Jyllandsposten, 1839-05-06
At Samlerens afdøde Forlægger i den sidste Række af Aar som oftest selv besørgede de indenlandske Artikler. Hvorlidet imidlertid disse anførte Grunde ere istand til at frigjøre Hr. Nerenst for at være Aarsag i Viborger Samlers i længere Tid stedfundne maadelige Redaction, haaber jeg efterstaaende sandfærdige Data skulle godtgjøre. Ad. c. Paa de Steder, dog kun i Viborg og Omegn, hvor man var i Besiddelse af den nævnte Randers Avis, maatte Samlerens Jnteresse, den ene Gang om Ugen, øieblikkelig tabe sig; men da Abonnementet paa hiin Avis paa de nævnte Steder vel ikke er meere end høist en Snees Exemplarer, saa var dette i Sandhed lidet betydende og kunde dog ingen Anstødsteen være for, at de øvrige i Ugen udkomne Nummere af Samleren bleve mere indholdsrige; ligesom førstnævnte Anke unægtelig ikkun kan have Jndflydelse paa Abonnementet, men derimod ingenlunde er nogen Grund for, at Samleren, i og for sig, desuagtet ikke skulde kunne være interessant eller læst med Jnteresse, især paa de Steder, hvor Randersavisen ikke holdtes, naar forøvrigt den nødvendige Flid af Redacteuren havde været anvendt; men dette tør jeg ikke paastaae, er skeet, thi i samfulde 11 Aar har der i Samleren maaskee ikke været 11 originale Artikler af Redacteuren selv, i det mindste ikke af nogen Betydenhed. Ad. 6. Det er mig bejendt, at Hr. Nerenst har havt 2 a 3 tydske Tidender paa een Gang til Afbenyttelse, saavidt jeg erindrer, fra 1828 til 1836, men siden den Tid allene Neue Zeitung. Det er altsaa ikkun 2 Aar, at Hr. Nerenst af de tydske Tidender har maattet lade sig nøie med Neue Zeitung allene som Kilde for de udenlandske Efterretninger; og jeg benægter paa det Bestemteste, at det var af Sparsomhed, han i sidste nævnte Tid ikke havde flere tydske Aviser, hvorimod Grunden var, at den afdøde Forlægger ikke fandt Behag i at holde Tidender, der saa sparsomt bleve afbenyttede af Redacteuren, og at dette sidstnævnte har været Tilfældet, skal Jngen kunne nægte; thi hvor er den, som angiver, at Samleren var bedre redigeret (under Hr. N.s Redaction), da han havde 3 tydske Tidender til Brug, end nu, da han mangler de tvende? – Jeg har ikke hørt en saadan Stemme yttre sig, endskjøndt jeg i hans Redactionstid, til liden Glæde, har været en stadig Læser af Samleren. - Hvad angaaer de indenlandske Tidender, da skal der netop kun have været tvende af disse, der dog, ikkun først efterat Redacteuren havde afbenyttet samme, bleve udleverede, medens derimod Resten (omtrent en halv Snees Tidender) var til Redactionens bestandige Afbenyttelse efter Behag. - Enhver, der end ikkun havde ringe Bekjendtskab til den afdøde Forlægger, veed derhos ogsaa, at han ikke var den Mand, der reflecterede paa et smaaligt Offer, naar han indsaae, det var til Nytte; og saaledes vil derfor den anden af Hr. N.s Forsvarsgrunde heller ikke tale til hans Fordeel. Ad. c. Vil Hr. N. hermed sige: "at han kunde have gjort hiint Udvalg bedre. – en anden Fortolkning af hans Ord kan jeg ikke tænke mig - saa lægger han derved for Dagen, at han i Publicums Øine vil nedsætte den Mand, der maaskee snarere fortjente hans Roes end Daddeel, men heller ikke ved denne Fremfærd skjønner jeg, at han vil kunne fritages for Bebreidelse. Efter hvad jeg saaledes har oplyst, vil Hr. Nerenst formeentlig staae blottet som den, der synes at have baade Lyst og Villie til at forsvare sine Handlinger paa anden Mands Bekostning, og det hvad enten den Paagieldende er død eller levende. Efter et gammelt Ordsprog er dette et ligesaa let, som det efter den almindelige Dom, er et upriseligt Foretagende. Det er