Almuevennen, 1843-02-08
Onsdagen den 3 Februar 1843. Hr. Skolelærer Sørensen har, paa Grund af den Vanskelighed hans fjerne Opholdsted fra Hovedstaden medfører for en stadig Medvirkning ved "Almuevennens Udgivelse, ønsket at fratræde som Medudgiver af dette Blad, hvorimod han fremdeles, som hidtil vedbliver at interessere sig for samme, og levere Bidrag dertil. Sogneforstander Foreninger. Det viser sig med hver Dag mere og mere at Folket og navnlig Bondestanden begynder at indsee, at kun Enighed gjør stærk, hvor den enkelte Mand maa finde sig i at tie og oversees, naar Sandheds-Tale laae ham paa Tungen, eller at overdøves og nedtrykkes og han vover at lade den lyde, der skaffer den forenede Stemme sig Respect, saaledes at den uhindret kan lyde, og omden end i kortere eller længere Tid vil lyde som for døve Øren, vil den dog endelig vide at skaffe sig Anerkjendelse. Dette vil Bonden især faae Overbeviisning om ved Communalvæsenet; hvor for en enkelt Mand, med mere Oplysning og større Evner end hans Naboer ialmindelighed, løftede sin Stemme mod en eller anden Misbrug eller for en eller anden nyttig Indretning, der var det som om den lød i en Ørk, de Vedkommende vilde ikke høre den, nu vælges en saadan Mand til Sogneraadet, han fremsætter sine Tanker for de øvrige Sognemænd, og især for sine Medborgere i Sogneforstanderskabet, der finder man Sagen god og man paataler den, og see, nu maae, nu skal Vedkommende høre, og naar alle deres Betænkeligheder ere afviste vil Sagen snart gaae igjennem. Men som Enighed i Sogneforstanderskabet saaledes: kan bevirke, hvad de enkelte Stemmer forhen ikke mægtede, saa er der igjen flere større, almindeligere og vigtigere Gjenstande, som der endnu skal en langt større Forening og Samvirken til at bringe frem. Vor nye Anordning for Landcommunalvæsenet lader saa meget staae hen til Sogneforstanderskabernes egen Beslutning, at det omtrent beroer paa disse selv, hvormegen eller liden Frihed og Raadighed de ville tilegne sig over deres Sognes indre Anliggender, men for i enhver Henseende at kunne tage Alt hvad hiin Anordning kan skjænke, er en større Samvirken fornøden; fremdeles gives der flere nationale, folkelige Anliggender, hvor det enkelte Forstanderskabs Stemme vilde være som Jntet, men hvor Manges i Forening vil være af stor Betydning. Dette vil Bondestanden lettelig indsee, og Erkjendelsen heraf vil snart drage Udførelsen efter sig. Vi have allerede i Nr. 26 f. A. anført et Exempel paa en saadan Forening af Sogneforstanderskaberne i Skodborg og Vandfuld Herreder i Jylland, der havde besluttet at samles 4 Gange aarlig for at raadslaae om, hvad der kan tjene til Bondens og Landets Tarv. At den falsterske Bondestand ikke lader vente paa sig, naar det gjelder Foretagender til Folkefrihedens Fremme, det er bekjendt nok, og det var da og at vente, at en saadan Forening der vilde finde bifald; To Sogneforstandere paa Falster, P. Steffensen af Kippinge Pastorat og C. Rasmussen af Væggerløse Pastorat udstædte under 10de Novbr. en Jndbydelse saalydende: "J det Haab, at et Forslag, der sigter ikke alene til Udvikling af vort Communalvæsen og til at tilveiebringe Enhed i de Forretninger og Expeditioner, der underligge samme, men ogsaa til igjennem Stænderne med Overeensstemmelse at petitionere og saadanne Regjeringsforanstaltninger, for hvis Gavnlighed Erfaringen i vor Kreds vækker Opmærksomhed, vil finde velvillig Jndganhos Bondestandens Medlemmer af Sogneforstanderskaberne, som Medborgeres Tillid har valgt til at varetag, deres Tarv, indbyde bi herved eet eller to saadanne Medlemmer af hvert af Falsters Sogneforstanderskaber til et Møde paa Gjæstgivergaarden i Nykjøbing Torsdagen den 1ste December førstk., Formiddag Kl. 11, hvor vi da ville gjøre dem bekjendte med, hvad vi i ovennævnte Øiemed ansee hensigtsmæssigt, og søge nærmere Overeenskomst