JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1671-05-01
Polen. 1 At Folket kand igien til Fred og stilhed bøyes, Samt och Soldaten for sin gamle rest fornøyes, Och hielpe Riget mod al fremmed offverlast, Mand nu til Radom er, och der paa drifver fast. 2 Den Tartar-Bassa til Silistrien opbryder, Och med ti tusinde udi Ukrain tilbyder, Til Dorosenske sig at slaae: hvor ofver vil J Polen, udentvil, anrettes fældsom spil.
Danske Mercurius, 1671-05-01
Jtalien. En Hellig Jesuvit (af dem mand fleere finder, Har til Neapolis for de fornemme Qvinder Saaledis prædiket, och dennem taget ind, At de skøt maatte gaae fra vidskab oc fra Sind. Hand hafde dem saa sterck och fast i tvang och afve, At ingen tørde sig fordriste til, at hafve Sin Lyst i sengen med sin egen ecte Mand, Før hand gaf dem forlof, och det for got befand Hand derfor greben er, och maae sin straf forvente. Ja slig en hellig Præst ey vore Qvinder tiente. Thi Jeg paa sverge tør, hans hals oc nakke been Bleef inden aften brut med Spinde-rock oc Teen.
Danske Mercurius, 1671-06-01
Den Danske 1. IX. til den 1. Junii. 1671. Danmark. Aar Regnemesteren sig gifver til at regne, En Messing penge kand vel stoer en sum betegne. Thi som den sættes høyt paa stræg, saa regnes denPaa same vis det och tilgaaer hos Mennisken. End dog Naturens haand os alle formet hafver Af lige slags Metal, hun dog u-lige gafver Vdbytter mellom os, och der med lære vil, At hver skal actes saa, som hand er værdig til. Lad Cato sige, sig at acte der om føye, Naar Rom en anden fremt for hannem vil ophøye Mand af hans tale veed, hand saa kun skrømter dogTilbøed mand hannem der, hand gierne det antoegThi det er Dydens art, at om en skønt hun ikke Sig nogen tid har lærdt, hofmodelig at skikke, Hun dog fortørnes kand, naar hun fornemmer sig, At vorde glemt och ey medfares ordentlig.
Danske Mercurius, 1671-06-01
At Kongen kand sit Hof samt Statz och Krigs betiente En ret indbyrdis fred och eenighed indprænte, Hand dennem hafver gjort om deris gang och sted En visse form och skik, hvor det skal blifve ved. En hver, som hand har høy Bestilling til, skal nyde Sin gang och værdighed. Ja hvo kand det fortryde: Heldst naar hans Majestæt befalder saadan vis. Hvor Kongen sætter mig, der sidder Jeg med pris. 2 Mand om den dapre Mand och Helt Her Gyldenløfve Vel taler noget stoert. Men see, Jeg faaer at tøfve, bedre vished mig endnu berettes kand, At Jeg kand skrifve ret hans Titel, Nafn och Stand Dog det er altid vist, at hvo som hannem kiender, Stadfæste kand, at hand sin største flid anvender, At hand mod Kongen och en hver sin plict kand tee Hvorfor och hannem ey for stoer kand ære skee. Et Bud, som Engelsken til Daner Konning sender, Er nylig kommen hid (hans nafn Jeg ey ret kiender Och har med hilsen och creedentz, som hannem bør, Aflagt sin Herres verf, och været til forhør.
