Viborger Samler, 1836-10-07
Frankrig. Den i saa høi Grad compromitterede Gesandt ved Schweitzerforbundet, Hertugen, af Montebello, synes dog ikke at ville blive tilbagekaldt; han vil som man hører, tilbringe Vinteren i Canton Waadt. Den britiske Gesandt i Schweitz, Hr. Morier, skal have tilbudt sin Mægling mellem Frankrig og Eedsforbundet. - De omtalte Uroligheder i Nantes fandt Sted den 15de f. M. Syv Muur svende vare nemlig formedelst utilladelige Forbindeldelser dømte til 14 Dages Fængsel. En stor Folkemasse samlede sig udenfor Retssalen. Øvrigheden havde truffet betydelige militaire Forholdsregler. Desuagtet angreb Folket den bevæbnede Magt med en Hagl af Stene; mange Soldater og Gensdarmer bleve, tildeels endog haardt, saarede. Militairet saae sig nødt til at hugge ind, og flere Borgere bleve et Offer for disse Optrin. Paa nogle Puncter ere Barricader blevne oprettede. Jsær var Folket forbittret mod Nationalgarden. Femten Personer ere hæftede, defleste 14 a 15 aarige Gadedrenge. Flere Batailloner med Skyts ere siden rykkede ind i Nantes; dog er Roligheden ikke videre forstyrret. – Den Understøttelse, som Journ. des Deb. faaer af Regjeringen, skal være forhøiet til 15,000 Fres, maanedlig. - Hr. Galiano er lykkelig undgaaet de forbittrede Patrioter og befinder sig nu paa fransk Grund. Engeland. Pennekrigen mellem O'Connell og The Times har antaget en Characteer, der overgaaer Alt, hvad de engelske Blades Pressefrækhed endnu har befordret til Dagens Lys og billigviis ei burde taales af et dannet Publicum. Den oprindelige Anledning har O'Connell givet, i det han nylig erklærede at ville fremstille flere afskyelige Details" af Lord Lyndhurst's Privatliv. Denne Trudseel have Times grebet, kaldt O'Connell en uforbederlig Skurk, o truet ham med, i dette Tilfælde at hjemsøge hans Privatboliger i Derrynane og Dublin med Feide og give den hele Yngel af de gamle og unge O'Connells til Priis for Publicum. O'Connell svarede under 15de d. M. ved en Skrivelse i den dublinske Pilot til to unavngivne Redacteurer af Times, hvilke han beærede med de elskværdigste Epitheta saasom infame Slyngler, literaire Mordere o. s. v. Han erklærer, ikke at ville giendrive nogen Løgn, der angik hans egen Person og opfordrer dem til at lavngive nogetsomhelst Factum, der kunde krænke hans Slægtninger private Ære. Kunde Lord Lyndhurst ikke bevise, at Artiklen ei hidrørte fra ham, da skulde han rigeligen gjengjælde ham den. Tilsidst bemærker han endnu, at Times's literaire Nederdrægtighed var bleven til Ordsprog; det var en sand Skjændsel for Storbritannien, at et sligt corrupt Uvæsen nogensinde havde fundet Anklang. Times blive O'Connell Jntet skyldig, men svare, at det er dem aldeles ligegyldigt, om han vilde skrive deres Redacteurers Biographie og dette virkeligen skulde være hans Hensigt, hvilket de troede at kunne slutte af dette Bests afsindige Sludder, hvem man for længe siden burde have paalagt en Tvangstrøie. Enhver, især Daniels Venner, vidste ret godt, at han var den største Løgner i Europa; Daniel kunde ikke spille Redacteurerne noget værre Puds, end at kalde dem Gentlemen, fordi hele Verden da vilde holde dem for Hundsforter. Skulde iøvrigt Daniel ville holde sit Ord mod Lord Lyndhurst, da vilde de holde deres mod den o'connelske Yngel. Ogsaa The Standard antager sig sine Tory-Colleger; den beklager, at der i denne Polimik er forekommet usømmelige Udtryk, men det er nu engang ikke muligt, i det engelske Sprog at sammenskrabe Udtryk, der kunde betegne en høiere Grad af Nederdrægtighed, end Navnet Daniel O'Connell.