Jyske Efterretninger, 1820-09-18
Staden Portsmouth har foruden at overlevere Dronningen en Adresse, ogsaa tænkt paa, at aabne en Subskription, for at sikkre Hende saa meget i Jndkomster aarligt, at Hun kan leve overeensstemmende med Hendes Rang. Vidneforhør den 29, 30 og 31te August. Fremstillet Joseph Bianchi, en italiensk Schveitzer og Portner i 14 Aar. Han vidste ikke andet at sige, end at Prindsessen af Wallis havde af en Juvelerer kjøbt en guld Kjæde, som hun tog at Hendes egen Hals og hængde om Bergamis, og at denne tog den af sig igjen og hang den paa Prindsessen; at de drak Kaffe sammen i en Sal; at Bergami har noget Dingeldangel, som man kaldte Ordener; at han kaldtes Baron; at Prindsessen og har vare sammen i en Baad og seilede paa Vandet; og at Prindsessen gav Bergam sin Arm naar de spadserede. - Ved Contraforhøret forklarede han, at han ingen Belønning var lovet for hans Reiser til London, ei heller ventede han noget; dog vilde han ikke sige reent Nei, hvis man tilbød ham noget; iøvrigt var han truet til at paatage sig Reisen. - Derpaa fremstod Paulo Ragazzoni, en Muurmester. Han havde seet at Prindsessen og Bergami kjørte i Haven med hinanden i en lille Vogn, saaledes, at naar den ene af dem var oppe at age, skjød den anden Vognen fremad; at de begge engang var nede i en Grotte, i hvilken støde 2 Figurer, som forestillede Adam og Eva nøgne, men vare dog paa et vist Sted forsynede med Figenblade; af Prindsessen loe, da Bergami løftede Figenbladene op; at Prindsessen en andengang havde paa hendes lille Theater spillet en syg Kones Rolle og Bergamen Doctors. Ved Contraxaminationen sagde denne Muurmester, at han ikke havde faaet saa meget som en Draabe Vand for at reise over til England. - Videre fremkaldet Jeronymus Miardi. Havde tjent Prindsessen i 2 Maaneder; var en fattig Diævel og havde forhen nogenledes erhvervet Brødet ved at mærke og numerere Varerne i en Toldbod. Han havde engang seet Prindsessen sidde paa Bergamis Skjød i en lille Vogn, de kjørde med; at de engang i et Kjøkken spisde af een og den samme Aalerken; at Bergaml en andengang kysde Prindsessen, men kunde ikke sige om det var paa Munden, eller paa Kinden - eller hvor det var: at de talede Fransk med hinanden, og at Prindsessen kaldte Bergami mon Coeur. Han, Vidnet, var ellers iforveien examineret i Mayland, og havde faaet 20 Franker til Reisepenge. - Padio Oggione, havde været i Prindsessens Tjeneste som Underkok, eller Kokkedreng. Han havde seet Prindsessen dandse med Bergami paa et af de Baller, hun gav. Og efter at han, Vidnet, havde efterabet Gjøgleren Mahomets naragtige Gebærder, som Prindsessen havde seet paa, vidste han intet mere. Louise Dumont, fra det franske Schveits, havde tjent Prindsessen som Kammerpige. Med fransk Snuhed forklarede hun i det franske Sprog, blant andet følgende: Paa et Maske=Bal, som Kong Murat gav til Ære for Prindsessen, havde hun seet denne klædt som en neapolitansk Bondepige, og noget efter som Historiens Genius med blottede Arme og Barm, og tilsidst som en tyrkisk Bondekone, ligesom Bergami i Bondedragt. Bergami havde været inde med Prindsessen i et Kammer, medens hun skiftede Klæder. Prindsessen kom ofte ud i Tjener nes Stue og blandede sig i deres Leeg, ja legede undertiden Blindebuk med dem; Prindsessen, havde ladet sig male, engang som Tyrkinde, og en andengang som den bodfærdige Magdalena, men i det sidste Malerie var hun fremstillet meget utugtig Prindsessen havde engang været i Kirke med Bergami og knælet ved hans Side, og en andengang paa et andet Sted, havde hun havt Pantalons paa osv. - Den 1ste Septbr. blev Louise Dumont contraexamineret. Men her fik Piben en anden Lyd. Hun havde opholdt sig i London i 13 Maaneder og Skjelmerne havde kaldet hende Grevinde Colombie(Dueslag). J Nov. 1817 blev hun jaget af hendes Tjeneste hos Prindsessen, fordi hun havde sagt noget, som hun siden bekjendte at være usandt - hun havde virkelig sagt en Usandhed. Omsider blev hende foreviist en Deel af et Brev, og tilspurgt, om vet var hendes Haandskrift: Hertil svarede hun, at hun ikke kunde erindre sig at have skrevet dette Brev, eller paastaae, at det var hendes Haand. Brevet var skrevet til Vidnets Søster, og det hedte derii: "Jeg tjener hos den elskværdigste Prindsesse paa Jorden; i alle store Cirkler tales med Henrykkelse om Hendes Talenter, Mildhed og Goddædighed, og paa alle de Steder, vil komme til, indtages man af Hendes Ædelmodighed og anstændige Opførsel. Min Dagbog indeholder mit Hjertes Udgydelser, og jeg ønsker hjertelig, at Prindsessen, maa vederfares fuldkommen Ret os." - Da Vidnet havde tilstaaet, at have undertiden skrevet hendes Søster til, Prindsessen angaaende, en double entenare, blev hun tilspurgt, om hun da ikke havde skrevet følgende: "Jeg havde nær forglemt at sige Dig Noget, som Du vil forplumres ved, ligesom jeg blev det. Da jeg d. 24de f. M. var hos min Tante, kom der en Ubekjendt og leverede mig et Brev, som indeholdt det Forslag, at tage over til London som Gouvernante, man lovede mig en fyrstelig Jndkomst, og man meldede mig, at jeg kunde trække paa en Banqverer efter Behag." Gen. Procurøren modsatte sig Svaret paa dette Spørgsm. og Paragraphens Oplæsning gjorde stor Opsigt i Huset. Louise Dumont maatte gaae ud og syntes noget slugeret. Efter nogle Debatter, der endtes med en Kiendelse af Dommeren, at Brevet skulde forevises Vidnet, blev Dumont kaldet ind igjen og Brevet foreviist, og da bekjendte hun, at det Altsammen var Hendes Haandskrift. Forhøret over Vidnet, Brevets Jndhold angaaende, blev udsat til om Morgenen. - Dersom L. Dumont ikke imorgen kan redde sig ud af den Labyrinth, hun idag har viklet sig ind i, vil det udentvivl gaae hende slemt nok, og hvor veed, om ikke Dronningens Sag derved vil faae et andet Udseende. Oppositions Aftenbladene triumphere allerede.