Danske Mercurius, 1671-06-01
Tydskland. 1 Naar Jeg en victig sag och gierning vil begynde, jeg med bassuner det for hver ey maae forkynde, Men holde det i løn, at ingen der af deed, Før Jeg faaer seet min tid och rette Leylighed. En aabenmundet Mand til anslag i Raadstue Ey meere tienlig er, end vingen af en Flue: Thi naar hand sicter nær, er hand fra maalet fjærn. Ney stilletienhed er anslags Siæl och kiærn. Mand om de Hertuger af Lyneborg kand sige, At de den rette tid har ramt saa vel och lige, Paa Brunswig løs at gaae, som dennem altid stoed J næsen op, och sig vel meget tøkke loed. De loede dennem ey med larm och trusel merke. Paa det hun skulde sig mod dennem ey besterckeMed vaaben, kost och Folk, som hun har mangel paa, Och lang beleyring nu kand ikke let udstaae. Mand Mand i den meening er, hun skal sig snart ydmyge, Och for saa stoer en magt sin hofmods top-seyl stryge. Men hvad om saadant och vil andre Stæder naae, Hvis ofvermoed et fald vel snart kand forestaae. Sig Cølne fast omseer, och saa som er i rycte, Maa vel saa saare for sin egen Biskop frycte: Hvorfor hun væbner sig, och har et Regiment, Antaget af det Folk, som hafver Holland tient. Mand hafde tænkt, Serin ikkun at vilde straffet Med ævig fængsels tvang. Men det var ey beskaffet Med hans u-dyd saa vel, at naade var til fals: Den var for stoer hand fick at bøde med sin hals. Mand tvende Grefver end bekommet har til fange, Och meenes, same dom skal dennem ofvergange. For Lands Forræderen ey bør at gange bøn Ney ney, lad hannem faae sin velfortiente løn Frankerige.
Danske Mercurius, 1671-06-01
Den Frandske Konning nu til Dynkerck er at finde, Med tred ve tusinde. Men hvad hand har i Sinde, Det ikke vides end, thi hand paa fæstningen Jkkun arbeyder der, och bedre fæster den Engelland. 1 At Kongen stedse kand paa Riget velfærd drifve, Maae Parlamentet end it aar tilsammen blifve. Det gandske Land omkring Strandsiden er besat Med al fornødenhed, och voctes dag och nat Et større tyfver fast aldrig hørt er blefven, End det, som nyligen til Londen er bedrefvenAffem u-dædiske, som foretoege sig, Af Kongens beste skat at stiæle skammelig. De toege diærveligst af det, som best bevardes: Ja Spir och Krone self af dennem ikke spardes. De vacten stunge need, som hafde dem indluct, Och der med gafve sig til beens och strax paa fluct. De to som ilde var, med meget got undginge, Men resten fangen bleef, och fik i taarn at springe. Hvad giør ey giærighed. Hvad fare, Synd och skam Er den for stoer, som ret har lyst til Mammons kramt Polen. 1 Det store Krigs raad er til Radom ofverstanden; Och blef vedtagen, at den eene med den anden, Som vil opskrifves for en redelig Polak, Skal ruste sig mod den u-rolige Kosak i Thi hand sig Tartaren har til staaldbroder taget, Och mangen herlig Egn med hans magt ofverdraget: Och kunde veyen snart for Tyrken giøre klar, Som och en blodig Krig i Sind mod Polen har.
Danske Mercurius, 1671-06-01
Jtalien. Skal hver den Helgens dag, som Rom paakalder, regnes For hellig hviledag, da kand vel snart optegnes De søgne dages tal. Thi Pafven nys harfem Endnu til Helgne gjort, och slet indhimlet dem. Hand loed Canonerne, saa vel de smaa som store, For dennem brænde løs, der de til Himmels foere. Der med var sagen klar Ja jeg indbilder mig, Canonizerens Nafn af sligt maa reyse sig. Men ah det gode krud til bedre brug og Nytte Vel motte vorden spart. Thi see hvad rof oc bytte Den stolte Tyrk hand af det valske Land henfaaer, Och ved Strandsiden, hvor hand vil, i Land opgaaer.
Danske Mercurius, 1671-07-01
Den Danske LS. til den 1. Julii. 1671. Danmark. de. Jn maanet dict Jeg ey kand gladere begynde, DEnd naar Jeg noget stoert om Kongen kand forkynSiærsommers sivende vor sørge-tid fordrefThi Kongen da til sin regiering salvet blef End dog hans Majestæt sin Konge-stoel och trone Besidder arfvelig, hand dog med Spir och Krone Ey vilde for sit Folk fremstilles offentlig Før hand til lige med jo lod och salve sig. Hvor med hand kiende loed, at saa som hand sit Rige Af Gud alene fik, saa vil och hand ey vige Fra Guds udtrycte Bud, men som hand til har tafn, Forfremme Christelig, hvad os kand skee til gafn.
