JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-29
En stor Deel af Befolkningen bestaaer af Maurer, af en blandet Race, hvilke nedstamme fra de gamle Numidier eller Mauritanier, Araber, Spanier, Saracener, og Tyrker. Foruden denne blandede Race finder man i det Jndre af Landet Stammer, som indtil vore Tider have beholdt deres Urbillede. Saadanne ere Beduiner, Biscaris, Mozabis og Kabyler. Beduinerne føre endnu samme Nomadeliv, som deres Forfædre førte, boe under Telte, holde Hjorder, lyde kun deres Scheiker, og forlade de Egne, som de beboe, for i Ørkenen Sahara at søge Uafhængighed, saasnart en Bey vil lade dem føle Magten. Biscaris ere af fredeligere Art, og meere fastboende paa Ørkenens Grændser. De tale et fordærvet Arabisk. Mozabis beboe i Syd et Land, som ligger uden for den algierske Besiddelse; de afhænge ikke af den algierske Regjering, dog staae de i megen Handelsforbindelse med Landet. Mange af denne Stamme have nedsat sig i Algier, og nyde særegne Handelsprivilegier. De have et Overhoved, som fører Titlen Amin, erkiendes af Regjeringen, og tjener dem som Consul. Men af alle i det nordlige Afrika levende Stammer er Kabylerne eller Berberne den mærkværdigste. Den beboer Bjergene, er aldeles uafhængig, og saa talrig, at den kunde, naar dens Kræfter vare samlede, blive farlig for den algierske Regjering; men den er deelt i mange smaa Stammer, som næsten stedse ligge i indbyrdes Krige med hinanden. Kabylerne tale et eget Sprog, Showiah, der ikke har nogen Lighed med de andre Stammers mere eller mindre slette Dialekter, og synes at være et meget gammelt Sprog. Man siger at det skal være identisk med det Sprog Tuarikerne have, hvilke beboe det Jndre af Lybien og Grændserne af Ægypten; hvoraf man vel kan uddrage den Slutning, at disse to Folk maa have fælles Nedstammelse. Schaler bemærker, at Showigh ikke har Lighed med det puniske eller arabiske Sprog, og slutter deraf, at det maa tilhøre et Folk, der allerede var her førend Carthaginensernes, Romernes, Vandalernes, Arabernes, eller Saracenernes Erobringer, og altsaa et af Verdenshistoriens ældste Folkeslag. (Brans Misc. Jan. 1828.)¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-29
J pol. Journ for Oct. 1824 læste man nogle Efterretninger om. Algier, hvilke bleve oversatte paa dansk i Dagen 1825 Nr. 6 og og nogle Tillæg tilføiede.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-29
Efterat dette i Trykkeriet var afgivet modtages med Posten de sidste Aviser, og deriblandt den Slagelseske; hvori (No. 34) det Uddrag af Schaler, som her er meddeelt findes deels noget fuldstændigere, deels med nogle Tillæg. Det er derved bemærket at Hr. William Schalers Skrift om Algier og om Berberne er udkommet i Philladelphia i Aaret 1824 i Qvart; og de af Pastor Ridder Bastholm gjorte Tillæg, ere disse: Den algierske Stat er, efter det af Hr. Schaler opgivne Areal, halv saa stort som Frankrig. - Det var høilig at ønske at Frankrig vilde betjene sig af den Krig, hvori det er indviklet med Algier til at erobre dette Land, og gjøre dette til en Kolonie, hvortil det saameget trænger for at skaffe sin Folkemængde Afløb. Ved Erobringer fra fransk og engelsk Side kunne alle de truende Misforstaaelser imellem Europas store Magter, som nu opvække saa mange ængstlige Forestillinger, paa engang blive hævede paa en saadan Maade at det vilde være til største Gavn for Kulturen og Menneskesamfundet, og saaledes at den politiske Ligevægt Europa ikke vilde blive forstyrret." Det til vist nok, at ingen Erobringskrig kunde være mere velgjørende og tillige meere retfærdig, end imod Nordafrikas Kyster, som har tilføjet de christelige europæiske Stater saa store Fornærmelser, og hvor Menneskelivets Bestemmelse bliver saa slet opfyldt, hvor det derfor var høiligt at ønske, at den politiske Storm, som truer med at reise sig, maatte vende sig mod Synden."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-29
