Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-06-11
J Marseille og Rennes har været Uroligheder i Anledning af at droits reunis skulle vedblive. Folket brak Døren ind hos Directeuren, sønderrev Registerne og raabte: ingen droits reunis! Ogsaa i Paris forsamledes d. 10de og 11te en Mængde Arbeidsfolk, og begierte Arbeide, men Rytteriet jagede dem fra hverandre. Henad Belgien paa de gamle franske Grændser er trukken en Douanelinie, og ikke allene Jndførslen, men ogsaa Udførslen af adskillige Artikler til og fra Frankrig er paa det strængeste bleven forbuden. - Ogsaa i Seine og Ose Departement har man udskrevet 1,600,000 Fr. til de allierede Troppers Underhold. Den foregivne Dauphin. - 1. Saaledes som Historien fortælles af Gouvernementet og Domstolene. (Fortsættelse.) Omtrent en Miil fra Chalons forsvinder han, og Postillionen og Postføreren vente ham længe forgjeves. Han gaaer til Landsbyen Mery, og vil udkramme sit Æventyr paa Slottet Guignancourt, men her troer man ham ikke, han bliver arresteret og bragt for Fredsdommeren i Cernon. Paa Spørgsmaalet, om hvem han er, svarer han med en hemmelighedsfuld Mine, at derpaa har han intet at svare. Man udleverer ham til Chalons. Her bliver han atter spurgt om sit Navn, og han svarer med Stolthed: "at man vil kun alt for tidlig erfare det." Omsider siger han, at han hedder Louis Antoine Jean Francois de Lonqueville, at hans Fader er død, at hans Moder er en vis Madame Sainte-Emilie, som boer i Benzeville ved Pont-Audemer i Departementet de Eure. Man maae dog tilstaae, at omstændeligere kan ingen lyve. - Fra nu af, i Arresten i Chalons, affecterer Hervaugault en fornem Tone og et hemmelighedsfuldt Væsen; han vækker Nysgjerrighed, giver Vink, og kort sagt, det varer ikke længe, inden man hvisker hinanden i Ørene: det er Dauphin, Ludvig den Sextendes Søn. - Slutteren troer selv denne Fabel, og fortæller den videre. To Kjøbmændskoner fra Chalons, Saignes og Felize, indvies i Hemmeligheden, Rygtet udspredes snart, ingen tvivler mere hans Udseende, hans Væsen - man behøver blot at see ham, raabe de troende Sjæle, ved første Øiekast kan man kjende ham. Alle Jndbyggerne i Chalons af de fordums privilegerede Classer hverves lidt efter lidt til Fortrolige og Tilhængere, alle kappes om at understøtte den sidste ulykkelige Green af deres Kongestamme. Hans Taffel besættes hver Dag med allehaande Lækkerbeder, hans Værelser møbleres meget ziirlig; man holder Læremestere til ham; Slutteren er lydig og ærbødig; hans Arrestant faaer Lov at spadsere naa han behager, men bestandig forklædt i Fruentimmerdragt; Fængselet forvandles næsten til et Lystslot. - Jmidlertid vare de Jndviede ikke altid vaersomme nok; i deres Hjertens Glæde lode de mangengang et og andet Ord slippe sig af Munden; Øvrigheden blev opmærksom, og, efterat hiin Maskerade havde varet nogle Maaneder, holdt man skarpere Forhør over Hervangault. Snedig og med Gebærder, som stadfæstede det Modsatte, erklærede han nu selv, at han er en Skrædersøn fra St. Lo. Man skrev til Faderen; Sandheden, af hans Udsagn blev bekræftet, og man dømte ham til en Maaneds Arrest. Denne milde Straf ansaae de Jndviede snarere som en Seier de havde vundet; under Forhøret havde de bævet for, at Arrestantens virkelige Stand skulde blive opdaget. For, efter udstanden Straf, at unddrage ham Politiets Aarvaagenhed, forsyner man ham rigelig med Penge, ja endogsaa med Juveler, og hielper ham videre fort. Han er meget vel tilfreds med dette Udfald, og begynder nu at spille sin Rolle i Departementet Calvados, og fornemmelig i Vire. Her gjor han kun faa Proselyter, bliver atter arresteret, og dømmes dennegang med Strenghed til to Aars Arrest. Da Jndbyggerne i Vire blot ansaae ham for en ung Døgenigt, saa vilde han have tilbragt disse to Aar i en meget slet Forfatning, dersom de Trofaste i Chalons ikke uafladelig havde understøttet ham, hvorved Madame Saignes førde den trøsterige Brevvexling. Denne Kone meende ham det virkelig godt, hun ønskede ogsaa, at han skulde