Viborger Samler, 1778-08-24
En af de foromtalte smukke Aftener lokkede og mig til at tage Deel i mine Medborgeres Fornøielse. Jeg gik til den Ende først ud efter Klokken Ti, og var saa lykkelig at træffe tre bekiendte Fruentimmer, uden Følgeskab, som vare udgaaet i samme Hensigt. De tillode mig at følge dem. Promenaden var, som sædvanlig, meget talrig. Der fandtes og en Deel af de de tienestagtige Smukke, hvis Yndigheder ere ikke nær saa indtagende ved høi lys Dag, som i det dunkle Maaneskin. Jeg viiste mit Selskab disse deres Kiøns Skamflekker. Mængden af dem, deres Pynt, som i Mørket syntes at gaae an, og den sædelige Opførsel, en Deel af dem viiste, foraarsagede, at man ikke troede mine Forsikkringer om deres Hensigter, og jeg kunde ikke overtale mine Fruentimre til at troe, at slige Kreaturers Uforskammenhed gik saa vidt, at de ei undsaae sig ved selv at tilbyde Mandfolk deres Tieneste. For at overbevise dem derom, bad jeg, at de kun ville lade mig gaae aleene lidt foran, siden Undseelse for dem var det, der afholdt disse Nympher fra deres sædvanlige Konstgreb. Jeg fik Tilladelse at gjøre denne Prøve. Neppe havde jeg gaaet tyve Skridt, førend fire anmeldte sig. Men mine Fruentimmers Røst nødde mig snart at see tilbage, da jeg blev vaer, at det gik dem imod deres Villie, ligesom det var gaaet mig med deres og min Villie. Et Par ubudne Kavaleerer vilde paatrænge sig dem. For at komme ud af denne Sag, standsede jeg med mine Erobringer, indtil de Tilbageblevne kom til Jeg giorde da med al Høflighed deres ubekiendte Kavaleerer det Tilbud, om de ikke vilde bytte med mig, siden jeg kunde forsikre dem, at de intet skulde tabe ved Byttet, men ville tvertimod finde de Piger, jeg tilbød dem, meget villigere, end de andre, hos hvilke de vare komne urigtig an. Mit Tilbud blev antaget og fuldført. Udvexlingen gik for sig, til Fornøielse paa begge Sider, og mine første Fruentimmer gjorde et helligt Løfte ikke at forlange flere Beviser paa deslige Fruentimmers Frekhed, og derved udsætte sig for Overrumplinger af vort Kiøn. Efter Kl. 3. Hoz, Efter denne Tildragelse havde vi neppe gaaet nogle Minuter, for Hr. Qvindici, en af vore artige Herrer, mødte os, hvis Bekiendtskab med mig aldrig har gaaet videre, end at vi hilse hverandre. Saa meget meere uformodentlig var det mig altsaa, at han denne gang nærmede sig til mig, drog mig til Side, og aabenbarede mig hans besynderlige Fortroelighed til mig, med Begiering, at jeg vilde laane ham sire Rigsdaler, for dermed at faae tilbage, igjen det, han denne Aften havde tabt i en Have, som han nævnede, og hvis jeg vilde gaae med ham derhen, vilde han strax betale mig mit Forskud igien. Jeg takkede ham for hans Fortrolighed, men beklagede tillige, at det var mig umueligt at opfylde hans Begiering, siden jeg ikke var gaaet ud i den Hensigt at give Penge ud, og altsaa ingen havde medtaget. Men dette afskrækkede ham ikke, tvertimod tilbøde han at følge med mig hiem, og jeg kunde ikke blive ham qvit paa anden Maade, end med en lige saa forstilt Fortroelighed at hviske ham i Øret, at jeg i Nat ikke kom hiem, men agtede at forblive hos de Fruentimmer, jeg var i Selskab med. Hr. Qvindici veed alt for vel at leve til at han skulde anseet denne Undskyldning for ugrundet. (Resten følger.)