Berlingske Tidende, 1829-11-14
Keiseren af Rusland har derimod paa sin Side den retfærdige Sag og - Sejeren; forenede det gyldigste Argument, - - Hvilke Fredsbetingelser monne vel de hidsige, deraisonne, rende Politikere ved Seinen og Themsen ville have fundet billige og anstændige, dersom Sultanens Hære, under denne fra hans Side aabenbar uretfærdige Krig, vare trængte frem til Moskovs Mure, og Storveziren havde dicteret Freden i Kaluga?" Brussel, den 2den November. Fonton, den berygtede Udgiver af Bladet Album, der, formedelst en sturril, al Sædelighed uden mindste Vid forhaanende Artikel, den gale Bede, blev dømt til fem Aars Fængsel, undvigte fra Paris og begav sig til Brussel. Derfra blev han ført over den nederlandske Grændse til Crefeld i Vestphalen, der fra ved Gensvarmer over den preussiske Grændse. Nu har Courrier des Pays Bas ladet indrykke et Brev, dateret Uelzen i det Hannoverske, hvori han paastaaer at være grusomt behandlet, da han blev transporteret over Grændsen, især i Nimmegen, og erklærer, at han vil indgive en Klage til Generalstaterne, naar disse samles, over Justitsministeren Hr. van Maanen, som han beskylder for at have gjort Brud paa den 4de Artikel i den nederlandske Grundlov. Hr. Fortons Ankomst og Forviisning har opvakt vore Libe, rales Harme, og gjort megen Opsigt udenlands. Følgende er denne ofte prangt fremstillede Sags authentiske Sammenhæng, Denne Mand, eet af de Jndividuer, der synes at være underkjøbs af den politiske Friheds Fjender, for ved grove Misgreb at gjør den forhadt, blev af sit Fædernelands øverste Domstol dømt til Pengemulet og Fængselsstraf, fordi han havde fornærmet sin MoArchs spersonlige ikke hans politiske Charakteer, og paa en Maade, som den ringeste Borger, om denne Fornærmelse var vederfaret ham, ikke vilde taalt. Hr. Fonton var sin constitutionelle Monarch, hvad han end dømmer om dennes Subjectivitet, Ærefrygt skyldig; den har Monarchen Ret til at fordre af alle sine Undersaatter, saalænge de fordre af ham, at han skal respectere Chartet. Hr. Fonton undveg til Nederlandene, Vist nok er i dette Kongerige ifølge Grundloven et Asyl aabnet, men dog med den Jndskrænkning, at den Fremmede, naar han intet ordentligt Pas medbringer, maa have Kongens udtrykkelige Tilladelse til at bosætte sig. I den nyeste Tid er her desværre politisk Tønder nok, som fænger, uden at vi behøve at forskrive den fra Frankrige; og da en Mængde politiske Troesforvandte snart samlede sig om Hr. Fonton, saa nægtede Politiet ham, der Pasløse, med Føje Opholdet i Brüssel. Nu vendte Hr. F. sig til H. M. Kongen, og vor ædle Monarch, der aldrig nægtede en Ulykkelig denne Trøst, tillod ham provisorisk, mod Caution af et par indfødte Nederlændere (som Hr. F. jo let vilde kunne forskaffe sig!) at tage Bopæl i een af de nordligere Provindser, Dette var man venskabelige Forhold til en Nabokonge skyldig Men hvad gjorde Hr. F. Han lod et insolent Brev indrykke i offentlige Blade, og debuterede som Gjæst med Sottiser imod Nationen. Derpaa blev han transporteret over Grændsen. Herover opløfte vore Liberale nu et Skrig, som om Nederlandenes Ære stod paa Spil; Justitsministeren van Maanen insulteres i de giftigste Libeller. Viseligen tier han, og tænker, at slige Forhaavelser, naar de foragtes, snart tabe deres Braad.