Viborger Samler, 1778-06-29
Vore Reisende anstillede endnu fleer Undersøgelser, som løb ligesaa frugtesløs af. De fandt Mænd, der neppe kiendte deres egne Koner, og Koner, der knap kiendte meer til deres Mænd, end Navnet. Unge forforte Skiønheder, som tilstrækkelig hevnede sig paa dem, som havde bedraget dem. Rivaler, som omarmede hinanden; Venner, som tog Livet Livet af hverandre, stor Skaansel, men intet got Hierte, Ærbødighed uden Høiagtelse; meer Tidsfordriv end Fornøielse; meer Ubestandighed end Afvexling. Men Moden, eller dens Ubestandighed, sat dem i Forundring. Nogle Dage tænkte de, de var i en anden Stad, skiønt de var ei ude af Persepolis Mure. Alle Jndbyggerne bar en anden Dragt, og syntes at være et andet Folk. Nogle fandt sig fornærmet, da de Viise ikke vilde følge Etiqvetten. Man kan let tænke, hvad de svarede til deres Undskyldning. Een loe, den anden græd, da en Persepolitaner kom til dem, og spurte om Aarsagen til deres saa forskellige Gemytsbevægelser. Eders Daarligheder er Skyld deri, svarede vore Reisende, og fortalte ham tillige deres Reises Aarsag. Perseren, der var meget forfærdet over det, han hørte, vidste ikke, enten han skulle le eller græde over begge de Verdsligvises Daarlighed. Han ville dog heller søge at helbrede dem. Værer saa gode at følge mig, sagde han til dem, saa skal J maaskee tilstaae, at der findes noget i Verden, som ei fortiener at beskyldes for Daarlighed. De fulgte ham, uden at de ønskede meget, at blive befriet fra deres Vildfarelse, De kom ind i et Huus, der uden til havde en maadelig Anseelse, men var indvendig meget beqvem og got indrettet. Dette er mit Huus, sagde hans jeg forlanger det ikke rommeligere eller prægtigere; men men det gaaer mig nær, at det er ikke slettere, mit Bord er got forsynet, men aldrig en Ven af Fylderie; jeg har nogle Begreb om de skiønne Konster, og jeg lægger mig derefter, naar jeg vil hvile mig fra andre Forretninger. Der er to Malerier, som holdes for ypperlige, thi det middelmaadige kan jeg ingenlunde lide i Malerie; Bøgerne i min Bogsamling er ikke talrige, men got udsøgte, og blive ofte brugt. Der er nogle astronomiske Jnstrumenter, thi denne Videnskab dyrker jeg meget. See min Have, Skiønhed og Nytte ere foreenet. Jeg finder en Fornøielse deri, at dyrke een Deel med egen Haand, at vande Blomsterne, og see dem blomstre, at beskiære mine Træer, og samle Frugten. Dette Træe plantede jeg, for at forevige en vis mig behagelig Forestilling; det voxer, og bliver hver Dag stærkere og større, og er i alle Henseende en Afbildning paa min Lykke. See, blev den unge Perser ved, som ved denne Tale var kommet i Bevægelse; see den Sahl ved Enden af Haven, der seer jeg saa mange Venner, saa ofte, som jeg kan. Venner, raabte Cynikeren med en haanlig Latter. Venner, sagde Heraklit med et dybt Suk. Ja Venner, svarede Perseren med en Slags Fortrydelighed, nægter J Venskabs Tilværelse, O hvor ulykkelige er J da! Jngen af de Verdsligvise svarede, men en loe, og den anden græd. Det gaaer forvidt, raabte Perseren. seren, jeg skal overbevise eder, at der gives endnu een ædlere Folelse, end Venskab, som Menneskehader ne, eders Lige, holde for endnu sieldnere. Herpaa bad han dem følge med sig, og førte dem ind i et Gemak, der var adskilt fra de andre. Neppe trinede han ind, saa løb to artige Børn imod ham, og gav ham det ømme Fader=Navn; en Kone af overmaade Skiønhed saae paa ham, uden at tale et Ord, men hendes Mine var fuld af Udtryk, det var Kierligheds Udtryk, og aldrig syntes to Øine at være meere i Stand til at antænde den. Kan du troe det, søde Fatime, sagde han til sin Kone, disse to Venner tvivle paa, om Kierlighed nogensinde har boet inden vore Mure; de tvivle paa, at den og Lyksalighed er at finde paa Jorden. Det kommer af, saade Fatime, at de har ingen Hierter, som vores, ellers skulle de maatte troe, at Kierlighed og Lyksalighed var til. Træder nærmere, sagde den lykkelige Perser til de vantroe Verdsligvise; dømmer selv, om min Lyksalighed bestaaer i Jndbildning. Fatinbragte jeg mit Hiertes første Offer, et Offer, som hun først gjorde føleligt. Hendes Kierlighed lignede snart min, vi fandt aldrig hindringer, uden saadanne, der tiente til at formeere vores Attraa; ingen, som til intet gjorde vor Haab; intet kunde hindre vor Forening, alting har bidraget til dens Bestyrkelse. Vores vexelvise Høiagtelse opvækker Tillid, Cez. jeg elsker uden Skinsyge, og Fatime skyer alle Leiligheder, at behage andre. Jeg ønskede, heele Verden kiendte hendes Værd, og hun ønsker at være ubekiendt for heele Verden. Med eet Ord, disse Børn, disse kielne Frugter af et lykkeligt Ægteskab formeere dets Baand; de skienke os Erfaringen af en naturlig Følelse, der er ligesaa om, som Kierlighed, og som skulle formeere vor Lykke, om den kunde blive større. Midlertid fældede Fatime Om heds Taare, og Heraklit Medlidenheds. Ak, sagt han, det er det ulykkeligste Par i Verden; thi hvis de elske hinanden virkelig saaledes, hvor vil den ene kunde taale at miste den anden, og dog kan maaskee det hende sig endog i Morgen; maaskee kan eet af disse Børn i Morgen styrte ud af et Vindue, maaskee en Muur falde ned paa dem. Jeg maa skynde mig ud; ellers qvæles jeg af mine Suk, han gik sin Vei. Demokrit havde holdt op at lee, saasnart han saae Fatime; han holdt det ei latterlig, at hendes Mand fandt hende smuk, men over hans store Tillid til hende kom hans Munterhed igien. Hvad, sagde han sagte, tænker du, fordi Træet ei er beskadiget i fem Aar af Storm, saa kan det aldrig skee. O! du vil inden kort Tid erfare, at din Pande er ikke sikrere, end en anden Mands. Ved disse Ord hastede, han ud af Huuset og begyndte at lee, da Heraklit derimod havde begyndt at græde, Perseren var fuldkom kommen overbeviist om, at det var umuligt, at omvende de Verdsligvise. Den dellige Facime havde ei hørt Demokrits Anmærkning; Hernkilts Tale havde gjort hende urolig, men hun kom sig snart igien. Hendes Børn vederfoer ingen Ulykke, ingen Storm beskadigede Træet. Det lykkelige Par levede mange Aar tilsammen, uden at deres indbyrdes Tilbøielighed tog det ringeste af Begge de Verdsligvise holdt op at sukke, og blev ved deres eengang antagne Meeninger. Nyeheder.