Københavns Adresseavis, 1777-07-23
Jeg for min Deel bekiender med den dybeste Nedbøyelsee den Forbrydelse, som har bragt mig herhid; og tilstaaer, at den over mig fældede Dom er retfærdig, uagtet jeg nedsynker under dens Strænghed. Og jeg formaner eder alvorlig, mine Medfangne, at bekiende de Forbrydelser, der allerede ere beviiste imod eder, og som et Arvegods at efterlade eders Fædreneland den Tillid til den offentlige Retfærdighed, uden hvilken ingen Roe eller Sikkerhed kan være. Da faa Menneskeer lide for deres første Afvigelser, og Delinqventerne som oftest ere sig langt flere Forbrydelser, bevidst, end deres Dommere faae Kundskab om, saa er det fornødent at undersøge, hvorvidt Bekiendelsen bør udstrækkes. Sindsrolighed eller Lyst til at lade sig undervise kan undertiden udfordre, at et langvarigt ont Liv aabenbares for den Geistlige, hvis bistand forlanges. Meni Hersigt til denne Punkt maa enhver bestemme sig selv. Enhver skylder Verden, førend han forlader den, de Gierningers Bekiendelse, der have lagt, eller kunne lægge er ubillig Mistanke paa andre, og saadanne Efterretningers Meddelelse, hvorved de, der have lidt et Tab, kunne komme til sammes Erstatning. Ethvert Gode, der endnu bliver i vor Magt, maae vi med al Flid søge at udøve: Vi maae af yderste Kræfter søge at forebygge alle onde Følger af vore Forbryde fer. Vi maae ved brændende Bønner og vedholdende Eftertanke stræbe at undertrykke alle jordiske Lidenskaber i os, og søge, at opvække i vore Gemytter Kierlighed til det Gode, og Had til Synden, hvorved vi kunne blive skikkede til himmelske Aanders Samfund. Og endelig maa vi med fuld Tillid anbefale ham vore Siele, der er død for Menneskenes Synder, med alvorligt Ønske og ydmyge Haab, at han vil antage os tillige med 4de Arbeidere, der ved den sidste Time komme i Viingaarden, og sætte os lige ved Røveren, der paa Korset erholdt Forladelse af ham. Til dette store Øiemmeed ville J villig paa eders Knæe og med ydmyge Hierter forene eder med mig, med ivrig Bøn at bede til Naadens Throne, Ville dog Barmhiertighedernes Fader bønhøre vor Bøn, og forbarme sig over os, O a mægtige Herre, vor Gud, du retfærdige Dommer, over hele Jorden, du, som efter din retfærdige Forsorg ofte i dette Liv over stræng Hevn over Syndere, paa det du ved deres sørgelige Exempel desto kraftigere kan afskrække andre fra lige græsselige Afvigelser, og redde Synderne selv, ved sand Anger over deres Afvigelser, fra Helvedes Fordømmelse; skue med Forbarmelse ned paa os dine bedrøvede Tienere, som du har givet hen, i denne Verden, at blive ulykkelige Formaal for den fornærmede Retfærdighed! Opvek i os en indvortes Følelse af alle de onde Tanker, Ord og Handlinger, der have opfordret din Langmodighed, til at lade skee, at denne offentlige og skiendige Dom er faldet over os, og skienk os den Raade og fromme Oprigtighed, at vi af Hiertet maatte bekiende og uhykkelsk angre enhver Overtrædelse af de helligste Love og befalinger, som Mennesket skal holde, at han derved kan leve. Lad ingen Bittterhed og Ondskab, ingen sædvanlig og dødelig Efterladelses= eller Gierningssynd uforstyrret fæste Rod i vore Hierter, men giør os skikkede, at vores Bod maa blive fuldstændig, uden den mindste smigrende eller bedragelige Tilbageholdenhed, paa det vi kunde befrie vor Samvittighed, førend vi tillukke vore Øyne. Og nu, da du har bragt os til Enden af vores Løbebane, og øiensynlig viist os, at vor Opløsnings=Tid nærmer sig, saa udruste os, vi bede dig ydmygst, o Naadernes Fader, med den christelige Standhaftighed, at hverken Skrekken for dine nærværende Domme, eller Erindringen, om vore begangne Synder, maa formaae at nedslaae vort Mod, indtil at fortvivle om dine evige Forbarmelser i din elskeligste tilbedelseværdige Søn. Afvend, og Herre vor Gud, vore Tanker og Tilbøyeligheder fra alt denne forgiengelige Verdens forfængelige og indbildte Gode, paa det vi ikke allene med taalmodig Hengivenhed maa bøye os under Dødens Hug, som hier os, men ogsaa vor Troe og vort Haab saaledes maa opløftes, at vi spore en brændende Længsel, at opløses af disse vore jordiske Hytter, og at være hos Christum, hvilket er langt bedre end al Lyksalighed, som vi foruden det kunne ønske. Og i den billige Følelse af vor egen overordentlige Mangel paa Fortieneste, for at erholde Forladelse af dig, og af vor yderste Uværdighed til den ringeste af dine Naader, de mindste Brødsmuler, der falde af dit Bord - og velsignede Herre Jesu opfyld os med saa sand og almindelig Kiærlighed, at vi uden Forstillelse, følgende dit høitidelige Bud og dyreste Exempel, frivillig tilgive og hiertelig bede for vore bitterste Fiender, Forfølgere og Bægtalere! Tilgiv dem, og Herre, vi anraabe dig - forandre deres Hierter, og opfyld dem med din Kiærlighed. Saaledes maae vi underholde den ydmyge Tillid, at vor angstfulde Bøn og Graad maae være dig behagelige. Saaledes skulle vi ved Christum blive skikkede, til at ombytte dette vort Legems sørgelige Fængsel og disse skiendige Lænker med Guds Børns herlige Friehed. Og saaledes skal vor Fordømmelse ved Lovenne her paa Jorden forandres i Himmelen til en trøstefuld Erklæring om Forbarmelse. - Og det alt ved din dyreste og alnoksomme Fortieneste, vedu Menneskeslægtens velsignede Forløser! Du som med Faderen og den Hellig Aand lever og regierer, een eneste Gud altid og i Evighed. Amen Prædikanterne paa Fredag. Frue Kirke, Mr. Møller.