Ribe Stifts Adresseaviser, 1834-11-25
Børsen festligholdt med Statspapirernes Stigen det tre Dages Ministeriums Fald og Gjenopreisningen af det "skaanselløse Ministerium, hvilket Navn det forrige Cabinet erhvervede sig ved de i Anledning af Urolighederne i Lyon udstedte befalinger. Det hedder, at General Anmar, som paa den Tid commanderede i Lyon, vil vorde dette Ministerium tilføiet, som Krigsminister; dog ere Andre af den Mening, at General Bernard beholder denne Post. Om Hr. Persil vil gaae over i der nye Cabinet, eller om han vil blive udelukket, for at føie Hr. Humann og Thiers, som ikke skulle kunne forglemme, at han har ladet dem i Stikken, derom ere Meningerne deelte; ialt Fald troer man, det vil falde Kongen svært at skille sig ved en Mand, hvis Anskuelser stemme saa ganske overeens med hans Majestæts. - Om den umiddelbare Foranledning til det bassandske Cabinets Opløsning ere to Hovedmenninger i Gang, hvoraf den ene tilskriver Hertugens financielle Forlegenhed Skylden, den anden finder denne i Kongens Egenvillie. De, som holde den første Mening, fortælle, at Hertugen, just da han blev udnævnt, var beleiret af fine Creditorer, og at han i den største Skynding flyttede til Jndenrigsministerens Hotel, for ikke at blive udpantet i sit eget. Men ogsaa derhen forfulgtes han af Creditorerne, som nu, istedetfor Penge, forlangte, Een et Underpræfectur, en Anden en Postmestertie neste, og saa fremdeles. Herover bleve dhrr. Teste og Passy urolige og troede ikke, det gik an at have en saa forgjældet Mand til Collega, og det i et Departement, hvorunder de hemmelige Fonds sortere. Da de nu desuden overveiede, at Hertugen under disse Omstændigheder ikke var den Mand, af hvem de kunde vente nogen Modstand mod Kongens personlige Villie, og da de selv havde fast besluttet, at indføre et virkelig constitutionelt Regjeringssystem istedetfor det hidtilværende: saa ansøgde de, skuffede i deres Haab, om Afsked. Skjønt det nu synes at tale for denne Mening, at Passy og Teste vare de Første, der forlangte deres Afsked, er den alligevel temmelig usandsynlig; thi deels skulle, hvad man med Vished vil vide, Hertugens Venner have paataget sig at bringe hans Pengesager i Orden, deels bliver det, hvis Saadant skulde være Grunden, uforklarligt, hvorfor ikke blot de nysnævnte Ministre, men ogsaa Hertugen, ere udtraadte. Man holder det desaarsag for mere sandsynligt, at samtlige nye Ministre have itide faaet Øinene op og indseet, at de ikkun skulde være de aftraadte Ministres Suppleanter, og ansvarlige Udgivere af Kongens personlige Villiesyttringer. Det skal da igien være Amnestisagen, der har kastet Alting overende, idet Ministrene, imod Kongens og Hr. Persils Villie, vilde have et Amnestiderret udstedt, for de allerede dømte politiske Forbrydere, strax, og for dem, som endnu ere under Forhør, efter Kom renes Sammentræden. Jligemaade skal det i en Cabinetsforsamling d. 12te være blevet dem alvorlig bebreidet, at de ikke strax havde fralagt sig, hvad der i nogle offentlige Blade blev fortalt om det, de havde gjort til Opgave for deres Bestyrelse, nemlig at bringe Monarchiet tilbage til de constitutionelle Former af 1830. Endelig tilføies endnu, at Kongen havde forlangt, at det nye Cabinet skulde fremlægge for Kamrene det i forrige Session forkastede Forslag om Erstatning til Nordamerikanerne i uforandret Skikkelse, og paa Hr. Passy's og Teste's Jndvending, at de jo selv den Gang havde talt og voteret imod hiint Forslag, svaret, at det var mere passende, at de erklærede sig for bedre oplyste af Kongens Jndsigt, end at de gjorde Jnvendinger. Alt dette skal da have overbeviist de nye Ministre om, at de Jntet vilde udrette, og at det var tjenligst, de igjen trak sig tilbage. Hvorledes nu dette end hænget sammen, saa ere alle den offentlige Menings uafhængige Organer enige i, at de sidste 14 Dages Begivenheder, have i Nationens Øine gjort Kongedømmet ubodelig Skade. Temps, som er meest lemfældig, finder dog, at det er et skrækkeligt Spil, der spilles; Constitutionel, som er af samme Mening, haaber, at Kammeret vil vide at gjøre Ende paa dette Uvæsen; Bon Sens finder det Forefaldne saa meget lastværdigere, som den tilskriver det den russiske Ministers Jndflydelse; Messaget mener, at enten gaaer Kongen tilværk med en ubegribelig Letsindighed, eller og hans personlige System maa være saa farligt, at han ikke kan finde Nogen, der vil paatage sig Ansvaret derfor, National endelig finder i det Forefaldne et nyt Beviis paa, at man af Monarchiet ikke tør vente sig een eneste af de Fordele, for hvis Skyld det hidtil er blevet tolereret, og sluttet sine Betragtninger med at tilkjendegive, at den just nu til rette Tid har faaet fat paa en Folkesang, hvis Omqvæd er: Les princess la porte! le regne des peuples commence, (Til Dørs med Fyrsternes Magt, Nu Folket vil til at regiere!)