JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1838-11-26
Hvo som kjender den Tilstand, hvori Almue=Børnene i Almindelighed hensendes til Skolen, hvo der veed, hvad det betyder, at staae imellem 50 eller flere saadanne og være pligtig at fremamme dem til Oplysning og Sædelighed; hvo der kjender alle de Hindringer, der leire sig om Skolelæreren, i og udenfor Skolen, og som ofte staae i Strid med hans Pligter; han vil vist ikke dømme saa. Det er mig ikke muligt at detaillere Skolelærerens Ardeide; det kan efter min Mening kun tilfulde vurderes af den Jndviede, og derfor maa jeg her, istedetfor paa Facta, beraabe mig paa Kyndiges Dom. Naar Forf. siger og Religions-Underviisningen, at det kun er den allerførste", Skolelæreren bibringer Barnet, da kunde han gjerne have sparet dette Superlativ; thi vel er det sandt, at Præsten forbereder Børnene til Confirmation, men dog har jeg det Haab, at ingen Præst paastaaer, at Børnene faae saagodtsom deres hele Religions-Underviisning af ham. Hvorfor mon Regjeringen har befalet, at endog den første Skolegang skal ledsages af denne Gjenstand, Naar man taler og Skolelærerens Arbeide, maa det heller ikke oversees, at han, den største Deel af Aaret, ingen Dag har fri; han skal de 6 Dage holde Skole og paa den syvende – det er, naar han, hvilket som oftest er Tilfældet, tillige er Kirkesanger - pligtskyldig forrette Tjeneste i Kirken. Vil man indvende, at han intet forsømmer derved, eftersom han i Almindelighed alligevel bør gaae i Kirke, da maa jeg hertil svare, at Pligtopfyldelse er dog aldrig det samme som fri Villie, og at han t. E. i Sygdomstilfælde maa skaffe sit Embede røgtet. Hvad det angaaer, at Arbeidet skulde være mere besværligt for En, der har lært Mere, da kan jeg aldeles ikke indsee dette; den dygtige Mand arbeider jo lettest, og i Almindelighed med større Held; men Grunden turde vel snarere være den, at man seer Lønnen er knap i Forhold til Arbeidet, hvorfor man ryster Støvet af Fødderne og vender Ryggen, mod Skolen. At selve Regjeringen - vor allernaadigste Konge. - ikke regner Skolelærerens Arbeide ringe, har man jo tusinde Kiendsgierninger for, hvad bevæger da Dem dertil, II.
Jyllandsposten, 1838-11-26
Nyheds Post. En meddeelte Artikel i Khvnsposten Nr. 297 – bemærker Professor H. N. Clausen - har henledet Opmærksomheden paa en Spas i den Lindbergske Kirketidende af en af sammes værdige Medarbeidere, som har hentet Anledningen dertil fra nogle Betragtninger af Undertegnede af meget alvorligt Jndhold i Maanedskrift for Literatur. Medens hiin Artikel fortjener al Paaskjønnelse, opfordrev den mig dog til en berigtigende Erklæring. – Naar det nemlig er anført som den af mig anbefalede Mening: "at geistlige Anliggender maatte henlægges under et geistligt Collegium, da kan jeg ikke ansee det som uvigtigt at forsvare mig imod den Mistydning, at jeg skulde have yttret mig for et Collegium sammensat af geistlige Medlemmer. En saa eensidig Sammensætning er jeg langt fra at antage stemmende med de kirkelige Anliggenders Tarv. Hvad jeg derimod baade nyligt og oftere tilforn har udviklet, er Dette: at den samme Ret bør vederfares Kirkevæsenet som andre Hovedgjenstande for Bestyrelsen, den samme Ret vederfares det her, som er bleven det til Deel i andre Stater, nemlig at overdrages til en særegen Bestyrelse, ved hvis Medlemmers Valg der kan blive taget særligt Hensyn til Jndsigt i og Jnteresse for det kirkelige Livs Væsen og Tarv. - Hvad der havde kunnet udrettes til at forebygge de Forviklinger