Danske Mercurius, 1671-07-01
Den dle Fredrichsborg, som ingensteds har mage, Til sligt et helligt verk best siuntis at behage Hvorfor hans Naade der i Kirken glad indgik, Och saa velsignelsen af trende Bisper fik. Hvo der tilstede var, ey kunde nær udsige, Hvor zirligen och vel, hvor ordentlig och lige, Altingest blef bestilt, som bør at actes paa, Naar slig en stoer Monarch sit embed an skal gaae. Lykynsknings Fryde-skrig kom Jorden til at befveEn hver til Himlen bad, och raabte. Kongen lefve Saa liden eller stoer, saa fattig eller rig, Der Ey nogen var, som det jo meente uden svig Der hand med Dronningen kom siden ofver borde, De største Raad och Mænd for dennem høytid gjorde. En hver, som hand var til, udi sin orden stoed, Och gjorde gladelig, hvis hannem var betroed. Men see. min svage pen sig maae forlaaren gifve, Thi den ret aldrig kand, som det sig bør, beskrifve Den Salvings præctighed. Thi spares det til den Som der med efterdags skal pryde Krøniken. Det os er nok, at den, som ofver os skal raade, En Salvet Konning er, och fuld af Himlens naade. Det os er nok, at vi til den os hælde maae, Som Gud har salvet self, til os at forestaae. 2 At same Salvings færd dis større giøres kunde, Hand nogle gode Mænd, som efter Dyden stunde, Udkaaret hafde før, och gjort til Grefver slet, Schæret nogle med Friherrers stand och ret Om deris nafne jeg ey særligen vil røre, Fordi jeg haabes til en hver af dem skal giøre Saa store Gierninger, at baade leeg och lærd Skal ævig mindes dem, och prise deris værd.
Danske Mercurius, 1671-07-01
Chur Pfaltzens ædle Prinds, som i saa mange tider Forventet var af os, ankommen er omsider. Det gandske Land fordi med glæde bryder ud; Men baade først och sidst hans Kongelige Brud. 4 Mand och med glæde det om Holsteins Egn fornemmer, At sig til Kongens haand det gandske Land beqvemmer, Och til Stadtholderen har der paa nys aflagt, Sin Hyldings skyldighed, och lydelse tilsagt. Tydsk Tydskland. Paa Mynster, Magdeborg och Erford mand vel kunde Brunssvig speylet sig, men sig dog ingenlunde Til lydighed forstoed, men foer med pukken frem Hvor ofver hende det ey bedre gik end dem. Med magt hun tvungen blef oc nu maae dennem sverge, Som hun imod var før, og satte sig til verge. Hun Krigs omkostningen och self betale maae, Och altid efterdags for dennem aaben staae. Saaledis gaaer det til: at hvo sin egen Herre, Som hand fremdrages ved, til vrede tør opærre, Och i sin vrange sag ey self vil rette sig, Hand gierne faaer et fald, och dæmpes endelig Frankerige. Frandsosen med sin magt som i spadsering drager, Och intet fientligen mod nogen forerager Men øfver dog sit Folck, och har en storm mod Ath, Som hannem self tilhør, for lyst och leg opsat. panien.
Danske Mercurius, 1671-07-01
Det skønne Slot och Huus Escurial maae klage, Paa den u-milde brand, som har i disse dage, Med hendes herlighed och vidt berømte pract Saa ruttet om, at hun er moxen ødelagt.
Danske Mercurius, 1671-07-01
Engelland. 1 Den Admiral Her Sprag har seet Algiers til gode, Och ni Fregater brændt af deris røfver flode, Som under Bugia sig hafde leyret ind, Och til Italien, maae skee vel, hafde Sind. 2. Den 2 Den fromme Prinds af Jork af hver Mand er beklaget, For Døden hannem har hans sidste Søn frataget. Der sidder hand i sorg, och Børneløs er slet Ja der med och udgik den gamle Cantzlers Æt.
