JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1839-09-10
J Nr. 32 af dette Blad vare Bornholms Deputerede (i en Artikel med Overskrift: "Bornholmsk Curiosum") blevne opfordrede til at meddele tilfredsstillende Oplysninger om en Beretning af den Frisindede, ifølge hvilken de skuld have beregnet sig 20 Rbd. hver i Reiseomkostninger fra Kjøbenhavn til Bornholm. J "Bornholm Avertissementstidende har nu en Jndsender (ikke de Deputerede selv, taget til Gjenmæle mod denne Beretning og leveret et Slags Forsvar for de Deputerede, hvori det blandt Andet hedder, at Skipper Jensen (førende den bornholmske Told- og Krydsbaad) havde Etatsraad Bechs Tilladelse til at tage dem med til Bornholm, men at det ingenlunde var ham forbudt at modtage et Honorar, derfor, og at det vilde have været uskjønsomt af de bornholmske Deputerede, der dog ikke fremfor de andre Provindsers Deputerede kunde paa deres Reise tee sig som Stoddere, om de havde tildeelt Jensen en saadan Sum, som den Frisindede, synes at foreslaae, nemlig 2 Rbd., som netop er, hvad der lovmæssigen er tilstaaet bornholmske Skippere for at overføre een Forbryder osv. - Den Frisindede beviser med et Jnserat af Jensen (i "Bornholms Avertissem. Tid."), at han havde Ordre (ikke Tilladelse,) til at føre de Deputerede over, og yttrer blandt Andet: "Usandhed er det, at kun Arrestanter give 2 Rbd. for Overfart, for det Første paahviler Skipperen Ansvar for Arrestanter, og der er vist Jngen, der bad Jensen at passe paa de ærede Deputerede (ihvorvel den simple Mand, løierligt nok, kalder dem de Deporterede, og dernæst giver enhver Mand af den bedre Klasse kun 2 Rbd., om han endog har 1 a 2 Kufferter. Derhos have de Deputerede, da de første Gang droge over, givet Skipperen hver 2 Rbd., efter dennes eget Udsagn. – "Den Frisindede slutter sin Gjendrivelse af hiint Forsvar med følgende bemærkninger: "De Deputerede have formeret en Regning paa 60 Rbd., skjøndt Reisen beviislig kun har kostet 14 Rbd.; det hedder: de skulle have efter Billighed; kan Sligt kaldes billigt, saaer Jntet uforskammet." – "Man betænke nu, at disse qve Deputerede tiende og tause Mænd have gjort Reisen 4 Gange, at den i det mindste har været beregnet til den samme, 240 Rbd., men kun kostet 56 Rbd., saa maa man rigtig faae Respect og Tiltro for slige Herrer. - Endelig bør bemærkes, at de forhen ere blevne advarede omikke at komme med saa høie Regninger for deres Overreise." Bagateller, vil man maaskee sige. Men nei, det er ikke Bagateller. Om ogsaa kongelige Embedsmænd stundom leve sig ind i den Tro, at Folket er til for deres Skyld, saa burde dog Folkeraadets af Folket selv kaarede Mænd vide, at netop det Modsatte er Tilfældet, og ikke burde de betragte deres hæderlige Kald som en Jndtægtskilde, der, naar man tager Hensyn til Enkeltes Rullitet, endogsaa for disse bliver et Slags Sinecure." S. de Nyheds=Post.
Jyllandsposten, 1839-09-17
Franospo ren. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Tirsdag den 17de Septbr. Nr. 37. Maa trykkes. Fleischer.
Jyllandsposten, 1839-09-17
Engvandingsanlæg.
