JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1799-01-01
Forslag til en Vejforbedring. Fra Kjøbenhavns Østerport til Jægersborgs Dyrehave løber den saa kaldte Strandve,, der førmedelst sin fjeldne og højst behagelige Situation, saavelsom formedelst de rige og afvexlende Optrin af NaturSkjønheder, den frembyder ikke mindre paa Vandet end paa Landet, passeres af Mange, men vilde end passeres af flere, dersom den var bedre. Næsten hele Aaret igjennem, naar man undtager nogle saa Sommermaaneder, der dog sjelden ere vedholdende tørre, er denne for sin Skjønhed saa bekjendte Vej, sædvanligviis meget slem at xassere, og iser fra Hellerup lige idtil Klampenborg ikke fjelden næsten ufremkommelig. Bist er det, at denne Vej vilde koste en Deel at bringe i fuldkommen god Stand, saaledes at den kunde holde sig, især vilde det Stykke fra det lidet Huus ved Constantiæ Alleen indtil heelt forbi Charlottenlund Skov være vanskeligst, da det bestaaer af blot Sand, men ligesaa vist synes det ogsaa at være, at Vejens skjønne Beliggenhed, og den yndige Egn, hvortil den fører fortjente, at man anvendte noget paa at forbedre den. Rigtig nok er den ingen almindelig LanDevej, eller i det mindste behøver den ikke at være det, da Helsingøersvejen er forandret, men endnu er den Vej til en Deel ikke ubetydelige Fabriker og adskillige Lyststeder deromkring, og derhos er det den Vej som en meget betydelig Deel af Kjøbenhavns Indvaanere, saavel Gamle som Unge, Rige som Fattige, ridende og kjørende som gaaende passere, naar de for at reereere sig, søge ud til Dyrehangen og de deromkring liggende skjønne Egne, og der vil ikke være nogen Tvivl om, at den jo endnu blev mere søgt, dersom den var bestandig god; thi hvo vilde tage i Betænkning at foretrække den for den eensformige Gjentofte Vej, eller i det mindste, hvo vilde ikke være saare tilfreds med, at kunne passere en skjøn og god Vej frem og tilbage, ligesom Touren førte det med sig: Hovedstaden frembyder saa megen Anledning til at ennuere sig, og Leslegheden til anstændige Forlystelser er saa liden, især for den Deel af Publikum, der ikke er bemidlet, at det sikkerlig ville være en Fortjeneste af det Kjøbenhavnske Publikum at besørge denne Vej istandsat saaledes, at man bestandig kun De passere den med den Glæde, hvortil dens omgivende Seener indbyde. Jeg yttrer dette Forslag, og Tiden vil vise, med hvad Held. Spørger man hvorfra Udgivterne hertil skulde komme, saa mener jeg, at Svaret paa det Spørgsmaal ikke er saa saare vanskeligt; man maatte oprejse en Bom, hvor enhver ridende og kjørende skulde betale ligesom ved de andre Bomme paa Vejene noget vist, der naturligviis maatte være proportioneret til Egvipagen og jeg skulde meget seile, om ikke saavel de paa denne Vejs aarlige Vedligeholdelse gaaende Omkostninger, som ogsaa Hovedeapitalen, der var medgaaet til Anlægget, stedse og med Renter vilde indbringes. P. H. Mønster. Kandid. Theelogiæ.
Politivennen, 1799-01-01
Forslag. Var det ikke godt, om de til Byen over Gravene løbende Vandrender bleve bedækkede med et lille Tag af tjærede Bræder? Der kan neppe være Tvivl om, at dette jo ville bidrage til deres længere Konservation og Bekostningen heraf ville altsaa snart indhentes. At man andensteds har det saaledes behøves vel ikke anført, naar det blot indsees, at Tingen er til Nytte og Besparelse. Redacteuren.
