Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-08-20
Det fremførte Andragende er af særdeles Betydning, og derfor Forsamlingens Overveielse værd, thi der ligger jo i det et Spørgsmaal til os, om vi ansee Bondestandens Fremgang til en mere selvstændig Stilling i Danmark, ved at erhverve Selv 2de eiendom ad lovlig Vei, for at være noget under vore Forhold Ønskeligt eller ikke. De forskjellige, nylig faldne, Yttringer og Selveiendom opfordre mig til at udtale min Mening, at Spørgsmaalet i sin Almindelighed maa besvares bekræftende. Til de flere herfor allerede førte, af Sagens Natur især hentede, Beviser kunde jeg, om yderligere Beviser, behøvedes for en saa klar Sag, og, hvis Tiden tillod en saa vidtløftig Vandring, føie historiske Vidnesbyrd fra de forskjelligste Egne, fra Japan af, hvor man til Ære for Lehnsvæsenet skærer Maven op paa sig selv, og indtil Lorentzflodens Bredder, hvor der under en monarkisk Regjering boer en dygtig Stamme af Selveiere i en hæderlig Stilling. Europa og Jndierne kunne vidne om Selveiendoms Værd. Men der er især een Egenskab ved Selveiendom, hvorved den fortrinlig anbefaler sig, og maa stille sig høit i Menneskevennens Dom. Jeg kan antage som noget Givet, at en selvstændig Stilling i Livet er en af de vigtigste udvortes Betingelser for de ædlere og bedre Kræfters Udvikling hos Mennesket. Men den Selveiendom, hvorom vi tale – at Bonden eier den Jord, han dyrker sætter i Regelen, og hvor den er vel ordnet, Eieren med Familie i en saadan Stilling, og bliver saaledes en Moder til sand Oplysning og til borgerlige og christelige Dyder. Staten, som skal have sin bedste Styrke i sine Borgeres Dygtighed, har derfor en ligesaa høi Jnteresse i Selveiendoms Udbredelse, som Bondestanden isærdeleshed – og det maa, mener jeg, tillige antages som noget Afgjort, at naar et Fæstegods i tilbørlig Orden gaaer over til Selveiendom, da vinder Staten derved et stort Antal Borgere, som, ved en mere levende Erkjendelse end før, føle sig bundne til den - og til deres Regjering, til Konge og til Medborgere; thi det samme Baand, der knyttede den enkelte Godseier til Staten, som betrygger hans Eiendom, knytter nu et heelt Godses Beboere dertil. Et Forslag, der vil befordre Selveiendom, uden at krænke Ret og Retfærdighed, maa derfor findes særdeles Agtpaagivenhed værd. - Jeg tillader mig at kalde den ærede Forsamlings Opmærksomhed til en anden Retning. – Man behøver kun at have lidet Kjendskab til, hvad der skeer, for at vide, at der baade hos os og paa mange andre Steder i Europa yttrer sig en stor Tilbøielighed til at concentrere Grundeiendomme. Denne Attraa aabenbarer sig ligefra Huusmanden af, som lægger en Strimmel Jord til sin Have, og indtil Godseieren, der udvider sine besiddelser til et Majorats Grændser. Det kan ikke være anderledes i vor og til enhver Tid, naar materielle Anskuelser gjøre sig gjældende i Samfundet. Men Tiden kræver da ogsaa at udvortes Modvægt imod Concentreringstilbøieligheden og dens Yttringer, og jeg mener, at den ærede Proponent har paaviist en saadan, der neppe, idet den ogsaa foreslaaer en betinget Tilladelse til Majoraters Overgang til Selveiendom, er saa ubillig som Nogle mene, thi den Tidsalder, som ei alene giver Tilladelse til at samle og oprette Majorater, men virkelig effectuerer dette, maa vel og tillade disses Opløsning; - en hvis Reciprocitet maa finde Sted, om ikke en skadelig Ensidighed skal indtræde. – Naar jeg nu tillader mig den, Proponenten angaaende, bemærkning, at han, i Henseende til Grundeiendom, selv factisk hylder Concentreringssystemet, da er det ene for end yderligere at vise, hvad hans Forslag tillige godtgiør, at han hverken bifalder agtariske Grundsætninger, eller et ubegrændset Udstykningssystem, der unegtelig er i sine Følger ligesaa fordærveligt, som en vidt dreven Concentrering. Ogsaa efter min Overbeviisning er det i sin Orden og godt, at der gives saavel store som smaa Grundbesiddere i Landet, og jeg kan ikke ønske, at de store Eiendomme skulde ophøre; thi jeg indseer deres Hensigtsmæssighed, hvor de existere i et passende Forhold. Men med Andrage ren ønsker jeg, at, ligesom store Godser kunne samles og sammenlægges, de og maae kunne opløses under betryggende Betingelser, og at der omkring de store Grundeiendomme maae etableres mange selvstændige Smaasamilier, som ikke ved en kummerlig Existence sættes næsten udenfor det aandelige Livs Grændser. Jeg ønsker talrige Arner paa egen Grund, om hvilke tarvelige, men tilfredse Familier kunne samle sig – hvor Agtelse for Eiendom maa udvikles, fordi man har egen Besiddelse, og ønsker den respecteret, hvor en Slægt opdrages i Kundskab og Gudsfrygt til borgerlige og christelige Dyder, til at blive Fædrelandets Støtte og det sikkreste Værn for al lovlig Eiendom. Jeg anseer det for at være i de større Grundeieres, saavelsom i hele Statens Jnteresse, at Selveiendom paa en lovlig og velordnet Maade udbredes i Landet – og jeg understøtter derfor med fuld Overbeviisning Andragerens Forslag til Udbredelse af Selveiendom, hvori jeg troer indbefattet en rigere Udvikling af de ædlere Menneskekræfter, en stadig Fremgang i Folkets Masser til sand Oplysning, til Religiøsitet og borgerlige Dyder, og især til Kjærlighed og trofast Hengivenhed for Konge og Fødeland - Danmarks Hæder og Styrke. Jeg anbefaler saaledes Andragendet til den ærede Forsamling, og stemmer for dets alvorlige Prøvelse i (Fortsættes.) en Comitee.