Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-07-20
Jndenlandske Efterretninger. Vi hørte igaar - hedder det i Fædrelandet for 17de d. M. - den første ikke absolut dadlende Yttring om den kgl. Commissarii Svar paa den Deputerede Schyttes Angreb. Man meente nemlig, skjøndt det vistnok i det Hele var sandt, at den kgl. Commissarii Svar var mat og intetsigende, burde det dog indrømmes, at Hs. Excellence var kommen ganske godt fra at forsvare Sprog Patentet af 29de Marts d. A. Da det er vor Overbeviisning, at denne Deel af Commissarii Tale, ret beseet ved Lyset, maaskee er den allersvageste, eller i det mindste den, hvori han har taget sin Tilflugt, til Konstgreb, der paa ingen Maade kunne taale Kritik, troe vi med nogle Ord at burde gjøre Rede for vor Mening. Vi citere Patentets Ord: "De Medlemmer af den slesvigske Provindsialstænder-Forsamling, som ikke tiltroe sig at være det tydske Sprog tilstrækkelig mægtige, for at kunne betjene sig deraf ved deres Foredrag i Forsamlingen, og som af denne Grund ved deres Foredrag i Forsamlingen ville bruge det danske Sprog, have osv." og vi spørge da, om den Deputerede, der kan tale Tydsk og har holdt tydske Foredrag i Forsamlingen, ikke maa have en meget rummelig Samvittighed, naar han troer i Henhold til Patentet at kunne retfærdiggjøre, at han taler Dansk, dermed, at han ikke i det tydske Sprog bevæger sig med samme Lethed som i det danske," Dette er dog den Fortolkning, som den kgl. Commissarius har opstillet i den jydske Forsamling, skjøndt den staaer i aabenbar Strid med Ordene, hvoriblandt vi blot skulle udhæve Udtrykkene: tilstrækkelig mægtige for at kunne betjene sig." Det er ogsaa meget uheldig for den kgl. Commissarius, at han er aldeles ene om denne Fortolkning; ingen af de vedkommende Deputerede i Slesvig, Jngen i Slesvig, Jngen i hele Danmark er, skjønnt der var den stærkeste Opfordring, til at dreie Ordene saa meget som muligt til Fordeel for det danske Sprog, for den kgl. Commissarius falden paa denne Fortolkning. Grunden maa formodentlig søges i, at denne Fortolkning er en Umulighed; de slesvigske Deputerede, som kunne holde Foredrag paa Tydsk, have ikke troet med god Samvittighed at kunne betjene sig af det danske Sprog, fordi de ikke vilde kunne gjøre dette, uden at nedsætte sig selv ved den usande Erklæring at de ikke forstaae Tydsk. Naar man ikke ligefrem vilde erklære, siger Commissarius, at enhver efter eget Behag skulde være berettiget til at benytte sig af det danske Sprog, saa veed jeg ikke, hvilken anden Bestemmelse der havde kunnet træffes. Da dentlige Berettigelse for det danske Sprog med det tydske i den slesvigske Forsamling er den Fordring, hvis Retfærdighed og billighed selv besindige Tydske anerkjende, saa kunde Commissarius spare sig den Uleilighed at udfinde en anden Bestemmelse. Saalænge denne Fordring ikke er tilfredsstillet, saalænge er det danske Sprog heller ikke skeet sin naturlige Ret i en Forsamling, der repræsenterer et halv dansk og halv tydsk Land, som er en Deel af det danske Rige og staaer under den danske Regjering, og hvor altsaa det danske Sprog var det nærmeste til at være det herskende, hvis begge Sprog ikke skulde have lige Ret; og det tydske Sprogs Herredømme er kun nok et Beviis paa at vi Danske af bare Beskedenhed i vort eget Land hellere bukke os for de Fremmede end forlange, at de skulle rette sig efter os. Naar Commissarius fortæller, at en lige Berettigelse i en Stænderforsamling for 2 Sprog er ikke vel tænkelig, saa maa Hs. Excellence have glemt, hvorledes Hollandsk og Fransk vare lige berettigede i det nederlandske Kammer, da Belgien var forenet med Holland, eller hvorledes Tydsk, Fransk og Jtaliensk den Dag idag ere lige berettigede i den schweizerske Landdag.