Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-06-22
Hvad nytter det overalt at tale om en Gjenstand, der i Almindelighed retter sig efter saa ganske individnelle Forhold og Omstændigheder, Man har mere eller mindre indskrænket den de fleste Lande, og dette beviser, at man i det mindste troer, den kan stifte Skade; man tillader den i en større eller mindre Grad, og dette beviser, at man tildeels anseer den for nødvendig. Betragter man denne Sag fra en anden Synspunct, saa synes man at have tænkt sig den Skade, der kunde stiftes ved skrivtlige Yttringer, alt for stor. Heri og i intet andet bør man søge Grunden til, at en Forfatter, der har nedskrevet nogle ubetænksomme Ord, gaaer i lige Rang med en virkelig Forbryder. Det synes virkelig at være haardt, om en Forfatter, der af en falsk Overbeviisning eller Mangel paa Sagkundskab, havde forbrudt sig med nogle Ord, skulde straffes lige med eller omtrent som en Ransmand, der har plyndret een af sine Medmennesker. Den Agtelse, man skylder Videnskabeligheden, fordrer her en Undtagelse. Det er alt for ydmygende for Fornuften og Sandheden, om den, der har villet tage dem i Forsvar, var det end med upassende Vaaben, skulde straffes, som en qualificeret eller grov Forbryder. Meninger, det være falske eller rigtige, stifte overalt hverken saa megen Skade eller Gavn, som man maaskee troer. Der hersker alt for megen Aandsladhed og Aandssløvhed iblandt Menneskene til, at ikke den største Deel af dem med Mishag skulde støde enhver Ting fra sig, som kræver Eftertanke, Overlæg og Anstrængelse. Ustadighed, Lyst til det Nye og Ligegyldighed for det Gamle ere Hovedtræk Menneskehedens Caracteer. Den ligner Barnet, som omstøder det Korthuus, det nyligen har opreist, for at opreise det paa ny, kort, den nedriver kun for at opbaade og opbygger kun for at nedrive. Hvor er den Sæbeboble, som under Navn af Frihed og Lighed, for adskillige Aar siden morede Menneskehoben ved sine hvo gede Farver, Den brast og ret som Børn gavede, den store Hob, saavel da den saae den briste, som da den saae den fremkomme Kloge Regenter, som kjendte det menneskelige Hjerte, have ogsaa allerede for Aartusinder siden indseet denne Menneskedens Svaghed og benyttet sig deraf til deres Fordeel. Da Chartanerne lastede Alebladens Udsvævelser, skjar han Halen af sin meget smukke Hund, og hele Sparta talede nu om denne, og glemte Alciblades. Den vise Statstyrer vil, selv naar han ikke erkjender Tankens Yttring for een af Menneskehedens medfødte Rettigheder, dog, under visse Jndskrænkninger, altid tillade Skrivefriheden, fordi det er det eneste Middel, hvorved Feil i alle Statsbestyrelsesgrenene kunne opdages Stiger er saa daglig en Ræt for Jordens Store, at Sandheden engang imellem dog burde være dem meget velkommen. Den General, som vil levere et Feldtslag, optager Forveien en Tegning af det Hele, for de kjende sin Modstanders stærke og svage Puncter, den Skipper, som farer til Søes, medfører et Kort, hvorpaa alle Skiær og Brændinger er optegnede, hvor meget nødvendigere er det ikke for Statsstyrerne, at have et rigtigt Kort, hvorefter de kunde styre det store Nor, som Forsynet har betroet i deres Hænder, Det er ikke Fødselsdagsaftaler, ikke i rige og mægtige Mænds Skrivter, Sandheden ald viser. sig i sin hele Nøgenhed, det er stundom den mindst bemærkede Skribent, der, fri for de Guldkjæder, hvori Suligeren ledes, fri forde Forhold, som lægge Skjul paa Sandheden, kan blive Førsters Veileder og Folkeslags Velgjører.