Aalborg Stiftstidende, 1829-03-16
Discussionerne i Parlamentet vedblive hovedsageligen at dreie sig om Emancipations-Spørgsmaalet. Mødet den 23de Februar udmærkede sig fornemlig i Hensyn til hiin Sag derved, at ikke mindre end tre Prindser af Blodet paa denne Dag talte for eller imod samme. Til Gunst for Katholikernes Borgerret talte nemlig Hertugerne af Clarence og Susser, imod den naturligviis Formanden for den antikatholske Oposition Hertugen af Cumberland. Den første stræbte med mere Varme og eenergisk Grundighed end nogen af de foregaaende Talere i denne Anledning, at gjøre Nytten og Nødvendigheden af Emancipationen evident, og saavel den almindelige Opmærksomhed der skjænkedes hans Foredrag, som det bifald der til Slutning gienlød fra alle Kanter vidnede om, at han ikke havde anstrængt sig saalunde aldeles forgiæves. Vi hidsætte blot endeel af Slutningen af denne Tale: Efter at Prindsen nemlig har opfordret Husets Prælater til at benytte den endnu til deres Raadighed inden Regjerings Forslagets Fremlæggelse tilbageværende Tid til modent og uden al Lidenskab og Fordom at overveie Englands Stilling og de Følger det kunde medføre om ingen Forandring gjordes, vedbliver han: "Jeg haaber at De ved disse Overveielser ikke ville glemme at De kaldes Fredens Tienere. Jeg haaber ogsaa at De ikke ville oversee de Farer for hvilke vort Land vilde være givet tilpriis, om de Begivenheder, der sammenkjæde sig paa det europæiske Continent, og hvilke begynde at tage en for Europa daglig vigtigere Vending, medførte Vanskeligheder, der tvang os til, paa nye at tye til Vaabnenes Vovespil.). Jeg spørger de ædle og høiærværdige Prælater, om De for Deres Samtvittigheds Skyld tør modsætte sig en Forholdsregel, der i Europas nærværende Stilling kan sætte os istand til at hindre og forebygge enhver Art af Fiendtlighed? Jeg spørger, om De efter at have bekæmpet en Forholdsregel, hvis Forkastelse mueligt kunde have Fiendtligheder med Udlandet og en Borgerkrig i det Jndre tilfølge, om De, spørger jeg, efter et saadant Forhold endnu vilde torde kalde sig Fredens Tjenere? Hertugen af Cumberland, der nu tog Ordet, indskrænkede sig denne Gang til at erklære sin Forbanseelse, over de Prædicater han i Løbet af den foregaaende Tale havde maattet høre sin Slægtning tillægge den antikatholske Opositions Medlemmer, saasom: "factionistisk, uværdig, uretfærdig og skændig, hvilke Udtryk han meente at hans ædle Broder (Hertugen af Clar.) navnlig havde gjort anvendbar paa hans Forhold. Hertugen af Sussex forudsendte den bemærkning at denne Discussion efter hans Skjønnende ei borde fortsættes længere, og søgte forøvrigt at overtyde Hertugen af Cumberland om, at han havde tillagt deres Broders Ord en urigtig bemærkning, samt sluttede sit Foredrag saalunde: "Min durchlauchtige Broder havde ikke den Hensigt at fornærme nogensomhelst, men han kunde dog ei andet end føle, at det engelske Folk i Hensyn til denne Sag er bleven ført bag Lyset og bedraget, og at manikke borde indbilde det, at Spørgsmaalet nu gjaldt, om Landet skulde være et protestantisk eller et papistisk Land. Det er de Personer, der saaledes have stræbt at skuffe det engelske Folk, paa hvilke min durchlauchtige Broders Udtryk ere anvendbare.