Aarhuus Stifts-Tidende, 1831-11-17
En Skrøbelig i Troen," hedder det i Dagen No. 269. Snedkersvend Gislesen i Kjøbenhavn, havde for Biskoppen besværet sig over, at resid, Kapellan ved Trinitatis Kirke, Hr. Gad, havde ved det Ønske, hvormed Præsten slutter Communionen, tilladt sig en Avi gelse fra Ritualets Ord. Denne Afvigelse var nemlig foretaget efter Grunde, hentede fra den hellige Skrift, den sunde Fornuft, uomtvistelig Erfaring og erkjendt Autoritet; imidlertid bragte Præsten den Trældoms og Frygtagtighedsaand, der atter søger at befæste sig i vor Tid, det tunge Offer bogstaveligen at følge Ritualets Ord i det paaankede Punkt, vel ikke af Jver for Næstens Vel, men af Lydighed mod Loven og med Hensyn til sin Biskops befaling. Denne Sag har foranlediget ham til at udAARTIANDOANDa give et lidet, men høist vigtigt og interessant Skrift, under Titel: "Den danske Præsts mislige Forhold til Ritualet. Et fornødent Selvforsvar." Han beviser heri først den almindelige Sætning, at vort Kirkeritual i sin nærværende Form ikke bør gjøres til ufravigelig Regel, og ikke kan gjøres dertil, uden at paalægge de Geistlige en aandelig Tvang, der i mange Tilfælde ikke kan andet end nedsætte Standen i dens egne og i Folkets Øine, uden at modarbeide Folkets ved den almindelige Culturs Fremskridt forhøiede religiøse Trang, og i enkelte Tilfælde paatvinge Menigheden en tom Ceremonie=Tjeneste istet foren levende Gudstilbedelse i Aand og Sandhed. Dernæst fremstiller han de særegne Grunde som have bestemt ham til at afvige fra Ritualet og saaledes gjøre Brug af den Frihed, som han har troet mindst at kunne gjøres Præsten til Brøde, saalænge et Ritual er gieldende, der hverken kan eller bør følges i alle Deele." Som Skriftet i det Hele fortjener megen Opmærksomhed og erhverver sin Forfatter sand Agtelse, saaledes henviser man blandt flere Steder til Side 30 o. f. Her udvikler han ogsaa sin Forviisning om "at Danmarks ædle fordomsfrie Konge, hvis Viisdom forsvarede det Hellige mod de Angreb Fortidens Frivolitet tillod sig, vil ogsaa vide at betrygge os imod det Bogstavslaverie som pharisæisk Sectaand og Fanatisme nu saa gjerne vil paatvinge os." Præsten Gad for Herrens Alter", af Magister Lindberg. Dersom Denne havde citeret Præsten Gad for Herrens Domstol, da kunde hans Sprog ikke været drøiere end i anførste Skrift. "Dog maa man - hedder det i Aalborg Avis No. 179 - upartisk ikke kunne fordømme den Mand der paastaaer at enkelt Mand, og for enkelt Menighed, ikke kan have Lov til at foretage Reformer imod Anordninger og Ritualer, som Gad har gjort. Er der ikke skrevet meget angaaende saadanne Forandringer eller Forbedringer, selv af høitagtede Bisper, og alligevel stander det Gamle ved Magt, hvilket dog vistnok ikke skeer, især i en oplyst Stat, uden med god Overlæg. Men hvad der især maa bestyrke denne Mening er den Mærkelighed, at det kgl. danske Cancellie har udstædt en fornyet Jndskjærpelse af Ritualets Efterfølgelse, der ikke er ældre end fra 16 Aug. 1828. Den Omstændighed der paaankes, er : at Pastor Gad i Tiltalen til Communicanterne istedetfor Ritualets Ord: "Den forfæstede og atter opstandne Christus Jesus, som nu har bespiset og skjænket Eder med sit hellige Legeme og Blod, hvormed han har fyldestgjort for alle Eders Synder, har styrke og opholde Eder derved i en sand Tro til det evige Liv, har gjort Forandring og sagt: "Den forfæstede og atter opstandne Christus Jesus, til hvis Jhukommelse helligholde denne Handling, styrke og opholde Eder derved i en sand Tro til det evige Liv." Snedkersvend Gislesen kunde ikke taale det hellige Sacrammentes Forandring til en blot Jhukommelses Høitidelighed, gik til Pastor Gad og bad ham for Fremtiden afholde sig fra saadanne Forandringer, men da han ikke herom kunde erholde Løvte, henvendte han sig til Siellands Biskop med Klage over Pastoren. - Til Lindbergs drøie Udtryk høre: at mange Præster ei kunne følge Ritualet uden at erklære deres egen Tro for falsk og deres egen Prædiken for Logn. Naar Præsten troede, da kunde saadanne Steder i Ritualet ei forarge ham. Saalænge Forvirringen i Statskirken vedbliver, saalænge aabenbare falske Lærere danne de vordende Præster, saalænge bliver det vigtigt at vaage over dets Overholdelse. Clausenianerne anvende alle mulige Kneb og Rænker for at udrydde Troessætningerne. Men førend de selvgjorte og nybagte Reformatorer ville paatrænge sig, skulle de først have legitimeret deres Borgerret i Kirkesamfundet, thi vi have ligesaalidt i Sinde at taale Prof. Clausen, som noget Jøde, Tyrk eller Hedning som Reformator. Først ud af Kirken, saa kan han reformere hvad han finder udenfor, men i Kirken har han med sit Anhang intet at bestille.