Berlingske Tidende, 1836-04-12
Secretær Algreen-Ussing fremsatte det Amendement: at det maatte behage Hans Majestæt at tage under Overveielse, hvorledes det ved Jnstruxen for Hovericommissairerne af 5te Juni 1795 § 1 tilsigtede Hovedøiemed: "at forene Jorddrotten og Bønderne og Hoveripenge istedetfor Hoveri, kunde forberedes ved passende Midler, navnligen ved, i Lighed med hvad der i Placaten af 24de Juni 1791 er bestemt, at paabyde, at der aarligen skal indhentes Efterretning fra samtlige Godser, hvorvidt gjensidige Tilbud om Hoveriets Afløsning for Betaling have fundet Sted fra Godseiernes eller Fæsternes Side, samt hvilke disse Tilbud ere, og at det almindelige Resultat heraf maatte hvert Aar ved Trykken bringes til offentlig Kundskab. Proponenten bemærkede, at han havde fremsat dette Amendement for derved om muligt at samle de forskjellige Meninger i denne Sag i eet Punkt. Hans Jndstilling, var i det Væsentlige overeensstemmende med Grev Reventlows, kun havde han ikke troet at burde gaae ind i en saadan nærmere Detail, som denne Deputerede, da han meente, at den hele nærmere Ordning af denne Sag maatte overlades Regjeringen. At der kunde være nogen Betænkelighed ved at andrage paa en saadan Forberedelse til Hoveriets Afskaffelse, kunde Taleren ikke indsee. Han for sit Vedkommende kunde ikke ansee Regjeringen ubeføiet til at gribe ind i en Sag af den her omhandlede Beskaffenhed, naar dette maatte ansees uomgjængeligt fornødent. Regjeringen var, efter hans Formening, berettiget til at afløse ethvert Jnstitut, i Staten, der maa ansees i høi Grad skadeligt for det Heles Vel, og naar det fra alle Sider er indrømmet, at Hoveriet i nationaloconomisk Henseende stifter ubodelig Skade og medfører mangfoldige saavel pecuniære Tab. som moralske Onder, saa ligger heri tilstrækkelig beføielse for Regjeringen til at søge det afskaffet. Men Taleren maatte paa den anden Side antage, at der for Øieblikket ikke var nogen paatrængende Nødvendighed for Regjeringen til at indblande sig i denne Sag, idet han nemlig med Proprietær Tutein var enig i, at der i de sidste Decennier havde været særlige Hindringer i Veien for Hoveriets Afløsning, som nu vel for endeel kunne ansees hævede. Men imidlertid kunde det vistnok ikke være til Skade, at Regjeringens Opmærksomhed blev henledet paa denne vigtige Sag. Ved de af ham foreslaaede aarligen indhentede Efterretninger kom Regjeringen i Besiddelse af vigtige statistiske Data til denne Sags fuldstændige Bedømmelse, og den blev ved Paabydelsen af disse Efterretninger givet et ikke ringe Stød til denne vigtige Sags Fremme, uden at der dog skete noget indgribende Skridt fra Regjeringens Side, hvilket for Øieblikket maatte ansees mindre tilraadeligt. Naar Taleren havde foreslaaet, at Resultatet af Forhandlingerne skulde aarligen bringes til offentlig Kundskab, da havde han nærmest sigtet til Resultatet af de indgaaede Foreninger, hvorhos han dog ligeledes i statistisk Henseende ansaae det ønskeligt, at der kunde meddeles en almindelig Oversigt over, paa hvor mange Godser i de forskjellige Provindser Hoveriet, ikke var blevet afløst, samt hvilke de væsentligste Forhindringsgrunde herfor vare, og at Tilbudene fra begge Sider kunde i en almindelig Oversigt bringes til offentlig Kundskab, men uden at det derfor var nødvendigt at offentliggjøre Tilbudene paa de enkelte Godser, skjøndt han, for sit Vedkommende, ikke der saae nogen sær Betænkelighed. Det var Bestemmelsen i det Commissorium, hvorved den store Landbocommission i Aaret 1786 blev nedsat, og hvori det hedder, at Alt, hvad i den Sag blev afhandlet, skulde ved Trykken bekjendtgjøres, der havde bestemt ham til hiint John Finsen.