Jyske Efterretninger, 1769-05-19
Om Hr. Jens Glob den haarde. enne Adelsmand var Ridder, og boede udi Thye. hvor hans Fader skal have været en anseelig riig Mand, der næsten eyede heele Thyeland, undtagen det geistlige Gods. bemældte Jens Glob blev af hvad Aarsag vides ikke) udi sine unge Aar, da han var hen ved 10 Aar gammel, sendt ud af Landet, og imidlertid døde hans Fader. Aldrig var han saa snart død, førend Biskopen af Børglum, Oluf Glob, som var af samme Slægt, og hans nær Paarørende, paaførte hans Moder en stor Trette, og forfulgte hende til Ting og Stævne, men kunde dog intet udrette; thi hun rettede sig altid efter Loven. Paadet sidste angav Bispen hende for Paven, og forhvervede Bands 250 R. No. Bands Breve over hende, og alt hendes Gods blev sat i Forbud, saa intet Liig maatte begraves, ingen Børn døbes, intet Sacramente uddeeles, og al hendes Slægt og Venner (saa mange, som hende i hendes Sag vilde være behielpelige) at være hansatte. Hendes Tienere bleve forbudne, at de maatte ikke gjøre hende Ægt eller Arbeyde, hvorpaa hun i 7 Aar selv holdt paa sin Plov, og hendes Pige kjørte for hende. Dermed lod Bispen sig endda ikke nøye, men han forhvervede Pavens Stævning over hende, at møde for Paven i Rette, i den Meening, at han saa vilde faae alt hendes Gods under Stiftet, hvorfore hun maatte drage derud, og havde ikkun 2 sorte Øxen for hendes Vogn og en Pige, som kiørte for hende. Der hun reyste igjennem Frankenland, mødte hendes Søn hende 12 Mand sterk, da var han slagen til Ridder; De kiendte hverandre ikke, han havde Attraae at vilde, hvo hun var, og spurgte hende derom, eftersom hun kom i saadan usædvanlig Skikkelse, spurgte hende ogsaa, hvad Landskab hun var af og hvor hun vilde hen; Hun svarede: at hun havde hiemme i Danmark, kom derfra, og vilde til Paven i Rom, var af Adels Stamme, og nævnede sin salig Husbonde og sig. Han spurgte, om hun ikke havde Børn, Slægt eller Venner, som hende denne lange og møisommelige Reyse kunde aftage? Hun sagde: Hendes Husbond var død, en Søn havde hun, men vidste ikke, enten han var levende eller død; thi han blev udskikket i fremmede Lande, der han var et Barn, og hun siden ikke havde spurgt eller hørt til ham. Slægt havde hun nok, men de torde ikke svare med hende for Pavens Forbuds Skyld. Der hendes Søn hørte det, bevægedes hans Hierte, og han kunde ikke længer dølge sig, men sagde: Moder, jeg er eders Søn, om hvis Liv J tvivler, eders Husbond, J nævnede, er min Fader, og dog Lykken er omvendt for eder i eders Fædreneland, Slægt og Venner have forladt eder i eders Bedrøvelse, saa haver dog jeg i fremmede Lande underligen. opholdt mig. Saa beder jeg eder, at J overgiver denne Reyse, og antvorder mig eders Breve, og beretter mig Sagen, saa vil jeg møde mod Bispen i Rette. Saa drog han tilbage, mødte den bestemte Tid for Paven, og erbød sig mod Bispen. Bispen i Rette om den geistlige Sag, men hvad den verdslige Sag angik, hans Moder havde med Bispen for Uret og Overlast, han havde gjort hende i mange Maader, derfor vilde han en anden Gang tale Bispen til for den verdslige Ret og tilbørlige Dommer efter Lands Lov. De komme for Paven sammen, han fik sin Moder løst af Ban, med den Dom drog han hiem, han lod stævne Bispen, strax han var hiemkommen; men kunde dog ingen Ret faae, thi Bispen havde et stort Anhang, og skiød sig ind for den geistlige Ret og Paven, og vilde ikke møde, hvorover Hr. Jens Gløb kom i stor ubodelig Skade. Han spurgte derpaa at Bispen vilde visitere i Thye det Aar 1261. Hr. Jens strev til Sallinge til sin Svoger Hr. Oluf Hase, at han vilde om Natten møde ham ved Hvidberg. Kirke, og dersom han ikke kom, vilde han gieste ham, at han skulde takke ham lidt godt, saa drog Hr. Oluf Hase bort med 12 Svenne og Heste, og kom til Nær=Sund, da det var saadant et Guds Veyrligt, at han ikke kunde saae Færgen over da vendte han sig til sine Hofmænd og Svenne, og sagde:Det seer her forkeert ud, at jeg ikke kan komme over formedelst Guds Veyrligt; Det skal regnes mig for en Feighed, at jeg ikke kan komme min Svoger til Hielp, som jeg pligtig er, dermed aftakkede han alle sine Svenne, gav dem Heste og Harnisk som enhver forde, bad dem sige hans Frue, hans Slægt og Venner god Nat. De svarede, at de tiente for Klæder og Penge, de havde tilsagt ham deres Tieneste, og vilde derfore opoffre Liv og Blod med ham som troe Tienere for deres Husbonde. Dermed satte de udi Sundet, og bleve de 12 hans Karle druknede, men han selv og hans Dreng kom over med stor Livs Fare, og rede samme Nat til Hvidberg Kirke, 4 store Mille i Frost og Kuld. Der han kom der, og vilde gaae i Kirken, mødte Hr. Jens Glob ham i Vaabenhuuset, takkede ham en god Dag og sagde: Nu seer jeg, at du lader Svogerskab nagle i Hæftet, havde du ikke kommet, da skulde jeg have besøgt dig der, som du var ; Hr. Oluf Hase svarede. Jeg er reden dig til Villie, og derover haver jeg mistet mine Karle og Heste, og er selv neppe undkommen med mit Liv. Men hvorledes er du og Bispen kom 2de kommen tilrette Hr. Jens svarede: Vi ere forligte. Dermed drog Hr. Oluf sit Sværd, og sagde Haver du forligt dig med Bispen, da skal hverken han eller du komme levendes fra denne Kirke, saa hug Hr. Oluf efter ham, Hr. Jens sprang ind af Kirke=Dørren, og bad ham holde inde; thi Bispen var død, og en Hob af hans Tienere med ham. Saaledes hævnede Hr. Jens Glob sig over Bispen Oluf Glodfor den Uret, han havde gjort hans Moder. Men for den Giernings Skyld blev han kaldet Hr. Jens den haarde. deres Leye.