Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-07-09
Jfr. Walter er i det frankske Selskab – er dicere faa et – en Perle paa en Modding, som fortjente en anden Plads. Angaaende Hr. Walter og Mad. Walter refererer jeg mig aldeles til hvad jeg har sagt Dig om Mad. Alvensleben, hvad deres dramatiske Gehalt angaaer, thi den physiske mangler ingen af dem. Jblandt Troppens øvrige Subjecter saae jeg en Hr. Frilse spille Helten i des Donauweibchen. Denne Acteur er en ung Mand af et smukt Udvortes, men hans Spil, Declamation og Stillinger ere lige maadelige. Hans Figur danner, naar han heeltemæssig hviler sig paa det venstre Been, og strækker det høire frem, Buen til en Vinkel paa 45. Hans Declamation er affecteret og derfor, som oftest, aldeles falsk. Om Hr. Suchmann, Hr. Hol lander og hvad de øvrige hedder, kan jeg ikke sige noget til Berømmelse, da jeg ikkun har seet dem spille høist ubetydelige Roller til en høi Grad af Ubetydelighed. Jfr. Hintze sen har en fordeelagtig Figur og spiller i Sammenligning med de Andre ikke slet. Den yngre Jfr. Hintze er en lille Pige som ikke mangler Talent, men hendes Spiler lidt for dødt og hendes Stillinger tvungne. Nu til Slutning et Par Ord om Selskabet i Almindelighed. Hvad dets Declamation, hvorunder jeg tillige indbefatter Gesticulationen, angaaer, saa er denne aldeles ustuderet, og derfor, som oftest, aldeles falsk. Jeg har altid troet, at Declamationen stedse burde udtrykke eller i det mindste harmonere med de Følelser, som besjæler den Talende. Derfor ansaae jeg det stedse for falsk Declamation, naar den, der fortalte et Eventyr, svingede Armene i alle Directioner; ligesom naar Elskeren gjorde sin Kierligheds Erklæring med Hænderne i Lommerne eller i Hanekammen. Forudsat at jeg ikke feiler heri, er den tydske Trops Declamation i Almindelighed, Jfr. Walters og maaske Hr. Alvenslebens undtagen, aldeles ikke hvad den bør være, men er en maskinmæsig Bevægelse med Armene, der ved Stemmens Tiltagende bliver forfærdelig voldsom og derpaa mere gelinde. Hvad Selskabets Garderobe angaaer, da er denne meget tarvelig. J das Donauweibchen saae jeg lutter Don Ranudoer og Don Quixotter, ja Centaurer, som oventil vare Riddersmænd, og for neden Arbeidskarle, thi de fleste havde sittede Støvler og ikke aldeles rene Nanquins Pantalons til Ridderhabiteen. De borgerlige Cavalierer gives en Frak og med Støvler; de brillante have lange Nanquins Beenklæder og Skoe. Deres Maske ring er især yderlig slet; deres Malerie bestaaer af Kul eller en brændt Prop og Kurlak, hvilke Jngredientser bruges til Overflødighed. Jsær var Mad. Giron saa besmult med Kridt og Kul og Kurlak laqviis, at hun, i det mindste fra Parkettet, saae ud som hun var marmoreret i Ansigtet. Jeg har saaledes givet Dig en kort Oversigt over dette omvandrende Skuespillerselskab, saaledes som det efter min individnelle Mening bør bedømmes, og at Du ikke vil ansee min Dom for aldeles incompetent, stoler jeg paa, ja jeg er temmelig vis paa at din Dom vil stemme med min, ifald Du ikke gandske har forandret Natur. Jmidlertid føler jeg, at jeg langtfra ikke har udtømt dette rige Emne, som sandelig, dersom den Tid, der anvendtes derpaa, ikke maatte ansees for aldeles spildt, burde grundig drøftes af en competentere Dommer. Man, 108.