Københavns Adresseavis, 1769-08-09
Udi næstfølgende Seculo havde Jylland denne sørgelige Tildragelse, nemlig at Kong Hans i Aaret 1515 fik i denne Provinz sin Helsot og sidste Sygdom, hvilken paa Veyen, fra Ribe saa heftig tiltog, at den endede hans Dage udi Aalborg. Anno 1523, opkastede den Jydske Adel sig imod Kong Christian 2, opsagde ham Huldskab og Troeskab og kaldte Hertug Friderich ind i Landet, hvilken de formaaede Raadet og Adelen i de andre Provintzer med sig at antage til Konge. Udi Kong Frederichs Tid, efterat Evangeli Lærdom, ved Mester Hans Thausens Prædiken i Wiborg, havde begyndt at udbrede sig over det gandske Land, gjorde Almuen i Jylland, Opstand imod biskopperne og de Geistlige, besværende sig over at de betyngede og udsuede dem. De klagede og over at Guds Ord var saa forsømt hos den at der vare mange Kirker hvor der ikke uden hver tredie eller fierde Søndag blev prædiket, hvilket Hr. Mogens Giør stadfæstede med dem hos Kongen, og vidnede at der vare store Herreder af 14 til 16 Kirker Sogne, hvor ikke fandt tes fleere end 2 eller 3 Præster, og at Præsterne laae Kiøbstæderne at fornøye sig, og lede Meenighederne lide Mangel paa Guds Ord. Efter Kong Friderich 1. Død, da Stænderne ikke kunde blive enige om Konge Valler var Raadet og Adelen i Jylland de første, som 1534 udi Rye udvalde hans ældste Søn Hertug Christian til Konge, hvilken da strax indfandt sig i Landet og blev af Stænderne hyldet til Horsens. Greve Christopher af Oldenborg, som i den fangne Kong Christians Navn havde bemægtiget sig de andre Provincer, gjørde sig al muelig Umage for ogsaa at blive Mester af Jylland og til den Ende oversendte den forvovne Søemand Skipper Clemmen, som oprørte Almuen først i Vendsyssel, siden i nogle af de andre Lands=Egne; Dette Oprør havde ikke lykkeligere Udfald end de forrige, men endtes saaledes at Bønderne og deres Anførere bleve tilsidst beleirede i Aalborg, og efter at Staden med Storm var indtagen, deels nedsablede, deels tilbørligen afstraffede, ligesom og Skipper Clemmen blev fangen, og siden fordi han i Grevens Navn havde ladet sig hylde, med en Blye Krone, paa Hovedet lagt paa Steile; Og holder man for at det er efter den Ulykke de Jydske Bønder har tabt meget af deres Friehed. Af udvortes Fiender havde Jylland ikke vidste meget at sige, siden det 14de Seculum og de Holsteenske Grevers Herredømme indtil den tydske Krig og efter at Kong Christian 4de Anno 1627 havde tabt Slaget ved Lutter, da de Keiserlige derpaa trængte sig ind igjennem Hertugdommerne Holsteen og Slesvig og uden Modstand indtoge heele Jylland, hvor de brandskattede, plyndrede og efter eget Behag holdte huus, indtil Freden 2629 til Lybeck blev sluttet. Et andet sientlig og tillige uformodentlig Besøg havde Jylland ved Begyndelsen af Aaret 1644 af de Svenske, som uden retmærsig Aarsag gjorde Jndfald og oversvømmede heele Landet, vel kom Endeel Neyserlige Tropper til Undsetning, men Jndbyggerne fandt sig ligesaa ildefarne med disse fremmede budne Giester som med de ubudne Svenske. Jkke stort bedre gik det til 1658 og følgende Aaringer, da de Svenske atter under Carl Gustav efter at de havde indtaget Nørre-Jyllands nye Fæstning Fridericia bemægtigede sig snart det heele Land.