Den af Hr. Schaler opgivne Jnddeeling af Staten Algier i tre Provindser stemmer ikke overens med den hidtil angivne Jnddeelingsmaade ifølge hvilken man antager at dette Land bestaaer af 4 Provindser: Tlemsen mod Vesten, Titer mod Synden, Constantina imod Østen, og det Distrikt som tilhører Staden Algier. "Den algierske Sømagt er i Grunden meget farlig i hvor liden den end synes at være, thi Algiererne ere fortræffelige Seilere, og kjende ypperligt Kysterne af Middelhavet. De franske tilstaae, at der for Øjeblikket ere flere Algierske Korsarer i Søen end nogensinde tilforn. Ogsaa lykkes det næsten aldrig de franske Krigskibe i hvor talrige de end ere at opbringe en Algiersk Korsar. J Anledning af Shaler bemærkning om Staden Algiers befæstning, fra Søsiden, og at en Expedition, som ikke var ledsaget af Landgangstropper maatte indskrænke sig til en Blokade, tillægger Slagelses Avis: "Det er ogsaa for nærværende Tid Tilfældet og de Franske erkiende, at naar de ikke vilde giøre et Angrelfra Landsiden, saa kan Deyen spotte alle deres Bestræbelser. Det er derfor meget mueligt at den Expedition, som nu udrustes i Toulon, er bestemt til at erobre Algier." - Om Kabylernes Sprog siges: Det var interessant at undersøge om det ikke har nogen Lighed med det coptiske Sprog, hvori Sporene af det gamle ægyptiske endnu bevares. Disse Kabyler ere forresten nogle slemme Karle at have at gjøre med, da de ere talrige, krigeriske, røveriske og sanatiske og sværmende Mahomedaner."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-29
Kjøbenhavns Børs, d. 29 April 1828. a vista, 218.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-29
Specier solgtes til 13 Rbmk. 4 s. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R.) Dito Dito. . . . . . . Nationalbank Obligationer. 2 Rbd. Sedl. Rbs. Tegn. (af Laanet 4 Febr. 1820) 102 102 1/2 Rbd. r. S. Dito Dito. . . . . . 4 pC. uopsigel. Rigsbkobl. Renter pr. 6 Januar 6 pC. norsk Laan, ved Hambro & Søn. 4 pC. Dito nye . . . . Asiatiske Comp. Actier 3 pC. nye danske Oblig. 82 1/2 83 Rbd. Sedl. i Banco. 112 3/4 113 Sedler. 98 1/2 - Rbd. S.r. - i Banco. - i Banco. i Sedler. 57 3/4 58 L. Sterl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-03
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Femogtyvende Aargang. No. 36. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 3 Mai 1828.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-03
J Kjøbenhavn holdes Collegierne oftest uden Betaling. Her er udeladt: "paa en liden Douceur nær, naar Forelæsningerne ere forbi." - En Nationalret for de egentlige Danske er Boghvedegrød, med Øl, eller Melk. Her er atter udeladt, samt Vælling, og Spægesild eller Berrefisk, item Caffe med Lyngbytvebakker", men formodentligen har den gode Herre ikke vidst, hvorledes han skulde oversætte Velling, Berrefisk og Lyngbytvebakker paa Tydsk, og er derfor heller sprunget det Hele over. Saaledes maa jeg see mine Noticer ideligen forqvaklede, snart paa Tydsk og Fransk, snart paa Engelsk og Jtaliensk. En Tydsker oversatte i Fjor Lyngbyetvebakker