anvende sin Fangenskabs=Tid paa at undervise sig, men han overgav sig til Drik, og efter to Aars Forløb forlod han Fængselet endnu slettere, end da han kom derind. Madame Saignes hentede ham selv fra Vire, forat bringe ham tilbage til Chalons i Kredsen af hans trofaste Venner. Der blev alleting paa det Herligste forberedet til hans Modtagelse; han kommer, bliver complimenteret, man strøer Blomster for ham, man behandler ham med udmærket Ærbødighed, og Overflødigheds=Hornet udtømmes atter over Skræddersønnen fra St. Lo. - Politiet kom snart paa Spor efter ham, men de Trofaste fik Nys derom; man raadslog og fandt for godt, at sende Dauphinen paa en Reise. Hans Reiseroute indrettede man saaledes, at han allevegne fandt Fortrolige, som vare underrettede omhans høje Byrd, og viisde ham den sømmelige Opmærksomhed. Saaledes var han een Gang i Reims, to Gange i Vitryele=Francois, og ofte paa adskillige Landgodser, og hvor han kom afvexlede Baller, Concerter og allehaande Fester. J Vitry boer han pragtfuldt og beqvemt i Madame de Rambecourts Hotel; hendes Gemal følger ham som hans Skygge, opvarter ham med den største Omhu, og spiller, saa at sige, hans Kammerherre. Paa Sanct Ludvigs Dag, der var Dauphinens Navnedag, giver man en glimrende Fest, hvorved Damerne synge Sange til hans Ære. J de fortrolige Kredse kalder man ham bestandig, mon prince, Man lader hans Portrait spadsere omkring som Dauphinens; man fortæller, at Paven har selv trykket et Mærke paa hans ene Been, for engang igjen at kunne kjende ham derpaa; man meddeler hinanden et Brev fra en Biskop, som ligeledes er bleven ført bag Lyset og skriver til den unge Landstryger i de ærbødigste Udtryk, og dette Exempel overtyder endogsaa mange, som endnu tvivlede. Der dannes allerede et Slags Hof om Ludvig den Syttende, han har Favoriter, vil snart besætte de store Hofcharger, og der findes endogsaa Navne af Betydenhed mellem hans Tilhængere. Alle blusse af Enthusiasme, og ere villige til at bringe ham de største Offere. Mænd af Rang og Byrd prise sig lykkelige ved som Kammertjenere at yde ham den laveste Tjeneste. Gniere blive ødse, naar de blot kunne have den Lykke at beværte ham. Naturligviis kunde alt dette ikke undgaae det aarvagne Polities Opmærksomhed; Politieministeren i Paris, Fouche, erfoer alt hvad der tildrog sig i Vitry, og paa eengang gjorde en Arrest-Ordre Ende paa den hele Commedie. Men end- ogsaa ved denne Fængsling opførde Hervaugault sig med en Stolthed, med en Værdighed, som bestyrtsede alle; hans bedrøvede Tilhængere omringede ham med den dybeste Ærbødighed; een af dem bad meget rørt om Tilladelse at torde omfavne ham; men Skræddersønnen rakde ham ganske skjødesløs, sin Haand at kysse paa. Den allerførste Aften efter hans Fængsling blev der foranstaltet et prægtigt Gjæstebud i Arresten. Man beder og han maae sættes paa fri Fod, man vil stille Borgen for ham, men forgjeves. Man kan altsaa ikke gjøre andet, end paa enhver mulig Maade at lette ham hans Fangenskab. Han blev stedse serveret overmaade kostbart, og var allerede saa forvænt, at da man engang bragte ham en Høne, en Due, Salat og Creme til Aftensmad, fandt han ikke dette tilstrækkeligt, men kastede det paa Gulvet. Notariussen Adnet kaldte ham endogsaa i Fængseler, Monseigneur, og blev naadig belønnet derfor, ved at faae Navn af mon petit page, mon petit valet de chambre Gamitie. Min lille Page, min lille Venskabs=Kammertjener.) Saaledes bliver han ganske rolig og med Værdighed ved at spille sin Rolle. Naar han gaaer i Messen, bærer en Tjener en Pude og en Bønnebog efter ham. Han udnævner sig en Secretair, som i hans Navn maae underskrive, Louis Charles. "Naar man bærer et stort Navn, siger han til Dommerne, "saa er man udsat for Forfølgelse." - Mairen i Vitry saae sig omsider nødt til at indskrænke ham, formedelst det store Tilløb, og tillige at sætte Grændser for de umaadelige Tilsendinger af Mad og Viin. De nødvendigste Personer undtagen, maatte man have en Tilladelses=Attest for at besøge ham. (Fortsættes.)