Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-12-07
Undertegnede have, som gode danske Mænd, med Tilsidesættelse af alle underordnede Partiispørgsmaal og Partiistridigheder, anseet det for vor undersaatlige Pligt, allerunderdanigst at oplyse Deres Majestæt om den Stemning, der har udbredt sig i Folket, i Anledning af hvad der har tildraget sig i den slesvigske Stænderforsamling, navnlig mod vor fædrelandssindede og retsindige Landsmand, P. H. Lorenzen. Vi have med Forundring og Bekymring læst, hvorledes man i de slesvigske Stænders Adresse ligefrem har kaldt Slesvig et tydsk Hertugdømme; at Majoriteten af den Comitee, der var nedsat for at afgive Betænkning om de stænderske Comiteer, foreslaaer at henlede Deres Majestæts Opmærksomhed paa det Ønskelige i, at Slesvig indlemmes i det tydske Forbund, for derved at tydeliggjøre, at Slesvig er tydsk, med en fra Danmark forskjellig Arvefølge; vi have seet Borgere i Slesvig understøtte dette Ønske ved Petitioner; vi have endelig seet Stænderforsamlingen fordre Skibsmærket dansk Eiendom, ombyttet med et schleswigholsteinske eller vedkommende Byes Mærke, og hørt vægtige Stemmer udtale sig derfor, erklærende, at slesvigsk Eiendom var tydsk Eiendom, og at det nuværende Mærke var Slaveriets Stempel. Vox Bekymring voxede endnu mere, da vi erfarede, at en brav dansk Mand, fordi han modsatte sig den schleswigholsteinske Majoritet, og af høihjertet Fædrelandskjærlighed kæmpede imod Statens Sønderlemmelse, blev forhaanet og overøst med haarde Bebreidelser, og da han ved et sandseligt Tegn søgte at lægge sin Mening for Dagen, idet han, opfordret af sine danske Committeenter, benyttede sit Fædrelands Sprog, er med Trusel om Vold bleven krænket i Folkerepræsentantens helligste Rettigheder. Men til Alt, hvad vi saaledes maae finde beklageligt, kommer der endnu en i vore Øine høist foruroligende Omstændighed. Jkke alene have vi nemlig seet, at en Prinds af det danske Kongehuus ikke, efter sin formeentlige Pligt, med et eneste Ord har modsat sig Forslag og Paastande, der saa dybt krænkede det danske Riges ved Arveloven bestemte Udelelighed; men endogsaa Deres Majestæts Commissarius har baade undladt med Kraft og Energi at protestere mod slige for Staten fordærvelige Forslag, og har negtet den danske Repræsentant sin Bistand med den Erklæring, at han ei forstod det danske Sprog. Det er disse Omstændigheder, der opfylde os med Bekymring. At Deres Majestæt deler denne Bekymrings tunge Byrde; at Deres Majestæt vil hævde og beskytte Deres danske Undersaatters Ret til, paa deres egen Grund i deres eget Tungemaal, at forsvare Fædrelandets Eenhed; at Deres Majestæt aldrig vil taale, at en ringe Deel af det danske Riges Jndbyggere, midt i Fredens Skjød, udriver en vigtig Landsdeel af sin inderlige, historisk vel berettigede Forbindelse med det øvrige Rige, at Deres Majestæt i Deres Viisdom vil, medens det endnu er Tid, tage de fornødne Forholdsregler til at forebygge, at en saadan Opløsning af Riget, begunstiget af ydre Omstændigheder, nogensinde skal kunne indtræde, derom ere vi fast og urokkeligt overbeviiste, og det er netop vor undersaatlige Tillid til Deres Majestæts ædle Villie og ophøiede Jndsigt, der bevæger os til for Deres Throne at nedlægge Forsikkringen om, at Deres Majestæt trygt kan stole paa, at Deres trofaste Folk med udholdende Kraft og levende Begeistring vil understøtte denne Deres Majestæts fædrelandssindede Stræben.