Politivennen, 1799-01-01
Om Gadelygter. Det vil være til Overflod at bevise Nytten af Gadelygterne i folkerige Stæder. Den Sikkerhed, de forskaffe saavel for Gaaende som Kjørende er afgjort; men skal disse Lygter gjøre den tilsigtede Nytte, da er det nødvendigt, at de saavel ere hensigtsmæssig indrettede som under jevnlig Tilsyn og tilbørligen reenholdte. Lygterne paa Kjøbenhavns Gader give meget ofte ikke den Lysning, man burde vente. Aarsagen hertil ligger maaskee deels deri, at Glassene i samme efte ere valgte af det simpleste Slags, som ved Oosen af den brændende Tran saa let taber sin Klarhed, og deels deri, at Reflectionspladen er for liden ja ofte ureen, og altsaa ikke kan kaste det Skin fra sig, som den skulde. Bekostningen ville vel være større, naar Glasset i Lygterne skulle vælges af en finere og klarere Sort; men naar denne blev gjort Tid efter anden, saa troer Anmelderen, den ikke ville være saa følelig. At Lygten oventil har fer liden Aabning til at udkaste den samlede Oos bidrager ogsaa som sagt til at formindske Lysningen. Man sammenligne blot de Lygter, som enkelte Gaard og Huusejere selv have bekostet og da vil man finde, at disse gjøre dobbelt Nytte mod de sædvanlige. Forskjellen i Prisen paa disse og hine er rigtig nok meget betydelig; men man kunde i denne Henseende gaae en Middelvej og kun see paa Glassets Bonitet, og en større og reenholdt Reflectionsplade; der ville da ikke være Tvivl om, at Lygterne gav næsten dobbelt Lysning mod hidtil. Den Omstændighed, at der ere Gader, her i Byen, hvor der er stor Mangel paa Lygter, bør ved denne Lejlighed ikke forbigaaes. Iblandt andre kan man anføre store Fiolstræde, en Gade, hvor der er megen Færsel og hvad som gjør denne Mangelspost endnu føleligere, hvor Fortonget er meget smalt og jevnlig afbrudt ved udstaaende Trapper og aabne Kjelderhalse. Den som er ukjendt hermed og maae soge Fortonget for at undgaae Vogne, kan saare let komme til Skade. For at bevise, hvad ovenfor er sagt, kan anføres: at der i den hele Strækning af Gader paa højre Haand fra Skidenstrædet ud mod Nørrevold er imellem begge Hjørnelygterne kun en eneste Lygte, og altsaa ingen Lysning paa den ene Side af Gaden i næsten 300 Skridts Længde. De 5 Lygter paa den anden Side kan langt fra ikke erstatte denne Mangel Vedkommende ville skjenke det ovenanførte deres Opmærksomhed. Ved Undersøgelse vil de finde de anmærkede Mangler og man bør være overbeviist om, at de vil blive afhjulpne. Redacteuren.
Politivennen, 1799-01-01
Om stærk Kjørsel igjennem Gaderne. I alle store Stæder er det en almindelig Politianordning at kjøre langsom igjennem Gaderne. Jo folkerigere Stæder - jo større Vrimmel paa Gaderne - jo mere maae der holdes Hævd over denne offentlige Sikkerhed. I Paris har baade under den monarkiske og den republikanske Regsering denne Pligt lige nøje været iagttaget. De kjøre Fod for Fod, om Gaderne end er en halv Miil lange. Det er ej Gadernes Længde men Folkemængdens Siikerhed, som Kudskene maae iagttage. De befordre herved sin egen Sikkerhed forpersonlig Straf og for den bebrejdende Erindring, at have berøvet en Medborger sit Liv, eller om han lever, at have gjort han til en Krøbling. Vor gode Konge har i sin Regierings Begyndelse udgivet en Forordning med samme, og da Politiet e, kan være allevegne, har han bestemt en Belønning af 4 Rdlr. for hver den, som angiver og beviser nogen Kudst, at have faret afsted som Jehu, Nimoi Søn, som desnden skal straffes efter den foraarsagede Ulykkes Størrelse. Det er ej Stormandens Kudsk alleneste, der jager saaledes igjennem Gaderne, enhver Hyre og