Adresseavis for Børn, 1782-07-10
Ved Arbeyde vinder man Sundhedens Gode, Naar Lediggang gjør os kun ilde til Mode. Nyeheder. Om Arbeydsomhed. Men hvorfor skal jeg da stedse arbeyde, spurgde Lovise hendes Moder. Moderen Fordi det er meget godt og tjenligt for dig, mit Barn. Lovise. Men hvortil er det da godt, Jeg har langt større Lyst til at lege, eller gaae omkring og spadsere. Mod. Min kjere Lovise, du maae troe, at jeg visselig ikke elskede dig, ney jeg gjorde i Sandhed ikke, dersom jeg tillod dig stedse at lege, eller gaae omkring og spadsere. Lov Ach, min søde Moder, det kan jeg slet ikke begribe, at det skeer af Kjerlighed til mig, at du forbyder og hindrer mig fra det, som jeg gjerne vil gjøre, og derimod befaler mig det, som jeg ingen Lyst har til. Mod. Nu, lille Lovise, lad os da see, om jeg kan opfylde dine Ønsker. Hvad for Arbeyde ønsker du helst at blive fri for, eller hvad for en Forretning ønsker du helst at du herefter ikke mere maae have med at bestille, Slig mig det, saa vil jeg derudi lade dig faae din Frihed og føye dig. Vil du maaskee ikke mere strikke, ikke meere filere, ikke meere sye, ikke meere spinde, eller ikke mere gaae i Kjøkkenet og hielpe til i Huusholdingen, Eller hvad for en anden Forretning skal jeg lade dig blive fri forLov. Ach, min søde Moder, da jeg var hos min Tante inde i Byen, saa forrettede jeg ikke noget af alt dette, og jeg har heller ingen Lyst til at forrette noget deraf her. Mod. Har du ikke det, mit Barn, Nu, ja ja da, saa lad det da saa være. Vil du være fornøyet med Følgerne, som gandske vist af sig selv ville flyde deraf, saa skal du hverken forrette noget af alt dette, eller gjøre noget andet Slags Arbeyde. Lov. Ja, det vil jeg hjertelig gjerne være fornøyet med, min søde Moder, Mod. Vil du det ogsaa vist, Lov. Ja, det vil jeg gandske vist. Mod. Nu da, saa er det godt, saa kan du lege, eller gaae ud i Haugen, eller spadsere omkring hvor du vil, og hvor du har Lyst til at see dig om. Lovise betiende sig af denne Frihed efter sit Hjertes Lyst, legede og løb omkring og spadserede, og legede saa igjen hele Dagen igjennem, Od indtil Avis. indtil hun skulde gaae til Bord, og naar hun havde spist, saa begyndte hun at sværme om og lege igjen, indtil hun var træt og gik til Sengs. (Er det ikke sandt, J unge Læsere, at J falde i Forundring over Lovise, naar jeg siger eder, at det var allerede mange Uger siden, hun havde fyldt sit tiende Aar?) Den anden Dags Morgen, da hun opvaagnede og vilde staae op, søgde hun efter hendes Strømper og fandt ingen, ledte efter hendes Skoe, men de vare borte, og saae sig derpaa om efter hendes Klæder, som hun pleyede at gaae med om Dagen, men der var ingen andre Klæder, end hendes Nathabit, som hun kun til yderste Nød kunde skiule sig udi. Hun kaldte paa hendes Moders Pige, at hun skulde bringe hende hendes Klæder; men Pigen kom ikke. Endelig kom Moderen selv igjennem Sovekammeret. Lovise spurgde med en ynkelig Stemme, hvor hendes Klæder vare afblevne: Moderen syndes først ikke at høre det; men endelig sagde hun, Jeg falder i Forundring, mit Barn, hvor du med saadan Jvrighed kan spørge om Ting, som du slet ingen Ret har til Lov. Min søde Moder, jeg vilde bare have mine Klæder, som jeg havde paa i Gaar. Mod. De Klæder ere ikke dine meere, Lovise; men hør engang, om du har Lyst til at høre, jeg har noget at sige dig Lovise hørde med Opmerksomhed paa det, hendes Moder sagde. Mod. Alt, hvad du hidindtil har kaldet dit, er ikkun blevet foræret dig i det Haab, at du saasnart du blev forstandigere, skulde selv lære at anskaffe dig noget, som du i en egentlig Forstand, kunde kalde dit. Men hertil hører nu nødvendig, at du maatte lære at forrette adskillige Arbeyder og Forretninger, paa det du enten selv kunde tilfredsstille dine Fornødenheder, eller faae dem tilfredsstillede og afhjulpne ved andres Hielp og Duelighed, som du kunde være i Stand til at giengielde det med Gjentjeneste. Thi, siden Menneskene har begyndt at boe i sædelige Selskaber tilsammen hos hinanden, saa for Børn. ere de blevne enige om, ved vexelvise Tienstagtigheder at gjøre sig Veyen let og behagelig igjennem dette Liv.