Aalborg Stiftstidende, 1837-05-30
J Dag er Julifesten endt med et Skuespil, der ler Franskmændenes høieste Fryd og Stolthed - en Revn, den største, der er seet i Paris, siden Napoleon begyndte det russiske Felttog, der paastaaes, at der var 150,000 Mand under Vaaben. - Først gik vi i Formiddags til Boulevarden, hvor Tropperne vare opstillede i den lange Strækning fra Barriere, du Tröne til Barriere de Petoile; Nationalgarden. paa den ene Side, Linietropperne paa den anden. Da vi havde seet Kongen passere forbi, ledsaget af Don Pedro, sine Sønner og en uhyre stor Generalstab, gik vi til Vendomepladsen, som Tropperne, siden skulde trække over, forbi Kongen. For en Fi hver leiede vi en Plads paa en tohjulet Karre, hvori vi fik Selskab af en Dame og nogle Mandfolk. Da Kongen var kommen og holdt paa høire Side af Støtten, naar man kommer fra Boulevarden, vilde vi rykke nærmere hen imod ham; vi stod derfor ned, tog fat i Karren og trak den selv fremad. J Kjøbenhavn vilde det have vakt Opmærksomhed; her, hvor Damerne ganske rolig toge deres Kjoler op og paa Skjørterne satte sig paa Flisestenene, indtil Revuen begyndte, lagde Jngen Mærke dertil. Under Revnen rykkede vi stedse nærmere, eftersom Sulter og Heden gjorde Folkemængden tyndere, men da gik det mageligere; vor Sjouer, som foruden Karren ei ede flere Stilladser paa Pladsen, hans Kone og en Kammerat toge fat, Damen paa Karren tog sin Kjole op og satte sig ned, vi holdt paa Letterne, der dan nede Sidestykkerne, og derpaa rullede vi af. Man tog Plads for at see Høitideligholdelsen af Julidagene, ligesom man oprettede Barricader i Julidagen selv; saasnart man saae et fordeelagtigere Sted, tog hver sit Stykke, Brædder, Tønder, Stole, Borde, Havestiger, Karrioler, Bører o. s. v. og løb hen med det, hvor man fandt, at det kunde opstilles bedre, ved fælles Hjælp sattes Stilladset op i et Øieblik man gav hinanden Haanden og klattrede op. Dronningen sad med sine Børn ved et Vindue i et af de Palladser, der give Vendomepladsen Form af Amalienborg. For at give et Begreb om den uhyre Magt, der i eet Øieblik ved det første Trommeslag kan sættes paa Benene i Paris, vil jeg blot anføre, at Nationalgardens Jnfanteri, som marscherede meget rask forbi Kongen og gik tyve Mand i Front i tre tætsluttede Geledder, var netop 3 fulde Timer og at trække over Pladsen; derpaa kom Artilleriet med 32 svære Kanoner, 2 og 2 af Gangen med de tilhørende Folk i brede Geledder, efter dem sluttede sig det skjønne Cavalleri; begge disse Vaabenarter vare et Qvarteer, om at marschere forbi. Et Par Gange maatte Jnfanteriet standse et Øieblik, og da traadte flere Nationalgardister ud af Geledderne, talte med Kongen og rakte ham Haanden. Denne Dag paalagde ham en Møie, som han bar med en mageløs Standhaftighed og Styrke. Da han red frem og tilbage paa Boulevarden, var han uophørlig sysselsat med at hilse Nationalgarden, Tropperne og Tilskuerne ved at tage Hatten af og, i det Pelotonerne passerede imellem ham og Vendomestøtten, hilsede han paa samme Maade næsten enhver af dem og bukkede dybt for F. nerne. Klokken 5 begyndte Linietropperne at mar, schere forbi; men, da det Halve af Jnfanteriet, Artilleriet og Cavalleriet endnu var tilbage Klokken 5 3/4 og vi næsten vansmægtede af Hunger og Tørst, følte vi større Trang til Middagsmad end til at see Enden af Revnen. Ved Bordet traf jeg en Nationalgardist, som mebrget artig spurgte mig, hvad jeg syntes og Revnen, hvortil jeg kun svarede, hvad der var min inderlige Overbeviisning: jeg ansaae den for et af de største og prægtigste krigerske Optog, Verden kan fremvise, og paa hele Jorden fandtes ikke et Corps, som kunde sættes ved Siden af den franske Nationalgade. "Jeg troer, De har