Vognmands Kudsk gjør det samme. Da mange Børn og afmægtige Gamle vrimle paa Gaderne, og de Bærende ej maae gaae paa Fortogene med deres Byrder, desuden, mange kjøre med deres egen Vogn uden Heste, som Postbud, Skjerslibere og en Muursvend, hvis begge Been ere afsavede, stylter sig frem med to Stokke i sin lille Vogn, foruden den som trille et Hjul, slæbe en halv Vogn, og bære Kjøbmandsgods eller Fløttetø) paa Bør, og da der i mange Gader ej er Fortouge at gaae paa, som i denne hvor jeg boer, saa er en langsom Fart desto mere nødvendig til den offentlige Sikkerhed. Jkke uden Sorg og Deeltagelse har jeg alt for ofte seet sunde og friske Mennesker at have været overkjørte, og have krympet sig med deres sønderbrudne Lemmer og strax opgivet AanEn Borgerkone gik for 8 Aar siden, Den. og skulde hente Melk til sin Huusholdning. En Vogn kom farendes, hun blev jaget til Siden, faldt paa en Afviser og slog sig saaledes, at hun forrakte Hoftesenen, og da Siden blev blaaesort, at Saarlægen ej kunde applicere Forbindselen saa stærk, som han burde, saa maatte hun halte ved en Krykke til sin Grav. Hendes Mand, som var i Velstand, er faldet i Armod, og henhører nu til Forsørgelsesanstalterne. Mangfoldige Exempler forbigaaet af større og mindre Ulykker, saae jeg i mit Vindue paa Gammelmyndt den 6te October Kl. 8* en Hyrekudsk komme jagendes, som lige for Bager Bentins Port kjørte paa en skrøbelig Mand, som gik paa et Træebeen, saa at han faldt om i Rendestenen. Han kom ikke til nogen Skade; men slap med at blive dygtig tilsølet. Det var just Konfirmations Søndagen, da Kudskene skynde sig saa meget for de Fordele, som de vinde for denne Dags Høitidelighed blandt Borgerklasserne. Han skyndte sig saa hastig bort, at jeg ikke kunde blive Nummeret vaer paa hans Vogn, ellers skulde han have givet denne Fattige Krøbling noget for sin Skræk og Søle. Imidlertid var det at ønske, at Reskriptet maatte ofte forkyndes fra Politikammeret til Advarsel, og at de 4 Rdlr. maatte udleveres til enhver som beviser dets Overtrædelse.
Politivennen, 1799-01-01
Desandrai's nye opfundne Brandstige. Allerede den 8de Jan. f. A. forelagde Generalseeretairen for Konsternes Lyceum i Paris, Borgeren Desandrai, Modellen til en dobbelt Stige med bevægelige Trin, som er af største Nytte ved Ildebrande. Modellen var forfærdiget efter den nyere Maalestok, og paa det omhyggeligste udarbejdet. Stigens Fraskillelse og Oprejsning skeete uden mindste Anstød og med saadan Hurtighed, at Tilskuerne yttrede deres igjentagne Bifald derover. Et eneste Menneske er i Stand til i en Tid af 3 Minutter at oprejse og anbringe denne Stige, som dog i Størrelse er 60 til 7ove Fod høj. Den giver en sikker Hjelp og faste Trin lige til Fte Etage og har desuden den Fordeel, at man lige saa let kan stige op som ned. Det hele bliver ført paa en Vogn, som ikke er højere eller bredere end en sædvanlig Høevogn og let kan blive fremtrukket af Mennesker. I det 59 Sæde af Konsternes Lyceum blev der i det Store anstillet Forsøg med Borger Desaudrais Brandstige, som havde det bedste Udfald. Derved bliver beviist, at Udførelsen af denne for Menneskeheden saa vigtige Opfindelse, ved hvilken man kan anbringe en saadan Stige ved en brændende Bygning og derved redde Mennesker og Varer, ikke længer er Tvivl underkastet. Ved Branden i Paris den 15 Dec. blev iblandt andre af dette Lyceums mechaniske Konstværker ogsaa denne Stige et Rov for Luen. Desandrai har anmeldt i sin aflagde Beretning som Opsynsmand for dette Lyceum, at han vil forfærdige paa Subseription en nye Model af den opbrændte Brandstige. Redacteuren.
