Norske Intelligenssedler, 1808-08-16
Ved ovenmeldte den 19de April d. A. af mig og Medhielperne afholdte Commission, blev den ud commanderede fattige Underofficier Johannes Erichsens Kone med 4 Børn, tillagt Understøttelse: men ved den 14de Mai af Lænsmanden paa Amtets eller Fogdens Vegne med Mænd afholdt Understøttelses=Forretning, blev bemeldte Erichsens Familie udeladt, hvilket jeg m. m. anmærkede paa bemeldte Forretning da den blev mig forevist til Attestation. Hr. Foged Lyng, har derpaa svaret mig: da Understøttelse ikkun gives til Soldater og Landværns=Koner og Børn, kan for Johannes Erichsen som er Underofficier, hans Familie ikke beregnes noget. Da bemeldte Erichsen bød mig Farvel, bad han mig sørge for at hans fattige Kone og Børn ikke skulde lide Nød i hans Fraværelse; derpaa gav jeg ham min Haand og Løvte, som jeg hidtil har holdt og skal holde, om det end bliver ganske for min egen Regning. Under 19de Mai d. A. tilskrev Hr. Amtmand Sommerfelt mig saaledes "Da jeg af indkomne Breve maa slutte, at de almindelige Regler som Regjeringscommissionen ved Skrivelse af 19de f. M. har fastsat angaaende Understøttelse for de udcommanderede nationale Krigsfolks Efterladte, ikke er Geistligheden meddeelt, saa giver jeg mig den Ære at communicere: at disse Understøttelser forsaavidt de tilkomme efterladte Koner med Børn, ere overdragne til Amtet, og bliver herefter uden for Fattigcommissionernes Ressort, allene at Sognepræsterne og Medhielperne meddele Fogderne de fornødne Attester og de Trængendes Forfatning: Efterladte moderløse Børn derimod, blive som andre Forældreløse Børn at forsørge af Sognets Fattigvæsen ved at hensættes i Lægd eller bortleies til Opfostring. Enhver indseer heraf, at det ikke bør eller kan regnes Præsterne til Last at Mange af dem, der ere bleve antegnede til Understøttelse, endnu maae savne den. J Hensyn til Afsendelsen af Fødevare til det militaire Magazin, bleve Almuesmændene dertil opmuntrede flere Gange af mig og mine Medbrødre i Provstiet. Den Sag blev paadreven ved et Brev af 19de Mai d. A. fra Hr. Foged Lyng til Lænsmand J. Randklev af følgende Jndhold: "Efter Amtets mig i dette Øieblik indløbne Skrivelse, behøves endnu Tilførsel til det militaire Magazin, som nu er flyttet til Leuthen Sogn, af Meel, Gryn, Rugkavringer, Rug og Havre. Det ønskes derfor at Ringebo- ogsaa kunde levere noget af bemeldte Slags, hvilket maatte skee saasnart muligt. Men af andre Sorter, saasom: Kjød, Flesk eller deslige, modtages nu ikke meere paa Magazinet. For en Tønde Rug betales 12 Rdlr., for Havre 6 Rdlr., for Meel tilstaaes omtrent 24 s. mere for Vogen end forhen, altsaa 1 Rdlr. 84 s. for Vogen, Rugkavringer betales med 10 sk. Skaalpundet. Disse Levnetsmidler transporteres for den Betaling som er bestemt for offentlige Transporter ved Forordningen af 31te August 1804, nemlig 16 sk. pr. Miil, 2 s. Tilsigelses- og 2 s. Drikkepenge, og maatte Vedkommende som føre Transporten indfinde sig hos mig, for at faae Attest til Foreviisning paa Skiftestederne i Hedemarkens Amt, paa det at de, hvis Evne tillades det strax, kunde afsende ovenmeldte behøvende Fødevare til Magazinet, da Væggring i dette Fald uden Tvivl vil blive misbilliget. For nu at bringe Almuesmændene til Enighed og en fast Bestemmelse, paatog jeg mig, da ingen