Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-01-07
Det var mig ikke uventet, at Hr. W. M. Olrik gjorde sine Anmærkninger i Kiøbenhavnsposten over min Jndrykkelse i denne Avis angaaende Grøn ands Østerbøigd. Ogsaa kunde jeg vel begribe, at den Mening ikke kun er behage ham, at dette Distrikt skulde have ligget paa Østsiden af Grønland; men at han aldeles vilde forkaste alle Underretninger, om gives af ældre islandske Skribenter, havde jeg neppe kunnet troe. Hvoraf har man vel overhovedet faaet at vide, at derhar været en Øster- og en Vesterbøigd, uden at Jislændernes Skrifter, Hvorledes havde Eggers kunnet føre sit formeentlige Beviis for at Øster bøigden laae i Julianehaabs District, uden ved at sammenligne de nyere Undersøgelser over Landet med de ældre iislandske Efterretning Forfatteren mener: "Naar en Reise fra Snefjeldsnæs i Jisland til Midjøkul i Grønland har været saa let at gjøre, som den staaer skrevet i Olut Tryggifnes Sagn, maa den ogsaa kunne gjøres endnu. Veien er fra fordum Tid ikke ble den længere, og om Jsen end i vore Dage er slemmer, har den dog ikke noget fast Hvilepunkt, Meningen heral skal udentvivl være. Da man nu ikke kan komme til Østkysten af Gønland fra Jisland af, har man heller ikke kunne det i det tiende Aarhundrede." Men hvad er det vel, som hindrer i at reise fra Jisland til Østkysten af Grønland, uden Jsen, har denne fordum været tilstede i ringe Mængde, saa maa Reisen da og saa have kunnet lade sig giøre. Men naar vi nu læse i Jver Bardsens Coursforskrift (Eggelses Afhandling i Landhuusholdningsselskabets Skrifter 4de D. S. 251) "Fra Sneefjeldsnæs Vesten paa Jisland er den korteste Vei til Grønland, den kaldes 2 Nætters og 2 Dages Seilads i Vesten, da ligger Gundjøens Skjær ret midt viis mellem Grønland og Jisland, og var dette den game Seilads; men nu er kommet Haviisaf Norderbugten og har lagt sig saa nær fornævnte Gunbjørns Skjær at Jngen uden Livs Vove kan seile den gamle Vei saa harmonerer dette fortreffeligt hermed. Forfatteren mener, at Midjøkul muligen ligger paa Godthaabs Kanten i Vest bøigden. Vanskelighederne ved denne Hypothese, hvilke jeg har fremlat i min forommeldte Jndrykkelse, har han ikke bekymret sig om, men dette er jo og ufornødent, naar man lader haant om Sagerne! – Dog! saa kan man jo ligesaa gjerne antage at Mitjøkul slet ikke har værettil Paa denne Maade fældes altsaa ikke de Jndvendinger, jeg har gjort mod Eggerses Hypothese Vilde man derimod sige, at Østlysten gjerne kan have været Jislænderne bekiendt, uden at de derfor have nedsat sig derpaa, at det ifølge Oluf Tryggesens Sag ikke er nødvendigt, at Eriks fjord maa have ligget sydligere og dog paa Østkysten at Ravnefjorden (eller Hafursfjorden) i Vestbøigden ikke nødvendigviis har ligget ligeoverfor Eriksfjord, fordi man i det tiende Aarhundrede har meent det, saa vilde jeg have indrømmet alt dette, ligesom jeg og endnu vil tilstaa, at Østerbøigden maa søges i Julianehaabs District, dersom der ikke paa Østkysten i Grønland findes et Strøg, der ligesaa godt (eller bedre) svarer til Beskrivelserne over Østerbøig den, som dette District. Paa Side 960 indfører Forfatteren en Fortælling, som ikke vedkommer mig uden for saavidt at den angaaer Personer, som jeg kjender. En Matros ønskede at nedsætte sig i Tunundliowbik og fik den daværende Missionair paa Julianehaab til at understøtte sin Jdee. 1821 fortæller Forfatteren, fik jeg her i Byen Brev fra Præsten og Matrosen om at tale et godt Ord hos Directionen, for dette nyttige Anlæg i bemeldte Fjord. Til Directionen talte jeg ikke derom, gik en Bivei for at forstyrre Planen, og i et Brev næste Aar skjeldte jeg Missionair og Matros Huden fuld," Planen gik derpaa overstyr. - Anledningen til at fortælle dette, er ikke ganske tydelig. At Anlæg til Qvægavl i Grønland ikke kan lykkes, bevises i det mindste ei derved, da Forsøget jo denne Gang ikke blev gjort. Man skulde næsten troe, at Forfatteren havde grebet denne Leilighed for at giøre Bekiendelser a la Rousseau. Dog ligne hans Bekjendelser ikke ganske Rousseaus. Denne fortæller sine egne Forseelser og kommer med det samme til at sætte adskillige Pletter paa andre Personer. Forfatteren derimod vil nedrive andre Personer især den agtværdige Missionair, og gjør os ved den Leilighed, bekjendt med sine egne Feil. Naar man iøvrigt troer, at Missionairen ikke kjendte Matrosens Hengivenhed til Drik, tager han Feil; thi jeg kjendte den netop af Missionairens Fortælling. Men sikkert var han ikke falden saa dybt, at han jo nok kunde have reist sig, og om han - hvilket jeg ikke veed - ved Opholdet i Kiøbenhavn og ved feilslagne Forhaabninger er bleven bragt til at falde dybere, saa maa man beklage, at en Mand af gode Anlæg har maattet bukke under for denne sørgelige Tilbøielighed, hvorfra han maaskee kunde have været reddet hvis han var blevet i Grønland, hvor Fristelserne ere færre. Sorøe den 3die Januar 1831. J. H. Bredsdorf.