Berlingske Tidende, 1836-03-15
Paris, den 5te Marts. – Et Udtog af den officielle Beretning over Toget til Tlemecen lyder saaledes: Efterat Expeditionen til Mascara var lykkeligt fuldendt, besluttede Marschal Clauzel, saasnart Soldaterne blot havde udhvillet sig noget, at marschere til Tlemecen, for at berøve Abdel Kader, hvem hiin Stads Jndvaanere vare hengivne, og som selv havde begivet sig derhen og samlet nogle Stridskræfter, alt Haab, men tillige for i Gierningen at hjelpe de brave Koulouglier, vore Bundsforvandte, der i fem Aar havde holdt sig mod den fælleds Fjende. Expeditions-Corpset blev deelt i tre Brigader, den første under General Perregaux, den anden under General d' Arlanges og den tredie under Oberst Vilmorin. Fire Stykker forspændt Skyts, otte Haubitser, saaledes indrettede, at de let kunde skaffes over Bjergene, og et Batteri congrevske Raketter bleve forenede med Expeditionen. Tidlig om Morgenen den 8de Januar brød man op fra Oran, og endnu samme Dags Aften tog man Qvarteer i Brida, for Lieues derfra. De videre Marscher de paafølgende Dage vare rigtignok besværlige, men bleve dog ikke afbrudte af Fjender, da man kun i en temmelig Afstand opdagede fjendlige Rytter-Afdelinger, indtil 200 Mand stærke, med hvilke der ikke engang vexledes Skud. Om Natten den 12te opdagede vi, kun fem Lieues fra Tiemecen, talrige Vagtild, og erfarede snart ved et Bud, som den venskabeligt sindede Mustapha Ben Jsmae havde sendt til Marschallen, at Abdel Kader havde om Natten fra den 11te til den 12te rømmet Tlemecen, og bevæget, deels ved Magt, deels ved Overtalelse, den hele mauriske Befolkning - hvoriblandt vare 1200 Bevæbnede – til at følge sig, idet han havde forsikkret dem, at Franskmændene vistnok ikke kunde blive længer end to Dage i Tiemecen, hvorpaa han da vilde vende tilbage med dem (den mauriske Befolkning.) Saasnart Angars Stammer og Koulouglerne havde faaet Underretning om Abdel Kaders Bortmarsch, vare de stormede indi Staden og havde plyndret den. Den 13de Januar rykkede vi løs paa Tlemecen, idet vi lode Abdel Kaders Lejr ligge paa høire Haand i en halv Lieues Afstand. Pludselig viste sig det yndigste Syn for os paa denne Marsch. Efterat vi havde passeret en Høide, opdagede vi, amphitheatralsk udbredt for os, en herlig, med Olivenskove overstrøet Egn, hvis Baggrund dannedes af Tlemecen, der, omgivet at en stor Mængde venlige Kirkegaarde, lænede sig optil et Bjerg, hvis Top ragede ind i Skyerne. Vore Tropper, der paa deres hidtil fortsatte Marsch af 35 Lieues hverken havde fundet Huse eller Træer, vare henrykte over Synet af dette pragtfulde, med Landsbyer og alle Arter Træer smykkede Landskab og af den i Baggrunden glimrende Stad. Tæt ved Staden kom Mustapha Ben-Jsmael med Koulougliernes og Angar-Stammernes Høvdinge os venligt hilsende imøde, og endnu samme Eftermiddag (den 13de Januar) holdt vi vort Jndtog i Staden, under den tyrkiske og jødiske Befolk nings Jubel (Maurerne vare, som meldt, dragne udi med Abdel Kader). De Undersøgelser, Marschallen anstillede, viste snart, at der i de flygtende Maurers Huse og i trende, tæt ved Staden liggende Landsbyer, var opdynget Forraad af Korn, Fourage, Honning, Olie, Oliver, Urter og Smør, saa at Tropperne kunde leve deraf i de 25 Dage, de opholdt dem i Tiemecen. – Jmidlertid stod Abdel Kader med sine Folk i en Bjergkloft, trende Licues østligt for Tiemecen. Marschallen besluttede, at bibringe ham et afgjørende Slag. J dette Øjemeed blev General Perregaur den 15de Januar afsendt med sin Brigade og med General d'Arlanges's Brigade; han havde desuden et talrigt Cavalleri af de venskabeligt sindede Jndfødte hos sig. Men AbdelKader holdt ikke Stand. J Førstningen gjorde hans Jnfanteri Mine til, i en stor Afstand at begynde en Geværild; men da det saae Abdel Ka der ile bort med sine Ryttere, greb det ogsaa Flugten. Kun de