med Haidenstadter, 3 wiebacken og Berrefisk med Bierenfisch. Men saa skulde De beholde Deres Noticer for Dem selv. danne Herrer reise, for at skrive Reisebeskrivelser, og for derved at faae Reiseomkostningerne betalte. J en Tid af otte Dage, kan De let forestille Dem, man ikke kan faae samlet Noticer til et heelt Værk. Hvad have de altsaa at gjøre, De pumpe mig og Verten og Opvartningspigen, saa godt som de kunne. Naar man ikke strax vil fortælle dem. syv lange og syv brede om Kjøbenhavnernes Sæder, Levemaade og Characteer – saa hedder det: das ist ein dummer Junge, Hvad skal man nu gjøre, Man skal jo leve. Man har Kone og Børn, at forsørge.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-03
Nu kom de tre Herrer, som hele Tiden havde siddet og sjunget Drikkeviser, ned, hver med sin Cigar i Munden. En af dem, der havde en Harlequinskappe af skotsk Tøi paa, raabte: "Zum Hamlets Garten!" En anden, der var en tyk Engellænder, med en Kappe af sort Voxdug, stammede: To Hamlet's Garden. Den tredie, der var saa beruset, at han neppe kunde komme op i Vognen, skreg - meinetwegen - zum Teusel! Da de alle vare i Offenbacheren, sprang Leietjeneren op paa Bukken, hilsede mig til Afskeed med Hatten, og nu fløi Vognen afsted ned af Landeveien. Anledning og Plan til et Skrivt, som vil udkomme under Titel af: Bidrag til rigtig Rundskab om de Gamles Philosohpie, eller Creuzers Plotin de pulero, og Proklus de unitate et pulcritudine, bedømt af Forfatteren af det Stykke i Skilderiets No. 38. A. som bleviser, at de Gamles Philosophie forener Frihed, med Naturnødvendighed i Mennesket.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-03
Da jeg for en Tid siden læste en meget lovende Anmældelse af en Forklaring over Hieroglypherne paa Obeliskerne i Rom, faldt mig uvilkaarligen det Spørgsmaal ind: mon og vor Tidsalders Lærde ere i Besiddelse af nogen rigtig Kundskab om de Gamles Philosophie; thi uden at være i Besiddelse af slig Kundskab, vil aldrig nogen kunne forklare de omtalte Hieroglypher. Plato siger (1), man bør ikke see hen blot til disse synlige Ting; men ogsaa til de guddommelige, med hvilke de synlige have lige Benævnelser. Hermias siger (2), at Theologerne forklare de guddommelige Ting ved Fabler. Eusebius anfører (3) ikke alene Grækernes, men endog Barbarernes gamle Physiologie var intet andet, end en Naturlære, indhyllet i Fabler, og paa denne Maade en hemmelig og uforstaaelig Theologie, som under mørke Taler og Allegorier skiulte det hemmelige i Mysterierne. Prokius siger (4) det samme. Ogsaa Eustath (5), ligesom Ægypterne fordum udtrykte deres Tanker paa hieroglyphisk Maade ved Lignelser af Dyr og ved andre Tegn; saaledes gjorde ogsaa de gamle Græker, og siden efter en Deel af Skytherne. Endelig siger Maximus Tyrius (6), hos Poeter, som hos ældre Phi(1) Proclus in Tim. I. 4. p. 249. (2) in Phædr. Plat. p. 189. (3) Præp. Kr. I. 3. E. 1. (4) in rempl. Plat. p. 369. (5) in Iliad. 14. v. 168. p. 632. (6) Dissert. 