JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-23
En anseet Embedsmands Enke i Berlin mistede nyligen ved Døden sin Skjødehund. J hendes dybe Sorg besluttede hun at lade den jorde i samme Grav, hvor hendes Ægtefælle, hviler, og tilbød Kirkeforstanderne at betale fordenne Tilladelse 2000 preuss. Thalere. Denne Begjering blev naturligviis afslaaet. Men paa det hendes Hund ikke i Følge en Politielov, for hvis Overtrædelse er fastsat en Mulct af 10 Rd., skulde blive afhentet ved Natmanden, formaaer hun en Naboe til at tillade, at den, mod en anseelig Godtgjørelse, kunde begraves i et muret Gravsted i hans Hauge. En Muurmester paatager sig Arbeidet, og Enken bestiller imidlertid hos en Snedker en Mahognietræes Ligkiste med Løvekløer og andre smagfulde Birater, paa hvis Laag befæstes en Sølvplade med de Ord: Forglem mig ei, Belline, og derunder indgraveres: at dette elskede Dyr har opnaaet en Alder af syv Aar. Belline svøbes nu i en med Kniplinger besat Ligkjole af hvidt Atlask, Bagpoterne gives Strømper og Skoe paa og Forpoterne puttes i hvidtglasserede Handsker. Paa Hovedet faaer den en liden med Kniplinger besat Hue, som smykkes med en Myrthekrands. Den ene Pote er prydet med en Guldring og den anden har man givet en Citron og en Kirsebærgreen. Intet er synligt af hele Dyret, uden den sorte Snude. Hunden blev saaledes offentligen stillet paa Parade, og der stimlede saa mange Mennesker af alle Classer til, at en Politiecommissair maatte søge at stille Opløbet. Men Pøbelen anfaldt Enkens Huus, og Politiet var for svagt til at sætte Skranker for dette Uvæsen. Der maatte kaldes Militair til Hjelp, og dette, saavelsom den indbrydende Nat, adspredte Urolighedsstifterne. Hunden maatte nu skaffes bort, men blev dog begraven i sine kostbare Ligklæder. Enken havde forlangt, at det Syngechor, som i Berlin pleier uden for Sørgehusene at synge Ligpsalmer, ogsaa skulde synge udenfor hendes Huus, men da dette var blevet hende nægtet, formaaede hun en gammel Kone, der deels havde vasket og klædt, deels vaaget over Dyret, til at synge i hendes Værelse. Hun havde ogsaa paa bestemte Dage, og naar hun troede at have Aarsag dertil, gjort Hunden Pengeforæringer, og deraf har hun bestridt Begravelsesomkostningerne og givet Pigen, der havde pleiet den i sin Sygdom, 200 Daler; ligesaa betalte hun ogsaa deraf Konerne, der i Sørgeklæder havde vaaget hos den Døde. Man troer, hvad der er meget rimeligt, at Enken ikke er ved sine fulde Sandser. Et Beviis derpaa er, at hun efter Mandens Død regelmæssigen besøger hans Grav, hvorpaa ligger det Tørklæde, hvormed hun aftørrede ham Sveden i Dødskampen, og som hun ikke tillader at vaskes, men aftørrer dermed sine Taarer. Dog, hvad der endnu mere godtgjør hendes Forrykthed er, at hun forelæser den Afdøde Aviserne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-23
Kjøbenhavns Børs, d. 23 November. Cours. Hamb. 2 M. 224, af 227. Spec. 231. - Specier solgtes til 13 Rbmk. 14 s. Disconto 5 pC. - 4 pCt. Kongl. Obligationer (uden Renter) 89 a 89 1/2. Nationalbank-Oblig. (af Laanet 4 Febr. 1820, uden Renter) 100 a 100 3/2 Rbd. r. S. eller 116 Rbdlr. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. Hamborger Laan af 1819: 3000 Bcomk. 6 pC. norske ObligaDito 4000 Bcomk. .tioner ved Hambro & Søn 104 1/2. - Norske Speciessedler pr. 10 Specier 15 3/4. - Svenste Sedler 62 1/2. - Asiatiske Actier, Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-27
Genealogerne. Paa de senere Tider er der opstaaet her i Holland et Slags Mennesker, der udmærke sig ved et særeget Navn, som hidtil var ubekjendt. De kalde sig Stammetræmagere og have meget tilfælleds med Guldmagerne, der ogsaa kun bestaae ved en Hoben uforskammet Løgn, som de give ud for den rene Sandhed. Historisk Bemærkning Kong Salomon, den Viseste af alle Dødelige, holdt sig, som man veed, et meget talrigt Serrail. Mon det var ikke af blot og bar Nysgjerrighed, for at komme efter, om der vel mellem saa mange Damer skulde findes een aldeles god, Muligviis havde man indgivet ham en vis Fordom mod Kjønnet, den han vilde udaf. Denne min Formodning stemmer bedre med Forestillingen om en Viismand, end den almindelige Tro. Det kommer ikke an paa en Titel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-27