Ret, svarede han, thi i Dag for et Aar siden, da vi ikke havde Øvrighed i Staden, da Alt var overgivet til Uorden og Anarchi, udøvede og haandhævede vi Lovene og forsvarede Fædrelandet, uden nogen Anførsel, uden at vide, hvem vi skulde adlyde, uden Uniform eller endogsaa fuldstændig Arma Den Beundring, som vi ikke kunde andet end nyttre, gjorde den vakkre Mand snaksom og han vedblev: "Jeg er Læderfabrikeur og har nogle og tredive Mennesker i min Tjeneste. Den første Dag, da jeg endnu troede, at Kongen vilde tilbagekalde de skjændige Forordninger, holdt jeg mine Folk hjemme; men, da jeg næste Dag saae, at han havde besluttet vor borgerlige Død og at han lod Soldaterne fore paa mine Medborgere, da bevæbnede jeg alle mine Folk og trak til Kampen med dem. Ludvig Philip er netop den Mand, som Frankrig behøver og som ogsaa kan og vil forsvare det; han er hverken Carlist eller Republicaner; hvis han var det Første, vilde vi ikke taale ham paa Tronen og, var han det Sidste, da vilde han føre en ødelæggende Krig over Landet; thi England, Østerrig og Preussen vilde ikke taale, at vi fik en Republik, som desuden neppe var gavnlig for os. Vi ville kun have Rolighed og Handelens Opkomst, og vort Ønske vil sikkert ogsaa opnaaes; thi Nationalgarden og Linietropperne ere besjælede af en Aand; deres Officerer og de selv have 11 Dag omfavnet hverandre og svoret at forsvare Fædreneland og Frihed til sidste Blodsdraabe. Min Herre, Nationalgarden er stærk ved sin Lydighed mod sine Foresatte og denne har sin Grund i vor Overbeviisning om, at de bedst vide, hvad der er os tjenligst, og at vi næsten alle tidligere have tjent i Armeen. Jeg har selv gjort Felttoget med i Tyskland, og været i Slagene ved Leipzig, Dresden og Waterloo; der have vi kæmpet for Frankrigs Ære, nu ville vi kæmpe for dets Frihed." Disse Ord vare Mandens, det ene til det andet, og jeg negter ikke, at det glædede mig inderligt, at høre en, efter min Mening, saa fornuftig politisk Troesbekiendelse af en simpel Mand. Jeg er ogsaa forsikkret om, at hans Mening var den almindelige for Øieblikket, derom vidnede det uafbrudte Raab Kongen leve!" under Revnen. J Dag kom nu ogsaa en Ting til, som begeistrede hele Paris, man fortalte nemlig, Kongen havde underrettet Nationalgaarden om, at han havde modtaget Efterretning om, at Polakkerne havde slaaet Russerne totalt i et blodigt og afgiørende Slag, dette var Skyld i at Legionerne, idet de passerede forbi, tillige raabte, Vive la Pologne, a bas la Russie, Efter at vi havde spiist og hvilet os lidt ud paa vort Tagkammer, gik vi, som igaar Aftes, igjennen Tuilleriernes Have, som var meget skjønt og imposant illumineret, til Ludvigspladsen, for at see den store Fyrværkeri, som skulde afbrændes paa Broen, der gaaer over Seinen, fra Deputeretkammeret til Pladsen. Menneskemassen langs med Quaien og paa den store Plads var uhyre og ansloges til meer en 3 til 4000,000 Mennesker. Paa Broen forestilledes Overgangen over Broen ved Arcole; det hele Fyrværkeri var forhausende skjønt; men paa eengang frembragte det en Effect, som var forfærdende og overgaaer al Beskrivelse. Vi havde, for 10 Sous hver, faaet en Plads paa et Bord, der stod imellem de mangfoldige Stilladser, hvormed Pladsen var opfyldt. Som vi nu stode paa det og havde, ikke langt fra Fyrværkeriet, seet Overgangen over Broen, brød paa eengang, under en frygtelig Knagen og Bragen, er vældig Vulkan frem af Jorden, noget borte fra Broen, og af den vilde Flammemasse, der indtog en betydelig Strækning og var saa høi som et Huus, foer paa engang 1200 Dusin Raketter, Sværmere, romanske Lys, Tourbillons o. s. v. af alle Farver i Veiret og bedækkede Pladsen med en frygtelig Jld regn, hvori alle stode