Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1841-01-24
Den forrige Stænderdeputerede for Odense, Hr. Cancelliraad Hempel, har anbefalet Etatsraad Steenfeldt som Valgeandidat for denne By. Som Beviis for, at Hr. Niemanns Beslaglæggelsesiver endnu ikke, som man af hans tidligere Censurbedrifter maatte formode, havde opnaaet en Høide, der, uopnaaelig for Andre, ikke engang kunde overskrides af ham selv, meddeler Fædrelandet en Artikel af Flensburger Zeitung, som hiin nidkjære Embedsmand har lagt under Beslag. Ved at læse denne Artikel – hedder det i Fædrelandet – vil man see, at Hr. Niemann undertrykker det, hvori der ikke er Spor af Opposition imod Regjeringen, hvori der ikke er Tanke af noget Lovstridigt, med mindre det skulde være ulovligt, at modarbeide Schleswigholsteinernes revolutionaire høiforræderske Bestræbelser for at løsrive Slesvig fra Danmark og incorporere det i Tydskland. Vi vide vel, at Flensborgernes sunde og ubildede Opfattelse af de politiske Forhold i en høi Grad forarger Schleswigholsteinerne, der indsee, at de phantastiske Burschendrømmeriers Herredømme vil være til Ende, naar Borgerne ei længer blindt ville lade sig lede af forskruede tydske, fortydskede og fortydskende Embedsmænd, for hvem Hertugdømmet Slesvigs aandelige og materielle Velvære er Jntet, og Firideen om den schleswigholsteinische Stat Alt. Det forekommer os, at Censuren i dette Tilfælde viser sig i en ny Skikkelse, der ikke vil bidrage til at hæve den i nogen retsindig Mands Omdømme. At den bruges til at forhindre frisindede Yttringer, hvori Domstolene ei ville see noget Ulovligt, det er ei Den 4. noget Nyt eller Overraskende, men at denne kommer til at undertrykke Bestræbelser, som Regjeringen selv maa bifalde og som kun kunne misbilliges af et Parti, hvis Tendents gaaer ud paa at sønderrive den danske Stat, det er den nye Side, hvorfra Regjeringen neppe endnu har seet den. Det er at haabe, at Hs. Maj. endelig vil finde sig foranlediget til at træffe alvorlige Forholdsregler for at værne om dem, der arbeide paa at bevare Slesvig for ham og hans retmæssige Arvesuccessorer. Ogsaa Umælende – siger den Frisindede – vide at respektere pligtskyldig Opmærksomhed. Den 5te Januar var det en Lykkens Dag for klassiske Lotterispillere (4545 og 3090 – – Man tænke!) og en Tycho Brahes Dag for Kanekjørere. Hyppige væltninger og Lybskløbninger fandt Sted i Hovedstaden – det ædle, kloge Dyr syntes at skamme sig ved at bære Narrebjælder i 1841. Langs Holmens Kanal, over Broen og udover Slotspladsen saae man saaledes en kaneløs Hest, en Radikal formodentlig, med Stumper af Nettet varende som en Frihedsfane, fare afsted i susende Galop, truende Alt med Død og Undergang - Jngen vovede at gribe den, - Faren steeg med hvert Secund; pludselig stod den for Cancelliets graae, ærværdige Steentrappe - det slog den paa Frihedens Vinger flyvende Hellemisse. Til alle gode og angstbespændte Borgeres store Forhanselse blev den her stillestaaende, lod sig gribe og taalmodig fore tilbage til Bjælder, Svøbe, Tømme og Tøile. Man har et gammelt – just ikke smukt - Mundheld hist og her paa Landet, der hedder: Det er ikke for Sviin at komme i Cancelliet. Oprindelsen hertil vide vi ikke; men skulde man engang efter Seklers Forløb sige: Heste have Respekt for Cancelliet", – saa veed man nu Anledningen.