Ribe Stifts Adresseaviser, 1793-07-12
Cairo er en saa berømt Stad, at det er vel Umagen værd at meddeele en omstændeligere Efterretning derom. Denne Ægyntens Hovedstad kaldes ikke i Landet El Cahera, hvilket Navn den fik af sin Stifter; Araberne kiende den ikkun under det Navn Mase, som ikke har nogen bekiendt Betydning, men synes at *) Taget af Hr. Volneys Voyage en Syrie & Egypte. være det gamle orientalske Navn, paa Nederægrpten J. Denne Stad ligger ved Nilens østlige Bredde, en Fierdinqvei fra denne Flod, hvorved den taber en stor Fordeel. Den Canal, som forbinder den med samme, kan ikke holde den skadesløs, fordi den ikkun har flydende Vand medens Oversvommelsen varer. Naar man hører tale om Stor-Cairo, saa skulde 4) Ordet Mair synes at komme af det bebraiske Misraim, hvormed en entlig betegnedes Jndbyggerne i Delta eller Nederægypten, da derimod Jndbyggerne i Thebais eller Overægopten kaldtes Benikous eller Sønner af Chus. man tænke, at den i det mindste var en Stad, som lignede vore Rigers Hovedstæder; men naar man derhos betænker, at endog hos os ere Stæderne først for et Aarhundrede begyndt at udzires, saa vil man let kunde slutte, at den i et Land, hvor Alt endnu er i det 10de Aarhundrede, maa være deelagtig i det almindelige Barbarie. Cairo har og hverken offentlige eller private Bygninger, eller regelmæssige Pladse, eller lige Gader, hvor Bygningskunsten kan anbringe sine Skiønheder. De omliggende Egne udmærke sig ved Sandbakker, som have deres Oprindelse af Ødelæggelser og daglig tiltage. Nær hos disse findes en Mængde Grave og stinkende Rakkerkuler, som skade baade Lugten og Synet. J Staden ere Gaa derne snevre og krumme, og da de ere ikke broe lagte, saa foraarsager den Mængde af Mennesker, Kammeler, Æseler og Hunde, som trænge sig derigiennem, en næsten utaalelig Støv. Private Folk lade ofte stænke Vand for deres Dørre, hvorved Støvet bliver til Dræk og forvolder ildeelugtende Dunster. Husene er imod den østerlandske Sedvane tø til tre Stokværk høie, og ende sig med et flad Tag, der er belagt med Steen eller Leer. De fleste Huse, ere af Jord og slet brændte Teglsteen, de øvrige ere byggede af bløde fine Steene, som hentes fra det nærhosliggende Bierg Mogattom. Alle disse Huuse see ud som Fængsler, saasom de ikke modtage noget Lys fra Gaden. I et Land af denne beskaffenhed er det meget farligt at boe i lyse Værelser; man bruger endog den Forsigtighed at giøre Dørrene meget lave. Den indvortes Indretning er slet; dog finder man hos de Store nogle Ziirligheder og Mageligheder, hvortil især henhøre de vidtløftige Sahle, i hvilke der er Springvand, som falder i Marmorbekkener. Gulvet, som bestaaer af broget Marmor og Facance i mosatsk Arbeide, er belagt med Matter og Matratzer, og derovenpaa er udbredt et kostbart Tæppe, hvorpaa man sætter sig med Fødderne over Kors. Rundt omkring ved Muren staaer en Art af Sopha, der er belagt med bevægelige Puder, som man kan legge bag Ryggen, eller stytte sig paa dem med Albuen. J en Høide til 7 eller 8 Fod er et Træebord besat med chinesisk og jaransk Porcelain. De ellers blotte Vegge ere bemalede med Sprog af Koranen og med broget Løv= og Blomsterværk, som man og finder paa Portalet i Beyernes Paladser. Vinduerne have ingen Glasruder, eller bevægelige Vindues rammer, men allene et gjennemsigtigt Gitterværk, hvilket undertiden, formedelst det kunstige Arbeide koster meere end vore Speilglas Lyset faaer man af den indre Høide, fra hvilken de vilde Figentræer kaste et grønt Skin tilbage, der er behageligt for Øiet. Formedelst en Aabning imod Norden eller oven i Taget, faaer man kiølig Luft, men har derhos den underlige Skik, at in hylle sig i varme Klæder, saasom uldent Tøi og Peltsværk. Den gemeene Mand forkiøler sig mindre i sin blaa Skiorte, og befinder sig bedre.