Danske Mercurius, 1671-07-01
Holland. 1 End dog at Holland ey sig hafver at formode Med nogen Mand u-fred, hun med sin Sommerflode Til Søes omkrydser dog, och paa sitfare-Vand Vil spille mester self, saa længe som hun kand. 2 Hvo vil ey dandse der, som Lykken self vil pibe. Mand visse tiding har, hun nylig femten Skibbe Skal af Ost Jndien tilbage fanget hiem, Och moxen self ey veed, hvor høyt hun skatter dem. Den bare Pebber-Cast, som de med sig hiemføre, Ved otte tønder Guld udi værdi skal giøre. Ja naar omkostningen och alting tagesfra, Siv Millioners sum fortient skal være da Jtalien. Af Jesupiters Sect mand hen ved tøser tifve, Som høye Martyrer, for Pafven loed angifve, Med bøn, at deris nafn och maatte skreven staae, Blant deris tal och rad, som skulle kaldes paa Men der hans Hellighed besaae de gamle skrifter, Samt deris Contrafey, hand nogle skarns bedrifter Och pudser ved en deel af dem begangne fand, Hvor om mand vidnissbyrd har nok i Engelland. Thi deris Anslag der, var mod det gandske Rige, Der Konning Jacob och hans Parlament til lige, Ved Bøsse krud og Jld i Luften med en fart Opsprunget skulde slet, bleef dog af Gud bevart. Thi svarde Pafven saa Jeg slige Folk ey dømmer Til Helgnes værd och stand. Thi det som Helgne sommer Det findes ey hos dem. Ney. verdslig syssels træl, Och Martyrs ære krands sig aldrig rime vel.
Danske Mercurius, 1671-08-01
Frankerige. Den Frandske Konning vel er dragen til sit Rige: Men Cølne frycter dog, och sig ey fri kand sige. Sig Strassborg och ey vel til sekerhed tør slaae, Den stund hun hanem seer saa sterk paa been at staae. 2 Hans unge Søn oc Prinds, som Frankerige kalder En Hertug af Anjou, der hand til tre aars alder Var Var kommen nu, blef hand af Døden røfvet bort Thi ganger Faderen med alle sine sort. panien. Den Søe-Stad Panama, til hvilcken Peru førde Den rige skat och Sølf, som Spanien tilhørde, Den skal af Capere, tvert mod at skiel och ret, let. Med magt anfalden och udplyndret være De gafve dennem ud, for Engelsker at være, Men om de sagde sant, skal tiden snarlig lære. Thi Spansken miste der vel god och feed en steeg. Tør der for och til hæffn anrette fældsom leeg.
Danske Mercurius, 1671-08-01
Jtalien. 2 En ny Comet til Rom i Luften sees at spille. Hvad den betyde skal, vi dennem hedenstille. Som der paa sig forstaae. Dog maa mand altid troe. Cometer, naar de sees, forkynde sær u-roEt Skib udaf Algiers, som lang tid hafde draget J Middel-Haffvet om, och mangen Christen taget, Er af Maltheserne, hvor fast det var och stoert, indtagen ridderlig, och slet til Bytte gjort.
Danske Mercurius, 1671-08-01
Tydsland. Den tiding om Razin mand hertildags ey troede. Hvor fast mand sagde Ja, thi mange der paa stoede, Hand Tydsen var for sterck. Men nu skal findis det At hand omsider dog udstandet har sin ret Mand hannem hænder først och fødder lod afskiære, Och kroppen lefvendis for Hunde siden bære, Som søndersleede den, och der med fyldte sig. Var det ey martret nok och pint, hvad siunes dig,
Danske Mercurius, 1671-09-01
Engelland. Joen Blowt, hvis gierninger saa vide gaar af rycte, Hand for en strikke sig vel hafde skiæl at frycte, For hand blant dennem var, som vilde diærfvelig Hensnappet Kronen slet, och der med pakket sig: Men hand det hafver dog saaledis gjort och maget, At Kongen hannem har igien til naade taget. Mand i den meening er, hand noget har i sær For Kongen røbt, som kand hans velfærd gange nær.
