Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-06-14
J intet Land har man, forholdsviis til dets Størrelse, siden Friedrich den Stores Tid, gjort mere for Konsten end i Preussen. Jngen Bekostning blev sparet, for at sætte sig i Besiddelse af de vigtigste Konstskatte. Naar jeg siger at man for et eneste, just ikke stort Stykke, Correggios Malerie af Hertugen af Ferrara, har betalt 10,000 og for den hellige Familie af Rafael 14,000 Ducater, saa behøver jeg vel ikke at anføre meere, for at overbevise Enhver om, at Kjøbe summens Størrelse aldeles ikke blev tagen i Betragtning, naar det kom an paa, at anskaffe sig Gjenstande af udmærket Konstværd. Det er en Lykke for en Stat, naar en saadan ædel Jver for Konst gaaer, uden at kjølnes, i Arv gjennem forskjellige Kongeslægter, som Tilfældet er i Preussen, og ikke standser ved Enkelte. Den nuværende Konge er ligesaa varm en Konstven, som Friedrich den Store. Neppe et Aar efter en lang og blodig Krigs Tilendebringelse, tænkte han allerede paa den Beskyttelse, der, som en Frugt af Freden, skyldtes Konsterne, og kjøbte for 120,000 preuss. Thal, den saakaldte Guistianiske Maleriesamling. Den var under mit Ophold i Berlin vel at see mod Betaling af 1 Th. men endnu uordnet, i to Værelser paa Slottet, hvor man kun løseligen kunde see den, da de færreste Stykker vare ophængte, og det ene stod bag det andet paa Gulvet. Den hele Samling bestaar af 170 Stykker, og man finder deri Arbeider af de berømteste italienske Mestere, saasom Michel Angelo, Buonarotti, Corregio, Dosso Dossi, Paolo Veronese, Tizian, Tintoretto o. fl. Men de fleste af disse Malerier ere af Konstnere der vare Samlerens, Marchese Guistianis Samtidige. Han selv, nedstammede fra et allerede i Oldtiden berømt Fyrstehuus i Genua, levede i Rom i Slutningen af det 16de og i Begyndelsen af det 17de Aarhundrede. J to Aarhundreder var denne Samling en Prydelse for eet af de største Palladser i Rom, opbygt af Samleren paa en Deel af Ruinerne af Neros berømte Thermer. J Aaret 1807, da den kom til Paris, var den endnu større, men mangt et herligt Stykke af samme blev særskilt afhændet, førend Prinds Guistianisolgte den, i det Hele, til Bonnemaison. Uagtet den Sum, som den preussiske Regjering har betalt ikke er for høi, synes man dog at kunne antage, at Perlerne i Samlingen i Forveien ere udpillede deraf. Men forenet med den store Samling, der skal opstilles i det ny Museum, vil den dog bidrage meget til at forherlige dette. Hvor meget det end paa den ene Side fornøiede mig, at træffe i Berlin og Potsdam saamange fortrinlige Malerier af italienske Mestere, saa vakte Tilbagerindringen dog ubehagelige Følelser hos mig, naar jeg tænkte paa vor egne store Samlinger, der, skjøndt de indeholde saa meget Fortræffeligt af den nederlandske, have saa faa ret udmærkede af den italienske Skole Hvor let havde det ikke været i ældre Tider, at anskaffe sig i det mindste een udmærket Raael, eller Correggio, Leilighed dertil har vist ikke manglet, og allermindst i Revolutionstiden. En Maleriesamling har Lighed med en Demantsring. Det kommer ikke saa meget an paa Steene nes Antal, som paa deres Sieldenhed. En eneste udmærket stor Juveel er mig kjerere, end tyve smaae Rosen= eller Taffelstene i een Klump. Dette være sagt, uden at miskjende vore store Samlingers sjeldne Værd i andre Henseender.