Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-09-10
Jndsendt. Samtale imellem Rasmus og Villum. R.: Hør, Villum. Man siger, at Du er buden 4000 Rbd. for din Gaard. Alle Mennesker forundre sig over, at Du ikke solgte, da man anseer Dig for en meget fornuftig Mand. V. Om saa var, har Du da ikke hørt, at een eneste fornuftig Mands Mening er mere værd end hundrede Tossers: R.: Men da jeg maaskee ogsaa kan faae isinde at sælge, for i Mag at leve af mine Penge, saa ønskede jeg at vide din Mening. V.: Dine Penge ville paa den Maade snart blive for korte. Hvormeget mener Du din Huusholdning, uden Gaard, vil koste Dig? R. Ja, Gud bevar os Hr. Hansen, som Du veed solgte sin Gaard, og nu lever af Renterne, fortryder haardt sin Handel. Han udregnede forleden for mig, at Huus, Jldebrand, Kost og Klæder til mig, Kone og sex Børn vilde i det allermindste, naar det skulde anskaffes for Penge, aarlig koste 400 Rbd., og saa blev endda ikke en Skilling tilovers til nogen Slags Fornøielse, og tillige meente han, at mange Smaafornødenheder vare glemte i hans Beregning. V.: Hvor stor er den Capital, hvoraf svares 400 Rd. i Renter, R. : Ti tusinde Rbdr. V., Er Du altsaa endnu af den Mening, at jeg er tjent med at sælge min Gaard for 4000 Rbd.;R.: Det har jeg ikke betænkt, og det betænker vel Faa; men din Gaard kan ikke forrente 4000 Rbd. Hvorledes vil da Kjøberen kunne leve, B.: Jeg vil nok tilstaae ikke den hele Sum; men hvad skylder Du paa din Gaard, R.: 2000 Rbd., og jeg troer ikke jeg kunde forrente stort Mere. B. Naar Du seer hen til een og anden Fæstebonde, der først har udredet maaskee 1/2 af Gaardens Værd i Indfæstning, dertil yder Hoveri og Landgield, og maaskee et Ophold af Værdi 100 Rbd. eller Rente 2500 Rbd., faa kunde Du vel forrente lidt Mere? Men sæt, at Du ikke kan udrede Mere, saa kan en Anden jo heller ikke. Om Een kom til Dig med den Erklæring: han vilde give Dig 2000 eller betale din Gjæld; overlod Du ham da din Gaard R.: Neil Nei, Thi saa var jeg en gangende Stodder. Men naar den ikke kan forrente Mere, saa begriber jeg dog ikke, at den er Mere værd. V.: Der feiler Du meget. Jkke at tale om, at naar man saaledes kunde kjøbe Gaarde, behøvede ingen Fattige at være til, vil jeg vise dette fra et andet Synspunkt. Du tilstod jo selv, at Du behøvede Renterne af 10,000 Rbd. for at kunne leve. Disse maa altsaa din Gaard yde Dig, Nu vil jeg nok troe, at en saadan lille Gaard som Din eller min endnu kan faaes for 4000 Rbd. En Kjøber, som eier 2000 Rbd., hvoraf han kan hæve blot i Renter 80 Rbd. eller daglig omtrent 21, han kan kjøbe Gaarden. De 2000 Rbd. kan han jo forrente, og nu kan han leve som om han eiede 10,000 Rbd. eller havde over 7 daglig at leve af. Forstaaer Du det nu Og indseer Du, at din Gaard er Mere værd R.: Nu begriber jeg begge Deele. Men Eiendommenes Priis kan vel siges at være paa det Høieste; altsaa bør man sælge. B.: Ingenlunde. For Krigen eller 1807 kostede en saadan Gaard over 4000 Rbd. Courant eller 6400 Rbd., hvilket sees af gamle Skjøder, og da vare Markerne slet dyrkede, i ringe Kraft, og ydede kun Lidet imod nu. R. : Men vi kunne faae Uaar, og da maae Eiendommene dale igjen. V. Skjøndt Folkemængden stedse tiltager, seer mandog, at Uaarene blive sjeldne. Saadanne Somre, som nu ere upaaklagelige, foraarsagede for 50 Aar siden Hunger, og Dyrtid, fordi man forstod sig kun slet paa at dyrke Marken. Et ufrugtbart Aar eller to forarmer ikke den Bonde, der ikke allerede er forarmet; ikke heller nedsætte de Eiendommenes Priis. R. Dette begriber jeg ikke. V.: Er der Overflod af Korn overalt, da nedsættes Priserne, og det nytter kun lidet hvad vi avle. Hellere vil jeg, da vi have 4 Miil til Staden, kjøre dertil 4 Tdr. Rug a 5 Rbd. og hæve 20 Rbd., end jeg vil kjøre 8 Tdr. a 2 1/2 Rbd., for ligeledes at erholde 20 Rbd. Desuden slaae Kartofler aldrig feil, og deres Priis stiger med Kornets. Men et meget frugtbart Aar, der nedsætter Priserne, kan, ifald næste Aar er ufrugtbart, gjøre stor Skade, thi da avles Mindre, og Priserne holdes ligefuldt lave. Men alt dette kjender den kyndige Kjøber, og retter ikke sin Handel derefter. R. : Men 1806 var et Uaar, og dette trykkede dog Eiendommenes Priis dybt ned. V.: Saaledes har jeg hørt Snese Tosser snakke. At det, da Alt var i Vilderede, virkede med, vil jeg ikke nægte, skjøndt Mennesker med sund Dømmekraft maatte indsee, at disse Tider, som Alt i Verden, vare foranderlige; men den sande Aarsag laa i Efterveerne af vor Stats fallit. Her var kun faa Penge, og de, her vare, gjemtes paa Kistebunden. Man turde ikke udlaane dem, mindre kjøbe for dem. Tidens Tryk bragte frygtsomme Daarer til at sælge. Frygt og Pengemangel skræmmede Kjøbere, skjøndt da var Tiden, som jeg heller ikke lod gaae unyttet bort. Enkekasse-Directionen lod sælge for Fode, og solgte Gaarde for 100 Rbd., som nu koste 5 a 6000 Rbd.; dette forøgede den almindelige Forvirring. Nu derimod er vor Rigsbank i en ypperlig Forfatning; Penge findes hos Proprietairer i Overflødighed, og udlaanes endog mod 3 pC. Folkemængden forøges. Næringsveie behøves. - Talen er altsaa om Stigen, ikke om Falden. R., Nær havde jeg gjort en Ulykke. Jeg takker for denne Oplysning. En anden Gang vil jeg bede om dine Raad. - Farvel at