Norske Intelligenssedler, 1792-10-31
For nogen Tid siden har jeg undertegnede Anders Bruu Skipper og Borger her i Tønsberg, solgt min iboende Gaard til en Mand ved Navn Hr. Thomas Søfrensen for den Summa 1000 Rdlr. men da vi var bleven enige om Kiøbet, bad Kiøberen mig jeg vilde lade Byefogden skrive Skiødet, som jeg og føiede ham i, skiønt jeg selv dertil var berettiget; Vi samles da hos Hr. Byefoged Wulfsberg den 28de September sidstleden for at jeg skulde underskrive Skiødet og modtage bemelte Kiøbe Summa 1000 Rdlr. Skiødet underskrev jeg og strax, men da jeg skulde modtage Kiøbe-Summen, sagde Byefogden at Stiftet efter hans Forestilling havde resolveret, at jeg og min Kone skulde være umyndige, og at jeg altsaa ei blev Kiøbe-Summen raadig, men at samme skulde forblive i Oberformynderiets Værge, og til den Ende havde Oberformynderen Hr. Hans Føyen tilstæde som han forseglede og leverede samme. J førstningen ansaae jeg dette Byefogdens Foretagende for hasselererie, han intet meente med, da jeg aldrig troede jeg meere kunde være umyndig at modtage mine Penger som til at give Skiødet i et og det samme Øieblik, men da jeg erfarede at det var hans Alvor, da bemelte Hr. Hans Føyen beholdt Pengene, skrev jeg Byefogden til af 6te hujus og begiærte mig underrettet om, hvad der hiemlede ham til saadan uhørt Egen Myndighed mod mig, hvorpaa han svarede mig: at Stiftamtmanden efter hans forespørgsel, havde fundet det nødvendig, og ellers henviste mig til Lovens 3 Bogs 19 Cap. 1 Art. Under 17 Dito næst efter lod jeg da ved en Beskikkelse afæske Byefogden en Vidimeret Copie af den af ham paaberaabte Stiftets Resolution, men uden at erholde samme, henviser han mig til det Svar han forhen havde givet mig, og troede jeg ey behøvede videre, lægger ellers til i dette hans Svar: at det skulde være et Beviis paa min slette Husholdning, at jeg spolerede Penge paa at beskikke ham, ligesom hans uhørte Forhold mod mig var af ingen Betydenhed. Samme Dag jeg havde faaet dette Svar, saae jeg af de Norske Jntelligentz-Sedler No. 42, at han deri offentlig bekiendtgiør min og min Kones Umyndighed, og tillige indkalder mine Creditorer, at melde sig hos ham, eller en ved Navn Anders Lorenzen han kalder vores Værge inden 6 Uger, og altsaa formodentlig agter at ville Drifte mine Midler igiennem en Skifte Behandling; Men da jeg endnu ey er over 48 Aar, skiønt jeg haver været Borger her til Tønsberg mod 20 Aar, og altsaa hverken er saa ung, eller saa gammel, at den af ham allegerede Lovs Artikel er passelig paa mig; ligesom han aldrig kan overbevise mig, at have levet enten ødsel eller overdaadig, mindre at være gal, eller forød noget for ham eller andre, som tydelig nok kan erfares derav, at jeg for omtrent en 9 a 10 Uger siden, ved offentlig Auction har ladet sælge af mit Jnboe for 200 og nogle og 80 Rdlr. og endnu har hvad vi Nødvendig behøver, i behold, for hvilket Auctions Beløb Byefogden egenmyndig gav sin Skriver-Karl Navn af Jncassator, som jeg, skiønt Tiden for længst er forløben, ey eller har faaet noget Regnskab for; Hvad der altsaa kan Hiemle Byefogden til saadant Forhold er mig ubekiendt, siden jeg neppe troer den paaberaabte Stiftets Resulotion er eller kand være til; i det mindste troer jeg, at naar en kand eller bør giøres Umyndig, bør det ikke skee efter en Byefogds Capricer, fordi han derved kunde finde Regning at disponere en Mands Velfærd, og allermindst en uvederheftig, men efter Løvgyldig Beviis, da det ellers er farligt for de som eyer noget at boe i Tønsberg, som jeg troer og er denne Lovens allegerede Meening. Desuden troer jeg at omendskiønt en Mand levede nok saa overdaadig, som mig dog aldrig kan overbevises, er det allene en Kone eller Livs Arvinger der kunde være Competent til saadant Foretagende, men ingen andre. Jeg troer derfor og at Byefoged Wulfsberg er ligesaa uberettiget at giøre mig og Kone Umyndig, især da vi ingen Børn haver, som jeg efter Lovens 1 Bogs 5 Cap; 1 Art, er berættiget at forlange ham afsat fra at være Byefoget, fordi han forhen som Kræmmer har gjort Opbud, og med 1te, 2den og 3die Prioriteter haver Pantsat alt hvad han eyer; Skiønt enhver derav ligesaa tydelig kand begribe hans Uvederhæftighed, som hans Bevæggrunde, til at giøre mig umyndig. Thi Aarsagen hvorfor jeg har solgt min Gaard, og saa mange af mine Løsøre jeg kunde undvære, er: at jeg og min Kone, som toe eenlige Mennesker, kunde hielpe os med et lidet Huus, og det overskydende troede jeg at vilde anvende i et lidet Fartøy, at fortiene Brødet med, da Søefarten er det eneste jeg haver lært, og dermed har jeg uden at trænge til Byefoged Wulfsberg, ernæret mig til Dato; Hvilket alt, siden denne Mand saa offentlig har vanæret og fornærmet mig, jeg har troed at skylde mig selv, for Publicum offentlig til Besvarelse at bekiendtgiøre, for at redde min Ære, for dette skammelige Forhold, hvorimod jeg og herved offentlig protesterer, og reserverer min Ret til Opretning imod ham. Tønsberg den 25de October No. 1792. Anders Bruu. Fapitainen ved det Tellemarkske Jnfanterie=Regiment Hans Mathias Worm von Ruths Fru Olene fød Soelberg er i Kiil ved Kragerøe afvigte 6 Septembris ved Døden afgaaet, og hendes efterladte Stervboe taget under lovlig Skiftebehandling; Thi bliver dette Boes Credi- og Debitorer, samt ellers alle andre, som maatte have noget ved Skiftet at erindre, herved, 3de Gang efter hinanden, gjennem de offentlige Tidender indkaldede enten selv eller ved Fuldmægtiger at møde inden den i Loven befalede Tid, da enhver efter Boets Omstændigheder skal vederfares Rett. Frederichsværn den 10 Octobris 1792. Paa egne og Medcommitteredes Vegne, J. v. Barth, Regimentsqvarteermester og Auditeur ved ovenmeldte Regiment. Af Opfostrings-Huusets Midler, er en Capital af 500 Rdlr. imod rescriptmessig Sikkerhed, strax til Laans at bekomme, helst i Jordegods naar Vedkommende derom henvender sig til Stiftelsens Forstander. Søren Horster.