En tyrkisk Gesandt sendtes i Ærinde til Rom. Han var saa opblæst af sin Herres Storhed, at han i sin Tiltale til Paven, troede at vise denne en umaadelig Ære, ved at sammenligne ham med Storsultanen. Efterat have kaldt Paven en Sanct Bernard for sin Lærdom, en Noah for sin Stat, en Aaron for sin Værdighed, tilføiede han, som et høit Superlativ udtryk, at Paven var Sultanen for den tatholske Kirke og hele Christenhedens Stortyrk. F. H. C.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-27
Jndenlandske Efterretninger. J Onsdags Aftes lod Hans Haagensen, Skramstad, en Bonde fra Norge, sig høre i en Vocal- og Jnstrumentalconcert paa Hoftheatret, som Pianofortespiller. Det Nye og Paafaldende i at see en Bonde fremtræde som Virtuos, havde trukket mange Tilhørere derhen, og Concertgiveren vandt bifald. Han er født i Landsbyen Skramstad, 20 Mile fra Christiania, og er 28 Aar gammel. Han skal, efter Sigende, have været sin egen Lærer, og ikke havt anden Veiledning end en trykt Claveerskole. Færdighed mangler ham ikke, og ved grundig Undervisning fra Ungdommen af havde han fikkerligen kunnet blevet en udmærket Virtuos paa sit Jnstrument. Nu maa man mere beundre den udannede Natursøns overordentlige Anlæg end det virkelig heelt uddannede Talent. Jøvrigt er det intet usædvanligt ogsaa i andre Fag at finde blandt Bønder høit begavede Mennesker. Man veed med hvilken Konstfærdighed fra Arilds Tid de norske Bønder, uden mindste Anviisning, udskare Figurer i Træ, hvorledes den navnkundige Rasmus Berg, af hvem saa mange skjønne Arbeider endnu gjemmes paa Konstkamret, blev fra et udannet Naturbarn til en udmærket Konstner, og hvorledes den svenske Bonde Peter Hørberg blev en fortræffelig Maler. J Danmark har denne Stand ikke allene frembragt Lærde, men ogsaa methodisk dannede Konstnere af første Rang. Den store Portraitmaler Jens Juel var bondefødt og havde, medens han var Professor ved Konstacademiet, malet sine Forældre i deres simple Bondedragt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-27
J Holsteen have ogsaa de i den sidste Tid herskende skrækkelige Storme anrettet store Ødelæggelser. Saaledes har et betydeligt Dige brud i Nærheden af Breitenburg foraarsaget, at næsten hele Kirkesognet af samme Navn er kommet til at staae under Vand, og at mange Folk have med deres Creature maattet tye til de høiere Egne og overlade deres Eiendomme, til Vandets Rasen. Ved Slottet Breitenburg, har Oversvømmelsen bortskyllet Jorden 70 Fod dybt og derover, og selv i Jtzehoe, der ligger 1/2 Miil derfra, stod Vandet i adskillige Huse nogle Fod høit. Slottet Breitenburg, ved Stør, over hvilken der gaaer en Bro og en Færge, blev bygt af Johann Rantzau 1530, paa en Høi, og, efter den Tids Skik, stærkt befæstet, men forstørret af hans Søn Henrich Rantzau. Af det gamle Breiteenburg Slot er nu intet andet tilovers end Capellet og Taarnet. Den største Deel af Landet i Herskabet Breittenburg er Marsk, og for at bortlede det overflødige Vand ere derfor 4 store og 2 smaa Veir vandmøller anlagte.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-27
Den ægyptiske Admiral Jsmael Gibralter, der nyligen faldt i græsk Fangenskab, har for adskillige Aar siden været i Kjøbenhavn, hvorfra han gik til Stockholm. Han er en Mand henved de fyrgetyve, høi af Væxt og hans Ansigtsfarve falder i det Olivenagtige. Han skal forstaae adskillige europæiske Sprog.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-27
