Aarhuus Stifts-Tidende, 1817-01-04
Nu havde Mads en heel Deel gode Venner, Og een af dem som det gemeenlig hænder, Fandt Moerskab i at sætte Tvist og Spliid Jmellem Folk; han speider ud den Tid, Da han i Tryghed være kan for Grethe; Nu hendes Ægtefælle han opledte, Og siger: "Folk ei holde Dig for klog, De kalde Dig et Faar, en Giæk, et FlogAt Du vil taale Hug og onde Ord: Af den, Du satte Foden under Bord. Læs dog engang den Trold en dygtig Lexe, Og lad Dig ikke længer saa cortere!" Bie kun til næste Søndag!" svarer Mads Kom saa hos mig paa Hverdagskost til Gilde; Og drister sig da Grethe mig at drille, Saa skal hun ogsaa komme ret tilpas, Hun dog engang skal see, den Akkermær, Hvem af os to i Huset Herre er!" Ret saa!" giensvarer Fætter Luxepande, Nu kan jeg ste Du Mod i Brystet har; Din Kiælling maa Du ave, skielde, bande; Paa Kosteskaft og Jldtang ikke spar: Saa skal Du see, at alting bliver godt, Og Du undgaaer at være Folkespot." Slukøret Mads gaaer hiem til lille Grethe, Og siger: "Mutter, Fanden mig forledte!" Han beder ydmyg, at paa Søndag han For Løiers Skyld een Gang maa lege Mand. Vil! Jeg for denne Gang Dig vil bønhøre, Og haaver, at det ikke skeer omsonst, Men at Du smukt paaskiønne vil min Gunst, At holde sligt et Tossefaar i Øre; Men kom ihu, naar Søndag vel er endt, Tiltræder jeg igien mit Regiment!" Din Villie skee i Alting, lille Mutter Udbryder Mads, og er ret kisteglad. I Høitidsklæder, To og To i RadJndtræder Madses Slægt. Af Piger, Gutter Og Rollinger der var et Pokkers Sleng; De flokkes Alle: Unge, Gamle; Og hele Middagsbordet rundt forsamle Sig Svogere og Svigersker i Fleng. At holde sig i Skindet Grethe piner, Jsær da hun gienkiender knap sin Mads; Men jeg paa denne Søndag vel faaer Has!" Hun tænker ved sig selv, og holder gode Miner, I Dag var Mads var ei at skiæmte med Han skreg saa Huset rystede derved: Hei, Grethe, rap Dig! fort, hvor er Du henne? Gio Moster Giertrud Fløde til sin Grød! Bring Saltadsfadet, Pølse, Spegekiød, Til Farbroer Peer Du et Kruus Øl maa sende, Raa, hvad er det, Du pukkere Du seer suurt? Tag Dig i Agt, Nei, see engang til Tasken! Du længes kanskee efter at faae smuurt Din Ryg i Dag, Du kiender nok Krabadsken!" Af Harme Grethe beed sin Læbe blaa, Og mumled: "biel Du det betalt skal faa Men høit hun sagde, smillende og kierlig: Tie stille, Fattet, Hør den lille Knægt, Hvor han kan skiænde. – For min Madses Slægt Er ingenting i Verden mig besværligt. Mads, for sin Magt at vise, fandt for godt Med alle Retterne at drive Spot. Han sagde: "Fyl de Ætter svedne stinke! Den Steg er jo saa tør som Flynderskind! Den Kaal er suur- og harsk er denne Skinke! Den Høne er saa vissen som en Pind! - Dig ynker jeg især, min Søster Mette: Du ei med Pølsen komme kan tilrette? Og Faster Nille bed sin sidste Tand Ud paa den seige Skindlap af en And! - See! med de Boller kan man spille Kgler! Den Gase var nok Fløkkens Granpapaa Hvor skriver sig den gamle Hane fra Saal des eet og alt han giennemhegler, Og vrager Suppe, Kage, Steg i Fleng. Moer Grethe svarer: "Naa, min rare Dreng, Godt Ord igien. - Om alting, destoværre, End ikke er saa godt jeg har et Drog Til Pige, det Du veed, jag bort det Flog Du er jo lille Mand, i Huset Herre. Her i et Kys paa Kinden hun ham beed, Saa ind til Marv og Been det Staklen sveed; Men han endnu holdt sine Ører stive Og dadled alting: Fisk og Smør og Ost! Hen bad paa Strømt, den onde Aand at rive Slig Viin, der smagde ret som Pæremost Ja, meget værre: ret som Pærevælling! Men hvis er Skylden, Din allene, Kiælling! Og hvis det næste Gang saaledes gaaer, Saa vil jeg ikke staae Dig inde for, At der jo vanke kan et Par af Clauses!" Moer Grethe ved hans Dristighed forhauses! Men hvidsker ved sig selv. Dit sælle Skind! Jeg nok skal lære Dig at stikke Piben ind Hun hastig foringer ind i Fadeburet - Hvorfra et Kighul var i Væggen muret Og bag ved Ruden af det klare Glas Hun viser Mester Erik frem for Mads. De Andre, som om dette Hul ei drømme, See ingenting; men Mads, som just vil tømme Sit Glas, og pludselig sin Grette seer, Med Tampen grine fælt som Luciser, Al Vinen spilder, og i Flæbetone.