Berlingske Tidende, 1836-04-21
Om det nye Vejanlæg fra Nestved af KorsøerVeien. Hvad kan det gavne? Dette Spørgsmaal er opstaaet, ikke hos Enkelte, men vistnok hos de Fleste, der have local Kundskab om det nye Vejanlæg, som forrige Aar blev begyndt fra Nestved ad Korsøer-Veien. Det er Sandhed, at den gamle Vei fra Nestved til Fugleberg – omtrent to Miil med Føje kan regnes iblandt Landets sletteste Landeveje, hvilket rimeligviis tildeels er en Følge af, at der i flere Aar har været talt om et nyt Veianlæg, og paa Grund heraf er hiin – den gamle Vei – kun ved høist nødvendige Reparationer vedligeholdt. En anden Omstændighed, som hertil vel ogsaa har bidraget, er denne, at i Nærheden af benævnte Veistrækning findes liden eller ingen god Vegruus, der især er nødvendig her, da Jordsmonnet er fladt og Grundlaget størstedeels Leer. Den gamle Vei har desuden nogle Bøininger eller Krumninger, som noget forøger Vejens Længde; saaat man, paa Grund af disse Mangler, med Længsel har imodeseet en Hovedforbedring. Ved Nestved blev derfor forrige Aar begyndt – ikke Retning eller Hovedforbedring paa den gamle Vej, som man formodede, men – et aldeles nyt Vejanlæg, der vist ikke har vundet almindeligt bifald, og ligesaalidet givet Haab om at det almindelige Vel derved kan fremmes. Den gamle Vei – her menes kun Veistrækningen fra Nestved til Fugleberg - har vel nogle Bøininger, hvorved Vejens Længde lidet forøges; men det lader ikke til at den nye Vei – idetmindste efter det ved Nestved begyndte Anlæg at slutte – vil give synderlig Korthed i Veistrækningen, da der paa dette – det nye Anlæg der vel neppe udgjør 1/4 Miil, ere flere tildeels betydelige Vinkler. Det nye Vejstykke nærmer sig saare lidet nærmere en ret Linie end det gamle, og følgelig er der i denne Henseende ingen stor Fordeel opnaaet. Det flade Jordsmon, hvis Grundlag de fleste Steder er Leer, ja vel endog Sumper og Moradser, fordrer betydelig Paalæg ning af Gruus og Steen, og derfor er det sandsynligt at der vil hengaae flere Aar inden den nye Vei kan blive fast og fremkommelig paa alle Aarets Tider; hvorimod den gamle Vei ved fleeraarig Paalægning har et fast Grundlag og kunde, deels ved Retning paa enkelte Steder, hvor Bøiningerne ere store, bringes til at nærme sig en ret Linie ligesaa nær, som det synes vil blive Tilfældet med den nye Vei, og deels ved en Hovedforbedring snarere, og med langt mindre Anstrengelse og Opofrelse for vedkommende Communer, blive fast og god. Men forholder dette sig saaledes, som vist Enhver maa tilstaae, da følger heraf, at paa Spørgsmaalet: Hvad kan det gavne, maa Svaret nødvendig blive Jntet. Ethvert Foretagende, hvis Udførelse fordrer betydelig Anstrengelse og Opofrelse, og desuagtet ikke gavner, maa absolut fremvirke Skade og Tab, og følgelig kan man have Aarsag at spørge: Hvad kan det skade? De større Bøininger paa den gamle Vei, som burde afskiæres for at give den gamle bedre Retning, paa hvilke Steder altsaa nye Veje maatte anlægges, ville vel fordre endeel Arbejde, m. m., men dog, efter Fleres Formening, tilsammen ikke unddrage meere end omtrent 1/4 Miil, altsaa kun 1/2 Deel af hvad der nu, som ny Vej, skal anlægges. Uagtet den nævnte Retning, tilligemed en Hovedforbedring paa den gamle Vej, vilde blive byrdefuld nok for Mange i de forskjellige vejpligtige Sogne, saa er det dog saare indlysende, at det nye Anlæg fordrer langt mere Arbeide og