Jyllandsposten, 1839-09-17
J nylig udkomne Jagttagelser paa en Reise i Tydskland og Holland a. af F. Frandsen, Forstandidat, findes, foruden Hovedsagen: "Tørvemoser og deres Behandling, et interessant Tillæg om et Engvandingsanlæg paa Lyneborger Hede. Da Forfatteren selv siger: at han er ubekjendt i Jylland, troer jeg, at han ikke vil give mig Utak, fordi jeg henleder hans Opmærksomhed paa Engvandingerne, eller snarere Engskabelserne i Viborg og Ringkjøbing, Amter. Han vil her finde ei allene daarlig Mose- og Kierbund, men tørre Lyngheder, ja forhen nøgne Sand sletter uden mindste Vegetation forvandlede til frodige Enge; og det i det Store, 30, 50 Tdr. Land hos en kelte Bønder; hvorimod hiin konstige Eng i Lyneborg, kun har et Areal af 18 Tdr.; og, som det synes af Hr. Frandsens Beretning, forhenværende Kjerbund, da der har voxet Elletræer. Det vilde være ønskeligt, og for Engeulturen rimeligen af stor Virkning, om Forfatteren, eller en anden, for Sagen nidkjær Mand, vilde bereise hine Egne i Fædrelandet, opmaale de der nyskabte Enge, og indhente Underretning om, hvormange tusinde Læs Hønu produceres aarlig der, hvor tilforn var Sand, Lyng, og i det høieste Sultføde for Enghøveder og usund Faaredrivt. Jeg troer langtfra ikke at tage Munden for fuld, naar jeg anslaaer det aarlige forøgede Hoproduct til 12,000 Læs. Regnes 4 Læs til et Hoveds Vinterfoder, giver det et aarligt Plus af 3000 Høveder, og en forøget Jndtægt af over 2 Tdr. Guld om Aaret. Jeg siger visselig alt for lidet, naar jeg antager, at 10 Gange saameget unyttigt Jordsmon paa samme Maade kunde forædles; og Jylland saaledes, foruden 2 Millioners aarlige Jndtægt af Hornkvæg, vilde ved den saa mægtigen forøgede Gjødning i stedse stigende Forhold gjøre sit Agerland i mere frugtbringende. Maatte dog denne uberegnelig vigtige Sag vinde tiltagende Opmærksomhed! S. S. Blicher.
Jyllandsposten, 1839-09-17
Om en polemisk Artikel i Viborg Stiftstidende".
Jyllandsposten, 1839-09-17
Hvad Udfaldet mod den liberale Presse, angaaer, da er det de samme, oftere fremførte Beskyldninger, som her opkoges; det er omtrent den samme Anskuelse af vor Journalistik, der udførligere er udviklet i Henrik Hertzes nyeste Skrift: "Stemninger og Tilstande".
Jyllandsposten, 1839-09-17
Det lader næsten til, at "Folkebladets Spaadom, at Hert, vilde finde Eftersnakkere, allerede begynder at gaae i Opfyldelse. Brevskriveren taler om den liberale Presses bestandige Raaben paa Besparelser. Stænderne have ogsaa gjentagne Gange petitioneret og Besparelser, energiske Besparelser, og det er Folkets Ønske, de have udtalt. Vil han nu maaskee ogsaa om Stænderne sige, at de have raabt paa Besparelser, Eller vil han maaskee kalde dem "liberale Skraalere,
Jyllandsposten, 1839-09-17
Hempels Avis har beæret den ovenfor citerede Skrivelse, med Navnet "pikant, men Redacteuren af Viborg Stiftstidende vilde udentvivl gjøre rettest i, at holde det Slags "pikante" Artikler borte fra sit Blad, og jeg vil give ham det velmeente Raad, fremtidigt, naar han optager Skrivelser fra fraværende Venner, først at erkyndige sig nøiere om Paalideligheden af det der Anførte og ikke blindthen Jurare in verba magistrit. Det skulde glæde mig, om hans Blad i denne Henseende blev en ganske Anden Hvad derimod dets Angreb paa den liberale Presse angaaer, da kan man vist uden Fare lade det have denne lille Fornøielse: jeg troer ikke, at den liberale Presse vil tage synderlig Skade af Viborg Avises Angreb. S. -ds- Ogsaa et Ord.
