Kiøbenhavns Postrytter, 1790-02-19
Paris, den 5 Februarii. Gaarsdagen blev uformodentlig ligesaa mærkværdig vor Revolutions Historie, som afvigte Aars 14de Julii i 5te og 6te October ere det. Man havde nemlig i Forveyeofte udspredet, at Kongen høytideligen vilde bivaane Netionalforsamlingen; og endnu i Forgaars hedde det, saadant vilde skee imellem den 8de og 12te hujus, m. allerede i Gaar Morges Kl. 10 bekiendtgjorde Præside ten Nationalforsamlingen, at han i samme Øyeblik har de faaet følgende billet fra Kongen: "Hr. Præsiden "Jeg lader Dem herved vide, at jeg har besluttet endt i Formiddag at bivaane Forsamlingen. Henimod Midda"tænker jeg at komme; men jeg vil modtages uden Cere"monie." - Under Oplæsningen herskede den dybe Taugshed; men ikke saasnart var Præsidenten færdig, og havde nævnet Underskrivten Ludvig, førend hele Sale og Galleriet gav det stærkeste Gienlyd af: "Kongen leve Derpaa besluttede man strax at sende 60 Deputerte til Thuillerierne, for at afhente Kongen, og da det igien var blevet stille, tog Præsidenten saaledes Ordet: "Mine Herrer, Efter Deres Grundsætninger ophører Nationalforsamlingen, saalænge Kongen er tilstæde, at være en beraadslaaende Forsamling. Dersom det altsaa er Deres "Villie, at ingen uden jeg, Deres Præsident, taler, saalænge vi glædes med vor høye Monarks Nærværelse; saa behage De at befale det. Jeg vil i denne Anledning Man vedtog herpaa eens samle Stemmerne." - stemmigen, at Præsidenten ene skulde føre Ordet, og skildre Kongen National-Repræsentanternes Følelser, Taknemmelighed og Lykke, ved at see sin elskte Monark midt iblandt sig. Nu udbredede man et Tæppe under Præsidentens Lænestoel, beklædde Stoelen selv med et Fløyels med Lillier broderet Overtræk, og fik saaledes i Hast indrettet et Sæde for Kongen, Præsidentens og Secretairernes Pulpetter bleve bortflyttede, og fik Plads nærmere ved Skranken, Præsidenten satte sig paa en Stoel tæt ved Kongens Lænestoel. Alle længtes inderligen efter at see Ludvig, deres Fader og Ven, som de kaldte ham; og den eene lykønskede den anden i denne behagelige Anledning. Jngen gav Agt paa det, som siden var passeret i Nationalforsamlingen, hvilket fornemmeligen bestod i den vidtløftige Rapport om Kongerigets istandbragte nye Jnddeeling; men alles Øyne vare henvendte til Dørren, fra hvilken Kongen skulde komme. – Endelig kom Monarken, Kl. 12 1/2, gandske simpel og sortklædt, og uden ringeste udvortes Distinctionstegn, ind i Salen. Ved hans Side gik Segldevareren, Ærkebiskoppen af Bordeaux, og foran saaes de udsendte 60 Deputerte, nogle af Kongens Hofcavaillerer, 3 Pager, og 2 vagthavende Officerer. Han var gaaet til Fods igiennem Thuillerie-Haugen til Salen. Det høye Frydeskriig ved hans Jndtrædelse vedvarede endnu nogentid, efterat han havde taget sit Sæde. Men da han igien reyste sig, og blev staaende foran Stoelen, blev det strax overalt stille, og herpaa oplæste han af Papiiret med lydelig Stemme en Tale, hvori han erklærede sig for det nu herskende System. Han kaldte sig Nationens Hoved, Revolutionens Protector, et frit Folks Konge, der ansaae hver den for Fædrenelandets farligste Fiende, der vovede at bringe den nye Forfatnings lykkelige Ligevægt i Uorden. Han viiste sig især vel fornøyet med Kongerigets nye Jnddeeling, som han kaldte et sandt Mesterstykke. Han beklagede sig over de Uroeligheder, som endnu herskede i forskiællige Provindser og Stæder, og yttrede det ivrige Ønske, at god Forstaaelse, Roelighed og broderlig Samdrægtighed maatte snart og allevegne faae Sted. Han loved at opdrage sin Søn i Kiærlighed til de nye Frieheds Grund sætninger og i Had til alle Smiggrere, om hvis Farlig hed han havde havt den sørgeligste Erfaring, ved nyttig Lærdomme at danne ham saaledes som han ønskede de til den Nations Lyksalighed, han engang skal beherske bør elske. Ved at tale om dem, som ved Revolution have tabt noget anseeligt, sagde Kongen: "Jeg har ogs"tabt Jeg kunde ogsaa have noget at reclamere, naar vilde indlade mig i Beregninger, min Person angaaend men – mit Folks Lyksalighed er mig eene nok. - Ko Kongen forsikkrede, at alle hans Opoffrelser kostede ha kun lidet. Ledsaget af fornævnte 60 Deputerte, og samme Orden som ved Ankomsten, gik Kongen, efterat have hilset de paa begge Sider staaende Repræsentante tilbage til Thuillerierne, hvor han blev imodtaget af Dronningen, Prindserne og Prindsesserne. Dronningen sagde til de Deputerte: "Kongens og min Tænkemaade er aldeles overeensstemmende; og jeg bifalder af mit gandske Hierte det Skridt, hans Ømhed for sit Folk har bevæget ham til at giøre i Dag. Her see De min Søn, og jeg skal aldrig glemme at indprænte ham, i Tide at efterligne den beste Faders Dyder." – Efter Kongens Bortgang udnævnte Nationalforsamlingen en Deputation, der skulde takke Monarken for hans velgiørende og uforglemmelige Besøg. – Derefter besluttedes, at alle Nationalforsamlingens Lemmer skulde ved Eed forpligte sig til at være Constitutionen troe, opføre sig som gode Borgere, elske Fred og skye al Uenighed, for at overtyde Provindserne om, at der nu herskede den bedste Forstaaelse imellem Nationens Repræsentante. – Saaledes endtes denne høystmærkværdige Session; og samme Aften var hele Staden illumineret. Jsær for de mange udenlands værende Aristorater vil denne Efterretning være et nyt Tordenslag; og den eller de, som have vidst at formaae Kongen til at tage en saa interessant Beslutning, kunne med god Grund roese sig af at have gjort det nu herskende System den største Tieneste.