Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-04-01
Blandt Rigets almindelige Acter forvares mangfoldige Beviser baade for Nutiden og Efterverdenen for hvad der i denne Henseende skal anføres. Allerede for længe siden havde det almindelige Omdømme først med Uroe og siden med Fortrydelse hæftet Opmærksomheden paa det herskende Krigssystem, der syntes saa lidet passende for et Land, hvis Neutralitet var paa ønskelig for Handels- og Nærings-Jnteressen og burde være fredet ved en lykkelig geographisk Beliggenhed. Allerede i Aaret 1805 begyndtes i Forening med andre Magter en ved Sverrigs egne Anliggender ingenlunde foranlediget Krig mod Frankrige, hvilken dog ved locale Omstændigheder indskrænkede sig i dette og det følgende Aar til det altid betydelige Tab af Sverrigs Handelsforbindelser med næsten det hele sydlige Europa. J den Mellemtid, som adskilte disse 2de Aars større Krigsbegivenheder, foruroligedes det Svenske Folk ved en Misforstaaelse med Preussen, som dog standsede med mindre mærkeligt Udbrud. –J Aaret 1807 blev Sverrigs Deeltagelse i det paa den Tid fornyede Forbund mod Frankrige af en mere alvorlig Jndflydelse paa Rigets Tarv. - Svensk Pommern oversvømmedes af fremmede Hære og Stralsund, truedes. En Hændelse syntes imidlertid at give Udsigt til lykkeligere Tider. Fastlandets Fred afsluttedes i Tilsit og Sverrig tilbødes at deeltage deri; dette nægtedes: en kort forhen af vigtige militaire Aarsager tilveiebragt Stilstand opsagtes: Sverrig allene fornyede paa Fastlandet Striden imod Frankrige og dets talrige Bundsforvandte, og saa Dage efter var Stralsund atter beleiret. Landet kunde dog endnu reddes; men saavel de under denne Beleiring som de efter Conventionen om Pommerns og Rugens Rømning af Fienden atter gjorte Fredstilbud bleve forkastede, og Sverrigs Tydske Stater, denne sidste Rest af Gustav Adolph den Stores Erobringer, bleve tabte. Men det blev ikke ved dette allerede følelige Forliis. Vinteren imellem 1807 og paafølgende Aar tilbragtes under mere og mere foruroligende Udsigter til Fredsbrud med Rigets Naboestater, baade paa den østre og vestre Grændse. Disse Farer kunne ufeilbarligen have været afvendte ved en faa Maaneder forud med Frankerig lettelig afsluttet Fred, en Fred, som ikke blev modsagt af Sverrigs eneste Bundsforvandte eller blev foreslaaet paa Vilkaar, der ikke kunde forenes med Sverrigs Tarv. Nu syntes Farerne dobbelt truende, da den allerede førte Krig havde formindsket Statens Forsvarsmidler. Krigen udbrød i Finland, dets tappre Forsvarere, nødtes tilsidst, efter en ærefuld Modstand imod en langt overlegen Fiende, at overgive et elsket Fødeland. Denne Ulykke, der var den største, som i Aarhundrede var tilstødt Sverrig, kunde maaskee have været afvendt, dersom de meget betydelige Udrustninger, som bleve gjorte, havde havt et mere bestemt og forenet Øiemaal, og dersom de modige Krigere, som vare bestemte til det Finske Folks Undsætning, ikke vare blevne et Offer for en bestandig Omvexling og Mangel af Sammenhæng i Planen og Udførelsen. Finland, i Folkemængde og Værd næsten en Trediedeel af Riget, gik saaledes tabt, og Byrden faldt derved dobbelt trykkende paa de tilbageblevne Totrediedeele. Under saadanne Omstændigheder kunde Midlerne til at føre Krig mod saa mange Fiender ikke længe være tilstrækkelige til Øiemedet, uagtet den Understøttelse, som meddeeltes af en nær forbunden Magt i Kraft af gjensidig opfyldende Forpligtelser. Rigets Stænders i Banken forvarede Creditiv var allerede medgaaet til de første Udrustnings Omkostninger. En Krigstyr blev underskreven, der først var taalelig, men hvis Beløb siden oversteeg Folkets Formue. Riget blev tillige betynget med ny Gield af flere Millioner, og man syntes ikke at ville bruge nogen anden Udvei til at udfylde Statens daglig forøgede Fornødenheder og til at bestride de utrolige Udgivter, end ved at forøge Udpresningerne af et allerede blottet Land. Nøden steeg dagligen, og i samme Forhold aftog Midlerne til at afhielpe den. Endeel af Rigets blomstrende Ungdom, udskreven til Landets Forsvar, omkom af Sygdomme, som foraarsagedes af Mangel paa det Nødvendige. Under bestandig Fare for Jndfald af Fienden paa alle Kanter, fik Armeerne ingen Sold, og Forsvarsanstalterne maatte derfor endog med den hed ste Villie paa Vedkommendes Side efterhaanden spækkes. Handel og Næringsvei aftog. Noden blev mere og mere almindelig. Bjergværkerne truedes næsten med Ødelæggelse. Jordbruget selv følte Mangel paa Arbeidshænder, og intet Haab om Fred kunde indgive Mod til at udholde saa haard en Skjebne, da man kjendte Hs. Majest. bestemte, urokkelige og ofte igjentagne Erklæring, aldrig, hvad der end hændtes eller gik imod, at slutte Fred med den nærværende Regjering i Frankerig, hvorpaa dog Freden med begge Sverrigs Naboer, Rusland og Dannemark, uundgaaeligen maatte beroe. En betydelig Deel af den vestlige Armee fattede nu den Beslutning, at nærme sig til Hovedstaden i de patriotiske Hensigter, som deres Proclamation udviiste. Samme Bevægelse ventedes ligeledes af andre Tropper. Under disse langtudseende Omstændigheder fattede Kongen den Beslutning at overgive Stockholm, med Anmodning til den Kongelige Familie og befaling til flere af Rigets Embedsmænd, at følge Hs. Majestæt. Garnisonen var befalet at afmarschere, alle Forraade skulde bortføres og Hovedstaden skulde uden nogen med tilstrækkelig Myndighed forsynet Regjering overgives til en uberegnelig Skjebne. J de sydlige Provindser skulle en Magt samles imod de fra Vester og Nord ventede Tropper. Tvende Regjeringer syntes saaledes nær ved at blive til, tvende Armeer at drage mod hinanden og en Borgerkrig truede Riget med Ulykkers sidste Maal.