Almuevennen, 1843-05-10
Det blev i de roeskildske Stænder, under Forhandlingerne om Huusmandssagen, udtalt af Nogle som ønskeligt, at de Tilfælde, hvor Grundeierne viste en haard og ubarmhiertig Fremfærd imod deres Undergivne, maatte blive offentlig bekjendte, saa at de, som for saadan Adfærd ikke kunne tiltales for den juridiske Domstoel, maatte drages for den moralske, og af den offentlige Mening paatrykkes det Stempel de fortjene. Det er unegtelig ogsaa en af Pressens Fortjenester at drage slig umenneskelig Haardhed og Ubarmhiertighed frem for Medmenneskers offentlige Omdømme, som er den eneste Dom der kan ramme den, der i Lovens Bogstav kan finde Medhold i sit ufølsomme Hjertes Beslutninger, og vi skulle derfor her af "Friskytten meddele Beretning om en Handling, der fortjener enhver retsindet Mands Daddel. Den 12te eller 13de Marts d. A. forlangte GrevSchmittau, at en Huusmand, Leier Christen Jensen i Søllerød Sogn, strax skulde flytte ud af det Huus som han af Greven havde leiet, og Grunden hertil var, at han var 20 Mk., siger og skriver tyve Mark dansk, skyldig til Greven for resterende Huusleie. Christen Jensen, der havde havt det Uheld at hugge sin Haand i Geels Skov, og derfor var ude af Stand, til for Øieblikket at tjene noget ved Arbeide, tilbød og gav Greven et Pant for sin Debet, nemlig et Sølvuhr af 7 Rbd. Værdi. Man skulde nu troe, at Greven vilde have viist sig fra et adeligt Standpunct, og ladt de stakkels Folk med Fred i føie Tid, men i det Sted vedblev han idelig at plage dem, og sagde reent ud, at de skulde rømme Huset, hvis ikke skulde de blive kastede ud af Fogeden. Søndagen den 28de Marts sidstleden indfandt bemeldte Greve sig tilligemed sin Forvalter Sørensen hos nysnævnte Leiefolk og paalagde dem strængeligen, at de skulde være udflyttede af Huset til Kl. 8 om Aftenen, ellers skulde de blive jagede ud. Christen Jensen henvendte sig nu i sin Elendighed til en Mand ved Navn Manger, der har været Avls bestyrer hos Greven, og paa dennes Raad begav han sig til Fogden i Søllerød for at søge Beskyttelse. Mangor havde imidlertid trøstet ham med, at Greven, hvormegen Lyst han end dertil kunde føle, ikke kunde kaste ham udaf et lovligt leiet Huus, uden foregaaende Opsigelse, og at det desuden var Søn- og Helligdag, paa hvilken Tid Udpantnings- og Udjagningsretten hviler. Han lovede Christen Jensen at see til ham om Aftenen Kl. 8, som jo var den yderste Termin Greven havde villet oppebie. Til belovet Tid kom Mangor ogsaa til det omhandlede Huus, men finder det mørkt derinde, Døren aaben og uden Nøgle, (Greven havde nemlig bemægtiget sig den), han kaldte nu paa Folkene fik intet Svar og gik derpaa ind i Huset for at see hvorledes det havde sig. Da han kom ind i Stuen, snublede han over noget og følte nu til sin Skræk, at det var et koldt menneskeligt Legeme. Han ilede ud af Huset og kom kort efter tilbage med flere Mænd, og da de fik tændt Lys, saae de det var Christen Jensens Kone, der laae livløs. De reqvirerede strax Fogdens og Lægens Hielp, da de antog Konen for steendød, men efter nogen Tid endtes dette Liigfald med convulsiviske Krampetrækninger, saa fire Mand neppe kunde holde hende i Sengen. Næste Morgen indfandt den barmhiertige Greve sig atter og fordrede, trods Konens Sygdom, at de strax skulde rykke ud; det nyttede Jntet hvormeget de baade ham om Medlidenhed og han reqvirerede da Kongens Foged, Asses for Normann, der indfandt sig tilligemed sin Fuldmægtig, Kjærulf. Dennes Bestræbelser lykkedes det, at de ulykkelige Folk ikke efter Grevens Paastand blev kastet ud paa den nøgne Mark, men fik Lov at blive i tvende Dage til, altsaa af sær Naade fik 48 Timers Frist.