Berlingske Tidende, 1836-04-07
Professor Bang bemærkede, at han paa det Bestemteste maatte tilraade Udkastets Bestemmelse i den omhandlede Paragraph. Det er Politiddommerens Pligt i Embeds Medfør og under Tvang af Sagens Hjemviisning at veilede Almuesmanden, og det er en Erfaring, at Dommeren i Almindelighed virkeligen opfylder denne Pligt. Appellen til Amtmanden, som Overdommer koster Jntet, og at Amtmanden vil være upartisk, kan ei omtvivles: Saaledes vil Politirets-Proceduren blive til Almuens Gavn i det Hele, og navnligen give den Leilighed til en Jndankning for høiere Ret, som Bonden i Almindelighed ei for egen Regning kan overkomme, naar Sagen skulde indankes for Landsoverretten som en almindelig privat Sag. Efterat Grev Reventlow og Etatsraad Treschow havde frafaldet deres særskilte Jndstilling til den ottende Paragraph, blev Committeens Majoritets Jndstilling ved Afstemningen af Forsamlingen billiget med 34 Stemmer mod 33. Ved Udkastets tiende Paragraph udviklede Referenten yderligere, hvorledes Kjøbenhavn, den 28de Marts 1836. J. P. Mynster. M. Creschow, Fæstebonden, ved selv at stille Besætning og Jnventarium paa Gaarden, netop blev berøvet sin Driftscapital, og jorde navnligen opmærksom paa, hvad Proprietær Tutein i den titnævnte Afhandling har anført, at naar det ikke var lovbestemt, at der med Fæstegaarden skal følge Føde- og Sædekorn, besætning og Jnventarium, vilde Fæstegodsernes Tilstand være langt uslere end den er. Naar Minoriteten havde yttret, at det vilde være i Strid med de almindelige contraktmæssige Bestemmelser, at Bonden, efter en foregaaende Opsigelse, kunde tage sin Besætning tilbage, maatte Referenten bemærke, at der laae en feilagtig Anskuelse af det hele Retsforhold til Grund, naar man vilde fore det tilbage til de almindelige Contraktsregler, hvilket allerbedst vilde sees deraf, at det efter den nugjeldende Lovgivning ikke er tilladt at forenes med Bonden om, at han skal stille Besætning paa Gaarden, hvorfor der inte Unaturligt er i, at Lovgiveren, naar han vil tilstede, at dette under visse Betingelser skal for Fremtiden kunne skee, tillige limiterer Tilladelsen paa en saadan Maade, som betrygger Bonden for, at han ikke skal blive sat fra Gaarden af Mangel paa de Midler til at klarere sine Afgifter, som han vilde have været i Besiddelse af, naar han ikke havde overtaget den Byrde, som hidtil paa hviler Godseieren, nemlig at overlevere Fæstegaarden forsynet med tilstrækkelig Besætning og Jnventarium. Referenten antog, at Hovedhensigten, for Godseieren med den i Paragraphen omhandlede Bestemmelse var, at erholde en Bonden tilhørende Valuta paa Gaarden til Sikkerhed for sine eventuelle Fordringer paa ham, og han maatte i ethvert Fald finde det billigt, at der gaves Fæsteren, naar han kom i Pengeforlegenhed, Leilighed til at skaffe sig Midler til at betale sin Skyld, ved at realisere sin Besætning, og at Godseieren da, efter den ham nu paahvilende Forpligtelse, burde stille anden Besætning paa Gaarden. Grev Holstein yttrede, at han ansaae den Paragraphen indeholdte Bestemmelse for høist utilraadelig, da den aabenbart vilde formindske Bondens Evne til at dyrke Jorden. Taleren fremsatte derfor det Amendement: at den i Paragraphen givne Tilladelse ikkun i enkelte Tilfælde efter Ansøgning af det kongelige Rentekammer maatte blive tilstaaet. Professor Bang bemærkede, at det just eren af de fordærvelige Følger af Fæsteindretningens nærværende Beskaffenhed, at Fæste Jnventarium maae bøndernes Besætning og blive ringe, saalænge det ei maa være Bondens egen, dog med Gaardens Besiddelse, saalænge han er Fæster, uadskilleligt forbundne Eiendom. Godseieren maa og til at sætte halv nemlig oftest indskrænke gamle Heste, Vogne o. s. v. paa Gaarden, blot saaledes at Loven netop er fyldestgjort, thi han har ingen tilstrækkelig Sikkerhed for, at en fortrinlig god Besætning og ligedan Jnventarium, engang overleveret, om 30 a 40 Aar efter Fæstets Udløb bliver restitueret. Dertil kommer, at i Praxis maa Bondekarlen, inden han faaer Fæstet, som et af Fæstevilkaarene, skaffe den manglende Besætning og Jnventarium tilstede, som derpaa overleveres ham ved Syn; dette er lovligt og vil aldrig kunne forhindres. Men Bondekarlen sætter atter kun det Nødvendigste paa denne Besætning og dette Jnventarium, thi det bliver ei hans Eiendom. Det var, efter Talerens Skjøn, en falsk Sætning, at Fæstebonden ikke skal have for mange Eiendele, for at Godseieren da ei skal kunne holde sig dertil. Jøvrigt kunde det vel være at tilføie til § 10, hvad vel og er underforstaaet, at det ei er tilstrækkeligt, at Fæstebonden paatager sig at levere Besætning og Jnventarium; det maa ved det lovbefalede Syn oplyses, at disse Gjenstande ere anskaffede og tilstede ved Gaardens Overtagelse. Endeligen burde det vistnok bestemmes, at den Fæster, som selv eiede Besætningen og Jnventariet paa sin Fæstegaard, frit ved Testament kunde overdrage disse Gjenstande til En af sine Arvinger, for at denne saaledes lettere kunde komme til at fæste Gaarden, hvilket vilde være fuldkommen anglogt med, hvad Forsamlingen havde andraget i Henseende til Selveierbøndergaardene. Taleren fremsatte derfor det Amendement, at der tilføies § 10: "At en Fæster og hans Hustru frit kunne borttestamentere Besætningen og Jnventariet til den Længstlevende, ligesom begge Forældrene eller den Længstlevende ogsaa maa kunne overdrage Besætning og Jnventarium til Et af deres Børn." Proprietær Langkilde udviklede Gavnligheden og Hensigtsmæssigheden af den omhandlede Paragraphs Bestemmelser, og yttrede dernæst den Formening, at naar Fæsteren for egen Regning har anskaffet sig Besætning og Jnventarium, bør disse Gjenstande og være hans uindskrænkede Eiendom, uden at Godseieren er berettiget til dermed at fore nogen Control. Taleren fremsatte derfor det Amendement til den tiende Paragraph: "at Slutningen af Paragraphen fra Ordene hvilken han imidlertid &c." maatte udgaae." Sluttelig maatte han aldeles fraraade Committeens Pluralitets første subsidiære Jndstilling. da denne neppe vilde have nogen god Jndflydelse paa Bondens moralske Characteer, idet der lovmæssigen gaves ham Leilighed til at gjøre sig Fordeel paa en Andens Bekostning, ved, naar overdreven høi Priis indtraf, at sælge sin hele Besætning og tvinge Godseieren til at anskaffe en ny. Fik flere Fæstere paa eengang Sligt isinde, kunde Godseierne derved komme i en Forlegenhed, der let kunde derangere hans hele Forfatning.