Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-01-23
Hr. Hempel meddeler i sin Avis af 16de d. M., angaaende den syge Dreng i Bullerup, følgende authentiske Beretning fra vedkommende Læge selv: "Efter den høie Øvrigheds Foranstaltning, er Boelsmand Ole Jørgens Søn i Bullerup, Morten Christian Olsen, 13 Aar gl., den 2 Jan. 1821 taget under Behandling af Undertegnede. - Ved Undersøgelse fandt jeg den Syge i det hele at lide af en krampagtig Sygdom, samt betydelig svækket, og forekom mig at spore en egen Lamhed i enkelte Dele af Legemet. Ved at sætte ham overende i Sengen, sank han sammen og faldt tilbage, at bringe ham til at staae paa Benene var ikke muligt, da deels Underextremiteterne vare contracte (formodentlig af det lange Sygeleie, deels troer jeg heller ikke, han besad Kraft til at staae opreist, thi ved flere Prøver dermed faldt han bestandig sammen som et paralytisk Menneske. At bringe ham til at tale var ikke muligt, skjøndt det forekom mig han gjorde alle Anstrængelser for at besvare mine Spørgsmaal med a og nei, som jeg stedse rettede saaledes. Underladen gik bestandig i en krampagtig Bevægelse. Munden kunde netop aabnes saa meget, at en Spiseskee kunde bringes imellem Tænderne, Tungen var aldeles reen og Tænderne sunde. Jeg gav ham nogle Spiseskeefulde tynde Fødemidler i Munden, hvilke han stedse sank, men med Besværlighed og tydelig Tegn af Krampe. De øverste Øielaage vare bestandig tillukkede, dog foregik en liden Vibration i dem, ved at aabne dem fandt jeg de indvendige Øie tilsyneladende aldeles sundt, og paa mit Spørgsmaal om han kunde see, tilkjendegav han mig Ja, da han fuldkommen har sin Hørelse. Jøvrigt var Ansigtet temmelig fyldigt og af kjønne Lineamenter; det øvrige Legeme syntes at have lidt mere, skjøndt det ei var magert, men Musklerne slappe. Underlivet var temmelig indfalden, Pulsen mat, men dog regelmæssig, Evakuationerne gik taalelig ordentlig for sig. - Af alt dette er det ei sandsynligt, at Barnet, efter Forældrenes Udsigende, i saa lang en Tid ei skulde have nydt Fødemidler, hvilket ganske strider imod Naturens Love, men Sandhed er det, at han vel kun nyder lidet og tynde Fødemidler, hvis Synk ning foraarsager ham Besværlighed. - Kjerteminde, d. 12 Januar 1821. - K. G. Harder, Districtslæge. Marstall, d. 13 Jan. 1821. Den 9 dennes var en sand Glædesdag for Marstallerne. Omtrent Kl. 12 Middag opdagede Skipper Peder Clausen paa sin Hjemtour fra Marstall til Breyninge, paa Banken ved Dreyet, en Baad siddende fast i Jsen med Folk, omtrent 1/2 Miil fra Landet under Veisenis ved Gravendahl, en Miil fra Marstall. Uden at betænke sig et Øieblik ile den brave Mand i fuld Gallop tilbage til Marstall, og forkynder for et Par lige brave Mænd hvad han havde seet. Disse, ikke mindre sene, løbe fra Dør til Dør, og lade en Dreng løbende raade igjennem alle Gader, at Enhver, som kunde, skulde ile til Farens Sted for at redde. Rygtet udbredte sig som en Løbeild over hele Byen, og inden 10 Minutter saae Man over 2 til 300 Mar staller flokkeviis at strømme til, forsynede med Tange, Baadshager, Aarer, Brædder, og 2 Vogne med Baade. Da Man kom til Stedet, bragtes den ene Baad paa Jsen, men denne brast. Da Man nu befrygtede, at Aftenen vilde falde paa, forinden Man med Baaden kunde naae de Ulykkelige, besluttede 2de Kjække at nærme sig dem paa Brædder, som de flyttede fremad. Jollen arbeidede sig frem bag efter, og efter en Times Anstrængelse lykkedes det de første, at komme dem saa nær, at de kunde kaste dem en Trodse til, som de bare om deres Liv, den blev gjort fast til Baaden, og alle, saavel i Baaden som paa Brædderne og paa Landet, halede saa at Trodsen flere Gange sprang, men ved friske Toug, som og ved at hugge, støde og slaae Jsen foran Baaden, maatte den, under jublende Hurra, hvinende igjennem det skjærende Jis til Landet, hvor de brave Mar staller, med hjertelig Glæde og et trofast Haandtryk, Kl. 5 Eftermiddag modtoge og hilsede 7 vansmægtende og halv omkomne Brødre, 2 Skippere og 5 Matroser, som Dagen forud den 8de om Morgenen Kl. 8 vare gaaede fra Alboe, hvor deres Skibe laae indfrosne, i en Jolle, for at gaae til Langeland og derfra til Marstall, men vare komne ind i Driviis, hvor de under Dødsangest havde tilbragt 2 Dage og 1 Nat, i Tykning, struede i Jsen, der drev dem hist og her, uden at vide hvor de vare, og uden Levnetsmidler. Sandsynligviis havde disse 7 Mennesker paa den ynkeligste Maade fundet deres Død i Jsen, naar ikke klar Luft havde gjort det muligt for Peder Clausen at see dem, og Marstallerne, med deres sædvanlige Kjækhed i Farens Øieblik, ikke saa raskt havde ilet dem til Hjelp. 3 Koner vare da blevne Enker og 12 Børn faderløse. De Frelste bleve paa Vogne førte til Marstall, deres Hjem, og overleverede i deres Familiers Arme, hvor deres Befriere endnu modtoge den sødeste Løn for deres ædle Daad, i Koners og Børns taareblændede Tak.