Aalborg Stiftstidende, 1835-11-01
Stænderforhandlingernes Offentlighed. Der gives Sandheder, der ere gjentagne og atter gjentagne saa ofte, at det er umuligt derom at sige noget, der for den, som har tænkt over Tingen, kunde være nyt eller interessant. Dette faaer imidlertid ikke hjælpe, thi saalænge en saadan Erkjendelse ikke er trængt saa dybt ind i Folket, at den ved sin egen Kraft - ved Sandhedens uimodstaaelige, uovervindelige Kraft har virkeliggjort sig i Livet, saa længe maa man ufortrøden blive ved, og hellere riskere, at synes triviel for de Fleste, end at der skulde være Nogen tilbage, som endnu kunde vindes for den gode Sag ved Grunde. Til de Sandheder, der saaledes vel kunne ansees for at være gamle, afgjorte Sager - at sige, for Fornuftens Domstol - men som dog ikke overalt og navnligen heller ikke hos os, ere saa fuldkommen sanerkjendte, at det kunde ansees for overflødigt at gjentage dem, hører ogsaa den, at en fuldstændig ubetinget Offentlighed er enhver Folkere præsentations Livsprincip, og, skjøndt der vel ikke ere Mange, som jo med Glæde vilde underskrive denne Sætning, turde det dog være hensigtsmæssigt og det især i nærværende Øieblik - endnu en gang at gjøre sig Rede for de Grunde, hvorpaa den er bygget. Hvad der her især kommer i Betragtning, er: at Stænderforhandlingerne, naar de ere offentlige, ligesom foregaae i hele Folkets Overværelse. Det er altsaa ikke blot for de Par Hundredes Skyld, som kunne faae Plads i selve Stændersalen; thi det vilde ikke forslaae meget, og for et Par Hundredes Skyld. var det ikke værd at gjøre saa store Ophævelser. Men Tingen er den, at naar Forhandlingerne ere offentlige, saa bliver hvert Ord, som siges i Salen, strax nedskrevet af Hurtigsskrivere, saa at hvad den den ene Dag ere talt, det kan den næste Dag læses hele Landet over. Deri bestaaer jo netop Bogtrykkerkunstens store, uberegnelig store Fortrin, at Ordet, der udtalt kun naaer saa langt, som Stemmen rækker, og da efter et stakket, flygtigt Liv forstummer, og døer for evigt, - saasnart det er trykt, kan fornemmes den hele vide Jord over, saalangt der boe fornuftige Mennesker, og kan bevares til de seneste Slægter. Naar altsaa Stænderforhandlingerne skee for aabne Døre, og som en Følge deraf strax gjennem Aviserne bringes til alle Landets Dele, da er det, som om vi alle vare tilstede; hvert Ord, der tales, tales da til hele Nationen. Dette bliver for denne en rig Kilde til Oplysning, idet al den Aand og al den Kundskab, som en saadan Forsamling maa antages at være i Besiddelse af, umiddelbart tilflyder hver Mand, og det netop paa en Maade, der har noget saa tiltrækkende, at den overalt finder aabne Øren. Folket kommer derved i stadigt og umiddelbart Samqvem med de talent- og indsigtsfuldeste Mænd af sin Midte, hvert beggeistret Ord for Dyd og Ret vækker Glæde og Mod i Tusinders Bryst; hver vigtig Sandhed, der hos den enkelte Tænker kun er en møisommelig og langvarig Gransknings Frugt, kommer i letbegribelige, klare Resultater til hele Nationens Masse, bliver dennes aandige Eiendom og saaledes et rigt Fond af nyttige Kundskaber, der ellers evigt vilde være blevne fremmede for den. Og idet Folket med Opmærksomhed følger Discussionernes Gang, i hvilke de forskjellige Anskuelser med vel gjennemtænkte Grunde og Modgrunde træde op imod hinanden, og forfægtes med Talent og Sagkundskab, vækkes dets Tænksomhed og øves dets Skarpsindighed, hvorved der fremkaldes en Forstandsmodenhed og Aandsdannelse, der vil vise sin Jndflydelse, ikke blot