Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-03-21
Bemærkninger for Landmanden. Præsten Høegh mener at man bør høre op med Staldfodringen, saasnart Kornhøsten er begyndt, da man saa har Tøiregræs nok. Aarsagen, hvorfor han er af den Meening, var nok, at paa den Aarstid manglede grønt Foder, da han hverken dyrkede Boghvede eller Spergel til at slaae, og ikke dyrkede Brakmarkerne med Roer og Kartofler og deslige, saa at han ikke havde Toppene af disse Værter at give sit Qvæg, eller anførte Værker at fodre med og derimod sine Marker fulde af Græs. At kunde staldfodre heele Aaret igiennem er til stor Fordeel for slet ikke at tabe nogen Giødning, og for at Qvægets Græsning paa Stubjorden ikke skal bevæge Landmanden til at nøle med sin Vinter pløining. – Erfaringen lærer at Staldfodringen. ikke stader Qvægets Sundhed, naar Staldene ere kiølge, luftige og reene, naar der holdes tilbørlig Orden, og Fodret er forhaanden i tilstrækkelig Mængde, naar Qvæget tøires og ofte maae tage til Takke med slette Græsgange er det lettere Sygdomstilfælde underkastet. – Den Jndvending imod Staldfodringen; at det er unaturligt at holde Qvæget paa Stald heele Aaret igiennem er ikke afnogen Vægt; thi heele Huusdyrenes Behandling er imod Naturen; og det er langt meere unaturligt og stadeligt at tage Qvæget ind om Natten ud paa Efteraaret og derpaa om Dagen at jage det ud paa Marken i hvordan end Veiret er, og enten der er noget for det at æde eller ikke. Pastor Bøegh staldfødrede sit Qvæg i Stalde, som kun havde Vægge, paa den ene Side, men i en saadan Stald kan man kun fodre Qvæget en 6 til 7 Uger og i den varmeste Aarstid, vil man staldfødre ud paa Efteraaret saa maae Stalden have Vægge, der i det ringeste ere flettede med Riis, helst det af Enebær, der er meget varigt; ere Væggene opmurede, saa maae de være forsynede med Luger, som kunne aabnes eller lukkes efter Nødvendighed. Hr. Drevsen, som skriver dette, er overbeviist om at Qvæget for sin egen Skyld aldrig behøver at komme paa Marken, ei engang efter Høsten. Lad kun det Græs nedpløies, som groer op imellem Stubbene og lad endelig ikke Ploven staae stille om Efteraaret for Qvægets Skyld. Men en saaden uaf delig Staldfodring kan ikke bygges allene paa Kløveravl, som ikke er sikker nok. Den store Fordeel af Staldfodringen er den Gjødning, som derved kan samles. Ved Staldfodring maae man aldrig forlade sig paa Kløver allene, men især dertil betiene sig af Vikker, Boghvede og Spargel. En sparsom og fornuftig Tøiring, saa at man lader kun Qvæget langsomt komme ind i de Stykker, som ikke ere afgræssede, ved at flytte det Skridt for Skridt med smaae Tøirslag, og hvorved det ikke heller kan lægge meget af Græsset ned, erstatter nogenlunde Savnet af Staldfodring, som dog naar den drives i det Store ikke koster i det heele meget meer Arbeide end at tøire Qvæget. Staldfodringen er saa fordeelagtig, at den dækker alle de Omkostninger, som den volder. Skovgræsning er i Almindelighed slet, og hvor der er Fælleder og Overdrev gjorde man bedre i at bruge den Giødning, som Staldfodringen afgiver til at opdyrke dem, end som til at lade dem afgræsse. J Belgien ere alle Overdreve forsvundne siden man der begyndte at staldfødre Qvæ- Professor Olufsen meener: at et Høved maae have daglig fra 3 til 12 Pd. Strøelse, eftersom Fodret er mindre eller meere saftigt, men Hr. Drevsen fortæller, at fire af hans Køer af Størrelse, som holsteensk Qvæg, fik daglig 52 Pund Kartofler og 6 til 8te Pd. Halm, og at de ikke behøvede meere end som 4 Pd. Strøelse Dag og Nat, som var tilstrækkeligt til at opfange Møgvandet.