Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-23
Jndenlandske Efterretninger. Da man nyligen vilde fordybe Rendestenen, i den Kongelige Postgaards forreste Gaardsplads, paa Kjøbmagergaden, for at skaffe Vandet bedre Afløb, bemærkede man om Aftenen, da der just indtraf en Pladskregn, at der faldt noget tungt ned omtrent ved Opgangen, til høire Hovedtrappe, med en huul Lyd. Den Mand, der lagde Mærke hertil, satte paa det Sted, hvor Lyden kom fra, sin Fod, og da denne gik ned i Hullet, saa formodede han, at der maatte være et huult Rum nedenfor. Efterat GeneralPostdirectionen var blevet gjort opmærksom herpaa, gav den befaling, ved Gravning at undersøge Stedet, og nu opdages tre underjordiske af røde hollandske Klinker murede Hvelvinger, hvoraf de to ere fire Alen lang, omtrent 1 1/2 Alen bred og over 3 1/2 Alen høi hver, og den tredie ligesaa bred og høi, som de to mindre, med hvilke den løber paralleel, men 8 Alen lang. Den ene mindre staaer imidlertid ikke i Forbindelse med de to andre, og opdagedes først ved at hugge et Hul i Muren. Derimod kommer man fra den anden mindre igjennem en liden bueformig Aabning, for hvilken der ingen Dør er, eller nogensinde synes at have været, ind i den store Hvelving. Over Aabningen fandtes Levningen af en Jernplade, med noget Træ ved. Det hvelvede Loft er med Cement net afpudset, og Gulvet ligesaa og ganske glat. Cementet er saa haardt, at naar man slaaer derpaa med Jern, komme Gilister ud af det. Man har ikke fundet andet deri end en brukken grøn Flaske, af Form som en Geneverflaske, men af tykkere Glas end det sædvanlige. Utallige af Hovedstadens Indbyggere have taget disse mærkværdige Hvelvinger, som man gaaer ned til ad en hensat Stige, omtrent 8 Alen dybt, i Øiesyn, men ingen, end ikke vore første Oldgrandskere, have kunnet udfinde deres egentlige og oprindelige Bestemmelse. Som bekjendt har der i de catholske Tider staaet i den Deel af Staden tre Klostere, St. Claræ, Graabrødres og Duebrødres. Kieldere til Victualier eller andet Sligt kunne disse Rum ikke have været, da her deels ikke findes nogen passende Indgang, og Aabningen til den store Hvelving ei er meget over en Alen høi; deels Loftet og Gulvet ere alt for omhyggeligt afpudsede til at en saadan Bestemmelse kunde være muelig. Heller ikke synes det rimeligt, at de brugtes som Arrester. For Phantasien aabnes ved denne Opdagelse et vidt Spillerum. Man kan tænke sig Mueligheden af, at de maaskee have været bestemte til et Slags Jnqvisitionsret, hvor man kunde komme ned til igjennem en Lem fra Stuen af, og at de smaa Rum have været de Steder, hvor Inqvisiterne bleve piinte. Man har fortsat Gravningen og er lidt bedre hen stødt paa en smallere Hvelving, men, som aldeles ikke staaer i Forbindelse med de anførte, og rimeligen har hørt til et Springvand, som endnu i nyere Tider fandtes der, derom vidner ogsaa Levningerne af en Trærende, som sees her. - Jøvrigt er det mærkeligt, at der allerede for mange Aar siden havdes et Folkesagn, at det der, hvor Hvelvingerne nu ere blevne opdagede, spøgede, og at man ikke maatte nærme sig Stedet om Natten. - En Lykke er det, at disse underjordiske Rum ere blevne opdagede, da der ellers lettelig kunde have indtruffet Uheld, naar de svært belæssede Postvogne vedbleve at holde ovenfor samme, uden at anne, at Bunden ikke var sikker.