Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-03-26
Om det rommerske Fruentimmers Haar=Frisure. Haarets Skiønhed faaer ved Friseurens Haand ikke en ringe Tilvext. Derfor giver Ovidius de Fruentimmer, som gjerne ville elskes, det Raad, stedse at være vel friseret, de arte amandi l. 13. v. 133. Munditiis capimur, non sint sine lege capillig Admot formam dantove negantiqve manus. Grækerne kaldte saadanne Friserere og hvor Aoxovs, 7. 20 og gurous, væ¬onæs; Romerne Cinisioner, Cinerarios. Det første Ord bruger Horatius 1 Sat. 2. v. 98 ; det sidste Catullus, Epigr. 62. Juvenalis Sat. 6. v. 476, kalder dem Commetas. Romerne havde den priselige Maade, at de lode Fruentimmerne ikke betiene ved Mandfolk, men ved Piger, Kammerpigen, som klædde dem paa, og gjorde deres Hoved tilrette, kaldtes Ornatrix. En Dame havde undertiden en stor Mængde deraf, som ved særdeles Mestere bleve underviste i den Konst at frisere Haar, Marcian in l. 65. C. 3. D. de Legat. 3. Ovidius berømmer sin Kiærestes Pige, for hendes Duelighed i at frisere, hvorfor hun vel fortiente noget mere, end at være Pige: 1 Amor. Kl. Colligere incertos, & in ordine ponere crines Docta, neqve ancillas interhabenda, Nape. En anden af hendes Piger Cypassis var saa habil, at hun kunde give hendes Frues Haar tusinde Skikkelser, og at hun vel fortiente at frisere kun Gudinder; 2 Amor. VIIl. Ponendis in mille modos perfecta capillis, Commere fed solas digna, Cypasli, Deas. Hos et Fruentimmer, som var forfængeligt nok, til at ansee et velpyntet Hoved for den største Deel af sin Herlighed, havde en Friserpige det meget ondt. Naar hun ikkun forsaae sig det ringeste, saa havde hun sielden bedre, end Hug og blodige Erindrinder at vente. Hin Kone hos Juvenalis, med hvis Exempel han beviser, at intet er ufordrageligere, end en riig Kone, lod sine Domestiqver undgielde den Koldsindighed, som hendes Mand lod see imod hende, ved at lade hende sove alene om Natten, fordi han var ilde tilfreds med hende; hun slog dem, den ene efter den anden. Nu havde hun bestilt sin Elsker enten til en Have, eller til Jsts Tempel, som var de Forelsktes sædvanlige Samlings=Plads. Da hun nu vil være meere end sædvanligen pyntet, saa maa den arme Psecas, hvilken Haarene, hvorefter hun var trukken omkring af hendes Frue, endnu flyve om Ørene, og som endnu ikke haver kundet faae sit Halsklæde, som var hende afrevet, kastet og igien, frisere hen des Haar. Tøn, hvorfor sidder denne Lokke høiere, end de andre, En Krabask maa strax bestraffe den Forbrydelse, at et Haar var bukket urigtig. Hvad har Psecas gjort, Er det hendes Skyld, at hendes Frue er saa hæslig, Sat. VI. v. 491, ff. Laalages Pige, Plecusa, havde ogsaa kun forseet sig med een Bukkel, som hun ikke havde stukket fast nok, og maatte haardt sone derfor. Martial: 2 Enigr. 46. Læremesteren i Elskovs=Konsten, Ovidius, fordrer mere Sagtmodighed af sine Skolarinder. Haarfriserersken, siger han, maa et have noget at befrygte; jeg hader dem, som strax fare hende med Næglerne i Ansigtet, rive hende Haarnaalene af Haanden, og stikke hende dermed i Armene. Den blodstribede Pige ønsker Ondt over sin Frues Hoved, og græder ved at frisere det forbandede Haar; de arte amandi l. 3. v. 239. Ovidii Kiærestes Pige havde intet at frygte for. Hendes bløde Haar tog imod hundrede Skikkelser. Det blev ligesaa lidet ved Naalen, som ved Kammen afrevet; Pigen kom altid derfra med heelt Skind. Hun havde ofte ladet sig frisere i hans Nærværelse, men aldrig har hun revet Pigen Haarnaalene af Haanden, og stukket hende dermed i Armene. Adde, qvod & dociles, & centum flexibus apiEt tibi nullius causa doloris erant. Non acus abrupit, non vallus pectinis illos : Ornatrix tuto corpore semper erat. Ante med sæpe est oculos ornata, nec unqvam Brachia derepta saucia fecit acu Hvor let var det ikke, at Friserersken kunde forsee sig i noget, da Damerne fast hver Dag opfandt nye Moder, at bære deres Haar paa Saa lidet man kan tælle Olde nen paa Træerne, Bierne paa Bierget Hybla, eller Vildtet paa Alperne: saa lidet er det mig mueligt, siger Ovidius, de arte amandi I 3. N. 149. at tælle alle Maader at bære Haaret paa. Hver Dag kommer en nye Mode op. Smagen er forskiellig; den ene behager denne, den anden en anden Mode; hvad som klæder den ene, klæder heller ikke den anden. Ovidius de atte am l. 3 vil, at de, som have et langagtigt Ansigt, intet skal have paa Hovedet, og skal, ligesom Laadamia, frisere Haaret paa begge Sider. Longa probat facies capitis discrimina puri Sic erat ornatis Laodamia commis Den ene klæder det, naar hun haver sit Haar ubundet, ligesom Apollo, naar han spiller paa sin Lire, den anden derimod, naar hun, ligesom Di ang, naar hun gaaer paa Jagt, binder det sammen med et Baand. Alterius crines humero jactentur utroqve. Talis es assumte, Phoebe canore, lyra. Altera succinctæ religetur more Dianæ Ut solet, attonitas cum petit illa feras. Da Corinna besøgte Ovidius, bedækkede Lokkene paa begge Sider hendes hvide Hals, saaledes som Semirammisvar friseret paa hendes Bryllupsdag; 1 Am. 5, v. 9. Ecce Corinna vent, tunica velata recincta, Candida dividua colla tegente comma : Qvaliter in thalamos formosaa Semiramis isse Dicitur. Naar Horatius 3 Od. 14 efter Augusti lykkelige Tilbagekomst vil anstille en Fest, saa maa hans Tiener hente Sangersken Neæra; han skal sige til hende, at hun, for at komme hastig, skal kun slaae sit brune Haar i en Knude. Dic & argutæ properet NæeræMyrrheum nodo cohibere crinem. Ligeledes skulde Lyde, uden at opholde sig længe med sin Hovedpynt, kun Haaret slaaet i en Knude, som de spartanske Fruentimmer pleiede at gaae, komme til ham med sin Elphenbeens=Lut; 2 Od. 11. Den herskende Mode var at sætte Haaret i Bukler rundt omkring Hovedet i adskillige Rader, og at holde alle disse Rader sammen ved en cirkelagtig Naal. Tertull, de vel, virg, og Jsidor: l. 19.