Aalborg Stiftstidende, 1832-02-22
Undersøgelserne angaaende den sidste Sammensværgelse fortsættes med stor Jver, og det hedder, at adskillige fornemme Personer derved ere blevne compromitterede. Hos en af de Fængslede har man fundet 7 Nøgler, som passede til Tuilleriernes Porte og Havelaager; hos en anden 7000 Franes i Guld og ligesaa mange i hans Støvler, som havde dobbelte Saaler. Om den rige Englænder, som gan det Bal, ved hvilket Damerne bare Henrik den 5tes Farver og Lillier i Haaret, hed det først, at han havde faaet Ordre, til at forlade Paris inden 24 Timer, men denne Efterretning gjenkaldes senere. Regjeringen - hedder det - formodentlig i Moniteuren) vidste meget god Besked, men ansaae dette Balcomplot, hvis Jver druknede i Champagner og udslukkedes med Lysene, for alt for ubetydeligt, til derfor at fornye en af Restaurationens værste Misbrug. Uagtet Carlisterne upaatvivleligt have spillet Hovedrollen ved, denne sidste Sammensværgelse, er det dog mærkeligt nok, at Folkevennernes Samfund, hvis Tendents er aabenbar republicansk, samme Aften holdt en Forsamling, hvorved 1500,2000 Mennesker vare tilstæde og som der haves følgende Beskrivelse over: I den nederste Deel af den rummelige og af 16 Lysekroner oplyste Sal i Gaden Grenelle St. Honors sadde Forsamlingens Medlemmer med deres Damer, (altsaa ogsaa Damer!) i Baggrunden paa en Forhøining, sadde Medlemmerne af Raadet og i en Loge de indbudne Aspiranter. Blandt Talerne udmærkede sig især en Hr. Blanqui, hvis Foredrag var saa revolutionairt, som nogen Sansculott kunde ønske det. Han bemærkede, at Restaurationsperioden havde været en stedsevarende Kamp imellem Aristocratiet og Middelstanden. Den sidste havde været tilfreds med Chartet, hvorved der indrømmedes den saa stor Jndflydelse og i Begyndelsen tillige med Bourbonerne, men da Carl den 10de undergrov Chartet og begunstigede Aristocratiet, begyndte den at protestere og da Chartet endelig aldeles omstytedes, kaldte den - for at redde sin egen Magt og Valgret - den lavere Klasse til Hielp, som hidtil ingen Deel havde taget i Partiekampen. Efter denne historiske Deduction, som ellers nok ikke er langt fra Sandheden, vedblev han, Middelstanden kom nu i Forlegenhed, thi Almuen yndede i Grunden ligesaalidet Chartet som Bourbonerne, men den hialp sig, den smigrede Almuen og gav den Løfter, hvorpaa den valgte en Borgerkonge og glemte Løfterne. Derfor er Almuen utilfreds, fordi den ikke er kommen længere, end for Revolutionen. Endnu er Almuen de Sidste, men det hedder i Bibelen. De Sidste skulle blive de Første, (En ægte sansculottisk Exegetik!) Efter Blanqui talte adskillige andre, som samtlige med mere eller mindre Heftighed gik løs paa Regjeringen. Den havde sluttet sig til den hellige Alliance, glemt sine Løfter, forøget Skatterne, bestukken de Deputerede, opofret Polen og stod, som fordum Ludvig den 16de i Begreb med at forraade Landet. Naar man, siger Referenten, fra Logen af betragtede den bølgende Vrimmel i Parterret, de gesticulerende Talere, de bifaldklappende Fruentimmer og Tilhørernes enthusiatiske Gebærder, troede man sig hensat i en eller anden Folkeforsamling i den første Revolution. Det Hele endtes med et Sammenskud af Penge til Fordeel for fængslede Republicanere, ved hvilket en betydelig Sum samledes. Regjeringen lader iøvrigt til at betragte denne Forening med samme Foragt, som den carlistiske Englænders Bal, idet mindste omtales ingen Forbud fra dens Side, skjøndt den selv i de Deputeredes Kammer nylig er bleven omtalt som en farlig Forbindelse; maaskee stoler Regjeringen paa, at det parisiske Borgerskab i den første Revolution har gjort en Erfaring, som for Fremtiden vil gjøre slige Selskaber uskadelige.