Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-02-17
Napoleons Exempel er vistnok formedelst hans korte Regiering mere mærkværdig ved Hensigten, end Følgerne, thi det henviser paa den Kræftskade, hvoraf den franske Statsforvaltning lider siden Bourbonnernes Restauration og ligge til de allernyeste Tider. Efter 1815 traadte ingen ret kraftig Aand i Spidsen, for den franske Regjering, og Ministrene, for det Meste kun Hoveder for de forskjellige politiske Partier i Paris, maae først tænke paa at tilfredsstille deres Parties Fordringer, og ved Ansættelse af dem hengivne Embedsmænd at virke paa Valgene og at lede disse til deres Fordeel. Deraf kommer hiint usle System, hvorved med et nyt Ministerium ogsaa en heel Sværm af nye Præfecter og Underpræfecter trænger sig ind i Forvaltningen, desværre alt for ofte Folk, der aldrig i deres Liv have seet det District, der skal staae under dem, ja mangen en Gang aldrig forhen have været i lignende Embeder; og deraf reier sig den Jammerlighed, der saa ofte er dadlet, og som efter den fuldendte Revolution i Aaret 1830 blev aldeles tydelig for Alles Øine til Skam for de Deputeredes Kammer, da dette ligesom en Flok hungrige Hunde faldt over de ledige Poster, saa at en Minister offentlig beklagede sig i Kammeret, at han ikke fik Tid til at høre alle de Deputerede, som solliciterede. Saaledes optræder atter i en forandret Skikkelse Heberts og hans Deeltageres Synsmaader fra Skrækkens Periode, at man nemlig betragter de franske Provindser, som et nyt Roms underlagde eller erobrede Lande, og at ethvert seirende Partie udsender no Tilhængere, for at udplyndre disse Provindser. Hvorledes der under et saadant System kan komme Fasthed i Bestyrelsen, hvorledes Forbedringer efterhaanden kunne indledes og sættes igjennem, det er en Umulighed at forudsee. Enhver enkelt Minister er overvældet med en saadan Masse af særegne Sager, at nødvendigviis en Mængde Forretninger maa blive afgjorte, eller det Meste skjæres over en Kam, der maa nu komme deraf, hvad der vil En ikke mindre alvorlig Side af dette System er Concentrationen af alt politisk Liv i Hovedstaden. Enhver, der har levet der, fornemmelig i en meget bevæget Tid, uden at have at bestille med Handel eller andre paatrængende Omstændigheder, han vil erindre sig den feberagtige Spænden, hvori man bliver sat ved Opholdet i Paris. Denne feberagtige Spænden bliver deelt af Tusinde, og Tusinde ere beredte til at kives med Regjeringen og ved Leilighed at begynde Strid. Partierne bekjæmpe hinanden uafladelig, ikke alene i Journalerne, thi det er det Mindste, men forskjellige Magthavere staae fjendtlig imod hinanden. Snart kommer det ene, snart det andet Partie ved Voret, og det afskedigede bekjæmper ganske sikkert dets lykkeligere Rival. Regner man nu hertil, at 1520,000 Mennesker leve i Paris, som om Morgenen, naar de staae op, ikke vide, hvoraf de skulle leve til Middag, saa ere Mytterier en Sag, der meget let lader sig forklare, og man kan begribe, hvorledes de nyere Jacobinere ved det sidste Aars Optøier ligefrem erklærede la rue et contre nous, fordi de ikke havde Penge nok til at anvende paa den. Men hvem, uden de Jndviede, og som have Aarsag nok til at tie, formaaer at skildre denne Afgrund af Jntriger og Ararhinationer: Tallet af de urolige Hoveder i Stæderne og den feberagtige spændte Tilstand i Hovedstaden forøges ved det franske Skatte- og Valgsystem, der fornemmelig kaster Afgifterne paa den arbeidende Classe, og forskaffer Besiddelsen af den bevægelige Formue den største politiske Jndflydelse. Det er een af de førgeligste Erfaringer i Repræsentativ=Staterne, at Rigdommen, i hvis Hænder den politiske Magt er lagt, vælter Afgifternes Byrde paa Armoden.