og Spændinger i kirkelig Henseende, i hvilke vi efterhaanden ere blevne førte ind, ved en indsigtsfuld, nidkiær, og derfor med Fasthed og Sikkerhed fremskridende, kirkelig Bestyrelse – deels ved at afhielpe kirkelige Fornødenheder i rette Tid, førend det kom til det yderste Punkt, da Forskjellighederne udartede til skarpe Parti Modsætninger, deels ved aarvaagent og virksomt Tilsyn med den geistlige Embedsførelse, saa at Menighederne havde sjeldnere Grund til Klage over at være bundne til Sjælesørgere, hvis Liv svarede alt for lidt til deres Lære, deels ved at ordne Forholdene saaledes, at den kirkelige Samfunds=Aand, Jnteressen for den kirkelige Sogneforbindelse kunde vorde gjenoplivet - derover vilde det nu være ubetimeligt at anstille Undersøgelse. Men hvad det nærværende Tidspunkt derimod paa det Alvorligste opfordrer til at overveie, er dette, om en grundig Løsen af de Knuder, der nu ere blevne trukne stærkt sammen, og en Forebyggelse af nye Stramninger i Fremtiden kan ventes uden en Kirke=Bestyrelse, organiseret efter kirkelige Hensyn. Ogsaa denne Henseende maa man med stor Jnteresse see de Forhandlinger imode, der nu ere aabnede i Roeskilde. Thi fra hvilket Punkt end Betragtningen gaaer ud og hvorhen den end fører, vil den uden Tvivl blive henledet paa det Spørgsmaal, om der virkelig, ved den nærværende Administrations=Form, er givet en beroligende Garanti for en sand kirkelig Vestyrelse af de kirkelige Anliggender i Danmark, – en Garanti, som til ingen Tid burde savnes, men ikke til enhver Tid er i den Grad nødvendig som just nu. Det kan neppe feile, at vigtige Forhold saaledes mere og mere ville blive dragne indenfor Betragtningens Grændse, som hidtil ere ladte eller skudte udenfor denne Grændse.
Jyllandsposten, 1838-12-03
Frands Viken. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Nr. 40. Mandag den 3die Decbr. Maa trykkes. Fleischer. Endnu en Stemme om Stændersamlingernes paaberaabte Forening Da denne Sag fik Pluraliteten paa sin Side i Viborg, var det at forudsee: at saadant vilde finde Gjenklang hos Flere. Men og Jyderne have stor Aarsag til at hovere over det fiirstemmige - fiirdobbelte Hurra - derpaa tvivler jeg.
Jyllandsposten, 1838-12-03
Naar vi herhos betænke: at hist have Forsamlinlingerne ei allene raadslaaende og raadgivende, men og lovgivende Magt, da ligger her hos de ildfulde Galler en Sindighed til Grund, som fuldt saa vel skulde passe for den danske Nationalcharacteer; og det saameget mere som vore Kamre ikke ere i Besiddelse af den udøvende Magt. De allerfleste Sager ere jo desuden ikke af saa paatrængende Vigtighed, at der jo med deres endelige Afgjørelse kan gives nogle Maaneders Henstand; og det saa meget mere, som den om Danmarks Forsvarsvæsen - den vigtigste af dem alle, den der indslutter, alle de andre – er tilsidesat, henlagt paa Hylden til den og Skriverpenge. Men der er endnu een Betænkelighed - og den ej af de løseste - ved hiin Forening. De der kunne see lidt længere end til Dronningstolen og Gjedserodde, de vide hvad her menes. Og dermed nok for denne Gang! Bemærkninger.
Jyllandsposten, 1838-12-03
i Anledning af Artiklen: "om Skolelærernes Kaar", i "Jyllandsposten Nr. 41 og 42. (Sluttet. See forre Nr.) III.
Jyllandsposten, 1838-12-03
Anonyme eller psendonyme Jnserater i denne Sag, agter jeg ikke at indlade mig med, men vil man komme mig imøde med aabent Visir og broderligt Aasyn, da skal jeg ydmygst være til Tjeneste efter ringe Evne J. C. Smidt, Skolelærer og Kirkesanger. i Vithen.