Danske Mercurius, 1671-09-01
Holland. 1 Mand strengelig end nu vedblifver frem at fare, Med tolden och forbud paa Frandskens kram och vare, At self end och Papir ey være maae forgiæt, Fordi mand self och kand i Landet gjøre det. 2 Den gamle Resident, som har saa lenge været Til Hag paa Spanskens gafn, och meget sig besværet, Hand død och Jordet er. En anden did igien Med fuldmagt i hans sted er sendt fra Spanien. End nu mand fleere Skib af Jndien tilbage Bekommet har; och skal sig deris ladning drage Til mange tønder Guld. Och der af slutter mand, At det som er fortient, ey lidet være kand Polen. Kosaken staaer paa spryng, och truer an at falde, Med Tartaren, som hand vil ind i Polen kalde. Hvorfor sig Kongen har begifvet til sin Hær, Och vil i marken see, hvad Lykken hannem bær.
Danske Mercurius, 1671-10-01
Den Danske MER. til den 1. Octobris 1671. Danmark.
Danske Mercurius, 1671-10-01
J Om al Naturen da beqvemmer sig til glæde, Naar hun den klare dag fornemmer frem at træde: Saa loed og Dannemark sig mercke frydelig, Der hendes Dronning fik sin Moder hid til sig. Slet ingen var, som Jo med høflighed oc ære Mod hendes Naade toeg, och bad velkommen være. Al Kiøbenhafn udi gevær paa gaden stoed, Och sine Faner vel saa lystig flyfve lod. Soldaten Salve gaf ved sin trommeet och trumme: Kartowers grofve drøn och maatte der tilbrumme Den gandske Stad omkring, at baade Land oc Strand, Hvor ofver maade kiær hun kommen var befand En hver som hende saae, sin bøn til Himlen gjorde, At hun, som Moder koem, i retter tid maae vorde Mormoder til en vist, som voris Cimberland J voris efter tid sig stoer af giøre kand. 2 Men at vor Dronning ey fik same tid tillige Sinædle Broder hid, det vilde Jeg ey sige, Om det u-vaanligt var iblant os Mennisker, At vorde siug: ney Gud os alle mægtig er. Hand bleff paa reysen svag, och derfor fik at blifve Til Hatterslef, och der til sengen sig begifve. Dog det med hannem nu sig bedrer tid fra tid; Och venter hand vel snart sig frisk til Staden hid. Chur Brandenborg sit Bud i denne maanet dage Til Kongen hafver sendt, paa selgis gafn at mage. Hand er som mig er sagt, af Slet en Blommen dal, Och blant Friherrers tal och orden være skal. 4 At Saltetz Compagni dis bedre kand fornemme, Hvor villig Kongen er, det tarf och gafn at fremme, Da vil hand, at naar det indfør er fremmed Korn, Skal det saa stoer en Told ey gifve som tilforn. Hans Naades meening er, at saa som der paa vofves Vel store middeler, och der ved ey vil sofves. Saa bør mand, och i sær, at skaane meest paa dem, Som stræbe lowligen, at komme der med frem Ja hvad en Vudersat fortiener sig och vinder, Det Kongen gierne faaer, saa fremt som nøden minder, Men hvad Vdlænding til prosit och vinding faaer, Det takkes ikke for, men ud af Riget gaaer.
