Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-03-03
Oversigt over Dagens udenlandske Nyeheder. J Underhusets Møde den 6te Februar angreb Sin Francis Burdett (som dengang endnu ikke var arresteret, Ministerne i de stærkeste Udtryk formedelst deres Forhold mod Dronningen; han sagde: at dersom de havde ladet Dronningen i Roe, og viist hende den tilbørlige Agtelse, saa var hun snart bleven forglemt, og havde af Ærgrelse igien forladt Landet, at de havde anklaget hende uden at have saamange Beviser i Hænderne, som kunde være tilstrækkelige til at lade en Hund hænge. Saalænge Dronningen var Princesse og i den Tid, da hun skal have ført sit syndige Levnet blev der bedet for hende i Kirkebønnen; men saalænge den gamle Konge levede vovede de ikke paa at foreslaae denne Udeladelse, da den værdige Monark beskyttede sin Svigerdatter imod hendes Anklagere. - Hr. Brougham sagde i samme Møde, at Ministerne vel havde erklæret: at de ikke ville foretage sig noget videre mod Dronningen; men at han dog ikke kunde afholde sig fra den Formening: at der endnu ligger noget skiult i Baggrunden, og det i en Egn, hvor Ophavsmændene ikke kunne giøres ansvarlige. - Den 13de Februar gjorde Hr. John Smith den Motion i Underhuset, at en Addresse skulde overleveres til Hs. Majestæt, hvori Huset skulde gives tilkiende, at det var af den Formening, at det under de nærværende Omstændigheder vilde være raadeligt, at Hs. Majestæts Navn blev paa nye indført i Kirke bønnen, da det vilde være en Forholdsregel, som vilde biedrage til at hæve Publicums Misfornøielse over denne Gienstand. Hr. Smith sagde iblandt andet i sin lange Tale, at han satte sit Haab til Gud om, at Hs. Majestæts Navn maatte igien blive indført i Kirkebønnen, for at der dog engang kunde igien blive Roe i Landet; thi dersom det ikke skeer, saa ville Forsamlingerne, Addresserne og Processionerne til Brandenburghouse saalænge vedvare, indtil Ministerne give efter for Folket. Da det kom til Forhandling herom hørte man Oppositionspartiet næsten allene at tale; Hr. Wilberforcetraadte over paa deres Side, Ministerne tang stille og overlode Forsvaret for den modsatte Mening til nogle Parlamentslemmer af deres Partie, som ellers ere kun lidet bekiendte; dog blev, da det kom til Stemmesamling Hr. Martins Forslag forkastet med en Majoritet af 120 Stemmer; thi 178 Stemmer vare for Forslaget og 298 imod det. Hr. Wilberfore, der tilforn, som bekiendt, havde inden Processens Begyndelse forsøgt at forebygge den ved en Mægling, erklærede sig vel for, at Dronningens Navn skulde optages i Kirkebønnen; men allene fordi han betragtede det som et Middel til at beroelige Folket; det var nu engang bleven dets almindelige Ønske, og man burde følge Pitts kloge Exempel, som gav altid efter for Nationens Mening, om den endog streed mod hans egen, som dengang, da han indledte Freden med Frankerige, uagtet han selv holdt for, at Krigen burde fortsættes; men han viiste sig ogsaa derved værdig til at være Minister for et frit Folk, forresten retfærdiggjorte Hr. Wilberfore Ministernes Fremgangsmaade, dadlede meget de Svar, som Dronningen havde givet paa de Addresser, som hun havde modtaget, og sagde at han vilde ikke paatage at bedømme. om Dronningen er skyldig eller ikke; men blot sige, at han er af Almuens Mening: at dersom Dronningen har syndet, saa er der saameget mere Grund til at bede for hende. (Endskiøndt Parlamentet saaledes har erklæret sig imod Optagelsen af Dronningens Navn i Kirkebønnen, saa troer man dog at Kongen vil nu frivillig give befaling til at hendes Navn skal indføres deri, som en Naadesbeviisning, hvorved megen Uroelighed vil forebygges, især da man har Grund til at frygte for, at Raabet om en Parlamentsreform vil tiltage paa nye, saasnart som Dronningens Anliggender ere afgjorte og at Bestræbelsen derefter, ved at forbinde sig med disse, vil blive saameget mere farlig).