Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-12-29
Den berømte Lærde Professor Meinerts i Gottingen siger i sin Historie af Menneskeheden: at Menneskene, hvilke beboe denne Klode, det ere meget forskiellige fra hinanden paa Legeme og Siæl; men at de forskiellige Deele af Jorden og Lande paa den ere endnu mere forskiellige fra hinanden i Henseende til deres Frugtbarhed; denne Sætning er unægtelig; thi da nogle Lande paa Jorden ere høist frugtbare og andre ere absolut Ørkener, saa er Forskiellen paa Landenes Frugtbarhed saa stor som paa Livet og Døden, og en saa stor Forskiellighed kan naturligviis ikke finde Sted imellem levende Mennesker. Denne store Forskiel imellem frugtbare og ufrugtbare Egne, imellem Paradiser og Ørkener, er ligesom Forskiellen paa Lyset og Mørket, paa Dag og Nat, paa Sommer og Vinter, paa Fornuft og Ufornuft, en af disse skiærende Contraster i Jordens Indretning, hvorved dens Jnterresse forhøies. En aldeles Eensformighed, selv om den end var den fuldkomneste, vilde i det mindste for den menneskelige Natur være aldeles upassende. Landenes Frugtbarhed beroer paa følgende Omstændigheder: 1. at de ere saaledes beliggende, at Solen er istand til at kunne tilstrækkeligen opvarme dem, saaledes alle de Lande, som ligge uden for de kolde Zoner; 2 at de besidde en Overflødighed af Fugtighed, f. Ex. Sydamerika i Modsætning med Afrika, 3 at de fra Oldtiden af have været stærkt begroede med Skove, saa at de ved Forraadnelsen af det faldne Løv have erholdet et rigt Forraad af Muldjord; eller at Floder, som Nilen, eller Havet, som i Marskegnene afsætte paa dem et frugtbargiørende Dynd; 4. endeligt at de ikke ere omgivne af saadanne Forhold, hvorved deres naturlige Frugtbarhed kan blive forstyrret. f. Ex ved en haard Masse under Jordskorpen, som Ahlen under Jyllands Heder, eller ved Flyvesand, eller ved skadelige Land- og Søevinde. De frugtbareste Lande paa Jorden ere foruden Marskegnene under ethvert varmt Klima: Jndien, Ægypten, og Sydamerika. Det var interressant at ansætte forskiellige Klasser hvortil ethvert Lands Frugtbarhed kunde henføres, for deraf at kunne udarbeide en paalidelig Beregning om hvor høit, Jordens Frugtbarhed kunde anslaaes, og for at faae det Spørgsmaal besvaret, om Jorden er mere frugtbar eller ufrugtbar. Formodentlig vilde Resultatet falde ud for det sidste. Man behøver blot at kaste Blikket paa et stort Kaart over enhver af Jordens Hoveddele, for at overbevise sig om hvilken uhyre Plads af Landets Overflade, at Bierge, Ørkener, Heder og Moradser borttage; og at den øvrige Deel af det, hvor liden er ikke de Laudes Størrelse, hvori Naturen med ringe Møie overøser Menneskene med sine Gaver, imod de store Jordstrækninger, hvorpaa Menneskene maae æde deres Brød i deres Ansigtes Sveed og maae med stor Flid og ved mange konstige Midler aftvinge Jordens Skiød deres Fornødenheder; en velgjørende og hensigtsmæssig Natur=Indretning med Hensyn til Væsner som Menneskene, der vel ere begavede med Fornuft; men hos hvilken Sandseligheden, har dog en saa stor Overvægt, hvorved de sandselige Lyster ere saa farlige og som maae nødes til enhver Anstrengelse, hvorved deres aandelige Evner kunne udvikles og dannes, hvilket er deres Bestemmelse i Jordlivet. En høi Grad af Frugtbarhed i et Land sløvgiør vel ikke nødvendigt Menneskets Aand: men et grundigt Studium af Menneskeslægtens Stilling paa Jorden lærer dog, at den jevne Grad af Frugtbarhed er mere gavnlig for et Folk end en overdreven høi Grad deraf; vi ville lade vore Blikke foretage en Vandring over Jordens Overflade for at forskaffe os en nogenlunde rigtig Forestilling om denne Gienstand. Asten er Culturens Moderland, fra den er Menneskeslægtens Aandsdannelse og Religionsbegreben oprindeligen udgangne men ville vi betragte dens naturlige Bygning, saa finde vi, at den er ligesom lagt an paa eller bygget i den Hensigt, at dens Frugtbarhed skal staae langt tilbage for dens Ufrugtbarhed. Det Russiske Asien udgiør i det mindste den halve Deel af dette store Continent; og dette uhyre Land strækker sig saa høit op i den kolde Zone, ligger saa fladt og ubeskyttet imod Jishavet og er i sine sydlige og østlige Egne saa fuldt af Bierge og saa stærkt afskaaret fra Søn dens Varme, især ved de høie Altaiske Bierge, at det er og bestandigt vil blive et lidet beboeligt Land, og saaledes at Siberien er bleven til en Benævnelse for et øde, koldt og udefolket Land (men dog et rigt Land, rigt paa Metaller og Peltsværk.