Aalborg Stiftstidende, 1845-12-06
Aalborg, den 6te December. Vi ere ved optaget Rum blevne forhindrede fra at levere en Fortsættelse af de i forrige Løverdagsavis meddeelte Betragtninger over det seeneste Cancellitirculaire samt dets Forsvar i Ny Collegialtidenden. Sagen har siden tildeels været foreløbig uddebateret i Pressen, og maae vi derfor henvise Læsere til "Ny Collegialtidende, selv eller Aftrykket i "Berlings Tidende" samt Fædrelandets Artikler for og efter. Af alle disse vil man vistnok komme til det Resultat, at, hvis Cancelliet efter sin administrative Magtfuldkommenhed har, uden høiere Stadfæstelse og uden at Sagen har været prøvet af Stænderne, kunne lægge et saa nedtrykkende Baand paa Foreningsfriheden, da savner dette dog sin tydelige Motivering i den positive Lovgivning og kommer stærkt i Strid med den Frihed, som hidtil har været lovlig udøvet og som saadan maatte antages at være factisk anerkjendt. Vel siger Ny Collegialtidende, at det er ingen Slags af Forsamlinger, som forbydes, men kun en enkelt Art af Forsamlinger, hvortil der efter Cirenlairen kræves Politiets Tilladelse, hvilken heller ikke vil blive at nægte, hvor der lader sig antage (!), at Forsamlingen vil gaae ud paa en sindig og rolig Forhandling; det er kun den folkeforførende Jndvirkning, som skal holdes ude af hine Forsamlinger"! Jsandhed vi forundre os over, at en saa skarpsindig Forfatter efter at have gjennemlæst dette hans Forsvar, har kunne lade det passere sin egen Aands Censur, thi en nok saa fiin udspunden Distinction imellem genus og Species hjælper her intet, naar der tales om Friheden selv og den formeentlige Rettighed til at benytte den. For det Første vide vi eiheller, hvorledes man kan tænke sig et Gran af Frihedsbegreb tilbage, naar det overlades til en Politimester forud at bedømme hvad Charakteer en Forsamling vil faae, thi selv den med Skjønsomhedsevne udrustede Politimester vil vanskelig kunne være udstyret med en saa fiin social-politisk Lugtesands, der jo næsten maa referere sig til de ubevidste Anelsers Verden, og den Politimester, der hører det ene eller andet politiske Parti til, eller som enten føler Selvstændigheden i sin Embeds dant eller Tilbøieligheden til at lyde superiøre Jndflydelser: gives det saaledes i Vold, enten at gaae tilværks efter et vilkaarligt Skjøn, for hvilket han jo ei har at forsvare sig, eller at lade Cancelliets, efter ovenstaaende Fortolkning meget clastiske, Bestemmelse udføre paa en meget lax Maade saaat Foreningsfriheden kan blive underkastet heelt forskjellige Udøvelsesmaader, alt efter en Politimesters Skjønsomhed, Vigilants og egne politiske Anskuelser, hvilke sidste jo ikke kunne blive uden Jndvirkning i Tilfælde, hvor han skal sondere Stemningen vel nærmest efter de Personligheder, der ere i Begreb med at samle sig. Exemplet paa Ovenstaaende har allerede paa Lolland-Falster frembudt sig, Men selv uden Hensyn til de mødende Eventualiteter og til Forskjelligheden i en saadan repressiv Bestemmelses Udøvelse, saa er det foleklart, at der ved den indføres en Associations-Censur, der som saadan maa dræbe Udøvelsen af Associations-Friheden. At Geheimeraad Ørsted ikke selv under Circulairet, at han upaatvivlelig havde ønsket, at det ikke var udgaaet og ønsker dets, som han selv betegner den, periodiske Bestaaen snarest muligt hævet, fremgaaer tydeligt af Artikelen i Collegialtitidenden" og de Jndrømmelser, han selv derved gjør paa samme Tid han forgiæves opbyder al sin Kløgt til dets Forsvar og nærmest maa indskrænke dette til en forøvrigt interessant og lærerig Fremstilling af de Landboforhandlinger, der anføres som Støtte og de forefaldne Begivenheder, der skulle have været en gyldig factisk Grund for de Skridt, hvortil Cancelliet har fundet sig forpligtet." Den væsentligste Jndrømmelse gjør den høitagtede Forfatter imidlertid ved selv at savne den sikkre Rod for Cancelliets Circulaire i den positive Lovgivning idet han ikke finder det usandsynligt, at et Lovudkast i den omhandlede Retning vil blive Stænderne forelagt og at dette da neppe vil komme til at angaae hin Bondeagitation", men snarere blive af et meer almindeligt Jndhold og komme til at gaae ud paa en udtrykkelig Lovsanction for den Myndighed, der allerede, ifølge Sagens Natur og de gjældende Loves Aand, tilkommer Politiøvrighederne til at hæmme Forsamlinger af en farlig Natur (?); men naar altsaa en Lov sanction behøves, maa den nu udøvede Myndighed dog ikke ansees tilstrækkeligt begrundet i Lovene og skulde Myndigheden, efter de gjældende Loves Aand, allerede tilkomme Politiøvrighederne, hvortil da en Lovsanction, der dog ikke er andet end en ny Lov, for det der allerede siges at være Lov At Stænderne ville besvære sig over Cancelliets Circulaire og andrage paa dets Ophævelse, hvis denne ei allerede er foregaaet, anseer Forfatteren efter Aanden i sine Yttringer ogsaa for sandsynligt, om han end strax derefter afpareter Forventningen herom med den Stemning, der i Stænderne hidtil har udtalt sig i Bondespørgsmaalene, en Stemning, der imidlertid kun har angaaet disse Spørgsmaal og ikke det, hvorom her er Tale: Associationsfriheden.