Kiøbenhavns Maanetlige Postrytter, 1735-09-01
Tydskland. Man har endnu ikke fornummet til nogen virkelig Assistence, som Hans Romersk Kæyserl. Majestæt foruden de i Campagnen sig allerede befinden de fremmede Tropper kand være sig til visse forventende, uden alleene at man vil sige, hvorledes en vis Prissance skal have obligeret sig at tilbyde Kæyseren en meget anseelig Sum Penge til Laans, for derved at tilveyebringe det behøvende Mandskab til Jtaliens Recuperation, og faae en Armee af 50 til 60000 Mænd i saa Maade paa Benene, for at sende samme lige ind i Lombardiet, og sammesteds at kuldkaste de Allierte Croner foretagne Project i at deele de Jtalienske Staater og Lande imellem sig selv, til Kæyserens største Præjudice og Nachdeel, saa at Høybemeldte Allierte Croner skal faae Modstand nok med Tiden til at maiteenere de couqveterte Lande. Hvorom alting er, saa lade de Franske, Spanske og Sardinifra ske Hoffer sig af saadant Rygte intet ansægte, i det man langt meere Lombardiet idelig fornemmer, at det nu skal gielde Staden Mantua, som allerne er tilovers, for at falde i de Martialske Fienders Hænder. Jmidlertid gaaer det paa den Tydske Bund ikke heller efter hver Mands Ønske der man nødes til at store det samme som i sidst afvigte Aar, nemlig, foruden Ga For September-Maaned uden forefadne Battaille, at søge Vinter-Qvarteererne, og lade Fienderne endnu denne Vinter over ligge, hvor dennem selvsynes beste at holde Vinter Leyer. Ellers taler man om en stærk Revange, som de Kæyserl. 1 tilstundende Aar ville bruge for denne ubudne Viste, hvilken de paa saa lang en Tid af Fransoserne har maatt taale. Thi enskiønt mange af Disse faae enten ved Deserteringen fremmede Herrer at tiene, eller falde i General-Professens grumme Hænder, til at vorde efter all Fortieneste og Billighed afstraf sede, eller og, det som er meget tungt at prove, maa mange af dennem finde deres Kirke-Gaard, hvor de mindst tænkte det, nemlig paa fremmede Stæder og i fremmede Lande, i det Sygdommene i Biskopdommet Speyer og der omkring, begynde nu i Aar paa nye at grassere iblant de Franske Tropper, saa at en stor Mængde af dem allerede er af Døden borttagen, og man frygter, at dette Onde vil blive Dag fra Dag værre, saa dog alligevel viser den daglige Forfarenhed, at der ere fleere Franske Soldater til i deres Fæderneland, for at complettere deres Sted, som savnes, og tillige for at være det Tydske Riges Plage og tugtende Riis, saa længe Krigens brændende og skadelige Luer ey udslukkes. Hvad er foruden alt dette vel meere sædvanligt i Krigen, end alle optænkelige Stratagemata at bruge, Og dersom man vilde gaae dem alle igiennem, da skulde man finde den største Deel iblant dem af en mægtig og trodsig Fiende anvendt imod det Romerske Rige og de Tydske Fyrster deres høje Jnteresse og Fordeel. Det er ikke lang Tid siden, da man hørte, at Tyrken mistede 75000 Mænd udi een eneste Battaille, og de øvrige 25000 maatte tage Flugten for den Seyererlige Perstanske Feldt-Herre Kouli-Kan. Men man maatte og just til samme Tild fornemme til Wien, at den Romersk Kæyserl. Ambassadeur hos den Ottomanske Port rapporterede Hans Kæyserl. Majestæt hvorledes et stærkt og forfærdeligt Torden-Vær truede de Kæyserl. Lande og Riiger, mod Østen beliggende, med et uformodentlig Torden-Slag, i det Stor-Sultanen allerede havde ladet udhænge den saa kaldte Heste-Rumpe, som et Tegn til Kriig imod Christenheden og de nærgrændsende Christl. Puissancer, og Tordenen selv havde dog først treffet paa den Tyrkiske Armee, ved det store Nederlag, som Tyrkerne den 17 Junii sidstleden maatte lide da blev omsider bemeldte Heste-Rumpe igien indtagen, og Freden holdet ved