Jyllandsposten, 1839-09-17
Uagtet "Jyllandspostens Redaction tilstrækkelig har taget til Gjenmæle mod Hr. Overauditeur Lassens Annonce i samme Blads Nr. 33, og uagtet jeg eengang paa en Maade har taget Afskeed i Aviserne med den Watsonske Sag, kan jeg dog i Anledning af Hr. Overauditeurens grove Udfald imod mig ikke undlade endnu at yttre, at hvad jeg har udsagt i min Attest til Hr. Procurator Hansen, og i Forhøret under Hr. Herredsfoged Qvistgaard, er den rene Sandhed, og at jeg ligedan har udtalt mig i de tvende Forhører, som Hr. Overauditeuren selv i egen Sag har optaget over mig. J den Annonce, hvori Hr. Overauditeuren vil gjøre mine Ord til Løgn, fremsætter han tvende paa hinanden følgende Sætninger, der qvalificere sig til samme Benævnelse; først siger Hr. Overauditeuren, at han ikke har yttret sig, som af mig udsagt i min Attest til Llonds Viceagent, og det har han, for det andet siger han, at han har tilholdt mig ikke at afgive Erklæring, forinden jeg havde taget Skroget af "Watson i Øiesyn; men det er heller ikke saa, tvertimod, da Overauditeuren affordrede mig Erklæring angaaende Skib og Takkelage, forbeholdt jeg mig udtrykkeligen selv, at tage Skibet i Øiesyn, forinden jeg derover afgav Erklæring. Slutteligen siger Hr. Overauditeuren, at min endelige ubetingede Erklæring for Salg har jeg afgivet til Politie-Fuldmægtigen. J den Anledning maa jeg bemærke, at jeg ei var fremstillet for Protokollen efter Overauditeurens Afreise, og at jeg efter at have beseet Skibet kuns discursive talte med Fuldmægtigen, og at det var mig aldeles ubekjendt, at et Uddrag af denne Samtale efter min Afreise var bleven tilført Strandings=Protokollen.
Jyllandsposten, 1839-09-17
Jøvrigt er den Watsonske Sag saa bekiendt, at en vidtløftigere Fremstilling af mig vil være overflødig, og overlader jeg derfor til Publikum, hvorvidt det vil skjænke Hr. Overauditeur Lassens eller mine Ord Tiltroe. Frederikshavn, den 30te August 1839. A. Abel.
Jyllandsposten, 1839-09-17
(Jndsendt fra Randers.) Det er besynderligt, for ei at sige bedrøveligt, at Jngen hidtil har hævet Stemmen for at faae den herværende Sparekasse indrettet til tillige at være Laanekasse. Sørgeligt er det virkeligt, at der i en stor Provindsialkjøbstad som Randers ei gives et Sted, hvor den driftige Mand i en forlegen Stund frit og ugeneret kan henvende sig om et Laan paa kortere eller længere Tid, mod solid Pant, efter Jndretningens Statutters Bestemmelse. Jndsenderen forsikkrer, at dersom han var Eier af en Capital, vilde han ingenlunde betænke sig paa at etablere et Laaneinstitut her i Byen, hvilket absolut maatte blive til en Velgierning for mangen brav Mand, der i vore pengetrange Tider saa ofte sukker efter Hjelp. Forunderligt er det, at ingen af vor Byes eller Omegns Pengemænd alt for længe siden har paatænkt en saadan Plan, der, vel overlagt og arrangeret efter liberale Regler, som f. Ex. Assistencehusets i Kjøbenhavn, baade for Laaner og Udlaaner vilde være af stor Jnteresse; ja for Første til uberegnelig Nytte. Men da Speculationsaanden nu engang her er temmelig døsig, saa tør man vel næppe vente fra den Kant at erholde Hjelp; og staaer vort Haab derfor, hvad Randers Sparekasse, dens Overgang til tillige at være Laanekasse, til de Ædelmænd, hvoraf Randers, Gud være lovet, eier flere, som formaae at virke i denne Retning. Gid nu denne her henkastede Jdee ei maatte være en Røst i Ørken.
Jyllandsposten, 1839-09-17
(Jndsendt.) Som man siger, skal for nogen Tid siden en Underbetjent i en af Nørrejyllands Kjøbstæder af sin Superieur have faaet en djærv Reprimande, fordi han ikke nøiagtig nok eftersaae 2de Strikkeposer og en ubetydelig Pakke af en Psalmebogs Størrelse, tilhørende Damer, der ankom med et af Paquet-Skibene fra Hovedstaden. - Skulde nu dette være Tilfældet, da kan det vistnok ikke nægtes, at vedkommende Superieur ved sin altforvidt drevne Jver i Toldtjenesten, fremstiller sig høist pedantisk og latterlig for Publicum, hvorfor ham tilønskes god Forbedring og en anden Gang mindre Malconduite. B. R. Nyheds=Post.
