Ribe Stifts Adresseaviser, 1792-06-22
De Franske Fiskerier, som drives i Havet, deele sig naturligviis i 2de Greene. Den første indbefatter de langtbortliggende Stokfisk Fiskerier, deels paa Bankerne ved Terreneuve i America, deels ved Island og Hetland i Nordhavet, og Hvalfiskefangsten ved Grønland og paa Kysterne af Brasilien. Den anden bestaaer i de nærliggende Fiskerier paa vore egne Kyster i Ocenet og det Middellandske Hav, og dertil henhører Sild=Makrel= og Sardel=Fiskerierne o. s. v. I Dunkirken legger man sig desuden efter Sildefangst paa de Jslandske Kyster, ligesom og denne Stad driver Skokfiskfangst sammesteds. Stokfisk=Fiskerierne ved Terreneuve ere paa nærværende Tid de eneste langtbortliggende Franske Fiskerier af Vigtighed, men de have siden deres første Begyndelse været underkastede mange Forandringer. De Franske paastaae, at de allerede have besøgt Kysterne af Terreneuve i Begyndelsen af det 16de Aarhundrede. Saameget er i det mindste vist, at de i Midten af det 17de Aarhundrede i temmelig stor Antal besøgte den nordlige Deel af denne *) Uddraget af Historisch Politisches=Magazin for Mar til Maaned 1792, hvori det er oversat efter Balante du Commerce var Mr. Arnould. Øe, som de gave Navn af Lille Norden; Nogle havde endog boesat sig paa den sydlige Kyst ved Havbugten af Plaisance. Regieringen begyndte først i Aaret 1660 at tænke paa Nytten af Fiskerierne ved Terreneuve, dog ikkun for at skade sammes Fremgang; thi den solgte til en privat Mand Besiddelsen af Havbugten ved Plaisance. Dette unyttige og uoverlagte Foretagende af det Franske Ministerium var Aarsag, til, at de Franske Fiskerier ikke kunde staae sig med de Engelske; men at Lighed i denne Green af Jndustrie hos begge Nationer maatte ophøre, saasnart Frankerig efter den Utrechtske Fredslutning maatte afstaae til England den fuldkomne, Besiddelse af Øen Terreneuve, dog med Forbeholdenhed af Ret til at fiske paa en Deel af Øen og paa den store Bank, som hører til samme. Nogle Aar efter den Utrechtske Fred, det er ved Enden af Ludvig den 14des Regiering, beløb Jndtægten, af de Franske Stokfisk=Fiske rier sig omtrent til en Million Livres efter Penges nærværende Værdie. Efterat Frankerig have de mistet med Øen Terreneuve sine Colonier i Lille Norden og ved Plaisance, saa blev det nødt til at forsøge nye Midler til Sikkerhed, for sin Stokfiskefangst. Det forflyttede derfor sine paa Terrenenve boende Fiskere til Cap Breton, som siden blev kaldet Jsle royale. J Aaret 1720 befæstede man Louisbourg, hvilken Havn ligger paa den østlige Kant af denne Øe, Frankerig gjorde og et Forsøg med en Colonie paa St. Jegn i Aaret 1749, paa hvilken Tid Acadierne sammesteds udgjorde et Antal af 3000 Jndvaanere. Da de fleeste af disse vare Agerdyrkere, som fornemmelig vare vante til at legge sig efter Qvægavl; saa troede Regieringen, at den burde lade dem blive ved dette Slags Arbeide; Stokfiskfangsten blev altsaa ikkun dem tilladt, som boesatte sig i Tracader og St. Pierre. Krigen af 1756, som i saa mange Henseender gjorde Frankerig saa stor Skade, ødelagde ligeledes dets Colonier for Stokfiskfangsteen. J Freden 1763 blev besiddelsen af Jsle royale og Louisbourg tilstaaet England, saa at de Franske saae deres anlagte, Fiskerier indskrænkede til Øen St. Pierre og begge de smaa Øer Miqvelon, som de dog ikke turde befæste. For at giøre Forlegenheden og Admygelsen fuldkommen, gav England først i Aaret 1776 sit Samtykke til en lige Deeling af den Canal., som skiller disse Øer fra den sydlige Deel af Terreneuve. Dette er endnu ikke Alt. Begge Magter havde hverken i Aaret 1713 eller 1764 bestemt Grændselingen imellem de Franske