Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1782-07-12
En ung Spanier ved Navn Diego havde foret en Mands eneste Datter, 17 Aar, ved Navn Holmara, Ægteskab. Efterat hun var bleven frugtsommelig, gjorde han Bekiendtskab med en rigere Pige, hvis Fader boede i samme Egn, og glemte sin første Kiæreste; Holnara blev underrettet derom, og hørte at han skulde ægte hendes Rival inden faa Nr. 435 Rbd. Dage, da hun overgav sig til ham, havde hun sagt ham Bedrag mig ikke, jo mere jeg elsker dig, jo større bliver min Hevn, om du bliver troløs. Jeg vil gaae i Døden for dig, hvis du vil være mig troe, men om du forraader mig, saa skiælv for din Skiæbne. Holnara skiulte længe sin Vrede over denne troløse Elsker, og udbad sig hans Nærværelse til næste Aften. Spanieren, som ei troede hende saa vel underrettet, kom til den bestemte Tid; jeg veed alt, sagde hun, jeg veed at du forlader mig, jeg veed hvem du forretrækker mig; min Siæl er sønderknust af Sorg, men min Kiærlighed er uforanderlig. Overbeviis mig alene om, at du ei foragter mig; tilstaae mig alene, for allersidste Gang tilstaae mig en af disse lyksalige Nætter, hvori vore Siæle have sammenflydt i saa ubeskrivelige Henrykkelser; den vil overbevise mig om, at du ei foragter mig, og det er alt, hvad jeg har at ønske, efterat have tabt din Kiærlighed. Holnara besad alt for mange Yndigheder til, at hendes Begiering kunde nægtes hende; Don Diego bestemte næste Nat til deres Sammenkomst, og Holnara tænkte imidlertid paa en Hevn, som Helvede ei har forskrækkeligere. Spanieren kom til den bestemte Tid, og Holnara tog imod ham med aabne Arme. Hun havde tillavet de beste Retter og de beste Drikke, som vare brugelige der i Egnen; man skulde sagt, at dette Par levede i den lykkeligste For ning. Kiærlighed glemte ei heller at giøre deres Fornøielser fuldkomne, og Spanciren sov omsider ind, drukken af Vellyst, i Skiødet af sin delige Holnara. Det var dette Øieblik hun ventede. Det er nu ei længer den elske værdige Brud, som nylig følte og meddeelte Kiærlighed, det er en Furie, som er undflyet fra Helvede, for at sønderrive en Ulyksalig, som er bestemt til et Offer for hendes Raserie. Hun dræber sin sovende Elsker, hun aabner hans Nr. 436 Ret. Jndvolde, river hans Hierte ud, og under et græsseligt Skriig løber hen til sin Rival, der er det Hierte, siger hun, som du har berøvet mig, nu er det værdigt at være ondit., Hun flyer derfra til Rettens Betient derpaa Stedet, hun vægger ham op med et rasende Skriig, og siger til ham: "Jeg har dræbt et Udyr, som havde foret " at ægte mig, og som foretrak min Rival, jeg har dræbt 1, ham uden at raadføre mig med nogen, og jeg kommer " for at begiere Døden, som jeg har fortient; hast med at " efterkomme din Pligt, jeg brænder af Længsel at forene mig med den Forræder i Helvede, for at plage ham i al" Evighed, Retten lod sig underrette om denne Tildragelse, og giøre Tilberedelse til hendes Død, men den faldt hende for langvarig; hun forekom dem med den samme Dolk, hvormed hun havde opofret sin Elsker. Denne grusomme Handling blev derpaa Regieringen indberettet, som strax feldede den Dom over hendes døde Legeme 1) at slæbes igiennem alle Gader, 2) opbrændes paa et Baal, og 3) at Asken skulle udkastes i nærmeste Flod. -