Danske Mercurius, 1678-09-01
Dansk MERe RIU offver September Maanet, 1678. Danmarck. Arvaagen Hyrde-Vact all Tyffve-Mact forjager Uld-kruuset Faare-Flock for Ulffve-Tanden tager Fuld nøye udi act; Loot-Foeded Bamse gaar Fra Hjorden skamfuld bort, naar Hyrden vaagen Vor Landsens Hyrde god med Løve-Vaagen Øye staar. Bevaager og sin Hiord, at ingen kand tilføye Ved Reffve treeske Treck den skade eller Vold, Men hver sig hville maa i tryg og god behold. Lad vaaden Regne-Sky til Slud og Slaff end graane, Haand skaaner sig dog ey, men reyser tilt til Skaane Fra Skaane hid igien, og tencker hver en Stund Paa Landets Tarv og Gaffn fast uden Søffne-blund. 2 Den faste Vold og Værn, som Helsinborg indskantzerHand offte skuer an. Hans Hest den let omdantzerMed Hjorte-spring og spret paa den Bred-bringed Kat, Som nu Tyck-Laaret staar og har faaet Høyden fat, sly blaae Cartove-Mund dens feede Kinder Krooner, Med Trolde-Skraal og Skreck sin Søster imoedtooner Som kaager friilig ud Lang-Halset offver Strand Fra huulen Øresund paa voris Sælands Land Ret som paa Herre-Slot, naar tvende Væctre gialder J Porten lenckede, den bellen straxen kalder Huus høy Riise-Eeg, og skærpis hvassen Tand Moed Trotzig Pucke Staff og fre med Afvinds-Mand: Saa ligger ogsaa her i Kongens Seyle Strømme Løvinder tvende, som i Vand til Brystet svomme(Strand. Med den Guld-guule Manck, Troe Væctre ved hans Og Lencke-bundne fast til hvert hans Arffve Land. Af Aff Kaaber-støbte Hals dersom den eene brøler Og i sit vreede Bryst Jld-tendte Lunte føler Den anden skrig i skrig strax skraaler Luffte-klart Og med sin Torden-Rest saa stiller Skibetz Fart. Staar Lencke-kuytted da Løvinder grumm og gridske Du Cron- og Helsing, Borg saa lenge Fiske lidske Sig giennem Øresund, og alten Strand omgaar Ved Eders faste Foed, affskyller Been og Laar. Naffn kundig Leedings-Mænd med Bloed-besudled Klinge Meerheim, Schvanvede og Johan Rantzou omspringe, Med Svensken saa, at hand blix keed aff Springe-Dantz Og lyster icke meer saa haard Soldaten Fands Som Skytten naar hand seer den spragled Ager-Høne. Aff Axe falded Korn saa trind som fuldmoen Bøne Hand ducker bag sin Hest at Fuglen ey blir kyest, Men piller siden dog det Kierne føde Bryst; Saa disse Høffdinger, Krigs-Gudens Ecte Sønner, Hvis Helte-Driffter selff vor Konge vel belønner Tiit luure bag en Busk, men siden Tigre-grum Fremspringe, dierffvelig med Fienden dyste om Hen ved Lands-Crone By og Helsing Borg dislige De har saa sammenrendt, at Svensken maatte vige: Den Svenske Konge selff paa Bierget holt og saae, Hvor Svanevede spranck som rasken Hind og Raae. 4 At Lund og andet med er affbrændt ey fortryde Maa nogen ærlig Mand. Naturen monne byde, At om Vildbasen ind i Toorne-Ryet gaaer, Jeg da antender det, som tynde Teese-Blaaer. Eet gruusomt Mord i Fyen i Othense bedreeffven Med Qvinde-List og Snid, bør og at være skreffven En Ecte Kone ved sin Leye-Tiundis Haand Selff dræber jammerlig sin egen Ecte-Mand. O Diefle-Vugged Pack, J u-tuct Trolde-Afled Paa vildet