Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-10-18
Jndsenderen af disse Linier har al mulig Respect for enhver sand og oprigtig religiøs Stræben, men han vilde nødig, at de, som ikke ville indtræde i eller bidrage til den saaledes oprettede Missions=Forening, derfor skulde ansees for mindre gode Christne, eller at det skulde hedde sig, at der herovre ingen religiøs Sands findes, dersom det muligviis maatte hænde sig, at Magisterens Bestræbelser i denne Retning ikke førte til noget bedre Resultat end hans Anstrængelser for Stats gjældens Afbetaling. For det Første kan man meget vel være en god Christen uden at ynde eller understøtte Missionsforetagender. Vel maae de Christne, haabe paa Opfyldelsen af de Ord: "Der skal blive een Hjord og een Hyrde", og de skulle, hvor der frembyder sig Leilighed til at handle, ikke lade det blive ved uvirksomme Ønsker og Bønner; men det kunde vel være, at de fleste Missionsforetagender have fulgt en Vei, som hverken er den naturlige eller den af Historien (d. e. Forsynet) anviste. De fleste Missionairer hige med en vis Utaalmodighed efter at vinde Sjæle for Kirken og finde en vis Forfængelighed ved at kunne fremsende rigtig navnestærke Lister over "Omvendte, og i denne deres Higen forledes de saa let til at begynde der, hvor de skulde ende, nemlig med Daaben, hvormed de da ogsaa ofte ende, i Stedet for at udbrede sand Oplysning, almeen-menneskelig Civilisation, som af sig selv vilde føre til Christendommen. De fleste catholske Missionairer ere udgaaede fra Jesuiterne, og de fleste protestantiske fra Methodisterne, Herrnhuterne og andre med dem beslægtede secteriske Partier, som have meere travlt med at indprænte forskruede Dogmer og theologiske Stridspuncter end at udbrede den christelige Kjærligheds Aand, det Guds Rige, som efter Skriftens Ord bestaaer i Retfærdighed og Fred og Glæde i den Hellig Aand, medens de fjerne Verdensdeles Hedninger paa samme Tid desværre ofte kun have seet slette Frugter af den Tro, man forkyndte dem, hos de Christne i Colonierne, Sø havnene eller Krigshærene. Dersom nu Nogen mener, at det danske Missions=Selskab ikke har holdt sig frit for Missionsvæsenets almindelige Feil, at dets Ledere herhjemme have været meere ivrige i at forkjættre anderledes Tænkende end med Sagtmodighed og Fordragelighed at fremme Folke-Oplysning og Christenkjærlighed, og at navnlig dets Missionair Hass ved sin Færd her hjemme ikke har givet nogen Borgen for, at han i den Henseende gjør en Undtagelse, – saa kan han fremdeles være en meget god Christen uden at slutte sig til dette Selskab eller nogen af dets Filialer. Endelig kan man være en god Christen, man kan endog være en Ynder af Missionsvæsenet og ønske at understøtte det danske Missionsselskab, uden at følge Magister Lindbergs Jndbydelse eller ønske at give sit Navn og sine Penge til et Foretagende, som han skal lede. Jndsenderen er enig med dem, der sige, at man skal holde sig til Sagen og ikke til Personen; men her er Personen selv en væsentlig Deel af Sagen, og forsaavidt her er Tale om Magisterens Person, sigtes kun til hans offentlige Færd, der maa være Offentlighedens Dom undergiven. Havde Hr. Tesdorpskjendt denne, havde han neppe ladet sit Navn saaledes som skeet er, uden frit Valg af Foreningens Medlem lemmer, stille ved Siden af Magisterens. Hvad Pastor P. Koch angaaer, da ville de, som erindre en liden Controvers, han for nogle Aar siden havde med Lindberg i dennes Kirketidende eller Dannebroge, ikke undre over, at han gjør fælleds Sag med ham. Holder man sig blot til Bekjendtgjørelserne i Stiftstidenden, da synes Falsterske Missionsforening" snarest at være beregnet paa at fremkalde Conventikler eller saakaldte gudelige Forsamlinger", som vistnok kunde fremgaae af en religiøs Trang, men oftere blive konstig fremkaldte, og meere føre til Forvirring end til Fred og sand Opbyggelse. Allerede en Gudstjeneste paa en Sognedag er noget Ulovhjemlet, hvortil saavidt vides behøves Biskoppens Tilladelse. At der i Kirken forhandles Andet end den ordentlige Gudstjeneste og tales af Andre end den beskikkede Præst, er fremdeles uregelmæssigt. Naar der endelig i det sidste curisse Avertissement, som selv alvorlige Folk neppe kunne have læst uden at smile, og som selv den unge Forenings ivrigste Venner maae have fundet i det Mindste Upassende, loves en Udsigt over, ogsaa hvad der "hjemme er skeet i Nyaars-Tiden til Guds Riges Udbredelse, da synes atter dette at tyde mere paa en gudelig Forsamling" end paa et Missions møde. Saalænge imidlertid Magisteren holder sig til sin egen Kirke og sin egen Præstegaard, maa dette være en Sag mellem ham selv og dem, der møde; men skulde han ville udstrække denne Virksomhed videre, da kunde det være Tid at minde om det Cancelli-Circulære, som tilholder Præsterne og andre Autoriteter i saa Henseende at holde et vaagent Øie med og paa en høflig Maade foranledige ham til at forlade det Sogn, hvor han maatte vise sig. At det kunde synes mindre conseqvent af det høie Regjeringscollegium at betroe Magister Lindberg et geistligt Embede, og dog lade dette Tilhold staae, usvækket ved Magt, nægtes hermed ikke. P. P. (Forlangt indrykket.)