Berlingske Tidende, 1827-07-20
J Da der paa Uminskis Spørgsmaal, om Forpligtelsen blev antaget, hørtes nogle bejaende Stemmer, erklærede han, at Eeden kunde ansees som aflagt af Alle, hvorpaa man skiltes ad i den Hensigt, igjen at komme sammen om Aftenen hos Kogae komskiAt det virkelig er gaaet saaledes til, er fuldkommen godtgjort, ved de Confrontationer, som fandt Sted med Uminsli i Overværelse af den af Hs. Majestæt Kongen af Preussen dertil ud 1, nævnte Commissair, Regjeringsraad Krause. I den hos Kozakowsti under Uminskis Forsæde holdte Forsamling blev der paa Sidstnævntes Jndvirkning, som gjorde den Posenske Forenings Tiltrædelse afhængig deraf, besluttet en Coni tral=Committee i Warschov. Jndtil enhver Provinds deri havde sin Repræsentant, blev der stemt for at nedsætte en interimisisk Central-Committee. Foreningen skulde bestaae af Menigheder, ikke over ti Medlemmer; nogle saadanne Menigheder skulde danne et District, fire Districter en Provinds. Da Foreningen skulde omfatte Alt, hvor det Polske Sprog tales, saa blev det forrige Polen inddeelt i følgende Provindser: Kongeriget Polen - Storhertugdømmet Posen, med Jndbegreb af Woywodskabet Kalisch - Galizien - Lithauen - Volhynien - Fristaten Kra kan - og Armeen skulde ansees som den 7de Provinds. Til Medlemmer af den interimistiske Central-Committee valgtes: Wiersbolowitz, Lukasinski, Kozakowski, Pradzynski, Kicinsti, Moramski og Sobanski. For Foreningens Udbredelse skulde der virkes af: Uminski i Provindsen Posen, Oborsti i Lithauen, Sobanski i Volhynien. Samme Hverv for dette Aar med Hensyn til Krakau var tiltænkt Jordan, hvortil det imidlertid ikke kom. Ved Valget af Foreningens Benævnelse stemte Uminski for Høstmændene", som den Posenske Forening havde antaget, og med Hensyn til, at denne i Aaret 1794 havde viist sig som tappre Kæmpere, og da Forslaget ikke fandt bifald, projecteredes Benævnelsen: "patriotisk National-Forening." Den sidste Betegnelse synes at have været den almindelig antagne. Paa Uminskes Yttring om at lempe den Posenske Forenings Grundlove til den Warschovske Forenings, blev det overdraget til LukasinskiMorawski og Kitinski at gjøre Udkast i denne Anledning. J de følgende Forsamlinger kom det til levende Debatter angaaende Foreningens Grundlove. Pradzynski og Morawski, som især viste sig ivrige herved, erklærede sig for en repræsentativ Form, hvorimod Lukasinski og Machnicki vare af en anden Mening, og ansaae Committeen kuns som Chefens Organ. Med Hensyn til denne Chef havde man Øie paa Gen. Kniaziewitz, som Uminskipaatog sig at bevæge til at antage Posten. Pradzynski indvendte, at den, som denne Post skulde overdrages til, maatte, da han var at ansee som Chef for Revolutionen, være en berømt Mand, der var agtet af Alle; at det, da Generalerne Dabrowski og Kosinski ikke meere levede, i nærværende Uvished synes at ville være overflødigt at beslutte noget, som maaskee aldrig kunde iværksættes. Man besluttede herpaa, i denne Henseende først at oppebie Resultatet af den attraaede Samtale med Kniaziewict, Oborski afreiste som Deputeret fra Foreningen til Wiino, og traf der med Hensyn til Øiemedet af hans Sendelse sammen i med Romer, Biallocor, Stanislaus=Soltan, Joseph og Stanislaus Gruzewski, Stanislaus og Theophil Mikulitz, Stephan og Stanislaus Mackiewiez, lod dem aflægge den foreskrevne Eed, og opfordrede dem til at vælge en Forstander for et Aar, hvortil Romer blev bestemt. Denne foranstaltede strax derpaa en anden Sammenkomst, hvor han tog Carl Prozor, Aller Pociel og Jgna; Zawisza i Eed, og da enhver Præsident i en Provinds, ifølge den erholdte Jnstrux, skulde have et Provindsialraad af fire Medlemmer, bestemte han hertil de i Foreningen optagne: Fyrst Constantin Radziwill, Woynillowitz, Nowomienski og Adam Soltan. Det saaledes constituerte Provindsialraad tog i Betænkning om man, uden at kjende Foreningens Grundlove, allerede kunde skride frem med dens Indretning, og da Fyrst Radziwill yttrede, at Eedens Jndhold paa ingen Maade stemte med hans Overbeviisning, og at man nødvendig nærmere maatte kjende Foreningens Aand, førend en saa ubetinget Lydighed blev indgaaet, saa blev betingelsen af denne Lydighed udeladt af Eedsformularen. Gruzewski erholdt til at danne de ovennævnte Menigheder, Det Hverv, som Sawisza, Brillewitz, Fyrst Radziwill og havde ingen Fremgang; men vel blev der af Romer i Wilne indrettet en lignende Menighed, som siden efter, da den forøgedes, blev deelt i to. Woynillowitz var Forstander for den anden. Den interimistiske Central-Committees Fremgangsmaade overhovedet og det upassende i flere af den trufne Forholdsregler, hvortil kom den Uforsigtighed, at Papirer, stilede til den Wilnoske Forening, i Romers Fraværelse bleve afleverede til Chodsko, der, skjøndt ellers Medlem af det tidligere Frimureries Capitel, dog ikke hørte til den patriotiske Forening, og i Følge deraf maatte drages ind i denne, da Hemmeligheden paa denne Maade syntes bragt i Fare, gav nogle Medlemmer af hiin Forening Anledning til Misfornøielse, endog til Mistillid. Man vilde bestemt vide, hvem der stod i Spidsen for den hele Forening, og gav at forstaae, at man var tilbøielig til ikke nøiagtig at ville følge de givne Forskrifter. Navnlig erklærede Fyrst Radziwill sig imod enhver blind Medvirkning i en Sag, hvis Øiemed ikke var tilstrækkelig bekiendt, hvorfor han ogsaa, uden at have bevæget de øvrige Medlemmer til at dele hans Anskuelse, strax efter ophørte med at tage Deel i Foreningens Raadslagninger.