Aalborg Stiftstidende, 1837-06-10
J alle offentlige eller Justitssager søger Staten nemlig selv, at tilveiebringe alle de Oplysninger, der tale baade for og imod de Paagjældende; men i Sager angaaende Presseforseelser lader Staten det ene være sig magtpaaliggende at fremkomme med det, der taler mod den Sigtede og overlader det forøvrigt ganske til ham at fremføre, hvad der kan tjene tilhans Sags Tarv. J saadanne Tilfælde, siger Fædrelandet, ger altsaa en anklaget Forfatter værre faren end Tyves. og Mordere, for hvem Retten selv, naar den dertil finder Anledning, skaffer alle fornødne Oplysninger tilveie. En Forfatter maa saaledes være beredt paa samme Straf, som den værste Forbrydere, uden at det Offentlige har samme Omhuse, for hans Sag, som for Tyvens og Morderens. Jsandhed, skjønne Betingelser for den danske Presse. Galger og Tugthuse, Censur og Mulcter, kort Tilintetgjørelse af hans hele Virksomhed som Borger og Skribent, ere de Behageligheder, der vente den Forfatter, der i Kampen for Menneskehedens levige Rettigheder, synder mod en Paragraph af Fron. 27de September 1799. Og dog skal man høre, at vi have en ret smuk Trykkefrihed. Ere vi i det 19de Aarhundrede og finde slige Vilkaar taalelige?" Sluttelig ender Forfatteren med det Haab, at Journalisterne hverken ville lade sig skræmme ved Had, Miskjendelse eller Forfølgelse, eller lade deres Jver afkjøles ved kloge Folks Formaninger til ikke at bryde, sig om, hvad der ei vedkommer dem og dette Haab nære ogsaa vi ganske. (Loll. Falst. Stiftst.) Om 28de Mai Festen. (Fortsat.) En Sang, af F. J. Hansen, til Thorvaldsens Priis, henledede Selskabets Tanker paa denne vor udmærkede Kunstner, hvis herlige Virken vel ikke staaer i umiddelbar Forbindelse med Festens Anledning, men dog velfortjente ogsaa ved denne Leilighed at mindes af en Forsamling af dannede og fædrelandssindede Mænd. Ved dens Slutning proponerede Professor Clausen en Skaal for den store Landsmand, hvis bebudede Ankomst til Fædrelandet vi længselsfuldt see imøde. Da han for atten Aar siden hilstes i sin Fødeby, var det kun Faa af hans Landsmænd, som havde havt Leilighed til at kjende hans Storhed; thi kun enkelte Værker havde dengang fundet Veien ind over vore Grændser; men den begeistrede Lovpriisning af den nordiske Kunstner, som gjenlød i alle Lande, maatte givel vække sympathiserende Følelser hos hans Landsmænd. Hvor meget nærmere er han ikke i de mellemliggende Aar, skjøndt langt fraskilt, rykket til os paa Aandens Veil Talrige Arbeider ere komne til os, som have lært os at kjende og beundre den Storhed, vi forhen havde hyldet; hans Tilsagn er kommet til os, som har aabnet Udsigt til, at hans Fædreland skal blive Eier af hans rige Kunstskatte. Thi har end Kunstneren opslaaet sin Bolig i det fjerne Land, og har han end i den hele dannede Verden sit Hjem, saa drager dog Nordbosindet ham med stærke Følelser til hans Vugges Land. Og naar da her en Skaal udbringes, som gjentages oftere ved Tiberens end ved Øresunds Bredder, maatte den da lyde til ham, som Vidne om de Følelser, med hvilke hans Landsmænd ønske at drage ham til sig med hvilke de ville følge ham paa Veien over Alperne til Danmark, og stræbe at berede ham et Hjem i deres Midte, som han her alene kan finde. Den Optagelse, denne Skaal fandt, beviste, hvor enig Forsamlingen var i de deri udtalte Følelser.