Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1769-12-22
Til den Lade. Er det ikke Skam og Spot, at du ligger saaledes og rekker dig Nat og Dag, seent og tillig, naar man seer dig, bliver du ikke kied af at ligge? kan du ikke væmmes ved at være daglig ørkesløs, er det mueligt: at du som en fornuftig Skabning kan henslide dine Aar og Dage uden Følelse af dit indvortes Væsens Virkninger, Vaag op hvor er du, jeg dit Medmenneske blues over at see min lige forringe sig selv. langt neden for det store Antal af Bester, Dyr og Kræe, som hver paa sin Maade, hvor ringe de end ere, giør noget efter de bestemte Kræfter til sin Skabers Ære. Jeg kan ikke noksom beundre eller fuldkommelig begribe, hvorledes et Menneske saa koldsindig, saa skiødesløs og saa aldeles sikker afvejernu og siden. Men hvad hvad taler du, hvad undres du vel over du glemmer: at den Lades Liv er Ledighed; Han gidder ikke engang tænke; Han bruger ingen Vægt uden den, hvorpaa han vejer Magelighed og Liderlighed, han stiæler bætlende eller bedrager øslende, enten er han i sit Leye en Spotter mod sit Væsens Udspring, eller ogsaa viser og indfinder han sig, som en andægtig Hykler for Folkes Dørre; Han er, kort sagt: det sletteste og slemmeste Creatur, som Guds Jord kan bære. Nuvel jeg mærker nok: at jeg maae sætte mig langt udenfor al Menneskelighed, naar jeg vil ret faae Kundskab om den Lades Levnet? Jeg maae beqvemme mig til at gaae i Laug med Svinene! jeg maae søge Selskab med de allernedrigste og dummeste af Vester ne, Jeg maae nu ikke have en fornuftig Siæl meere; Men Nysgierrige, hvad bringer dig udenfor dine Grændser, - . . Din Nidkierhed, eller din Rysgierrighed? Hvad bevæger din tænkende Aand til at overmulde sine Kræfter med Støvet af den Lades Leye, eller at indlade sig i Liderlig heds Kipper, Vil du maaskee ved at see nysgierrig Ladheds Vellyst, forføres til at lægge dit Hoved i Satans Skiød, eller er du stærk nok til at rive den Lade fra sit Leye, og drive den Dovne til Flittighed, at han maae forbande sin forrige Lebemaade? Jeg vil forsøge. Det er ikke altid Kræfter, som som bryder den Stærkes Been. Min Pligt tilholder mig at overtyde, ja at bebreide denne Halvdøde hans Umenneskelighed. Vinder jeg, hvad har jeg da ikke gjort, hvor storagtig vil jeg da ikke vise mig i min Ydmyghed; hvor skal da ikke dennes Mund ophøye mine Velgierninger, naar han har begyndt at blive et Menneske igjen ved mine idelige igientagne Paamindelser, Ja hvilken Seyer giør jeg mig ikke, naar jeg fører den Lade med Triumph til Flittigheds og Arbeidsomheds Tieneste? Hør Lade! herop! du giør dit Legeme sygt og usundt ved din Ledighed; arbeid medens du har funde Kræfter, paa dit eget og din Næstes VelSmag engang, hvor født det er at kunde giøre noget, som er gavnligt Siælen forfriskes, Hiertet fornøyes og Sindet glæder sig, naar de samtlig har udrettet noget hvorved Skaberen kan takkes og Ræsten tienes. Lugt derimod hvor hæsligt dit Leye stinker af den megen Liggen, og hvor ilde du selv tugter af dit liderlige Leye; Stryg Søvnen af Øynene! see op, og tænk dog paa, at du er skabt, ikke til et dovent Svin, men til et flittigt Menneske; giør godt medens du lever, at du maae leve i Retsindiges Minde og Jhukommelse, naar du ikke er meere til; giør dig udødelig ved Flittighed og Forstand, at dit Navn og Rygte ikke skal forraadne med dit Legeme. Speyl dig i Myren, dette lille vindskibelige Creatur; blues dog og skam dig ved, at denne ufornuftige Støbning skal giøre Skam udaf dig, og erindre dig, hvad som en af de gamle Porter har skrevet i denne Sag. Non Deus ignavös curat, non laudat Inerkes, Qvi Facit officium fedulus, ille Placet. Det er: Gudskiøtter ikke om, Han elsker ey den Lade, Men den, som flittig er, den er Ham ganske kiær Ladhed er en Last. Dens Løn er Skam og Skade; Men Fliid sin Roes og Lov selv altid med sig bær.