Viborger Samler, 1814-11-28
Her er udkommet en Ovorsættelse af Dronningen af Etruriens egenhændige Fortælling af sine Lidelser. Originalen er Jtaliensk. Den er forfattet med en Sindighed, Overbærenhed og i en Tone, der gjør Dronningens Karakteer megen Ære. Man seer heraf, hvormangehaande store Krænkelser, og Fornærmelser ogsaa Jordens Store kunde vorde ud, satte for, og beundrer den Fasthed hvorved endog det svagere Kjøn veed at bære Lidelser. Dronningen (en Datter, af den sidste Spanske Konge Carl den 4de) fortæller i Bogen disse saaledes: Den 23 Novbr. 1807, fik Hun under Opholdet paa et af sine Lystslotte, af den franske Gesandt den uventede Tidende "at Spanien havde afstaaet Kongeriget Etrurien til Frankrig" og, at Hun maatte berede sig paa Afreisen, da Landet alt var besat af Franske. Hun vidste slet intet af alt dette; men sendte en Coureer til Spanien. Hun fik det Svar "At Hun maatte ile med Afreisen, da Landet ikke længere var Hendes; men at Hun i sin Families Skjød ville finde Trøst" Dronningen reiste, fordi de Franske havde besat Landet og paa uretmæssig Maade proklameret deres Ret dertil. Hun tog Afsked d. 10 Decbr. 1807 fra de Hende kjere Toskanere. - Paa Veien lod man Hende forstaae, at Hun skulle faae Erstatning i Portugal, der forøgede Hendes Kummer, da Hun ikke ønskede at regjere over en Andens Land. Den 19de Febr. 1808 kom Hun til Aranjue, hvor man, da Hun spurgte derom, erklærede "at der ikke var sluttet en Afstaaelsestraktat og Etrurien fra Spaniens Side" Da Hun kom til sin Fader Kongen, i Bayonne, sagde Han hende strax "Du maae vide min Datter, at vor Familie for bestandig har ophørt at regjere i Spanien" Skrækken over denne Tidende havde nær voldet hendes Død. Forgiæves søgte Hun at faae en Samtale med Napoleon, for at bevæge Hamtil Toskanas Afstaaelse. Hun reiste, efter Traktaten i Bayonne og Spaniens Afstaaelse, med sine Forældre til Fontainebleau og fik kuns eet lille elendigt Kammer til sit Ophold, imens Hendes Forældre disponerede, over hele Slottet. Strax efter førtes de alle til Compiegne, hvor Hun ikke behandledes bedre, ja manglede ofte det allernødvendigste. 6 Maaneder derefter fik Hun befaling fra Napoleon at begive sig til Parma hvor Palæet Colorno blev Hende anviist til Ophold med en maanedlig Pension af 50,000 Fr. Hun begav sig derhen d. 5te April 1809 - Men denne Glæde varede kun kort. Da Hun paa Didreisen passerede Lyon, blev Hendes Logie omringet af Soldater og Hun blev befalet at reise til Nizza. Neppe maatte Hun blive Natten over i Lyon og man holdt Vagt ved Hende; Paa Farten til Vands til Avignon udstod Hun megen Krænkelse. J Nizza begegnedes Hun nartigt. Dette bevægede Hende til at tage Flugten paa et Skib og søge Tilflugt i England. De Franske havde udspioneret Hendes Forsæt; Flugten hindredes og, om Midnat brød en Oberst med Soldater ind i Hendes Hotel; undersøgte det for at finde en Englænder, som ikke var der, slæbte hendes Staldmester og Huushovmester til Paris - og i 4 Ma neder taltes ikke meere derom, indtil Hun endelig 4 Maaneder derpaa fik at vide, at der skulle holdes Krigsret over Hende. Nogle Dage efter, da Hun kom af Kirke, forkyndte en Politikommissair hende den fældede Dom der endog offentlig bekjendtgjordes, med Tillæg: at Keiseren af særdeles Naade, lod hende indspærre i et Kloster; Hendes Datter maatte følge Hende; men Sønnen skulle til Hendes Forældre. 24 Timer efter blev befalingen, fuldbragt.