29. p. losopher, er alt fuldt af mørke Taler. Efter disse, og mange fleres, eenstemmige Udsagn slutter man vel ikke urigtigt, naar man siger: at den, som ikke veed, hvilke de usynlige Ting ere, som have fælleds Benævnelser med de synlige; den, som ikke kiender det, som ligger skiult under de Gamles Fabler og Allegorier; ikke forstaaer nogen af deres mørke Taler i deres Theologie, ikke indseer noget af det, som betegnes ved de hieroglyphiske Billeder af Dyr og ved andre Tegn; han har ingen, langt mindre nogen rigtig, Kundskab om de Gamles Philosophie; han vil følgelig ogsaa nok lade være at give en rigtig Forklaring over de omtalte Hieroglypher. Hint Spørgsmaal, som indfaldt mig, forekom mig at være vigtigt; thi mange ere i vore Dage de Skrivter, i hvilke Mythologie og de Gamles Philosophie forklares; og dyre ere disse Skrivter; og, dersom de ikke skulde indeholde rigtig Kundskab om de Gamles Philosophie; da vilde deres Jndhold være for en stor Deel Sophisterie, men da vare ogsaa de mange Penge, som udgives for dem, spildte; og det, som vilde være endnu værre, da vilde ogsaa den Lærde let kunne vildledes ved slige Skrivter, og føres længer bort fra at forstaae de Gamle, fra hvilke vi dog have oprindelig vore Kundskaber og vor Aands Uddannelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-03
Fordi dette Spørgsmaal forekom mig vigtigt, derfor eftertænkte jeg det, og troede at finde det, vel ikke let, men dog eiheller umueligt at besvare. Den, som kiender i noget Omfang de Gamles Skrivter og deres Jndhold, og har en Siel, som ikke alene kan skiønne noget paa den Aand, som lever i dem, men kan skimte noget af et fuldendt Heelt, til hvilket alle deres Skrifter føre, han vil ogsaa kunne skiønne, om den Mand, som lever i de Gamles Skrivter, kan spores i de Nyeres Forklaringer, og om disse Forklaringer indeholde noget, som kunde synes at lede til et fuldendt Heelt. Fordi jeg ikke har fundet i de Nyeres Forklaringer noget Spot enten af den Aand, som lever i de Gamles Skrivter, eller af det fuldendte Hele, til hvilket deres Skrivter synes at føre, derfor forsøger jeg at besvare hint Spørgsmaal; hvilket Forsøg de følgende Blade skulle indeholde. Men før jeg begynder Forsøget, bør jeg lade en tredobbelt Anmærkning gaae forud, den første er, at jeg forstaaer ved de Gamles Philosophie ei blot den, som man kalder den Græske eller Platoniske; men tillige den, som var alle øvrige gamle Folkeslags Philosophie, fordi man finder mere eller mindre af den hos dem alle, endog hos de gamle Nordboeres. Beviis for dette sidste er, at Odins Stridshelte vare 432000, hvilket Antal er de Dele, i hvilke Dyrekredsen var deelt, og hvilke Dele betegnede det Antal af Aar, som det store Verdensaar, efter alle østerlandske Folkes Mening, indeholdt; hvilken Mening endog Salomo holdt for at være rigtig (1). Dernæst fordi denne Philosophie var langt ældre, end Plato; han opfandt intet Nyt i den, men han søgte og laante allevegne fra, samlede det saaledes søgte og laante, ordnede det Samlede, og fremsatte paa en uopnaaelig Maade det Ordnede fuldstændigere, end det fandtes paa hans Tid. At dette er Sandhed, det kan sees af Diogenes Laertius (2) og af Athenæus (3). Denne Philosophie synes derfor at kunne med større Ret kaldes de Gamles, end Platonisk, Philosophie; endog fordi man ved den sidste Benævnelse giør, at man troer den langt yngre end den virkelig er.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-03
Dersom nu hint Ordsprog var i Brug hos Jøderne, som hos andre Folkeslag, og dersom dette Ordsprog havde sin Oprindelse af Menneskenes Begreb om Sielen; da maae Jøderne vel ogsaa have havt samme Begreb om Sielen, som de andre Folkeslag, og følgelig Jøderne regnes i denne Hensigt til de Gamle, om hvis Philosophie Talen er her. Det anmærkes for det tredie, at i dette Skrivt er Talen aldeles ikke om, enten de Gamles Philosophie er rigtig, eller ikke rigtig; men alene om, hvad de Gamles Philosophie lærer, uden alt Hensyn til, om det, som den lærer, er rigtigt eller ikke rigtigt. Planen til Skrivtet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-03
