Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1832-04-13
Jndenlandsk. Under Overskrivt: "Fædrelandets Forventning af de valgte erfarne og oplyste Mænd, læses i No. 77 af Kjøbenhavnspostens Følgende: De Mænd, hvis Raad Kongen har lovet at ville høre, med Hensyn til Provindsialstændernes Jndretning, ere nu udnævnte saavel her som i Hertugdømmene. Et betydningsfuldt Skridt mere er saaledes skeet til vor stændiske Forfatnings Udvikling. Folkets Øie dvæler forventningsfuldt paa hine Mænd, og Almeenheden ønsker upaatvivleligen at lægge dem den høie Bestemmelse paa Hjertet, hvortil de ere kaldede. Almeenheden ønsker at tilraabe dem, at Fædrelandet engang i Tiden vil æske dem til Ansvar for hvad der maa blive en Følge af deres Fremgangsmaade i dette vigtige Anliggende, og at det enten taknemmelig vil ihukomme deres Navne, eller stemple dem paa en Maade, mod hvilken Forglemmelse vilde være en Gevinst. - Landsfaderens ædle Hensigt ved Jndstiftelsen af denne Jnstitution, som han uopfordret har lovet at ville skjænke sit Folk, er tydeligen udtalt i Jndledningen til Forordningen af 28de Mai: "For desto fuldkomnere at sætte Os i Stand til stedse at erholde "den tilforladeligste Kundskab om Alt, hvad der kan fremme vort kjære og trofaste Folks Tarv, og for derved tillige at knytte de Baand desto fastere, som "forene Kongehuset med Folket, saa og bidrage til Almeenaandens Oplivelse, have Vi besluttet, o. s. v. Men dette store Formaals Opnaaelse er betinget af den Valglov, som vi ville erholde, og hvorvidt det ved den bliver muligt eller rimeligt, at Valgene ville falde paa frimodige og fædrelandsksindede Mænd, paa Mænd, der baade ville og kunne raade til Landets Tarv og Bedste. Bliver denne Lov ikke saaledes, at den offentlige Mening faaer Leilighed til at udtale sig igjennem Nationens udvalgte Mænd, saa vil Kongens ædle Hensigt ikke blive opnaaet, og det store Maal, han har sat sig, vil blive forfeilet. Aabnes der Veien for Jntriguer, og gjøres det nogensomhelst Jndvirkning let, at blive Mester over Valgene, saa ville Provindsialstænderne ikke blot ei komme til at svare til deres Hensigt, men aldeles modarbeide denne. Den offentlige Menings foregivne Talsmænd ville da kunne sanctionere, hvad den sande offentlige Mening i sine dyrebareste Jnteresser, maatte forkaste. - Vi bør aldrig tabe af Sigte, at vii Landsfaderens bekiendte Sindelag imod sit Folk have havt den største Garanti for vort Velvære. Dette ophøiede Sindelag vil vel ikke forandre sin Natur, men netop derfor maa dets Virkning blive anderledes. Den Samvittighedsfuldhed, der gjorde, at Kongen tilbragte mangen en sovnes Nat, for at drøfte de Bestemmelser, han vilde tage til sit Folks Bedste, vil nu bevæge ham til at antage Stændernes Raad for Nationens Mening, og at følge det som sin bedste Veileder. Danmarks fremtidige Held beroer derfor paa en god Valglov, og af Provindsialstændernes Sammensætning vil det være afhængigt, hvorvidt Folket ved disse vil finde den Garanti, som det hidtil alene havde i Monarkens Characteer, betrygget eller svækket. - Valgloven er altsaa Grundpillen til Landets kommende Lyksalighed, og Enhver, som nogenlunde har fulgt Tidens Historie, og har lagt Mærke til hvor mange og farlige Midler, der ere blevne anvendte for at bemestre sig Valgene, for at bringe en Majoritet ind i de forskjellige Forsamlinger, hvorved egistiske Hensigter kunde fremmes paa Nationens Bekostning, vil dybt erkjende Betydningen af de Mænds Beraadslagninger, som nu hos os ere sammenkaldede. Næst efter Valgenes Frihed og fuldkomne Betryggelse mod enhver fremmed Jndvirkning og Jntrique, er Jntet af større Vigtighed end Forhandlingernes Offentlighed. Det er vel overflødigt at sige mere omdenne, end at den er Sielen i Jnstitutionen, ligesom Valgloven er Grundpillen. En god Valglov og Offentlighed betinge desuden hinanden, og den Ene retter den Andens mulige Feil og Misgreb. Det er derfor de tvende Hovedpuncter, hvor det vil komme an paa, ved sit Raad at gavne Danmark, og de udvalgte Mænd have sikkert Jntet Vigtigere, hvortil de kunne offre deres Tid og Granskning, end Undersøgelsen om hines Betydning og Vigtighed, for at de kunne blive i Stand til, samvittighedsfuldt og med fuldkommen Erkjendelse af det Bedste, at raade efter deres Overbeviisning. – Den Monark, som, uden Opfordring, uden Tilskyndelse, maaskee uden sit Raads Vidende og Medvirkning, med vel beraadt Hu, begyndte sit store Værk, vil, derom kunne vi ingenlunde tvivle, angaaende hine Hovedpuncter, høre sine erfarne og oplyste Mænds Raad; thi den, som ærlig vil Sagen, maa ogsaa ærligen ville Midlerne. Med denne Overbeviisning anbefale vi Fædrelandets helligste og væsentligste Anliggende til de udvalgte Mænds samvittighedsfulde Overveielse og uinteresserede Bestræbelse. Et stort Ansvar hviler paa dem, ligesom et stort Kald er blevet dem til Deel. – Tiden vil opbevare deres Gierning, thi Historien er hverken stum eller uretfærdig.