Politivennen, 1799-01-01
Blind Allarm i Pilestræde. I Anledning af Brandskriget i Søndags Aftes Klokken herimod 11 gjøres følgende Spørgsmaal: Burde det ikke paalægges Vægterne at undersøge, før de raabte Brand, og naar der var umiskjendelige Mærker paa samme, da i Anskriget at nævne Gaden, hvor Ilden er? Det vilde da forplante sig meget hurtig over hele Byen og man undgit derved, at Sprøjter og Sluffer i virkelig Ildsvaade undertiden farer fra det ene Sted til det andet, uden bestemt at vide, hvor Ilden er. Folk og Dyr lide derved og tilsætte de Kræfter, som de siden skal bruge. Man forebyggede tillige derved en Uorden, som baade er skeet og vil skee, saalænge der er kaade og letsindige Mennesker til, denne nemlig, at der kan blive raabt Brand enten igjennem en Skorsteen, Loftsluge eller og i Øret paa en sovende Vægter, som derved farer op og gjør Allarm uden at vide hvorfor eller have undersøgt. Maatte han derimod ikke raabe Brand uden at see Ild eller sikkre Kjendetegn dertil, og blev det ham paalagt i sit Brandskrig at angive, hvor den var, saa var det deels Brandvæsenet til den væsentlige Nytte, at de strax kunde finde Stedet og derved virke kraftigen, og deels sparede man sine Medmennesker for Desufornøden Ængstelse og Skræk. værre har man Erempler nok paa uheldige Virlninger af samme, og den store Ildebrand har sat mange Mennesker i den Tilstand, at Klemten eller Brandraab strax foraarsager den Besvimelse. Ogsaa i denne Henseende fortjener det Ovenmeldte Opmærksomhed. Redacteuren.
Politivennen, 1798-01-01
Peblingsøen. Jntet hører nærmere under Politiets Opsyn end Fødemidlernes Anskaffelse og Godhed. Jeg troer derfor at kunne anmode Politievennen om at indrykke et par Ord om Peblingesøens jammerlige Tilstand. En Uorden er det allerede at Søen ombygges med Huse; hvor godt der end sees paa af Ejerne, som man immer maae tiltroe sund Tænkemaade nok til ej at ville gjøre sin egen og andres Drik ureen, kan det dog ikke være andet end at meget Skarn maae gaae i Søerne ved dette Naboskab. En større Uorden er den, at Søen besejles. Jeg har seet Peblingsøens Argonauter paa den væmmeligste Maade at besmitte det Element der bar dem. Ogsaa Skøjteløben, saa uskyldig en Fornøjelse den end er, burde dog ikke tillades paa vore Drikkekar. Endelig er den største Ulykke den at Søen truer med al groe til. Man seer Aaren selv i midten af Søen ved hvert Aareslag bedækket med Tang. Vist nok vilde Rensningen koste Penge, men endogsaa af disse kunde mange spares, naar de Tusinder af Bønderkarle, som omtrent i fire Uger hver Sommer ligge i Kjøbenhavn, i den halve Tid brugtes til stykkeviis at rense Stadens Søer.
Politivennen, 1799-01-01
Noget om den stinkende Bæk, paa Vejen til Frideriksberg. Saa almindelig og nødvendig den Spadseretour om Sommeren er for Kjøbenhavns Indbyggere, at gaae til Friderikøberg; ligesaa almindeligt er det næsten ogsaa blevet, at man isteden for at gaae af den lange Steenbroe Ud1231 vælger gamle Kongevej, som og i sig selv er meget skjønnere; men denne Tour maae man som oftest dyrt betale, deels for dens Smudsighed, som de mange Huller og dens Ujevnhed foraarsager, deels og for den stinkende Bæk, som er paa den ene Side af den Vej som løber fra gamle Kongevej forbi Eeghelmsdal til Indgangen af Frideriksberg Allee. Det var at ønske, at Vedkommende eller sammes Ejermand vilde lade den rydde som nødvendig var, saavel til hans egen som Næeboendes og Forbigaaendes Nytte. A. Seidelin.
