Corsaren, 1844-12-27
Literatur. Heibergs Almanak for 1845, "Urania" kaldet. Vi troe at burde anbefale Publicum denne Almanak, der i mange Henseender er at foretrække for Universitetets. Kalenderen er langt mere fuldstændig end i denne, og, om end Markederne og Lavvande-Angivelserne fattes, saa er der paa den anden Side indrømmet en større Plads til de videnskabelige Afhandlinger. Vi troe ikke, at Hofman-Bang i Længden vil kunne staae sig med sine smaat trykte Afhandlinger om Vexeldrift, Anviisninger til en forbedret Staldfodring og Korøgtning, mod de elegant trykte Arbeider af H. P. Holst, Paludan-Müller og selve Heiberg. Smagens Forbedrer, vor store Heiberg, har nu ogsaa viist, hvorledes man skal trykke Almanakker. Det Eneste, vi kunde bebreide Heiberg, er, at han ikke skriver saa populairt som Hofman-Bang. Hans skjønne Anviisning til at bedømme Bladene, betitlet "Nøddeknækkerne", er indhyllet i en Allegori, som neppe vil forstaaes af Alle, og vi troe derfor at gjøre saavel Forfatteren som Publicum en Tjeneste, ved at ledsage den med en Fortolkning. Nævnte skjønne dramatiserede Allegori aabnes med en Samtale mellem de to Guddomme, Pomona og Astræa. Forstnævnte er dybsindig og philosophisk, den anden synes at have mere Talent til det Dramatiske. De underholde dem om Publicums Usselhed og deres egne store Egenskaber, hvorpaa forskjellige skjønne Aander komme og gjøre deres Opvartning. Det er skjønt, det er rørende; Heine har havt en Anelse om en saa ophøiet Scene, da han sang: "Einst am Himmel glänzten Chlich vereint Luna, die Gottheit, und Sol, der Gott. Und es wimmelten um sie her die Sterne, Die kleinen unschuldigen Kinder". Hvilken Harme maa man da føle, naar man erfarer, hvorledes den stakkels Pomona bliver miskjendt af en raa Masse. Pomona er nemlig Skovens Guddom, og saaledes "Frugternes Forfatter". Til den guddommelige Skov drager en Mængde Borgere med Familie for at plukke Nødder (thi til et velordnet Juletræ høre Nødder ligesaa vist som "Urania" og andre af Heibergs Værker); men, da de have gjort deres Jndkjøb, have de ingen Nøddeknækter; Tænderne kunne de ikke bruge, og yde kunne heller ingen Tænder faae laant" - kort, de ere aldeles ude af Stand til at finde den guddommelige Kjerne i Pomonas guddommelige Nødder. De ere nærved at fortvivle - da mylter en Mængde Nisser frem. Disse ere af Profession Nøddeknækkere og tilbyde sig at være Borgernes Tænder, dog paa den Betingelse, at hine ikke maae smage nogen Kjerne, medmindre Nøddeknækkerne anbefale den som god. Man indgaaer Betingelsen; men, da Nødelnækteene ere hadefulde paa Pomona, tage de personlige Hensyn og finde ingen af de guddommelige Kjerner værdige til Anbefaling, saa at Borgerne ingen faae at spise. Er det ikke strækkeligt? Men det er slet intet Under, naar man erfarer, hvilke slette Personer disse Nøddeknækkere i det Hele ere. Tænk, de ere "anonyme"; de ere saa uvidende, at der, da en Dreng ønsker at blive optaget i deres "Laug", kun spørges: "Kan han binde sine Buxer?", og desuagtet knække de Æsthetik, Politik, ja Philosophi. Det er virkelig til at indigneres over. Borgerne er der naturligviis heller ikke Stort ved, siden de give sig i Compagni med slige Personer. Det sees da ogsaa tydeligt, hvor foragtelige de ere, idet et Egern, der driller dem ved at kaste dem Nøddeskaller i Hovedet, svarer dem, at de maae være glade, at det ikke "lod falde det, som er værre." Hvad maa da selve "Frugternes Forfatter" have Ret til at gjøre - -! Tilsidst blive dog Borgerne misfornøiede over, at de til ingen Nytte og Fornøielse have havt Tidspilde og Bekostning, og efter nogen Discussion med Nøddeknækkerne og efter deres Raad beslutte de ligeftem at tilkjendegive Pomona, at Nødderne ere daarlige, og forlange bedre for Fremtiden, hvis Guddommen ellers ønsker at faae sine "Frugter" afsatte. Pomona svarer dem, ved en mærkelig Overeensstemmelse, ganske det Samme som Heiberg svarede, dengang Publicum klagede over, at "Fata Morgana" ikke duede: at det er Synd at kaste "Perler for Sviin". Saadan skal de ha'e det! Da Publicum bliver høirøstet, gjør Pomona igjen med en ligesaa mærkelig eller mulig endnu mærkeligere Overeensstemmelse det Samme, som Heiberg gjorde i et lignende Tilfælde, nemlig tugter Publicum ved Hjælp af Satyrer (vittige og satiriske Værker som "Malerisk Atlas" og "Jntelligensbladene"). Satyrerne sparke Publicum ud - det lader til at være Pomonas Maade at være vittig paa. Publicum skriger Au og forsvinder fra Skuepladsen. Efter denne ubehagelige Scene seer man atter Pomona og Astræa vandre i deres stolte Ensomhed, hvor de rimeligviis fortsætte Samtalen om deres store Egenskaber og det raae, utaknemlige Publicum. De skjønne Aander, som ere blevne Parret troe, indfinde sig senere og bringe det en Serenade, formodenlig i Fakkeltog - "die kleinen unschuldigen Kinder."