Jyllandsposten, 1839-09-17
Man læste fornylig i Kjøbenhavnsposten et Uddrag af et Brev fra Jylland i Anledning af Realskolen i Aarhuus, hvori var yttret, at et Rygte havde fortalt, at Skolen først vilde tage sin Begyndelse til Foraaret, idet man støttede sine Grunde paa, at uagtet Opfordringen i Aviserne og Elevernes Optagelse i Skolen til 1ste Novbr. maatte det være enhver Fader af Vigtighed, forinden han bestemmer sig til at indsætte sit Barn i Skolen, at vide, af hvad Beskaffenhed Skolen vil blive, eller hvad Garanti den yder for, at deri virkelig kan læres, hvad der loves. Men da Lærerne endnu ei ere valgte og ingen duelig Lærer, antages at ville modtage de tilbudne Lærerposter for en Betaling af 400 Rbd., medens Forhandlingerne om en høiere Lønningsfod vanskelig ville kunne endes i et Par Maaneder, synes dette at bestyrke den Mening, at Skolen først til Foraaret vil tage sin Begyndelse, hvilket vil bringe Mange i en høist ubehagelig Forlegenhed. Det bemærkes sluttelig, at Skoledirectionen burde have forudseet, at duelige Lærere ikke kunne lade sig nøie med den usle Løn, der tilbydes dem, og at ville udnævne dem til Lærere, som ville give Underviisning for bedst Kjøb, vilde unægtelig være en falsk beregnet Sparsommelighed, hvorved den hele Capital, der bestemmes til denne Jnstitution, vilde bortødsles, idet man fra Roden af vilde tilintetgjøre det Haab, Fædrelands vennen havde bygget paa Oprettelsen af en Realskole, og det var beklageligt, om man endnu skulde være nødsaget til at sende sine Børn til Hamborg, Bremen og saadanne Steder i Udlandet, som rigtigen have opfattet, hvad det er, den dannede Borgerklasse længe har savnet hos os i Ungdommens Underviisning.
Jyllandsposten, 1839-09-17
Rettelse. J Nr. 32 af d. Bl. 1ste Side 2den Spalte 11te Linie f. v. (St. St. Blichers Tale paa Himmelbjerget, staaer Selvopstandelse istedetfor "Soelopstandelse, hvilket herved rettes. Af dette Blad udgaaer et Nr. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1839-09-17
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1839-09-24
Naar en Officeer, 20 Aar gammel, eller noget derover, har forladt Høiskolen, maatte han indtræde som Overfører, og tjene som saadan i 5 Aar med 200 Rbd. Lønning. Fra 25 til 30 lønnes han som Anfører med 400 Rbd. Næste 5 Aar tjener han for 500 Rbd.;de følgende 5 paa 600 Rbd., de følgende 5 paa 700, de næste 5 paa 800. At han som Overanfører kunde faae Tillæg, og som Hærfører et endnu større, var baade billigt og hensigtsmæssigt. Da Uniform med Tilhørende ingen anden Udgift, end den Enhver har til Klæder, vilde medføre, antager jeg, at en Officeer i den passende Alder maatte see sig istand til at opfylde vor Slægts Bestemmelse i det Punct, hvor baade Hjertets og Statens Fordringer falde sammen. At denne Klasses Lønning er beregnet saa højt, skeer med Hensyn til dens nuværende Antal og fra andre Næringsveie afsondrede Stillinger. Men efterhaanden, som den nulevende faste Stok af Underofficerer afgik, vilde tiltagende Besparinger finde Sted. Min Udsigt er denne, enten maatte blive