Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-09-07
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. af GothoseaSextende Aargang. No. 72. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 7 September 1819. Hymne til Glæden. Efter Schiller.) Guist af Himmelstammen, Glæde, Skjønne Møe fra Tempe-Dal! Henryksfulde vi betræde, Sallige! din Guddomshal. Stærk din Tryllevælde binder, Moden segner for din Haand; Fyrsten, Betleren omvinder du et fælleds Broderbaand. Chor. Værer Et, J Millioner Hele Verden dette Kys! Brødre! – over Stjerners Lys vist en kjærlig Fader troner. hver, som vennesalig hylder Venskabs Himmel-Harmonie; hver, hvem Elskovs Eden tryller med sin Jubel stemme i Hver, som blandt al Jordens Siæle, over een kun over Magt! Men hvo det ei kunde, skjæle grædende sig fra vor Pagt. Chor. Alle Klodens Millioner. Sympathiens Magt erkjendt Over Stjerner leder den, hvor den Ubekjendte troner. Alle Væsner suge Glæde af Naturens Moderbryst, Gode, Onde, Alle træde. hendes Rosenspor med Lyst. Kys hun skjænked os og Druer, Venskabs Glød var hendes Bud, Vellyst selv i Ormen luer, og Seraphen staaer for Gud. Chor. Styrter ned, J Millioner. Ahned J en Skaber nye, Søg ham over Stjerners Lys, over Stjerner vist han troner. Glæde er den stærke Fjeder, i den evige Natur, Glæde, Glæde Hjulet leder i det store Verdensuhr. Blomster hun af Spiren bringer, Sole frem af Æthrens Blaae, Sphærer hun i Circler svinger, intet væbnet Øie saae. Chor. Froe, som Sole hende feire, rullende vor Jord forbi, flyver, Brødre, Eders Sti glade som en Helt til Seire. Hun fra Sandheds Jldspeil smiler kjærlig til dens Grandsker ned, og paa Dydens Bjerg hun iler, tro at lede Taalmods Fjed; høit paa Troens Klippespidse hun i Lysets Tempel boer, og bag sprængte Graves Ridse stander hun i Engles Chor! Chor. Lider modig, Støvets Sønner, Lider for et bedre Hist; eengang over Stjerner vist Jer en kjærlig Gud belønner, Guder kan man er giengielde; skjønt er dem at være liig! Sorg og Armod skal sig melde, med de Glade glæde sig Havn og Had og Tvedragt svind Selv vor værste Fiende Fred! Angrens Taare meer ei rinde; svare hver en Qval, han leed Chor. Mild Forsoning qvæge Jorden, Gjelden være slettet ud Brødre, Hist Jer dømmer Gud, som af Eder dømt er vorden! Glæde sprudser i Pokaler, og i Druens gyldne Blod, drikke Blidhed Kannibaler og Fortvivlte Heltemod. Brødre, Op fra Eders Sæder, Glasset modes, Haand til Haand, Skummet høit mod Himlen spreder; dette Glas, den gode Aand! Han, hvem Soles Hvirveltoner, Æmnet for Seraphens Sang Priser Ham ved Glassers Klang, Ham, som over Stjerner troner, Mandigt Mod, naar Trængsler true, Hielp, naar Uskyld kræver den, Evighed hvert Forbunds Lue, Tro mod Fiende som mod Ven, Stoltheds Kraft for Kongetroner gialdt det Livet ingen Tvang, De Fortjente deres Kroner, Løgnens Yngel Undergang! Chor. Tæt i Kreds, thi saa det sømmer; Broder, sværg med mandig Jld, troe du Løvtet være vil, Sværg ved Ham, som hisset dømmer! Frelse fra Tyranners Lænker, Høimod selv mod Lasters Træl, Haab, naar Legemet forkrænker, Naade paa Skafottet selv. Leve, leve selv de Døde! Synger Alle Chorus her: Glemt, forsonet hver en Brøde! Jntet Helved være meer! Chor. Lys vor Afskeedsstund frembryde, sødt os være Gravens Blund! Brødre. J den store Stund, mild os Verdensdommen lyde! A. P. Liunge. Misteller.