Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-08-27
Det havde endnu ikke tordnet fra den Tid, man havde bevæbnet Taarnet med denne Tordenleder. Den 18 April 1778 omtrent Klokken sex om Aftenen, reiste der sig en pludselig Storm, geleidet af en øsende Regn, og heftige Tordenslag. De, som boe der i Nærheden, og de, som sidde deromkring, for at sælge deres Varer, begyndte alle sammen med stor Opmærksomhed at stirre op imod Taarnet, for at see, om Tordenlederen kunde afværge Lynildens Angreb. Og da Tordenen strax derpaa brød løs, saae de i samme Øieblik Jernværket, som bærer den store Klokke, der slaaer fuld Slag, gnistre. Denne hænger midt i Taarnet, og lige under den electriske Stang. J samme Øieblik saae de ogsaa en Jldkugle flyve ud af det lille Vindue, under Seierværket. Dens Farve lignede Purpur, og efter at have taget Veien langs med Tordenlederen, som hænger ned af Muren, søgde den ned i Jorden, førend Lynilden endnu var kommen ind i den omtalte Ridse; den kastede adskillige store Gnister fra sig, som faldt paa Jorden. Adskillige af Tilskuerne have lignet disse Gnister ved dem, som fare af en tendt Brand, naar man slaaer den imod en Muur. Man kunde formode, at disse Guister enten vare en Deel af den lynende Materie, som blev reven løs fra Jld kuglen i dette Øieblik, da Lynilden foer igiennem Hullet af Ridsen ind i Muren, eller og at de vare nogle Smaa deele af Tordenlederens Jern selv, som bleve smeltede ved Lynilden, thi man veed, at der paa et Stykke Jern, som nyligen er smedet, stedse findes nogle Sinner eller Smaa skorper, som meget let falde af, smeltes og gaae i Brand; efterdi en electrisk Guist ikke allene antænder, men endog forandrer Fiilstøv af Jern til Sinner. En Mand, som stod, og arbeidede ved en Kramboddør, der vendte lige imod Tordenlederen, blev enten af Forskrækkelse, eller et clectrisk Stød, kastet overende. - Et Øieblik efter denne Hendelse forsikrede han, at han fandt sine Armee og Been skielvende, og hans Legem rystet. I den Gade, hvor Tordenlederen slipper, udbredtes i en Hast en Damp, der forde en meget stærk Svovellugt med sig. Nogle af Tilskuerne havde ogsaa seet ligesaadan en Røg komme ud af det Hul, hvorigiennem Tordenlederen gaaer ind i Ridsen paa Muren. Nogle Nysgierrige, som vare løbne ind paa Kirkegaarden, saae endnu Røgen at komme ud imellem nogle Stene, der vare satte nederst ved Muren, tæt op til Taarnet. Efter at have taget dem bort, fandt de, at denne Røg kom op af et lidet Hul, som man maae formode at have staaet i Forbindelse med den Kanal, hvorigjennem Lynilden under Jorden bliver veiledet. Urmageren, som har Opsigt med Seierværket, og som, nogen Tid derefter, kom op, for at eftersee det, mærkede endnu en undstaaelig Svovellugt i hans Værelse oppe i Taarnet. Da Spiret og Taarnet strax derefter blev baade inden og uden undersøgt, befandtes det ingensted beskadiget; man fandt ikke engang den mindste Uorden ved Tordenlederen, som dog nødvendig maae have udstaaet den heftigste Rystelse. Og mærkeligt er det, at Spindelvæven, som fandtes inden i Taarnet langs med Tordenlederen, hverken var brændt eller sønderrevet. Neppe findes der en Jagttagelse, liig denne, bekræftet af en stor Mængde Mennesker, som med Forsæt havde forsamlet sig, paa en stor Plads, og ved høi lys Dag, som alle, med stor Opmærksomhed havde Øinene henvendte paa dette høie Taarn, for at bemærke Tordenlederens Virkning, og som, uden at vente længe, havde den Fornøielse, at see en Hendelse, der giør Philosophien, og i Besynderlighed den navnkundige Doctor Franklin, saamegen Ære. Denne Mand er det, som, saa at sige, udrakde sin velgiørende Haand over Siena, den 18 April, triumpherede over Tordenens frygtelige Magt; og tvang den til, at flygte til et lidet Vand, under Jorden, og da først at yttre sin Rasenhed, naar den ingen Skade kunde giøre; befalede den ikke at beskadige et Taarn, mod hvilket den saa til havde øvet sin Grumhed. Folket i Siena, erkiendtligt imod Menneskelighedens Velgiørere, forundre sig over, at man saa ofte har opreist Ærestøtter for dem, som have ødelagt Byer og Steder, og at man saa fielden beviser nogen Ære, imod dem, sam bevare dem.