Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1765-11-04
En Oversættelse af det Franske. Om dem, som efterabe andre. Der ere de Mennesker, som giøre efter althvad de see andre giøre. Der ere de, hvilke det er nok, at en anden giør en Ting, for ikke at giøre den selv. Begge fare vild. Dog vilde jeg heller omgaaes med dem, som efterabe alt, end med dem, som efterabe intet. Ved den Flid Madame anvender paa at efterabe Marqvisinden af giør hun sig selv ufordragelig. Men alt dette er hun dog en meget skikkelig Kone. Hr. er saa særsinded, at han aldrig vil bære en KlædeDragt, naar han alene veed den er brugelig ved Hoffet. Han er og et saa egensindigt Menneske, at ingen kand omgaaes med ham. Møden er en indført Efterabelse. Hvo ei vil følge den, maa man slutte, vil tilegne, sig en særdeles Myndighed over andre. Man efteraber, mod sin Villie, de Geberder og Manerer, som ingen vil efterabe. Der ere de, som alle Mennesker vil efterabe, hvilke man dog aldrig efteraber. Madame - , siger, at den normandiske Udtaler slet ia væmmelig. Dog taler hun normandisk, efter at hun har været i Normandien. Hver HofMand stræber, end og uden at mærke det selv, at efterabe. Hertugen af V. i Gebærder. Dog har denne Hertug hidtil kun tilveiebragt slette Copier. Enhver siger, at Pater B. - - prædiker alt for hastig. Efter at han er kommen for Ordet, prædike alle andre Prædikanter ligesaa hastig er som hann. Det, som et godt hos havn, er og Feil hos de andre. Det er ei for nyligen man har anmærket dette, at naar man vil efteraben, saa antager man gemeenligen alene dens Feil." Denne Betragtning har man giort end og i Alexanders Tid. At man lettere efterfølger andres Fe end deres Dyder, kommer ei alene deraf, at det er danskeligt at være dydig. De Efterabendes slette Smag er oftest Skyld der. Jngen har Tvil om, at Hertugen af R. - - var en Herre, af vare Fortienester. Men ved Hoffet var det dog neppe et Snees Personer, som kunde skiønne de derpaa. Behøverman selv Fortinnester for at kunde skiønne paa andres; Saa behøver man langt større for at kunde efterabe dem. Saasnart en Mand ansees velfortjent, har enhver en hemmelig Attraa til at efterabe ham. Men enhver efteraber kundet i en andens Fortieneste, som han deraf begriber. De, som efterabede Alexander i at bære Hovedet lige saa ilde som han, standsede der, Fordi de ei havde Forstand til at gaae vidre Naar man vil efterabe en; saa tager man ham paa hvilken Kant man kand. Som det Udvortes falder meest i Øine, saa er det og det, man strax og bestandig efteraber. Til et og dette alt det man efteraber hos en Mand. Man troer, man har hans Fortienester, naar man gaaet, naar man taler som han. Nogle antage af ham hans Maade at klæde sig paa, andre hans Gang, atter andre hans udtale. Faa gaae videre. Almuen efteraber de Fornemmes Gebærder, hvordanne de end er. De, som vil ansees for skarpsindige, efterabe alle de Gebærder, de finde hos virkeligen skarpsindige, Mademoiselle de Scuderi skrev store Bogstaver. Der er intet MiddelstandsFruentimmer, som udgiver sig for skarpsindig, hvilke jo giør overmaade lange Bogstaver. Det er latterligt at see en maadelig Mand antage en fornem Herres Gebærder. Men latterligere er det, at see slige tvungne Gebærder hos en, som har given sig fra Verden. See di sligt hos den maadelige Mand; saa støde Vigos derover. Men see vi det hos en Munk, saa ærgrer det os. Paa Landet hørte jeg engang fortælles til en der anseelig Æmbeds-Mand, at Hertugen, naar han talede om sin Fader, sagde: Min Herr Fader. Strax befalede han sine Børn at sige, min Herr Fader, min Frue Moder. Man forestillede ham, at ingen uden Prindserne talede saaledes. Men det hialp ei. Kand Prindserne, svarede han, tale saaledes, saa kand jeg og. Jeg er den Fornemste i min Bye. Da jeg atter reisede der igiennem, mærkede jeg, at den halve Bye havde fulgt dette hans Exempel, og meente at intet vel opdragen Barn maatte tale anderledes om sin Fader. Der var ingens, indtil de ringeste Betienters Børn, som jo sagde: Min Herr Fader, min Frue Moder. Naar P. prædikede til Hove, sagde han ei mere, som han havde sagt før, Min Herre, af Louvis, Min Herre af Paris, men min af Louvois, min af Paris. Undertiden bortkaster han end og det Ord Min. Jeg erindrer, at jeg engang sagde til ham, jeg havde hørt tale om ham hos Biskoven af Noyon, og at han, slaaende mig paa Skulderen, svarede Ja, den stakkels Noyon, han er min gode Ven. Man kundersee han lidet forstod sig paa hvad Høiagtelse, han var skyldig en saa anseelig Prelat. Naar en Geistlig gaaer uden for sin Pligt, saa er der ingen, som giør mere deraf end han, ingen, som gaaer videre end Det er latterligere at glemme sin Stand end at tvinge sit Naturel. Hver Stand, hvert Natureel har sine Egenskaber. Disse forlader man aldrig, uden at vige fra sin Pligt eller fra Anstændighed. Man maa forbedre Naturellet, men ei tinge det. Man maa bortdrive det Lastefulde deri, men beholde det, som deri er naturligt. En naturlig Mangel er bedre end en selvgiort god Egenskab. Laster og Misgierninger undtagne, er alt det godt, som er naturligt, naar det forbliver naturligt. Man kand efterligne Dyd, Tapperhed, men aldrig det naturlige. Man kand blive Ortginal, naar man forstaaer at blive i sit naturlige. Gaaer man udenfor det, er man kun en slet Copie. Pater S- - var af Naturen langsom i sin Tale, dog var han en stor Prædikant. Han forbedrede sit Naturel. Han var bleven meget slet, havde han vildet prædike som Pater B: J alt det, som er naturligt, er der er en Fuldkommenhed, som er det egen. Men for at faae fat paa den, maa man udstudere sig selv og kiende sig selv. Enhver lægger sig dog kun efter at udstudere andre. Derfor lykkes det herved forsaa faae Hvert Munke-Sælskab har som en Art af Model, hvorefter det retter sig. Abbederne prædike paa een Maade, Capucinerne paa een, Benedictinerne paa en anden, og Jesuiterne atter paa en anden. Alle de, som ere af een Orden, kiende hinanden af deres Prædikener, og ligne hinanden. Det er vanskeligt, at det som er det samme hos saa mange forskellige Personer, kand være naturligt hos dem alle Man kand sige det samme om hver Familie, og næsten om hver Province.