Jyske Efterretninger, 1770-12-14
J sin Tid vil vi slaae Leyr imellem Lybeck og Hamborg, at vi og kunne betage dem al indbyrdes Undsætning. Dernæst vil vi stille Lybeck ved al den Bistand, den kunde have af sin Havn. Men alt dette vil vi, som sagt er, gjøre paa en beleylig Tid; thi først vil vi lokke for den, og, saafremt den da ikke vil tage vor Partie, saa skal den, saa no digt som den vil, bukke under for Seyerherren, og overgive sig paa Naade og Unaade. Den samme Rolde skal spilles med alle de Steder, som ligge ved Østersøen, og, som vi veed, at Stralsunder iblanddem den fornemmeste, saa vil vi og anvende besynderlig Flid paa at faae den undertvungen. Vi vil, nemlig, med største Snedighed see til at vinde baade Naboe=Fyrsterne, og de næstliggende Hanse=Steder, Lybeck og Hamborg, gjøre den større Løfter, end de selv nogen Tid kunne ønske, og for at skaffe sammes Opfyldelse desto større Troværdighed. med Fornøyelse betiene os af Buller og Keiserlige aabne Brever. Og hvorvel der vil møde os stor Vanskelighed med at saae bemældte Steder skildte ved fremmede Fyrsters Undsætning, da det er just disses Rigdom, Tropper, og nødvendige Omsætning af Vahre, der giør Indbyggerne i samme Steder meget befrygtelige, saa skal vi dog med liden Umag trænge igiennem, naar vi kuns vil betiene os af et eeneste Gran af vore mange gamle tilladelige Konster, og giørdemtvivlsom, eller mistænksomme om hverandres Ærlighed, thi dette kan saa let slaae Rødder hos begge Parter, og har saa god Virkning, at vi gjerne tilskrive end og dette eene en stor Deel af vor lykkelige Fremgang. Vi vil da ved almindelige og besynderlige Keiserlige Bevilgnings Buller bekræfte Stederne de Privilegier, som de tragte efter, og befæste dem med de allerkraftigste Forsikkringer og Beskyttelse, paa det Stederne ikke skulle have nogen Uleylighed af de paagrændsende Fyrsters Misundelse. Dernæst vil vi see til at bestære Kongen af Danmark med Freds Forslag, og det paa saadanne listige Maader, som vi allerede med god Lykke have betient os af til at faae heele Tydskland i Snaren, skiønt ingen anden end Fyrsten af Holsteen og hans Adelskab, og paa Svogerskabs Vegne Churfyrsten af Sachsen, kan have nogen synderlig Fordeel af denne Fred. Ey heller vil det blive vanskeligt at begynde eller fuldføre det; thi baade Danmarks Riges Raad og heele Adelskab ønsker intet heller end Fred, og Kongen, seer sig nødt til at rette sig efter deres Villie. Vi maae derfor fornemmelig være betænkte paa at faae opledt en Mand, som af Naturen er skikket dertil, og forsynet med al vores sædvanlige Snedighed; samme skal vi see til at faae listet ind iblandt bemældte Konges fornemmeste Betientere, saa at han stedse kan have Leylighed til at være omkring ham, og med en meget hældig Snedighed under Lutheri Maske føre sig op som en forstilt Katholik. Jeg erindrer og, at Hans Keiserlige Majestæt har bestemt saadan en Mand derhen, men hvem jeg har hørt det af husker jeg just ikke. Skulde dog D. V. ville umage sig med at spørge sig for hos Hr. Altringer, da er jeg temmelig forvisset om, at han paa det nøyeste kiender ham: Mig har de saaledes afmalet ham for, at han skal være en anseelig og yndig Herre, besidde den dybeste Jndsigt i nærværende Tiders Stats=Sager, forstaae den heele Videnskab af gudelige Trækker og Rænker, og derhos være udlært paa at tie og tale i rette Tid; Kort sagt, saadan en Mand, som man intet videre kan savne hos, end at Gud vil værdiges naadelig at skiænke ham til hans Katholske Hierte ogsaa den Katholske Tunge og Bekiendelse, som den yderste og høyeste Fuldkommenhed. Ved ham skal Churfyrsten af Sachsen, Hertugen af Holsten, Prinzen af Bryssel, Fyrsten af Fridland, Grev Tilly og desuden Altringer (alle nemlig ren til noget, uden med hans egen Villie. Alle disse, siger saadanne Fyrster og Herrer, som ikke kan forbinde Keyse jeg, skal ved ham forestille og love Kongen af Danmark Guld=Bierge og Tilbagebringelse af den lyksalige Tidalder. hvorved denne meget ædelmodige, og derover til alle priselige Sindsbevægelser tilbøyelige, Herre, skal lade sig bestak ke til at modtage med største Godtroenhed vore Fredsforslag, og, uagtet han ikke ganske vil træde ud fra Krigens Skueplads, dog alligevel slaae noget af i at bruge sin Magt og Nidkiærhed imod vore Folkes Anslag. Medens nu den med en falsk Glæde anseer Freden, som vi alleneste paa Danske Konge betragter Krigens virkelige Uleyligheder, og Qvantz viis har gjort ham Forslag om, saa vil vi hemmelig og aabenbare efterhaanden angribe Stæderne ved Østerdelst den listige Maade, vi antaste dem paa, deels og fordi