Jndenlandske Efterretninger. Det i offentlige Blade saa fordeelagtigen omtalte, af Hr. Louis Aumont malede Portrait, som har været at see paa den Kongelige Udstilling i Paris, er, foruden andre Portraiter, af samme Konstner, ankommet hertil, og saavel hiint som disse ere nu udstillede paa det Kongelige danske Academie for de skjønne Konster.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-03
Blandede Efterretninger. Et nyt Phænomen er opstaaet paa de parisiske Gourmanders Horisont, nemlig en Haandbog for Østerspisere. J Hr. Alexander Martius nylig udkomne Manuel de Pamateur d'huitres (Paris hos Audot; Prisen 2 Franker) gives statistiske, økonomiske og naturhistoriske Details angaaende denne vigtige Bord Artikel. Efter en i Hr. de Montignys Provincial de Paris i Aaret 1820 anstillet Beregning fortæres i Paris aarligen ikke færre end 8 til 900,000 Dusin Østers. Disse Østers høre til ikke mindre end 15 forskjellige Arter, der ere bekiendte i Paris og iblandt hvilke den Østers, som man kunde kalde Minister-Østersen, og som udmærker sig ved Dineerne i Rue Therese og Rue Rivoli, er den Ostendiske Østers.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-03
Østersfangsten er undertiden farlig. Paa Kysten af Øen Minorca vove alene Spaniere at udsætte sig for Farerne derved. Tvende Personer bestige en Baad, den ene klæder sig af, binder en Hammer til sin høire Haand, og dykker nu 10 til 12 Favne dybt, for at søge Østerserne. Han slaaer nu saa mange af dem løs fra Klippen, som han kan holde under sin venstre Arm, og slynger sig derpaa i Veiret ved et Stød med Foden imod Havets Bund, hvorhos hans Kammerat hjælper ham. Denne vederkvæger ham med et Glas Brændeviin og laver sig derpaa til selv at dykke ned. Østerfiskerne kunne iøvrigt rose sig af stort Held, naar de ikke under Vandet møde en Hafisk, der æder en Arm eller et Been af dem. - Allerede i Oldtiden var Østersen meget afholdt; Romerne betragtede den som en stor Lækkerbidsken. Seneca og Cicero spiste den meget gjerne, og til deres Tid fik man de bedste i Luciner-Søen, Østersen er særdeles tjenlig for en svag Mave, da den saa let fordøies. Den store Boerhave, den berømte Sue, den udmærkede Saarlægge Parcy anbefalede den til deres Syge, og Hr. Martins Bog vil sandsynligviis ikke bidrage til at bringe den i Miskredit. (L. B. D. B. H. 284.) Tre Ønsker.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-03
1) J Skuespilhuset er Bestemmelsen af de nye Sæder, som kunne slaaes op, saavel i lette Veien for dem, der skulle presse sig igjen gjøre det.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-03
(Jndsendte.) Parquettet som i Parterret, egentligen, at nem det yderst smalle Pas. Men da de fleste enten af Uvidenhed om denne Bestemmelse eller af Efterladenhed, sjeldent slaae Sædet op, saa falder hele Nytten ganske bort. Naar Folk paa een eller anden Maade bleve gjorte opmærksomme herpaa, vilde de efterhaanden vænnes til at 2) Det har forhen været offentligen sagt, at Sæderne i Parquettet ere alt for smalle og at den ene Tilskuer sidder for tæt op til den anden. Alle Sæderne ere af een Dimension; men mersiden af Parquetlogerne kunde gjøres en an Almeenheden være godt tjent dermed. lighed bekjendtgjøres, at intet enkelt Num behøves. da alle Legemer ikke ere det, saa er det ofte en Ynk, at see en corpulent Dame, indeklemt imellem to corpulente Herrer, naar Hændelsen eller Controlleuren fører dem sammen, hvilket let kan skee. Ei at tale om, at den Fornøielse, Spillet yder og Pungen har betalt, forbittres ved en saadan Presning, saa kan det ofte give Anledning til ubehagelige og forstyrrende Kævlerier. Al den Ulempe kunde hæves, ved at renoncere paa 1 eller 2 Rbd. Jndtægt, det vil sige, naar der paa hver Bænk kom een eller to færre at sidde end nu. Offeret var jo ikke saa stort, i Forhold til den Beqvemmelighed, det forskaffede Tilskuerne. 