Politivennen, 1799-01-01
Uordener 1) I store Kannikestræde imellem Nørregade og lille Fiolstræde findes en liden Hund i en Gaard, der ved sin idelige Gjøen og Tuden om Natten, baade Vinter og Sommer har foruroliget Naboernes Søvn. Ejeren ombedes at lade den lukke ind, saavel af Kjerlighed til sin Næste som af Medlidenhed mod det stakkels Dyr, der i forrige strænge Vinter har maattet taale Nattekulden hver Aften. 2) Hvorlænge skal det saakaldte Halmtorv ved den Mængde Kampesteene, tilhugne og halv tilhugne Afvisere, der deels gjør et ubehageligt Indtryk paa den fra Vesterport ankommende Rejsende, deels ere meget farlige for dem, der f. Ex. kommer i Mørke fra de smaa Huse, der ikke gire Filosofgangen, forvandles til en Gade, da dog saamange Bøndervogne holde der paa Torvedagene? C. L. Reele. Studiosus Juris.
Politivennen, 1799-01-01
Om Paaskrivter paa Gadehjørnerne og Skildtmalerier. Man har læst saa mange, skiæve Domme af Udlændinger om vores gode Dannemark, som altid maae krænke enhver Dansk, som har mindste Fædrelands Følelse. Derimod maae man være upartisk nok til at tilstaae, at iblant os hersker saa megen Ligegyldighed for hvad der er Hønst og Skjønt, at en Gjennemrejsende, som bedømmer os efter det udvortes, ikke kan fælde den fordeelagtigste Dom eller give os Plads blandt de Nationer, som hylde den skjønne Konst, uagtet vi prunke med et Akademie. Blandt flere Kjendsgjerninger, som kunde godtgjøre hvad her er sagt, bedømme og betragte man med opmærksomt Øje de mange Paaskrivter og Skildter vore Bygninger ere behængte med, og da vil man sinde mangfoldige 1248 maadelige Ting som skal bære Navn af Malerier, men som rettere kan kaldes: Smørerier; ligesaa forholder det sig med den Skik der bliver meer og meer almindelig blandt de Handlende og saa mange andre der vil ogmaae tilkjendegive sin Bovæl ved at udhænge sit Navn; hvor mangfoldige Fejl kan man ikke finde, naar man kuns vil, baade imod Retog Skjønskrivning, der altid maae være krænkende for den, som føler noget for sin Nations Hæder og ønsker, at den maatte give i Øjne faldende Beviis paa, at vi vandre frem paa Culturens og Oplysningens Bane og ikke staae der, hvor vi stod for adskillige Decennier. I denne Anledning frembringes et Ønske: at der maatte blive beskikket en duelig Maler til ene at have Ret til at male og skrive alle Ting, som blev offentlig sat til Skue paa vore Huse og Gadernes Navne. Meget vilde herved vindes, men for alting maatte der være Beviis for, at Manden malede den skjønneste Skrivt -thi imod een, som kan bedømme et Maleri, er der vist 50, som kan bedømme Skrivning. 1244 Blandt de saa godt malede Navne udmærke sig især de Pensler, som har malet store og lille Kannikkestrædets Navne paa Conferentsraad Obelihes Gaard, Boghandler Brummers Navn, og nogle flere enkelte Steder; næsten kan man troe her kuns at finde een Pensel, og som fortjener al Roes og Opmuntring A. Seidelin.
