Jyske Efterretninger, 1770-08-24
en Reysende, der havde forvildet sig i en Skov, saae ved Midnat imellem Træerne Skinnet af et lidet Lys, og gik der efter. Han kom ved en Gangstie til en Hule, hvori han fandt en Eremitt, hvilken han forhindrede i sine Andagts Øvelser. Andægtige Broder, talede han til ham, forskrækkes ei for en Fremmed, der gaaer vildfarende, og er nødsaget at bede dig om Natleye. - Forskrækkes ey siger du, svarede Eremitten, Kan der ogsaa endnu boe Frygt i et Hierte, der frivillig beslutter at udvælge denne sæle Ørken til Boelig, Træd nærmere, sæt sig i denne Krog paa hin Steen, som er min Seng, og vent Da Dagens Komme? - Denne Steen er din Seng, blev den Reisende ved Hvor er det mueligt at hvile paa saa haardt et Sæde. - Det er mueligt, fordi jeg aldrig gaaer efter Søvnen, men bier, til den selv kommer og trykker mine Øyen til. - Paa saadan Viis maae du sove meget uordentlig, ligesom jeg med Forundring seer, at du ved Midnat endnu er vaagen i denne Ørk. Du giør formodentlig tidt Nata ligere, end naar man sover, fordi Naturen kræver det? - Dagen, og Dag af Natten. Hvor kan man sove ordentretter du dit Arbeyde? Naar jeg har ædt og sovet mig Men naar spiser du - Naar jeg er hungrig - Naar for mæt. Men om denne Tid indfalder om Natten? – Sa forretter jeg det, der lader sig giøre ved Lys. - Men naar dunu paa den Tid er hungrig, hveden tager du da din Spise hvoraf jeg dog ingen Forraad seer hos dig? – Jngen Forraad, See her for mine Fødder staae Rødder nok, dem jeg i Mørke kan finde, og denne Bæk rinder Dag og Nat forbi min Hule. - Er det mueligt, at du ved denne Kost og Levemaade kan blive frisk, - Frisk, J de 12 Aar, da jeg har boet her, veed jeg ikke af, hvad Sygdom er. Men om nu en Sygdom anfaldt dig, maatte du da ikke hielpeløs omkomme, - Men var der da noget tabt i mig? – J det mind den. - Troer du da at jeg kan vedligeholde mit Liv, - ste mistede du et Liv, til hvilket at vedligeholde du er forbundem. - Din Læge og dine gode Venner. Men hvor ere disse Ja vist, ved Lægedom og god Pleye. Hvo skulde give mig at finde, Kan man vel ogsaa forlade sig paa dem, Jo, hvor alt døe? Hvad nytter dem da Læger og Pleye. Dette for ikke det. - Da seer og hører man jo dog, at Folk over at de meget sieldnere vorde syge; lide mindre i deres Sygdomme, og endelig med mindre Elendighed gaae ud af Verden. - O, troe mig, min Ven, der overleveres ved Lægedom og Pleye fleere Mennesker til Døden, end der vel ved samme undgaae Døden. Betragt Bønder og Vilde, som uden Lægedom og Pleye langt sieldnere vorde syge, end de Rige, betænk, hvor mange Mennesker der plages meere med deres Lægedomme, end ved deres Sygdomme, og hvor kiælne og blødagtige den gode Pleye gjør dem, saa de lide uendelig meere af smaae Sygdomme, end andre af de største, og vid endelig, at ingen med større Gremmelse og Fortvivlelse gaaer ud af Verden, end den, der staaer i den Jndbildning, at hans Liv kunde blive forlænget; og den, der besidder alt det, der kan giøre ham det let og behageligt. - O Ven, hvad ere disse for Grundsætninger, og hvad skulde blive af Verden, dersom alle tænkte, som du? Skulde ikke da det selskabelige Levnet ophøre, Skulde ikke Verden da blive en Ørken Ney, enhver vilde tænke paa sin Vedligeholdelse; dyrke Landet, og i øvrigt overgive Forsynet sin Skjebne. Men jeg forlanger ey, at alle Mennesker skulde tænke, ligesom jeg. Hvad da skulde blive af Verden, det bekymrer ikke den, der afsondrer sig saaledes derfra, som jeg. Kunde den ey bestaae, saa skulde dog Himlen bestaae, hvilken allerne jeg søger, det ene bekymrer jeg mig om. Hvor som derimod søger at vinde Verden, og der at gjøre sig Lykke, maae tænke anderledes. Nok, du seer af mit Exempel, at ingen Stand, ingen Levemaade, ingen Mangel i Verden, fører saa meget Ondt med sig, at man ey kunde finde Grunde derved at tilfredsstille sig. Troe mig, at der midt iblant Menneskenes Sværm gives Elendige nok, der lide lige saastor Mangel paa alting, som jeg, der maae føre ligesaa kummerfuld en Levemaade; der ere ligesaa forladte, og dog derhos ligesaa fornøyede, som jeg; Maatte ikke disse stakkels Folk fortvivle, dersom de ey tænkte, ligesom jeg tænker, Afden Ligegyldighed, af den Roe, hvormed den Fattige bærer sin Elendighed, af den Glæde, hvormed han forgløs gaaer sin Skjebne imøde, seer du, at ogsaa en Eremites HovedRegler, der synes dig saa overdrevne, ere fornødne for at lyksaliggjøre den største Deel af Menneskene, og at de virkelig allene ere det, som giøre derester. - Hvo som kan have Magelighed, Pleye og Lægedom, vil altid holde Rigdom, Venner og Læger for store Gaver af Himmelen, og hvo der ey kan have dem, maae lære at kunne undvære dem. - Tag derfor denne Lære=Regel med dig af denne Huule, at det en er dit Kald at forstyrre den Fattige og Elendige i den roelige Besiddelse af det Lidet, han med Nøysomhed nyder; Føler du endskiønt intet af de Byrder og Besværligheder, un Li 2 der der hvilke han sikker, saa tænk derfor ey, at du er bedre end han, og bild dig ikke ind, at det aldrig kan møde dig paa Reysen, som der er mødt ham; Jo, dette og meere kan forestaae dig, som han næsten alt har overstaaet; See til du er skal blive forvildet i Verden, som hiine Daarer ere, der stole paa Livet og Venner, ret ligesom disse aldrig kunde faae Ende, og derfor forspilde Tiden med lutter Narrerier, uden at betænke, de ere Reysende, der, hvor unge og muntre de ere, dog ikke have her noget blivende Sted, men kan være nærved Enden, men erkiend dette, at Renden og Løben i Verden, efter Rigdom og Ære er daarligt og forfængeligt, at Hoppen og Springen i vellystige Selskaber er uanstændigt og skammeligt, thi er det endskiønt den Vey, der behager mange, saa er det og paa samme disse Daarer styrte sig omsider i Ulykke og Fordervelse. - Flye derfor disse lystige Brødre, og søg ikke deres Selskab, skil dig fra dem, om de end vare dine nærmeste Blodsforvanter - Jeg erkiender dit Raads høye Vigtighed og Værdie, og vil derfor altid stræbe at følge. denne Underviisning, som du nu har givet mig. Gud være lovet, jeg veed og er forsikkret om, at min Reyse gaaer igiennem Verden til Himmelen - O en behagelig Lyst=Reyse Jeg gaaer til Himlen, hvor jeg gaaer. - Edderkoppen og Fluen.