Berlingske Tidende, 1830-01-01
Det i forrige Uge udkomne 9de Bind af Foreign Review indeholder en særdeles mærkelig Artikel om den græske Revolution og de europæiske Magters Forhandlinger des angaaende. Deri findes adskillige hidtil ubekjendte Bidrag til at oplyse Anledningen til Slaget ved Navarino, hvilket Admiral Codrington selv, med et besynderligt Udtryk, offentligen har kaldet det fortrædelige Slag ved Navarino! Her documenteres, at Adm. Codrington var bemyndiget til det Skridt, som førte til hiint Slag. Han havde nemlig befaling, at beskytte Grækenlands Kyster i en bestemt Strækning, og tillige visse navngivne Øer, imod Tyrkernes Angreb, og til den Ende opfordre, Grakkerne, i Samfund med de forenede europæiske Magters Eskadrer, at blokere de tyrkiske Skibe i Havnene indenfor det betegnede Territorium. I de engelske Admiralers Jnstructioner siges udtrykkeligen, at de tyrkiske Skibe, dersom disse ville blive i Mo dons og Navarinos Havne, skulle udsættes for alle en Krigs Farer. Derfor seilede Admiral Codrington med de forenede Flaader ind i Navarinos Havn og søgte derved, ifølge sin Jnstrux, at formaae Vicekongen af Ægyptens Søn, Jbrahim Pascha, tilat forlade Morea. Kunde han ikke i Mindelighed eller med Magt formaae Jbrahim dertil, saa blev det ham og de andre Admiraler umueligt at bidrage til Opfyldelsen af Hovedpunktet i den bekjendte Londonske Protocol, nemlig at afværge Blodsudgydelse, da de, som siden factisk viiste sig, ikke kunde fæste Liid til Jbrahims Ord. At Admiral Codrington to Gange maatte bortvise Jbrahims Flaade, ja endog een Gang skyde paa den, uden at Ægypterne gjorde mindste Modstand, endskjøndt deres Krigskibes Antal var til Gange større end Admiralens, er en Omstændighed, der, hidtil aldeles overseet, er af største Vigtighed, thi den gav Admiralerne Haab om, at Paschaen, naar han saae deres forenede Stridskræfter, vilde være desto tilbøieligere til at føje sig i Nødvendigheden og antage de forslag, hvilke, som Depeschen til Codrington i almindelige Udtryk antyder, vare gjorte til selve Portens Fordeel. Under disse Omstændigheder kan Admiral Codringtons Adfærd ikke dadles; heller ikke vovede Ministeriet, for Søeslagets Skyld, at tilbagekalde ham; Paaskudet til hans Tilbagekaldelse var, at han, imod de allierede Magters Hensigt, havde ladet Jbrahim Pasch, bortføre græske Fanger til Slaverie. Admiralen erklærede, at han ingen Fuldmagt havde til at visitere tyrkiske Skibe og med væbnet Haand befrie de Fanger, der fandtes paa disse. En lignende Erklæring gav baade den russiske og den franske Admiral. - Historien om Underhandlingerne angaaende den nygræske Stats Grændser, som her udførligen fortælles, er af høi Interesse. Thi af den skjønnes klarligen det Resultat, at vort Ministerium vilde indskrænke Grækenlands Grændser saa meget mueligt var, og først beqvemmede sig til disses større Udvidelse, da de russiske Vaabens Overlegenhed ikke længere kunde drages i Tvivl. Jkkun efter mange Indvendinger og Vanskeligheder gaa det sit Samtykke til en fransk Expeditions Afsendelse til Morea, men forhindrede dog, at den ikke ogsaa befriede Attica. Det er jo noksom bekjendt, at det i Foraaret 1829 opfordrede Grækenlands Præsident, Grev Capodistrias, til at lade de græske Tropper indenfor Peloponnes drage bort, og tillige befalede Gouverneuren paa de joniske Øer, at forhindre Prevesas Blokering, Dette gav Anledning til en bitter Note fra Frankrige, som her anføres, hvori England gjordes opmærksomt paa, at det ikke, uden at ophæve Alliancen, kunde handle paa denne egenmægtige Maade. Svaret paa denne Note anføres vel ikke, men det er jo i det mindste bekjendt, at vort Ministeriums Fordring i Henseende til det græske Fastlands Rømning ei blev opfyldt, og at Grækerne siden have udvidet deres Erobringer. - Hele hiint mærkelige Stykke bærer Auchenticitetens Præg, og man veed fra en paalidelige Kilde, at dets Ægthed, forsaavidt det angaaer Admiral Codrington, er erkjendt af Personer, der ifølge deres Stilling maa være nøje bekjendte med Begivenhederne.