Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-07-24
Oversættelserne fra Svensk til Dansk ere ogsaa meget hyppigt kun Fuskerarbeider, da man anseer Oversættelsen for mindre vanskelig, end den i Regelen er. Jkke destomindre finde saadanne Producter baade Læsere og Kjøbere; men det forekommer os dog, mildest talt, inconseqvent at række Haanden til saadanne Foretagender, der istedetfor at befordre snarere svækker den skandinaviske Jdees Udvikling. Det er en uimodsigelig Kjendsgierning, at det er til stor Fordeel baade for Skribenter og Forlæggere, at Sprogets Grændser ere saa vidt udstrakte, som muligt, og da nu det danske Sproggebet snarere er af end tiltaget lige indtil den nyeste Tid, da man i Slesvig begynder at faae Øinene op og agter den danske Literatur høiere end før, saa er det afgjort, at enhver Tilvæxt udenfor dets Grændser er en absolut Gevinst. Men hvis vi nu for Alvor ønske, at vore classiske Forfattere maae læses i Originalsproget i Sverrig, saa er det en Selvfølge, at ogsaa vimaae læse dette Lands Digterværker ikke i Oversættelser, men i Grundsproget. Man indvende ikke, at Sproget altid lægger nogle Vanskeligheder iveien; thi disse have dog ikke meget at betyde for dem, som ikke gjennemgaae Bogen flygtigt, men med Flid kæmpe sig over det Besværlige der altid ligger i at tilegne sig selv et beslægtet Sprogs Eiendommeligheder. Det er en besynderlig Egenhed hos en Deel af det danske Folk, som man ellers ikke skal beskylde for at forhaste sig, da det hverken udmærker sig ved Raskhed i Arbeide eller ved Hurtighed til at gjennemføre Reformer, at det har saa stort Hastværk med at læse eller man kunde maaskee gjerne sige sluge Bøger; det er derfor saadanne Folk ulige behageligere eller idetmindste mageligere at læse en Bog i Oversættelse, end i Begyndelsen at have den Uleilighed, at slaae op i et Lexicon, for at see et Ords Betydning. Da det ogsaa hører til de ubestridelige Kjendsgierninger, at et mageligt Folk aldrig udretter noget Stort, saa er det af Vigtighed at bekæmpe denne Magelighedstendents naar og hvor den yttrer sig, og maaskee allermeest indenfor Literaturens Enemærker. Det bliver maaskee nu mere og meere nødvendigt, at den svenske og danske Literatur slutter sig nærmere sammen, da der i Norge allerede længe har bestaae et Parti, hvis Bestræbelse gaaer ud paa, at skabe et norsk Skriftsprog. J et af de seneste Numere af den norske Rigstidende læses et Digt, hvis Forfatter opfordrer sine Landsmænd til at stride imod det danske Sprog, og læg Vind paa at udvikle det norske. Saalænge Stridens Æble blot var og Sproget skulde kaldes dansk eller norsk, da var det for os Danske en temmelig ligegyldig Sag; men da det nu faaer Udseende af, at dette Parti for Alvor vil gjennemføre dets Plan, at skabe et norsk Sprog, saa stiller Sagen sig i et andet Lys, da det vil være til ubodelig Skade for begge Landes Literatur og Boghandel, hvis Normændene af eensidig Patriotisme vilde adskille deres Literatur fra den danske, en Skade, som dog maa skee vilde ramme dem selv haardest. J den af Asbjørnsen udgivne interessante Aarbog Hjemmet og Vandringer, findes der paa hver Side af Asbjørnsens og Harald Kjerulffe, Bidrag, men især i Jørgen Moes Bondebryllup, Ord, som ere ubekjendte og uforstaaelige for danske Læsere, og hvis de norske Forfattere saaledes vedblive, da vil de maaskee og nogle Decennier opstaae et norsk Sprog, i det turde da vel hænde, at man kom til at see Boge oversatte fra Norsk til Dansk, thi det nye norske Sproer ikke synderligt lettere at forstaae for Danske, end de svenske. Naar da et Aarhundrede er henvundet, og det norsk Sprog ei blot kaldes, men virkelig er norsk, da vil man formodentlig i Norge blive nødt til at oversætte Normændene Holbergs og Wessels Skrifter paa Norsk. -(Jndsendt.)