Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-08-11
J forrige Tider siger Professor Lichtenstein i sin Reise i Caplandet, da der gaves mange Løver, og Colonisterne endnu ikke vare saa ganske udlærte paa at dræbe dem, anstillede man store almindelige Jag der paa een Løve, søgte at lokke den ned i en Slette, og sluttede en stor Kreds omkring den. Ligesom den vilde bryde igiennem fra den ene Side, blev der skudt paa den fra den modsatte, og imedens den nu af Vrede vendte sig derhen, traf saa mange Kugler den fra den høire og venstre Side, at den styrtede. Men nu gaaer man sielden flere end selv anden paa Løvejagt; og ret færdige Skytter, som ere sikkre paa deres Skud, og som kunne forlade sig paa, at deres Gevær ikke slaaer Klik, vove ogsaa paa gandske allene at forfølge Sporet af en Løve, og at opsøge den i dens Afkrog. Et saadant Foretagende er vist nok farligt, og man oplever ofte ulykkelige Tilfælde af dette Slags. Her kun et Par Exempler istedet for mange. Fold-Commandanten Tjaard van der Velt og hans Broder Johannes, forfulgte ikke langt fra deres Boepæle ved den østlige Nedgang af Sneebiergene, Sporet af en stor Løve, som havde anrettet megen Skade paa deres Hiorder, og fandt den endelig i en Fordybning, bevoret med Buske. De toge deres Stilling, ved begge Sider af Udgangen, og dreve deres Hunde derind, for at jage Løven ud, det lykkedes. dem ogsaa, Løven styrtede frem til den Side hvorden omtalte Broder stod, lagde sig paa Spring, og blev skudt af ham. Men ulykkeligviis havde Skuddet ikke ret truffet, men kun streifet Øret og den ene Side af Brystet. Efter en kort Bedøvelse af faae Secunder kom Uhyret sig igien, og Tyrtede, nu rasende af Smerte og med saadan en Forbittrelse. løs paa Jægeren, at han neppe havde Tid til at kaste sig paa sin Hest, og at giøre Forsøg paa at flygte. Men Løven naaede ham i faae Spring, sprang oppaa Ryggen af Hesten, saa at denne nedtrykket at Byrden ikke meere kunde komme ud af Stedet, og slog sin Lalle i Laaret af den Ulykkelige, og tog fat med sine Tænder i hans Underklæder. Jmedens han nu med al Kraft holdt sig fast til Hesten for ikke at blive reven ned, hørte han sin Broder gallopere bag ved sig, og raabte til ham, at han for Guds Skyld maatte skyde løs, hvad enten han saa traf ham eller Løven. Den flinke Tjaard springer ned af Hesten, lægger an med Kulde, og skyder Løven igiennem Hovedet, og med en forunderlig Lykke slaaer Kuglen ind i Sadlen, uden at saare hverken Hest eller Rytter. Saa lykkelig var ikke en anden ved Navn Rens burg, en Broder af zvarte Ruggens, som gik paa Løvejagt med en Fætter af samme Navn. Eventyret gik til paa samme Maade, men Løven sprang fra Siden løs paa Rytteren, og tog fat med sine Tænder i hans venstre Arm. Hans feige Kammerat som istedet for at hielpe den Ulykkelige, flygtede, forat kalde et Par Hottentotter til Hielp, som vare opstillede ikke langt derfra, ved en anden Udgang af Buskagen. Jmidlertid havde Rensburg forsøgt paa det sidste Redningsmiddel, thi imedens Dyret med voldsomme Bid sønderrev hans venstre Arm, havde han med den høiere trukket en Kniv op af Lommen, og dermed giennemboret det glubende Dyrs Bryst paa flere Steder. De som kom ham til Hielp fandt ham reven ned af Hesten, svømmende i sit Blod, Armen og den hele venstre Side sønderrevet, og den døde Løve liggende paa ham, som endnu havde Kniven i Brystet. Efter faae Minuters Forløb opgav ogsaa den modige Kiemper sin Mand, udmattet af det meget Blod, han havde mistet.