søen, saasom de nok skal falde i vores Hænder, deels forme underhaanden vil sende dem alleeneste en Land=Soldat, eller de ikke faae Undsætning fra Kongen. Thi dersom Kongen, en af de smaae Regimenter, saa vil Kongens Raad, (som dette allerede ved bemældte vor troe Mand, skal være dybe nok indpræntet og indpræket), da raabe paa, at man paa nye legger sig ud med Keiseren, og alvorligen, og at man paa den Maade hindrer Fredens Fremgang, ikke uden Virkning, advare Kongen derom, ja beklage Dette maae de ikke heller ansee for at være ubetydende og saa at den aldrig meere igien kan blive bragt til Veye, af liden Virkning, da vi ofte af den hæftige og brændende, Længsel efter Fred, som vi saa snedig har vidst at betienos af, ja endog af meget ringere Kneb, har havt meget godt kiendt, vel skal han under sit store Segl give sine BefuldFordeel. Dog skal Keiseren ikke gjøre sligt offentlig bemægtigede fuldkommen Magt til at handle om Fred og slutte samme, forsikkrende dem endog om, at alt hvad de i saa Re Tilfælde maatte foretage sig, skal af ham selv blive kiendt til at fremlegge for alles Øyen; men hvad hemmelige Be gyldigt. Og denne Fuldmagt skal de være meget villige falinger de have faaet, det faaer aldrig noget Menneske af vide. Jmidlertid skal de trække disse Freds Underhandlinger ud en Tid en efter anden, indrette samme, saavel som at le deres Anslag, efter den allermindste Forandring i Tiden nes Omstændighed, have et Øye paa hver Finger, før at ramme den beleyligste Tid, og skal de ikke uden høystnød tvungne, tilstaae vore Ordens Brødre det allermindste hvorved de maatte formindske den Naade, de kunne vente for ellers vel forrettet Sag. Men om alt dette skal de jævnlig give Keyseren nøyagtig Underretning, og det ved sikkre Folk, hvoriblant jeg da ikke skal blive regnet for den ringeste. Men iblant alle de befalinger, som ovenmældte Fuldmægtiger have at iagttage, er der i sær to Poster, som de for alting maae have for Øyen, nemlig at forvisse sig om hvad Udfald det vil tage med Krempe, Glyckstad og Stralsund, og derefter rette sig i at tilstaae, eller afslaae, Freden. Thi i Henseende til disse Steders naturlige Beliggenhed, som desuden ved Kunst og Flid er bragt til den storste Fuldkommenhed, har dette havt sin grundige Aarsag, eftersom det vil beroe meget paa disse Steder, enten der skal sluttes Fred, eller Krigen skal fortsættes. Thi skulde de forgiæves blive beleyrede, saa komme vi uden Tvivl til at afstaae Jylland og Holsteen igien til den Danske Konge, naar han alleneste edelig vil forpligte sig til, aldrig herefter, paa hvad Grund det endog maatte være, at blande sig i det Tydske Riges Sager, og hans Rigsraader ville indstaae med ham for samme Forpligts Opfyldelse. Skulde der mod Krigen falde lykkelig ud for os, saa vi bleve Mestere af de Steder, saa vil vi ikke give uden Jylland tilbage, og det under samme betingning; og saa vil vi siden, naar det maatte synes os beleyligt, ligeledes driste os til at angribe Lybeck og Hamborg. Naar vi nu paa denne Maade have bemægtet os disse tvende, og andre ovenmældte, Byer, og forsikkret os dem ved tilstrækkelig Besætning, saa skal vi ved en langsom og magelig Beleyring uden nogen Vanskelighed kunne indvikke de øvrige Rigstæder i vore Garn, og, til at bringe det saa længe forønskte, og ligesom af Guds Haand udvristede, Enevolds Regimente over Tydskland til sin Fuldkommenhed, skal da intet være tilbage, uden at vi, ligesom efter et meget kosteligt Maaltid, tager den Sachsiske Churfyrste for os, som en saftig og meget velsmagende Biret, for at blive tidige igien, da villigesom have forspiist os paa saa mange Seyervindinger, og væmmes ved det nedrigste Slaverie, vi have bragt vore Modstandere i. Vi ville da ret for Alvor, og i den største Tryghed, gotte os med at fortære ham, Stykke for Stykke. Og imidlertid vil vi vedligeholde Venskab med Kongen af Danmark, som uagtet han er uden for det Tydske Rige, grændser dog tæt dertil. Hidindtil have vi stillet os an, som vi gjorde stort af hans Venskab, vi vil og ikke heller fremdeles, for at forsikkre os om hans Troeskab, vegre os ved at føye ham i Smaaeting. -Men for alle Ting ville vi ved adskillige Foræringer se til at vinde deres Bistand og Yndest, som sidde ved Roret hans Rige, og vi ville hemmelig besørge saa mange Krigsskibe udrustede, som maatte synes tilstrækkelige til at sætte derover med 50 til 60 Tusinde Mand. Faaer vi sat det i Værk, saa kan vort Anlæg ikke andet end faae det lykkelige ste Udfald, og vi skulde siden ved hver en Leylighed kommes til at styre alting, endog i de Riger, efter vort Hoved.