Ribe Stifts Adresseaviser, 1846-06-26
Af Dannevirke optage vi følgende Berigtigelse af en usandfærdig Meddel lie 1. Lyng. J Anledning af den Artikel i Lyna Nr. 45, som har til Hensigt at fremstille os som raae og grove Mennesker, hvilket vi nemlig skulle have viist i Gram Have anden Pintsedag, tage vi os den Frihed, at give Publikum især Høiskolens Venner) en sandfærdig Fremstilling af Tildragelserne. Efterat vi om Middagen var tagen fra Rødding, ankom vi til Gram omtrent Kl. 2, hvor vi modtoges af Disciplene fra Ribe lærde Skole, og da vi i disses Selskab havde drukket Kaffe hos Gjæstgiver Nissen, spadserede vi lidt omkning i Haven, ikke som Lyng beretter, i Stormskridt 6–8 med hverandre under Armen, saa at vi spærrede Gangene, men gaaende 2 i det høiste 3 med hinanden, og det vil ingenlunde kunne genere Nogen, da de fleste Gange ere saa brede, at 10 Personer godt kunne gaae ved Siden af hverandre. Derpaa gik vi til det i Haven værende Springvand og sang der nogle danske og svenske Sange, som Lyng siger vi skraalede, men hvis dette havde været Tilfælde vilde Omegnens Folk vist ikke have flokket sig omkring os og bedet os at gjentage dem, samt yttret, at de hellere hørte paa vore danske Sange end paa Harpespillerskens kunstige Meerumschlungen, hvilket tillige beviser, at Lyna igjen har sagt Usandhed, idet den fortæller, at vi ved vor Opførsel bleve Folk utaalelige; thi det var ikke een Gang, man fulgte efter os, naar vi fang, men det var den hele Eftermiddag, saasnart de hørte os syge. Henimod Aften gik vi alle ind i det af Lyna omtalte Telt for at forfriske os udt. J dets ene Ende befandt sig det i Lyna kaldte temmelig store, fornøiede Selskabe, bestaaende af: Kammerjunker Amtsforvalter v. Kroghs tvende Sønner, den ene Forpagter paa Billeslund, den anden fra Harreby, Godsinspector Nissen, Gjæstgiver Nissen selv, et Par andre Herrer, som vi ikke kjendte, men som er sagt os at være Amtmand Johansens Søn fra Lundsgaard og Amtssekretair Vardenburg, samt nogle flere Personer af simplere Stand. Disse omringede en Harpenspillerske, hvem de, ved at yttre, at hvis hun ikke sang hvad de vilde have, ikke fik en Skilling, opmuntrede, eller saa at sige tvang til, saa høit hun kunde, at synge: "SchleswigHolstein meerumschlungen, hvilken delige Sang de af alle Kræfter istemte, for om muligt at overdøve den danske Sang "Danmark deligst Vang og Vænge. der blev sungen af 6-8 danske Bønder, som sad i den anden Ende af Teltet. J den Overbeviisning, at have Lov til at synge med hvad Parti vi vilde, stemte vi naturligviis i med Bønderne, hvorved vimaae tilstaae, at "Meerumschlungen, blev overdøvet. Derover blev ovenmeldte Selskab forbittret, og medens vi sad ved Bordet og ventede paa et Glas Punsch, som vi flere Gange havde forlangt uden at erholde, kom den ene Hr. v. Krogh hen til en af Disciplene fra Ribe lærde Skole, ved Navn Riis, der sad bag Bordet, og idet han søgte at komme over Bænken, foran Bordet for bedre at kunde naae hævede han en Knippel (thi Stok var det ikke) i Veiret og pegede paa den danske Colarde, nemlig Dannebrogskorset, der blev baaren af os alle, spurgte han, hvad det vur for en Plet, der sad paa Kasketten, og hvem der havde berettiget ham til at bære den, Efterat have faaet Svar som Tiltale: "hvad det angik ham," befalede han, at Colarden strax skulde tages af, og da dette negtedes, begyndte han at slaae efter Riis's Hoved med sin Knippel, og skjøndt han i nogen Tid vedblev hermed, var Vedkommende dog heldig nok til hver Gang at afparere Slaget. Hertil kinde vi ikke holde os aldeles rolige og reiste os op fra Bordet, da vi jo gjerne kunde vente mere afdet Slags; og nu begyndte Værten, ovennævnte Hr. Nissen, at skrige af fuld Hals, at det danske Pak(som han kaldte os foruden mange andre smukke Benævnelser, der hyppigt lode fra hans og hans Venners Munde, f. E.: danske Hunde, danske Kieltringer) skulde forlade hans Telt, da vi forstyrrede hans Værtskab. Vi gik da ogsaa ud, ikke fordi vi ved vor Opførsel fandt os forpligtede dertil; men da vi Høiskole Elever vare ganske ubevæbnede, fordi det aldrig faldt os ind at vi vilde blive overfaldne ved denne Forlystelsesfest, medens alle Slesvigholstenerne vare bevæbnede med Stokke eller Knipler, og vi hverken havde Lyst til at sidde og lade os slaae eller see paa at de sloge vore Kammerater. Nu siger "Lynat, at vi hentede vore Kammerater og brøde atter ind i Teltet under en dansk Sang; men det er atter Usandhed, thi neppe vare vi komne udenfor, førend vi bleve angrebne af Gjæstgiveren og de ovennævnte fornemme Herrer, tilligemed nogle dem formodentlig tilhørende Karle, og vi søgte nu at komme ud af Gjæstgiverens Have, hvori Teltet stod. Nu opstod der rigtignok en Kamp, saavel i Gjæstgiverens Gaard som paa Møllepladsen, hvori der vankede blodige Pander paa begge Sider; men vi Høiskole-Elever toge ingen Deel i denne, undtagen at en af os, som fik et Slag i Nakken, fik fat paa en Stok og gjengjeldte, Gud skee Lov med udmærket Held sin Angriber. Vi vare nemlig desværre ikke alene ganske ubevæbnede, men ogsaa kun faa og for det meste smaa, da de fleste af de Store og Stærke vare andetsteds, og det har vel været Aarsag til Slesvigholstenernes store Mod. Til Slutning maae vi ogsaa erindre, at foruden de allerede omtalte Usandheder i "Lyna bliver disses Tal forøget derved, at ingen af os har hørt det mindste til, at Jnspectøren, der iøvrigt ingen Polititegn bar, som Lyng beretter, paabød Rolighed inden han brugte Stokken; heller ikke har der været tænkt paa at arrestere nogen af Høiskolens Elever, som enhver Læser af Lyna ellers maatte troe. Nu overlade vi Publikum at bedømme, hvem der vel har været raae og grove i deres Opførsel, enten de fornemme, unge Herrer eller vi simple Bondesønner. Rødding Høiskole, den 16. Juni 1846. H. C. Clemmensen. J. Riis. F. P. Vind. P. Roost. F. Hansen. F. Müller. H. O. Knudsen. J. Berg. L. Paulsen. C. Thomsen. Løverdags=Rummeret af "Dannevirke blev af Politimesteren lagt under Beslag.