Jyllandsposten, 1838-12-03
Man læste nylig saavel i Commissionstidende" som i "Dagen", at Forbryderen Worm virkelig er Forfatter til de velskrevne Vers, der under hans Navn udkom i første Blad, idet "Dagen" endog beretter, at den Geistlige (Pastor Visby), som besøger Worm i hans sidste Timer, ei alene bekræfter Rigtigheden heraf, men tillige, at Worm til samme Tid havde et Digt i Arbeide til Thorvaldsen. Vimaae tilstaae, at vi finde det meget paafaldende, hvorledes Nogen i fjerneste Maade vil fæste Lid til saadan Anførsel, hvilket vi i Betragtning af Worms tidligere Færd ubetinget ansee for Usandhed. At Worm med langt større Lethed har kunne indbilde en Geistlig, som i faa Minutter besøger ham i Fængslet, at være Forfatter til Vers, som ganske utvivlsom fra anden Haand ere ham tilstukne, end hiin fiffige Jødepige i Hospitalet i Kjøbenhavn for nogle Aar siden holdt en vis Læge for Nar ved at indbilde ham, at veritable engelske Syenaale i tusindviis groede hende ud igjennem Legemet dette er let at stave sig til. Høist upassende finde vi derfor enhversomhelst Bevidnelse om Sandfærdigheden af et Factum, der ei staaer til at bevise, og som ei gaaer ud paa andet, end at vække en utidig Medlidenhedsfølelse der, hvor det Offentlige med Foie seer Retfærdighedens Arm hævet til skrækopvækkende Advarsel for lignende Forbrydere. Kom Digtergeniet over Worm i hans sidste Timer, vilde han vist mindst lade sig indfalde, med Droslens Triller og Nattergalens Klager at besynge Urner, Kors, Sarcophager m. m., men snarere, med det for Dagen lagte Pund, med kraftige Farver at udmale Gjenforeningen hiinsides Graven med den myrdede Tønder og med hans Faders Aand, paa hvilke tvende Hedenfarne Publicum ulige hellere burde henvende Opmærksomheden, end paa de worm ske Jnspirationer.
Jyllandsposten, 1838-12-03
Den pludselig indtrufne stærke Frost sidst i forrige Maaned standsede da paa eengang Plovenes virksomme Gang, hvilket i dette Efteraar var saa meget beklageligere, som kunde færreste Efteraarsstubbe endnu vare lagte, som Følge af, at det trak saa sildigt ud med Vintersædens Udsaaning, da Kornhøsten, formedelst det idelige Regnveir, de fleste Steder, medtog den dobbelte Tid af hvad almindelig er Tilfældet.
Jyllandsposten, 1838-12-03
J det Hele taget tegnede Vintersæden ingenlunde godt i dette Efteraar. Jorderne vare i September og October døde, tunge og ubeqvemme til Behandling efter de i Hosten nedstyrtede Vandmasser, hvortil kom, at meget faa varme Soldage fremhialp Vegetationen. Saavel i Jylland, som i Sjælland findes mange Rugmarker haardt angrebne af Snegle, hvis Omsiggriben dog nu med Grund maa formodes at ville ophøre ved den tidlige Barfrost. De tidlig saaede Rapsmarker staae udmærket godt, dog har denne Sæd taget meget af i Jylland, ligesom man ved at gjennemreise den nordre Deel af Sjælland kun som stor Sieldenhed seer en enkelt Rapsmark.
Jyllandsposten, 1838-12-03
Med dette Nr. følger Subskriptionsplan paa en ny dansk Udgave af Beckers Verdenshistorie fortsat indtil Slutningen af Aaret 1837. Paategnede Planer modtages i alle Boglader, i Aarhuus af S. Warberg og Jessens Boghandling. Af dette Blad udgaaer et Nr. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1838-12-10
Jyllands Foren. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Nr. 50. Mandag den 10de Decbr. Maa trykkes. Fleischer.
Jyllandsposten, 1838-12-10
En ganske ny Vise om en Kroermand og hans Søn, lagt af St. St. Blicher. Synges som Niels Ebbesens Vise. De Bønder de sidde saa tykt over Bord Alt udi den Skjænkestue. De tale saa mangen et Rædselsord, Om Fjender, som Landet mon true.