indhyllede. I det første Øieblik ind og dette Skuespil alle en panisk Skræk og denne forøgedes ved den skrækkelige Hede, som syn tes at ville opbrænde Alt paa hele Pladsen. Næsten hele den forsamlede Mængde begyndte at tage Flugten under en frygtelig Skrigen, og, da Pladsen var opfyldt med Stole, Borde, Karrer o. s. v. styrtede den Ene over og imellem de andre, saa at de laa rundt omkring paa Jorden og vi i et Øieblik stode ganske alene paa vort Bord midt i Jldregnen, uden i vor, rigtignok ikke store, Synskreds at kunne seer andre end Manden, der havde leiet os Jndretningen og som, meget resolveret, vendte en Stol om og holdt Sædet over Hovedet, for at beskytte sig imod Raket, stokkene, i det han forhauset skreeg den ene Gang efter den anden: Ahmon Dieu! quel ravage! Jeg og min Landsmand trykkede os, overraskede af dette forfærdelige Skuespil, tæt op til hinanden og dukkede os, af Frygt for Heden og Raketstokkene, saa dybt ned som vi kunde, uden at tabe noget af den rædsomt skjønne Skue, som fuldkomment udsonede mig, med Fyrværkerierne, hvorom jeg aldrig har havt store Tanker. At Frygten ogsaa var meget velgrundet, bevistes deraf, at, da Skaren, som, da den var kommen sig af sin første Frygt, istemmede et stort, Frydeskrig, drog hjem, slæbte de flere Tusinde Raket stokke, som vare faldne ned imellem den, triumpherende med sig, ja mange havde sex til otte. Vi vankede nu over Vendomepladsen med en Skare, der sang Parisiennen, saa det rystede igjen, og kom derpaa af Sidegaderne hjem, hjerteligen fornøiede over denne skjønne Fest, der var gaaet af uden mindste Uorden, og trætte af vore Vandringer. J vore Vinduer hørte vi endnu, til Klokken var slagen eet, de Syngende paa Børspladsen, hvor der, fra Theatret, som ligger der, blev af forskjellige Julimænd holdte Taler til Folket, og de mange Pistol- og Geværskud, som man her ved høitidelige Leiligheder smelder af paa Gaderne, fra Dørene og i Vinduerne. Saaledes endte en Fest, hvis Høitideligholdelse Frankrig, saameget har frygtet og som Verdens Øine med saa megen Jnteresse har været henvendt paa; langt fra at omstøde Tingenes Orden, har den langt meere befæstet Borgernes Enighed og deres og Kongens gjensidige Kjærlighed. J Eftermiddags Kl. 3 gaves Skuespil uden Betaling paa alle Theatre. Paris, den 8de Januar 1837. - - - Jeg havde i tyske og danske Blade læst saameget om den almindelige Bevægelse, den heftige Gjæring, Urolighederne blandt de lavere Klasser, Spektaklerne paa Gaderne", som foranlediges i Pa gris ved Rygtet om et Angreb paa Kongens Person, om Opdagelsen af en ny Helvedes Maskine, om en Sammensværgelse, et Mytteri o. s. v. o. s. v., at jeg troede, Paris's Befolkning maatte være i et bestandigt Røre ved de ideligen fornyede Forsøg paa at forstyrre dens Rolighed. - Tænk da, hvor forundret jeg maatte blive over, at Meuniers Attentat, - som vel allerede har forhauset baade Tyskland og Danmark, som man vel har anseet for Noget, der har sat hele Paris i Forfærdelse og Uro, som kort sagt, som et svennement. - neppe har gjort anden Virkning her, end at man i de første Dage spurgte: "Hvad hedder Morderen, hvad er han? hvorledes blev han greben, har han Medskyldige, Siden man i den første Time fik Vished om, at hverken Kongen eller Prindserne vare saarede, har jeg ikke hørt, at man i Almindelighed eller iblandt Folket har føiet noget Udtryk af Beklagelse eller Smerte til hine Nysgierrighedens ivrige Spørgsmaal. Jeg stod i Nærheden af Deputeretkammeret for hat see Kongens Ankomst. Hvad der havde lokket mig derhen i det maadelige, raae Veir, var Ønsket: dog engang endnu under mit Ophold i Paris at see det Glimt af Kongens Person, hvorom jeg alligevel havde lidet Haab, da han denne Gang, imod