Aalborg Stiftstidende, 1844-07-06
Saavel Kjøbenhavnsposten" som "Loll. Falst. Avis" meddeler Beretning om en afskyelig Pryglescene paa Valdnæsgaard. Sidstnævnte Blads Meddelelse herom lyder saaledes: Huusmand Peder Rasmussen Lollænder af Kippinge Sogn, der har et af Proprietair Hansens Huse tilleie, og forresten er bekjendt som en af hans flinkeste Arbeidere, var den 13de Juni, som var hans Hovdag, mødt paa Valdnæsgaard om Morgenen, hvor han i Forening med endeel andre Huusmænd blev sat i Arbeide med at læsse Gjødning paa Vogne, som kjørte denne i Marken. Hen paa Formiddagen kom Herremanden til Arbeidstedet, og da han i længere Tid havde været ilde stemt imod denne Huusmand, fordi han ikke udenfor den bestemte Hovdag vilde arbeide paa Valdnæs, eftersom han andetsteds kunde fortjene det Dobbelte af hvad Herren gav ham, saa spurgte denne ham i en bebreidende Tone, hvorfor han ikke vilde arbeide for ham, hvortil Huusmanden meget rolig svarede: "fordi jeg kan fortjene Mere paa andre Steder, og fordi Herren gjerne pleier at trække os (nemlig Huusmændene, Noget af i hvad vi iforveien ere accorderede om, og navnlig trak mig 3 Mk. af det Sidste, vi gjorde Regnskab, saa fandt han sig ikke pligtig til at arbeide for ham udenfor de bestemte Hovdage, da han ikke troede sig bunden til sin Forpligtelse, naar Herremanden ikke vilde efterkomme sin. At høre denne Sandhed, der forøvrigt skal være meget beviislig, var naturligviis ubehagelig for Hansen, og med en Knippel, han sædvanlig fører i Haanden, slog han Huusmanden, spor gende: om han havde trukket ham Noget af eller bedraget ham, hvorhos han gjentog Slagene flere Gange. Huusmanden vedblev sin Paastand og Hansen vedblev at prygle, sigende: "Saa skal du see, at jeg ikke skal bedrage dig nu," (nemlig med Prygl). I det Samme befalede han Huusmanden at forlade Arbeidstedet og begive sig til Korn magazinet for at skyde Korn, men dette nægtede Huusmanden, idet han sagde: at han kjendte godt hvad det skulde betyde og at han først da skulde prygles, men dersom han skulde have flere Prygl, var det bedst Herren blev ved dermed der paa Stedet, han (Huusmanden) gik ikke derfra. Nu sendte Hansen Bud efter Gartneren, der er hans Broder, og efter Avlsforvalteren Jessen, samt efter sin Hundepidsk (!), og da han havde fortalt dem, at Huusmanden ikke vilde adlyde ham, befalede han dem med Magt at føre Huusmanden fra Møddingen til Kornhuset. Hansens Befaling blev ogsaa øieblikkelig efterkommen og Huusmanden kastet til Jorden, hvorpaa Gartneren og Forvalteren toge hver et af hans Been og slæbte saaledes af med ham fra Møddingen igjennem Kostalden og over den store Gaardsplads til Kornhuset, idet Hansen gik bag efter med Hundepidsken, hvormed han bestandig pryglede Huusmanden paa Arme, Been og Krop, som snart blottedes til Skindet, da hans gamle Skjorte og Beenklæder strax gik istykker. Da Huusmanden uophørlig skreg af Smerter under de mange Slag og den øvrige voldsomme Medfart, og de ikke kunde faae ham op paa Kornhuset, skeete der et lidet Ophold, hvorefter Hansen befalede ham igjen at gaae hen til Møddingen og fortsætte Arbeidet. Dette gjorde ogsaa Huusmanden; men efterat hans Lemmer saaledes vare gjennemtærskede, hvad var da naturligere, end at han ikke kunde røre sig saa rask som forhen, hvorfor Hansen, der var fulgt efter ham, flere Gange slog ham over Arme og Been med Pidsken, fordi - sagde han - Huusmanden ikke vilde arbeide rask. Denne, der ikke længere kunde udholde den idelige Pryglen, maatte nu forlade Arbeidstedet og tye til sit Hjem, hvor han søgte Sengen og anmeldte det Passerede for Præsten, der besørgede en Læge hentet." "det vi nu saaledes - siger Loll. Falst. Stiftst. – have meddeelt Beretningen om denne afskyelige Voldsdaad i det sikkre Haab, at Retfærdigheden ikke vilde være mindre stræng imod Herremanden, end imod den usleste Huusmand, kunne vi ikke undlade at gjøre den Bemærkning, at en Pengemulct paa nogle Hundrede Rigsdaler, som man har sagt os, at Hansen formodentlig vil slippe med og som neppe vil genere ham synderlig, naturligviis, aldrig for ham kan være den samme Straf, som naar den rammer den Fattige, for hvem corporlig Straf træder i Mulctens Sted. Den her begaaede Voldshandling er saa oprørende, at en Pengemulct neppe vil blive erkjendt som retfærdig Straf i Publicums Øine. I dette Tilfælde vil den almindelige Afsky vistnok blive Voldsmanden dobbelt følelig."