Jyllandsposten, 1838-12-10
Den Kroermand sidder i Kakkelovnskrog Alt i sine dybeste Tanker. Foran ham der see J en Trettenaarspog, Med Riffel i Armen han spanker. Paa eengang saa springer den Kroermand op Sin Riffel fra Bjælken han river: Han kaster et Øje til Gjæsternes Trop"Nu nytter det ikke, J bliver.
Jyllandsposten, 1838-12-10
Endnu et Par Ord i den nye Jødefeide. Saavidt vi vide, har denne reist sig deraf, at Jøderne vilde have Sæde i Stænderforsamlingerne, og at Een har skrevet derimod her i Bladet, under Mærket 10, De Grunde, denne har anført, synes os uigjendrivelige, og det samme synes vel Jøderne og deres Venner, siden de ikke have søgt at gjendrive dem, uden ved personlige Grovheder. Hvad enten nu 30 er den, der tydelig stikles paa, eller ei, det gjør jo slet intet til Sagen. Men man seer alene, at det allerede er kommet saa vidt med disse Fremmedes Magt og Myndighed her i Landet, at de forfølge et af Landets egne Børn - en kongelig Embedsmand, en christelig Præst, fordi hans Mening ikke stemmer med deres Mening. Det er kommet saa vidt, at et Blad, som kalder sig den Frisindede, vil paalægge Redacteurer af andre Blade saadanne Baand, som ingen Censor har brugt; ja reent ud rive Pennen fra Enhver, som vover at skrive noget, der ikke behager Jøderne. Ja det er kommet saa vidt, at en Jødepræst staaer offentlig frem- og præker en ny Christendom og en ny Christus. Hvormeget videre skal dette høist betænkelige Uvæsen endnu gaae, Lader os see os lidt omkring i andre Lande og deres Historie. J Norge er slet ingen Jøder maae ei heller være - og dette Riges Finantser forbedre sig Aar for Aar og hæve sig snart til den ønskeligste Forfatning.
Jyllandsposten, 1838-12-10
Sverrigs Finantser ere og i god Tilstand, og der have Jøderne hidtil kun havt trende Stæder Stockholm, Gøtheborg og Norrköping til Opholdsteder. Dermed ere de nu ikke længer tilfredse; og denne deres høiere Tragten foranlediger blodige Optrin.
Jyllandsposten, 1838-12-10
J Polen veed Enhver, der kjender noget til dette ulykkelige Lands Skjæbne, hvad Jøderne der ere, og hvad de have afstedkommet. Det er paatide, at vi Danske see os lidt for de selv advare os ved deres ægyptiske Formerelse, deres Anmasselser, det forvovne Sprog, de føre. De skrige paa Liighed for Loven; den have de; men Liighed over Loven, den skulle vi dog ikke indrømme dem. Vi begribe ligge saa lidet som Hr. 30, hvad de skulle i Stændersamlingen; de have kun en Syssel, eet Øiemed, een Kundskab, og det er Handelen. Men Handelen kjende vi dog selv, og Jøderne kjende lidet eller intet til de andre vigtige Gjenstande, som fremkomme i Stændersamlingerne, og de mange andre, der fremdeles ville afhandles.
