Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-05-27
men da det nu var afgjort, at Kornlovene skulde forblive ved det gamle, saa maatte de selv forskaffsig Ret ved at ødelægge Maskinerne, som giøre deres Haandarbeide overflødigt. Den Pengemangel, som hersker hos mange Personer af de høiere Classer og de Jndskrænkninger, som den foraarsager, biedrager ogsaa til at forøge de ringere Classers Nød. – Endnu i et Brev fra Manchester af 1ste Mai hedte der: Vor Forfatning er saa slem som muelig. Store Masser af Mennesker sværme igiennem Gaderne og synes at trodse den borgerlige Øvrighed; al Handel standser og man stiæler ustraffet ved høi lys Dag; Jeg er meget bange for min Familie og ønsker at den var i London. Alle Kiøbmænd, og selv Familier, som ikke have noget at gjøre med Handelen, ere opfyldte af Angest. Politiet synes at være blevet ved Frygten ligesom reent magtesløst. Man hører uophørligen det Raab paa Gaderne: ingen Kornlove, Glasgov forblev det dog roelig, uagtet der ogsaa herskede megen Nød, og man anslog de Arbeidløses Antal i Staden og i Omegnen til 60,000 PersoSiden den Tid er der ved Regieringens ner. Foranstaltninger og de Privates Sammenskud blevet meget roeligere i de oprøriske Egne, og man haaber, at alt skal snart komme igien i sin sædvanlige Gang; den 9de Mai havde 30000 arbeids løse Folk i Manchester faaet Understøttelse af de indsamlede Gaver, hvis Beløb anslaaes til 63,000 Pund Sterling, ogsaa var Fattigskatten i Manchester blevet forhøiet til det dobbelte imod i Fior nemlig til 25 pC. Ogsaa er i Skuespilhuset i Corentgarden givet et glimrende Bal til Fordeel for de ulykkelige Silkevævere i Spitalsfield i London. - Regieringen havde forresten anseet dette Oprør for saa betænkeligt, at ikke allene Tropper bleve afsendte til Fabrikegnene fra Omegnen og fra London; men at selv Regimenter vare fra Jrland sendte over til Liverpool for at holde de Uorlige i Tømme, da ellers det Modsatte er sædvanligen Tilfældet og Tropper maae sendes fra England til Jrland for der at stifte Roe og Orden. Selv i London er passeret en liden Nødstumult; hvor en vis Richard Walker satte sig for nyelig med Kone og 4 Børn udenfor Hr. Cannings Saard- og erklærede, at han ikke vilde gaae bort førend han fik Svar paa et Brev, som han havde indleveret til Ministeren ved Tieneren. Brevet indeholdt en Klage over, at Portugiserne havde frataget ham en tilhørende Ladning, hvorved han var bleven aldeles forarmet. Han havde andraget sin Klage for Kongen og denne havde viist ham til Hr. Canning; han blev nu anholdt, og maatte for at faae sin Frihed love ikke at ville falde Ministerens Bladet RepræsentaPerson til Besværlighed. tive giendriver Manufakturisternes Besværinger over Damphæverstolene og Kornlovene, som Aarsagerne til deres Nød; i Henseende til de første bemærker det med Føie: at uagtet disse Væver stole vel formindske Haandarbeidet, saa vilde det dog gaae Fabrikanterne endnu værre, naar de ødelægge dem; thi da Englænderne allene derved kunne med Held concurrerere med de øvrige fabrikdrivende Lande, at de kunne betiene sig af Maskiner derhvor andre Landes Beboere maae bruge Haandarbeide, saa vil ved at ødelægge Maskinerne ogsaa de Personer miste deres Fortieneste, som ved dem kunne blive beskjæftigede (sandt nok, men Trøsten, er kun slet for alle de Mennesker, som ingen Arbeide kunne faae, og som blive brødløse ved Jndførselen af disse Maskiner). Og hvad Kornlovene angaaer, saa er det ugrundet, at de Arbeidsløses Lidelser ville blive lettede ved at hæve eller ved at forandre dem; thi det mangler ikke i Landet paa Korn, men paa Fortieneste for Arbeidsfolkene, saa at de kunne faae Raad til at kjøbe det. Ved den nærværende Priis paa Levnetsmidlerne faaer Landmanden aldeles ikke nogen overdreven Betaling forsit Arbeide, fik han en lavere, saa vilde han see sig nødt til at indskrænke sit Forbrug af Manufakturvarer og Manufakturisterne vilde lige fuldt komme til at lide Nød. Jngen Meening kan være meere føleslos og urigtig end den at Landmandens Tab maatte nødvendig være til Manufakturisternes Fordeel. Ministerne erkiende tydeligt dette; de have derfor paa den ene Side erklæret sig villige til at komme de Arbeidsløse til Hielp; men paa den anden Side tilkiendegivet deres Beslutning, at de ikke ville forandre Kornlovene, naar ikke uforudseete Omstændigheder skulle indtraffe, som ville giøre en saadan Forholdsregel uundgaaelig. (Ralsonnementet kunde tildeels være rigtigt, naar England ikke fabrikerede meere endtil den indenlandske Consumtion; men da det er et Land hvis Fabrikflid omspænder hele Jordens Forbrug, saa kan det ikke udholde Concurrencen med de øvrige Fabriklande ved høiere Skatte og tillige ved en 3 Gange saa høi Priis paa Levnetsmidlerne. Man vil derfor ikke sige, at Landmanden faaer en for høi Betaling i Forhold til sin hele Stilling; men blot at Prisen paa Levnetsmidler ikke staaer i England i Balance til den i andre Lande. Kan derfor Landmanden ikke undvære denne høiere Betaling, saa har kun England at vælge imellem at ophøre med at fabrikere forandre Lande, og at lade sine overflødige Fabrikarbeidere udvandre for at forhindre Oprør i Landet, eller ved sine Flaader at forhindre andre Fabrik stater at afsætte deres Varer i Amerika. Det er unægteligt, at de lette Kornpriser i Europa have været til Skade for England, da dets fabrikerende Folkemængde har ikke kunnet profitere deraf. Forholdet er ligesaa besynderligt som vanskeligt, og udspringer egentlig fra Statsgielden; maaskee en pludsesig Krig i Østen kan bedst tiene til at løse Knuden).