Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1832-11-30
J Anledning af den ovenfor omtalte lindbergske Piece har Hr. Stiftsprovst H. G. Clausen til Biskoppen, over Sjællands Stift indsendt en Erklæring, hvis Slutning, som den ærede Forfatter ønsker optaget i Rigets offentlige Blade, lyder saaledes: "Jeg har tiltraadt mit Embede i den danske Kirke i en Tidsalder, da Man vedkjendte sig den Grundsætning, at Guds Rige bestaaer ligesaalidt i Menneskeord og Formularer, som i Mad. og Drikke, (Rom. 14, 17); da Man var villig til at erkjende vort Rituals store Trang til Forbedring, og den Forsyndelse, det vilde være mod Kirkens Værdighed og dens Tieneres Samvittighed, at fordre ordret Efterfølgelse af Formularer der, hvor de stødte og forargede den bedste Deel af det christelige Folk. Jeg fulgte den Opfordring, som heri laae, til at følge Ritualet med Hensyn til de kirkelige Formularer med den samme Frihed, hvormed det blev fulgt, og nu, som dengang, bliver fulgt, i alle andre Stykker, henhørende til Kirketjeneste og Kirketugt. Jeg har i et Tidsrum af 43 Aar forestaaet underordnet og overordnet geistligt Embede i Landsby, Kjøbstæd og Hovedstad; jeg er overalt og til alle Tider gaaet frem efter samme Grundsætninger; jeg har fundet disse billigede af de foregaaende Biskopper og Flere af det daværende Cancellies Personale, med hvilke jeg stod i nær Forbindelse; ligesom jeg og ved de enkelte Forandringer, jeg foretog i uvæsentlige Deele af Formularerne, har fundet mine forskjellige Menigheder enige med mig i, at christelig Opbyggelse blev befordret ved en saadan Brug af christelig Frihed. Ritualet blev imidlertid fra Aarti til Aartidet samme; Erkjendelsen af dets Mangler og Anstød, blev den samme; Opfordringen for den samvittighedsfulde Geistlige til viselig Brug af det i mange Deele Forældede blev saaledes ogsaa den samme. Som Provst har jeg i flere officielle Andragender og Erklæringer gjort opmærksom paa den trængende Nødvendighed af en Revision af Ritualet og paa Umuligheden af, indtil denne var udført, strængt at følge de kirkelige Formularer. Som Medlem af Commissionen for Kirkelovenes Revision har jeg gjentagne Gange havt Andeel i lignende Andragende; og i den seneste Tid have indtrufne Forhold foranlediget mig til atter paa ubeforholden Maade, at yttre mig om Følgerne af en længere Udsættelse af dette vigtige Anliggende. Man vil af alt dette see - og jeg tænker, Man vil holde mig det tilgode – at jeg indtil denne Dag har holdt fast ved den Overbeviisning, at geistlig Mand i Danmark ikke fører Ordet forgjæves i geistlige Anliggender, fordi disse staae under ikke geistlig Autoritet; at den danske Geistlighed ikke vil blive den eneste paa det protestantiske Fastland, som Man med Magtsprog skulde ville tvinge til stræng Efterfølgelse af et i flere Deele forældet Ritual, uden at ændse de Grunde - Grunde af Bibel, af Fornuft og præstelig Erfaring - med hvilke Kirkens saakyndige Mænd et halvt Aarhundrede igjennem have viist dets Mangelfuldhed. Hvorfor iøvrigt Conventikelsøgerne have valgt netop mig til Gjenstand for deres Angivelse, medens Døbehandlingen forrettes af flere af Hovedstadens Præster med i det Væsentlige de samme Forandringer, som at mig, behøver ingen Forklaring. – Saa meget mere have vi holdt os overbeviste om, nu at kunne gjøre upaatalt, hvad vi have gjort tilforn for geistlige og verdslige Foresattes Øine, som Betydningen af protestantisk- kirkelig Frihed i de liturgiske Forhold just i vore Dage er stillet i klarere Lys end nogensinde for. J den preussiske Agendestrid have de berlinske Geistlige, hvoriblandt Mænd af udmærket videnskabelig og kirkelig Fortjeneste, offentligen viist, at liturgisk Bogstavtrældom er uforenelig med protestantisk christelig Frihed; at det neppe lader sig historisk bevise, at nogen evangelisk Fyrste nogensinde har gjort de Geistlige ængstelig Vedhængen ved Bogstaven til Pligt, og den preussiske Regjering har, ved at indføre Agenden, agtet disse Yttringer, og i Aaret 1829. udtrykkeligen erklæret, at den ny Agende, medens den sikkrer de kirkelige Skikke en fast evangelisk Grundform, ikke skal udelukke en vis Mangfoldighed, eller lægge Hindringer i Veien for en fri Bevægelse." At den danske Regjering skulde, ved at tvinge tilbage den gamle Agendes Bogstav, ville udelukke og hindre denne fri Bevægelse, det har jeg aldrig kunne overtale mig til at tro, og jeg troer det end ikke i denne Time. Min Konges Agtelse for Samvittighedsfrihed har jeg kjendt og elsket som yngre Mand og som Olding; og under en saadan Konge kan et Ord, saa fuldt af evangelisk Kraft og Klarhed, som det, der udgaaer fra en geistlig Mand i det kjøbenhavnske Ministeriums Midte, og har fundet Gjenklang hos den danske Geistlighed: den danske Præst mislige Forhold til Ritualet, og "om liturgisk Frihed, ikke være udsat for at behandles som tomt Mundsveir. Men Samvittighedsfrihed agtes ikke tilbørligt, fordi Man indrømmer - hvad Jngen kunde hindre, om han vilde det – Ret til at tænke som Man vil, naar Man derimod nægter enhver fri Virksomhed i den virkelige Verden; denne politiske Metaphysik – som en tydsk Forfatter kalder den - der kløver Menneskers Natur, ligesom den kløver Begreber, er en fuldkommen Tilintetgjørelse af Samvittighedsfrihed; det er at opstille den som Grundsætning, og slaae den ihiel med et Ordspil. Den christelige Frihed siger Luther i sit Skrivt "wider die himmischen Propheten lider Vold ved tvende Ting: naar Man byder og tvinger til at gjøre, hvad der ikke er budet af Gud, og naar Man forbyder og hindrer fra at undlade, hvad ikke er forbudet af Gud."¬