en staaende Underofficeerskole, der kunde afgive et ligesaa stort Antal som Høiskolen; eller og kunde de nærværende Underofficerer (som Compagniechefer) danne de tilkommende (Pelontonførere), og denne Underviisning fremtidigen fortsættes. Dog mener jeg, at der bedst blev en bestandig Stamme (kun 1/2 Deel saa talrig som den først begyndende) en egentlig Lærerstamme, der dannede de dueligste Førere til Overførere. Disse, som kun i den bestemte korte Øvelsestid forlade deres daglige Dont skulde altsaa ingen Lønning have, hvorved besparedes vel en 400,000 Rbd., og den faste Stok af Overførere, kunne endda lønnes bodre. Musik. Jnstrumenter ere nødvendige til Signaler, de ere nyttige til Opmuntring. Musikken er for Krige rens Sind, hvad Vinden er for Sejlene. Hvert Compagnie (af Jnfanteriet) skulde have sin Trommeslager – hver Escadron sin Trompeter, hvert Jægercompagnie sin Hornblæser, hvert Batterie sin Piber. Hver Fylket, maatte desuden have 4 Spillemænd, hvorved enhver Storfylke, fik 32. Til Trommeslagere og Pibere kunde bruges Drenge fra 14de Aar afog til 20de for Exerceertiden 2 Mk. daglig. Efter denne Tid (i hvilken de og skulde øves paa eet eller flere af de blæsende Justrumenter) kunde de oprykke til Spillemænd, der lønnedes med 3 Mk. daglig Exerceertiden, (Sommeren næsten) igjennem, og desuden betaltes forat lære de Yngre, samt havde meer end det halve af Aaret fri til egen Anvendelse. Musikkens Anfører i hver Storfylke blev at lønne lige med Fylkeanførere. Man vil efter ovenfremsatte finde: at Musikken kunde ansættes til en Bekostning af 200,000 Rbd., i hvilken Udgivt Besparelser rimeligviis med Tiden kunde gjøres. I Analogie med denne, for Jnfanteriet udkastede, Musikordning, ville de for de tre andre Vaabenarter lette lig kunne indrettes.
Jyllandsposten, 1839-09-24
En Peloton kunde benævnes f. Ex. Trop og et Compagnie Stortrop, som Division Hær og flere samlede Storhærd,
Jyllandsposten, 1839-09-24
(Slutningen af dette Stykke tilligemed Nyhedspostfindes i medfølgende Blad, Pag. 152154.)a) Vaaben og b) Material. Vaabnene vilde, efter min Forestilling, blot koste at anskaffe; thi Kanoner, Mørsere og Haubitzer, maatte, under tilbørligt Eftersyn, kunne tjene flere Generationer uden Omstøbning; og for Haandvaabnene c: Bøsser, Bajonetter, Sabler, Pistoler, a. skulde Jhændehaverne være ansvarlige, og naar de afgik fra Værnepligten, overgive dem til Eftermændene i tilbørlig Stand. Derimod vilde Materialet, (hvortil jeg og vi regne: Krudt, Kugler, Bombesatser, m.m.) og dets Vedligehold (f. Ex. ved Lavetter, Vogne, Kjøretøi) kræve en aarlig Udgivt, hvilken dog, ved nøie Tilsyn og strængt Opsyn, ikke vilde beløbe sig saa meget højt, og neppe overstige den under Nr. 3 anslagne. Bøssemagere og Vaabensmedde maatte og være at ansætte; men langt færre i Forhold end nu; thi et hvert Jndivid skulde til Mynstringen medbringe sit Vaaben i fuldkommen Stand, og hvad paa dette, under Mynstertiden, blev at istandsætte, kunde da ikke vorde saa betydeligt – jeg forudsætter, at Vaabnene kom gode og varige fra Fabriken.
