Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-01-11
Franske Blade ville vide, at Enkedronningen af Spanien atter er i velsignede Omstændigheder, og at hun igjen kan ventes til Paris til Foraaret. For Assiserne i Riom fremstilledes for ikke læng siden en vis Lescure, paa hvem den dobbelte Anklag hvilede, at han havde myrdet sin Fader og sin Onkel, for at sætte sig i Besiddelse af deres Formue, skjøndt han selv var en riig Mand. Han blev dømt til Døden, og Dagen til Henrettelsen brød frem. Allerede Klokken 6 om Morgenen stod Skafottet opslaaet ligeoverfor Fængslet, neppe hundrede Skridt derfra. Den Ulykkelige havde maattet høre hvert Hammerslag. Klokken 7 skulde Henrettelsen gaae for sig. Menneskevrimlen var overordentlig; de Fleste af Tilskuerne vare - Damer. Tre Skarprettere vare beordrede til at møde ved Executionen; Lescure var nemlig frygtet paa Grund af sin herkuliske Styrke og sin ondskabsfulde Charakteer. Tre Gange saae man dem vise sig ved Fængselsdøren og forlange at indlades, og tre Gange bleve de tilbageviste af Fangevogteren, som stod paa Tærskelen med Uhret i Haanden; der manglede nemlig endnu nogle Minuter i den fastsatte Tid. Endelig lød Slaget 7 fra Taarnet af St. Amable, og Bødlerne bleve indladte i Fængslet, for at foretage det saakaldte Toilette med det dem hjemfaldne Offer. Fængslets Almosenier havde allerede tilbragt en Time hos Lescure, for at forberede ham til Overgangen den anden Verden. Han var dybtbevæget; med Anger erkjendte han sine Forbrydelser, med Smerte kom han sin Kone og sine Børn ihu. Gjentagne Hammerslag paa den Dødsdømtes Lænker, der nu bleve tagne af ham, forkyndte Mængden, at det afgjørende Øieblik var nær. Lescure traadte ud, Hænderne bundne paa Ryggen, kun bedækket med Beenklæder og en Skjorte, som Kraven var afskaaren. Hans første Blik faldt paa Skafottet, og hans athletiske Skikkelse samt sammen ved dette Syn; med Hovedet nedsunket paa Brystet, Blikket hæftet paa Jorden, Ansigtet bedækket med en guulagtig Bleghed, blev han staaende sammenkrympet i Fængselsdøren. En af Skarpretterne skuppede ham frem, og den Geistlige greb den Ulykkeliges Arm, for at henvende hans Tanker paa Himlens uudtømmelige Naade. Med Møie steg Lescure opad Trinene til Skafottet; derpaa kyssede han Præsten, og vendte sig til Mængden, for at tiltale den; men Or denne døde paa hans Læber. Endnu stedse nølede han, det var iøinefaldende, at han søgte et Paaskud til at forhale sit sidste Øieblik. Men Skarpretterne skjøde ham hen til den frygtelige Maskine, et Stød af dem, og han faldt paa den allerede nedsænkede Bascule, som derpaa rullede pilsnart frem. Kniven fuste ned. - Da lyder et Forfærdelsens Skrig, udstødt af tusinde Stemmer; der frembyder sig et rædsomt Skuespil, den Ulykkeliges Hoved er ikke faldet; Eggen af den frygtelige Kniv er kun trængt dybt ind i hans Nakke! De krampagtige Bevægelser, han gjør med Benene, de eneste Deele af hans Legeme, som ere frie, vidne om de Qvaler, han lider; hans fortvivlede Hyl overdøver Mængdens Larm. En af Bødlerne, Den, som, efter dette i Guillotinens Annaler uhørte Tilfælde, først har gjenvundet sin Fatning, springer hen paa Maskinen, staaende over den Lemlæstede, griber han Klodsen med Kniven og løfter den op, men . . . græsselige Syn, hvad enten nu Kniven er trængt saa dybt ind i Offrets Been, at den ikke lader sig skille derfra, eller den Martrede instinktmæssigt følger Øxens Bevægelse, som nu lader hans Hoved frit . . . hans Overkrop reiser sig tilligemed Klingen; Halvmaanen, som Bødlerne have glemt at befæste, hæver sig under den med Dødsangsten Kæmpendes Anstrængelser; Legemet bliver frit, og den kun halvt Henrettede kaster sig ned paa Skafottets Brædegulv, og tilraaber, væltende sig i sit Blod, det forfærdede Folk med døende Røst: "Grace, grace, sauvez-moil – J dette græsselige Moment viser den Geistlige sig paa Skafottet med opløftet Crucifix iler han hen til den Fortvivlede, fra hvis gabende Vunde hvert Øie bortvender sig med Rædsel. Selv Gensdarmerne havde vendt sig med deres Heste, for at undgaae Jndtrykket af denne Slagtescene. Men neppe har Præsten kastet sig paa Knæ ved Siden af den Ulykkelige, før Bødlerne gribe deres Bytte paany. Paa deres Arme hæver sig det bloddryppende Legeme høit over Guillotinens Galleri for anden Gang at overantvordes til Døden. Man hører atter Øxen glide ned, og dennegang falder Hovedet i Lædersækken og Legemet styrtes af Skarpretterne (Gaz. d. trib.) i Kurven. Banditerne vedblive at drive deres Uvæsen i Paris's Gader. Hver Morgen hører man, hvorledes fredeligt Forbigaaende om Natten ere blevne angrebne med væbnet Haand. Enhver, som, efter et vist Klokkeslet, vover sig ud paa Gaden, maa være belavet paa, at kæmpe for sit Liv eller for sin Pung. For nogle Dage siden, i Aftenskumringen, blev en Dame, midt i Stadens folkerigeste Qvarteer, pludseligt bedækket med en Begmaske, fuldstændigt udplyndret og siden funden død.