Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-07-03
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. en Syvende Aargang. No. 77. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin Tirsdagen den 3 Julii, 1810. De fem Sødskende eller hvo er lykkeligst? (Fortsat.) Glad over at have seet sin Søstersøn Siver en saa lykkelig Forfatning tog nu Rudolf Afsked fra ham og fortsatte sin Reise. Sivert og hans hele Familie fulgte ham et langt Stykke ud paa Landeveien. Man vinkede og nikkede, og svingede med Hatten saa langt man kunde øine den Gamle, og alle vendte sørgmodige tilbage, da Vognen ganske tabtes af Sigte. Rudolf reiste nu til Odensee, for at besøge Secretair Berg. Ogsaa her fandt han en lykkelig Familie. Henriette var bleven Moder til tre smukke Børn. Han fandt i hende den samme blide Siel og det samme ømme Sindelav, han altid havde fundet saa elskværdig hos hende som Pige. Hun ilede ham med aabne Arme i Møde, da han traadte ind i Stuen. Hun manglede Ord til at udtrykke de Følelser, som i dette Øieblik gjennemstrømmede hendes Siel. Glæde og Overraskelse stode malede i hendes fromme Ansigt. Efterat hun havde talet en god Stund med ham overlod hun Samtalens Fortsættelse til sin Mand, og gik ud i Kjøkkenet. Her blev der strax gjort Anstalter til en liden Fest, hvormed hun agtede at overraske sin gamle Morbroder. Uden at være ødsel eller glimresyg var hun som klog Huusmoder, altid belavet paa at kunne modtage en nøisom Gjæst ved sit Bord. Hun hørte ikke til det Slags Fruentimmer, der blive angest og bange, naar nogen banker paa deres Dør, hendes Spisekamme lignede ikke de Fæstninger, der maa overgive sig af Mangel paa Provision. At faae et tarveligt Maaltid færdigt var for hende kun et Øiebliks Sag. Den gamle Rudolf var dybt inde i Catalonien og allerede i Færd med at indsætte en ny Pave, da Dørene til den anden Stue med eet aabnede sig, og et vel dækket Bord stod fremtryllet ligesom i Zemire og Azor. Her herskede ingen Pragt, men Nethed, Reenlighed og Smag. Alt hvad der blev sat paa Bordet var af indenlandsk Frembringelse. Jstedet for udenlandsk Viin drak man Most og Hindbær æddike, istedet for den falske Verden spiste man en ærlig Dansk Søsterkage, som Henriette selv, og ingen Jtaliener, havde lavet. Hun sad net og renlig paaklædt ved Bordet, uden at nogen kunde see paa hende at hun havde været i Kjøkkenet. Hendes lille Datter, omtrent sex Aar gammel, Moderens udtrykte billede, saa ved Siden af hende, og i hendes hulde Aasyn straalede Uskyldighedens Blik. Rudolf kunde tydelig see, at henriette ene levede for sin Mand, sine Børn og sit Huus. Det var hendes hele Verden, uden for hvilken hun ikke kjendte nogen Glæde. - Han forlod nu igjen Odensee med den glade, stolte Bevidsthed, at have seet to af sin afdøde Søsters Børn lykkelige. Da han var kommen tilbage til Kjøbenhavn besluttede han, ogsaa at besøge Jesper og Lovise, skjøndt det varede længe førend han beqvemmede sig til at fatte denne Beslutning, thi da deres Levemaade aldrig hvede ham ret, saa trak gelværk samt i at indbinde Bøger og at dreie. Der er ogsaa draget Omsorg for deres Underviisning i Havekonsten. Da den nøiere Forbindelse, som nu finder Sted imellem Hertugdommerne og de egentlige danske Provindser, gjør Kundskaben om det danske Sprog nødvendigere i hine Lande, saa har den første Lærer Hr. Professor Gensichen, der endnu med Deeltagelse vil erindres i Kjøbenhavn af sine forrige Elever paa Hr. Pastor Christian i Jnstitut, paataget sig Underviisningen i dette Sprog, hvori han har bragt det til en Fuldkommenhed, som sjelden findes hos Fremmede. Hans Bestræbelser ere blevne kronede med et heldigt Udfald, og de Seminarister, som i den seneste Tid have forladt Seminariet, have alle gjort betydelig Fremgang i det danske Sprog. Den sædvanlige aarlige Betaling for hver Seminarist er 70 Rdlr. foruden nogle mindre betydelige Udgifter, hvilket efter nærværende Tider ei kan ansees som nogen høi Priis. Den egentlige Underviisning er fri undtagen i Musik, i Geometrie og i Korttegning, som betales særskilt. Enkelte duelige og trængende Seminarister betale intet eller en forholdsmæssig mindre Sum for deres Underholdning. Aarlig holdes Examen, hvori de Seminarister, som skulle dimitteres, prøves theoretisk og practisk i de Kundskaber, som de have erhvervet, og erholdt en Attest om deres større eller mindre Duelighed. Jndtil de ansættes i Skolefaget, er det sædvanligt at de give privat Underviisning, eller antages til Huuslærere i Hertugdommerne; man har endog havt Exempler paa, at man i Jylland har søgt Seminarister herfra; til Huuslærere. Med sand Tillid til vor faderlige Regjerings aarvaagne Omhue for gavnlig Almue oplysnings Fremme kan man haabe, at den fremdeles vil sørge for en Anstalts Fremme, som nu i mange Aar har hævdet den velfortjente Roes at have bidraget til nyttige Kundskabers Udbredelse og Ungdommens hensigtsmæssige Dannelse."