Tiger-Dyr. Der du aff Vuggen krafled Aff Satans Moder selff slengt hen paa Vette-Skiød Blod. Ved Elle-Konens Bryst i Barne blee opfød Bloed-tyrstig Hore-Sæd, Naturens tunge Byrde, Du Bierge-Skifftning du som saa din Mand formyrde, Sig mig hvad Nisse-Haand har paa den Drage-Krop Set Folcke-Hoffvet sat, og vinde-ziiret Top. Tvi dig, du fuule Gast, til Bryllup dit og Barsel, Skov-Troldis Laadne Chor vaar, og nu faar du Varsel, At Pluto tredie gang vil giffte sig med dig. Din Dyre-kiøbte Siæl Gud frelse mildelig, 6 Eet yndigt Jomfrue-Chor mig siunis nu at høre Med nette Slag og Sang, de Strenge-leg vist røre Gudinder alle Ni; for lislig Engle-Sang Trompee og Trumme-Slag udbuldre første Klang Det er til Otte-Sang hen under Rygens Aadde, Skib-Capellerne paa Kongens stoere Flode. Med Hierte-dragne Suck alt hvad en hver formaaer Hand raaber GUD til Hielp, derpaa til Landet gaar. Og strax begynder Juel. J Vaaben-Vaante Herrer Skiold-skiulte, Brynie tact, som Sverd med ære bærer, Krigs-Fyrster, Krigens Guds geheime stoere Raad, Som ere ædle gjort ved mandig Dyd og Daad, Og du Strid kiere Flock ved Kugle-Varme hærded, Usky Soldate-Søn for Trøyen u-forfærdeed, Gaar an paa Fiendens Hals triiner med Seyer-Foed, For Kongen ere vi bortskyldige vort Bloed. Det Ord det vaar udsagt; Og de i Schluppen sprunge Løvenhielm Trop, Knoblauch, Haff-Fruer om dem siunge: Den Pile-snare Baad med glade Bølge-hvip Udtyder springendis, de ey gaar Landet glip. Trop Troppen fører an, selff ottende hand jager Halfftreedsindstiuffve Mænd, saa de til Flucten tager, Jndtil omsider de med Stycker setter an, Og det da bider først paa Valle stædet Plan Mens voris Danske Mænd frimodig om sig hugger, Enddog at Bloed som Vand det tørre Land bedugger: De tumke de tiit need af Næse-brakke Klint Men de dog tumlende paa Svensken skød gesvindt. Den beeged Baads Mand fort imidlertid sig skynder, Til Skandtzen legger Grund med Gruus-fuld-packed Tønder. Den tapper Krigs-Knect selff udtapper og med RaabTildricker Svensken aff sit Kaaber-Knabre-Stob. Den Svogled Danske Drick ham strax i Hiernen pirrer, Saa hand da fra sin Hest, som staar og Hunde-hirrer, Needfalder Næse-gruust slig Tønde-tylded Miød For Svensken er for sterck og alt for lidet fød. 7 Den anden Dagis Soel randt op, og offver Landet Sin brand guul Lue-Lock sloog ud, og fort aff Vandet Frembryder Brandenborg hen ved Putbusker Viig; Hvorpaa da Svensken strax med Flucten frelser sig. Som naar med Klappe-Jact mand Landet giennem spender, Og driffver Diurene til Landet sidste Ender Hiert kipped Hare sig Busk-skiuler meget fact, Men Hjorten svømmer bort fra Jæger-hitzig Mact. Saa Dyre-Høffdingen strax Kønigs-Marck bortflyder Paa fladde Seyle-Pram, i Skantzen resten yder, Aff Bommer, Bunds og Bads den Buske-Baskeed bleff Saa Svenskens gandske Mact fra Rügens Land bortdreff Saa bliff nu Rygens Land vor Kongis Eye-Sæde Saa lenge Folcke-Foed din sorte Jord skal træde Saa lenge Sølff-reen Rug paa Rügen voxe kand, Du aldrig skrente bort fra vor Monarckis Haand.