Corsaren, 1844-10-04
Høie Reisende. Man kaldte det i sin Tid "demagogische Umtriebe", naar enkelte Personer reiste omkring blandt Folket for at indvirke paa Stemningen og, som Regeringerne udtrykte sig, forføre Undersaatterne. Naar det nu er Fyrsterne, der foretage Reiser blandt Folkene, vilde det virkelig være Synd at beskylde dem for "demagogische Umtriebe." Men det er i Sandhed mærkeligt, hvilken Mængde fyrstelige Personer der reise i denne Tid, deels i Forretninger, deels for Fornøielse. Kunde man med et Blik overskue hele Europa, vilde det bestemt rundt omkring see ud som Duer, der ere ude at sværme, eller, for at bruge en mindre skjøn Lignelse, som Sengeklæder, der ere ude at soles. Begyndelsen gjorde Verdens første Souverain, Dronningen af England. Hun gav Tonen an, Reiser kom ved hende i Moden blandt de mindre Herskere; Reiselysten gik fra Oven nedad, medens den preussiske Radbrækning gaaer fra nedenaf opad. Først reiste hun altsaa, til Frankrig. Efter et kort Ophold begav hun sig hjem, fødte en Prinds og fortsatte Reisen til Skotland. Inden den sidste Reise modtog hun dog først Besøg af Keiser Nicolaus, Selvherskeren over alle Russere, ved hvis Ankomst, mærkeligt nok, strax Folk bleve arresterede i det frie England. Kongen af Sachsen gjæstede London paa samme Tid, og Prindsen af Preussen er der endnu. Belgiernes Konge reiste til Paris; men dette er ikke videre mærkeligt, da han hvert Øieblik reiser til sin Svigerfader og kun en kort Tid af Aaret fører sin egen Huusholdning i Brüssel. Kongen af Preussen er først nylig hjemkommen til Berlin efter den Udslugt, ved hvis Begyngelse Tschech skjød det mærkværdige Skud, hvorfor han nu skal radbrækkes. Keiseren af Østerrig med Familie er endnu paa Reisen ved det adriatiske Hav. Der var en Jubel "Berlingskes" Correspondent, der om vor Konges Besøg i Leiren ved Hedensted berettede, at sjelden har man havt Leilighed til at høre saa mange Hurraer paa eengang, skulde have været der! Thi, skjøndt vi Danske have bragt det vidt i det Capitel, kunne vi dog ingenlunde maale os med Østerrigerne. De Franskes Konge er i disse Dage beskjæftiget med Neisetilberedelser. Kong Ludvig Philip er nemlig en galant og høflig Mand. Skjøndt Keiser Nicolai ikke anlagde Sorg for Hertugen af Orleans, anlagde Ludvig Philip dog Sorg for Storfyrstinde Alexandra. Det Mindste, han altsaa kan gjøre i Anledning af Dronningen af Englands Besøg, er at gjengjælde det; thi forekomme det og reise til hende først, efter at hun nu har været hos ham, er jo en Umulighed, selv forKong Ludvig Philips høflige og fredelige Politik. Blandt de høie Reisende kunne vi endnu nævne den svenske Prinds, der var Tilskuer ved Tangers Bombardement, samt en Mængde smaae tydske Fyrster, der kom i Bevægelse ved de Stores Gjennemreise og uvilkaarlig fulgte dem, ligesom Kjølvandet et Skib. Endelig kunne vi til Overflødighed nævne det Reiser, vort eget Kongehuus har foretaget. Nogle af Fyrsterne have reist incognito. At reise incognito er en Benævnelse, som kun bruges om Fyrster. Naar Borgerfolk gjøre det, saa skeer det ved at tage Pas under et falsk Navn, og det straffes i Almindelighed med, at man lægger Beslag paa deres Person og beholder dem indtil videre. Fyrster ere ikke udsatte for at blive holdte tilbage; de komme altid hjem igjen til deres Undersaatter. Hvad der nu end kunde tilføies om de fyrstelige Udenlandsreiser, saa er den væsenligste Bemærkning dog den, at Menneskevennen ikke kan, Andet end glæde sig over dem. Det er unægteligt godt, at Fyrsterne vænne sig til at reise udenlands.