Danske Mercurius, 1671-10-01
Tydskland. 1 Hvad bedre tiding kand i Dannemarck forventes, End at den skønne Brud som nyligen udsendtes Til Heydelberg, har nu med sin udkaarne Prinds Bilager holt, och sig befinder frisk til Sinds. Hvad Daner Konning er i fordom tid och dage Tilvaant, af Keyseren til Fane-Læn at tage, Det hand formedelst sin bestilte Resident Bekommet har, och er saa den sag der med endt Jmellem Keyseren, Chur-Mentz och Trier tillige En felgis pact er gjort. Den enne skal ey svige Den anden, naar som hand af Krig anfectning faaer, Men hielpe troligen, saa vidt som hand formaaer, Ar 4 At och den Cølniske Churførste sig har slaget Med Brunsvigs Hertuger i pact, och det saa maget, At hannem laanes skal en deel af deris magt, Det vorder ofver alt for vist och fant udsagt. 5 Men Spork, af Keyseren til General antagen, Er med sit Folk hen til den Egn ved Eger dragen, Och stande skal paa vagt och i beredskab der, Om nogen noget vil, och Cølne gaae for nær 6 Chur Saxens Herre paa sin Jagt en Hjort har fanget, Hvis Krop i vecten har ni Centner ofverganget. Men her vel skemtes kand. Sligt allevegne skeer, Och i hvad Land mand er, men dog paa sin maneer. Mand Horn-fæ sielden seer, ni Centner op at veye, Men vel af Sølf och Guld ni Centners værd at eye Ja tit vel arm en Mand langt større takker bær, End aller største Hjort, som gaaer i Skow och Kiær Frankerige. 1 Al Christenheden fast begynder op at tige, Och ey begribe kand, hvad anslag Frankerige Har med den store magt, som hand tilhobe slaaer, Ja vel och udenlands, om Folck at verfve, gaaer. 2 Med tolf krigs Skibbemand paa veye var, och vilde Bemestret sig Baldis. men det afgik dog ilde.
Danske Mercurius, 1671-10-01
De ti der af udi det Magellanske Sund Forginge slet: och saa blef resten skut i grund. 3 Leon, som var saa høyt i Kongens Hoff andragen, Och Secreterer der, af Døden bort er tagen. Pompone i hans sted indsættes skal igien: Och en ved nafn Courtin til Sverrig sendes hen Spanien. Sølf Floden er til Land ankommen uden fare, Och har af Sølf och Guld och anden herlig var Saa meget ført, at det tolf Millioner giør Hvor af den halfve deel hans Majestæt tilhør.
Danske Mercurius, 1671-10-01
Engelland. Algiers vel holde maae den ædle Sprag til gode, At hand har nyligen med hendis røfver Flode Saa smuck en munstring holt, och som en dapper (Mand, Skut der af sivf i grund, och trende sat i brand Holland. Krigs Floden, som til Søes har krydset om saa længe Oc intet andet har for al den skat af penge. Som der paa gangen er, end slæb och refven Krop Den er hiemkommen alt, och lagt til Vinter op 2 Om høyheds rettighed, och seyl fra top at fælde, Forden, hvis Land er næst, och meest til Søes har vælde Var Holland vel saa nær i strid med Engelsken Jndvillet nyligen. Och staaer det end saaledis hen Skal der af vorde got, och de ey skulle stødes, Naarde paa Salten Haf igien tilsammen mødes, En klar opljussning faaer vel snart at giøris da Paa hvis som er om sligt vedtagen til Breda.
Danske Mercurius, 1671-11-01
Den Danske II. til den 1. Novembr. 1671. Danmark. Vor langsom Natten gaaer, mand sig igien dog fryder, Naar Morgenstiernen med sin kaare skin frembryder, Och er et visse bud och u-feylbarligt tegn, At Dagen kommer snart til Horizontens Egn Til Lykke, Fred och Lyst ey kunde nogen sinde For voris Cimber Egn et bedre tegn oprinde, End at vor Konge med høy glæde rettelig Kand til en Arfve Prinds nu Fader kalde sig. Det er den første Prinds, som Dannemark kand sige, At hun af arf-ælds tid har aldrig til haftlige: Thi hand er arfve-fød, och uden Kaar och Val Vdi Regeeringen sin Fader følge skal. Der vi den elfte Dag i Sædemaanet skrefve, Da blef den Herre fød. Och vil Gud hand maae lefve, Da skal blant os med lyst och hiertens velbehag Her efter aarligen hukommes same Dag. Hvor frydefuld och fro sig Kongen da beteede, Det kand Jeg ikke nær med stil och pen udbrede. Tromeet och tromme gik. Mand glædskabs løssen gaf Med Klokkers klang och skud, och ikke snart loed af. Det gandske Land och Folk for Gud med lof och ære Fremkom, och bad, at den nyfødde Prinds och Herre, Maae vorde gammel, vis, lifsalig, Lykke-rig, Och baade først och sidst i Dyd sin Fader lig Til Daaben same Dag mand strax med hannem skyndte, Hvor hand sin Christendom och rette lif begyndte, Fik sin Farfaders nafn, och kaldtes Frederig. Ja gifve Gud, hand och maa lefve fredelig. 2 Men see for glæde Jeg forglemte nær at sætte Det, som dog først er skeed. Jeg det igien maae rette. Vor Dronnings Broder hid til os fem dag før Ankom, och blef med pract indført, som der ig bør. Hand sig befinder nu saa frisk och karsk at være, Som nogen sinde før, och er en vaker Herre, geg meener fuldt och fast, det var beskiæret saaAt hand och skulde deel i Kongens glædskab faae.
