Viborger Samler, 1778-12-21
Velædle Hr. Prente Trykker, eg, som i mange Aar har været sysselsat med den almeennyttige Beskæftelse, i et algemeen Underviisnings Lærrested, at udvikle Luthers liden Børnelærdoms=Bog og den dertil beskikkede Forklaring, er nylig bleven af en Jorddyrker tilspurgt, om jeg ikke vilde umage mig med Ungdommen, at undervise dem i det nye Danske Tungemaal, som nu høres af Præster og Studentere, som han og hans lige ei hørte i Olddage, og giør nu Guds Ord Ddd. hart hartad uforstaaelig for dem, ligesom da Præsterne for 100 Aar siden talte meget Latin i deres Prædikener Jeg maatte derfor spørge ham, hvad det var, han ei forstod, hvortil han svarede, at det var fremmede Ord, som Formaale, Gienstand, sysselsat, Fag og mange fleere, som man aldrig finder i de gamle Danske Bøger eller i vore gode gamle Danske Bibler. Jeg maatte derfor biebringe ham Oprindelsen til disse nye Ord saaledes: Der er opkommet en nyt Videnskab til at udvikle den saa kaldede verdslige Viisdoms Forstand, og dertil har man, ligesom Tydskerne, maattet gjøre Ord, og disse Ord kan spare en Talere paa sin Talestoel megen Umage og Tiid med at gjøre mange Beskrivelser, for at giøre sin Sætning fattelig for Tilhørerne; Endskiønt Bonden, ikke forstaaer det, saa vil det intet sige, vilde J ikkuns grunde længe paa hvert Ord, J saaledes hører, saa kunde J let forstaae Eder derpaa, som for Biespil: naar en Talere siger i det offentlige Lærehuus, at enhver skal blive i sit Fag, saa er det jo det samme, som enhver skal blive i sit Kald. Bonden svarede. men denne Forklaring fattes, og imens jeg grunder paa dette fremmede Ord, tabes alt det, jeg er kommen for at lære, kunde de gode Mænd ikke blive ved de gode gamle Danske Ord og Skriftens Tallemaader, som vi har, og ikke fortydske vor Sprog, omendskiønt de behøve nogle fleere Ord, Thi mig synes, at de ikke, som Tallere aleene, skulde lade sig nøie med at give en Lyd fra sig med et barbarisk Ord, men betænke, at de ere Lærere, der skal giøre Regnskab ligesaa vel for deres Lærdoms Form som Jndhold, og bør derfor ikke spare saa meget paa deres Tunge eller Umage med gode Danske Ord, for at undervise os med gode Dan Danske Ord, Jeg svarede, at det er saa oldfædersk, og det er et Beviis paa, at saadanne Talere har været paa de høie Underviisningshuse, og naar de ofte lade sig høre dermed, kan det give Anledning til, at de blive forflyttede til en høilærdere Meenighed, som bedre forstaaer sig derpaa end eenfoldige Bønder, og saadanne Mænd vil med Tiden skierpe eders Tænkekraft, naar J først lærer at forstaae saadan et Ords philosophiske bemærkning, omendskiønt de Lærde endnu ikke ere ret enige deri. Han spurgte mig fremdeles, hvorfor Præsterne saa meget bruger det Ord Forsyn, uden at nævne Guds, da han af Forklaringen har lært, at Forsynet er en Egenskab i Gud, og hvorfor man ikke taler ligesaadan om de andre, som: Retfærdigheden vil straffe dig, Alvidenheden seer det, Barmhiertigheden ynkes over dig, men slige Udtryk havde han ikke endnu hørt rettet, hvorfor udelukkes da den høie Guds Navn, Abraham sagde: Herren skal forsee os det; men maaskee de ere blevne saa undseelige for at nævne Gud, som Jøderne, der ei tør nævne Jehovah, Jeg vidste ikke, hvad jeg hertil skulle svare en taabelig Bonde, der ei kan forstaae sig paa Veltalenheds Konsten. Velædle Hr. Prænte=Trykker: jeg har foresat mig at udgive en nye Ordbog, indføre den i mit Underviisningshuus, og eengang om Ugen læse offentlig over saadan et nyt Ord, og kalde Bønderne dertil, da jeg haaber, at udrette ligesaa meget dermed, som den Mand, der engang om Ugen læser for sin Meenighed over Engenes Forbedring, og med saa store Virkninger skiller Trætte ad. Beed de Lærde, at de vil hielpe at søge alle de nyeskabte Ord, ligemeget enten de ere fra Jtalien, Frankerige eller Tydskland, naar dem Hobhos dem ikke fattes en Dansk Hale, og at jeg kunde vise, de ere antagne af de Lærde, og derfor ligesaavel kan lade sig høre i Kirken, som paa de høie Underviisningshuse, men De maatte lade dem trykke, paa det der ingen Skriverfeil maatte indløbe, som strider imod Orthographien, der maa vel og sættes Imprimatur hos, at jeg kan vise Bonderne, hvor vigtig dette Skrift er. Mads Rasmussens Søn, i mit 22de Aars Embede som Lærer.