Jyllandsposten, 1839-09-24
Med andre Haandværkere, saasom Sadelmagere, vilde lignende Besparelser kunne finde Sted. Nytter, Artillerie= og Vogn=Heste. Denne Artikel vil vistnok falde noget bekostelig; men ved en hensigtsmæssig Organisation kunne store Besparelser finde Sted. Kjøbstæderne kunne afgive Heste til Kanoner og Vogne, for hvilke i Fredstider ingen Godtgjørelse blev at erlægge. Landet, hvis fri og ufri Hartkorn udgjør henved 400,000 Tønder, foruden Hertugdømmerne, vilde uden Vanskelighed have 24 til 30,000 Rytterheste disponible, naar Følgende fastsattes: 1) Alle Præstegaarde, uden Undtagelse, maatte holde En hver for indtil 8 Tdr. Hartkorn, og To foren høiere Skyldsætning. 2) Herregaarde maatte holde En for 16 Tdr. Hartkorn, To for indtil 40 Tdr., Tre for indtil 70, og Fire for det høieste. Herved vilde af begge Slags Hartkorn kunne stilles over 5000 Heste. 3) Det ufri Hartkorn blev at inddele i Lægder paa 12 Tdr. Hartkorn. Naar da hver Lægd stillede een Hest, vilde dette udgjøre omtrent 24,000. De af det Offentlige lønnede arbeide jo i Fredstid mindre for det Offentlige, end for privat Regning 4) Erstatning til Udrederne af det fri Hartkornsheste skulde ikke gives, undtagen maaskee 4 a 5 Rdr. i den 14 Dages Exerceertid. 5) Samme Godtgjørelse – om den maatte ansees nødvendig - kunde gives for de øvrige. Og saaledes vilde den hele Udgivt for Nationalheste kun beløbe sig til 120 a 150,000 Rdr. Stamheste kunde ikke undværes til Mandskabets stadige Jndøvelse; men naar Skoletiden blev forkortet, vilde vel ikke mange Flere behøves endnu. Kjøbstæderne kunde rigtigst afgive Artillerister og Jægere. Hvad den første Vaaben art angaaer, da kunde nemlig i og ved Kjøbstæderne Kanoner, Kugler, Krudt og øvrige Material nemmest og sikkrest opbevares, ligesom ogsaa de behørige Hest herfra leveres. Jægere (saavel tilfods som tilhest) vilde ved de her allerede saa almindelige Skiveskydninger erholde den fornødne Færdighed.
Jyllandsposten, 1839-09-24
Da Kjøbstæderne i hele Riget har en Folkemængde af omtrent 350,000, og da, formedelst de mange Contoirister, Handelsbetjente, Tjenestekarle osv., en Fjerdepart kan antages vaabendygtig, vilde Styrken samlet udgjøre over 80,000 Mand. Regne vi heraf 24,000 til Artillerie og ligesaamange til Jægere, blive 30,000 tilbage til Sødefensionen – om hvilken siden. Landfolket vilde, med en Folkemængde af 1,650,000 - hvoraf hver femte maatte være vaabendygtig, afgive en 300,000 Mand, af hvilke fem Sjettedele Jnfanterister og een Sjettedeel Cavallerie. Paa eengang at montere alle de Sidste, vilde sandsynligviis ikke behøves. Tide to Trediedeele maatte indøvede Heste stedse være at have. Jeg beder stadig bemærket: at dette Udkast langt fra at være en fuldført Plan til Almeenvæbning, ikke gjør Fordring paa at være andet end en Grundteg, ning. Tages den i Betragtning af Kyndigere, i Væbnesystemet Jndviede, da ville de blanke Rum kunne udfyldes, vel og flere af Grundtrækkene hensigtsmæssigen forandres. Blot at Sagen ikke skal hendøe, Kommer det dertil – og det maa ikke vare længe, om det nogensinde skal skee – at her tages alvorligen fat, da vil Søforsvaret ei heller tabes afsigte; thi skulle vi vorde i sikker Besiddelse af vore Lande, maae vi ogsaa være Herrer af vore nærmeste Vande. At dette ogsaa lader sig gjøre, betvivler jeg intet Øjeblik. Men jeg tier et Øjeblik, for at høre Andre tale. J August 1839. S. S. Blicher. Jagtøvelse, hvorved efter det Slags Vildt her falder kun Færdighed i at skyde med Hagel erholdes, vil visselig ikke give saa gode Kugleskytter, som Skiven. - Af kraftig Virkning mod Jnfanterie og Artillerie vilde Dobbeltjægere, eller en Blanding af Heste jægere og Fodjægere være. Naar enhver ridende Jæger havde sin gaaende Kammerad, som han kunde tage bag sig paa Hesten, afsætte ved couperet Terrain, hvor han ikke selv kunde komme frem, og atter tage op, og flytte med Hastighed fra eet Punct til et andet. Det forstaaer sig, ingen af dem maatte være af de vægtige; Fodjægeren især maatte være ung og let.
