Politivennen, 1804-01-01
Præsten Holms Forslag, om at Paagribe de mange, af Fængslerne udbrudte og nu i Sjælland omstreffende, Tyve. (Fortsat fra No 28) Da Landalmuen foruden en Mængde andre Skatter, maae og skatte til Fængslers Holdelse og Fangefogders Lønning, saa haden Ret til at fordre, at Fængslerne sættes i forsvarlig Stand, og at Fangefogderne opfylde de Pligter, for hvilke de ere lønnede. Jeg troer, at dersom denne Tyvebande ej hastig paagrives, da er det at befrygte, at dette Tyvelag vil broderlig staae hinanden bi og med forentre Kræfter i de tilstundende mørke Nætter, søge at udhielpe den eller dem, som paagribes og indsættes i Fængsler. Landevejene vil i denne Vinter blive meget usikre for den Rejsende, som vil blive nødt til at underholde dette omstrøjfende Røverpak, der leve ene og allene af Rov og Tyverie. For at forekomme dette og andet mere ondt, som man maae befrygte af slig en Mængde Forbrydere, giver jeg mig den Frihed allerunderdanigst at foreslaae, at Regjeringen beordrer, at der over hele Sjælland bliver paa en og samme Dag holdt Klapjagt efter Tyve, saaledes som man for en Deel Aar siden holdt en Klapjagt efter Betlere, dog ønsker jeg, at man ved denne Klapjagt ville bruge en Forsigtighed, som var forglemt ved Klapjagten efter Stodderne: jeg mener, at have i Beredskab Steder, i hvilke man kunde hensætte de paagrebne, indtil Forhør var holdt over dem, paa det man ej, af Mangel paa Arresthuse, skulle være nødsaget til strax at give slip af Tyvene, ligesom man lod fordum Betlerne gaae, fordi man ej forud havde sørget for Opholdssteder for disse. Ordren maatte holdes saa hemmelig, som muligt, enhver Ubekjendt maatte paagribes og holdes i Fængsel, indtil man havde indhentet den fornødne Oplysning om denne. Til denne Klapjagt burde enhver Gaard paa Landet aflevere en Mand væbnet med en god Høtyv, Sognefogderne anførte disse, og med dem drog igjennem alle Sognets Byer og Marker, randsagende overalt og paalæggende enhver, at anholde enhver Ubekjendt, som maatte komme frem og derpaa bringe den til Sognefogden, af dennes Følge vare nogle unge og raske udsatte paa Grændserne af andre Sogne, for at anholde dem, som søgte at gaae over fra et Sogn til et andet, Klapjagten maatte begynde om Morgenen Kl. 8 og vedvare til Dagens Ende. Det var godt om Godsejernes Skytter fuldte med og medtoge deres Hunde, for at komme paa Spor efter dem, som søgte at skjule sig i Skove eller Moser. Kjøbstæder, som have Jorder eller Græsninger, burde og tilvejebringe det til Klapjagt fornødne Mandskab paa deres Grunde; det var billigt, at de Kjøbstæder, som have Garnison, sil Hielp af denne, der er bedst skikket til slige Foretagender. De Opbragte burde blive i det Distrikt, i hvilket de vare optagne; naar Fængslerne ej kunde rumme dem, var det nødvendigt, at der til deres Bevaring bleve lejede Værelser i private Huse, der hvor Rettens Betjentere opholdt sig, ved disse Værelser maatte bestandig holdes Vagt. Forhøret over de Optagne, maatte skee saa hastigt som muligt, for at spare de herved paagaaende Udgivter, paa denne Grund begyndte Forhøret først over dem, som laae i private Huse, de iblandt disse, som fandtes skyldige, blive strax henbragte til de almindelige Fængsler, ved disse maatte da Dag og Nat være stærk Vagt, for at holde de Fangne i Orden og hindre dem fra at undvige. Ved at gaae frem efter denne Plan, tør man haabe, at opsange de fleste, om ej alle udbrudte Tyve, og herved gjøre Ende paa det Onde, man i andet Tilfælde maae befrygte af dem. Men hermed er dog ikke alt gjort, Staten bør for Eftertiden sikres imod Tyves Udbrud af Fængsler og mod disses Omstrøjfen i Landet; men dette er mere at ønske end at haabe, istedet for at følge Middelvejen, som altid er den retteste, udsvæver Mennesket ofte til yderligheder, enhver Tidsalder har sine Fits, som Englænderne kalde det, jeg mener enhver Periode har sine Parstyvmer, snart hersker Hede, snart Kulde. J Fortiden blev Retfærdigheden drevet over sine Grændser og udartede til Grumhed, da man kragte saa ofte Forbrydere paa Pinebænken og opfandt denne Mængde af Torturer, som gjør dem ingen Ære der opfandt eller brugte dem; i Nutiden synes det derimod, at Barmhjertighed er gaaet over sine rette Grændser og bleven til kold Ligegyldighed. At spare store Forbryderes Liv, er vist nok at vise Barmhjertighed imod dem, men naar disse Forbrydere gaae ud af deres Fængsler og berøve den gode Borger hans Formue eller Liv, da synes mig, at man har gjort Barmhjertighed mod de Onde paa de Godes Bekostning, og denne Barmhjertighed, er i mine Tanker den største Ubarmhjertighed. Jeg veed ikke hvorfor man sparer saa mange store Forbryderes Liv; rigtig nok faaer man herved en stor Samling af Gavtyve, og da disse igjen gjøre mange Proselyter, saa er det højst rimeligt, at denne Samling bliver daglig større, men det er og at befrygte, at man herved bringer det saavidt, at det engang kan siges om Danske, hvad man allerede har skrevet om Englænderne, dette: at en tolvte Deel af Nationen bestaaer af Forbrydere af adskillige Slags, som ej kan ansees for andet end Umennesker, og ej fortjene at man gjør Samling eller Oplag af dem. Da Erfarenhed har lært, at Overbærelse med Straf og alt for stor Mildhed i denne, leder ikke sjælden til nye og større Forbrydelser, saa var det at ønske, at man ikke hastede for meget med at bekjendtgjøre vor nye Kriminel-Lov, som efter Rygtet skal være fuld af inderlig Barmhjertighed, paa det man ikke skal see sig nødt til snart at forandre denne. Montesquien, der unægtelig var en stor Mand, har antaget, at haarde Straffe tiene til at formindske Forbryderes Antal; da disses Antal er bleven saa stort hos os, synes det ikke upassende, om vore store Forbrydere i Overeenstemmelse med D. L. 6 Bogs 17 Cap. 38 S. bleve straffede med Galgen, naar de vare udbrudte af Jern og Fængsel og siden lode sig finde i Tyveri; disse Forbryderes Død vilde da sætte den gode Borger i Sikkerhed og give Grandskere i Lovkyndigheden Lejlighed til, med Vished at kunde afgjøre, enten mildere eller strængere Love ere de nyttigste for Staten; thi til denne maae man altid have Hensyn, foretrækkende det Heles Vel for enkelte Personers, og da de gode Borgere arbejde for Staten, skatte til Staten og værne om Staten, saa er jeg af den Tanke, at Staten bør sørge for disse gode Borgere, og hellere vælge, at lade de anførte store Tyve ophænge, naar de efter Udbrud lade sig sinde i Tyveri, end den bør taale, at den gode Borger skal være udsat for at miste sin Formue, ja undertiden sit Liv, ved disse Uhyrer af Laster, som ej fortjene at leve.