Sæd, vane, vilde begive sig til Kammeret i en lukket Vogn, Paa eengang opstod en uordentlig, forvirret Bevægelse i Toget paa den anden Side Floden, ved Tuilleriernes Have; der var ikke hørt noget Skud eller Skrig formedelst den temmelig lange Frastand, Kanonernes Torden fra Jnvalidernes Hotel, Tummelen af Vognene og de mange Officerer, som rede frem- og tilbage; men alligevel udbredte sig, Gud maa vide hvorfra, pludseligen Ordene: "Man har skudt paa Kongen!" imellem Tropperne og Tilskuerne, strax efter kom en Adjutant i fuld Carriere og med et Ansigt, hvori hele Brabants Beleiring stod afmalet kort Begreb; han kastede sig af Hesten, overgav den til en af de mange Militaire, som nysgierrige sprang til, og sagde et Par Ord, idet han ilede ind i Deputeredekammerets Pallads. Jblandt de, i Forhold til den uhyre Stads Folkemængde, faa Tilskuere i hvoraf en stor Mængde vare Fremmede, opstod en stærk Mumlen, hvori Ordene: "Skudt, Kongen" og Jkke saaret" især gjentoges. Officererne commanderede i Munden paa hverandre og fløi frem og til bage for at sammentrænge Tropperne og National, garden, hvem de med et Par Ord underrettede omden sørgelige Begivenhed, medens de bestandig endte den korte Fortælling med et: "Kongen leve!" som gjentoges med temmelig megen Varme. Endeligen ankom Toget, men deels vare vi imidlertid blevne trængte saa langt tilbage af Tropperne og deels var Kongens Vogn saa tæt omgivet af Generaler, at det var os umuligt at opdage det Allermindste af hans Person. Han blev ledsaget af et meget stærkt, Kongen leve!" som raabtes ikke blot af de opstillede Tropper, men ogsaa af hans talrige Følge. Neppe var Toget forbi, for alle Tilskuerne med største Jilsomhed adspredte sig for at komme over til Gierningssteder og faae noget meer at vide om det Passerede; men alle Tilgange vare strax blevne spærrede og man maatte lade sig nøie med at gaae til Palais Royafor at høre Rygter. To Timer efter var Bevægelsen i denne Anledning kommen mærkeligt i Aftagende ved en anden Gienstand, Kongens Tale ved Kammerets Aabning, som, uagtet den ikke var kort, allerede af mangfoldige Omløbere blev udskreget ved alle Indgange til Palais=Royal og solgt ligesaa vaad, som den kom fra Pressen. Den var slet ikke efter de Flestes Hoved, hvad Spanien angik, thi man er kjed af en Krig, som lader til, aldrig at ville faae Ende i et Naboland, hvis Tilstand ideligen sætterske Frankrigs Rolighed i Fare. "Restaurationen ødslede Penge og Folk paa at undertrykke Friheden i Spanien, hvorfor er Julikongedømmet saa ængstelig for anvende langt mindre for at bevare Spaniens Frihed?" dette Spørgsmaal synes at være almindelig blandt den Deel af Folket, som politiserer, og dertil hører ikke allene den store Mængde, som paa Kaffe=Lon husene eller i de mange Læsecabinetter, med en dybsindig, prøvende Politisk Kandestøber=Mine, langsomt indtage og fordøie Journal des Debats, Messager, Charte", Constitutionel" og hvad alle de Qvaandratalens=Blade hedde, hvori man hver Dag med n smaabitte Tyver finder ofte ubetydelige Themaer ud n hviklede med en uhyre Ordsqvalder, som idag ansees for Viisdomsord og Orakelsprog, men imorgen glem af mes for en ny Ladning - net, til den politiserende Hob høre ogsaa honette Borgermænd, som om Søndag Eftermiddag spadsere udenfor Barieren med debres Familie for at tømme en Flaske god Viin for godt Kjøb. De have saalænge hørt fortælle om, at alden dyrekjøbte Julirevolutions System skal være i Fare og at man af Regjeringens Stemning mod Spanien skal kunne see, om Revolutionen er i Bedring eller nærmere sit Endeligt, at de aldrig forsømme at rykke lidt hen til deres Sidemænd, for at spørge til Spaniens befindende og om, hvad man vel tænker at gjøre ved det.