Jyllandsposten, 1839-09-24
Den norske Gaardbruger eller Bonde forsvarer fuldkommen sin Plads i Storthinget, hvor han har Anledning til, fra den høiere Dannelse at hente fornøden Veiledning for sin Dom ved saadanne Sporgsmaale, hvor den ellers kunde blive tvivlraadig. Han er ikke, som i Sverrig, indelukket i et særskilt Værelse, given til Priis for en usynlig Styrelse, nu fra den ene, nu fra den anden Side.
Jyllandsposten, 1839-09-24
J Norge, er Kongen elsket og i høieste Anseelse blandt alle Folkeklasser, hvilket ogsaa afgiver et Beviis paa, at Majestæten Jntet taber ved Folkets virkelige Andeel i Magten. - Det fremhæves nu i Modsætning til den svenske Bondes Forhold, at den norske Bonde ikke betaler nogen directe Skat til Staten, at der i Norge ikke findes nogen Tiende til Kronen, ingen Naturalpræstation, ingen Rentesvarelse, ingen Rustholds= eller Note rings Pligt, ingen accorderede Afgivter - med eet Ord ingen Skattebog til Kronen. - Det norske Storthingsgallerie var talrigt besøgt af alle Folkeklasser, og den Jnteresse og den Opmærksomhed, hvormed Forhandlingerne paahortes, beviste, hvor fast Storthinget er ind voxet i selve Folket. – Sluttelig hedder det: "Norge har practisk viist, at om noget Folk har Anledning til at feire en Nationalfest, saa er det uomtvisteligt det norske. Ære være Eidsvolds-Mændene som Stiftere af den norske Statsforfatning af den 17de Mai. Gud give, at Sverrig eiede noget Lignende, Priis være Norge, som ved Statsforfatningen af den 17de Mai skjænkede den ud af næsten det hele Europa forjagede Frihed et Fristed, hvorfra den, hærdet af Nordens kolde Luftstrøg, engang atter vil udgaae over al Verden, for at prædike for alt Folket – og da haaber jeg, at den ogsaa for Alvor vil opslaae sin Bolig hos os."- Endnu seer man i Jylland ei ubetydeligt Korn udestaaende formedelst det stedse vedvarende ugunstige Veir, som fortsat vedbliver at forhindre og beskadige Jndhostningen. Overalt er man af den Mening, at Aarets Høst i Vanskelighed langt overgik den ifjor og næsten lignede den, der indfandt sig i 1828 og 29, hvorfor man ogsaa anslaaer en betydelig Mængde af den indbjergede Sæd for at være kommen meget slet i Huus, som under Udtærskningen vil vise de værste Følger. Efter de Beretninger og nøie Erkyndigelser angaaende Høstens Udfald, som have været at indhente, lyde disse fra Jyllands frugtbarere Egne aldeles modsat de saare heldige, som i Aalborg Stiftstidende, med Hensyn til Vensyssel, have været fremsatte. Man hører saaledes næsten almindelig bekræftet, at Qvantiteten af Rug og Havre, paa meget nær ei opveier, hvad af samme Kornsorter ifjor blev hjembjerget, hvorom f. Ex. de saare frugtbare Herreder Sønden for Aarhuus afgive en eenstemmig Beretning, idet Kornet næsten overalt indtager meget mindre Huusrum. Den eneste Sæd, hvoraf der er hjem bjerget større Qvantum, er Bygget, som meest blev begunstiget af det indtrufne Veirlig, men som dog ei udfylder, hvad der mangler i de andre Sædarter. At Rugen sidste Foraar tog meest Skade paa de stærkere Jorder, er noksom bekjendt, hvorfor der paa Jyllands mindre gode Jorder forholdsviis er avlet bedre, end paa de kraftigere. Hoved resultatet vil derfor vistnok blive for denne Provinds, at Høsten ei vil kunne henføres til de fortrinlige, men kun tilde jevn gode, hvormed man allerede i Sammenligning med de kort forudgaaede her i Provindsen maa finde sig veltjent.