derved, at Borgeren ledes til en klarere og sundere Anskuelse om sit Forhold til det Hele, hvori han vil see sig som en et frit, selvstændigt og selvraadigt Led, men tillige kun som Led, som det der maa underordne sig, som ligesom maa gaae op i det Større, det Almindeligere, for i dette at gjenvinde en høiere Frihed, en større Betydenhed, - der vil vise sin Jndflydelse, sagde vi, ikke blot i den Enkeltes Forhold til Staten, men tillige i hans private Virksomheds Kreds, Videnskab og Kunst, men fremfor Alt i alle Jndustriens Grene. Dette er en af Hovedgrundene, hvorfor de frie Folk staae saa høit over de andre, at nemlig Jntelligentsen der er trængt saa dybt ind i Folket, fordi det har været Vidne til disse Aandens Tourneringer, disse Nutidens olympiske Lege, fordi det har studeret ved denne store Folkehøiskole. Gjælder dette i Almindelighed om Culturens og Smagens Propaganda, saa gjælder det navnligen om Udbredelsen af den Retsbevidsthed og Retskundskab hos Folket, uden hvilken selv de bedste Love ere intet, og som omvendt næsten kan erstatte disse, - af den nøiagtige Jndsigt i Landets occonomiske Tilstand og hele Forfatning, som i frie Stater næsten hver Borger har, saa godt som uden at vide, hvorfra, og som der, hvor ingen Offentlighed hersker, er en Hemmelighed endog for de Lærde og Regjeringen selv. Saa kort vor Erfaring end er, saa troe vi dog at kunne hente Beviis for vor Sætning netop af denne; thi vi skulde feile meget, om Folk ikke, uagtet den saare ring Grad af Offentlighed, vore Stænderforhandlinger have, allerede havde bedre Forstand paa, hvorledes det hænger sammen med den lille, kjedelige Placat om de 2 s. eller 4 s. for Skjeppen af Dommerkorn, end f.Ex. om den overordentlig vigtige Forordn. af 4de Octbr. 1833 om Legemsbeskadigelse, Manddrab o. s.v. Offentlige Stænderforhandlinger ere altsaa den bedste Skole for Folket til Aandsdannelse; de ere tillige det bedste Middel til at vække Kraft og Retsindighed hos Folket. Naar man hos os taler og Caracteer, saa tænker man strax paa land eller hand, eller man griber til Stats=Calenderen; offentlige Caracterer, en decideret, fast Anskuelse, forfægtet med mandig Kraft og uegennyttig Diervhed, det er noget, man først hos os begynder at faae Begreb om. Og og er det Hovedsagen af Alt. Saadanne Folk, som vor Oltids Helte, dem vilde man nuomstunder senden til Bidstrup eller sætte dem i Tugthuset; Nutidens Heroer, det er dem, som udmærke sig ved moralske Mod, ved Aandens Frihed og Caracterens Uafhængighed. Og det erholder man kun ved et sandt Folkeliv, og dette er igjen betinget af en fuldkommen gjennemført Offentlighed i alle offentlige Forhold. Stænderforhandlingernes Publicitet er derfor et af de vigtigste Midler til at skabe den Agtelse for Kraftil- og Uafhængighed, uden hvilken disse Dyder ikke i ene høiere Grad kunne trives. Ogsaa dette bekræfter, vor egen, korte Erfaring, skjøndt vi endnu ikke have nogen sand Offentlighed. Thi hvorledes er ikke dens blotte Navneværdi alt sunken i Coursen, hvor ganske anderledes Respect har man ikke faaet for aandig : luafhængighed, for Fasthed og Conseqvents, og hvor langt værdigere er ikke den Holdning, som dette has givet os i mange Forhold, Og dog er, som sagt sel den Offentlighed, vi have, næsten for Jntet at regne Vi have her kun kunnet betragte Sagen fra en seleneste Side, som naturligviis ikke kan være afgjøren inde, men som dog fortjener at komme i Betragtning din En videre Drøftelse af vort Spørgsmaal nødsage Tiden os til at opsætte til en anden Gang.