forøvrigt mig, og mange Flere, nøie be bekjendt, hvormegen Grund til Misfornøielse Hr. N. har givet den afdøde Forlægger ved udviist Ligegyldighed, ja endog Forsømmelighed fra sin Side, og vistnok har kun en, hvad man nu især tydelig seer, mod den Urette udviist, godmodig Skaansel, afholdt den alt i meget lang Tid for maadelig erkjendte Redacteur. Forøvrigt være dette baade mit Første og mit Sidste i denne Anledning om Hr. Nerenst; thi hvad jeg har fremsat, er beviisligt og saaledes tilstrækkeligt for at opfylde min foran anførte Hensigt. - J en længere Ordstrid udenfor Realiteten maa jeg naturligviis, som den Ustuderede og mindre Begavede, vige Skranken for Hr. Nerenst, der i at føre Pennen er mig saa meget overlegen, hvilket imidlertid ikke ængster mig, naar det gjelder om at tale den rene Sandheds Sag. Nibstrup pr. Aalborg, i April 1839. v. Stöcken. Han er skabt som en Amager Saaledes lød længe dette fade Ordsprog, naar man vilde gjøre Nar af En eller Anden, og det skulde undre mig, om Tilintetgjørelsen af slige Danismer ei var et fortjenstligt Værk. Men at bortflytte Scenen fra Amager, hvor saa mange Kjøbenhavnere opholde sig, til Grønland, kan derfor ei forsvares, ved i Publicum at udsprede en ægte Carricatur-Tegning af een eller anden Grønlænder, der maatte lade Enhver benytte det ulige meere betegnende Valgsprog. - Han er skabt som en Grønlænder!" – Og dette er virkelig meget træffende bragt i Anvendelse ved den grønlandske Vinterbolig, som nylig fulgte med "dansk Folkeblads. - Men jeg indseer godt – ja gu giør jeg saa hvortil Alt dette sigter, og derfor tilstaaer jeg uforbeholdent, at jeg rigtignok for nogle Aar siden efter en vanskelig Sælhundefangst med min Harpun i Haanden vendte hjem til min Kone og Broder, ogsaa tilstaaer jeg, at jeg den Aften blev indtændt vred, da jeg ved at træde midt ind i Boligen fandt, at min Broder af Overgivenhed havde udklædt sig som en Chineser, og havde sat sig op paa Brixen med begge Benene for at indøve Bevægelser, henhørende til Skræderprofessionen, hvorover han fik saadan Hovedpine, at han knap kunde see udaf Øinene, medens min Kone havde listet sig hen i Krogen for rigtig at mæske sig, ved med begge Hænder paa eengang at indsnøgle den Transuppe, der var mig tiltænkt. - For saavidt er derfor Tegningen rigtig, og heller ei vil jeg nægte, at min Næse virkelig i Sidefligerne har nogen Lighed med en Svinetryne; men det ærgrer mig - ja gu giør det saa – at min Kone, som iøvrigt paa sin Ædesyge nær er en brav Medhielperske, her skal afbildes saa plump, ikke som et menneskeligt Væsen, men som et Misfoster, hørende til Slægten: "Pipaltudse. Saadant maa nødvendig ærgre en Mand, og Enhver kan overtyde sig om denne Lighed, naar han ved at vende dette ækle Træsnit paa Hovedet tænker sig Figuren tilført den høire Bagfod paa den anden Side Trankjedelen; thi man vil da strax indrømme mig, at man her har taget en stor qvapset Pipaltudse til Model, som under Svømningen i et Gadekjær støder sig frem med Bagfødderne og som, hvad Lineamenter og Kropstykke angaaer, paa et Haar ligner den Tudse, som i Æsops Fabler gjorde Forsøg paa at oppuste sig for at blive lige saa stor som en Oxe, men som under denne Udspilling sprang i tusinde Stykker. Men er det ret, saaledes at carrikere skikkelige Folk fordi de ere Grønlændere, Hvad mon mine Landsmænd, ville sige, naar de istedetfor at finde vor brave Hans Egedes rare Ansigt vedføiet denne vakkre Piece om Norden; Apostel, bortskræmmes ved dette væmmelige Træsnit, og har en Mand som jeg ikke Grund til at ønske alle saadanne Tylograph Carricaturer Pokker i Vold, En Grønlænder.