Politivennen, 1799-01-01
Om Korn-Opkjøb paa Torvene. Da det er enhver bekjendt, at Torvepriserne paa Kornvarer er overdreven, saa synes det nøje at burde paasees, at de Herrer Leverandeurer, som have paataget sig at levere Kornvare efter Lieitation til kongelig Tjeneste, ikke opkjøbe samme paa Torvene, hvorved Borgerne her i Staden ikke kan bekomme det høj fornødne, med mindre de har Lejlighed at betale som Licitationsherrerne. Kjøbh. d. 3 October 1799. Neergaard. Cancellieraad.
Politivennen, 1799-01-01
Spørgsmaal angaaende Slavernes Betlerie paa Gaderne og Volden. Er det ikke forunderligt og beklageligt at see Slavernes Betleri tiltage paa Gader og Volde just paa samme Tid, som Direktionen for Fattigvæsenet med saa meget Held og Iver arbejder paa dets Afskaffelse i Almindelighed? Burde ikke disse Menneskers Foresatte straffes, naar de see igjennem Fingre med denne Uorden og tillade dem at gaae paa egen Haand omkring i Byen. Det er Mennesker, som altid burde være under Opsyn; -thi den effentlige Sikkerhed lider, naar de overlades til sig selv, og desværre har man Exempler nok paa, at de ere farlige især af den Grund, at de har lidet eller intet at vove ved igjentagne Forbrydelser. En Lænke mere eller og corporlig Straf er næsten intet for den, som er dømt til Slaverie paa Livstid. I Amaliegaden sees jevnlig en ung Slave, som trygler af enhver Forbigaaende og man kunde næsten troe, at de paa mange andre Steder havde fast Post. Redacteuren.
Politivennen, 1799-01-01
Om Tjenestefolk. I den Kongl. Forordning af 25 Martii 1791 under Titel: Forordning om adskilligt, der vedkommer Poutvæsenet paa Landet i Danmark, fornemmelig i Hensigt til cjenestefolk, hvis Rettigheder og Pligter bestemmes nøjagtigen cc. søgte jeg forgjeves i den 12 s. om hvad Straf Tjenestefolk ere underkastede, naar de imod deres Husbonds Villie udeblive af hans Gaard om Natten, samt hver Søndag og Festdag gaae deres egen Gang, saa de ikke sees fra om Morgenen de have faaet Frokost til de skal have Middagsmad, og fra de have faaet den til de skal have Aftensmad, og saa bliver borte hele Natten. Nen jeg fandt tvertimod ligesom Medhold for Tjenestetyende i disse Ord: Men Vi befale end videre paa det alvorligste, at ingen Tjener, uden sin Husbonds Tilladelse maae udeblive fra sin Tjeneste, og forsomme sit Arbejde nogen Sognedag R. uden at der meldes noget om det foransørte, da Tjenestetyendet tager heraf Anledning til at svare sin Husbond, naar han tiltaler ham paa en Søndag for hans Udeblivelse, at det er Helligdag, ligesom det skule være blet Godhed af ham, om han paa den Dag vilde gjøre sin Husbonde nogen Tjeneste. Meningen lan dog vist ile være med Søndagens og Festdagens Uamaeidelse i Forordningen, at paa Søndage kan Tenestetyende gjøre hvad de vil; Huusmoderen faaer seg at gaae ud og malke, fløtte og vande sine Køer, naar Pigen ej vil, og hun faaer at varte sine Karle og Piger op med Mad og Drikke. Husbonden faaer ligeledes at slytte og vande sine Heste, hugge Brænde til at koge Mad ved, og forrette slige Karlepligter, naar Karlen spadserer, og de ikke vil have deres Kreaturer forsømte; og at det altsammen er blot Godhed og Ædelmodighed af Tjenestefolkene, naar de ikke lader det komme dertil. Jeg ønskede i Politivennen af en Kyndig at blive underrettet, om ej andensteds findes anført noget, som et kraftigt og højst nødvendigt Antidotum imod ovenmeldte Onde. P. F. Hansen.