betydelig meere Paalægning af Steen, hvilke af flere Vejpligtige meget vanskeligt vil kunne tilvejebringes, ligesom og god Vej gruus ikke kan erholdes uden i lang Afstand fra Vej strækningen. Forraad af Steen findes kun faa Steder der i Egnen, hvorfor mange Gaardbrugere blive nødsagede til at kjøbe dem dyrt; men hvorfra skal Pengene dertil komme, Mange have Vanskelighed med at betale de Kongelige, Herskabelige- og Commune-Skatter og Afgivter, samt udrede andre paahvilende Præstationer; og man kan derfor med god Grundformode og forudsætte, at, hvis det nye Vejanlæg skal fremmes, som begyndt er, flere Gaardbrugere da i Bund og Grund blive ruinerede. Bliver dette da Tilfældet, som desværre sandsynligt er, da foraarsager det nye Vejanlæg ikke alene mange Familier (som det synes unødvendigt) Tab og Skade, men en Deel af Statens Velstands Grundpille formenes endog derved at blive rystet; thi bliver Bonden af en eller anden Aarsag forarmet, da kan han ikke dyrke sin Jord, som han bør, og følgelig kan denne kun afgive liden eller ringe Jndtægt, hvilket directe har skadelig Jndvirkning paa det hele Statssamfund. Endvidere tilføjes de Jordbrugere, over hvis Jorder den nye Vej anlægges, et uerstatteligt Tab. Deels vil det Areal, som den nye Vei optager, berøve dem et større eller mindre Jordstykke, deels gjennemskjære deres Ager-Jnd deling, saaat Uregelmæssighed i Jordens Drivt derved foraarsages, hvoraf Ulempe og Tab er en Selvfølge. Hertil kommer, at det vil vare flere Aar, ja maaskee længere end de nulevende Jordbrugeres Levetid, inden det Areal, den gamle Vei indtager, kan benyttes til Dyrkning, især da den jo ikke kan ryddes for den nye er fuldkommen brugbar. Erholde disse Jordbrugere endog nogen Godtgjørelse, hvilket, saavidt vides, er Tvivl underkastet, da er det endnu mere tvivlsomt, at denne Godtgjørelse vil æqvivalere det directe og indirecte Tab, som den ved det nye Vejanlæg tilføjes. Et besynderligt Phænomen viser sig især fra den vestre Side af Klosterskoven til Sognegrændsen imellem Herlufsholms og Fodbye Sogne, idet den nye Vei næsten paa hele Strækningen er paralel med den gamle, og kun faa Alen fra denne. Paa dette Vejstykke behøvedes, til en Hovedforbedring paa den gamle Vej, langt ringere Arbejdskraft og meget mindre Paalægning af Steen og Gruus, end det nye Anlæg vil fordre, for snart at bringe hiin i en saadan Stand, at den til alle Aarets Tider blev god; hvorimod det, efter al Rimelighed vil vare længe inden dette vil skee med den nye Vei. Kommer hertil de Udgivter, som de mange nye Steenkisters Anlæggelse over Aaer og Sumpe a. medføre for det Offentlige, som størstedeels kunne undgaaes, naar den gamle Vej, saavidt skee kunde, blev afbenyttet, da vilde herved en betydelig Besparelse være at erholde. Paa Spørgsmaalet: Hvad kan det skade", vil altsaa Svaret rimeligviis blive: "Saavel de Agerdyrkere, over hvis Jordlodder den nye Vei anlægges, som og de Communer, der ere pligtige til at forrette dette Veiarbejde, tilføjes meget større Tab og Skade end Tilfældet vilde blive, naar den gamle Vei ved Retning og Hovedforbedring blev tilbørlig istandsat, og det Offentlige vilde spare en ikke liden Capital, som behøves til de mange nye Steenkisters eller Slusers Opførelse, uden at derfor Hensigten, den nemlig, at skaffe en nogenlunde reel og god Landevei imellem Nestved og Fugleberg, bedre, og langtfra ikke snarere, opnaaes.