Berlingske Tidende, 1814-05-02
- Den Efterretning, at Napoleon den 12te d. under stærk Escorte var afreist til sit Bestemmelsested var for overtlet. Den 17de var han endnu i Fontainebleau. Han havde havt heftige Nervetilfælde, at hvilke han var bleven ganske udmattet. Lægen Corvisart var taget til ham fra Parts, og hans Sygdom syntes at antage en meget alvorlig Karakteer. Man har endog villet bemærke Forvirring i hans Jører. Den 17de var han allerede i Bedring. Han skal have yttret, at han i Fremtiden vil beskeftige sig med Mathematikens Studiium. Den 183, skulde han med en corte af 1500 Mand afreise til sit Bestemmelsested. følgende er Napoleons sidste Dagsbefaling, som han den 5te April udstædte til sin Hær : Fontainebleau, den 5te April. Kelseren takker Armeen for den Hengivenhed den har viist ham, og derfor, at den har erkiendt, at Frankrig er hos ham og ikke hos Hofkryd eller Hovedstadens Pødel. Soldaten følger i Lykke og Ulykke hvorhen hans Feltherre fører ham; hans Ære er hans Religion. Hertugen af Ragusa har ikke næret denne hans Vaabenbrødres Tænkemaade; han er gaaet over til de Allierede. Keiseren kan ikke bifalde den Betingelse, under hvilken han har beqvemmet sig til dette Skridt, han kan ikke tage sit Liv og sin Frihed af en Undersaats Haand Senatet i Paris har tiltaget sig den Myndighed at raade over Frankrias Regiering. Det har forglemt, at det alene har Kriseren at takke for den Magt, som det nu misbruger; at det var ham, det deels reddede dets Medlemmer ud af Revolutionens henrivende Strøm, og beskyttede dem for Nationens Had, deels drog dem frem fra deres bunke Kreds. Senatet beraaber sig paa Artikler i Constitutionen, forat kuldkaste Constuutionen. Det blues ikke ved at giøre Keiseren i Bebreidelser, uden at betænke, at det selv som det første Statscorps har taget den største Deel i alt hvad der er skeet. Det er gaaet saavidt, at det forekaster den høieste Magt Forfaltning af dets Acter. Verden veed, at der ikke behøvedes saadanne Kunstgreb ; et Vink var det en befaling, og det har stedse gjørt mere end man har forlangt af det Keiserens Øre var til enhver Tid aabent for kloge og i reen Hensigt forebragte Jndvendinger af hans Statsbetiente; men har stedse forgieves ventet dem for sin Trone. Hvad han hørte var ingensinde andet end den meest ubetingede billigelse af alle de Forholdsregler han foretog, og et Beundrings og bifalds Sprog, som har alle Sandhedens Kiendetegn. Var Enthusiasmen i Adresserne og de offentlige Taler hyklet, da har Keiserens Godtroenhed bedraget ham; men de, som have ført dette Sprog, have sig selv at tilskrive de fordærvelige Følger af deres Hykleri. De undsee sig ikke ved at tale om Haanskrivter imod fremmede Regieringer, og forglemme, at Nogle af deres egen Midte selv redigerede dem. Saalænge Lykken viiste sig deres Fyrste tro, forbleve de hos ham, og opløftede ingen Klage over Magtens Misbrug. Dersom Keiseren har foragtet Menneskene, som man har bebreidet ham, og vil Verden nu erkiende, at han har havt Grund dertil. Hans Værdighed er givet ham af Gud og Nationen; kun saaledes kan den fratages ham. Han har stedse baaret den som en Byrde, og aldrig anseet den for noget Attraaværdigt. Naar han desuagtet paatog sig den, skeete det i Følelse af sin Kraft, og med den Bevisthed, at han alene af Alle vor den voxen; hans Lykke syntes ham hans Kald. Nu, da Lykken har erklæret sig mod ham, kunde kun Nationens tydelig udtalte Villie formaae ham til langere at dvæle paa Tronen. Skal han ansee sig som den eneste Hindring for Freden, da vil han gjerne bringe Frankrig dette sidste og mindste Offer. Han har derfor sendt Fyrsten af Moska og Hertugerne af Vicenza og Tarent til Paris forat indlede Underhandlinger. Armeen kan være rolig: dens Hæder vil aldrig geraade i Modsigelse med Frankeries Vel. - Hertugen af Bassano (Maret) vil ikke, som man sagde, følge Napoleon til Elba; han har tvertimod indsendt til den provisoriske Regiering sin Antagelsesadresse af de nyeste Statsbeslutninger.