Aalborg Stiftstidende, 1836-12-24
Blandede Efterretninger. J Nr. 201 af dette Blad have vi meddeelt et Uddrag at Hr. Bankdirecteur Bangs Afhandling i Folkebladet angaaende Danmarks Finantser, nemlig de Passus, hvor han omtaler Sparekasserne. J flere Nr. af Kbhvosten, indeholdes en Anmeldelse af Hr. Bankdirecteurens Afhandling, ved Hr. Assessor Algreen-Ussing, og af det der Sagt optage vi her Nedenstaaende, Sparekasserne betræffende i Jeg kan ikke andet end ganske deele de Anskuelser, som Forf her har udtalt, hvilke ere overeensstemmende med, hvad jeg om samme Gjenstand har yttret i det Andragende om Finantserne, som jeg indgav til den roeskildske Stænderforsamling og som findes i Stændertidenden S. 176567. Derimod kan jeg ikke negte, at disse Attringer forekomme mig at være i nogen Uovereensstemmelse med, hvad den ærede Forf. for omtrent et Aar siden har yttret om samme Gjenstand i en Afhandling Om Danmarks Finantser, i dansk Ugeskrift Nr. 193. Deri nævnet han nemlig netop Sparkassepengene som en midlertidig ResfourcelforFinantserne, saa længe Afdragene paa Statsgjælden ikke kunne dækkes ved Statens Jndtægter. Han fraraader i saadant Øiemed at gjøre nye Statslaan og raader i dets Sted til at sælge endeel af de Godser, som Statsgjældsdirectionen har maattet overtage. Derpaa vedbliver han: "Det bør ei heller tabes af Sigte, at de fra Sparekasserne til 3 pCt. og fra Skifte= og Overformynderierne til 3 ½ og 4 pCt. indkomne Summer i de senere Aar bestandigen er større end de udgaaende (hvilket, hvad der end kan sig i mod Sparekasseindretningen, dog altid er et glædeligt Tegn paa en stigende Velstand, og Finantserne kunne danden Tvivl herved paa en lempelig Maade dække en Deel af de nødvendige Afdrag paa Statsgjælden uden at skade Statens Credit, naar det kun aarligen lægges for Dagen, hvormeget Afdragene paa Gjælden oversteg hiin meget mindre Forøgelse. Hvorledes dette lader sig forene med, hvad Forfatteren nu lærer om det hvist Skadelige for Finantserne i at modtage disse Sparekassepenge, er jeg ikke vel istand til at forklare, men maa overlade dette til Forfatteren selv; men jeg holder mig i alt Fald til, hvad Forf. sidst lærer, og anseer det med ham for lige skadeligt baade for Landet og for Finantserne, at Kongens Kasse saaledes modtager Sparekassepenge. Kun mener jeg, at de fleste Grunde lige saa meget tale imod denne Anvendelse af Skiftemidler, Overformynderimidler og andre Penge af samme Art, der og kort Tid igjen ville blive uddragne af Kongens Kasse. - En skrækkelig Tanke har Forf, iøvrigt her givet Ord og Bevidsthed. Den mind 1te Standsning af en prompte Tilbagebetaling, af Sparekasse-Midlerne vilde være en stor Ulykke. Ja, en stor, en grændsesløs Ulykke! Vi ville haabe, at den aldrig indtræder. Men ikke altfor forgløst modtag, Finantserne den ene Million af disse Penge efter den anden Jkke alt for forgløst bygge man fort paa den løse Grund at der nok hvert Aar vil indkomme ligesaa mange nye Midler, som der atter uddrages Ikke altfor forgløst støtte man sig til det svage Rør, at Landet er i tiltagende Velstand, at der nu er Fred og ingen Fare, Inden Nogen aner det, kan Krigsfaklen lyse over Europa og Danmark rives hen i den brusende Strøm. Gaaer da Allarmtrommen en Morgenstund for Byens Porte og de rædsomme Ord lyde fra alle Munde: Krigen er udbrudt Hvad da : Vil Staten, som da har tusinde Fornødenheder at tilfredsstille, paa hvem Alting da vil trænge ind, hvis Tøihuse skulle fyldes, hvis Magaziner skulle forsynes, hvis Soldater skulle eqviperes, hvis Skibe skulle bemandes, medens Øresunds Told ophører, Jndtægterne fra alle Kanter formindskes, Handel og Skibsfart standser og en Mængde Næringsveie gaae i Staa, vil den da i eet Nu kunne til bagebetale de mange Millioner, hvortil hine Sparekasse, penge, Skifte= og Overformynderimidler opløbe. Skrækkeligt, om det da skulde skee, at den fattige Enke, som havde sat sin Rødskilling ind i Sparekassen, for til enhver Tid at vide sig den ret sikker; at Haandværkeren, som havde reist sig en Time tidligere og lagt sig en Time sildigere, for at samle sig en Spareskilling til værre Tider; at de gamle Forældre, som havde negtet sig selv mangen en lille Beqvemmelighed, for at deres svage Datter idet mindste efter deres Død kunde finde det i Sparekassen, hvorfor hun kunde kjøbe sig en Plads i Budolphi Kloster: at alle disse skulde høre det sørgelige Budskab: "Der er ingen Penge!" Skulde med tomme Hænder maatte vende tilbage fra det Sted, hvor de saa fortrøstningsfulde ottids Anstrængelse, deres Fremrers tids Haav. Skulde høre, at alt, hvad man kunde give dem, fori var Assigationer, Bankfonds, Skatkammerbeviser eller ankket dre uopsigelige Obligationer, hvoraf de kun kunde vente at aar erholde en aarlig Rente. Gud bevare Danmark for en saa ted i dan Ulykke! Gud bevare vor elskede Konge fra endnu at jog oplere dette, Men dog er det dette, som hiin Forfatter børs ikke anseer for Utænkeligt, og hvorom han derfor med 13 i Rette siger, at den mindste Standsning af en promptoSt. I Tilbagebetaling var en stor Ulykke. Dog er det ogsaa dette, ser han sigter til, naar han paa et andet Sted siger, at, hvis 133 Danmark indvikles i en Krig, er Statsbankerotten paa med alle dens Ulykker uundgaaelig. Dog er det en ogsaa dette, han har for Øie, naar han i Ord, der vel ikke en ere fine, men derfor kun desto sandere, lader alle fornuftig Borgere spørge: "Hvorledes skal det gaae vor Børn, om end Alt kan holde sammen saalænge vi lever.