Berlingske Tidende, 1832-06-29
Udenlandske Efterretninger. Ægypten og dets Vicekonge. (Fortsættelse af det i Gaar afbrudte Stykke. Man har i Europa særdeles meget roest Mehemed Alis Tilbøielighed til Reformer og til modern Dannelse overhovedet. Men forgiæves søger man i Ægypten efter Anstalter, der bekræfte denne Mening. J hele Landet er ingen borgerlig Elementarskole, hvori undervises i Læsning, Skrivning og Regning Det, der i denne Henseende findes, ere nogle af Regjeringen uafhængige Skoler, som vedligeholdes af gamle Moskeestifter, hvor blot undervises i Koranen. - Alt hvad her hidtil er skeet, hænger nøje sammen med Paschaens Erobringsplaner. Han vidste, at regulære Tropper ere stærkere end irkegulære, og lod derfor Europæiske Jnstructeurer komme, for at danne en Europæisk Armee. Men ogsaa ved disse Reformer gik det til paa Tyrkisk, d. c. uretfærdigt og uregelmæssigt. Saaledes f. Ex. erholdt disse Jnstructeurer aldrig Kommands i Krig; stedse blev denne betroet til de Tyrkiske Oberster, uagtet deres fuldkomne Uvidenhed ikkun naar disse fandt det for godt, spurgte de hine Europæere til Raads. En Araber kunde, om end de Europæiske Jnstructeurer erklærede ham for den dygtigste ved hele Regimentet, aldrig opnaae Officeers Grad; og saaledes kommanderes den Ægyptiske Armee endnu stedse af dumme Tyrker, der afskye alt Nyt. Man bør ingenlunde tænke sig Vicekongen saa conseqvent som Sultanen er, han selv er en svoren Tyrk, gjør kun hvad han holder uundgaaeligen nødvendigt til sin Hensigt, og er tillige en Ven af juste milien. Under alle Reformer ønsker han at glimre som en orthodox Tilhænger af den gamle Jslamismus; derfor vovede han heller ikke at klæde sine Tropper paa Europæisk Viis, thi dette holdes for en religiøs Forbrydelse; dog indsaae han tilfulde, at de gamle Costumer ere meget ubeqvemme i Krig; han nøjedes derfor med at indføre en halv Tyrkisk og halv Europæisk Uniform. - Desuagtet er Mehemed Ali den mægtigste blandt Paschaerne og det er ubegribeligt, at Porten ikke for længe siden har søgt at svække hans Magt, eller i det mindste hindre hans Fremskriden, i Syrien. Som allerede er bemærket, fattes det Ægypten, saavel paa Mennesker som paa Penge, i den Grad, at Paschaen nødvendigen maatte gaae til Grunde uden nye Erobringer; men nu tilbyder Syrken ham alle Slags nye Hjelpemidler. Havde Sultanen, som allerede længe forud vidste om Mehemed Alis Expedition, blot sendt Ti Tusinde Mand til Syrien, saa vilde Vicekongen aldrig have vovet at marschere længere end til Acre, thi hine 10,000 Mand kunde have lagt sig ind i denne Fæstning, og truet Araberne i Ryggen. Men nu forholder dette sig ganske anderledes, og uden overordentlige Midler, der, efter alle Beretninger fra Constantinopel, neppe staae til Sultanens Raadighed, vil Syrien ikke kunne rives ud af Mehemed Alis Hænder. Thi da Abdallah Pascha blev forladt af al Bistand, og ved sin grusomme Regjering havde paadraget sig sit Folks Had, vovede Jngen at gjøre Vicekongens Søn, Jbrahim Pascha, Modstand; ja, der forsikkredes endog, at han kunde recrutere sin Armee med Syrier; ogsaa er Fyrsten af Libanon, der skylder Mehemmed sin Krone, tilligemed sine ham hengivne Druser og Maroniter, gaaet over til Ægypternes Partie. St. Jean d'Arres Garnison er nu meget sammensmeltet og sleppe 1500 Mand stærk, det er altsaa sandsynligt, at denne saare beskadigede Fæstning snart vil tages med Storm (maaskee er dette allerede skeet), dersom den ikke er undermineret, saa at baade de Beleirede og Beleirende i det sidste Øjeblik tilsammen sprænges i Luften. (Slutningen følger.)