Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-05-26
Som bekjendt har Skolelærer Rasmus Sørensen udstædt en Jndbydelse til Actietegning paa Oprettelsen af en Actieforening blandt Bønder for Jndkjøb af store og samlede Landeiendomme til Udstykning." Rasmus Sørensens og Fæstehuusmand Peder Hansens Reiser for at vinde Bondestandens Deeltagelse for dette Anliggende, samt for en Ansøgning til Hs. kongelige Majestæt og visse Ting til en velsignet Forbedring i nogle Landboforholde, gav Anledning til, at Cancelliet, da det var bleven samme forebragt, at de nævnte Mænd skulde reise om "for at ophidse og forlede Landalmuen til at indgive falske Klagemaal m.m.i Marts Maaned anmodede Amtmændene om at forskaffe dem Vished i denne Henseende, samt i bekræftende Fald træffe de fornødne Foranstaltninger i Overeensstemmelse med Anordningerne, og da derom gjøre Jndberetning til Collegiet. Ligesom vi tidligere have meddeelt Rasmus Sørensens Svar i Almuevennen i Anledning af dette Cancelliets Circulaire, saaledes ere vi i disse Dage af Fæstehuusmand Peder Hansen, blevne anmodede om at optage følgende Artikel, som han i Anledning af Circulairet lod indrykke i Almuevennen", Det vil sees af forrige Numer af dette Blad, at det kgl. danske Cancelli har udstædt en Skrivelse til flere Øvrigheder i Danmark, hvorefter Skolelærer R. Sørensen og jeg formodentlig skal anholdes, da det er forebragt Collegiet at vi ophidse og forlede Landalmuen til at indgive falske Klagemaal. Jeg synes at jeg har givet det høie Collegium Anledning nok, baade ved de Artikler jeg har skrevet offentlig, som ogsaa ved de Andragender jeg har affattet, til at kjende og bedømme hvad det er jeg virker for og stræber efter at fremme, og til, dersom dette er falske Klagemaal, da for længe siden at have tiltalt mig for min ulovlige Fremfærd. Forrige Aar beslag lagte Justitsraad Reiersen en af de mange Artikler jeg har skrevet, men Cancelliet frigav den igjen, og maa altsaa have fundet den lovlig; og en Amtmand erklærede jo nylig i Stænderne, at hverken han eller vedkommende Autoriteter havde fundet noget lovstridigt i min Færd, skjøndt han nøie, havde undersøgt det, hvad jeg ingenlunde tvivler om. Havde der været det allermindste Ulovlige i noget af det jeg har skrevet eller foretaget mig, da veed jeg med fuldkommen Vished, at jeg vilde have blevet tiltalt og straffet. Det er ikke andet jeg endnu virker for, men det virker jeg ogsaa for baade med min Mund og med min Pen, og kan det kaldes falske Klagemaal, da lægge man strax Sag an imod mig, thi da er jeg skyldig i denne Forbrydelse; men er det ikke falske Klagemaal. og jeg kan ikke troe at det høie Collegium tør kalde det saaledes - da har hverken jeg eller nogen Anden af Bondestanden nødig at frygte for, at gaae til Hs. Maj. med et saadant Andragende, saalænge Allerhøistsamme ikke selv har tilbagekaldt sine egne Ord, som han i Sommeren 1843, paa sine Reiser her i Riget, allernaadigst udtalte til Bondestanden, nemlig: at vi kun skulde henvende os til ham, da han vilde høre alle vores billige og fornuftige Ønsker, og saalænge han ikke har publiceret, at Bondestanden slet ingen Andragender maa fremkomme til ham med, og at han ikke vilde høre dens Bønner. Jeg var i afvigte Sommer i 51 Sogne med de Petitioner, der blev indgivet til Stænderne, og erholdt Underskrifter derpaa, men jeg har ikke været i nogen Egn af Landet, uden at jeg først af Beboerne er skriftlig eller mundtlig anmodet derom, og lad Nogen komme frem og bevise, at jeg nogetsteds i mindste Maade søgte at overtale noget Menneske til at underskrive; efter at jeg havde oplæst Andragenderne beroede det paa Enhvers egen frie Villie at underskrive eller ikke. Skulde nu til Foraaret eller Sommeren nogle af mine Medborgere af Bondestanden, i andre Egne af Landet, anmode mig om at møde hos dem, agter jeg ligeledes at reise hen til disse Steder, i det faste Haab, at naar jeg kun i enhver Henseende farer lovlig og ærlig frem (og andet skal jeg ikke), saa staaer jeg som enhver Undersaat i Danmark, under Lovens Beskyttelse. At Godseierne ikke gjerne seer, at Bondestanden henvender sig til den elskede Landsfader og soveraine Konge med sine Andragender, det veed jeg vel, men efter min ringe Mening viser det, at de ikke har saa meget god Troe til deres Sags Retfærdighed, thi er deres Sag retfærdig, da holder den Prøve for alle Kongers og Fyrsters og al Verdens Domstole, men er den ikke det, saa vil den tidlig eller sildig gaae under, om de end nok saa meget holde derpaa. – Man har ikke kunne blive træt af at beskylde mig og nogle enkelte Andre, som man dog ikke har nævnet, for, at al den Bevægelse der nu er opstaaet i Bondestanden, er alene et Værk af os fule Folkeforførere, men jeg beder blot om at kaste et Blik paa de mange Takadresser som ere indkomne til Hr. Kammerraad Drewsen og Hr. Overretsprocurator Balthazar Christensen, fra saa mange Steder i Præste, Sorø, Holbeks, Kjøbenhavns og Frederiksborg Amter, fra Lolland, Falster og flere Steder, for deres hæderlige Bestræbelser og Virksomhed i Landbosagen, hvilke Adresser alle udtale Bondestandens Erkjendelse af Alt, hvad der endnu staaer tilbage at gjøre, for at den kan blive lige med de andre Klasser i Byrder, Rettigheder og Friheder, og alle disse Adresser skal jeg dog vel ikke have forfattet, og forledet eller ophidset Bønderne til at underskrive, Nei der er virkelig en stor Deel af Bondestanden som begynder at skimte Sandhedens Lys igjennem det forrige Mørke; de begynder at indsee, at alle Borgerklasser bør være lige for Loven, at det ene Menneske ikke er af andet Stof end det andet, ikke kan fødes med Ret til Forrettigheder og Privilegier, fremfor det andet, at den Enkeltes Ret maa vige, naar den ikke kan bestaae med det hele Statssamfunds Bedste, at Alle uden Forskiel bør bære Landets Byrder, ligesom Alle nyde dets Goder; og naar disse Sætninger ret blive til Grundsætninger hos Bonden, hvad er da naturligere end at han søger at føre dem igjennem i Livet? Og I, mine ærede Medborgere, lad ikke Modet falde om der end møder Modstand og Forfølgelser, thi det er en retfærdig Sag, det er Menneskevel og Borgerheld vi kjæmpe for at fremme, Seer vi hen til hvad Danmarks Tilstand seer ud til at blive, at Bøndergaarde, ja hele Byer nedlægges, for enten at inddrages til Hovmarkerne eller for at bygge nye Herregaarde paa, hvorved Bondestanden meere og meere fortrænges fra Bondejorden, medens Folkemængden formeres, da maa det vistnok vække hver Fædrelandsvens dybe Bekymring, men tillige det urokkeligste Mod til ikke at forsage, men trolig staae hverandre bi, og virke mens det endnu er Tid.