Berlingske Tidende, 1834-02-13
Ved vor Gesandt i Paris var der for længe siden ført Besværinger hos Hertugen af Brøglie over den Franske DouanesOpførsel i Skibbruds-Tilfælde, i Særdeleshed med Hensyn til Skibet Amphitrite; de utidige Formaliteter have forhindret mange Skibbrudnes Redning. Man erfarer nu, at Hertugens Svar i Hovedsagen indeholder, at Douaniererne stode under Marine- og Santetsautoriteternes Direction, hvem det i saadanne Tilfælde tilkommer, at føje hensigtsmæssige Foranstaltninger. Rygterne om en umiddelbar Forandring i Ministeriet have atter for største Delen tabt sig; og om end hist og her Nogen har fæstet Liid til dem, maa han, ved Lord Althorps i Dag offentligen udkomne Svar til Deputationen fra et herværende Sogn, blive overbeviist om, at hans Troe ei har havt nogen Grund, uden i usle Espectanteres opfindelsesrige Hjerner. Denne Svarskrivelse nægter nemlig hine Udsendte den forlangte Audients, netop af den Grund, at Regjeringen allerede ved mange andre Deputationer er bleven tilstrækkeligen underrettet om Borgerskadets Anskuelser med Hensyn til de directe Afgifter, men i Særdeleshed af den Grund, at Regjeringen i denne Anledning havde fattet en Beslutning, som den om meget kort Tid vil forelægge Parlamentet. Retop i de samme Dage, da man saa tillidsfuldt talede og skrev om en forestaaende Adskillelse i Cabinettet, indsendte Præses i en afUndersøgelsescommissionerne en Forespørgsel til Lord Melbourne, om han skulde lade den just fuldendte Beretning trykkes, endnu samme Dag erholdt han det Svar, at Lord Melbourne havde af talet denne Sag med sin Collega, Lord Althorp, og begge vare af den Mening, at Beretningen skulde ufortøvet overgives til Trykken, paa det at samme uden Videre kunde vorde forelagt Parlamentet (der forsamles d. 4 Febr.). En slig Samvirken af Ministrene, og denne tillidsfulde Forventning, at møde Parlamentet i en saa kort Frist, lader snarere formode alt Andet end Uenighed og Adskillelse. Den Snak, at Kantsleren Lord Brougham har bestemt erklæret: at Reformerne vare gaaede vidt nok, og at han vilde vove at danne et Cabinet, i hvilket Sir Robert Peel kunde tage Deel uden at besvære sin Samvittighed – er altfor absurd til at trænge til Gjendrivelse. Endnu ere Reformer nok tilbage, der næsten endnu mindre kunne tilsidesættes, end Underhusets Reform; derem ere Lord Brougham saavelsom Sir Robert Peel overbeviiste. Den Sidste veed ogsaa, at det nuværende Ministerium er, ligesaa lidet som han, tilbøieligt til at drive saadanne Aformer videre, end Nødvendigheden fordrer. Ogsaa synes det, at Jntet staaer i Vejen for denne Statsmands Tiltrædelse til kord Grey's Bestyrelse, undtagen hans ældre Forbindelser. Et af moderate Torver bestaaende Ministerium (og et Saadant er ei tænkeligt uden en Forening med moderate Whigs) vilde i sin inden og udenlandske Politik ikke gaae meget anderledes tilværke, end det Greyske Cabinet nu gjør. Et Ultra-Torv Cabinet, dersom det mueligen kunde holde sig saalænge, vilde maaskee vove i en Tidlang at afslaae de forlangte Reformer i Kirken (thi i alt Andet vilde det vise sig beredvilligt til at hylde Tidens Aand), men allene af den Grund – som Tilfældet ved Catholikernes Emancipation – senere at kunne indrømme samme i større Omfang. Dannelsen af et sligt Cabinet er nu aldeles ikke tænkeligt, og et Ministerium, sammensat af de meest Moderate blandt begge Partier, vilde forandre saa Lidet i det nuværende System, at selve Forandringer kun vilde skaffe samme end mere Styrke. Ogsaa synes Nationen, der er kommen til Befindelse, stedse mere og meere at indsee Fordelene ved dette Juste Milien System, og at forene sig med samme. Det er nu blot de yderste Sider af Partierne, som man seer i Bevægelse mod Regjeringen. Selv de bedre og meer Anseete blandt de Dissenterende 10: de fra den herskende Kirke Afvigende) begynde at protestere imod deres mere lidenskabelige Troesforvandtes overdrevne Fordringer. Man tor derfor haabe, at i næste Session ville de uundgaaelige Forandringer, der ere at foretage i Kirkevæsenet, Finantserne, Retspleien, Corporationerne, Fattiglovene &c. – vorde ordnede paa en fredelig og tilfredsstillende Maade. Nogle Corporationer tee sig vel endnu vredladent og usommeligt, men ogsaa disse ville snart rette sig efter den offentlige Stemme og Parlamentets Beslutninger, da man ikke vil forlange noget Ubilligt af dem. Fattiglovene skulle med hele deres kostbare Tilbehør fuldkommen afskaffes, og især skulle Kredscommissioner indsættes i Stedet for Menighedsbestyrelsen af Fattig afgifterne, med Midler til, af Statskassen at forskaffe de Arbeidsdygtige Beskjeftigelse og de Udygtige Understyttelse. Derved bliver man ogsaa befriet for Hjemstavnsloven, der gav Anledning til de Fattiges Undertrykkelse og til saa uendelige og uendte Processer. Denne Lov binder ogsaa paa en vis Maade til den Grund, hvorpaa de ere fødte; de kunne ikke fjerne sig fra samme, uden at udsætte sig for den Fare, at vorde fængstede som Landstrygere og sendte paa Karren tilbage. Dette forhindrer den ligelige Fordeling af de Fattige over hele Landet, og saaledes har man paa flere Steder alt for saa, paa andre alt for mange. Dette har ogsaa anlediget Forpagterne i mange Shirer til at betale deres Arbeidere saa slet, i Stedet for at give dem fuld Løn, at Alle tage deres Tilflugt til Fattigkassen, og maae saaledes falde de øvrige formuende Beboere i Sognet til Byrde. Ligeledes ere de Onder, der ere udsprungne af denne velmeente, men slet udtænkte Lov, og af sammes endnu slettere Anvendelse – saa almindelige, at man ikke hører en eneste Stemme opløfte sig til dens Forsvar; og at følgelig ethvert helbredende Middel vorder uden store Vanskeligheder. - Langt flere, ja næsten uovervindelige Vanskeligheder ville møde Forbedringen af Kornlovene, hvilke, uagtet Ministrenes Modbydelighed, i dette Aar skulle beskjeftige Parlamentet. Omendskjøndt Godsejerne egentligen ikke synes at have anden Jnteresse end Fabrikanterne og Kjøbmændene, efterdi Storbritanniens Rigdom snart maatte aftage, dersom det ikke fandt Afsætning for sin Erhvervflids Producter til Udlandet – saa staaer dog practisk den Vanskelighed i Veien, at de fleste Godser ere stærkt betyngede med Gjæld, og ved en betydelig Formindskelse i Forpagtnings Afgifterne maatte vandre over i andre Hænder.