Viborger Samler, 1848-02-14
(Jndsendt.) Allerede strax efterat den i Decbr. 1846 forefaldne Conflict mellem 2de her ansatte Toldbetjente og Skomagerlærling D. C. Valbjørn af Hammershøi havde fundet Sted, har Randers Avis refereret denne Begivenhed paa en Maade, som om der var tilføiet. Valbjørn en væsentlig Retskrænkelse og som om Toldbetjentene, navnligen den ene af disse, havde viist et endog meget strafværdigt Forhold. Efterat den Sag, der blev anlagt med Valbjørn, var bleven paadømt i Høiesteret, har Bladet Fædrelandet, givet en detailleret Beretning om Begivenheden og fremstillet den som et yderligere Beviis paa de Abnormiteter, vor Retsforfatning lider af, og, efter hvad Jndsenderen har hørt fortælle, har Sagen ogsaa senere været omtalt i Randers Avis", ligesom samme Blad og senere har optaget et Jnserat desangaaende fra Valbjørn eller dennes Fader, og Redacteuren har erklæret sig villig til at modtage de Bidrag, der maatte blive ydede for at sætte Valbjørn istand til at sagsøge Toldbetjentene eller dog den ene af disse. De Beretninger Randers Avis, har indeholdt om Sagen har Jndsenderen, med Undtagelse af det sidstnævnte Jnserat fra Valbjørn eller dennes Fader, ikke læst men idet Jndsenderen antager, at Beretningen i Rand. Av." i det Væsentlige falder sammen med Referatet i Fædrelandet, (hvilket Jndsenderen først i disse Dage har læst) især da Redacteuren har erklæret sig villig til at modtage de Bidrag, som Nogen maatte ville yde for at understøtte Valbjørn ved Sags Anlæg mod Betjentene eller den ene af disse, føler Jndsenderen sig, som den der ifølge sin Embedstilling har havt Anledning til at blive bekjendt med Sagen, opfordret til at modsige den Fremstilling af Sagen, som Fædrelandet og Rand. Avis, har indeholdt, som aldeles ikke stemmende med en upartisk Bedømmelse af det forefaldne. Jndsenderen maa iøvrigt endnu bemærke, at det ikke er for at modarbeide de Anskuelser om vor Retsforfatning, som Fædrelandet søger at gjøre gieldende og paa hvis Rigtighed der er søgt et nyt Beviis i denne Sag, at dette Modstykke fremkommer, thi Jnds. erkjender tilfulde, at der er mange og store Mangler tilstede i denne Henseende, og Jnds. har gjennem en flereaarig Virksomhed, i Justitiens Tjeneste stiftet et for nøie Kiendskab med vor Retsforfatning til ikke at erkjende dens Mangler, men den Fremstilling, der er bleven den her omhandlede Sag til Deel, gaaer, som oven bemærket, tillige ud paa at lægge de paagjældende Toldbetjente en væsentlig Forgaaelse til Last, og idet Jnds. efter sit Kiendskab til Sagen af dens Actor maa erkjende, at en saadan Bedømmelse af Toldbetjentenes Forhold er urigtig, føler han sig pligtig til, da endnu ingen Anden har modsagt den urigtige Fremstilling af Sagen, nærmere at belyse Spørgsmaalet om deres Forhold, især da der tillige er appelleret til Publicums Godgiørenhed, for at hævde den formeentlig krænkede Uskyldighed, og det vil være utilbørligt at lade denne Godgiørenhed blive misbrugt. Spørgsmaalet om de paagjældende Toldbetjente, og navnlig den Betjent, ved hvem Valbjørn blev saaret, have viist et lovstridigt Forhold og navnlig et saa strafbart Forhold, som det er givet Udseende af, maa formeentlig være besvaret ved af besvare følgende Puncter efter Sagens Acter: 1) Have Told betjentene været uberettigede til at undersøge den Pose, hvormed Valbjørn blev antruffen, 2) Vise Sagens Oplysninger, at Toldbetjentene ere gaaede frem paa nogen ubesindig Maade og navnlig at de have været de Angribende eller øvet anden Vold paa Valbjørn og Kammerat, end deres nødvendige Selvforsvar krævede? 3) Have de paagjældende Betiente, som det i Fremstillingen af Sagen i Fædrelandet, hedder, gjort sig skyldige i at afgive urigtig Rapport eller Forklaring i Retten om Sagen?