Viborger Samler, 1832-07-06
Efter Anmodning og Opfordring fra Flere, der interes: sere sig for Danmarks Hestravl, og som ansee det at være til Gavn for den Sag, der omtales, at, hvad da blev talt, kommer til et større Publicums Kundskab, har Hs. Excellence tilstillet Redactionen Samme til Offentliggjørelse med den bemærkning : at da Talen ikke forud var skreven, er det vel muligt, at enkelte Udtryk ville findes, ikke at være fuldkommen ordlige med de da brugte, uden at dog saadan mulig Forskjellighed har nogen Jndflydelse paa det væsentlige Jndhold af de fremsatte Formeninger, Anskuelser, og Ønsker. Deres Majestæt ville allernaadigst tillade, at denne Committee, af hvem det er paalagt mig at være Ordfører, bevidner Deres Majestæt, hvor lykkeligen den føler sig ved, som Organet for det Selskab, der i Dag anstiller dets andenaarige Væddekjørsel i Nærheden af Viborg Bye, at kunne udtrykke for Deres Majestæt dets Følelser af dyb Taknemlighed for den Naade, Deres Majestæt i Dag skjænker Selskabet ved Deres allerhøieste Nærværelse, da det troer der at finde en Forsikring om Deres Majestæts allernaadigste bifald og et smigrende Haab om Deres allerhøieste Beskyttelse og Understøttelse for Selskabets fremtidige Foretagender. Denne Deres Majestæts allerhøieste Nærværelse vidner om, at Væddekjørselerne ikke bør ansees blot som en Moerskabssag, eller som en Folkefest, thi hvor skiøn og behagelig den end maatte være, vilde den dog ikke vinde Deres Majestæts Deeltagelse i saa høi Grad, som nu, da Hensigten dermed er at virke til Gavn for Fædrelandet. Selskabet har aldrig følt mere Trang til Deres Majestæts allernaadigste Beskyttelse, end uctop i dette Øjeblik hvor enhver troer sig berettiget til at tal om Heste og Hesteavl, uden dertil at besidde den fornødne Erfarine eller de Kundskab. med Villighed kan fordre hos den, der vil opkaste sig til Dommer i en saa vigtig Sag; i en Tidspunct, hvor kun een Skriger behøves, for at hundrede andre skrige end høiere, og ligesom med Basunens Røst udraabe, - uden derfor at fremføre fyldestgiørende Beviis, - at den danske og især den jydske Hesteavl er aldeles i Forfald; at de Love, Anordninger og Opmuntringer, hvorved Regjeringen søger at fremme Hestravlen, svare aldeles ikke til Hensigten, men at de meget mere bidrage til det Modsatte, og istædetfor Gavn stifte Skade, hvilken ikkun kan afhjælpes ved de Forslag, som de i denne Anledning fremsætte. Som den, der i meer end 60 Aar, deels som Cavallerie-Officeer, og i de sidste 50 Aar, som Stald. mester og Overstaldmester, har beskjæftiget mig med Heste, Hesteavl og hvad dertil hører, som nøie bekjendt med alle de Love og Anordninger, der af Regjeringen ere udgivne til Hesteavlens Fremme, da mig i den Række af Aar allernaadigst har været paalagt, at deeltage i de Forslag, hvorpaa disse ere grundede, - troer jeg, at det Offentlige er berettiget til at fordre af mig, at jeg over denne Gjenstand bør have en bestemt Mening, og at jeg er pligtig til at udtale den, hvad enten den maatte ansees for rigtig eller vrang. Som saadan tillader jeg mig derfor allerunderdanigst, for Deres Majestæts allerhøieste Person, i Overværelse af denne agtværdige og hædrede Forsamling. seet og hørt af flere Tusinde af Deres Majestæts troe og Dem tilbedende Undersaatter, herved at erklære: at jeg ingenlunde anseer den danske og navnligen den jydske Hesteavl for at være i Forfald, at jeg meget mere troer, at den i de sidste 20 til 30 Aar har gjordt betydelige Fremskridt til Forædling, Forbedring og Formerelse; at jeg anseer de Love, Anordninger og Opmuntringer, som af Deres Majestæt ere udgivne og tilstaaede til Hesteavlens Fremme, for hensigtsvarende, og som de, der have stiftet og endnu stifte betydeligt Gavn, uagtet de, som alle menneskelige Indretninger, maaskee kunne, med Hensyn til Tiden og Omstændighederne, trænge til Forandringer og Forbedringer. Jeg troer endvidere at burde erklære, at dersom de nyere Forslag, angaaende Væddeløb og Maaden, hvorpaa Hesteavlen i Fremtiden formeentligen burde drives af Landmanden, m. m., blive almindeligen iværksatte, vilde saadant have de fradeligste Følger for Landet, da een af Statens rigeste Kilder saagodt som ganske derved vilde udtørres, og Hesteavlen gergaade i Forfald i den Grad, at ligesom de ægte danske Hunde, bekjendte under Navn af Blændinger o. Dogger, næsten ikke meere findes i Landet, saaledes vilde den ægte danske og jydske Hest om faa Aar forgjæves søges. og selv den nuværende Generation vilde ved an nævne den jydske Hest, tale som om noget, der har været, men ikke mere er til.