Jyllandsposten, 1838-12-10
Paa en Tid, da der i flere af vore jydske Kjøbstæder, blev givet ønsket Leilighed til at gjøre sig bekjendt med det af Hr. Opticus Hess forfærdigede, saare mærkværdige Hydro=Oxygengas=Microscop, som forstørrede 500,000 Gange, men som desværre blev saa lidet freqventeret, at den vakkre, talentfulde Kunstner maatte skynde sig hjem igjen til sit Slesvig, for at undgaae reent Tab, formenes det at være af Jnteresse, ved nedenstaaende Beretning nøiere at lægge Mærke til den af Drummond og Gandin opfundne, overordentlige Belysningsmaade, hvorpaa Hr. Hess foreviste en interessant Prøve, som paa det meest forbausende blendede alle Tilskueres Øine. - Angaaende Hr. Gandin's i de franske Videnskabers Academi nylig prøvede, mærkværdige nye Belysningsmethode berettes nemlig følgende: Efter hans Angivelse er Solens Lys 30,000 Gange stærkere end brændende Gas. Denne store Forskjel vilde være uovervindelig, hvis man ikke i den senere Tid havde opdaget flere Midler til at frembringe en Flamme af overordentlig Jntensitet. Den simpleste deriblandt skyldes en engelsk Marinelieutenant Drummond. Han fandt, at naar man gjennem en Flamme af Spiritus vini lader gaae en Straale Suurstofgas og derefter paa det mørkeste Sted fæster paa en Spids et lille Stykke ulæsket Kalk, udbreder, dette øieblikkelig en blændende Klarhed. Fra dette Resultat er Hr. Gandin gaaet ud. Han beregnede først, at ved lige stor synlig Overflade lyste det drummondske Lys 1500 Gange stærkere end Gas; men desuagtet blegnede det for Solen. Hr. Gandin modificerede dernæst det drummondske Lys og betjente sig derefter af en ætherisk Suurstofgas, han omgav en lille Kugle af Kalk, der var ophængt i en Platinatraad, med en Gasstraale og, strax saae man paa Kalkkuglens Plads en Stjerne lyse med en ubegribelig Glands, saa umærkelig dens Størrelse end var, saa var den dog tilstrækkelig til at oplyse et Rum af 30 Metrer paa en virkelig forhausende Maade. Dog blev denne overordentlige Virkning endnu langt overtruffen ved det senere af Hr. Gandin opfundne Siderallys, som han frembragte ved at lede sin Gas igjennem en Dampstraale af brændende Terpentin=Essents, i Stedet for det lysende Punkt erholdt han derved en bred og høi Flamme af en Glands, der kun kan sammenlignes med Sollyset. Det er umuligt endog kun et Moment at fæste Øiet paa dette Lys; derhos er den udviklede Varme deraf ligeledes overordenlig og aabner en vid Mark for de chemiske Undersøgelser. Den af Hr. Gaudin saakaldte Sideralflamme er kun et Par Centimeter høi; men man overdriver ikke dens Virkning, naar man antager, at den er lig Flammen af 100 Gasrør eller 1000 Voxlys, den er fuldkommen hvid, endog hvidere end det drummondske Lys. Sin Klarhed beviste den derved, at den ikke i mindste Maade forandrede de zarteste Farvenuancer, hos Blomsterne i Haven, hvor Forsøgene bleve anstillede.
Jyllandsposten, 1838-12-17
Felands Vien. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Nr. 51. Mandag den 17de Decbr. Maa trykkes. Fleischer. Mere om almindelig Vaabenfærdighed og Værnepligt.
Jyllandsposten, 1838-12-17
Hvorledes har det sig nu med Udtagelsen til Krigstjeneste og Jndøvelsen i samme? Der er kun een Stand af det hele Borgersamfund, som afgiver Soldater: Bondens Arne, der ernærer det Hele, maa ogsaa værne derom. Men endog heri er stor Jndskrænkning, mange Undtagelser: Velhavende Bondesønner gaae næsten alle fri, hvorvel de dog ikke alle kunne være beladte med Brok eller Øjen svaghed. Der findes store Landsbyer, hvor ikke een Gaardmandson er Soldat. Soldater vorde da ikkun Huusmænd, Jndsidderes og meget fattige Gaard mænds Sønner. Vel er og paa den senere Tid heri foretaget gavnlige og retfærdige Bedringer, og navnligen i Henseende til Legemsfeil, hvilke - saavel de virkelige som de forstilte - vare rige Kilder til Misbrug. Men disse vilde ganske tilstoppes, naar Alle - undtagen saadanne Krøblinge, som ingen Doctorattest behøve - vare forpligtede til at værne og Fædrelandet. De svagere af Legemsbygning, som ikke vare skikkede til at tjene som Ryttere eller Fodfold, kunde dog anbringes - om ei i andre Vaabenarter, saa dog ved Bagagen, Lazaretterne osv.
Jyllandsposten, 1838-12-17
Krigerens Jndøvelse er vistnok ypperlig hos os; men Tjenestetiden o. 6 a 8 Aar, vilde ved almindelig Værnepligts Jndførelse kunne betydeligen indskrænkes, saavelsom Skoletiden. Hvorledes jeg har tænkt mig en Forandring, skal nu vises.
