Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-05-05
J disse Tider, da det almindelige Aagrer, ogsaa strækker sig til Bøger, og derved tillige har saa betydelig Jndflydelse paa at standse Oplysning, kunne faa Videnskabsmænd, og med dem saaledes ikke heller Skuespillere, anskaffe sig de for disse tjenlige Bøger. Maaskee kunde denne betydelige Trang afhielpes, hvis ved eller for Theatret blev anskaffet en egen, netop med Hensyn til Skuespillerne valgt Bogsamling. Men den vilde dog aldrig hæve Nødvendigheden for dem i selv at eje visse Værker. Jeg vil ikke tale om Hvad de burde eje, for at kjende Sproget, hvori de skulle synge, og hvorved de kun rigtigt kunne udtale Ordene, accentuere godt, o. s. v.; Hvad de af Poesie og Historie burde læse, for at pryde deres Hukommelse, opvarme deres Phantasie, og baade vække og vedligeholde en Sindstemning, som er nødvendig for at udtrykke store dramatiske Lidenskaber, og troligen at udtrykke den Karakter og de Følelser, som de skulle forestille; eller hvor nødvendigt, i det mindste gavnligt det var, at de ikke behøvede at laane dels Hvad af Danske er skrevet, saasom Rosenstands dramatiske Journal, Rahbeks Skuespillerbreve, Dramaturgie og Forelæsninger, Sanders Odeum, deels hvad Lavater har skrevet over Phisionomik; Engel over Mimik; Albine, Lessing, Garrik, Riccoboni, Clairon, Dorat, Marmontel, Diderot, Herault, de la Sechelles, Franck, Scheridan, Sturt, Lichtenberg, Jfland, Schinck, og de mange Flere over Dramaturgie, Declamation o. s. v.; og endelig det Vigtigste af Det, som henhører til Sang og Musik, hvilket man kunde reducene til den eneste Methode de chant du conservatoire de Musique a Paris. Jeg spørger Dem blot, min Ven, der formodentlig har holdt Bog over hvad det koster at anskaffe sig lidt Literatur aarlig, om man her vel kan regne ringere end 30 til 40 Rdlr. aarlig. Sangeren maa, da især, naar han tillige er Skuespiller, kunne have Evne til at tage Dei Verdens Forlystelser. Det er en Hoved betingelse, fordi det er et vigtigt Middel til at blive stor i sit Fag. Han maa kunne sku Mennesket paa forskjellige Steder. Han skal ikke alene ste Konstnere, for at blive opmærksom paa det Skjønne, Ædle, Sande, og Gjøglere, af hvilke han ogsaa kan lære Noget, især, for saavidt han paa dem kan see Hvad han bør vogte sig for, men han skal fornemmelig betragte Tilskuerne ved alle Slags Forlystelser. De give ham rig Anledning til Eftertanke. Han seer forundring, Foragt, Ligegyldighed, Opmærksomhed, Uro, Skindsyge, Stolthed, Glæde, Kiedsommelighed, og lærer deraf, hvorledes han skal fremstille disse og andre Sindsforfatninger. J store Cirkler seer han alle Karakterer som samlede i en Middelpunkt, Alt hvad som sætter Menneskets Hjerte og Hoved i Bevægelse; i disse Circler finder han sin Levemaade. Hos Almuen træffer han raa Sæder, det Enfoldige, Oprigtige, det Utvungne og Sande; der seer han Naturen i sin Uskyldighed. Men skal han tage, bør han for sin Uddannelses Skyld tage Del i Forlystelser og søge gode Cirkler, i hvilke Europas største Actører og Sangere ere dannede, saa koster det Penge. Om man for nærværende Tid kan regne ringere end 100 Rdlr. aarlig, overlader jeg til Deres Bedømmelse, der tage Del i Forlystelser, og saaledes vide Hvad de koste. Optæller De disse Legemets og Sjælens Fornødenheder, faaer De en Sum af 1917 Rdlr. Jeg forbigaaer imidlertid for et Øjeblik Bøger og Forlystelser, fordi Usagkyndige troe, at der ikke hører Smag og Kultur til at synge med Følelse; jeg rabatterer endnu en rund Sum, foruden hvad jeg i enkelt Post alerede har rabatteret, for derved at afskiære alle Jndvendinger, der kunde kaldes Petitesser; og Resultatet bliver alligevel, at ingen Ugift ved Theatret burde tjene ringere end 16 til 1700 Rdlr., og at Rigtigheden af min Paastand er beviist, at man ikke vil kunne vents Sangere eller Sangerinder, naar man ikke betaler dem bedre, end de betaltes. Behøver enhver Ugift saa meget, saa kan man derefter let gjøre Beregning over Hvad saavel den ved Talent og Flid udmærkede, og saaledes uundværlige ugifte Sanger eller Sangerinde desforuden bør have, som Hvad den Gifte behøver, og bør tilstaaes, isærdeleshed, naar han ved Alder, Embedsaar, udmærket Flid og Talent fortjener overordentlig gode Kaaret, 6000 Rdlr. er for den sidste ikke for meget. Dermed kommer han ikke videre end med 1000 eller 1200 Rdlr. i de gode Tider, og det var endnu for faa Aar siden ikke af de bedste Lønninger. For den første vilde jeg og beregne lige Sum. Han eller Hun bør ikke lide ved, at de ikke ubesindigen giftede sig. J Beregninger over Embedsmænds Løn bør gift eller ugift Stand ikke komme med i Betragtning. Jeg kan derfor ikke forandre min Mening, at den sjeldne Sanger eller Søngerinde bør betales lige med de bedst lønnede Embedsmænd i Staten. Gid vi kun kunde finde en saadan Juvel! Ham eller Hende kunde man, som jeg sagde i det nævnte Nummer af Penia, godt staae ved at give, foruden en Premie af 5000 Rdlr., en Løn af 3 til 5000 Rdlr., og jeg lægger her til, indtil det dobbelte. De kan nu udslette af de nævnte Poster hvilkesomhelst De vil, og rabattere i Priserne hvormeget De vil, og Deres Facit vil godtgjøre, at af de Sangere eller Sangerinder, til hvilke jeg og henfører Koristinderne, som paa den Tid, jeg skrev min Anke (thi efter den Tid ere deres Kaar noget forbedrede) skulde leve af hvad Theatret gav, maatte nogle sulte, og Resten leve et Liv, der ikke kunde opmuntre Nogen, der havde Talent til Sang, at uddyrke det, for siden at opofte sine bedste Aar til Theatret. Dets Tjeneste er desuden slibrig. Ved Theatret og udenfor samme møder dem Kabale, og det Publicum, som kan bedømme Sang med Kyndighed, er yderst lidet. Men heraf ødslet bifald og ufortjent Hyssen. Mod den Sangerinde, som ikke længer har Tilbedere for sin Ungdoms Skyld, er man tillige ofte uretfærdig. Man glemmer hvad hun var, og med Hensyn til sine Aar endnu virkelig er; glemmer, at det ikke altid er hendes, men lige saa ofte Jndretningens Skyld, at hun endnu ikke glimrer. Saalænge man desuden ikke her som paa mange andre Steder vil finde sig i, at en Sangerinde paa en vis Tid om Maaneden, der har Jndflydelse paa hendes Stemme, undslaaer sig fra at synge, for ikke at udsætte sig for mindre godt Omdømme, dinde man være yderst vaersom ved at yttre sin Mishag, fordi hun maaskee ikke synger som hun burde, eller er vænt ved.