Kiøbenhavns Maanetlige Postrytter, 1739-11-01
Continuation af Hans Kæyserl. Majestæts Circular=Skrivelse. Førend dette Forbud endnu var paafuldt, har han, Græve af Wallis, uden vores vidende, ofte sendt Obersten Græv Gros til Stor-Vizeren, og med samme indlat sig i een gandske uanstændig, og efternøye Betragtning, i een skadelig Correspondence angaaende Belgrad; hvilket iblant andet har været den fornemste og bevægende Aarsag til at afsige ham, Græve af Wallis, fra at beblande sig med Freds=Verket, og alle derpaa angaaende Correspondencer. Den 2 August., 2 Dage efter den lykkelige Action ved Pantzova, har han, Græve af Wallis, ikke til os, ikke heller til vores Hof=Krigs-Raad, men i en Privat skrivelse, ladet sig dermed forlyde, at Belgrad var visselig tabt, paa Tropper og Officierer kunde han ikke forlade sig, begge vare gandske klemmodige, tilmed var Alting nu gandske Desperat og der var ingen Tiid eller Øyeblik til at forsømme, forat tilkiøbe sig Freden ved Belgrads Overgivelse. Det ommeldte har han i flere andre Breve fra een Post Dag til anden igientaget, og til os har han overskrevet endnu i eftertrøkkeligere Termines, og med dette Tillæg, ligesom det hermed ikke kom an allene paa Dage, men end og paa Timer. Hvor nær det os Saa snart Efterretning om Ac er gaaet, er let at begribe. tionen ved Grotzka var os tilkommen, have vi, af billig Mistanle om Græve af Wallis Opførsel, affodret de øvrige Generalers af høy Rang, tillige med Commandantens i Belgrad Frie Herre af Succow, deres skriftlige Meeninger om de Midler og Maader, ved hvilke denne Importante Fæstning kunde beholdes. Men endnu til denne Time er den sidstes Meening ikke kommet til os, og de øvrige Generalers Vota ere først den 14. Augusti bortsendte af Græve af Wallis, og følgelig den 20 ejusd indkomne. Da nu allerede Faren var saa nær, og blev saa stor forestillet ved Græve af Wallis ofte igientagne Skrivelser og Beretninger, saa har vid og af den om ham forhen allerede fattede Mistanke ikke paa nogen Maade ladet os forlede til, at bifalde dette saa ivrig drevne Forslag, langt mindre at give ham dmagt, men vi ere langt mere bleven styrkede i den Meening. For November Maaned Aar 1739. ning, ikke at lade ham have Haand med udi Freds Verket. Saahave vi, dog det har været mod vores egen Meening, alleneste af den Aarsag, at der ikke noget skal forekaftes os for Gud og Verden, der maae paafølge hvad der ellers vil og kand) holdt det nødvendigt, at erkyndige os om det, som den Commanderende General saa ofte igien tog, havde nogen Grund eller ey; uden det var udi yderste Nøds-Fald, nemlig, naar det var aldeeles umueligt, at redde og holde Belgrad længere, da havde Neuperg (men ikke ellers) Fuldmagt, imod andre ham Specifice foreskrevne fordeele som kunde tienne til vores troe Arve=Landes Sikkerhed, at bevilge ikkun endeel af det, som Tyrkerne disvær af ham er tilstaaet, men langt fra ikke det, som er skeet. Og var ham, Græve af Neuperg, herudi Hænderne saaledes bundne som det nogensinde een Forskrift, Anviisning eller befaling kunde skee. Umueligt skal han og kunde fremvise noget, som med vores Haand er underskrevet, dermed at forsvare det mindste af det, han har gjordt, eller og paa nogen Maade at besmykke det. Man har endnu ikke kundet rumme alt, hvorfor det øvrige skal følge med December Maaneds Avise.