Jyllandsposten, 1838-12-17
Krigsøvelserne maae begynde i Drengeaarene. Og see, denne Begyndelse har vi jo allerede; men Sagen havde faaet en langt anden Fremgang, naar Underauthoriteten havde gaaet ind i den Øvelsesaand, og arbeidet fort paa den afstukne Vei. Da Gymnastiken i Almueskoler er indskrænket til den første saakaldte Cyclus, saa er herved kun lidet arbeidet paa den tilkommende Soldat; og dette Lidet er udsvedet i de 7,8 Aar mellem Confirmationen og Udskrivningen. Saasnart Drengene oprykke i øverste Klasse, burde Øvelserne begynde, og længere Tid derpaa anvendes, f. Ex. to Gange om Ugen, og to Timer af Gangen, eller tre Gange en Time af Gangen. Det første Aar kunde læres Holdning, Stillinger, isoleerte Legemsbevægelser, samt begyndes med Svømning. Det andet Aar kunde alt dette fortsættes, men saaledes, at Bevægelserne indøvedes combinerede c: at Drengene foretoge dem i Linie. Det sidste Aar kunde de exercere med Trægeværer. Men ei alleneste Legemerne ere det, der skulle indøves, det aandelige skulde ikke forsømmes. Drengene skulde indskærpes denne vigtige Bestemmelse; derskulde indaandes dem Lyst og Kjærlighed til samme. Pligten mod Fædrelandet - Værnepligten skulde de lære at kjende og elske. Et særskilt Capitel af saadant Jndhold skulde føjes til den almindelige Lærebog saavelsom en Fædrelandshistorie - ikke et tørt Navneregister, eller Skelet af Begivenhederne, men en saadan som kunde opfostre ægte Dannesind, indgyde stadigt Begjær efter at følge de gode Exempler, og Afskye for de slette. Ogsaa ved Folkesange, skulde Hjerterne udvides og hæves over Selviskhedens taagede, giftige Sumper til høi, usvækkelig Fædrelandskjærlighed.
Jyllandsposten, 1838-12-17
Naar Drengene nu i Skoletiden vare øvede sogneviis, skulde de efter Confirmationen øves herreds viis. Et bekvemt Sted, en Hede f. Ex., skulde ud sees til Exerceerplads, hvor alle Confirmerede mødte 8 a 14 Dage, een eller to Gange om Aaret, underkastede en alvorligere Disciplin, og dresseredes af en Officeer med Bistand af to eller flere Underofficerer. J det syttende eller attende Aar kunde dem betroes rig Til en Prøve paa saadanne har jeg udgivet de tvende Viser: "Kroermanden og hans Søn, og en Sømand og en Landmand." tige Geværer, og de efterhaanden øves i Skydning. J en Alder af nitten til tyve Aar maatte de kunne være fuldkommen værnedygtige, og aarligen mønstres antsviis, omtrent 14 Dage, indtil det 24de eller 25de Aar. Fra denne Alder maatte de, i det mindste hvert andet Aar, opfriske deres Vaabenfærdighed en Ugestid indtil det 35 eller 40de Aar; derfra indtil det 50de hvert tredie eller femte Aar. Med det 60de ophørte Værnepligt. Med de aarlige Vaabenøvelser kunde til ydermere Opmuntring ved deres Ende afholdes Væddelege i alle Slags Legemsøvelser, Fægtning og Skydning, og Sejerherrerne tilkiendes passende Belønninger, eller Hæderstegn. Det hele kunde endes med Afsyngning af Krigs- og Folkesange. Enten ved det 18de Aar, eller naar Værnepligtens Tidspunkt indtraadte, skulde Nationaldragten -der tillige maatte være Krigsdragt – anlægges. Forseelser mod Krigstugten, Usædelighed, saavelsom og Forbrydelser mod de borgerlige Love, maatte for kortere og længere Tid betage Rettighed til at bære denne Dragt.
Jyllandsposten, 1838-12-17
J Fredstid, eller dog udenfor Mønstringen, maatte Danekoften være uden Krigermærke eller militær Tegn, og i Snit og Farve (maaskee mørkeblaae) om ej i Fiinhed, ligge for Alle fra den Høieste til den Laveste. (Fortsættes.) Forsog paa at redde Præsterne ud af den slemme Knibe med Hr. Stænderdeputeret C. H. Hansen.
