Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1770-01-12
En Oversættelse. Den som laster en fraværende Ven, og ikke forsvarer ham imod en andens Bagtal: Den, som søger at faae Folk til at lee paa andres Bekostning, og at indlægge sig Ravn af et spillende Vid. Den kan opdigte Ting, som han aldrig har seet; men han kan ikke tie, hvad ham er betroet: Flye ham, han er sort. Hor. L. Serm. Sat. 4, 81. Ville man samle alle Livets Fortrædeligheder sammen saa skulle man befinde, at en stor Deel af dem har sin Oprindelse af disse Bagtalelser og Bebreydelser, som vi udstroer den ene er ter den anden. Der er neppe et Menneske til, som jo i nogen Maade er skyldig i denne Forseelse: Da det dog, i den samme Tiid vi beværter hverandre, er en afgjort Sandhed, at vi alle enstemmig dadler den Person, som er bekiendt for en Bagvasker. Oprindelsen til denne Last er gemeenlig enten fra en Ukiærlighed imod den mennesklige Slægt, fra en Tilbøyelighed at sætte os selv i Høyagtning, fra et Tittigheds Pralerie og fra en Forfængelighed, at ville ansees, som bekiendt med Verdens Hemmeligheder, eller fra en Attraae, at fornøye en af disse Gemyts=Forfatninger hos dem, som vi omgaaes med. Bag. Bagvaskeren er meer eller mindre væmmelig for Menneskene, som han meer eller mindre behæges af foranførte Driv=Aarsager. Men hvad der end anlediger ham til at udstrøe disse falske Beretninger, bør han dog betænke, at deres Virkning er lige fornærmende og skadelig for den Person, som de ere stillede paa. Uretten er den samme, omendskiønt dens Udspring er forskiællig, som enhver betragter sig selv med alt for megen Omhed, naar han fælder Dom over sine egne Tanker eller Gierninger, og som mange saa vil ansees skyldige i denne vederstyggelige. Feyl, som er saa almindelig, endskiønt tillige almindelig aftet, saa vil jeg foreskrive 3 Regler, efter hvilke et Menneske bør undersøge og prøve sit eget Hierte, førend han er angerløs hos sig selv, for den slemme Gemyts=Forfatning, som jeg har talt om. l. og fornemmeligen: Lad ham overveye, om han ikke finder Fornøyelse i at høre andres Feyl? H. Om han ikke alt for let troer, saadanne smaa sværtende Beretninger, og om han ikke hælder meere til Lettroenhed paa den omde, end paa den gode Side. H. Om han ikke er redebon til at ud stroe saadanne Efterretninger som fornærme en andens Navn. Disse ere de adskillige Trin paa hvilke denne Feyl stiger indtil Bagtale og Berygtelse. Hvad det første angaaer, da viiser det Menneskeet, som med Lyst anhører andres Feyl, tydeligen, at han har en ægte Smag paa Bagtale, og følgelig Sæden til denne Last i sit Hierte. Fornøyer han sig over at høre de Bebreydelser, som giøres mod andre, saa vil han og finde en Vellyst i at fortælle dem, og det deshellere, saasom han vil naturligviis forestille sig, at alle de som han omgaaes med finder Smaa i det samme. Derfor skulle et Menneske giøre sig Umage for at udrydde af sit Sind denne lastværdige Nyesigen. hed, som alletider voxer og ophidses ved at lyde til saadanne Fortællelser, som vanærer andre. For det andet skulle Mennesket betragte sit eget Hierte, om han ikke lettelig troer saadanne smaae sværtende Beretninger; og om han ikke hælder, meere til Lettroenhed paa den onde, end paa den gode Side. Saadan en Lettroe er i sig selv meget lastværdig, og kommer gemeenlig af Menneskets Overbeviisning, om hans egen hemmelige Fordærvelse. Thales har meget smukt sagt: Usandhed er just saa langt fra Sandhed, som Orene fra Øynene. Han vil tilkiendegive, at et Menneske ikke løseligen skulle fæste Troe til Gierningers Fortællelse, som han ikke selv har seet. Jeg vil i denne Afhandling allene mælde to eller tre mærkelige Regler, som skal lagttages i det lidet Abbede, De la Trappe, saaledes som de ere beriendtgjorte i en liden Fransk Bog Fædrene ere befalede aldrig at lægge Oret til nogen Beretning om nedrige Gierninger; at afvende alt saadant Snak om det er mueligt; men skulle de høre noget saadant fast bevidnet, at de ikke kan tvile derpaa, da at tænre, at de i det mindste ere komme fra en god Hensigt hos den Skyldige: Dette er maaskee at drive MenneskeKiærlighed forvidt; men det er sandelig meere roesværdigt, end at ville troe. troe med den ilde sindede Deel af Verden, at endog gode Gierninger udspringer fra en slet Grund og ond Hensigt.