bedst beredne af Vore vare istand til at forfølge de Flygtende hen over uveisomme Bjergstier. Det var dog snart kun femten Douarier og Smelaer, under Anførsel af den bekjendte Rytter-ChefYoussouf, som har gjort os saa mange Tjenester, og nogle franske Officerer, der endnu kunde fortsætte Fjendens Forfølgning. En Strækning af fom Lieues forfulgte de, næsten bestandig i Gallop, Emiren og hans Tropper. Da denne bemærkede, hvor ringe hans Forfølgeres Antal var, forsøgte han at bringe sine Krigere til at standse; men de vare grebne af Skræk, og vilde ikke lade sig holde tilbage. Fler Gange kom Youssouf Abdel Kader saa nær, at han troede allerede at have ham i sin Magt: men det vanskelige Terrain reddede Emiren. Endelig maatte Vore, udmattede af det lange Ridt, standse Forfølgningen. De havde dræbt 70 af Abdel Ka ders Jnfanteri, blandt hvilke Fahnebæreren, hvis Fahne blev bragt i Triumph tilbage til Tlemecen. Ogsaa Muulæslerne, der havde baaret Abdel Ka ders Telt og Bagage, faldt, tilligemed hans bedste Hest, i vore Hænder. Hans egne Folk havde imidlertid bortrøvet de bedste Sager af hans Bagage, da de indsaae Umuligheden af, ganske at unddrage os det. Dagens Ære tilkom især HoussoufDagen efter forfulgte General Perregaur den i en anden Retning flygtende Ben-Nouna af Hadriernes Stamme, en af Abdel Kaders ivrigste Tilhængere. Men ogsaa han undslap og kun enkelte Sværme af hiin Stamme bleve hist og her indhentede. Undertiden forsøgte de at gjøre en sva Modstand, men for det meste underkastede de si- og bleve, tilligemed mange europæiske Qvinder og Børn, bragte til vor Lejr, hvor aldeles intet Ondt vederfores dem, som en Følge af General Perregaux's Omsorg. Den 10de vendte General Perregaux tilbage til Tlemecen med sit Corps. 3000 underkastede Maurer, foruden en stor Mængde Qvæg-Hjorder, som vi den 15de og 16de havde gjort til Bytte, gik foran Toget, escorterede af indfødte Ryttere og af en fransk Bataillon. Brigaden d'Arlanges, der var udsendt i en anden Retning til Fjendens Forfølgning, end Brigaden Perregaux, havde ikke været saa heldig som denne sidste. Ogsaa den havde havt at kæmpe med besværlige Veje, men havde ikke naaet Fjenden; den 16de Januar vendte den ligeledes tilbage til Tlemecen. Her udhvilede Tropperne sig indtil den 25de. Paa denne Dag brød Marschal Clauzel op med den anden og tredie Brigade, for at søge Ben Noung, der, som man fortalte, skulde have samlet et betydeligt Antal Tropper ved det maroccanske Riges Grændser, og draget en stor Mængde maroccanske Ryttere til sig, der fandtes villige til at rykke ud til den hellige Kamp mod de Christne. Den 26de traf Marschallen virkelig paa de fjendtlige Tropper, ved hvilke Abdel Kader selv befandt sig. Terrainet forhindrede, at en almindeling Trefning kunde finde Sted. Derimod udviklede sig en Række af enkelte Kampe mellem Afdelinger af vore og af de fjendlige Tropper, med hvilke Smaafægtninger Marschallen dog bestandig holdt vaagent Øje, og som han vidste at combinere til det fælleds Formaal, nemlig til Abdel Kaders størst mulige Skade. Blandt andet blev vort ellevte Regiment, der skulde bevogte Bagagen, angrebet af 2000 Mand fjendligt Cavalleri og Jnfanteri, og værgede sig saalænge indtil tvende Escadroner af vort Rytteri kunde ile til og fordrive de Angribende. En eeneste Piquet af dette Regiment, kun 16 Maad stærk, holdt sig mod en talri fjendtlig Rytterskare, skjøndt fire Mand strax saaredes, da Rytterne fyrede. Paa et andet Punkt udmærkede sig især Youssoufs tyrkiske Escadron; af den havde i det Mindste hver Mand dræbt een Fjende. Henimod Aftenen den 26de droge sig samtlige fjendlige Afdelinger, Maroccanerne og Kabillerne, tilbage til en af Naturen meget fast Stilling, efterat de i hine Smaatrefninger ved et Tab af over 200 Mand havde lært vore Vaabens og vor Disciplins(Slutningen følger.) Overlegenhed at kjende.