Berlingske Tidende, 1790-12-20
Constantinopel, den 8de November. Den Neapolitanske Minister, Grev Ludolf, har i Kongens sin Herres Navn tilbudet Porten en Speciel=Mediation til Fredens Oprettelse med Rusland. Virkningen heraf vil man faae at see om nogle Dage. - Den 7de i forrige Maaned beærede Sultanen den fra Søetoget tilbagekomne Pacha med Navn af: "Seiervinderen, heftede en Aigrette af kostbare Diamanter paa hans Turban, og forærede ham tillige en prægtig Pels af 7000 Piastres Værdie. Folket var særdeles fornøiet med alle de Æresbeviisninger, som bemeldte Capitain Pacha nød, og Porten søgte derved at ydmyge alle dem, hos hvilke den gamle afdøde Capitain Pachas Erindring endnu er i Agt. Jøvrigt er det vidst, at Flaaden er nu 5 Linieskibe og 3 Fregatter, foruden en Mængde Kirlangis og andre Fartøier mindre, end da den løb ud. Tyrkerne angive sammes Tab for 2 Linieskibe, 7 Fregatter og 4 mindre Fartøier, og sige, at de øvrige ere blevne tilbage i Sinope og Warna, hvilket dog ikke er rigtigt, da den russiske Flaade endnu holder Søen, og nærmer sig alt mere og meere deres Flotille. Saa meget seer man, at de tilbagekomne Skibe have været i en hidsig Trefning, thi de ere alle, saavel Linie skibene som Fregatterne gandske forskudte, og Officererne have ikke ladet denne Skade reparere. Dagen efter Capitain Pachas Jndtog blev givet Ordre til at aftakle Flaaden. - For kort Tiid siden troede man endnu her, at Hr. von Lascarow befandt sig hos Storvistren; men nu veed man, at Underhandlingerne ere blevne afbrudte, og at Storviziren har faaet Ordre, ikke at begynde samme igien, førend Fyrst Potemkin har underskrevet Tilbagegivelsen af Crim og alle de andre gjorte Erobringer, som en Præliminair=Artikel. Den Svenske Gesandt, Hr. von Hedenstamm, har adskillige Gange sendt sin første Tolk til Reis-Effendi, der aldrig har villet indlade sig med ham i nogen Samtale om Statssager. Porten kan endnu ikke glemme, at Sverrig har sluttet Fred med Rusland, omendskiønt forstnævvnte Krone har, derling. efter Hr. Heidenstams Sigende, blot af Venskab til Porten baaret Krigens hele Byede i trende Feldttoge, anvendt paa samme over 60 Millioner Piastre, seer sin Flaade formindskeet fra 24 til 14 Linieskibe, og endelig sluttet en for sin Bundsforvanter gavnlig Fred, ved derved at befrie Porten fra den Uroelighed, hvori Sverrigs kritiske Tilstand efter Slaget den 3die Julii havde sat den. Jmidlertid seer man her Gienparter af en Memoire, som den Svenske Gesandt under 27de Septbr. har overleveret Porten, og lyder efter Afskrivten saaledes: "Undertegnede svenske Minister og Baron von Brentano, have den Ære, herved at meddele den høie Port den Efterretning, at Kongen, deres Herre, som vedbliver de høitidelige Forbindelser imellem hans Rige og den ottomanniske Port, samt forener den høie Ports Jnteresse med sit Folks, ved at redde Sverrig og vedligeholde det ottomanniske Rige i sin hele Styrke, har seet sig nødsaget til at slutte sin Fred med Rusland den 14de August sidstleden. Coureren, der har overbragt denne Efterretning, ankom i Eftermiddag Kl. 3. Den høie Port kan gunstigst erfare, at Kongen, ledet af de samme Grundsætninger og det Sindelav, der bevægede ham til at erklære den høie Ports Fiender Krig, da hele Europa havde sammensvoret sig imod samme, har atter givet den høie Port nye Prøver paa sit Venskab, ved at tage det ottomanniske Riges Jnteresse i en væsentlig Betragtning i de Conferencer, som i Anledning af denne Fred have havt Sted. Kongen af Spanien var i en Tid af nogle Maaneder interesseret for de imellem Hs. Majestæt og det russiske Hof gjorte Forslage, der vare meget fordeelagtige for Sverrigs Grændser. Hs. Majestæt fastsatte som Præliminair=Betingelser: 1) At Ruslands Fred med Sverrig og Porten skulde underskrives