Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-09-22
Jndenlandske Efterretninger. Randers. Hr. Clod forhen Lærer ved Cathedralskolen i Aalborg, er paa sin Reise til Grækenland, hvorhen han begiver sig for at tage Deel i Christendommens Kamp mod Jslamismen passeret Randers. For han forlod Aalborg, udsendte han i Avisen en Opfordring til Stadens Ungersvende at følge hans Exempel. Een eneste skal have meldt sig; men igien betænkt sig, da han kom efter at det var bedre at blive hiemme, end lade sig hugge Næse, og Øren af blandt Tyrkerne. En lignende Opfordring til Randers Byes Ungdom vilde Hr. Clod, under sit Ophold her, ogsaa have ladet udgaae i dette Blad; men Censor Hr. Cancellieraad Neckelmann, modsatte sig samme, som stridende imod de kgl. Anordninger, der forbyde al Hverven i Danmark uden indhentet allerhøieste Tilladelse. Nogle Dage forinden Hr. Clods Opforbring i Aalborg Avis, læstes følgende Bekiendtgørelse i den Nordiske Mercur, Hvad ædlere Beslutning kan en Yngling fatte, end at forlade Fædrenehiem og Arne, vel endog om det skulde gielde sit Hiertens Møe, for at fægte for Christi Ære og Lære, under Korsets beligBanner. Vel har det været min Beslutning, at vende tilbage til Kiøbenhavn, for at giøre mig fuldkommen duelig til et geistligt Embede; men nu kaldet Christenheden mig til Hielp. Som Christen følet jeg ogsaa Christenværd, og Christenkiærlighed og aldrig har jeg sparet mit Legeme, hvor det gialdt om at virke noget. Siden i Tirsdags ere de Lænker løste, som hidtil bandt mig, nu staaer jeg, som en Fa mellem Himmel og Jord, fri og frank, Gott sep Dant Skiøndt ung (24 Aar), har jeg prøvet Verden, dog aldrig har jeg ladet Modet synke; thi Gud han er saa fast en Borg, saa sang Luther paa Veien til Vorms, saa synger jeg paa Veien til Grækenland, Did drager jeg, maaskee i denne Maaned. Jeg staaer nu her som et Træe ved Landeveien, der dog hæver sin grønne Top mod Himlen, og trodse Stormens Susen. Som Egen staaer i Stormens Brag, Som Klippen staaer blandt Bølgeslag, Jeg staaer: Og Avinds Pile skal matte synke for min Fod, Thi Retfærd er mit Skiold og Dyd mit Mod. Farvei min elskte FædrestrandTil det betrængte Grækenland, Jeg gaaer giennem Aarhuus, Hadersleb, Kiel, Hamburg, Magdeburg, Erfurth, Bayreuth, Sulzbach, Salzburg, Rastadt, Jdrig til Triest, hvor jeg agter at indskibe mig med de øvrige Korsfarere, der ville splintre den høie Port. Heller ikke tvivler jeg om, at jeg paa tydsk Grund mellem mine academiske Brødre, vil finde fornøden Understøttelse for at kunne fortsætte min Reise, thi man seer af min Avis fra sidste Løverdag, at man er vaagen i Tydskland medens man sover i Jylland, og hvorledes kan man sove, naar Naboens Huus brænder ved Siden, hvorledes kan man sidde stille, naar det gaaer Brødrene ilde, Snart haaber jeg, at skue den brave Ypsilanti Ansigt til Ansigt, hvis ædle Opfordring ikke blot til Grækerne, men ogsaa til alle Udlændinger, er en Gienklang af hans skiønne Følelser, og i min Siel har tænd den Jld der blusser i disse Linier. Clod. Efterskrift. Da min Virken her er til Ende og jeg i næste Uge forladet Fædrelandet for at deeltage i det forestaaende Korstog, maae jeg herved giøre Publikum opmærksom paa, at jeg ikke kan fuldende met Skilderie over Aalborg, og det saameget mindet, som jeg fra S. T. Professor Krug Leipzig har faart en skriftlig Opfordring til, ufortøvet at begive mig paa Reisen.