Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1827-04-19
Jndtil sit 15de Aar forblev vor Afdøde i sin Morfaders Huus, hvor hans sjeldne Aandsevner efterhaanden udviklede, sig, og hvor Grunden lagdes saavel til den Aandens Livlighed og Hjertets Mildhed, som til den Sandheds og Retfærdighedsskjærlighed, der siden prydede ham som Mand. Ogsaa gjorde han allerede her det første Skridt fremad til udvortes Hæder og Værdighed, idet han 1774, kun 13 Aar gammel, udnævntes til Kammerjunker. J Aaret 1776. begav han sig til Universitetet i Kiel, hvor han i de før 1ste Aar, dog uden særdeles Tilbøielighed, studerede Lovkyndighed under Professorerne Ehlers, Christiani, Winkler og Trellenburg, samt med større Lyst og Jver Kammeralvidenskab og Statsoeconomie under Fabricius. De tvende sidste Aar af sit Ophold ved Universitetet anvendte han især til at erhverve sig Færdighed i de levende Sprog, samt i allehaande saakaldte ridderlige Øvelviser, hvori han bragte det til megen Fuldkommenhed. Som et af Naturen sjeldent begavet, og ved Flid og Dannelse meget prydet ungt Menneske, forlod han 1780 det kielske i Universitet og indlod sig i Ægteskab med Frøken Lovise Charlotte Rumohr, i hvis Selskab han gjorde en Reise i Udlandet, og besøgte Tydsklands vigtigste Stæder, samt Schweitz, det nordlige Jtalien, Frankerig og Holland, Hjemkommen fra denne Reise, udnævntes han, kun 20 Aar gl., til Kammerherre, og fæstede fra den Tid sin stadige Bopæl paa Thorseng, der stedse blev ham kjærere og kjærere; dog opholdt han sig i de første Aar efter hans Hjemkomst ogsaa meget med sin Familie i Odense, især om Vinteren, og Mange, saavel der som paa Thorseng og i dens Omegn, erindre vist endnu med Velbehag, hvorledes han, den muntre, levelystne unge Mand saa gjerne søgte at gjøre Livet behageligt for Andre tilligemed sig. Paa vor Juels livlige og let opvakte Aand gjorde altid det Nye et stærkt og heftigt Jndtryk. Jntet Under derfor, at den franske Revolution og Rygtet om de store Stats- og Krigsbegivenheder, som samme foranledigede i Europa, ogsaa virkede paa ham og gav hans Aands Virksomhed en Retning, den tilforn ikke havde havt. Ved Efterretningen om hiin Tids vigtige og overordentlige Optrin i og paa Grændserne af Frankerig, vaktes og næredes saavel hans Lyst til at tænke over Menneskenes naturlige Rettigheder, og de forskjellige Stænders Forhold til hinanden i Staten, som og hans Attraae efter at kjende de Fremskridt i Krigskunsten, som siden Revolutionens Udbrud vare gjorte, er blot hos den franske Nation, men ogsaa hos de allierede krigførende Magter. Efter at have læst Alt hvad der i disse Henseender kunde tilfredsstille hans Videbegjærlighed, begav han sig i Aaret 1794 til den store Kamps Skueplads, i Landene ved Rhinen, for der, som Øienvidne til saa vigtige militaire Begivenheder, og i en General Blüchers praktiske i Skole, at lære hvad der muligen i Tiden kunde vorde ham og hans Fædreland gavnligt; dog beklagede han, i denne Henseende formedelst indtrufne Omstændigheder ikke at have været saa heldig, som han havde ønsket og haabet. Vigtigere og varigere Jndflydelse paa hans Fremtids Færd havde en anden Reise, han i Aaret 1796 foretog sig til Hamborg og Altona. Paa denne lærte han først at kjende de nyere Forbedringer i Agerdyrkning og Landbrug, som paa Godset Flotbek vare indførte, og, indseende sammes Vigtighed og store Nytte for det Gods, Forsynet havde anbetroet til hans Omsorg, kastede han sig med sin Aands hele Livlighed og kraftfulde Virksomhed over Agronomien der vedblev at være hans Yndlingsvidenskab indtil hans Død, og fremkaldte de mange praktiske Foretagender i Landvæsenet, som deels af Hertugen af Holsteen Bech og v. Essen, ere beskrevne, deels i Lunds Beskrivelse over Øen Thorseng findes omtalte. Hvormeget disse i Forening med hans øvrige virksomme og gavnelystne Bestræbelser for at fremmeThorsengs Vel, have bidraget til at forbedre Landbruger, paa Thorseng, og ved det Fæstebøndernes Kaar, derom tvivler ingen Sagkyndig, Jngen, som formaaer at sammenligne Øens nærværende Jordbrug med hvad det var i ældre Tider. Allerede 1787 havde han begyndt at udskifte Bøndergodset paa Thorseng, samt udflytte Gaardene, hvor det gjortes nødigt og tillægge Husene Jord. Dette fortsattes indtil Aar 1801, da den egentlige Udskiftning var tilendebragt; men Udflytningen er bestandigt og indtil hans Død bleven fortsat. Ligeledes have bestandigt flere og flere Bønder erholdt Hovningsfrihed, saa at nu kun ganske faae til Hoverie forpligtede Gaardfæstere ere tilbage paa Landet.