om en varig Forbindelse imellem Sogneforstanderskaberne i saadan Retning" At slige Foreninger, Tegn paa at Bønderne begynde at vaagne, og see sig om, ere meget farlige i Gods eiernes Øine, er begribeligt, og dette viste sig strax i Anledning af ovenstaaende Jndbydelse. En Hr. Müller, Forvalter paa Henriksdal (som vi forresten ikke kjende, og hvis Fremtræden i denne Sag vi følgelig kunne characterisere uden al Personlighed) fremkom strax i Stifts tidenden med en alvorlig Jndsigelse imod, at Jndbydelsen kun var rettet til "Bondestandens Medlemmer af Sogneforstanderskaberne, hvilket han ansaae for en Fornærmelse imod de øvrige Medlemmer af Forstanderskaberne. Naturligt, Tidens hele Bestræbelse i denne Retning gaaer jo ud paa at frigjøre Bonden fra Godseierens Aag, og stille ham paa lige Fod med denne, denne Retning modvirkes og modarbeides af Herskaberne og deres Støtter, Embedsmændene, i Stænderne, i Amts raadene, i Sogneforstanderskaberne, men kom slige Foreninger istand, hvor Bønderne alene forhandlede deres Sager, og derfra medbragte Jdeer som de siden søgte at bringe til Udførelse hver i sin Kreds, da var her et farligt Element bragt tillive, hvorimod Godsherrerne, naar de ogsaa disse Forsamlinger gave Møde, kunde der som alle andre Steder virke for deres egne Jnteresser, baade ved deres større Oplysning og Dannelse, og ved den Tvang, deres blotte Nærværelse ville udøve paa mange af de af dem afhængige, og endnu ikke for den gamle Frygt for den naadige Herre gandske frigjorte Bønder. Herskaberne maatte altsaa ikke have det rette Greb og den Snildhed som de ved alle andre Leiligheder lægge forDagen, for at hævde deres saakaldte Eiendoms-Rettigheder, naar de ikke ogsaa ved denne Leilighed opbød alle deres Kunster for at faae Jndgang i de begyndte Bonde foreninger. Man seer ogsaa at den nævnte Hr. Müllers vel anbragte Jndsigelser ikke have været uden Virkning, idet det hedder herom i Stiftstidenden: "at den Misforstaaelse hvortil Jndbydelsen havde givet Anledning, idet der af flere antoges, at Jndbydernes Hensigt var at udelukke de Sogneforstandere, der ikke ere Bønder, fra Deeltagelse i disse Møder, nu er hævet, ved den Erklæring, at saadan Udelukkelse ikke har været tilsigtet, Jfølge Jndbydelsen afholdtes den bestemte Dag et talrigt Møde af Medlemmer fra Falsters Sogneforstanderskaber, ved hvilket det med betydelig Stemmefleerhed besluttedes at afholde 2de Møder aarlig, nemlig først i Juni og sidst i October Maaned, og hvortil fra ethvert Sogneforstanderskab møder 2 Medlemmer. Et extraordinairt Møde skulde holdes i Begyndelsen af Januar Maaned for at udvælge en Bestyrelse. Dette Møde afholdtes derpaa den 17de Januar af dertil udvalgte Medlemmer af de falsterske Sogneforstanderskaber, som constituerede sig til et varigt Selskab, for i Forening at afhandle communale Gjenstande, og besluttede at holde 4 ordinaire Møder hvert Aar, omtrent i Midten af det Fjerdingaar, som forløber mellem Amtsraadets Sammenkomster, da der saaledes vil være Leilighed til, baade at forberede fælles Andragender til Amtsraadet, og at raadslaae om de Erklæringer og Oplysninger, som af dette maatte af æskes Sogneforstanderskaberne. Næst at udvælge en Formand, for indtil videre at lede Forhandlingerne og føre Forsædet ved Møderne, indskrænkede man sig denne Gang til at udnævne en Lovcomitee, bestaaende af 3 Medlem mer, hvem det blev overdraget i næste Møde at fremlægge et detailleret Forslag til Foreningens nærmere Organisation og de saa reglementariske Bestemmelser som ansees fornødne. Saaledes er der da paa Falster grundlagt en Landcommunal-Forening, som lover at bidrage kraftigt til det communale Livs Fremvæxt, i Almindelighed, og sikkert vil bære mange herlige Frugter, men det der vilde været opnaaet ved en Forening som den Jndbydelsen lod vente, bestaaende allene af Bønder, det er gaaet tabt.