og Engelske Fiskerier paa den store Bank, saa at Englænderne, som de talrigste stedse fik Overhaand i de Stridigheder, som dag lig forefaldt imellem begge Nationers Fiskere. Man var i Værk med at afhielpe disse Stridigheder ved en Underhandling, da denne blev afbrudt ved Fiendtlighederne i Aaret 1777. Endelig satte den i Januarii 1783 sluttede Fredstraktat Frankerig vel ikke igien i den Tilstand, hvori det var kommet nogle Aar efter den Utrechtske Fred, men gjorde dog dets Tilstand bedre end den havde været siden 1763. De sex første Artikler af denne Traktat regulere de Franske og Engelske Fiskerier paa Banken ved Terreneuve. Deres væsentlige Jndhold er, at England skal beholde Terreneuve med tilgrændsende Øer; de bestemme Grændserne for de Franskes Fiskerie, bekræfte deres Besiddelse af Øerne St. Pierre og Miqvelon, og give dem Tilladelse til at siske i St. Lorents=Bugten. Ved Begyndelsen, af den Franske Revolution er Beløbet af den Franske Stokfiskfanst steget til en Værdie af 15 Millioner og 731000 Livres. I denne Summe er de paa Øerne St. Pierre og Miqvelon boesatte Jndvaaneres Fiskerie iberegnet for 1300000 Livres, og Dunkirkernes paa Jsland og Herland for 1200000 Livres. Dens Tilvext er merkelig, jeg siger ikke i Sammen ligning med det Udbytte af Stokfiskfangsten, som ved Enden af Ludvig den 14des Regiering ikkun beløb sig til een Million, men i Hensigt til dens Tilstand for den sidste Krig; thi det udgjorde da ikkun omtrent 6 Millioner. Aarsagerne til dens lykkelige Fremgang siden Freden maa ikke søges allene i de Vilkaar, som Traktaten af 1783 bestemmer, men de ere og en Frugt af nogle Local=Anordninger, som Regieringen har gjort, og fornemmelig en Virkning af de Opmuntringer eller Præmier, som ere tilstaaede i Reglementerne af September 1785 og Februarii 1787. Disse Belønninger bleve udfatte til Fordeel for de Franske Handlende, som udførte tørre Stokfisk fra Nationalfiskerierne til Øerne for og under Vinden, som og til Havnene i Jtalien, Spanien, Portugal og Levante. De udgiøre aarlig omtrent 300000 Livres, og ere tildeels bestemte for at bortvende Englændernes og de frie Americaners Concurrence i at forsørge disse forskiellige Handelspladse. Deres store Overlegenhed i Hensigt til de Franske i denne Green af Jndustrie kommer fra de vidt løftige Besiddelser og de faste Boepæle, som de have i de Verdens Egne, hvorhen de Franske aarlig maa reise, for sammesteds at drive Stokfiskfangst. Denne Forandring af Sted foraar sager større Bekostninger, hvormed Prisen paa de Franskes Stokfisk bliver forhøiet. Hvad Hvalfiskefangsten angaaer, saa var samme allerede Begyndelsen af det 16de Aarhundrede i beste Flor. Jndbyggerne i St. Jean de Lüz, Bayonne og Ciboure udsendte dertil 50 til 60 Skibe, og Hollænderne udsendte paa samme Tid ikke fleere dertil. J Aaret 1690 havde Sagerne allerede forandret sig; Basqverne udruste til dette Fiskerie neppe 19 til 20 Skibe, da derimod Hollænderne udrustede dertil fleere end 300 Skibe af forskiellig Størrelse. Ved Enden af Ludvig den 14des Regiering udsendte Boyenne endnu 12 til 15 Skibe paa Hvalsiskefangst. Efter denne Tid standsede ganske denne Green af Jrdustrie i Frankerig. J Midten af dette Aarhundrede giorde Regieringen sig Umage for at bringe Hvalfiskefangsten, fra Boyonne og St. Jean de Lüz i Gang igien. Man oprettede sammesteds et Compagnie eller Mascopie; men Opmuntringerne vare frugtesløse. Siden Freden trak Ministeren for Søevæsenet Jndbyggerne paa Øen Nantucket, som ligger ved Cap Cod ikke langt fra Boston i de forenede Amerikanske Stater, derhen. Disse Øe byggere drive Hvalfiskefangst med lykkelig Fremgang og et uforsagt Mod.