3) Hvis der i den smalle Gang paa Num den Indretning, i Henseende til de Klæder og Hatte, som der ophænges, hvorved Udgangen, naar Skuespillet er ude, mindre spærredes, saa vilde
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-03
Bekjendtgjørelse. Paa det ingen forgjeves skal gjøre sig Uleimer af Skilderiet sælges, da der ei trykkes flere Exemplarer end der til Subskribenterne
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-06
Jndenlandske Efterretninger. Den ypperlige Samling af Malerier som Sanderumgaards ædle Eier, afdøde Geheimekonferentsraad Joh. v. Bülow, besad, vil med det første blive solgt her i Staden ved offentlig Auktion. Den nævnes i Profess. Molbech Ungdomsvandringer 2den Deel eller Reise 1813 S. 91, hvorefter den da bestod af 150 Malerier, af hvilke de mærkeligste der opregnes, og derfra i Thaarups Kjøbenhavns Mærkværdigheder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-06
Efter et Brev fra den Afdøde til Redaktøren, den 15 Juni 1826 var den da forøget til 224 Stykker. J et følgende Stykke af dette Blad skal nærmere Efterretninger om denne herlige Samling blive meddeelt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-06
Den i Skilderiet for en rum Tid siden foreslagne Droschke-Jndretning er nu kommen istand her i Kjøbenhavn. Allerede i Dag (den 5te) holdt to Vogne, den ene til to Personer, og den anden til fire, paa Amagertorv. Hver Tour i Byen koster 24 s. for hver Person.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-06
J Kjøbenhavn døde nyligen A. L. S. Henri Greve af Truchi de Tenare, Ridder, af den franske St. Louis Orden. Han havde i en Række af Aar opholdt sig her i Staden, og efterlader en betydelig Formue, der tilflød ham, som Deeltager i den Godtgjørelse, de franske Emigranter for en rum Tid siden sik, og som nu for største Delen tilfalder hans Slægtninger i Frankrige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-06
Den 2 d. M. døde Michael Frederik Liebenberg, Kongelig Confessionarius og Hofpræst, samt Ordensbiskoppens Vicarius, Commandeur af Dannebrog og Dannebrogsmand. Han var født i Kjøbenhavn d. 2 April 1767. hvor hans Fader var Bundtmager. 1777 fandt han som et forældreløst, fattigt Barn en faderlig Velgiører i Brygger Hoftved, een af Stedens 32 Mænd, denne lod ham ved privat Underviisning forberede til Universitetet. 1783 blev han Student, 1794 Præst ved Kjøbenhavns Tugt og Forbedringshuus, 1797 tillige Overlærer ved Kjøbenhavns Cathedralskole, 1799 Præst ved Frederiksberg og Hvidovre Menigheder, 1808 Udensbiskoppens Vicarius samt R. af D. 1810. fratraadte han Frederiksbergs Sognekald og blev Hofpræst, 1817 Kgl. Confessionarius. J hans yngre Dage sysselsatte han sig med poetiske Arbeider, som findes omspredte i periodiske Skrifter og Poesiesamlinger. J den evangeliskchristelige Psalmebog findes adskillige Psalmer af ham. Blandt hans prosaiske Arbeider er uden Tvivl den retskafne Familie, trykt 1795, og belønnet af Selskabet for de skjønne Vidensk. Befordring, nok det fortrinligste. Som Prædikant, blev han baade hørt og læst med meget bifald. Han var Medlem af Selskabet for de skjønne Videnskaber. Hans Skrifter findes opregnede hos Nyerup.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-06
