Aalborg Stiftstidende, 1845-02-18
Jndsendt. J Frøllunds Maanedsskrift og Repertorium Decbr. Hefte 1844 læses i et Brev fra Jylland følgende: Det kan herfra meldes som Nyhed, at Cancelliet paa Ansøgning fra Præsten og Skolelæreren i – har resolveret: at Amtmanden skulde bestemme Høitidsofferet for tvende Gaardmænd og Sognefogden i Sognet, hvilke i Anledning af Strid med de Førstnævnte have offret saare Lidet, jeg troer et Par Skilling. Amtmanden har nu bestemt Offeret for hver Høitidsdag, til Præsten 1 Rbd. og til Degnen 3 Mk. af hver af de tvende Modvillige. Det synes af Foranstaaende at fremgaae, baade at Cancelliet ikke vil have Lovbudet og Offer paa Festdagene til Præst og Kirkesanger forstaaet efter den ei ualmindelig gjængse Mening, at det er nok, naar Vedkommende offre, og tillige hvilken Vei Kirkebetjenterne have at gaae for at erholde deres Rettighed. Jmidlertid forekommer det Jndsenderen endnu at være endeel tilbage at ønske i denne Retning, og al Grund at være forhaanden til, at der nærmere bestemtes et Minimum for Offeret, og at dettes Jkke Erlæggelse blev Gjenstand for de aarlige Jndberetninger over Restancer til Præst, Skole- og Fattigvæsen. Det er navnlig for Kirkesangeren ikke uvæsentligt, om og hvormeget der erlægges i Offer, og det end mere, som der paa mange Steder er afdraget ikke saa faa Tønder Byg i den forøvrigt knapt tilmaalte Løn for det Pengebeløb, Offeret er antaget at udgjøre. Naar der nu efter gammel Skik og Slendrian af en velhavende Gaardmand kun offres 6 a 8 s. til Høitiden, og Familier udenfor Bondestanden, som ei og beboe Huse og Gaarde i Sognet, efter nymodens Skil slet ikke offre, hvad skal Kirkesangeren saa gjøre, Tie og undvære, vænne sig til Nøisomhed og Tarvelighed og flere slige Dyder, som jo i og for sig ere særdeles smukke, ligesom de smukke Talemaader, men ofte lade ham sukke under bittre Næringssorger, eller skal han søge sig Fortjeneste udenfor sit egentlige Kald, og, saavidt det gaaer an, lade Skole være Skole, eller skal han gaae den lovlige Vei, og ansøge Cancelliet igjennem Amtet at paalægge Vedkommende at offre saa eller saa meget lægge sig ud med Høie og Lave, med Forældrene til de Børn, han daglig skal undervise og vei lede, Man vil maaskee indvende, at en duelig og agtet Lærer nok vil erholde et bedre Offer, og vi indrømme gjerne, at dette vel for en Deel er rigtigt, men vi troe dog at kjende Exempler paa, at det ikke altid er Tilfældet, thi om der end findes nogle Skjønsomme, findes der dog ogsaa altid mange Uskjønsomme, Mange, som hverken kunne eller ville begribe, at hvad der passede i deres Fars og Farfars Tid, ikke altid er passende nu, saa man undertiden, ved at see Præsts og Kirkesangers Offer, kunde fristes til at spørge, om man nu, da det er gaaet af Brug at byde Spillemændene To- og Enesteskillinger, gjemmer dem til Offerpenge, Efter det Udfald, Forhandlingerne om Offerets Ombytning til en bestemt aarlig Pengesum, have faaet i Stænderforsamlingerne, vil Sagen paa denne Maade neppe saa snart kunne ventes jævnet, og vi antage heller ikke, at Kirkebetjentene paa Landet i almindelighed ønske, at det endnu skeete, men vi formene, at det ikke er noget ubetimeligt Ønske, at der fra Regjeringens Side blev indskjærpetalle Vedkommende, at det er deres Pligt at offre til de tre store Høitider, at der bestemtes den mindste Sum, Nogen maatte offre, og at der forlangtes aarlige Jndberetninger over Restancerne. AtKirkebetjentene vilde være vel tiente med en saadan Bestemmelse, antage vi, ligesom de Offerpligtige neppe med Grund kunde klage over Vilkaarlighed, saalænge de dog, som det sees af ovenanførte Resolution, i Uenighedstilfælde kunne gjennem Amtet paalægges at yde et bestemt Offer.