Viborg. Torsdag den 18de, Eftermiddag Kl. 5, rasede her en heftig Orkan af Sydvest med Regn, der især var stærkest til Kl. 6. den gjorde megen Skade paa Kirketage, andre Huses Tage og Plankeværker. Materialhuset, ved Domkirken slog Uveiret den Bindingsværks øverste Ende ind af, saa at Muurstenene faldt ind og Tømmeret knækkedes. Jngen kan mindes saa mange stormende Nætter, som vi nu af og til have havt i November. Det besynderligste er, at det een Dag imellem fryser med klar Luft, hvorpaa atter følger Slud og Storm. Fluerne ere endnu særdeles vevre og paatrængende imod Uveiret. Eidora, Taschenbuchauf das Jahr 1825. Dritter Jahrgang, herausgegeben von H. Gardthausen. Atter denne Gang fremtræder den venlige Naade med en Kurv fuld hesperidiske Frugter, som hun beskedent nedlægger paa de Skjønnes Alter. Atter denne Gang have adskillige danske Digtere, som Baggesen, F. Høegh Guldberg, Jngemann, Oehlenschlager o. fl. rakt hende Gaver til Uddeling. Vel er det ingen Galladragt, hun viser sig i, men beklageligt vilde det være, om den bedre Deel af hendes Væsen, den indere - ikke skulde være hendes Læsere og Læserinder vigtigere end hine forgyldte Sommerfuglvinger, hvormed saa mange af hendes Søstere i Tydskland slaggre frem, men hvis Guld, der glimrer saa meget i Solen, dog, efter en føje Tids Forløb, viser sig, ikke at være andet end - Støv. At imidlertid nærværende Aargang ei er prydet med Kobbere, er ikke Udgiverens Skyld, thi han havde ladet tegne fire Blade til Oehlenschlagers Sørgespil Erik og Abel, men de fortrinlige Kobberstikkere vare saa overvældede med Arbeide, at der ikke blev ham andet Valg tilovers end enten at levere maadelige eller aldeles ingen Kobbere. Udg. valgte med Rette det sidste, hvilket Bogens Læsere sikkert ville være ham meget forbundne for. Et skjønt Digt til Fru Frederike Brun af J. Baggesen gjør os bekiendt med denne Digters nyeste Lidelser i de meest rørende Toner. Saaledes hedder det i Anledning af den Pleie, D. HH. Prinds Christian og Gemalinde ydede ham i hans Sygdom i Paris. "Nachdem mein erstes Auferstehuungslied, Dem heiligen Fürstenpaar geklungen, Sey, wie aufs nen ich von dem Tode schied, Im zweiteen Friderike Brungesungen, Om hans Tilstand efter sin Søns Død synge han: "Halbtodt dem todten Sohn entrissen, Nachdem ich, meist alleine, Tag und Nach Viel Wochen lang den Sterbenden bewacht, Ward ich ganz willenlos, und Anfangs one Wissen, Nach einer Freundin Schloss in Picardie gebracht. Dort holte mich mein Carl (der Sohn der noch im Leben) Jm Winter ab nach Bern. Miche nein, den Schemen nur, Mein Wesen war nu Schwindel, Kramps. und Beben, Still, sanft, geduldig zwar, doch eben Dadurch lebloser nur, und sterbender - daneben Von Wille und von Gedachtnis keine Spur. Umsonst lies er versuchen jede Cur Der Sorgsamlet, der Kunst und der Natur Selbst für die Alpen, die mein zweites Jch gebohren, War lange Zeit mein Sinn verloren."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-27
Om Tabet af hans Haandskrifter hedder det: "Als Christian und Amalia Paris Verliesen, ging mein letter Glückstern nieder Jn diesem Leben, wie die Folg erwies Verloren war seitdem mein Paradies; Was ich seitdem verlor kert niemals wieder! Mit Lebensstormen (die am End' aus halten kann Ein schon von Kindheit an im Kamp geubter Mann) Hatt ich bis dahin nur gekampt, mitunter 3 war matt betrubt, dog ofterer keck und munter; Jest schwand der Nachte Licht, der lette Stern ging unter der Todessturm Jm Donner ogne Blitz. - begann. Es valgte jest des Unglücks Ocean Nur Unheilswellen uber Unheilswellen, des kleiner E Verlust nu auf Verlust, genthums, Der kleinern, immer kleinern Rettungsquellen, Des kleinern, kleinern, kleinsten letten Ruhms, (Woran mir doch am wenigsten gelegen, War's nicht der Freund und meiner Söhne wegen) Verlust des grösten Ausvand's meiner Zeit Des Denkenwerk, worin mein Reinhold schante, Mein Bestes, und worauf ich selver bante Die einzige Hoffnung zur Unsterblichket."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-27
