Berlingske Tidende, 1831-09-02
Et Skrift, som i f. M. er udkommen i London under Titelen: Recollections of seven years residence at the Mauritius or lsle de France, indeholder følgende, lidet bekjendte, mærkelige Begivenhed, der, naar den vorder ret bekjendt, uden Tvivvil give Stof til en Novelle eller til en Roman i et Par Bind. - Charlotte Christine Sophie, Prindsesse af Brunsvig Wolfenbüttel, gift med Cesarovitsch Alexis, Car Peter den Første Søn, var, uagtet al sin Skjønhed og Elskværdighed, ikke elsker af sin raa, halvvilde Gemaal. En Dag mishandlede han hende med saa meget Brutalitet, at hendes alt for tidlige Nedkomsmed et dødfødt Barn var en Følge af et Spark, som Barbaren, havde givet hende. Comtesse Kønigsmark, Prindsessens Hofdame og Veninde, der indsaae, at denne efter sin Helbredelse vilde udsættes for nye Mishandlinger af hendes voldsomme Gemaal, besluttede, efter Aftale med hende, at foregive, at hun var døde Alexis, for hvem Budskabet og hendes Død var meget kjært, befalede, at hun ufortøvet skulde begraves; Courerer bleve sendte, for at underrette Car Peter om denne sørgelige Begivenhed, og i hele Europa blev Hofsorg anlagt. Prindsessen undkom lykkeligen i Amerika, med en gammel tro Tjener, der udgav hende for sin Datter. Medens hun levede meget indgetogent i Louisiana. blev hun tilfældigviis gjenkjendt af en Officeer ved Navn d'Au band, der havde seet hende i Rusland; han tilbød hende nu sin Tjeneste. En føje Tid derefter erfarede de, at Aleris Cesarowitsch var død; d'Auband foreslog Prindsessen at reise tilbage til Rusland, hvorhen han vilde ledsage hende. Men hun, den havde lært Privatlivets Lykke at kjende og vidste at sætte Priis derpaa, erklærede, at hun ikke vilde forlade sin nu tilvante Rolighed. Da hendes gamle Tjener paa samme Tid døde, var hun uden en Mands Beskyttelse, og d'Anband, der længe hemmeligen havde elsket hende, beilede nu til hendes Haand; hun skjænkede ham den. Saaledes blev en Prindsesse, der havde været bestemt til at bære en Keiserkrone, en simpel Lieutenants Kone. Prindsessen havde ingen Grund til at angre sit andet Giftermaal; lykkelig ved en Mands Kjærlighed, som hun af frit Valg havde ægtet, levede hun i 10 Aar i uafbrudt Rolighed uden at Ønsket nogensinde vaagnede, atter at blande sig i de glimrende Kredse, i hvilke hun ikkun havde kjendt Sorg og Jammer; men d'Auband blev syg, og hans Kone, ængstelig bekymret for hans Helbredelse, ønskede nu, at de begge skulde begive sig til Frankerige, og der søge den Lægehielp, som savnedes i Louisiana. De indskibede sig derfor til hans Fæderneland, og han gjenvandt snart sin Helbred. DAnband ansøgte derefter om en Ansættelse paa Isle de France, og blev udnævnt til Major ved de derværende Tropper. Men Prindsessen var, inden hun forlod Frankerige, bleven gjenkjendt der af Marskalken af Sachsen; han besøgde hende, og, da han erfarede hendes mærkelige Historie, meddeelte han Kongen denne Opdagelse. Ludvig IV. befalede sin Marineminister, at skrive til Gouverneuren paa Isle de France og anordne, at Major d'Auband og hans Kone skulde vises al muelig Opmærksomhed og Agtelse. Denne befaling blev nøiagtigen efterlevet; Prindsessen levede i roelig Lykke paa Isle de France indtil Aaret 1747, da hendes elskede Mand døde. Nu reiste hun tilbage til Paris, hvor hun døde i en høi Alder.