Viborger Samler, 1841-11-22
Jndenlandske Efterretninger. J et Brev til Red. af "Dagen" hedder det blandt Mere og Kalkgruberne ved Dauberg og Mønsted: "Man maa høilig beklage, at de Forsøg, Regjeringen for nogle Aar siden gjorde paa at indføre en mere videnskabelig Brydning af Kalken og en bedre Brænding, saa totalt mislykkedes, at Bønderne nødvendigviis maatte faae Skræk for alle slige Forbedringer, ikke at tale om, at Gruben, hvor Kalken for kongl. Regning blev brudt, laae næsten 3/4 Miil fra Ovnen, hvor den skulde brændes; men denne Ovn selv, der med uhyre Bekostninger blev opført, var af en saadan Construction, at den Kalkmængde, som Bønderne i tre Dogn kunne brænde med 4 Mands Hjælp, efter Sigende kun brændtes i den kgl. Ovn i 6 Døgn med 7 Mands Hjælp. Man sagde, hvad der dog neppe er troligt, at der blev forskreven en Bødker fra Sverrig, som blev sendt til Silkeborg for der at skjære Staver og forfærdige Foustager. Da disse med stor Bekostning vare transporterede til Dauberg, en halv Snees Mile fra Silkeborg, var imidlertid Ovnen bleven øde; den blev tilbudt Bønderne til Brug, endog uden Afgift; men de vilde ikke brænde i den, fordi den slugte formegen Tid og Brændsel; derpaa faldt Foustagerne i Staver og bleve forauctionerede, 10 til 15 for 1 Mk., siger een Rigsbankmark. Ovnen staaer nu øde og forladt som et sørgeligt Minde om et dyrt Forsøg, der maatte mislykkes, ved Bestyrerens Uduelighed trods Regjeringens bedste Hensigt. Det var høist ønskeligt, at en af vore dygtige polytechiske Candidater vilde forpagte en af Gruberne, f. Ex. Præstens i Dauberg, der nu ikke drives. Præsten selv omtalte, at han mod en høist billig Forpagtningsafgift vilde overlade sin Kalkret til en duelig Polytechniker, der da med stor Fordeel og til stort Gavn for Egnen vilde kunne begynde og gjennemføre en videnskabelig Drift af Gruberne." Herimod har Overinspecteuren ved den oldesloe Saline, Hr. F. Kabell, der i 1836 anlagde den saakaldte kgl. Kalkovn ved Dauberg, taget til Gjenmæle, og forsikkrer blandt Andet, at Aarsagen til at nysnævnte Kalkovn staaer unyttet, ikke hidrører fra nogen egentlig Feil ved Ovnens Construction (der er den samme, som de berømte rydesdorfer Ovnes i Preussen, men i en af ham uforudseelig Eiendommelighed ved den dan berger Kalk, at nemlig den Fugtighed, den medbringer fra Gruben, i Forbindelse med den, som udvikles af Brændematerialet, forvandler den til en de igagtig Masse, hvorved Trækket forhindres. Er Kalkstenen iforveien godt udtørret og Tørvene tørre, skeer det ikke; men ogsaa ved en hensigtsmæssig Forandring af Ovnens Construction, mener Hr. K., at denne Ulempe lettelig kan afværges. Jøvrigt er det Hr. Kabells Formening, at den hele Drift, kun i en dygtig Technikers Hænder, der baade er Eier og Bestyrer, vil kunne opnaae den Fuldkommenhed, den saa høiligen fortjener, og saa høiligen trænger til. Om de Forhaabninger, man, under de givne Betingelser, er berettiget til at nære og Kalkriftens Fremtid i hine Egne, yttrer Hr. K. sig saaledes: "Et Tørveskuur bør bygges i Dybedalen, for at Tørven ei skal blive vaad eller kunne bortstjæles. Ovnen er bygget imellem 2 meget nærliggende Høider, hvorpaa en Schacht kunde anbringes, og derfra Kalken ved en lille Jernbane bringes paa en dertil anbragt Bro til Overdelen af Ovnen, saa at Ophidsningen kun skeete i Schachten. Maaskee kunde Mønningen af Tørveskuret benyttes som Bro, idet Sparrerne krydsede hinanden. Stollerne maatte drives ind efter bestemte Regler, og Karren samt Biermandslampen benyttes. Et Kalkmagazin med lufttætte Rum maatte bygges, saa at Kalken deri kunde opbevares, og Kjøberne til enhver Tid forsynes. Lad disse Forbedringer først blive indførte, og jeg er overbeviist om, siger Hr. K., at det snart vil komme dertil, at Holsteen ei vil blive forsynet med Kalk fra Gothland, men fra Jylland; ja den vil kunne sendes til Hamborg og Lübeck, og i saa Fald har Naturen viist en let Vei, thi en Aa flyder lige forbi Dybedalen, der ved et Par Sluser kan blive seilbar til Liimfjorden.