Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-15
Vi have af det Foregaaende seet, at Skuespillet, ved den ulykkelige Brand paa Amalienborg, begyndte imellem Kl. 4 og 5, d. 19 April, om Eftermiddagen, og Skuespillene udførtes saaledes for det meste om Dagen. J Engelland begyndte omtrent i samme Periode Skuespillet Kl. 3, og Forestillingen varede almindeligen kun to Timer. 1679 opførtes ogsaa der om Søndagen Skuespil, skjøndt man i intet Land i Verden vaager ivrigere over Søndagens Helligholdelse end i Engelland. Uagtet den catholske Geistlighed ikke ønskede at see Bibelen i Almuens Hænder, tog den dog ikke i Betænkning, at tilstede Opførelsen, af bibelske Stykker. Men deels skeete det nok for at give Folket nogen Erstatning for Savnet af Grækernes og Romernes Skuespil, man i Aarhundreder havde været vant til, deels valgte den saadanne Æmner, der vare aldeles historiske. Fra Tydskland forplantede de aandelige Skuespil sig til Danmark, men Spor dertil findes dog ikke førend det sextende Aarhundrede. Uden Tvivl have de før Reformationen her, som udenlands, ogsaa været givne i Klosterne, men da Munkene medtoge de fleste af de Haandskrifter, der vedkom deres Klosteres Historie, saa kjende vi intet til de gudelige Skuespil i den Periode. Ogsaa her tillands vare saadanne Stykker forfattede af Mænd, som beklædte de anseeligste Kirke- og Skole-Embeder, og opførtes af Disciplerne, mueligen for at skaffe dem, i Tider, der vare ligesaa fattige som vore ere rige paa Forlystelser, en nyttig Adspredelse. Det ældste bekiendte gudelige Skuespil er forfattet af Peder Jenssøn Hegelund, først Rector ved Ribe Skole, tilsidst Biskop over Ribe Stift, (død 1614), og har den Titel, Susannæ Fristelse og Befrielse, Tragicomoedig. Nysti Betule, Augustani. Kjøbenhavn 1578, 4. Hegelund siger i Fortalen, at Stykket ikke blot er en Oversættelse af det Skuespil, Tystus Betuleius eller Sixtus Birck, Rector i Augsburg, havde skrevet paa Latin, men at han hist og her har forandret det efter sin Tids Sæder og Folk, og forøget det især med Bagvaskelsens Person. Aabenbart var Hegelund, bleven bekjendt med dette Slags Skuespil paa sin Reise til tydske Universiteter, da han 1568 tog Magistergraden i Wittenberg. Stykket blev først opført af Disciplerne i Ribe Skole 1576, derpaa Aaret derefter i Anledning af Frederik 1s. Dronning, Sophias Kirkegang efter Prinds Christians (Christian IV.) Fødsel. Blandt andre Aarsager, hvorfor Stykket tilegnes Dronningen, anføres, at det i samme glædelige Anledning var med Bifald bleven opført tilligemed andre paa Kjøbenhavns Slot, og paa Latin. Til egentlige Skuespillere kiendte man da intet, men Susannes og Goliaths Historier bleve forestillede af Professorer ved Kjøbenhavns Universitet, hvilket, som Pontoppidan siger, i de Dage ikke var infra dignitatem. J en Fortale til Tilskuerne lyses i dette Stykke Velsignelse over Kongen. Ogsaa i Engelland var det Skik, at til Slutningen af Stykket, Skuespillerne, i de Adeliges Huse og paa Herbergeerstederne, hvor Comoedier sædvanligen spilledes, holdt Bøn for deres Patroners, og i Skuespilhusene for Kongens og Dronningens Sundhed og Velgaaende. Denne Part udgjorde ofte en Deel af Prologen. Steevens formoder, at dette var Anledningen til Tilføielsen af vivant rex et reging paa de nyere Comoediebilletter.