Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-10-21
Det er bekjendt, at der i Forordn. af 15de Mai 1834 ikke findes regulerende Bestemmelser angaaende Fremgangsmaaden med Hensyn til Adresser og Forslag til samme, og Veiledningen maa derfor søges deels i analoge Bestemmelser, deels i den Praxis, der lidt efter lidt har dannet sig i saa Henseende. Nu vil det udentvivl være Forsamlingens Medlemmer vitterligt, at i ingen af de hidtil afholdte Stænder sessioner, hverken i Kongeriget eller i Hertugdommene, noget Andragende om en Adresse har været opslaaet med Jagttagelse af samtlige Former, som ere foreskrevne for private Propositioner. Jeg skal i den Henseende blot henholde mig til eet Exempel, nemlig fra den sidste jydske Stænderforsamling. Her blev indleveret et Forslag til en Adresse, hvori i Særdeleshed skulde udtales den Stemning, der viste sig i Provindsen som Følge af de Anskuelser, der have gjort sig gjældende i Kongens Raad, og den Jndflydelse disse have udøvet paa forskjellige for Nationen vigtige Anliggender." Dette Andragende havde, saavidt man kan slutte af Stændertidenden, ikke været opslaaet Dagen forud; det hedder nemlig i den viborgske Stændertidende (S. 33). Endvidere tilkjendegav Præsidenten, at han fra Kammerraad Wulff havde modtaget følgende Forslag til en Adresse, osv.; i samme Møde blev Forslaget derpaa forhandlet. Heller ikke og dette er et andet Punct – skjønner jeg, at den Fremgangsmaade som den høitagtede kgl. Commissarius i den ommeldte Skrivelse har gjort Paastand, paa, finder Medhold i de Fordringer, som tidligere af ham selv ere opstillede med Hensyn til Behandlingen af Andragender om Adresser. Det er oftere af Commissarius saavelsom af flere Deputerede erindret, at, naar en Adresse indeholdt specielle Andragender, hvorved den erholdt Characteren af en Petition, maatte selvfølgelig alle de Forholdsregler, iagttages, som gjælde for private Propositioner i Almindelighed, men hertil har Commissarii Fordring hidtil indskrænket sig. Jeg skal i den Anledning atter henholde mig til et enkelt Exempel af den viborgske Stænderforsamling i 1842 (S. 62), hvor den kgl Commissarius har yttret sig saaledes: "Der kan Jntet være imod denne Fremgangsmaade (hvorpaa Adresserne hidtil ere bleve behandlede) at erindre, saalænge Adressen holder sig indenfor sine behørige Grændser, man benævne den nu enten Tak=Adresse eller hvad man ellers vil, kun at Grundtonen bliver en Bevidnelse af Forsamlingens loyale Følelser; men, dersom den gaaer udenfor dette, og der i Adressen skal optages Noget, som egentlig er Gjenstand for Petition, saa bør en saadan Adresse sættes under formelig Discussion, og de Debatter, som derved opstaae, bør ikke holdes skjulte. Men nu er det saa langt fra, at det Andragende om en Adresse, hvorom der her er Spørgsmaal, gaaer ud paa Noget, som egentlig er Gjenstand for en Petition, at det ikke engang overhovedet gaaer ud paa Ønsker med Hensyn til Fremtiden, men alene paa Aflæggelse af Vidnesbyrd angaaende de forhaandenværende Forhold, Det er altsaa klart, at Andragendet holder sig indenfor Grændserne for en Adresse, efter den Characteer, der hidtil har været tillagt en saadan. Hvad jeg her har erindret, har jeg imidlertid nærmest fremsat, for at retfærdiggjøre mig selv, at det ikke skulde synes, som om Præsidenten havde ladet det mangle paa Opmærksomhed paa de hidtil fulgte Former, og saaledes havde forsømt, hvad der paalaae ham at lagttage. Derimod maa jeg tilstaae, at jeg for mit eget Vedkommende aldeles er af den Mening, at det er i Forsamlingens egen Jnteresse, at Andragender og Adressernblive behandlede i Overeensstemmelse med Reglerne for Behandlingen af private Propositioner i Almindelighed; heri alene vil der nemlig haves Garantii for en grundig, alsidig Drøftelse af Sagen, og herved alene ville samtlige Medlemmer komme i Besiddelse af deres naturlige Ret til at lade det komme til offentlig Kundskab, i hvilken Retning de have udtalt sig.