Viborger Samler, 1848-05-25
Af en Artikel i Fædrelandets Søndagsnummer: Vi maatte være meget slet underrettede, dersom vi ikke turde paastaae, at Pointen i den i Stockholm afsluttede Tractat er den, at Sverrig - vi haabe ogsaa Norge – tilsiger Danmark sin loyale, negennyttige og kraftige Medvirkning, ikke blot til Forsvaret af det egentlige Kongeriges Provindser, men ogsaa til Slesvigs Befrielse af Oprørernes og Forbundshærens Haand, saafremt Garanterne for Slesvigs Forbindelse med den danske Krone enten selv ville deeltage i, eller i alt Fald bifalde denne de nordiske Broderrigers Medvirkning, og at til den Ende en svensk Hær staaer færdig til i Begyndelsen af næste Maaned at samvirke med den danske. – Sverrig vil redelig og kraftigen hielpe sin Nabostat at beskytte sin Grændse mod tydsk Overgreb og Overmagt. Det vil først og fremmest hielpe os at jage Preusserne ud af Jylland; deres Jndmarsch i denne Provinds er udtalt som casus belli, og den er tilstede. Naar dette er skeet, naar fjendtligt Sammenstød mellem den svenske og den tydske Hær har fundet Sted, og Krigen altsaa factisk føres, uden at være erklæret, saa kan der neppe tænkes nogen politisk Grund, hvorfor den svenske Hjælpehær ikke skulde følge den danske Hær og forfølge Fjenden ind i Slesvig og i det mindste ligge til Tydsklands Grændse. Det skulde da være, at Slesvigs Garanter modsatte sig Sverrigs Medvirkning hiinsides Kongeaaen. Men hvor løie end Garanterne – navnlig England - hidtil have viist sig, og hvor underfundige deres Forklaring af Tingenes nærværende Stilling end er, saakan dog fornuftigviis Jngen antage, at de Samme, der have benegtet, at Garantiens Tilfælde er tilstede ved Hertugdommets Occupation af Forbundshæren, skulde kunne paastaae, at den var indtraadt, naar en dansk svensk Hær var marscheret ind i dette, skulle ville garantere Gud veed hvem Hertugdom met mod dets lovmæssige Herre, Kongen af Danmark, og hans Allierede. Garanternes Nølen og Udflugter kunne kun gaae ud paa at spare sig selv en Krig om en saa liden Gjenstand, som Slesvig for dem er, eller i alt Fald paa at vinde Tid, men naar de selv kunne undgaae Krigen, naar en anden Stat er villig til at overtage den paa deres Vegne, saa er en saadan politisk Troløshed utænkelig, at de skulde vilde række Haand til at opløse den Forbindelse, de selv have garanteret, og skulde modsætte sig, at Kongen af Danmark med sin Allieredes Bistand selv opretholdt den. – Altsaa Hovedsagen, som staaer fast, er denne: den svenske Regjering har tilsagt den danske sin Bistand, og vil snart opfylde dette Løfte ved Sen delsen af en Hær, der skal operere sammen med vor egen, og der er grundet Haab om, at Norges Storthing ogsaa vil bevilge de fornødne Penge til, at et norsk Corps kan støde til det svenske. Hvad der videre skal skee, naar den skandinaviske Hær forenet staaer i Marken, vil deels beroe paa Sagernes Stilling da, deels paa nærmere Aftale mellem de respective Regjeringer, hvis Forhandlinger ville lettes og fremmes ved at Kong Oscar rimeligviis selv begiver sig til Skaane.""Dagligt Allehanda, fra i Løverdags beretter: Med Dampskibe ere i disse Dage store Forraad af Krigsmunition, sendte saavel til Gothenborg som til Skaane, og imorgen vil et Dampskib indtage 30,000 Stkr. Kardætscher.