Berlingske Tidende, 1806-11-12
Hendes Keiserlige Høihed Arveprindsessen af Weimar har begivet sig fra Eutin til Schleswig. Hendes Kongelige Høihed Hertuginden af Brunsvig og Abedissen af Gan ders heim ere reiste til Glücksburg. - Antallet af de Personer, der reise igiennem det Holsteenske, tage dagligen til Samme Stafet medbragte følgende Bulletiner fra Storarmeen: 15de Bulletin, Wittenberg den 23de October: Man har nu erholdet Efterretninger og Aarsagerne til nærværende besynderlige Krig. Den afdøde GeneralSchmettan havde udkastet en Afhandling, som var forfattet. med Fynd, hvori han viiste, at den preussiske Armee maatte ansee sig som vanæret, men at den dog var i den Stand, at den kunde slaae de Franske, og at man burde begynde Krigen. Denne Opsats, der var stillet som en Ansøgning til Kongen, blev underskrevet af Generalerne Rüchel og Bla cher og understøttet af Prinds Ludvig Fordinand. Derpaa overraktes den til Kongen o. s. v. - Man bør nævne de Mænd, der ikke lode sig forblinde af Krigselskernes Jld Det var den agtværdige Feldtmarskal Møllendorf og General von Kalkreuth. - Som man forsikkrer, sagde Kongen, da han saae det 9de og 10de Husarregiments skiønne Maneuvre ved Saalfeld: Man paastod, at det franske Kavallerie ikke duede. Nu seer man imidlertid, hvad det lette Kavallerie har udrettet, og kan i eraf slutte sig til, hvad Kyrassererne vilde være istand til at giøre. Disse Tropper have naaet deres Overlægenhed ved femtenaarig Fægtning; for at blive dem liig, maatte vi alle føre Krig i lige saa lang Tid; men hvo af os er saa stor en Fiende af Preussen, at han vilde ønske en saa skrækkelig Prøve. - Keiseren der alt havde bemægtiget sig alle Fiendens Kommunicationer og Magasiner, skrev den 12te følgende Brev, som han ved Ordonants-Officeren Montes qvion oversendte Kongen af Preussen : Min Hr. Broder, Jeg har først den 7de denne Maaned modtaget Deres Majestæts Skrivelse af 25de September. Jeg beklager, at man har ladet Dem undertegne samme (Jndholdet angik det samme, som der findes i den preussiske Krigserklæring.) Jeg svarer Dem, blot for at forsikkre Dem, at jeg ikke vil tilregne Dem de Ting, som der indeholdes. De stride alle mod Deres Karrakteer og begges Ære. Jeg beklager og afskyer Forfatteren til et saadan Værk. Strax derpaa har jeg erholdet Deres Ministers Note af første October. De har sat mig Stævne som en ærlig Ridder til 8de October; jeg har holdt Ord; jeg staaer nu midt i Sachsen. Troe mig, jeg har en saa dan Magt, at Deres hele Krigsmagt, ikke længe kan giøre mig Seiren tvivlsom. Men hvortil saa meget Blodsudgydelse? Til hvilken Ende? Jeg fører det samme Sprog med Deres Majestæt, som jeg førte med Keise Alexander 2 Dage før Slaget ved Austerlitz. Himmeler give at kiøbte og fanatiseerte Mennesker, der meere ere Fiender af Dem og Deres Regiering, end af mig og mit Folk, ikke meddele Dem lignende Raad, for at bringe Dem til lignende Resultat! - Sire, i sex Aar har jeg været Deres Ven. Jeg vil ikke benytte mig af den Art af Forvirring, der hersker i deres Raad, og har forledet Dem til Feilgreb. Havde De forlangt mulige Ting af mig i Deres Note; jeg havde indvilliget Dem. De har forlangt min Vanære; og Svaret kunde De ikke et Øieblik være uvis om Krigen er da udbrudt imellem os, og Alliancen for stedse ophævet. Men hvorfor skulle vi lade vore Undersaatte myrde? Jkke attraaer jeg en Stier, der skal kiøbes ved en stor Deel af mine Børns Død. Begyndte jeg først nu min Krigerbane, og maatte jeg skye Feldtslagenes Lykketræf, da vilde dette Sprog ei være brugt paa rette Sted. - Sire! Deres Majestæt bliver overvunden, De udsætter Deres Dages Roe, Deres Undersaatters Tilværelse, uden Skygge af Paaskud. Endnu er De uangrebet, endnu kan De underhandle med es paa en Maade, der anstaaer Deres Rang ; inden en Maaned, er tilende vil De underhandle i en anden Forfatning. De har ladet Dem bevæge til Opæggelser, som man kunstigen havde beregnet og forberedet. De har sagt mig, at de ofte har beviist mig Tienester. Velan, jeg vil give Dem det største Beviis paa, at jeg erindrer mig disse Tienester. Det staaer nu til Dem at rede Deres Undersaatter fra Ødelæggelse og Krigens Rædsler. Neppe er Krigen, begyndt; De kan ende den, og derved foretage en Handling, hvorfor hele Europa vil vide Dem Tak. Vil Dekaane Øre til de Opbragte, som for fjorten Aar siden vilde indtage Paris, og som nu have indviklet Dem i Krig og strax derpaa en offensiv Plan, der er ligesaa ubegribelig, da vil De tilføre Deres Folk et Tab, som De i Deres hele øvrige Løvetid ei vill kunne godtgiøre. - Sire, jeg har fra Deres Majestæt Intet at vinde. Jeg har Jntet vildet vinde. Den nærværende Krig er upolitisk. Jeg indseer, at jeg muligen i denne Skrivelse vil pirre den enhver Souverain egne Ømfølenhed; men Omstændighederne tillade mig ingen Tilbageholdenhed; jeg siger Dem Sagen saaledes, som jeg tænker den. - Jøvrigt, Deres Majestæt, tillade De mig at sige Dem, at det for Europa ikke vil blive nogen stor Opdagelse at erfare, at Frankrige er tre Gange saa folkerig og ligesaa brav og krigersk som Deres Majestæts Stater. Jeg har ikke givet Dem nogen grundet Anledning til Krig. Befal De hun Svarm af Jldesindede og Ubetænksomme at tie for Deres Throne med den tilbørlige Ærefrygt. Gienglv Dem selv og Deres Lande Rolighed. Om De end aldrig meere i mig finder er Allieret, saa skal De dog finde en Mand, der kun fører saadanne Krige, som mit Folks Politik giør uundgaaelig nødvendige, og som ikke ønsker at udgyde Blod i en Kamp med Souverainer, der ikke concurere med mig i Kunstflid, Handel og Statskunst. Jeg beder Deres Majestæt i dette Brev blot at erkiende mit Ønske at skaane Menneskeblod, og at skaane en Nation, som ved sin geografiske Beliggenhed ikke kan være en Fiende af Min, for den bittre Anger, at laaner alt for villigt Øre til saa hurtig forbigaaende Følelser, der saa let opstaae imellem Folkslag og atter forsvinde. J øvrigt beder jeg Gud, min Hr. Broder, at han tager Demi sin hellige og værdige Varetægt. Deres Majestæts gode Broder.