Ribe Stifts Adresseaviser, 1837-08-25
En Gaardmand, der om Eftermiddagen Kl. 5 1/2 vilde med sine Folk gaae hjem for at undgaae det truende Uveir, havde neppe tiltraadt Vandringen førend Lynilden slog ned. Selv syntes han at faae et heftigt Slag i Hovedet, saa at han var nær ved at synke til Jorden; dog tog han ingen videre Skade. Men neppe var han kommen sig af sin Bedøvelse, førend han saae sin Hyrdedreng, 10 Aar gl., at ligge død 20 Skridt borte fra sig; den ene Side af Ansigtet var aldeles sønderknuset, alle hans Klæder revne i smaa Stykker og kastede langt bort. Ved Siden af ham laae 4 af Faarene ligeledes ihjelslagne. Omtrent 30 Skridt fra Drengen laae hans Datter, 15 Aar gl., død, truffen af samme Lynstraale. Den ulykkelige Mand havde dog Aarsag til at takke Gud, at det endnu ikke gik værre, thi neppe var han kommen hjem, førend han erfarede, at Lynilden havde slaaet ned i et af hans Huse og anrettet en Deel ubetydelig Skade, dog uden at antænde Huset. (Medd. Sk. Av.) Den "Frisindede" indeholder i et af de sidste Nr. under Overskrift: "Spyislikkeri en mesterlig Artikel, der kunde tjene som Mønster i den populære Skrivemaade; vi tillade os at hidsætte Slutningen: "Men hvorledes skulde da den Omstændighed, at Kongen beærer Skydeselskabet med sin Nærværelse og der affyrer et Par Skud Krud og spiser til Frokost med Selskabet, kunne gjøre denne Dag til en for hele Riget betydningsfuld og mindeværdig Dag, og hans Ankomst dertil et af de skjønneste Optrin, som de Nulevende kunne erindre sig; Om saadanne Yttringer have vi intet mildere Ord, end at de indeholde en væmmelig Smiger. Kjært maatte det vistnok være alle Gjesterne, at see vor gode Konge igjen i deres Midte. Det forstaaer sig saa ganske af sig selv, at det slet ikke behøves at siges. Men der skal mere til at gjøre en Dag betydningsfuld for hele Riget, end at Kongen spiser til Frokost paa Skydevanen. Det er en ganske anden Ring, end den i Næbet paa Fuglen, som Folket ønsker, at Kongen vil skyde ned, og hvorved han vil gjøre Dagen evig mindeværdig for sit Folk. Og veed "Dagens" Redacteur det ikke, saa ville vi sige ham det. Den Dag vil blive en Jubeldag fordet danske Folk, en Dag som aldrig vil udslettes af dets Erindring, naar Kongen skiænker sit Folk, hvad han i Aaret 1813 har tilsagt det, hvad Folket siden den Tid bestandig har sukket efter og hvad Rigets samtlige Stænder ved deres første Sammenkomst paa det Jndstændigste have anholdt om, fuldstændig Offentlighed i Rigets Finantser. Da, naar et aarligt Budget vorder kundgjort; naar det deraf sees, at alle nødvendige Besparelser og Jndskrænkninger ere indførte, at der er tilveiebragt Ligevægt imellem Statens Jndtægter og Udgifter; at Undersaatterne ikke længere behøve at ængste sig for den kommende Tid, men at Kongen for stedse har slaaet en Bom for det, som Folket betragter som Landets nørste Ulykke: nye Statslaan, da fremtræder en evig mindeværdig Dag for hele Riget. Da vil der sees et Optrin, det skjønneste maaskee, som nogen Nulevende endnu kan erindre sig, naar fra Borgen og fra Hytten fra Qvisten og fra Kjelderen, Tusinder og atter Tusinder strømme ud, for at bringe Kongen et Jubelraab, hvis Lige endnu aldrig har været hørt paa Amalienborg, og i Blomster og Krandse begrave den Altan, hvorfra Kongen gjentager hiint Løfte og modtager sit erkjendtlige Folks Taksigelser. - Og den Dag ville vi endnu alle opleve. Snart vil Kongen bønhøre sit Folk. Han vil det fornemmelig for Folkets Skyld, men ogsaa for sin egen. Thi denne Jubelfest, der vil foregive hans Navn i Danmarks Historie, den er Kongen for klog til at gjemme til sin Eftermand. (Kbh.)