Politivennen, 1799-01-01
Uordener 1) I Hestemøllestrædet ligger langs med Plankeværket fem meget store Stykker Træer, som ikke allene borttage den største Deel af Fortouget, men endog kunde blive mege farlige for Fodgjængeren, om de Træeklamper gik i Stykker, som ere slagne paa dem for at fastholde dem. Dette kunne saa meget lettere skee, som Træerne see ud til at være gamle og Sømmene derved hindres i at binde tilstrækkelig. 2) I lille Strandstræde No. 102 er paa Fortonger hensat 2 store Skibsankere, hvorved den Gaaende især om Aftenen saa let kunde komme til Skade. Er Feiltrin, hvorved mast faldt mod dem, kunde være Aarsag til, at man blev Krøbling sin Livstid. Ejeren anmodes for at undgaae Bebrejdelser i Uhelds Tilfælde at tage dem bort. 3) Er der nogen Gade, hvor Fortonge behøves for ikke at blive overkjørt, saa er det Østergade. Den stærke Pasage især Comodie Afrener bringer ofte Fodgjængeren i yderlig Skræk for de frem; og tilbagefarende Vogne, og just her, hvor Fortougene ere smale og usikkre, ere de endog om Aftenen paa mange Steder belæssede med Kister, Borde og Skramlerie. Skulde man dog ikke engang kunne vente Forandring heri F. Seidelin.
Politivennen, 1799-01-01
Spørgsmaal. No. 1. Er der ikke ligesaavel Tart for Hyrekudskene, som f. Ex. for Slagtere og Bagere, og fortjene disse ikke ligesaavel Tiltale for Overtrædelse af denne som hiine? eller indskrænker denne Tart sig blot til de Tourer som gjøres inden Stadens Volde? Da jeg er uvidende om, hvorledes foregaaende Spørgsmaal ifølge Anordningerne maatte besvares; vil jeg blot fremsætte et simpelt Faktum, som mødte mig for kort Tid siden, og overlade til dem, hvis Pligt det er at vaage over at de kongelige Anordninger blive falgte, at dømme om, hvorvidt det kan bestaae med disse og billighed. Jeg forlangte for nogen Tid siden paa en meget regnfuld Dag en Karet hos en Hyrekudsk i Nærheden af Vesterport for at hente nogen strax uden for Frihedsstøtten, og afsætte dem i Nærheden af Fruekirke. Efter at han først længe havde ladet mig vente til nogen Vogn kom hjem, og i den Tid brklaget sig meget over de dyre Tider, spurgte han mig! hvad jeg vilde give for Touren derud, da jeg førend vi vare aceorderte ingen Vogn fik. Paa min Opsordring forlangte han nu 4 Mk. og hvis jeg ikke vilde betale dem, skulde paa hans Salighed Vognen ikke kjøre af Stedet. Naturligviis forlod jeg ham, og søgte en billigere. Jeg fortæller her blot det simple Factum, med det ønske at Vedkommende vilde lægge Mærke dertil, for at forebygge lignende Ubillighed i Fremtiden. No. 2. Hvad forstaaes ved Forprang? - Naar en Mand, der boer uden for en af Stadens Porte, f. Ex. Vesterport, anholder alle de Bøndervogne, der kjøre forbi det Huus han beboer, for at afkjøbe dem det de føre med sig, som Smør, Gjæs og Ænder, naar han endogsaa gaaer ind i sine Naboers og Gjenboers Gaarbe for der at komme i Handelmed de Bønder, som før de kjørte ind, undgik hans Opmærksomhed, og siden udsælger til Naboer og Gjenboer, hvad han paa denne Maade har tilforhandlet sig, har han saa gjort sig skyldig i Forprang, og fortjener denne Fremgangsmaade Politiets Opmærksomhed eller er den tilladelig? Man anseer dette ikke for en Angivelse, men kun for et Spørgsmaal ledsaget af et Exempel, som Anmelderen ønsker kun maae tjene til at gjøre dem hvis Pligt det er at paasee disse Ting, opmærksomme, og til at gjøre enhver, der mueligt kunde føle sig truffet, forsigtigere. L. Kruse.