Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-08-25
Den Franske Moniteur, hvilken vi kunne betragte som Regieringens politiske Tolk, har begyndt at vise sig meget virksom med at forsvare to vigtige politiske Forholdsregler, nemlig: at Regentskabet i Portugal betroes til Jnfanten Don Miguel, og at Pacificationsværket i Grækenland sættes igiennem, uagtet alle Portens Jndsigelser. Det seer ud af disse Deduktioner, som den Franske Regiering har erklæret sig for et bestemt politisk System. Man har, siger dette Blad, af 9de August ikke uden Forbaufelse, seet Portens officielle Ordfører at fordybe sig i Abstractioner; det er ikke den sædvanlige Charakteer i dens Noter. Det Princip, som den har opstilt er fiendtligt imod Europa, og anklager tillige Porten selv. Har Gud uddeelt Nationerne efter specielle Love og uforanderlige Grændser, saa har Porten selv brudt denne GudsLov, ved at fordrive de forrige Græske Keisere, (Ogsaa er Porten ikke i Besiddelse af de Græske Lande ifølge nogen Underkastelses-Tractat; men blot efter den Stærkeres Ret). Naar Porten bygger sin Politik ene og allene paa religiøse Dogmer, saa sætter den sig derved i en permanent fiendlig Tilstand imod alt hvad derikke er Muselmand; thi en aldeles religiøs Politik stræber til det Formaal at underkaste heele Verden et eneste Religionsaag. (Denne Bemærknings Sandhed vilde man komme til at føle, naar man først vilde tillade de Mahomedanske Nationer at arbeide sig frem til den Enropæiske Krigskonsts Høide. De vilde da med Sværdet i den ene Haand og Alkoranen i den anden styrte sig løs paa det christelige Europa). Og det er vistnok Alkoranens Aand, thi alt i den aander Erobring, saa at man endog finder der udtrykkelige Forskrivter for, hvorledes Byttet skal deeles, og er det ikke virkelig en Grundsætning hos Mahomedanernes meest agtede Lærere, at Sværdet er Nøglen til Himmelen, da man nu ikke kan andet end finde at Følgerne af dette Princip ere truende for Menneskeheden og alle Stater, og disse derfor maae ansee sig for berettigede til at indgaae et Forbund mod denne Lære, saa har Jslamismen i flere Tilfælde seet sig nødt til at modificere den. Vi kunne anføre de Nationers Slaverie, som ere blevne betvungne ved Sværdet, som et Exempel derpaa; thi Slaveriet strider imod Prophetens Lov, som fordrer de Vantro endes Blod; men ikke deres Trældom. Jfølge det hovmodige Sprog, som Reis Effendi fører, skulde man troe, at den høie Port har aldrig handlet mod de Grundsætninger, som den har opstillet, og har aldrig indrømmet andre Magter Ret til at mægle imellem den og dens Undersaatter. Men en Giendrivelse af denne Paastand indeholder Freden af Carloviisch, hvorved Venetianerne erholdt Morea, ligesom Freden af Kainardgi, hvori de Krimske Tartarer bleve erklærede for uafhængige; endvidere, de mange sildigere Traktater, som forskaffede Rusland en Beskyttelsesret for hele Provinser; endelig selv Protocollen for Conferencerne i Ackiermann. Overhovedet er ikke Jnterventionsretten den eneste Grundvold for den sidste Traktat. De Allieredes egen Jnterresse er derved bragt i Forbindelse, og sandelig Magter, som see deres Skibes Seillads spærret af Liig og foruroliget af Søerøvere, kunne ikke være ligegyldige ved en saa sørgelig Tingenes Tilstand. Forgiæves paastaaer den høie Ports Ordfører, at de skadelige Følger af Grækernes Opstand vare allene faldne Porten til Byrde; men Begivenhederne tale høiere end alle Noter. - Over de politiske Forhold, hvori de Europæiske Magter ere komne til Porten formedelst Grækenland, glemmer man Grækenland selv. Ogsaa ere de Efterretninger som modtages derfra, især igiennem den Østerrigske Jagttager, ikke behagelige. Uenighed, Modløshed og Raadvildhed, er som man hører den Stemning der nu hersker iblandt dette ulykkelige Folk. Partieaanden uddøer ikke i Farens frygtelige Øieblik, og Colocothroni tænker mere paa at modsætte sig sin Modstander Grivas, Commandanten i Napoli, end at modsætte sig Tyrkerne. Hærførerne overlade sig til deres Lidenskaber, og det beklagelsesværdige Folk, maae lide under de før gelige Virkninger deraf. Det er lykkedes den utrættelige Oberste Fabrier, at samle et Corps af 900 Mand, for det meste regulaire Tropper; andre besætte Jordtungen ved Corinth, og atter andre søge at ile det forladte Livadien til Hielp Selv Grækernes ivrige Ven Oberste Heydegger antager at Krigen nu kan allene føres i Biergene, at Frelsen maae søges i Hulerne, og at Grækerne maae udholde Kampen med Hungeren, og med deres uforsonlige Fiender indtil det sidste Øieblik, Aldrig har det været mere paatrængende end i dette Øieblik at det forbarmende christelige Europa iler sine ulykkelige Troesforvandte til Hielp.