Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1781-02-16
Da Recensenten fik fat paa dette Skrift, havde han nyelig læst en lille Piece, som udkom 1769 under denne Titel: An den Anti kritikus megen einiger Urtheile uber die Berliner und Hallenseer, hvor den ubekiendte Forfatter iblant andet skriver S. 8.: "Wenn ste kein vollig ungelehriges Ohr haben, solge traue ich mir Jhnen zu zegen, das einer dem Syncretismus zwischen und und der Reformitteen favorisiren kan, und dennoch nicht nothig hat vor einen erschrecklichen Jgnorantenzu paziren, sondern allemal viel Kentnitz der Religion, viel Gelehrsamket, viel Eiser vor das Gute und die Sache des Christenthums zegen kan." Skulde nogen i vore Tider finde for godt med den gode Antikritikus at kalde dette i Tvivl, saa ville vi allene vise ham det Skrift, vi nu have at anmelde, og dette, troe vi, skulde blive nok til at stoppe Munden, paa ham, og forebygge al videre Tvivl og Jndvendinger. - Den os gandske ubekiendte, men meget ærværdige Forfatter af disse frimodige Tanker over Nadverens Secramente, røber saa megen Religions Kundskab, saa stor Lærdom, saa christelig en Tænkemaade og saa redelig en Jver for det Gode og for sand Christendom, at man ikke kan andet end elske ham, naar man har læst ham. Hans Hensigt er reen og ædel; thi hvilken Christen skulde ikke ønske, at Jesu Bekiendere maatte aflægge de Fordomme, der hidindtil har skiftet saa megen Uenighed imellem dem, og veiledes til at række hinanden Broderskabs kierlige Hænder, Hans Skrivemaade er behagelig, og allevegne tales i den kierlige og mandige Tone, som vil giøre den beste Virkning, om noget skal kunne giøre det. Hans Forestillingsmaade over Nadverens Sacramente er gjort saa antagelig, og understøttet med saa tillokkende Grunde, at den næsten maa aftvinge biefald. Nytten af det Begreb, han fastsætter, og ønsker almindeligt, er mod Afhandlingens Slutning viist saa øiensynlig, at vi ikke veed, hvad der skulde kunne indvendes derimod. Overalt skiller han sig fra de hidsige Reformatorer, som søge med al Flid at giøre hidtil vedtagne Meeninger latterlige ved Jndfald og Vittigheder, eller og ved Grovhed og Magtsprog. Vel nødes han til at bestride dem, men det skeer med alvorlig Mildhed og christelig Skaansel over anderledes tænkende. Kort: det Hele vidner om Tænkerens gode Jndsigter, oprigtige Gavne-Lyst, Ærbødighed, og varme Hierte for Religion og Dyd og alt, hvad der fortiener Navn af guddommeligt. Vi gjorde gjerne Udtog af dette smukke Skrift, dersom vi ikke troede, at det heelt burde læses af alle Christne, og befrygtede, at Hr. Forfatterens Tanker ved vor Korthed maatte tabe alt for meget af det tiltrækkende. Vi lade os derfor nøie med at anføre Hoved=Jdeen i det heele Skrift. Denne findes i Dedicationen saaledes: Det egentlige Grund=Begreb om Nadverens Sacramente er dette, at Jesus har forbunden dets Nydelse med Erindringen af hans Forsonings Død til Befordring af hans Døds og Religions Hensigter, Kraft og Nytte hos Christne; men for at give sin Stiftelse desmeere Eftertryk, har han givet dette sit Sacramente Form og Indretning af et Offer Maaltid, og tillagt det en høitidelig Tilegnelses Kraft af hans Døds og Religions salige Fordeele, samt en høitidelig Forbindelses Kraft, til hans Religions hellige Pligter. Dette er det Begreb, som i hele Afhandlingen igiennem udvikles og stadfæstes, og som Hr. Forfatteren tilforn for et par Aar siden kortelig har yttret sine Tanker om i sit udgivne Læredigt over Nadværens Sacramente. Endog de, der ikke kan eller ikke vil bifalde denne Tænker, maa dog, naar de ikke vil fornærme Sandheden, tilstaae, at han har skrevet saaledes, som det sømmer Lærde at skrive i theologiske Materier, og vi ønske ham gandske frie for alle larmende Bitterheder, hvormed endog de redeligste Religions Elskere saa ofte ere blevne begegnede. Vel venter jeg Modsigelser, kanskee heftige Modsigelser, (skriver han i Slutningen S. 131) men jeg vil ikke strides. Denne Forklaring maa staae eller falde ved sin egen Vægt. Jeg vil allene bede oprigtige Sandheds Elskere og dem, som ere beqvemme til en stille, moden og upartisk Eftertanke, at veie Grundene for og imod, og da følge deres Overbeviisning. Alt secterisk Væsen blive langt borte, Jeg er viis paa, at ingen Christen, af hvad Kirke og Bekiendelse han end er, skal finde sig bedraget med falsk Trøst, eller forledet til falst Christendom ved at ansee og bruge Sacramentet efter denne Forklaring, men tvertimod finde sig ledet til en fastgrundet Trøst i Jesu Forsonning, og til et retskaffen Væsen efter Jesu Lærdom. O! gid det maatte blive Virkningen Ja gid det maatte. – Vi har intet videre at sige om denne Forfatter, end at hans temmelig vidtløftige Fortale er ligesom Afhandlingen selv meget læseværdig og indtagende.