Aarhuus Stifts-Tidende, 1833-03-23
J Hamborgerforstaden St. Georg er atter i disse Dage begaaet en afskyelig Forbrydelse. En Stifmoder, har slaget sit Haarige Stiffbarn med en Øre i Hovedet, og da den uskyldige lille Skabning endnu ikke vilde opgive Aanden, stak hun den ned paa Hovedet i en fyldt Vandspand. Barnets Skrig gjorde Naboerne opmærksomme, og saaledes blev Misgierningen opdaget, men for sildigt for det lille Offerlam. "Den danske Armee, skildret af en Franskmand." Under denne Overskrivt har Khousposten No. 55 meddeelt et Fragment af den i Darmstadt udkommende Allgem. Milit. Zeit. No. 87, Octbr. 1832, hvoriblandt Andet fortælles følgende: Jeg var Vidne til en af disse Executioner, ved hvilke Delinqventens Mod var endnu større end Straffens Grusomhed. En ung Soldat var mistænkt for at have stiaalet 9 Daler dansk fra en Kjøbmand i Helsingør. Uagtet al Eftersøgning, fandt man ikke Pengene hos ham. Allerede skulde han frikiendes, da hans egen Tilstaaelse forvandlede Tvivlen til Vished. "Nei, sagde han jeg vil ikke være et feigt Menneske, efter at jeg har begaaet en Handling, som allerede er lav nok. Jeg er den Skyldige; Pengene ville J finde paa Postkontoiret; jeg har sendt demtil min Fader, der er fattig og syg. Denne Hjelp vilde have været ham til stor Gavn, men jeg burde ikke have understøttet ham ved at vanære mig selv. Han vilde selv hellere have raadet mig at lade ham døe. Jeg veed den Straf, der venter mig; men jeg underkaster mig den, uden at sige et Ord derimod." Drivfiederen til en saadan Handling, i hvor dadelværdig den end i sig selv var, fortjente vel nogen Eftergivenhed. Men Loven maatte træde i Virksomhed. Den Ulykkelige blev dømt til at løbe 20 Gange Spidsrod, imellem tvende Geleder Soldater hvert paa 50 Mand, saa at han ialt fik 2000 Spidsrodslag. Han var afklædt til Beltestedet, havde Hænderne bundne foran, og Munden fuld af Hamp, paa det han ikke skulde bide Tungen af sig under den frygtelige Smerte. To Underofficerer hold ham, idet de marscherede baglænds, deres Sabelspidser for Brystet, for at forhindre en hurtigere Gang, der kunde befrie ham for nogle af Huggene. Spidsrodderne, der ere af en lille Fingers Tykkelse, vare dyppede i Søevand, og bleve fugtede igjen ved hver Gang. Flere Officerer tvang under Trudsler Soldaterne til at hugge til af alle Kræfter, og for at gjøre Delinqventens Marter fuldstændig, ledsagede en Piber ham med lystige Arier paa hans Smertesvandring, Desuagtet læste man i hans Træk ikke den ringeste Smerte, og han beholdt denne Mine fuld af rolig Fatning, indtil Executionen var endt. Da han saae, at man løste hans Baand, for at bringe ham paa Hospitalet, udspyttede han Hampen, som hans Tænder havde presset saa fast som Pap, tog Ordet og sagde med lydelig Rost omtrent følgende: "J have seet, at jeg godt har udstaaet min Qval; Lovens Fordringer har jeg opfyldt; men om ogsaa mit Mod i dette Øieblik har budt Eder Trods, saa torde det vel ikke være stærkt nok til andre Prøvelser. Hvis jeg igjen traadte ind i mit Compagnie, saa vilde man ikke længer fæste Liid til mig; jeg vilde stedse staai Ny for at være en Tyv, og en saadan Tilværelse vilde vær. mig skrækkelig. Jeg har villet bevise Eder, at Smerten ikke forfærdede mig; men nu maa jeg døe. Lev vel!" Med disse Ord løb han i største Hast hen til Graven og Fæstningen Kronborg, hvor den hele Scene var gaaet for sig, styrtede sig ned fra Volden, og faldt omtrent i en Dybde af 50 Fod mod en Klippe, der knuste ham og endte hans Lidelser. J Hamborgske Aviser anmeldes, at det danske Skib Syden (?), fra Manilla bestemt til Batavia, er total forliist paa en Klippegrund i Mindorahavet.