Viborger Samler, 1813-12-09
J de Tilfælde, hvor Testator, efter Bekjendtgjørelsen af Frd. af 5te Jan. 1813, har havt Leilighed til nærmere at bestemme sin sidste Villie, uden at han deraf har benyttet sig, skal Formodningen være for, at han kun har villet have sine i dansk Courant bestemte Legatter udredede i denne Pengesort eller i Rbankpenge efter Jndlysningsforholdet. L. 13. Ved Reductionen af Legater, som aarlig skulle udbetales, fra dansk Courant til Rbankpenge Sølvværdie, vil, naar denne skeer efter et høiere Omskrivningsforhold end 25 Procent, en Moderation finde Sted i Analogie af den Rentenedsættelse, Fron. af 5te Jan. 1113. 25 og den dertil svarende Tabel Litr. B. bevilger; dog skal hiin Moderation kun være halv saa stor, som den i Henseende til Renter bevilgede. Naar f. Ex. Rettigheden er ældre end 11te Septbr. 1807. erlægges indtil 2 Aar efter Freden 3/4, i det 3die Aar efter Freden 12, i det 4de 3/5, i det 5te 1/2, og i det 5te Legattets fulde Beløb i Rbankpenge Sølvværdie. H. 14. Hvor den, som Legattet paaligger, ei har havt frie Disposition over den Capital, mod hvis Erhvervelse han har overtaget sig Legatet, skal han, hvis Capitalen ved Debitors Forandring er formindsket, kun tilsvare samme i det Forhold, hvori Capitalen for ham er bleven conserveret. S. 15. Hvor den som har at udrede Legatet, aldeles ikke er at betragte som Eier af den Capital, Byrden er paalagt, men kun (til Exempel i Egenskab af Fideicommissarius) oppebærer Sammes Jndtægt, skal han ei være pligtig at udrede meere, end en saa stor aliqvor Deel af den Rente, han nu efter Forordningen af 5te Jan. 1813 nyder, som han forhen skulde have svaret af den oprindelige Rente. Han vil saaledes, til Exempel, naar og saalænge Capitalen ikkun giver halv Rente, ei kunne tilpligtes at udrede mere end den halve Afgivt. Hvor Legater ere lagte paa en vis Masse, uden at der gives nogen bestemt Person, som den Pligt at tilsvare Legaterne kan siges at paaligge, maae Legaterne naturligviis taale den Nedsættelse, som er en Følge af den Jndtagts Formindskelse, hvoraf samme skal afholdes. 5. 16. Contractmæssige Livrenter og alle andre aarlige Pengeydelser, hvorom ingen særskilt Real gjælder, bør, under den i, 13 fastsatte nærmere Bestemmelse, efter Omskrivningsforholdet gaae over fra dansk Courant til Rbankpenge Sølvværdie. 5. 17. De i 65. 12 og 16 omhandlede Betalinger blive fra 11te Decbr. 1812 at udrede efter de der givne Forskrivter. S. 18. Hvor de Afgivter, som Leilændinger i Norge, Fæstebønder i Danmark eller Huusfæsterne i begge Riger, have paataget dem, ei ere større end de, der førend 11te Septbr. 1807 bleve svarede af de samme Steder, bortfalder Reduction efter Omskrivningsforholdes, uagtet den nuværende Fæster senere er tiltraadt; men slige Afgivter bør, forsaavidt de ere forfaldne efter 30te Juni sidstleden, udredes i Rbankpenge Sølvværdie, Daler for Daler og Skilling, for Skilling. Dog bør Fæsteren, hvis han har givet meere i Jndfæstning end hans Formand, nyde Liqvidation for dette mere efter Omskrivningsforholdet for den Tid da han erlagde Jndfæstningen, forinden der kan affordres ham større Afgivt, end den, der svarer til Omskrivningsforholdet for den Tid da han fæstede. Hvor derimod Afgivterne ved Fæsters Forandring ere forhøiede, bør denne Forhøielse aldeles bortfalde, saafremt Eieren eller den, der træder i Eierens Sted, ikke vil lade det hele Beløb af den lovligen forhøiede Afgivt reducere i Forhold til den Tid, da Foreningen med Fæsteren blev indgaaet. Ved denne Tid bliver ikke Fæstebrevets eller Bygselseddelens Datum ubetinget at forstaae; men naar det kan oplyses, at Parternes Overeenskomst tidligere var bragt til Fuldkommenhed, bliver dette tidligere Datum at lægge til Grund. S. 19. Hvor der ved Anvendelsen af de i forrige s. foreskrevne Regler maatte opstaae nogen Vanskelighed, paa Grund af, at den nærværende Fæster har faaet et større eller mindre Tillæg af Jord, end hans Formand havde, bor det, paa den i Lovgivningen om Jords Fratagelse fra Fæstesteder foreskrevne Maade, afgjøres, i hvilket Forhold det fratagne eller Tillagte staaer til det oprige, og, efter dette Forhold vil det være at bedømme, hvorvidt den gamle Jndfæstning samt Afgivterne maae ansees forhøiede. J. 20.