Ribe Stifts Adresseaviser, 1795-07-10
Da der vare færre Undertrykkere end Undertrykte, maatte man, for at underholde denne falske Ligevægt, fuldkommen giøre Undertrykkelselseskonsten. Man satte ikkun Regierings kunsten i at kunne underkaste det større Antal det mindste. For at vedligeholde en Lydighed, der saaledes streed imod den naturlige Orden, maatte man indføre haarde Straffe, og Lovenes Grusomhed gjorde Sæderne barbariske. Da Personernes Forskiellighed oprettede tvende Lovbøger, tvende Retfærdigheder eller billigheder, og tvende Rettigheder i Staten, saa havde Folket, der var deelt imellem sit Hiertes Tilbøjelighed og sin Munds Eed, tvende i Modsigelse staaende Samvittigheder, og Begrebene og Ret og Uret fandt ingen Basis meere i dets Forstand. Under en saadan Regiering faldt Folkene i Fortvivlelse og Modløshed. Naturlige Tilfælde indtraf tilligemed disse Ulykker, og da de ved saa mange Ubehageligheder laae under, til skreve de højere og skiulte Magter Aarsagerne. Efterdi de havde Tyranner paa Jorden, formodede de og samme i Himmelen, og Overtroe, betyngede Nationernes Ulykke. Der opstode fordervelige Læresatzer, milt fyge og fiendske Religionssystemmer, som afmale de onde og misundelige Guder, der lignede Despoterne. For at tilfredsstille dem, frembøde Mennesket dem en Offergave af alle dets Nydelser; det berøvede sig mange Ting, og fordreiede Naturens Love. Det holdt sine Fornøielser for at være Forbrydelser, sine Lidelser, for Afsonning; det vilde elske Smerte og afværge Egenkierlighed; det piinde sine Sandser, afskyede sit Liv, og en afsigende og ulykkelig Moral styrtede Nationerne i Dødens Slummer. Reen den forudseende Skaber havde begavet Menneskets Hierte med et undtømmeligt Haab. Da det saae, at det Ønskers Lykke var bedragelig i denne Verden, søgde det at finde samme i en anden. J en sød Jndbilding skal de det sig et andet Fædreland, et Tilflugtsted, hvor det, langt fra Tyranner, kunde igien indtræde i sin Tilværelses Rettigheder. Heraf opstod en nye Uorden: indtaget af en indbildt Ber den foragtede Mennesket den naturlige; for chmæriske Forhaabninger bortgav det Virkeligheder. Dets Liv var i dets Øine ikkun en mørsommelig Reise, en smertefuld Drøm; dets Legeme ikkun et Fængsel og en Hindring for dets Lyksalighed; og Jorden et Forviisnings og Pilegrimsted, som det ikke holdt værdigt til at boe paa. En hellig Lediggang tog nu sit Sæde i den politiske Verden. Markerne bleve forladte, Agrene laae udyrkede. Rigerne bleve skilte ved sine Jndbyggere, Mindemærkerne forsømte, og fra alle Sider forøgede Uvidenhed, Overtroe og Fanatisme med forenede Kræfter Ødelæggelse og sønderslagne Levninger. Paa saadan Maade henrevne af deres Lidenskaber have Menneskerne selv, i Mængde eller som Enkelte betragtede, stedse været gierrige og ikke søgt at forudsee Tingenes Følger, stedse gaaet over fra Slaverie til Tyrannie, fra Nød til Nederdrægtighed, fra Dumdristighed til Modløshed, og stedse været evige Verktøi til deres Ulykke. Ved saadanne enkelte og naturlige Drive flere blev de gamle Staters Skiebne regieret; ved en saadan Følgerække af sammenbundne og sammenhængende Aarsager og Virkninger stege de eller faldt, eftersom det menneskelige Hiertes naturlige Love der bleve iagttagne eller over skredne. Ved de paa hinanden følgende Forandringer af deres Lykke, have hundrede forskiellige Folk, og hundrede vexelviis nedsynkne, mægtige erobrede og omstyrtede Riger igientaget. disse for Verden den undervisende Lærdomme. Og disse Lærdomme blive nu tabte for de Slægter, der ere fulgte efter dem! De forgangne Tiders Uordener have igien ladet sig see hos de nu levende Folk, De største Nationer have vandret frem paa Bedrageriet og Tyranniets Vei Folkene ere vedblevne at gaae vildfarende frem i Overtroens og Uvidenhedens Mørket Og efterdi altsaa de forgangne Slægters Erfaring er død for de nu levende, efterdi Forfædrenes Feil endnu ikke have gjort Afkommenklogere, saa skulle de gamle Exempler igien fremkomme. De forglemte Tiders Seener, der indgydede Ærefrygt, skulle igien fornyes paa Jorden, nye Revolutioner skulle adsplitte Folk og Riger; mægtige Throner skulle paa nye omstødes, og skrækkelige Optrin erindre Menneskerne om, at de ikke ustraffet kunne fornærme Naturens Love og Viisdommens og Sandhedens Forskrivter.