Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-07-19
Engelske Reisende sværme omkring her i Genf) ligesom overalt, men de blande sig ikke her mere med Landets Selskab end noget andet Steds, og synes at ynde det endog mindre Folket i Genf siger paa den anden Side, deres forrige Venner, de Engelske, ere saa forandrede, at de neppe kjende dem igien. De pleie at være et Slags jevne ligefrem Mennesker, hvori en Grad af Vildhed (Særhed og Frygtsomhed) ene tjene til at pryde Fortrinene af en meget dyrket Forstand, af en liberal Siel og et ædelt Sindelag, der characteriserede dem i Almindelighed. Deres unge Mennesker vare vel ofte vilde, men forandredes snart, og kom til at ligne deres Fædre Jstedet for dette, see vi (sige de) en blandet Forsamling, af hvilke saare Faa besidde nogen af de Egenskaber, vi ere vante til at beundre hos deres Forfædre. Deres forrige Undseelighed og Tilbageholdenhed er forandret til Ringeagt og Raahed. Søger J en af disse moderne Engelskmænd, saa holder han sig tilbage, tager ikke Deel i Samtalen og synes at lee ad Eder Deres Adfærd er endnu mere sær og uforsvarlig mod hver Anden, og vidner om Foragt eller Mistænkelighed. Omhyggeligen undgaaende, at tale et Ord med deres Landsmænd, skulde man formode, at de ventede at finde en Eventyrer i hver Enkelt af deres egne Landsmænd, der ikke er særligen introduceret, - eller, mildest talt, en Person under deres Stand. J kan ikke drille eller mishage dem mere, end ved at indbyde andre engelske Reisende, som de siden kunne være nødsagede til at vedkjendes, til at møde med. Naar de ikke finde en Klynge, kjedes de. Dersom J taler om de forrige Engelskmænd, saa er det ligesom før Syndfloden; dersom J taler om Bøger, saa er det Pedanterie, og de gade, om Politik, saa løbe de løbsk med Bonaparte. Dands er det eneste, som sikkert kan behage dem. Naar de høre Lyden af en Violin, farer den tænkende Nation pludseligen op. Dens unge Mennesker ere Adepter i Konsten, og give sig Umage for at blive det, tilbringende deres halve Tid med Dandsemesteren. J kan kjende Huset, hvor de boer, af Gidningen paa Violinen og Gulvets Rysten, der forstyrrer deres Naboer. Faa medbringe Breve, og alligevel klage de over, at de oversees af godt Selskab og bedrages af Gjæstgiverne. De sidste, vante til Milords Anglais fra fordums Tid, eller i det mindste havende hørt om dem, troe, at de bør betale derefter; men finde ene des Anglais pour rire, der prutte i Døren, førend de vove at komme ind, om en Portion Lammesteg og en Flaske Viin, som de agte at spise til Middag. Stillet, som jeg er, imellem to Partier, hører jeg unge Engelskmænd gjentage, hvad de have hørt i Frankrig, at Genferne ere kolde, egennyttige, og deres Fruentimmer "de latterlige Følsomme", de sande Modehandlersker og Dameskrædere, der give sig Mine af Blyhed og dyb Læsning; at der er ingen Opera, intet Theatre des varietes, kort, at Genf er det flaueste Sted af Verden. Nogle sige, det er kun en slet Copie af Engelland, en falsk Republik, en videnskabelig, intet mindre end en politisk, eftergjort. Kort, Vennerne af Genf blandt vore moderne engelske Reisende ere ikke talrige uagtet de ere udvalgte. Disse sidste udmærkede sig i forrige haarde Vinter ved deres Veldædig hed mod de Fattige - ikke Genfs Fattige, som tilstrækkeligen understøttedes af deres formuende Landsmænd, men mod Savoyens, der vare nærved at omkomme af Hunger. Dersom de engelske Reisende ikke vise sig fra samme Side, som de forrige, saa er det, fordi det ikke er meere den samme Classe af Folk, der nu reiser udenlands, men af alle Classer - og ikke de bedste af nogen Classe. De vide det, og tilstaae det selv; de føle det Latterlige i deres Sværm og deres Opførsel; de ere skamfulde og pirrede; beskrive det med den spydigste Jronie, og fortælle mangen en lunefuld Historie mod dem selv. Fordum bestod den reisende Classe af unge Mænd af god Familie og Formue; af tilbørlig Alder, hvilke, efter at have forladt Universitetet, bereiste Fastlandet, under Veiledning af en lærd Hofmester, ofte en meget udmærket Mand, eller Folk af samme Classe, som vare til Alders, med deres Familie, som, efter at have tilbragt mange Aar hjemme i deres Kaldspligter, besøgte atter de Lande, de havde seet i deres Ungdom, og de Venner, de have kjendt der. Den Tid forlod ingen Engelskmand sit Land enten for at søge sin Lykke, spare Penge eller skjule sig; da vare alle Reisende af denne Nation meget rige eller meget lærde; af høi Byrd, men tillige af ædle Grundsætninger; ubegrændsede i deres Høimodighed, og med Midler, svarende til deres Tilbøielighed, kunde man vel gjøre Regning paa deres høie Stilling. i Verden, og det er stor Skade, at de have mistet samme. Var jeg en Engelskmand, saa vilde jeg ikke tiltræde min Reise førend Moden var forbi.