Aarhuus Stifts-Tidende, 1818-04-18
Amtsprovst Stochholm, Løsagtighed a." vedbliver at give Stof til Avissartikler. Blandt disse har og en Dame i Khvns. Skilderie taget til Gienmæle imod Hs. Høiæra værdigheds famsse Kritik ang. Privattheatrene. Ligesom de blidere Følelser udmærke Qvindekiønnet i det daglige Liv, saaledes bærer hiin Skrivelse Præget af Sindighed, Gode modighed og Upartiskhed. Efterat have forsikret, at hun 1 ingenlunde, for at recensere Amtsprovstens Bog, har taget Pennen, yttrer hun den Mening, at Moralisten gavner mere, naar han som advarende Ven giør opmærksom paa een og anden Umaadelighed i seiskabelige Fornøielsers Nydelse, end naar han, som Misantrop dadler Forlystelser, og med ukierlig Bitterhed angriber dem som deeltage deri Hvorvidt Privattheatre - siger hun fremdeles - ere til Gavn eller Skade for Staten og Moraliteten, det vil jeg overlade til det andet Kiøn at afhandle, hvis Nogen skulde være saa medlidende at antage sig hines Sag; men som Huusmoder, der levende føler og ivrig stræber at opfylde sine Pligter, uden derfor at udelukke sig fra al selskabelig Fornøielse, vover jeg dette Forsøg paa at udvikle hvorvidt den beskyldning er grundet, at den dramatiske Kuns Udøvelse har en skadelig Jndflydelse paa vor huuslige Stilling. Er en Huusmoder mindre agtværdig, om hun stundom tænker paa den Fornøielse hun kan berede Sig og Sine, og just ei derfor behøver hendes huuslige Sysler at vorde forsømte, thi uden Besværlighed kan hun gierne paa eengang stoppe en Strømpe og i Tankerne spille Dronning Elcopatra. Sporg den kierlige Moder, om hun med sin Patteglut paa Skiødet ikke undertiden har tænkt sig som Bedstemoder, Og udrettede hun da mere end om hun havde tænkt paa, hvordan hun om otte Dage skulde spille Mad. Jsegrim, Hvilket Fruentimmer vilde vel - som Hs. H. siger - løbe om i Huset. som en Vanvittig og deklamere sin Rolle, til Latter og Spektakel for alle som omgav hende, ja for hele Byen, det skulde da være i en af Smaakiøbstæderne, hvor Sladder sædvanlig er i god Circulation) derfore gives der jo Prøver. Jeg kiender Mænd, der i Videnskabelighed, Retskaffenhed, Embedsiver og borgerlig Stilling kunne regnes blandt de første, vort Fædreland har at fremvise, der ogsaa helligede den dramatiske Konst deres Fritimer, uden at det endnu er faldet Nogen ind at beskylde dem for at forsømme deres Forretninger derover. Hvorfor vil man da med saamegen Bitterhed dadle Huusmoderen og beskylde hende for Ørkesløshed, naar hun om Aftenen, efter endt Dagsarbeid, ved sit Strikketøy læser en Bog, fordi hun derved lærer en Rolle udenad? Naar hun ikke selv forsætlig vil overtræde fine Pligter, kan hun gierne stum dom spille i en Komedie, uden derfor at forsømme hvad som er og bør være enhver brav Kone helligt. Jeg tør dristig paastaae, at de skiønneste Regler for qvindelig Sædelighed og Dyd ere de, som ere skrevne af Fruentimmer, og endnu veed jeg aldrig, at Nogen af dem har fremstilt den dramatiske Konsts Udøvelse som skadelig eller vanærende for os. Netop, fordi de mere Dannede iblandt os vide af Erfaring, at sand Huuslighed og Talenter me ret godt kunne forenes, og de aldeles Uddannede, Gud være lovet, kun sægte med Jldtang og Kosteskaft. Hvorfor skulde det være mere usædeligt at træde frem i en Vennesikel og fremstille en Dyd, Lidenskab eller Last, end at synge en Arie eller føre en Dands op, Jntetsteds ere Menneskene mere generede end netop paa et Theater, og enhver Spillende kan bevidne, at al Fortrolighed aldeles er forbi naar Dækket er rullet ned, af den simple Grund, at den kun existerer i Phantasien og altsaa maae forsvinde med den. Neppe vil man (uden paa Papiret) kunne fremvise nogen Familie, der blev ulykkelig, blot fordi Konen spillede Komedie; thi den letsindige Kone, der, for at glimre udenfor sit Huus, forglemte at opfylde sine Pligter hiemme vilde sikkert have gjort Sig og Sine ulykkelig, om hun end aldrig havde betraadt et Theater. Derimod kiender, jeg personlig mere end een Kone som spiller Komedie, der ude som hiemme kunne fremstille den værdige Moder; mere end een elskværdig Pige, der er ligesaa sædelig, beskeden og godmodig hiemme, som paa Theatret. Men ikke allene vore allernskyldigste Glæder, men endog vore allernødvendigste Dyder kunne jo blive Midler til vor Fordærvelse, naar vi ikke udøve dem med Fornuft. Gid jeg i dette Øieblik kunde føre Dem herind i min Stue, vilde jeg selv kunne give Dem et levende Beviis paa, at vi kunne udrette mede, end een Ting af Gangen, thi medens jeg skriver dette, vugger jeg med den ene Fod mit mindste Barn, og maae tillige være Fredsdommer og Nægler mellem mine andre Rollinger. Til Slutning anmoder hun Enhver som føler Kald til offentlig at moralisere for Kiønnet, at de ikke med tordnende Magtsprog fordre det skal ligne sine Oldemødre, der havde en gandske anden Opdragelse og dog ei heller vare seilfrie. Hun ender med det Theema: Nyd enhver Fornøielse som Din Alder, Stand og Stilling tillader dig; men nyd den med Maade."