Blandede Efterretninger. Af et Brev. - Dernæst sender jeg "Noget mere om Benævnelsen, norsk Sprog, indført i det norske Morgenblad d. A. N. 116. Forfatteren giver nogle Anmærkninger ved det af Hr. Professor Rask i Skilderiet d. A. Nr. 19 meddeelte Stykke. Et og andet vil vist nok Læseren, vel ogsaa Rask selv, give Forfatteren Ret i, men denne viser sig saa ultra norsk, saa tirrende, saa fiendsk imod den, der vover at være af anden Mening end den, hans fire Jdee indeholder, saa wergelandskfjendsk imod Danmark, at det hele Stykke vist af selve hans Landsmænd vil møde den fortjente Foragt. Han er som den Vilde, der ej nøjes med Pilens og Vaabenets Grundnatur, men tillige forgifter det; og med alt det vinder han Intet i Sagen selv. Det Skriftsprog som bruges af Beboerne i de forskjellige Stater i den Deel af Europa, der benævnes Jtalien, vil man vedblive at kalde italiensk, om end en Ultra Florentiner eller Ultra-Romer, eller Ultra-Venetianer, Ultra Neapolitaner, o. s. v. anvender al sin Kunst paa at ville omvende Verden til, at forandre den almindeligen vedtagne Benævnelse, og paa at bringe Enhver, uden allermindste Nytte, i Vane med at spørge, ved Læsning af en italiensk Bog, om Forfatterens Føde-Egn, for derefter at give Sproget, hvori han skrev sit Værk, den bestemteste Benævnelse, ikke kalde det italiensk, men florentinsk eller romersk eller Venetiansk o. s. v. Det SkrivtSprog den engelsk talende Nordamerikaner bruger vedbliver Verden at kalde engelsk – det den spansk talende Mexikaner eller den Sydamerikanske Republikaner bruger, beholder Benævnelsen spansk, hvormeget end nogen Ultra Nordamerikaner, eller nogen Ultra-Mexikaner &c. maatte skjænde paa dem der ei hylde udsvævende Patriotisme, og saaledes gaaer det med det Sprog der i den norske Literatur føres.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-06
Literaturen er norsk, Sproget gives i den civiliserede Verden fælles Benævnelse med det der i den danske Literatur føres, det kan gjerne, og vist ogsaa rigtigst af Nordmanden selv, i Love, og Forhandlinger, og Skrifter kaldes det norske Sprog, men det er ikke at vente, og der er ej tilstrækkelig Grund til at andre Nationer skulde forandre sin Benævnelse af dette for tonordiske, før forenede, nu adskilte men dog venskabelige Nationer fælles Sprog; og den danske Mand, som ved grundig og koldsindig Behandling af Spørsmaalet giver Hr. Profess. Rask Medhold i Resultaterne af hans Yttringer, gjør det ikke af nogen utidig Nationalstolthed, eller Anmasselse af og Tanken om nogen Forret fremfor den ærede venskabelige forhen i nærmere Forbindelse med Danmark staaende Nation, der har et lige Skriftsprog, som de Fællesbrugere begge have opdyrket, uden indbyrdes Avind, som den sære Knurrer synes besjelet af. Han maa ikke kjende Danmark, ikke der have nydt Gjestevenskab, ikke der have knyttet Venskab og Forbindelser, og ikke have de rette Begreber om anstændigt Sprog, og vedbørligt Forhold. Jeg haaber, at Hr. Profess. Rask ikke indlader sig videre med en saadan Modpart, som den han har her for sig. Saadanne Mennesker med fire Jdeer lader man rigtigst gaae deres egen skjæve Gang, i det man beklager, at Lærdommen ikke er forbundet med Civilisation.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-06
Philonorvagus novus.