Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1835-11-20
paa den forlangte Jndrykkelse i "Bidrag til Tidshistorien, No. 25 og 26. Hvad, skulde der – – kan det være mueligt, at der endnu kan være en af de Skribentere tilbage, som ledede Gangen ved hiin Ambassade i den noksom bekjendte saakaldede Proprietairfeide i forrige Aarhundrede, saa tænkte jeg, da jeg fik Forsmagen af hiin Afhandling at læse i No. 25 af Bidrag til Tidshist." og Resten i den Vest=Sjællandske Avis No. 89, ligesom jeg og havde tænkt noget Lignende forud ved at læse Stykket i No. 22 i hiint Blad, vi efter Redactionens Anmærkning S. 99 seer, at være af samme Forfatter. Dette ønskede jeg gjerne først læst da det noksom viser, hvilken umaadelig Frygt og Ængstelse der da som endnu er over Manden for at man skulde ville prøve(hans Yndlings=Ord der og i No. 25 og 26) fra Jordegodseierne og give Bonden, hvorhos han endog bruger Udladelsen, kunde luerere paa den saa ofte beskaarne Godseiers Bekostning" (see og No. 26), der forudsætter virkelig forøvede Krænkelser, af hvem Anden vel, end Statsbestyrelsen, Hvad Anonymus maaskee vil sige til sit Forsvar skal jeg nærmere berøre. Har nu saamange siden den Tid forløbne Sjette Frederiks Regjeringsaar ikke kunne overbevise Enhver om, at al tænkelig Frygt for Forurettelse paa Eiendom eller Rettigheder i den danske Stat maatte være ugrundet? – kan man vist med Grund spørge, thi hvad Andet skulde vel have affødt disse Fostre? En saadan Mand som nu desuagtet nærer en saadan Tvivl maa være vigtig for Konge og Land at lære at kjende, ligesom det og maa interessere mig at vide, hvem det er, der beskylder mig ikke mindre end for ved min Afhandling om Hoveriets Afskaffelse i Kjøbenhavnsposten for d. A. No. 251 og 52 at skulle have raadet hertil. Rettelig forstaaet, er dette vist nok hans Mening: Tidsbst. S. 100 1ste Spalte m. f. St. ja i det Hele er han nær ved at mene, at Jngen skulde ansee det for Synd at skifte og deele Proprietairernes Eiendom imellem Bønderne. Thi opfordrer jeg derfor herved den anonyme Forfatter til at navngive sig, forat vi Alle kan faae ham aabenlyst at see under Visiret et Ønske, vist Mange deeler med mig. Bestandig at fægte bag Skjærmbrættet, forventer jeg, han dog engang, om han er en Mand med Æresfølelse, vil indsee at være sig uværdig. For de flere, som læse dette Blad uden at have læst Kjøbenhavnsposten, følger min Afhandling, med en senere tilføiet bemærkning nedenunder. Sammenholder man nu min Modstanders Jndsendte (i No. 25 og 26) med denne Afhandling, vil jeg forhaabentlig ikke beskyldes for, uden al Grund at antage, at han maa være af det Slags Mennesker der nu engang har vant sig til alle bestaaende Forhold paa en Maade, at hans Aand ligger: "fast ligesom i Dvale, saa at den ikke kan fatte noget Bedre og naar Nogen da fordrister sig til at vække ham deraf, raaber og skriger paa Uretfærdighed; imod saadanne Mennesker gjælder snart intet; dem maatte man hellere – naar det ikke var for alle Andres Skyld - lade være levende Døde end tage til Gjenmæle imod. Enhver der tænker anderledes end de, er en Vindbeutel, Projectmager &c. &c. Landsfaderen vil at Almeenaanden skal oplives - han tillader: at Enhver maa, til Oplysningens Fremme, sige sin Mening paa en anstændig Maade, men, Hines Formaal er, at arbeide derimod, for at Alt kan forblive i Mørket og derhos om muligt afskrække enhver patriotiskindet Mand fra, ikke at fordriste sig til, imod Bis deres Villie, at yttre sin Mening i nogetsomhelst aldrig saa vigtigt Fædrelands-Anliggende. Rei Hr. Anonymus! lad den bedste Bygmester endog faae det vist ikke kloge Jndfald, at ville udelukke Lysets velgjørende Virkning fra sit Product, man kan endda vædde, han passe saa godt paa som han vil, dets Straaler skal dog nok alligevel med Tiden vide at bane sig Indgang, og saaledes arbeider ogsaa stedse Oplysning hos Mennesket sig frem imod Mørkets Vankundighed. Feiler jeg ikke meget er det vist egentlig den Kamp Anonymus forestiller sig at han muelig selv eller andre interesserede Personer vilde komme i ved ikke at kunne obtinere de Goder jeg har tilladt mig at proponere, som efter min Formening var ønskelig og gavnlig for Jorddrotterne at erholde (han ei allene er enig med mig i, men endog ønsker udvidet) naar dette ikke kunde skee uden under den foreslaaede betingelse: at Godseieren skulde beqvemme sig til at ophæve Hoveriet, har maa være meest fortrydelig over. Derfor er Manden, mig nu vist nok saa fjendsk, at han synes fast ligesom at glemme sig selv og alle Grunde for sin Lasten. Men en saadan Kamp eller Strid har jeg netop forestilt mig at være det eneste Middel til, overalt at hæve denne Levning fra Trældomsaaget, naar det ikke skulde skee ved et Magtsprog fra Regjeringens Side, thi at adskillige oplyste liberale Jordegodseiere allerede har gjort Begyndelse hermed og at flere har det i Sinde, naar Hindringer ved Hovedgaardsforpagtninger &c. ere bortryddede, er mig fuldkommen bekjendt. Ogsaa synes det rimeligt, at hver Den som vil beholde alle det bestaaende jorddrottelige Forholds Rettigheder, ogsaa bør beholde dets Mangler.