Blandede Efterretninger. De franske Kashmir-Shawls. De første Forsøg til Efterlignelse af de ægte ostindiske Shawler i Frankrig vare forbundne med store Vanskeligheder. Fabricanterne valgte den fineste og skjønneste Merinould, men denne svarede ikke til Øiemedet. En fransk Manufacturist, der tillige var en stor Handelsmand, Ternaut, lod derfor over Rusland komme af de indiske Ge ders Uld fra Overasien og aabnede derved en ny og vigtig Handelsgreen. Fabricanterne Polino og Hendenlang sysselsatte sig især med at forfærdige Shawler deraf, og de Fremskridt de gjorde heri fra 1819 til 1823 vare store. Ternant lod siden ved den lærde Orientalist Jaubert komme Geder fra Hindostan, for at forplante dem i Frankrig. Paa den sidste Konstudstilling saae man Shawler, forfærdigede af Ulden af de Geder, som Regjeringen har tilkjøbt sig og som underholdes i det Kgl. Skiæferie i Perpignon. Jntet ostindisk Shawl skal, som man paastaaer, kunne sammenlignes dermed i Finhed, Jevnhed og Styrke, og Stoffet skal, denne Styrke uagtet, være udmærket blødt og fiint. Ved de ny anvendte Maskiner have de opnaaet denne Fuldkommenhed. De ere, hvad der høist sjeldent er Tilfældet ved de ostindiske, vævede af eet Stykke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-27
Man har bragt af de i Frankrige forfærdigede Shawler til Persiens Hovedstad og andre store Stæder i Asien, og de ere af de største Sagkyndige og Asiaterne blevne beundrede; ja man skal endog have sendt Adskillige deraf tilbage til Europa, blandede med Mesterværker af den asiatiske Konstflid. Man er ikke bleven staaende ved en slavisk Efterligning af det hindostanske Stof, siden ti Aar finde mangfoldige Forskjelligheder i de franske Shawlers Forfærdigelse Sted. Jkke blot de skjønneste Palmegrene, men ogsaa de skjønneste europæiske Blomster, bleve efterlignede. Shawlerne ere af Merinos uld, af Gjedeuld, af blot Silke og af Silke og Bomuld. J en Tid af 20 Aar har man nu i Frankrig bragt en Konstflidsgreen, der i tre Aartusinde udelukkende tilhørte Asien, i Gang. Til denne Fabrication, som har sin Middelpunkt i Paris, anvendes en Capital af 5,800,000 Fr. til Grundstoffet, og Værdien af de deraf forfærdigede Varer beløber sig til 14, 800,000 Fr.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-27
J det Badenske blev for ikke længe siden det betydelige Gods Steckenhof bortspillet i Lotterie og vundet af ni fattige Familier.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-27
Ved Saltkilderne, omtrent 3 Mile fra Sparta (Turna) saaes for ikke længe siden paa Floden Culf Keller et mærkværdigt Phænomen. En Jld støtte af henved 40 Fods Høide reiste sig midt paa Floden. Omtrent 50 Roder bredt oplyste den Gienstandene rundt omkring sig i en Afstand, af 200 Roder. Man troer, at Arbeiderne Aftenen i Forveien, ved at sondere, for at finde Saltvand, ere stødte paa en Hule, fuld af hydrogen Spovelluft, der, ved at opstige, mødte en anden Aabning end Sondens Vei, har trængt sig igjennem en Klippe indtil Flodens Leie og banet sig en Vei midt igjennem Vandet, som voldsomt kogede omkring det Sted, hvor Luften løsrev sig fra. Man nærmede sig samme forsigtigen med en tændt Fakkel, Jlden tog strax fat deri og en uhyre Jldstøtte opsteg i Luften. Man sagde, at en Jld endog reiste sig af Havets Bund.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-27
