Aalborg Stiftstidende, 1834-07-23
Orienten. Tvistighederne mellem Porten og Paschaen af Ægypten synes at tage en alvorligere Vending, og saafremt de i den senere Tid indløbne Efterretninger kunne ansees som grundede, vil et Brud neppe kunne undgaaes uden de europæiske Magters Mellemkomst. Sultan Mahmud kan ikke ud sene sig med den Tanke at skylde Ægyptens Behersker større Agtelse, end enhver anden Statholder. Mehemet Ali lader det paa den anden Side ikke mangle paa orientalske Høflig hedsbeviser; Jntet vilde imidlertid være latterligere, end om man af Ord, paa hvilke Otienten er intet mindre end sparsom, vilde slutte til et virkeligt bestaaende Forhold. Hvi Porten tager Paschaens Opmærksomheder i bogstavelig Forstand, da er dette ikke den sidstes Skyld og denne kan sikkert giøre Regning paa, at det rigtige Forhold i Tidens Løb vil komme af sig selv, da Storherrens Cancellie efterhaanden vil blive træt af at udstæde befalinger, naar man Forveien veed, at disse vel ville blive modtagne med al Agtelse, men ligesaalidt efterkommede, som om de vare sendte til Maanen. Det er imidlertid ikke Mangel paa Lydighed ialmindelighed fra Paschaens Side, der er Hovedgrunden til de nærværende Misforstaaelser med Porten. Man er i Constantinopel allerede vant til, at Statholderne over de forskjellige Provindser anmasse sig en uindskrænket Magt i de dem overladte Districter, uden at tage Hensyn paa Storherrens Bud, og man vilde derfor ikke tage det Mehemed Ali ilde op, at han efter saa mange af sine Forgængeres Exempel foretrak sin egen Villie for sine Foresattes befalinger i det vide Gebeet, der betragtes som hans Statholderskab. De tvende Punkter, der i dette Øieblik ere Anledningen til Uenigheden, ere imidlertid af den Beskaffenhed, at et Forlig ikke bliver muligt, selv med den yderste Eftergivenhed fra Portens Side, hvis ikke det Slør, der hidtil dækkede Mebemed Alis eiendommelige Forhold til den ottomanniske Stat, ganske skal sønderrives. Porten affordrer Paschaen de Skatter, som endnu restere fra de tvende Krigsaar, men denne betaler ligesaalidt de løbende som de resterende Skatter, men sender Sultanen engang imellem en Present af 1000 eller et Par 1000 Punge og forsikkrer, at han ikke kan erlægge de resterende Skatter, fordi disse ere gangne op i Krigsomkostninger, og at han ikke vil betalde løbende, for man først er bleven enig om hvorledes det skal forholde sig med Hensyn paa de resterende. Det er 1 tillige Sandsynligt, at Mehemet Al. - selv om Porten eftergav de resterende Summer - ikke just vilde forhaste sig med at erlægge de løbende, thi paa et Paaskud kan det jo ikke mangle, hvor Villien til at vægre sig er forhaanden. En endnu vigtigere Grund til Uenighed, end ovennævnte Vægring, er Striden om det mesopotamiske Landskab Orfa, hvilket Pascha har taget i Besiddelse som et til det syriske Statholderskab Aleppo henhørende District, medens Porten paa sin Side reclammerer samme som en Bestanddeel af Paschaliket Diarbekr. For Mehemet Ali, saavelsom for Porten er Besiddelsen af Orfa, uagtet den lave Standpunkt, til hvilken disse engang saa blomstrende Egnes Cultur er nedsunken, af største Vigtighed. Offa, en liden Stad paa den sydlige Kant af den Bjergstrækning, der adskiller Lilleasiens Høiland fra det syriske og mesopotamisk Lavland, havde forhen sin egen Pascha, hvem hele den vestlige Halvdeel af Mesopotamien paa Euphrats venstre Bredde, var underkastet, men som imidlertid sjelden formaaede at gjøre sin Anseelse gieldende mod de vilde og uafhængige Beduinhorder, der deelte Landet imellem sig og som derfor, lig saa mange andre af Portens Repræsentanter, mere var at betragte som en Statholder in partibus, end som en virkelig Magthaver. Fra Syrien skilles Orfa ved Euphrat, der allerede her, neden for de Vandfald, der udgjøre Grændsen for dens øvre Løb, træder frem i Sletten som en mægtig Strøm, en Tidlang danner Grændsen mellem Orfa og Aleppe og derpaa i en Strækning af mere end 500 Mile Grændsen mellem den syriske Ørken og Paschaliket Orfa hvilket den forlader ved Staden Nansa. Fra dette Punkt, indtil dens Udløb i den persiske Bugt gjennemløber Floden, endnu en Strækning af Omtrent 60 Mile, Krumningerne fraregnede. Besiddelsen af Orfa er af stor Vigtighed forMehemet Ali, ikke alene fordi den giver ham Herredømmet lover begge Euphrats Bredder, men fornemmelig, fordi samme sikkrer Syrien mod et Angreb fra Østen af, fra den Side altsaa, fra hvilken de syriske Landskaber altid have været udsatte for størst Fare, fordi de her hverken beskyttedes ved Bjerge eller ved andre naturlige Hindringer, men ligge ganske aabne, saasnart en fjendtlig Hær har passeret Euphrat Men ligesaa vigtig som Besiddelsen af Orfa er for Paschaen i af Ægypten, betragtet som et Forsvarspunkt, ligesaa vigtig er samme ogsaa, betragtet som et Angrebspunkt. Fra dens sydlige Grændse af dette Landskab er Bagdad - ved sin Beliggenhed Orientens Hovedstad - kun 20 Mile borte, og ved Udbruddet af en Krig med Porten vilde et Corppaa nogle tusinde Mand være tilstrækkelig til at besætte Mosul, Bagdad og Bassora, og saaledes udvide det ny syrisk ægyptiske Riges Grændser indtil den persiske Havbugts Bredder. At dette skulde blive til Virkelighed er - i det mindste i den nærmeste Fremtid - ikke sandsynligt, men Muligheden er given ved Orfas Besættelse af Ægypterne.