Jyllandsposten, 1838-12-17
(Jndsendt.) hvorvel det meget har glædet Jndsenderen heraf, af Sjællandsposten", at erfare, at et Gilde til Ære for nærværende Rector i Viborg i dette Efteraar blev afholdt i Kjøbenhavn af endeel Studenter, som tidligere og sildigere vare dimitterede fra Viborgs lærde Skole, finder jeg dog, at den hele Beretning er afgivet i et vist spydigt Sprog, som ei er frit for nærgaaende Sententser. Jeg spørger derfor Hr. Beretteren, hvad han egentlig mener med disse farcastiske Udfald, naar han tvende Gange fortæller, at der ved denne Leilighed blev udbragt Skaaler for "Minder og Skoletiden, hvoraf en Tale af Theol. Cand. Rasmus Nielsen over disse "Minder og Skoletiden, især skal have været saa udmærket. Fra hvem, maa jeg nu endvidere spørge, har Hr. Beretteren den Vibunderlighed, at Rectoren vilde absentere sig efter Kl. 27 og skulde der i alt Fald være noget derimod at indvende, og hvis ikke, hvorfor da just benytte det sære Udtryk, absentere sig?" Dog ei nok dermed, det hedder nu videre: efter et udbragt Vivat blev Rectoren af Studenterne baaren ud baaren ud hvad vil nu dette sige eller betyde, see hvilke flave Talemaader, det lader næsten til, som Hr. Beretteren selv er bleven baaret ud, uden senere at have seet sig istand til med Tydlighed at afgive nogensomhelst fyldestgiørende Forklaring. N. F. Nyheds Post.
Jyllandsposten, 1838-12-17
De sydamerikanske Stater synes fuldkommen at erkjende Vigtigheden af det foreslaaede Foretagende, thi de have tilstaaet Wheelwright udstrakte Privilegier for de næste 10 Aar. (Courier.)¬
Jyllandsposten, 1838-12-17
Med Jyllandsposten ville Abonnenterne fra 1ste Januar 1839 hvert Qvartal, uden Forhøielse af Prisen, erholde en lithographeret Afbildning af een eller anden interessant Gjenstand, udført i C. Henckels Steentrykkerie i Kjøbenhavn. Med Januar Qvartal 1839 vil saaledes følge en Afbildning af Thorvaldsens herlige Johannes Gruppe, der er opstillet over Hovedindgangen af Fruekirke i Kjøbenhavn. Hvo der ønsker at antegnes som Abonnent fra det nye Aars Begyndelse, vilde behage at melde sig hos een af Bladets Commissionairer.
Jyllandsposten, 1838-12-17
Redactionen. Denne Annonce bedes optaget af de øvrige Herrer, i Redacteurer.
Jyllandsposten, 1838-12-17
Jyllandspostens Commissionairer: J Jylland, samtlige Boghandlere; Dhrr. Postmestere i Frederikshavn, Thisted, Holstebro, Fredericia; Dhrr. Kjøbmænd Dyhr i Nykjøbing, Damgaard i Skive, Bering i Mariager, Secher i Greenaa, Hesselberg i Randers, Strandtoldbetjent Bruun i Lemvig, Justitsfuldm. Kehlet i Hobro og Procurator Kolding i Ebeltoft. J Sjælland. Dhrr. Commercesecretair Liunge samt Boghandler Reitzel i Kjøbenhavn; samtlige Boghandlere udenfor Kjøbenhavn; Redacteur Meyer i Kallundborg, Postmesterne i Skjelskør, Korsør, Sorø, Ringsted, Kjøge, Storehedinge, Vordingborg og Frederikssund; Procurator Sørensen i Roeskilde, Bogtrykker Magnus og Kjøbmand Wulff i Slagelse, Kmd. Goldschmidt i Nestved, Uhrmager Lassen i Præsto. Fyen. Cancelliraad Hempel i Odense og Boghandler Busch i Nyborg.
Jyllandsposten, 1838-12-17
J Laalands-Falsters Stift samtlige Boghandlere.