paa een og samme Tiid, og 2) at Crim skulde gives Porten tilbage. Keiserinden af Rusland bevidnede sit Vilbehag i disse tvende Punkter, men forestillede tillige, hvormeget adskillige Magter, og fornemmelig det Berlinske Hoff, som i nogen Tiid havde blandet sig i det ottomanniske Riges Jnteresse, gjorde denne Fred vanskelig ; og at hun af den Aarsag havde befuldmægtiget Fyrst Potemkirtil at begynde en særskilt Underhandling med Porten. Da Hs. Majestæt ikke vilde antage noget særskilt Forslag, saa gjorde den Russiske Minister under 13de August den formelige Erklæring, at Keiserinden vilde ligeledes underskrive Freden med Porten paa disse 3de Vilkaar, som tillige skulde tiene til Grundvold for den med samme sluttende Tractat, nemlig 1) At Rusland skulde give Porten alle i denne Krig gjorte Enobringer tilbage. 2) At Crimmskulde igien sættes i den Uafhængenheds Stand, hvori det befandt sig ved Freden af Kainardgi, og 3) at Oczakow og Bender skulle Sløifes. Kongen var i dette Feldttog saa ulykkelig, at miste 9 Linieskibe, Elementerne gjorde, at hans raske Operationer for St. Petersborg mislingede. Kongen af Preussen beskiæftigede sig med en Separat=Fred imellem det Wienske Hof og Porten. Al den Succurs, som høitidelig var lovet Kongen, blev paa engang ude. Efter en overordentlig Udgivt af 70 Millioner Piastre, havde Sverrig nu kun 14 Linieskibe, og dog vilde Kongen, uagtet alle disse trykkende Omstændigheder, forkaste en Fred, der blev ham tilbudet, og som hans Nation begierede. Den svenske og russiske Minister vare skiltes ad. Hs. Majestæt paastod, at man skulde indrykke følgende tvende Artikler i Portocollen, nemlig: 1) At Kongen vilde være den eeneste Mægler imellem Rusland og den høie Port, og 2) at Crim skulde gives tilbage. Keiserinden af Rusland forkastede ved: paa hinandende følgende Courerer Jndrykkelsen af disse Artikke og afslog den ene aldeles. Hendes Minister forsikrede de Svenske Befuldmægtigede, at hans Keiserinde ikke kunde afslaae Kongens Megling, saasnart Freden imellem Rusland og Sverrig var underskrevet. Hvad Artiklen og Crim angik, da kunde Kongen saameget mindre være imod Keiser, indens Tilbud af sammes Uafhængenhed, som Kongen havde selv ved Krigens Begyndelse foreslaaet den, og da Keiserinden endnu aldrig havde brudt sit Ord, saa kunde hun ikke lade sig binde ved en Artikel, der blev indrykket i Tractaten, og vilde i alle Tilfælde være mindre forbindende, end Hs. yttre, de Tilbøielighed til at kiøbe Freden med Porten ved at forlade Crim. Kongen, som af disse i Underhandlingens offentlige Acter indrykte Declarationer blev overvunden, som kiendte Hendes Majestæts Keiserindens Tilbøielighed til Freden, som forlod sig paa de Erklæringer der underhaanden bleve ham gjorte af Hs. Keiserlige Majestæts fornemste Ministre, og som alt for vel følede sit Riges Svækkelse og Umueligheden i at kunne længere, uagtet de dyre, kiøbte Seiervindinger, fortsætte Krigen, - befalede, at underskrive Freden. Endelig beskjæftigede Hs. Majestæt sig blot med disse tvende Gienstande: 1) At Rusland ikke meer kunde blande sig i den Svenske Regiering; 2) at samme forsikrede Porten en lykkelig, og en saadan Fred, der havde været Gienstanden for den nærværende Krig, og at der i denne Tractat intet blev talet og Freden til Abo i Aar 1742, hvorved den i Aaret 1739 sluttede Alliance er tilintetgjort i sine Virkninger. Herved faaer Alliance=Tractaten imellem Sverrig, og Porten en nye Consistence. Saaledes have Undertegnedher troeligen skildret Kongens, Deres Herres Opførsel imod Porten, og de forlange, i en Conference med Reis-Effendnærmere at erklære sig over de Bevæggrunde, der have kommet Hs. Majestæt til at nedlægge de Vaaben, hvilke han brugte til Ære for sig selv og til Gavn for det Ottomanniske Rige.