Den Vest-Sjællandske Avis, 1841-10-29
J Lands-Over- samt Hof- og Stadsretten er den 12te October paakiendt følgende Sag: Ring, Actor, contra Mette Regine Jensdatter. Dette er en Tjenestepige i Fyen, 25 Aar gammel, hvis Brøde er saaledes oplyst. Efterat hun i længere Tid havde følt sig upasselig, men først i de sidste 4 Uger havde Vished om, at hun var frugtsommelig, paakom Fødselsveerne hende Natten mellem 4de og 5te December f. A., men hun stod dog op den paafølgende Morgen og forrettede sin Huusgierning, indtil, henved Middagstid, Veerne tiltoge i den Grad, at hun atter maatte gaae tilsengs, hvorefter hun omtrent Kl. 1, paa en Tid, da Gaardbestyrerens Kone opholdt sig i det Værelse, hvor hun laa, fødte, uden at Nogen mærkede det, et fuldbaaret Drengebarn. Under Foren tabte hun, som hun paastaaer, Bevidstheden, se men da hun atter kom til sig selv, tog hun Barnet, som indtil den Tid havde henligget under Sengedynerne, op til sig, og antog da, at dette var dødfødt, fordi dets Lemmer hængte ganske slappe, og det ikke rørte sig eller paa nogen Maade gav Livstegn. Hun beholdt derpaa Barnet hos sig i Sengen indtil den paafølgende Nat omtrent Kl. 2, i hvilken Nat en anden i Gaarden tjenende Pige laa i samme Seng med hende, uden at hun for denne aabenbarede sin Tilstand. Paa den nævnte Tid forlod hun Sengen med Barnet i Armen, for at nedgrave dette paa Kirkegaarden; men da hun følte sig altfor svag til at naae saa langt, grov hun i Huusbondens Have et lidet Hul, hvori hun lagde Barnet, og bedækkede det med Muld. Næste Morgen, da Gaardfolkene havde fattet Mistanke, hentede hun efter Huusbondens Befaling Barnet fra det anførte Sted og afvaskede det. Hun har under sit hele Svangerskab stadigen negtet for Alle og navnligen for Barnefaderen, at hun var frugtsommelig, uagtet hun flere Gange udtrykkeligen blev spurgt herom, hvortil hun har anført som Grund i den første Tid Uvidenhed og sin sande Tilstand, og i den sidste Maaned Frygt og Undseelse. Hun har tilføiet, at det har været hendes Hensigt, efterat hun mærkede sit Svangerskab, at skjule Fødslen, saafremt Barnet kom dødt til Verden; men at hun, dersom det var levende, vilde aabenbare, Fødslen, naar denne var skeet. Obducenternes Betænkning gaaer ud paa, at Barnet var fuldbaaret og sandsynligen har respireret, men at den indtrædende Respirationsproces under saa ugunstige Omstændigheder for samme, nemlig Barnets Ophold i en tæt indsluttet Atmosphære, hvor Fødselsacten nylig var foregaaet, og hvor det er antageligt, at der maa have været Mangel paa behørig Livsluft, ikke fuldstændigen har kunne udvikle sig, men derimod snarere er hemmet, og at Sengedynerne, hvorunder Fosteret i længere Tid var skjult, ved at slutte sig tæt og Fosterets Næse og Munds=Aabningen end yderligere sandsynligen have bevirket Døden ved Suffocation. Ligeledes har Sundhedscollegiet yttret, at det om Dødsmaaden ikke kunde have nogen afgjørende Mening, og at, hvor sandsynligt det end i andre Henseender kunde være, at Barnet skulde være qvalt under Dynen, der dog ikke findes noget positivt Tegn til Suffocation. Da nu 667 og 22 ikke kunne anvendes i Mangel af Beviis for, at Moderen enten forsætligen havde ombragt Fosteret eller havt dette til Hensigt, saaledes findes 66–8 eiheller anvendelig, da det ikke er fuldt beviist, at Barnet har været levende født. Derimod fandtes Tiltalte for sit høist ligegyldige og uforsvarlige Forhold i Henseende til Fosteret at burde idømmes en arbitrair Straf hvilken Underdommeren havde bestemt til 4 Aars Forbedringshuusarbeide, men hvilken Straffetid Over(Dagen.) retten nedsatte til 2 Aar.