemelte Dag, formedelst det enge Rom skyld, ickun de Store af det Kongelige Hoff bleff indladet; hafver mand den 19 hujus samme Opera igien vildet lade siunge, hvorved mangfoldige Høye og Nedrige Stands-Personer, Stoere og Smaa, sig hafver indfundet; Her paa kom Mercurius, som var Prologus; Derefter begyndte Mars som var den første Actor udi denne første Actus de første Vers at siunge, og i det samme Øyeblick hørde mand raabe! Vand! Vand! Tilseerne saavelsom Actorerne blefve meget bestyrtede, der de saae hvor en Lampe haffde antændt de Emble mata som før er ommeldt; En deel stoed op, andre formeente ingen Fare at være, Folckene der med at bringe i stilhed igien. Men i det samme kom Jld i Eenebær-Riset, som antændte det gandske Opera-Huuss. En hver søgte da at redde sig det beste hand kunde, og som alle Tilseerne fast ingen anden Dør viste, end den, hvor de vare indkomne, blef der saadan en Trængsel at kome ud, at den ene falt paa den anden, og forhindrede saa hver andre, at de ey alle kude udkome. Jmidlertid var der saadan en unkelig hylen og skrigen, at mand icke viste hvad mand skulde giøre, thi det var mueligt i slig en hast at redde dennem; dermed tog Luen og Røgen ofverhaand at de Elendige Mennisker intet meere kunde respirere, hvorfor de ergaf sig Døden, seendis at ingen Frelse, uden aff den Almæctige Frelser var at forvente. Alle Actorerne, som vare Husets Leylighed bekiendte, undkom lyckeligen i det første, og siden Tilseerne een stoer deel. De som vare uden for, kunde formedelst Jlden, ey komme nær Porten, men maatte paa dend Maade ickun være bedrøvede Spectatores, og ansee det jammerlige Spectacul, som ey noget Menniskes Hielp kunde forrekomme. En stoer deel Mands Personer, som kom ud, der de saae at deris Hustruer og Børn icke vare med dennem, begaf de sig af brændende Kiærlighed ind i Luen igien, i den Meening at redde deris Ectefælle og Børn, og bleff saa et Offer med dem som de søgte og Jlden fortærede. Jnden et varteers Tid, var Opera-Huset afbrændt, og antændte siden det skiøne Slot Amalienborg, hvilket fra klocken 4. Eftermiddag, indtil klocken 8. om Aftenen var afbrændt; men Mobilier og andre Sager, som der udi var, bleff mesten salvered, og staar en stoer Deel aff Slottet endnu. Der Jlden var dempet, saae mand de forbrænte Legemer ligge udi en stoer Hob paa hinanden; de fleeste vare saa forbrændte, at mand dem icke kunde kiende paa andet, end hvis de haffde hos sig og paa sig, som af deris Paarørende med ynckeckelig Klagemaal bleff opsøgt og hiem baaret. Saa vidt mand indtil dato hafver fornumet, er i det ringeste 180. Personer Stoere og Smaa, mestendeel Fruentimmer derved omkommen.