Aalborg Stiftstidende, 1837-09-30
Blandede, Efterretninger. Hr. K. Gad har taget til Gjenmæle imod de forhen omtalte Yttringer af Etatsraad Steenfeldt, og derved udtalt sig saaledes: "Som jeg kunde vente, har Statsraaden, uforandret i sine Meninger om Danmarks almindelige og Helsingørs specielle Trang til en Skolereform, og som godt Jurist, erklæret sig enig med mig i Hovedsagen, at Helsingør vil være bedst tjent med en høiere Borger= eller Realskole, og at Byen er, ved Lovgivningen, betrygget mod det Tab af den lærde Skoles Midler, som kunde opstaae ved disses Inddragelse under den almindelige Skolefond. Med Hensyn til andre af mig fremsatte Meninger, inddrømmer Etatsraaden fremdeles, - at det er de lærde Skoler, som danne Embedsmanden; - at det Embedsaristokrati, som paaankes, bestaaer deri, at Embedsmanden tiltager sig for stor og afgiørende Myndighed, og ikke noksom erkjender Medborgeres Selvstændighed og Stemmeret; - at en saadan Tænke- og Handlemaade bør dadles og modarbeides; - at naar der finde hensigtsmæssige Jnstituter, hvor Borgerstanden kan faae en høiere Dannelse, saa vil den Ligevægt opnaaes, som Samfundet fordrer; og - at Embedsaristokraten vil finde vedbørlig Modvægt i Borgerens intellectuelle Dannelse. - Alt dette siger Etatsraaden, og det er med andre og færre Ord: Etatsraaden erkjender, at det paaankede Embedsaristokrati viser sig deri, at Embedsmanden, som har lærd Skoledannelse, behersker og tilsidesætter Borgeren, og at denne - for at hæve sig og for at tilveiebringe Modvægt og Ligevægt - behøver den høiere Dannelse, som Realskolen vil give ham. Rigtignok synes Statsraaden, ifølge forskjellige Yttringer, at ville udlede Embedsmandens Overvægt fra hans Embedsstilling, men Enhver, som kjender lidt til vore nærværende Forhold, veed nok, at hine Ridefogedtider nu i Almindelighed kunne betragtes som forsvundne, og at den omtalte Overvægt saaledes fornemmelig grunder sig paa Embedsmandens Aands=Overlegenhed, der, som Erfaring viser, ofte skabte, i de mindre Kredse, Oligarcher eller saakaldte Smaakonger, og atter af disse, i det større Samfund, de Aristokrater og det Aristokrati, der er Gienstanden for i baade Etatsraadens og mine Undersøgelser. Naar man altsaa blot vil erindre, at den lærde Underviisning er Fundamentet for Embedsmandens Dannelse, og at denne Dannelse, som er den eneste, der i Almindelighed findes, skaffer den, som er i Besiddelse deraf, Herredømmet, saa kommer man, endog efter det Statsraaden indrømmer, saare let til den Slutning, at de lærde Skoler ere Aristokratiets Vugge; hvorimod Realskolerne - paa Grund af den Modvægt, som Etatsraaden, ligesom jeg, vil hente fra dem - og ikke de lærde Skoler ville blive dets Grav. At undersøge, efterat være kommen til et saadant Resultat ved Betragtningen at Etatsraadens egne Ord, af hvilke Bevæggrunde han har hævet sin Stemme i mod mig i Formen, men for mig i Realiteten, vilde føre til Vidtløftigheder, der let kunde bringe Striden over paa et Gebeet, hvor jeg ikke ønsker den. Jeg vil derfor indskrænke mig til den bemærkning, at ligesom jeg er enig med Statsraaden i, at vi bør modarbeide den, som i sine Handlinger ledes af den Hensigt, at forstyrre, den i Agtelse for gjensidige Rettigheder grundede Enighed imellem de forskjellige Classer, saaledes vil Etatsraaden, der agter Sandhed, Frihed og Selvstændighed, viist ogsaa være enig med mig i, at vi bør møde med Uvillie hver den, som, ved kjendelig at smigre baade Stormandshovmod og Bondestolthed, viser, at han kun tragter efter Menneske gunst, og, ved sin uselvstændige, Tvelydigheden caracteriserende, Dobbelthed, synker ned til et politisk Coquetteri, der stundom søger at skjule sig under et, fra en reenere Kilde hentet, Navn - le juste milien."