Berlingske Tidende, 1790-08-13
Paris, den 30te Julii. J Sessionen den 28de hujus blev oplæst et Brev fra Ministeren for de udenlandske Sager, Grev Montmorin, til Nationalforsamlingens Præsident af følgende Jndhold: "Min Hr. Præsident, Omendskiønt jeg har givet Nationalforsamlingens Commissarier alle de forlangte Oplysninger, som behøves, saa vil jeg dog endnu meddele Nationalforsamlinger følgende: Den af Grev von Merey i hans Herres Navn gjorte Ansøgning om nogle Troppers Passage igiennem det franske Gebet, er overeenstemmende med den Sædvane, som stedse har havt Sted, og er naturlig imellem tvende Naboe lande, hvis Besiddelser ere blandede imellem hinanden. Den grunder sig altsaa paa en offentlig Ret, og naar vi ville forandre vore Garnisoner, f. Ex. de i Philippeville og Marienborg, saa maae vi altid ansøge om Passagen for vore Tropper igiennem det Belgiske Gebet. En Vægring havde altsaa været imod Formaliteterne, og ved en lige Leilighed foraarsaget en lige saadan Vægring. Grev von Mercys Ansøgning skedte deruden kun af Forsigtighed. Formodentlig komme aldeles ingen Østerrigske Tropper til at marchere igiennem vort Gebet. J det jeg altsaa har bedet Krigsministeren om at lade sig give Kongens befaling herom, har jeg allene opfyldt en sædvanlig Formalitet, men tillige en Pligt, der paaligger en Minister for de udenlandske Sager, naar han derom anmodes af en fremmed Ambassadeur. At et gandske lidet Antaaf Krigsfolk gaae over vore Grændsers yderste Kandter, kan jo ikke lignes med en Jndførelse af fremmede Tropper. J vore Grændsepladser fra Birch til Dunkirken ligge paa nærverende Tiid 81 Batailloner og 74 Escadroner, og fra Landau til Franche Comte 35 Batailloner samt 30 Escadroner, og altsaa flere Tropper end nogensinde før i Fredstider. De Herrer Commissarier har jeg underrettet om hvad der gaaer for sig i de til os grændsende Lande, hvornæst jeg har den Ære &c. Dette Brev blev strax overleveret til forbemelte Commissarier, som derpaa aflagde Rapport om hvad de havde faaet at vide i Krigssecretariatet, nemlig, at Commandanten i Luxemborg havde hos den herværende Ungerske Gesant beklaget sig over de Udsvævelser, som Jndvaanerne i Givet havde tilladt sig imod de Østerrigske Tropper, og bedet ham om at ansøge Kongen og Nationalforsamlingen om en frie Jgiennemmarch for Østerrigerne. J Henseende til Grændsepindserne havde Commissarierne erfaret, at de nu vare bedre besatte, end sædvanlig, og angaaende Europas politiske Forfatning havde Ministeren søgt dem, at Preussen stod i Forbindelse med Engeland og havde en stor Jndflydelse i Holland; at Engeland vedblev at ruste sig, og at man troede, disse Rustninger havde Hensyn paa Norden, dog havde Ministeren føiet til, at de Engelske Rustninger vare for anseelige, at man kund holde dem for bestemte til Østersøen. Efter denne Rapport blev følgende Decret taget: 1) Fremmede Tropper Passage igiennem det franske Gebet kan, i Følge Decretet af 28de Febr., allene bevilges ved et Decret fra det lovgivende, Corps; altsaa ere de af Krigssecretariatet til Commandandanterne herom afsendte Ordrer at ansees som uafsendte, og Nationalforsamlingen forbeholder sig, hvad den vil fastsatte i Anledning af den Østerrigske Ambassadeurs Forlangende om Troppernes Jgiennemmarch, naar samme bliver underrettet om disse Troppers Antal, Vaaben og March, orden. 2) Kongen skal bedes om at befale, at Folkeret ten bliver respecteret, og Handelen paa Maas beskyttet. 3) Borgerne paa Grændserne skulle bevæbnes, og de deri fornødne Vaaben forfærdiges i alle Landets Gevæhrfabriker.