Liige. Dernæst har man ey mindre i Ungarn maatt frygte for indvortes Rebellion, i det 5 Complices tilstode paa Pune-Bænken, hvad de havde forbrudt; og den 6 maa ligeledes ved Torturen bekiende saadant Forrederie. Adermeere er det Chur-Bayerske Hoffes hidtil forte Neutralitæt kjødens Kiendemerke, at Tysklands Jndbyggere maa boesaavel stride mod Aar 1795. mod aabenbare Fiender, som Campagnen udbrede deres Telter, som mod alleslags Finessen, der spilles paa saadan forborgen Maade, at, dersom den allerhøyeste Konges og Herres allmægtige Forsyn ikke forbindrede og afværgede alle disse og andre fleere onde Svitter, da kunde de Tydske Fyrster aldrig bestaae sig imod dem, som søge deres Ødeleggelse og Skade, Frankrige. Endskiønt Staars-Affairerne drives af Ministrene efter et hvert RefveHoffes egen Jnteresse, saa at den ene har ikke lige Tanker med den anden, helst naar man vil skiule noget under gode og venlige Forslag; saa kand det dog aldrig saa gandske stiltiende udi et Eenrum være overlagt, at Udfaldet og Tiden selv maa jo kunde vilde om Sagens rette Beskaffenhed og Sammenhæng, helst efterdi alle Ting paa det sidste ikke findes saadanne at være, som de i Førstningen bleve forestillet. Exempel herom kand vi see for vore Øjne udi det Franske Hoffes nærværende Ministris. Disse finde nu bestraadeligt at være, naar man indbilder Publico, at ey alleene et venligt Forliig mellem de tvende Croner Spanien og Portugal var saa got som sluttet og bragt til sin fuldkommen Flor, men og derforuden, at en Vaaben-Stilstand, eller, som man nu vil kalde det, en Kongress skulde som snarest være i vente. Til den Ende, og for at troe saadant des lettere, har man allerede ladet til Paris et me Skrift ved Trykken komme for Lyset, som fører denne Titel: get inventere. Grundige Aarsager, hvormed beviises, at en almindelig FredsSlutning er nær for Dørren. Man kand meget lett gjette sig til, at den derunder skiulte Hensigt beroer allerne paa en slibrig Grundvold, nemle Man vil give de høye Søe-Puissancer gode Impressioner om de Allierede Croners Tilbøyelighed til Fred. Men hvad er der dog i alt dette De storste Politici udi samme Residentz-Stad Paris, holde saadant alligevel for en umuelig Sag, som man mindst kand sætte Liid paa. Thi man veed jo alt for vel, at de Allierte Kongers forventende Giensvar, hvorpaa man sig altid beraaber, maa give den beste Oplysning i Sagen, saasom man derfor refererer sig paa samme Giensvar, for at forhale uden desbedre, og tillige for at bruge nogenledes gode Undskyldninger, helst naar Affairerne anderledes udfalde, end Lofterne for have været; for Resten kand man ikke saa letteligen fordriste sig til at bygge faste Slotte paa saadanne Forsikringer, som allerne synes at være gode; thi saa maa den til Hannover værende Franske Minister af Chavigny tale saa venlig, som han vill, saa er det dog derfor ikke en afgjort Sag, at man skal, og endnu langt mindre, at man vil eller kand forlade sig paa samme Forsikringer, førend man seer dem virkelig i sin For September Maaned til Tid fuldbyrdet: thi det fuldkommes ikke alletider, hvad man af Nød eller af Tvang lover paa en kort Tild til at indgaae for en andens Skyld, saasom man, saa Maade pleyer at tale meget, og dog holde lidet, hvorfore man finder dette at være sandt, at mange Ting faae til og ofte et uformerket Udfald anderledes, end man i Begyndelsen havde tænkt, Og enhver krigende Pus sance vil ikke lade sig obligere til at indgaae meere ved Freds-Slutningen end samme i Fremtiden tænker til at holde; derfore ere ogsaa mange Ting Freds-Deliberationerne Omskiftelsen underkastede, førend Krigen selv om skiftes paa det sidste til en virkelig Fred.