Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1845-07-24
Blandinger. Af Dannevirkes Beretning om Skamlingsbankefesten tillade vi os at udhæve Følgende: "For tredie Gang frembød Høiskamling i Fredags dette stolte Skue, ved hvilket de Fordringer, Ønsker og Længsler, der stedse livligere besjælle Folket i det nordlige Slesvig, idetmindste een Gang aarlig føle sig drevne til at manifestere sig paa en Tid, da et farligt Parti altid ivrigere arbeide paa at gjøre Hertugdommet Slesvig til et Forvirringens Hjem. Ligesom Høiskamling løfter sit Hoved op over de øvrige af Slesvigs Bakker og Banker og ved sine yndige og herlige Udsigter henriver til en Beundring, som intet andet Sted i dette Land kan fremkalde, saaledes bliver Festen paa denne Høi alene den, der gjennemtrænges af en ægte Folkeligheds- og Oprigtigheds=Aand, medens de mange øvrige Fester, der nu som en fjendtlig Efterabelse afholdes hver Uge saa her, saa der i Hertugdommerne, ikkun er en Skuffelse af brogede Fanefarver og Liedertafelraab uden Folkesympathi og Sanddruhed. Høiskamling er Natur, farvede Tøier, indexercerede Sangkorpser, Advocat=Taler o. s. v. ere Kunst; Naturen er den altid Sanddru Moder, medens Kunst, naar den skal udgives for Virkeligheden, bliver til Gøgleri, til Drivhuus planter, som henvisne i den frie Luft." - Kl. 11 forsamlede sig Festbestyrelsens Medlemmer og Festpladsens øvrige Actionairer og besluttede i den saaledes aabnede Generalforsamling at udnævne Danmarks store Skjald, Nic. Fr. Sev. Grundtvig, som den danske Folkeligheds og Nationalitets varmeste Ven og Forsvarer, til Æres-Actionær og Medeier af Høiskamling og at et Æresdiplom skulde tilstilles den Hædrede. Denne Beslutning blev lydelig udraabt af Gaardmand Laurids Skau i Generalforsamlingens Navn. - Tribunen besteges først af Sognefoged og Gaardmand Frands Petersen fra Stenderup, som indviede Festen ved et tydeligt og vel holdt Foredrag af følgende Jndhold: Høistærede Forsamling, Af Bestyrelsen for den her arrangerede Fest har jeg faaet det hæderlige Hverv at byde Forsamlingen velkommen og bede den om at tage tiltakke med de Foranstaltninger, som Bestyrelsen har arrangeret til Forsamlingens Beqvemmelighed og Fornøielse. Høistærede Forsamling, jeg er ikke nogen øvet, og endnu mindre nogen begavet Taler; jeg vil derfor bede Forsamlingen om at undskylde, at jeg ikke indlader mig paa noget vidtløftigt Foredrag; jeg er forvisset om, at her nok vil fremstaae Talere, som baade have Evne og Villie til at tolke Festens Betydning og hvad dertil henhører. Jeg vil kun i Korthed erindre Forsamlingen om de sørgelige Begivenheder, som have rammet os siden vi sidste Aar vare her forsamlede paa denne Banke, nemlig at den slesvigske Forenings Møder bleve forbudte og dens Virksomhed derved hævet; og at en af den danske Nationalitets og det danske Sprogs første og ivrigste For kjæmpere, Peter Hjort Lorenzen, ved Døden er afgaaet; men tillige vil jeg bede Forsamlingen at erindre de glade Følelser, det frembragte, ikke alene hos den slesvigske Forenings Medlemmer, men jeg tør nok sige hos enhver danskfindet og dansktalende Mand, da Hs. Majestæt allernaadigst behagede igjen at tillade den slesvigske Forenings Sammenkomster og dens Virksomhed, og i Haab om, at ligesom Hs. M. Kong Christian den Ottende ved Sprogreskriptet af 14 Mai 1840, til hvis Erindring vi her idag ere forsamlede, indsatte det danske Sprog i sine naturlige Rettigheder i den dansktalende Deel af Hertugdømmet Slesvig, Hs. Majestæt ligeledes i sin Viisdom vil udfinde Midler til at udjævne den ulyksalige Strid, som er opstaaet imellem hans dansktalende og tydsktalende Undersaatter i Hertugdommet Slesvig, og at Hs. Majestæt fremdeles vil beskytte den danske Nationalitet og det danske Sprog i deres naturlige Rettigheder i den dansktalende Deel af Hertugdommet Slesvig; i Haab derom vil jeg bede Forsamlingen med mig at istemme et længe Leve for Hs. Majestæt Kong Christian den Ottende. Kong Christian den Ottende Leve!" Lollands-Falsters Avises Corresponden skriver fra Kjøbenhavn: "Frederik den Sjette faaer sig da en Mindestøtte (ved Skanderborg), og han har tilvisse fortjent den mere end Christian den 5te og Frederik den 5te, hvis Støtter knelse paa Kjøbenhavns skjønneste Pladse. Og hans Støtte bliver reist paa det meest passende Sted, midt iblandt hans kjære Bønder, for hvilke hans ærlige, godmodige Hjerte altid slog varme, og for hvilke han har gjort mere end alle hans Formænd tilsammentagne. Hvad der, uagtet alle de store Ulykker, hvoraf hans Regjering var hjemsøgt, dog gjorde ham saa folkeyndet, var, at han stod i den fuldkomneste Harmonie med sit Folks Charakteer; han var i Sind og Skind Dansk, og naar Nogen vilde af os forlange at vide, hvorledes en ægte Dansk er beskaffen, saa vilde vi ikke vide at præsentere ham noget fuldstændigere Normal-Exemplar end Frederik den Sjette. Havde han levet i en lykkeligere og roligere Tidsalder, saa vilde han have faaet et Eftermæle som Titus og Antoninus; men til Ulykke for sig og sit Land levede han i en Tid, hvor vældige Storme foer hen over Europa, og han var ikke Mand for at styre en Stat i Uveir. Den værste Bebreidelse, Man kan gjøre ham, er, at han har efterladt sit Land i en sørgelig Forvirring, som han upaatvivlelig kunde have forebygget i 1815, en Forvirring, der truer Staten med Opløsning, og som har paaført hans Efterfølger, vor nuregjerende Majestæt, mange mørke Timer, og sikkert vil berede ham endnu mange flere."