Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1782-11-08
(Slutningen af No. 44. Derer endnu andre Ting, hvori Vinteren bliver os en lærerig Skole mæster, og viser, at Gud er underlig i sine Gierninger. Havde jeg ikke sat Grændser. for mine Tanker og søgte jeg ikke at undgaae Kiedsommelighed for Læseren, skulde det være mig en let Sag at vise, at Vinteren frembringer flere Under end Sommeren, og da den er ufrugtbar i Henseende til Jordens Afgrøde, er den frugtbar paa Ting, der maae sette os i Forundring. Hvad Forskiel vidste vil ellem Hede og Frost, dersom vi ikke ligevel havde Frost om Vinteren, som He om Sommeren, begge stride imod hinden som uforsonlige Fiender, og dog stemme de begge overeens, naar de komtil den høieste Grad. Vi finde en Brænden, naar vi komme Jlden for nær, og hvor skarp Frosten brænder, kan den sige, der enten maae reise længe i en klingende Frost eller vil holde sine Hænder længe i Sneen. Sneen er i sig selv kold og dog har den en varmende Kraft, som man kan see deraf, at den Jord fryser ikke, der er bedækket med tyk Snee. Ja man har Exempler paa, at de, der have syntes at være frosne ihiel, ere komne til Live igien ved at legge dem ned i en Snee=Dynge. Kulden trækker et Legeme sammen og giør det tættere og fastere, hvilket man kan see paa Jern, der, naar det giøres først gloende, og derpaa stikkes i koldt Vand, bliver des tættere og haardere. Derimod i udvider ogsaa Kulden en Tin=Flaske, som er fyldt med Vand, vel tilskruet for oven og sat i Kulden, at den fryser, faaer deraf en Rævne, hvorigiennem Jisen trænger op og frem. Havde den ikke en udvidende Kraft, saa skulde man ikke see Flasker og Leerkar fryse i tu. Et Vegt, Lod, 56 Pd. vegtig, løftes op, naar Vandet i en huul Cylinder af Messing, der er 5 Tomer høi og næsten 2 Tomer bred, og ligeledes med en Messing Topfast bevaret, fryser, og derved stiger oplad. Jeg har alt nævnet Snee og Jis, og skiønt enhver forstaaer hvad jeg meener, saa er der dog saadanne Ting, som den mindste Deel kiende om de og hundrede Gange har seet dem. Hvo har betænkt dette Spørsmaal. Er du kommen til Sneens Forraads Kamre, eller kan du see Hagelens Forraads Kamre, af hvis Liver Frost udgangen, og hvo fødde Riimfrost under Himmelen, Joh. 38, v. 22, 29. Hvad Regnen er og Sommeren, er Sneen om Vinteren. Sneen bestaaer af frosne Damper, der blødes ved en mild Luft, at de blive flydende og fugtige og naar de falde stærk sammen giøre de store Støkker. Og nu, Jypperlige Snee Støkke, hvor kunstige ere Jnskikkede, hvor herlig dannede, hvilken Malers eller Skildrers Haand, er i Stand til at skildre eders rette Skiønhed. O hvad er her ikke for Stierner, for Roser, for ulignelige Figurer, der vel for et flygtigt Øje synes uordenlige, men alle dog saa ordenlige og regelmæssige, som de med en Cirkel vare afmalede? De komme alle der overeens med hinanden, at de have 6 Kanter, at disse 6 Dele ere hinanden fuldkommen lige, alle Vinkler, alle Hiørner, som findes om Middelpunkten, ere lige store Hvorfore de ellers alle ere 6 kantede og ey have anden Skikkelse, det hører til Naturens Hemmeligheder, der lade sig see men ey forklare. O! at enhver, og denne Vinter, vilde engang aabne sine Øjne og betragte med Agtsomhed desse smaae Vidner om den forunderlige Gud, der er stor end og i det mindste. Millioner deraf flyve os om Ørene og for Øinene, de falde paa vores Hænder, tale til os: saa liden jeg end er, saa ringe jeg end agtes, saa er jeg dog et Under fra Skaberens Haand. et Beviis paa hans Viisdoms Storhed, De største Kunststykker ere intet mod mig dog betænkes det af den mindste Deel Sandelig det var en Skam for et fornuftigt Menneske, end sige for den, der bekiender, at han troer en almægtig Gud, Himmelens og Jordens Skaber, om han derved blev blind og døv. End mere: Lad os engang besee vores frosne Vindue=Ruder, og see hvilke Spyd og Sverd, hvilke Træer med Greene, hvilket et net og fiirligt Løværk derpaa forestilles os. Det er ej nok at vi sige, det gjør den Salpeter der er i Luften. Kan jeg dog ved en varm Kakkelovn giøre Jis, naar jeg sætter et Fad med Vand i et andet fuldmed Snee der er blandet med Salt og Salpeter, Men hvem har da lagt i Naturen saadanne Kunster, og givet Salpeter saadan Egenskab, Virkning og Kraft, Lad os betænke hvad Jis er og hvad Magt den har, den giør Floder og Strømme saa haarde som Steen; hvor man for saae de brusende, Bølger, der ligger nu den stærkeste Broe, der har tvunget Bølgernes brusende Magt. Hvor man før paa de stærkeste Skibe kunde frygte for, at lide Skibbrud, der kiører og rider man nu uden mindste Frygt for at drukne. Det Element, der før var i bestandig Bevægelse, staaer nu, uagtet de stærkeste Stormvinde, stille og ubevægelig. Hvor for den mindste Steen sank, der kan nu ligge Jern Læs, og de bevæges ikke. Hvorledes bliver det bløde Vand saa fast og sammenholdende, at det kan bære de største Byrder, saa ubevægelig, at det trodser de rasende Vinde, hvilke mørke Spørsmaale, hvad Ydmygelse for vor Forstand! ikke at tale om hine umaadelige store svømmende Jis Bjerge ved Nova Zemblaa, hvor mange have 96 Fod i Høiden, mange gaaer 40 Favn dybt under Vandet og over Vandet tvende gange høiere end den højeste Mast. Hvo derover ei henrykkes i Forundring og siger, store og underlige ere dine Gierninger, O Gud, det kiender min Siæl vel. Hvo der ej tilbeder den Skaber, der er saa hærlig i sine Skabninger, maae have et Hierte haardere end Jis og koldere end Snee.