Berlingske Tidende, 1780-10-01
En Skrivelse fra en hollandsk Lieutenant, i Aaret 1780. Hvorledes Religions=Øvelsen her til Lands er indrettet. -- Jndskrænkt er den ikke uden allene hos Katholikerne. Men hvorfor dem ikke tilstædes Kirke og offenlig Gudstieneste, er mig endnu ubekiendt. Jøderne af begge Secter, Portugisiske saavel som Tydske have deres Synagoger. De Reformerte to Kirker, hvoraf den ene ligger uden for denne Stad blant Plantagerne. Og vi Evangeliske have en eneste, og det her i Paramaribo. Kirke nok, om der endog gaves flere Christne, Men den største Hob skammer sig at være det - . . . Kisten med Gellerts, Hagedorns, Sturm, Zanthiers, Millers, Hallers, Feddersens, Lichtwehrs og Pardens Skrifter haver jeg modtaget den 4de October forrige Aar. Tusend Tak, ædle Ven, for den derved havte Umage! Disse Bøger vil opklare alle sorte Timer for mig, og opmuntre mig til Fromhed. De har Ret, mange Europæer blive her myrdede af de Sorte; men dog skeer det ei saa ofte, som man tænker i Enropa. Og sielden udøver en Neger eller Negerinde denne umenneskelige Handling, som de og som Hedninger afskye, om de ikke ophidses dertil ved al for stor Uret, eller al for barbarisk Medfart, og holde sig berettigede til GiengieldelsesRet. Naar en Neger har fortient Straf, faaer han, efter som Forbrydelsen er stor eller liden, 1, 2, 3, 4, til 500 Slag af Pidsken paa hans bare Ryg. Undertiden pidskes de og med Riis til alt sidder i blodigt Kiød, dog denne Straf et slemmere og meere beskommende end den første. Ved at see en saadan Execution, især naar man ikke før har bivaanet den, gyser et Menneskes hele Natur, og man tænker, at en saa dan Afstraffed skulle gribe den første Leilighed, for at ombringesin Herre. Men intet mindre, de ere engang vante til at behandles verre end Fæet. Det eneste, som de giøre, er at de løbe bort i Buskene (thi det hele Land, de beboede Steder undtagne, er et Vildtnis) hvor de fra Tid til anden have rot tet sig sammen. Med to saadanne Partier har man allerede for 20 Aar siden gjort Fred: med det tredie og desuden adskil sige mindre ligge vi endnu i Strid. De tør dog ikke staae for deres Fiende, men skiule sig, naar de have udspeidet de Egne hvorigiennem vi marscherre, bag Træerne, brænde løs paa os, og løbe bort. Naar de merke, at de ere sikre for os gaae de løs paa en Plantage, skænde, brænde og ødelegge den ganske, hvorved Eiermanden, som kort tilforn var en Capitalist paa mange hundrede Tusende, paa engang nedstyrtes til Bettelstaven. Ved en saadan Leilighed løbe og adskillige ildesindede Plantage=Negre bort med, og medtage, hvad der endnu findes af Boskab, Gevær, Krudt og Bly Dette Lands Tilstand er saa slet, fordi man maae tage over Vand fra en Plantage til anden, og førend Hielpen kommer, have de allerede udøvet deres Ondskab, og ere borte At sætte efter dem, er forgieves, thi de tage hundrede Omveie, indtil de komme i sumpige og moradsige Egne, og da en alt Haab forloret, at komme paa Spoer efter dem. For at forebygge denne Ondskab saa vidt muligt, thi ganske og aldeles er umuligt, underholdes 1500 Soldater, som for den dem, der ligge i Garnison i Paramaribo og et CasteNieuw Amsterdam, ere fordeelte mellem Plantagerne; og endnu ligger en stor Deel Tropper bestandig til Feldts i Buskene. Anstræng her deres Jndbildningsskraft, for at forestille Dem det elendigst ynkeligste Liv, som et Menneske formaaer at udstaae; saa har De et Begreb om en her værende Soldats Ulykke, naar han maae giennemstreife Buskene er ter de Vilde (er Negerfanger). Forestil Dem, hvorledes jeg maae giennemstrigge Sumper og Moradser, og endog berøvet de sletteste Levnetsmidler, forgieves med mine ulykkelige Medbrødre sukker efter en Draabe Vand, naar jeg om Aftenen hænger min Hængemaatte mellem to Træer i fri Luft som jeg ved den besværlige Dagens Hede baer paa min Ryg og kaster de trætte Lemmer derpaa, Bønhørte ikkun den Algode saa mange Tørstendes (paa Negerfangst) Raaben, og nedstyrtede en sterk Regn paa os; da bleve vi vandede; men hvor finde de Udmakkede Roe? - Man har sendt 5 til 600 Mand Tropper herhid fra Staten, i Haab at Mængder skulde giøre det beste; men bestandig forgieves. Man har derfor gjort det Udkast, at trekke en Cordon saa vidt Kolonier, har udstrakt fine Plantager; og hertil er endnu fordret 500 Mand af Societetet i Syriname, for at besætte alt behøre gen. Paa den Maade vil de bortløbne Negrer