Jyske Efterretninger, 1772-01-10
Ved Talens Giennemlæsning have vi allerne bemærket disse faa og ubetydelige Trykfeil: Side 11. Linie 12 i Stedet for bliver skal læses blive S. 13. L. 4 Hedningske bør læses Hedenske, L. 16. og 17, i Stedet for umaadelige skal læses umaalelige, S. 19. L. 8, staaer etid i Stedet fort, S. 35. L. 8. staaer et Hi Stedet for P. Følgende er indsendt, Nu svandt det gamle Aar jo bort, Ja nu har denne Scene Ende; Tilskuer, lær heraf at kiende, Af Tiiden iler og er kort. Vor Gud han sætter os et Maal, Saa længe han vil, vi skal leve, Den Lov kan ingen Kunst ophæve, Vi døe, var Hiertet en som Staal. Den Tiid, han gir os, farer hen Et Aar, ja heele Tiiden, svinder, Omvexling udi alt vi finder: En Alder kom, en svandt igien: Lorenzo! kom og see dig om Og tæl de Dage, du har levet: Var Tiiden kort, hvi har du drevet Den bort i Lasters Herredom Opl Philladon, betragt vor Gud Den store, som har Kiæden lænket Hvis Raad af Evighed har tænket At føre alting herligt ud; Hans Viisdom veyed alting af, Og hvert et Øyeblik bestemte, Han bød, at Kuglerne sig vendte, Og Grændser for dem alle gav. Han gav hver Art i deres Kreds De Evner, som de skulde have, Den mindste Orm fik og en Gave, Haus Godhed glemtes ingen Steds, Men hvo var det, der blev udvaldt, Op! Philladon, begynd at tale, Og see, du kan den Skabning male Som blev til ævig Ære kaldt. Var denne vel de Dyr, jeg seer, Der med et oprakt Ansigt triner Og spotter Himmelen med Miner Ja uden Skam ad Naaden leer; Der har Fornuft, men bruger den Til Vold, til Rov, til List og Rænker, Begreb, men ey paa andet tænker End paa at trodse Himmelen. Der frit kan vælge, hvad de vil, Men seer og griber efter Skygger Der stedse paa Chimærer bygger, Og sætter Liv og Vel paa Spil, Ja Philladon, der blev udvalgt, Paa det Guds Ære kunde prises, Og udi Skabningen bevises. At han er viis og god i alt. Den Skabning herligt Fortrin fik, Da den af Mesteren blev dannet Men Ach den faldt og blev forbandet; Thi Synden boret Dødens Stik: Dog Himlen var af Naade fuld, Den saae det kloge Dyr at daane, Den vilde dog sin Yndling skaane; Thi Hælten segned var omkuld. Jeg raabte Almagt sende vil Theander, som skal Saaret læge, Han Dødens Grumhed skal ophæve, Og derfor sætte Livet til. Dog skal enhver i denne Art Jgiennem Dødens Vande seigle, At døe skal Mennesket ey feyle Vel! Om det gjør en hældig Fart. Dets Alder er bestemt af mig Som Græs og Blomster det skal fældes: Den skiønne Bygning skal forældes, I Gruus henfalde ynkelig. en CoMen hvo som Livet dyrker saa, At han i Troen sig udstrækker, Theander hannem Haanden rækker, Og sætter hamem Kronen paa. O Philladon, du siunker ned, En Under. - Gud er stor i Naade, Theander døde dig til Baade, En Sandhed glæd dig, du den veed; Lorenzo sværmer du endnu, Ja vist - men ved at Tiiden endes, Det dig, som Aaret, og kan hændes, At svinde bort; O tænk og grue. Hvad nytter vel din Sværm, maaskee, At Lyster Sielen kan oplive, Maaskee de Vellyst dig kan give, Ney, Død og Skræk, ja Ach og Vee. Lad Ævighed dog skrække dig, Som er tilstede, før du tænker, Hvi mon du dig i Laster sænker, Er det en herlig Skabning lig? Lorenzo op, og hør en Røst, Theander udi Ordet raaber: See Christen, see de Blode=Draaber, Jeg gav til heele Verdens Trøst; Tænk, Sielen den er skabt for Gud, J Verden kan den ikke mættes, Der bliv den mat, der maae den svækkes, Flye derfor fra den Tummel ud. Lad Troen sætte dig i Brand: J Gud er Vellyst nok at finde, O Cremmes, der er meer at vinde End alt, hvad Aager give kan. Lad dette Aar, du har begyndt, Anvendes til Guds Priis og Ære, Du vil jo dog hans Gunstling være, Stræb derfor for at blive undt. Elsk, frygt og anraab Himmelen, Lad Haab anspore dine Kræfter, Læs Budet. - lev du og derefter, Saa bliv Theander vist din Ven. man Lad da kuns Tiiden fare hen, Lad Siels og Legems Kraft aftage, Om Sielen mister end sin Mage, Saa faaer den vist et Liv igien. Hvad skader dette, at man døer, Naar Sielen derpaa skal anhøre En Sang, som Zeraph skal opføre Til Lov for den, som Ærenbør. O Philladon, O! glæd dig da, Der skal din Andagt ævig brænde, Naar du skal ævig Lammet kiende, Og siunge det Halleluia.