Danske Mercurius, 1671-11-01
Vor unge Prinds och ey tilforne vilde fødes, Och skue Dagens lius, end at hand kunde mødes Och hilses værdelig af de berømte Mænd, Som Kongen hafde pris og Ridderskab tilkiend. De vaare nitten, vel saa dapre Mænd och kloge: Och finge hver et Kors, som kaldes Dannebroge; Til en er indring om den Danske dapperhed, som mod u-Christne blef i Liflands Egn beteed. For kortheds skyld jeg her ey deris nafne skrifver: Maae sige dog, at dem en hver det rycte gifver, At ingen er blant dem, som er och blifver jo Sin Arfve-Konning och hans huus til Døden træ Fra Gottorp Kongen har det budskab nylig fanget At och hans Søster sig har lykkelig beganget, J det hun hafver fød en ung och deylig Prinds; Thi glæder hand sig høyt, och lystig er til Sinds Men 5 Men Hertug Jochum Ernst, som kaldet blef den gamle, Och sig til Piøne skreef, fik der imod at samle Til sine Fædresig. Det er Naturens gang: Den eene Lifsens lysti den anden Dødsens tvang. 6 Et velbeladen Skib er gangen her fra Lande, Och til Ostindien sin reyse lader stande. Et andet same tid gik til Vestindien. Gud følge dennem self, och styrke næringen. Tydskland. Som Cølne daglig seer, Frandsosen nær at komme, Hun bleeg om næsen er, och lader gaae sin tromme. Saa nær sivf tusinde til vern hun hafver alt, Och fleere faaer til laans, om hende skeer gevalt 2 Hun merker och vel, hvad Churførsten efter tørster Men giør dog Knud af sig, oc reyser sine Børster. Saa det sig lader an, som Mars sit skarpe Sverd Vil strax udrykke der, och giøre blodig færd. 3 At Nider Saxens Kreeds kand holdes u-besværet Af krigs u-lyst, en Dag til Lüneborg har været.
Danske Mercurius, 1671-11-01
Til Regensborg er vel talt got af Keyseren For Lothringen, om hand ophielpes kand igien. Saa meget efterdags ey vil om Lande føres Vaf det tøy, mand saae til Nørenberg at giøres. Fordi Tucthuset der, som det meest gjordes i, Erødelagt i grund af Jldens tyranj.
Danske Mercurius, 1671-11-01
Frankerige. Af Svidsere til Hest et Regiment antages, Maae skee, kun for at see, hvor de, som aldrig rages, Til Hest sig vilde tee med deris store SkjegMand ellers veed at de til fods nok holde stræg 2 Mand mumler om en pact, imellom Frankerige Och Engelsken i løn opreyst. och vil mand sige, At de hver andres nik indbyrdis nok forstaae. De fleeste dog ey troe, det sig kand hafve saa Thi dersom det var sandt, da var det gjort och ude Med det trefolde baand och sterke pactes kunde, Som gaaer saa stoer af verd. Och der af var at see, At Herrer styre Folk. men vinding Herrerne.