mindre skad os; men bliver den arme Soldat derved lykkeligere, Nei han bliver bestandig en Slave. "Udgiveren legger følgende til Landsmænd, tydske Mænd, hvorfor lader du dig af: Par hollandske Købmænd leie til Negerfanger, Tiener de dem tro og lykkelig, belønne de dig ikke. Bliver du ulykkelig, det er, falder du de Sorte i Hænderne, og disse stege dig, døer du som en Misdæder, og de kiere Engle i Himlen synge derved Te Deum landamus." Aarstiden inddeles i Syriname, som i alle den varme Himmelegns Lande, i den tørre og vaade; heraf døe mang Europæer førend de vænnes til Klimaet. Landets forrig, Besiddere kalde vi Jndianer, eller ogsaa Bokken. De have alle trukket sig bort fra os, og boe største Delen ved Floder, hvor de løbe i Havet. Deres naturlige Farve er guuk; men de have den naragtige Skik, at farve sig høirød med en indisk Frugt, og undertiden der oven paa at male sorte og gule Striber. De gaae alle nøgne, endog mere end Negerne, og have ikkun en liden Deel af Legemet slet skiult. De leve fri og afhængende, og søge og elske intet høiere, end Roe og Fred altsaa leve vi vel med dem. De bringe os Skildpader, som veie 5 til 600 Pund og derover; Hængemaatter; indiske Ravne, som ere smukt himmelblaa, og andre, som ere høirøde. høirøde, grønne Papagøier, og andre Ting til Salg: og kiøbe derfor Krudt, Blye, Lunter, Cattun, Speile, ster Drik, som de overordentligen elske, og drage dermed bort i deres smaae Canoer til deres Vaaninger. Det er det troeste, men ogsaa det dovneste Folk, som Jorden bærer, og især hersker Dovenskab blant den mandlige Slegt. Den hele Dag ligge de i deres Hængemaatter, æde, drikke sig fuld, sovend, og begynde forfra igien. Naar nu alt en fortært, beqvemmer Jndianeren sig, tar paa Jagt og Fiskerie, forretter sin Huusgierning, og begynder sit forrige Levnet. Konerne ere Mændenes rette Slaver, og af den har de mange. Naar en nedkommer, gaaer hun med det nyfødte Barn til Havet, kaster det og sig nogle gange i Vandet, og vender derpaa tilbage til Vaaningen, og gaaer til hendes Arbeid, Faderen til Barnet stiller sig syg an, og holder Barselsengen. Saa fredsommelig, som Jndianer øvrigt ere, kan han dog blive jaloux, og, naar han finder nogen i sin Vildbane, berøve ham Livet. Deres Koner staae samme Fare, og dog ere de de første, som give Anledning dertil. Saa meget om Jndianerne, hvis Levemaade og Skik ke jeg temmelig har lært at kiende, da jeg forgangen Aar 7 hele Maaneder har været i den Egn, hvor de have nedsat sig, Syriname, betragtet fra den gode Side, giver aarligen en utrolig Mængde Penge, ved de Produkter, bestaaende i Sukker, Kaffe, Cacao, og Bomuld, som aarlig afgaae til Fædrenelandet i 60 ladte Skibe. Og det uagtet hersker her intet uden Armod, Syriname havde for nogle Aar siden for stor Kredit, og det var just Grundaarsagen til deres Fordervelse. De Herrer Planteurer forlode sig derpaa, og levede kostbarere, end deres Jndkomster tilstædede. For nærværende Tid trekke de Herrer Creditores i Holland, alt til sig, og Planteuren har intet; og naar den Store har indet at fortære, hvoraf skal da den Lille, den gemene Mand leve? Dagligen bliver det her slettere i Militær- og CivilEtaten. Jntet Menneske har her fordeelagtige Udsigter: ingen Æresposter, ingen Rang kan giøre ham, lykkelig i dette fordervede Land, som det er. Slave Jagt paa Jslede France, af Voygge alle de France. Amst. 1773. Naar den Sorte ei længer kan bære sin Skjebne, overlader han sig til Fortvivlelse. Nogle hænge sig eller tage Forgift ind. Andre sætte sig i en Pirogne, og driste sig uden Seil, Compas eller Proviant, at roe 200 Søe=Mile til Madagaskar, deres Fædreneland; man har Exempler, at nogle virkeligen ere ankomne; men man har grebet dem, og udlevert dem igien til deres Herrer. Almindeligst flygte de til Skovene, hvor man giør Jagt paa dem med Detaschementer Neger=Soldater og Hunde. Der ere Kolonister her, som gjøre sig et Partie de plaisir deraf. Man reiser dem som rødt Vildt. Kan man ikke fange dem, skyder man dem, hugger dem Hovedet af, og bærer det foran paa en Stang i Triumph til Staden. Det seer jeg næsten hver Uge med mine Øine, Griber man de bortløbne Sorte levende, afhugger man dem et Øre, og kagstryger dem. Ved den anden Bortløben blive de kagstryggede, og lagt i Lænker, ogsaa knuser man dem den ene Knæskal. Tredie gang blive de hængte; men da angiver man dem ikke, thi Eierne vil ikke miste deres Penge.