J Morgenblatt No. 141 læses nu en Opløsning af den i No. 82 af Skilderiet efter samme Blad indrykkede Gaade: 1. Snegl (Viinsnegl &c.), Sneglen paa Knappen af den joniske Søile. 2. Huus. 3. Musling, Skal (ved Molluskerne. 4. FornemmeFolk føre et stort Huus, men kunne ei bygge et Huus. S. Sammenstyrtede Bygninger. 6. Gammelt Stamhuus, Kjøbmandshuus. 7. Over- og Underhuus. 8. Pompeji og Herkulanum. 9. Korthuus. 10. Sneglehuus. 11. Stæder. 12. Solens tolv Huse (Dyrekredsen). 13. Karl XII. i Huset i Bender. 14. Hanen paa et Gevær. 15. Ordsproget: "Der Mann, der das Wenn und das Aber erdacht, har sicher aus Hackerling Gold schon gemacht." 16. Handyret (der Hahn). 17. Hanen. 18. Hanen paa en Tønde. 19. Maaskee 1790 Aar. 20. Da begyndte han af forbande sig og svære: "jeg kjender ikke dette Menneske. Og strax goel Hanen." Matth. 26. 74. 21. Jesus sagde til ham: sandelig jeg siger dig: J denne Nat, førend Hanen galer, skal du (Petrus) fornegte mig tre Gange, Marth. 26. 34. 22. Hanen som Veirprophet. 23. Veir hanen. 24. Sammenlign No. 16. 25. Sammenlign No. 23. 26. Som to Haner &c. 27. Geværhane. 28. Le chien. 29. Staalhanen, paa Flinten. 30. "Lade den røde Hane gale(Brandtrudsel. 31. Huushanen, 32. En Hanekylling. 33. Sammenlign No. 31. 34. Hanekam.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-27
Kjøbenhavns Børs, d. 26 November. Cours. Hamb. 2 M. 221, a visto 224. Spec. 228. - Specier solgtes til 13 Rbmk. 11 s. Disconto 5 pC. - 4 pCt. Kongl. Obligationer, (uden Renter) 88 1/2. Nationalbank-Obligat, (af Laanet 4de Febr. 1820, uden Renter) 100 Rbd. r. S. eller 114 Rbdlr. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. Hamborger Laan af 1819. 3000 Bcomk. 6 pC. norske ObligaDito 4000 Bcomk. tioner ved Hambro & Søn 104 a 104 1/2. - Norske Speciessedler pr. 10 Specier 15 1/2 a 15 3/4. - Svenske Sedler 53. - Asiatiske Actier,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-27
(Jndsendt.) Spørgsmaal. Hvorfor er Korsets Tegn, dette vor christelige Troes høiærværdige Tegn, der blev saa omhyggeligen anvendt af de første Seclers Troende, og som jo saa strængt er anbefalet af een af de fornemste Reformatorer - hvorfor er dette Tegn, der for dog blev iagttaget i den danske Kirke, ikke meer i den i Brug? Forfatteren af ovenanførte Spørgsmaal ønsker sig et Svar, der kunde opbygge og tilfredsstille ham.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-27
Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
Nyeste.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
Skilderie af Kjøbenhavn. Eenogtyvende Aargang. No. 96. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 30 November 1824. Positiv og Superlativ, Livet, som i Grammatiken.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
Det er noksom bekjendt, at Sprogene tidt anvende et Positiv for et Superlativ, saa at den Talende udtrykker sig ved Hjælp af hiint, men tænker sig dette Kalder et Folk een af sine Førster den Eiegode", vil det tilkjendegive derved: at han havde, fremfor alle dets øvrige Førster, et afgjort Fortrin i den Egenskab. Aristides baer Tilnavn af den Retskafne", og Borgeren, der ogsaa vilde have ham forviist, tilstod ganske aaben hjertet sin Harme over, at Manden skulde fremfor alle Andre føre dette Navn. Maaskee havde han slet ingen Harme følt, ifald man havde kaldt Aristides den saare Retskafne", men at dette "den Retskafne" var eenstydigt med den eneste Retskafne, begreb han ret vel, og Fuldkommenheder hos Andre saae man dengang, som nu og som til Verdens sidste Stund, hellere i Positiv, end i Superlativ.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
Nyt Slags Hestefoer. Prindsen af Contis Staldmester mældte sin Herre en Dag, at der var ikke Foer mere til Hestene. Huushofmesteren blev hentet; han undskyldte sig med, at der var ingen Penge i Cassen, og at, naar man undtog den Restaurateur, der besørgede Kjøkkenet, havde man ikke mindste Credit hos nogen Eneste af alle de Væsener, der havde Leveringer til Prindsens HofJh, nuvel!" sagde den letsindige Første "saa kommer man da til at give mine Heste Kyllingesteeg!" Det rette Greeb paa at give Besked.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
