Københavns Adresseavis, 1782-02-19
Den 15 Februarii 1782. Er Velstand, Virksomhed et Riges største Gode, Hör elskte Fødeland, Hør da et Tordenbud; Han, som var Aarsag, at nu Oceanen skiules Af dine Floder, som dig Rigdom fore hiem Han, som omskabte til en evig guldriig Mine Den stolte Östersøe, og hende Love skrev, Han, som i Indien et Peru dig opdagen O Gud! - Han er ey meer, Ham Döden fra og rev A. S. MDCCLærre. Lugete. O. Muse. Gratiæque, Et. Qvantum. Est. Hominum. Elegantiorum Hic. Situs. EftJ0 ANB. VIB. S. R. M. A. S. L. Generosa. Stirpe, Prognatus, A. S. MDCARRTVIII. Huc. Si. Flexeris, Viator, Iter Non. Parce. LacrymisNec. Floribus. Ingenii. Simulacris. Illorum, Minime. Ritu. Perituri On the Death of Mrs. VAssor Bo. Rdlr. Verse 1. Stay thon Eternal Spirit stay. And let the Ded point out thy way, Mark where a Christians afhes lie And learn of her to live and die A Virtuus Wommen To and thirty year She so jound in the Vale of Tears, Tde father then his love made known And in her Heart reveard his SonJoind to the Lord her Righteournes Filld with unutterable Peace She felt og Earth her Sins forgiven, Thar glorius Antepast of Kraven. Not long for all her Heaven he stayrd, Her soul theo Suffering perfect made With jo forsook thereatthy Cod An sprang in to te Arm of God, Go Sinner in her footsteps trende Follow the Living and the Dead Belive og Gods Eternal Som And Heaven i all in Christ thy oven. J. B. Tanker. ved en elsket Broders Studiosus Willads Jensens Grav, den 18 Februarii 1782. Du brød igiennem Tidens Forhæng, min lyksalige Broder, og efterlod mig tumlende paa Verdens vildsomme Hav. Du gik ind til den evige Fred og Hvile, men jeg blev tilbage, for endnu længere at kiempe med Farer og Fristelser. En herlig Vinding for dig, men for mig et ubødeligt Tab, hvis sørgelige Minde, Tiden ikke er mægtig nok til at udslette. I dit Skiød, udøste jeg trygt mit Hiertes Anliggender; dine Raad vare mine sikre Veyledere; din afbrudte Fliid var mig en kraftig Opmuntring; din virksomme Gudsfrygt var mig et uforligneligt Exempel. Gud, vendte jeg Øyet fra dit vise Forsyns Bestyrelser, da maatte min beklemte Siels Qval bryde ud i fortvivlende Klager. Men nu, jeg igjennem Kummerens mørke Taage glimter din grændseløse Viisdoms Beslutninger, ydmyger jeg mig taalmodig, og beundrer, skiønt med en bestyrtet Aand, de urandsagelige Veye, at hvilke du fører Støvets Sønner til deres forefatte Maal, Gravens huse Svelg opslugede min Fader og Moder, da jeg endnu ey kiendte Høyre eller Venstre, og nu, min Ungdom følede sig lykkelig ved en dydig Broders Omgang, bliver han ogsaa et Bytte for den umættelige Død. Send, og Himmel, Trøst ned i mit forrigfulde Bryst. Styrk mig, at jeg ikke synker under Vægten af min Jammer. Adspred de utaalmodige Tanker, der søge at døve Religionens Stemme. Lad en Viisdoms Straale fra det Høye giennemtrænge mit for Græmmelsens Stormvinde tumlende Sind, saa jeg med fuld Overbeviisning maae indsee, at Livets og Dødens Herre ikkun af de viseste Aarsager, som strække sig vidt uden for den menneskelige Forstand snevre Kreds, bortkaldte min Broder midt i Livets Vaar. Men Salige - skal jeg ikke strø Blomster paa dit Støv, skal jeg ikke flette Krandse til din Grav, skal jeg ikke med velfortiente Berømmelser, bekiendtgiøre for Verden den Dyd, der adlede din Siel Ney - de Lovtaler, som lyde ved de Dødes tause Vaaninger, ere sielden frie for Mistanke, og mindste kunne de undgaae den i en Broders Mund. Jeg vil da alleneste kaste taarefyldte Øyne til den Høy, der skiuler dine Been. Jeg vil takke dig i dit Muld for din usvigelige Kierlighed. Jeg vil længselfuld giøre dit Levnet til mit Mønsteer. Jeg vil med et glad Haab vente paa det Øyeblik, der skal samle os i en uopløselig Forening. Paa Pladen af Kisten følgende Inskription. Disse Fielse. indsluttede den forgiængelige Deel. Studiosus WILLADS JENSEN. Kort var ikkun hans Vandring blandt de Dødelige. Den begyndte den 11 Junii 1758. og endtes den 12 Februarii 1782. Visselig brugte han den flygtige Tid, til at indsamle en riig Forraad at Kundskaber, til at tiene sin Gud med uskrømtet Dyrkelse, til at elske fine Medmennesker med aforstilt Kierlighed; Og under denne fölgeværdige Vandel blev han tidlig moeden til den Evighed; Hans frelste Siel ved Troen saae glad i Møde. Til min Veninde Jomfr. E. W. efterat hun havde overstridet en haard Sygdom. De laae, Veninde, der i Sygdoms hede Smerter, Jeg skiønned Deres Værd, og føled hvad jeg saae, - Vi stode tang og græd - med gjennemborte Hierter, - Vi bade for dens Liv, som der halvlivløs laae. -De vores Lærer blev - ey hørtes Utaals Klage, Christindens Venlighed kun smillede og bad, - En knurrede hun ved den bittre Skaal at smage, Mod Skrækkers Konge selv hun rolig var ja glad - Tit sagde tause Suk. - Vor Huses Støtte hæver, Hvor være kan som hun, vor Ven, - vor Hielp, vor Trøst? –"See, hendes kostbar Liv i tvivlfuld Glemte svæver, Skaan, milde Himmel, dog vor Syster, og vor Lyst, Ja! mørke Skye bortdrev, og Haabet til os vinker, O Fryd, da Himmelen paa nye os hende gav, Nu Glædes Taarer i erkiendtlig Øye blinker, J Stedet for saa tungt at græde ved den Grav. - Landhuusholdings=Selskabet.