Aalborg Stiftstidende, 1827-07-12
Til min store Bedrøvelse erfarede jeg nu, at en Entre vilde falde meget vanskelig. Jeg henvendte mig til Dr. O'Meare og gjorde ham bekjendt med, at minFader Sir James Hall havde opholdt sig en Tidlang i Brienne, netop dengang da Keiseren var paa Militaircollegiet dersteds. Jeg vidste nemlig at han interesserede sig levende for Alt som angik Brienne. Signalet blev givet: General Bonaparte ønsker at see Captain Hall hos sig Kl. 2." Da jeg traadte indi Værelset, saae jeg Bonaparte staaende for Jlden, med Albuen paa Kaminen, og Hovedet lænet paa Haanden. Han besvarede mit Hilsen med et ligegyldigt Buk. Hans første Tiltale var: "Jeg kjendte Deres Fader da jeg var i Militair=Collegiet i Brienne; jeg mindes ham fuldkommen; han var en Ven af Mathematiken." Jeg yttrede min Forundring over at Keiseren, efter at saa mange vigtige Begivenheder havde fundet Sted, endnu kunde erindre sig en enkelt Mand. Deres Fader var den første Engelskmand jeg nogensinde havde seet, og derfor mindes jeg ham endnu. "Har De nogensinde hørt Deres Fader tale om mig? meget ofte. "Hvorledes yttrede han sig over mig Jeg har ofte hørt ham rose den Opmærksomhed som Keiseren havde ydet Videnskaberne som Franskmændenes Behersker. Han loe, og syntes godt om denne Yttring. "Beklæder Deres Fader noget offentligt Embede?" Jntet offentligt var mit Svar; men han er Præsident for det kongelige Selskab i Edingborg. Dette gav Anledning til en Mængde Spørgsmaal i Henseende til dette Selskabs Forfatning. Jeg maatte beskrive ham alle de Ansattes Bestillinger, fra Præsidenten til Sekretairen, - saaog Maaden hvorpaa Selskabet kommer til Kundskab om videnskabelige Noticer. Nu spurgte han mig om min Reise i det østlige Ocean. Dette Capitel var en righoldig Kilde for Jnteressen, hvorfor han ogsaa trængte ind i samme med en høi Grad af Jver. Da jeg nævnte ham Øen LuChu, saa maatte jeg sige ham, i hvilken Retning, og hvor langt den laae fra Canton. Om Øens Handel med andre Lande, og om de Jndflydelser den maatte have paa Lu-Chus Sæder og Jndretninger, gjorde han meget rigtige Slutninger. Nu udspurgte han mig over Jndbyggerne med en Omstændelighed, - jeg kan sige han tog mig i et strengt Forhør - som overgik Alt, hvad jeg af dette Slags endnu har oplevet J kort Tid fandt jeg mig saaledes gjennemskuet at ham, at det havde været mig umuelig at skjulle den mindste Omstændighed for ham eller fremsætte den anderledes. Han viste en saa rask Fattevne, og en saa beundringsværdig Lethed i at ordne og anvende mine enkelte Meddelelser, at han sommetider havde Forspringet for mig i mit Foredrag, og kunde snart forud gjette hvad jeg vilde fortælle, og saaledes kaprede han Fortællingen fra mig, uden at jeg kan sige at jeg har kunnet beklage mig derover. Jmidlertid vare der dog flere Omstændigheder Jndbyggerne af Lu-Chu betræffende, som satte ham i megen Forundring. Jntet overraskede ham mere, end at de ikke førte Vaaben. "Points d'armes!" (ingen Vaaben!) "cest a dire point de connons - ils om des fusils!" (det vil sige ingen Kanoner - men de har dog vel Geværer?) Nei, heller ingen Geværer, svarede jeg. "En bien donc - de lances, ou atmoins, des ares et de fleches" (Nu vel da - Landser, eller i det mindste Buer og Piil?) Jeg svarede, hverken det ene eller det andet "Ni poignards(ingen Dolke?) udraabte han med stigende Affect. Nei, heller ikke, var igjen mit Svar. "Mais" udraabte han igjen, i det han knyttede Næven og hævede sin Røst: "mais sans armes, comment se bat-on? (men hvorledes slaaes de da uden Vaaben?) Jeg kunde blot svare, at, saa vidt jeg havde kunnet efterforske Tingene, havde de aldrig havt Krig, altid leve i indvortes Fred, og ingensinde været angrebne udenfra. "Jngen Krig!" udraabte han med en foragtelig og mistroisk Mine, som om noget Folkefærds Existens uden Krig var en monstrøs Afvigelse fra den sædvanlige Orden. Paa samme Maade, syntes han at skienke det Udsagn liden Troværdighed, at Penge ikke vare giengshos dem, at de kun lagde ringe Værd paa Sølv- og Guld=Mynter, og at de ikke vare at formaae at modtage noget Vederlag for Qvæg og andre gode Sager som de saa rigelig havde forsynet mit Skib med. Jeg viiste ham nu nogle Tegninger af Lu-Chus og Corcas Egne og Dragter. Nu skulde jeg sige han hvor disse Paaklædningers forskjellige Dele vare forarbeidede, hvad de havde kostet - Spørgsmaale som jeg ikke kunde besvare. Nu erkyndigede han sig efter Agerdyrkningen paa Lu-Chu. - om man pløiede det med Heste eller Hornqvæg, om det ligesom i China var Brug at vande Markerne, da man i China har bragt kunstig Vanding til en høi Grad af Fuldkommenhed. Climaet, Landets Udseende, Husene og Baade nes Bygningsmaade, Maaden at klæde sig paa, ja selv de meest omstændelige Detailer over deres Straa sandaler og Tobakspunge vare Gienstande, som beskjeftigede hans Opmærksomhed. Den Haardnakkenhed hvormed de skjulte deres Qvinder for os, syntes at moere ham kosteligt. Han gjorde mange Spørgsmaale over Religionen paa Lu-Chu og i China: "Hvad vide Deres Venner (Lu-Chus Jndbyggere) af andre Lande at sige?" Jeg svarede, de vare kun bekjendt med China og Japan. "Men vide de da intet af Europa at sige?" Nei intet, ei heller have de nogensinde hørt noget om Deres Majestæt. Bonaparte loe hjertelig over denne overordentlige Omstændighed i Lu-Chus Historie, og maae vel have tænkt, at Øen derved udmærkede sig frem for enhver anden Krog i Verden saavidt denne er bekjendt.