Adresseavis for Børn, 1782-06-26
Den første store og trængende Nød var nu altsaa raadet Bod paa for Leonore; men den farer vild, som troer, at der ved saadan en Penge hielp udvirkes og tilveyebringes noget Godt for Fremtiden hos Folk, som ikke vide at holde Huus. Den behagelige Tilstand, som følger paa saadan en Rædning, er meget meere tvertimod alt for ofte en Fristelse til nye Uforsigtigheder. Erdman var et Exempel derpaa. Thi neppe saae han sig befriet fra sine Creditorer, saa tænkde han ikke engang meere derpaa, at den samme Nød kunde komme igien, dersom han ikke gjorde sig en Plan, kun netop at fortære saa meget, som hans liden Tjeneste kunde indbringe ham. Men ney, saadan en Plan gjorde han ikke; han maatte derefter ligesom forhen hver Dag have sin Flaske Viin, og naar han ingen Fornøyelse fandt i Leonores Selskab, hvilket nu skede meget oftere, saa drak han vel endog sin Viin med en Ven uden for Huset, og spillede derhos Kort, eller lod sig forlede til andre Spil, som Dag fra Dag styrtede ham endnu langt dybere i Fare. Leonore paa sin Side, som i sine Forældres Huus havde aldrig bekymret sig om at gjøre Co Be Avis. Beregning over Indtægt og Udgivt, og fandt nu heller ikke noget i sin Noung, sin Siegwart, eller sin Stella, hvorefter hun havde kunne skal tere og bestemme de Tings Værdie, som ere nødvendige til det menneskelige Liv, sad derefter som tilforn, ubekymret om sin Mands Jndkomster, og ubekymret om Muligheden, at de kunde slaae til, ved sit Skriverbord, og lod den lille Artadne ikke oftere bringe til sig, end naar hun engang fik Lyst til at kysse hende, eller et rørende Sted hos en af hendes Antorer, eller en Strøm af egen indbildt og overdreven Føelsomhed erindrede hende om denne lille Skabning. Hendes Brevvexling havde ogsaa virkelig saaledes tiltaget, at han næsten ikke beholdt nogen eneste Time af Dagen tilovers til bedre Forretninger, og man maae tilstaae, at hun virkelig havde bragt det saa vidt i den Kunst, at skrive føelsomme Breve, at hendes Optegnelser fortjende at blive satte ved Siden af de bedste trykte Breve af dette Slags. Kun Skade, at alle de overdrevne høye Følelser, som herskede derudi, gjorde, at den virkelige Elendighed, som hun derved uformerkt forøgede, blev ikkun desto dybere følet. Det faldt hende aldrig ind, at hun til sin selvgjorte Lidelses Formindskelse kunde gjøre andet, end klage. Daglig udøde hun hendes Sukke i nogle medfølende Venners Barm, som hverken havde Formue eller Evne, at bevise hende nogen virkelig Hjelp. Allernterst udøvde hun hendes Sukke for Pastor Sukker, hendes i forrige Tider fuldkommen overeensstemmende Ven, der ikke allene endnu var et Echo af hendes Klagemaale, men endog blandede saa mange af sine egne Klager med derudi, at hun undertiden fandt sin Tilstand meget taalelig imod hans Han havde nemlig i sin dyrebare Mariane, saaledes heed hans Kone, ikke fundet nogen anden Ægtefælle, end en gemeen fransk Kokette. Da hun først var blevet Frue Pastorinde, begyndte hun snart at yttre alle dette Slags Fruentimmers sædvanlige Egenskaber i deres fulde Virksomhed. Hun bekymrede sig om ingen Ting, uden hvad hendes egen dyrebare Person angik, sov til Middag, pyntede sig, stak Coffurer op, lerede, og i Stedet for at gaae i Kjøkkenet og for Børn. Kielderen og der see til, gjorde hun Besøgelser i de omliggende Præstehuse og Herregaarde, op valde overalt Avind, Misundelse eller Jntriquer, og befængde alle Fruentimmer med hendes Daarligheder og fordærvede Sæder, ligesom med en Pest.