Mademoiselle de Charolois, Søster til Hær tugen af samme Navn, var gjerne syg eengang aarligt, en Sexugerstid omtrent, og hele Hoffet, der kjendte Grunden til denne regelrette Svagelighed, lod imens høre til hende. Ulykkeligviis havde hun engang faaet en ny Schweitzer, der, ikke endnu vedbørligen indviet i Husets Hemmeligheder, svarede de Spørgende, som saa"Prinsessen befinder sig, min Tro saa godt, hun kan, efter Omstændighederne, og den Lille, saamænd, og saaSom man raaber i Skoven, faaer man Svar. Grimod de la Reyniere, Forpagter af Post indtægterne og overmaade rig, havde en Kone, der til den høieste Grad var opblæst af sin Mands Rigdom og desaarsag uforskammet. En Søndag, som hun kom i Kirke og kun forefandt to, eller tre Stole for sin høie Person, yttrede hun ganske lydeligt det Ønske, at hun var tilfreds, man herefter lod hver Stoel betale med en Louisd'or, i det naturligviis saa kun de Rige kunde holde ud at søge Gudshuus. Bagved hende stod en gammel, hæderlig Officier, der, stødt over dette Udtryk, sagde med koldeste Rolighed: "ret saa, min Hjerte, Hun har nok ellers flere Louisd'orer, end Forstand, Menneskets uaftrættelige Eiendom.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
Ved Dauphins Middagspiisning var Cardinal de Fleuri en Dag tilstede, og det med det Forsæt, at ville give den unge Herre en vidtløftig Forelæsning over Høistsammes Afhængenhed og pligtige Beskedenhed. Cardinalen opregnede ham i det Øiemed Alt, hvad der omgav ham, og føiede ved hvert Stykke til: "men, det hører Kongen til det er fra Kongen!" Længe hørte Dauphin roligt paa denne morsomme Registersamtale, men blev tilsidst kjed deraf, kunde ikke styre sig længer og raabte: nu saa lad det være Kongens Altsammen, Mit Hjerte og mine Tanker, veed jeg dog, høre mig selv til." Saaledes blev han bekjendt. Naar det varer usædvanligt længe, inden man giør sig bekjendt, er det og gjerne noget saare Maadeligt, hvorved man da omsider bliver det. Ingen i Frankrige vidste saaledes egen ligen af Græven de Sainte Maure at sige, før han, som Skibscommandeur, førte Orlogskibet le Fougueur, der, i det at samme skulde gaae ud af Havnen ved Rochefort og lægge sig paa Rheden, løb paa en Klippe og sank. "Saa sagde Græven ganske koldblodigt, nu have vi os da et godt Sømærke der!" Fra nu af kjendte Frankrige ham. Og saaledes blev han udødelig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-11-30
Marquis de Boulainvilliers skulde med Orlogskibet le Bourbon følge med i den Flode, Marquis d'Antin førte 1740; men, da flere Lækker, Skibet havde, aabnede sig i Søen, kunde han det ikke, maatte holde sig tilbage og tabtes omsider afsigte af de andre Skibe. Midlertid naaede han dog, i Haabet om at faae Bugt med sine Mangler, under ideligt Brug af Pomperne en vis Høide; men, da han der fornam, at Skibets Onde forøgedes med hvert Øieblik, at intet Slid var istand til at skaffe nær saa meget Vand ud, som der trængte ind, og at Fartøiet meer og meer sattes ud af Stand tilat styres, ansaae han det for sin Pligt som Chef at blive og trodse Døden, i det han derimod overlagde, hvorledes han dog kunde redde sin Konge nogle Mand, de Vigtigste af Besætningen. Han foregav derfor at ville sende Folk efter Floden og bede om Hjælp, den han ligefuldt vel vidste var ei nu at faae tide, lod elleve Officierer med elleve Matroser og hans egen Søn gaae i Sluppen, og disse Udsendte faae nu inden en halv Times Forløb Skibet synke med Fader og Camerader. Mon deres egen Redning har i det Øieblik glædet dem, Boulainvilliers leve! Værdighed til ret Tid. Aldrig gjorde Ludvig den 15de sig meer fortjent til Navnet af Konge og Fader, end da han, efter Slaget ved Fonteni, sagde til Dauphin, som første Gang havde bivaanet et Slag og med et dybt rystet Hjerte vendte tilbage fra Beskuelsen af alle en Valpladses Ræd lær heraf, min Søn, hvor kost seler. bar og smertefuld en Seir er Feiltagelsen.