anden gjorde det, at antegne hvad enhver kunde levere, og overlagte hvorledes de med mig kunde paa een Tid transportere Varene, hvorefter jeg leverede Listen derover til Lænsmanden at reenskrives og sendes til Fogden. Af ovenmeldte Hr. Foged Lyngs Skrivelse sees: at det ikke er enten Præsternes eller Almues mændenes Skyld, at ingen saa kaldede Fedevarer af Kjød, Flesk, Ost o. dl., bleve herfra leverede. Jeg vil ikke hermed forbigaae at anmelde, at ret mange af de udcommanderedes efterladte Familier have fra Gulbrandsdalens forskjellige Præstegield sendt dem betydelige Transporter af Levnetsmidler. Angaaende Anskaffelse af Klædessorter til Armeen, da have Præsterne dertil bidraget, hvad der har staaet i deres Magt og indberettet Udfaldet til behørigt Sted. Ringeboe Præstegaard den 8de August 1808. B. Ancher. Jslandsk Mose er en af de mest funde og nærende Fødemidler for Menneskene, Rensdyr Mose derimod for Dyrene; især Drøvtyggerne. Ren Lav (Rensdyr Mose. Lichen rangiserinus). Det sieldent patriotisk handlende Selskab i Moss, til Udbredelse af Brugen af Jslandsk Mose, dets Jndbydelse og Gienstandens Vigtighed skylde vi, at bekjendtgjøre vore Forsøg med Rensdyr Møse. 1. Mosen blev pillet, renset fra fremmede Legemer, vasket flere Gange og hakket. Derefter blev sat saa meget Vand paa den, som det var nødvendigt til at koge den i, hvilken Qvantitet, ved Tilspædning, blev bestandig vedligeholdt, imedens en jevn Kogning blev fortsat over i 3 Timer. Derpaa blev Vandet krystet (vreden) af den, og dette hensat for at afkjøles, da erfarede man, det havde en fæl graabrun, skiden Farve, høist ubehagelig Smag, og paa ingen Maade kunde det opdages, at det indeholdt noget Nærende. Maaske andre tør, hvad dette sidste angaaer, være heldigere, 2 Den afkrystede Mose, der ikke var bleven mør, havde endnu sin ubehagelige Smag, den blev tørret, gneden til Meel, og kogt til Grød, som var usammenhængende, og ildesmagende. 3. Lige Dele (i Maal) af denne og Rugmeel, blev blandet, æltet stærk, og det lykkedes at faae nogle smaa Kager, som havde det fornævnte særegne Ubehagelige ved sig. 4. En anden Portion blev pillet, vasket, tørret og gneden til Meel, og ved at sætte 3/4 Parter, eller 3/3 Parter godt Rugmel til, fik man smaa Kager, som efter Stegningen havde de omtalte ubehagelige Egenskaber. 5. Efter at Mosen paa omtalte Maade var gjort til Meel, blev der kogt Grød af det, som ikke var bedre end den før omtalte, hvortil blev tagne 3 Dele Vand og 2 Dele Mose (i Maal) og at denne blev atter ved at sætte lige Deele Rugmeel til (Maal) frembragt en usammenhængende Deig, hvoraf man fik ildesmagende Kager. 6. Endelig blev en liden Deel udblødt og udvasket i Lud og siden i Vand, hvorved den vel tabte sit særegne Bittre, men ikke gjort meere skikket til at indgaae Forbindelse med Melsorter, eller blive til Menneskeføde. Vore Forsøg have altsaa ikke været af den Art, at de have ledet til et saa heldigt Resultat, at vi tør anprise den til Menneskeføde; men ansee den, ligesom Halm, Saugspaane og andre Ting, der ere blot Bugfylde og lettelig kan blive Aarsag til Forstoppelse. Gid mere Kyndige kunde blive heldige nok til at opfinde en Maade, paa hvilken RensdyMose kunde blive nærende for Menneskene, da vil Norge, enhver Følende og vi, takke dem. M. R. Flor. Münster.