Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-05-30
Om den nyelig ankomne Præst for den jødiske Menighed her i Staden, Hr. Det. Wolff, læser man i Frankfurter Journal Didascalia Nr. 126 af 6 Mai d. A. følgende Stykke, skrevet af Hr. Professor v. Paulli. Hvad i Frankfurt am Main, i Hamburg, Karlsruhe og flere Steder er skeet til Jsralitismens Forædling er bekjendt. Ogsaa den storhertugelige hessiske Regjering har allerede i flere Aar ladet sig være magtpaaliggende at danne Jsraliterne efterhaanden til en høiere Grad af intellectuel og religiøs Kultur. Aldeles i den Aand, der besjelede den største af alle Lovgivere fra For christendommens Tid, har den først henvendt sin Opmærksomhed paa Ungdommens Opdragelse, og i den Henseende udstædt hensigtsmæssige Anordninger; men dermed er ikke alt gjort. Opdragelsen maae fortsættes; paa den i Skolerne lagte Grund maa bygges videre, overhovedet maae Kathedret virke i Forening med Prædikestolen; begge i Skole og Tempel træde i levende Forbindelse med Livet. Jehova's Ord maae fremføres for de Voxne, og fra helligt Sted i tydsk Sprog prædikes i klare Udtryk. Den indviede Lærrestol havde forhen ikke altid været Bjerget Horeb, hvor den Evige, lod Jsraels Sønner ved tro Fortolkere forkynde sin Lov i den brændende Busk under Torden og Lynild, Lysets og Majestætens Symboler. Fra Talmudisternes Foliantbjerge, fra menneskelige Sætningers og morgenlandsk Phantasies Taager skulde Loven og Sandheden, Livets Lære, stige ned til dem. Saa kom da omsider ogsaa for Darmstadts Jsraliter den Dag, da de første Gang modtog menneskelig Taler=Magt, det levende Løsningsords Kraft i tydsk Tunge, som Fornuftens og luttret Aands Organ, og følede sig begeistrede, og høit opsvungne. - Doct. Wolff, en fød Darmstadter, forhen Overrabbiner i Giesen, der gaaer som første jødiske Præst til Kjøbenhavn, holdt under Paaskefesten to Taler i Synagogen, skjøndt næsten uforberedt, da Tilladelsen dertil hvergang kun seent kom ham ihænde. Disse Taler udmærkede sig meget fordeelagtigt; paa den ene Side en ægte Salvelse, rig paa Kraft og Værdighed, høy begeistret Flugt, at forherlige Gud og lære den høiere Visdom, paa den anden Side veltalerisk Harmonie, og simpelt ædelt Foredrag. Ved den anden Tale paa Pesachdagen (hvorved hans Auditorium var meget talrigt, da Talerens Roes havde tiltrukket mange christelige Indvaanere, tildeels af de høiere Stænder), tog han Afsked fra Menigheden, og fra Slægt og Venner. Alle vare meget rørte, og mange Taarer saae man flyde. Vi holde denne Begivenhed, som den første af sin Art i vor Stad, for saa betydningsfuld, at dersom vi forstode Darmstadts Aarbøger, vilde vi indrømme samme en Plads deri; thi den er, efter vor Anskuelse, Morgenrøden for en bedre Fremtid, og vil lægge Grund til en Reform, som alle her værende velsindede og dannede Jsraliter, hvis Antal ei er ringe, vilde med Længsel see imode. Det fortjener ogsaa at bemærkes, at flere af Menigheden tilstillede Det. Wolf for hans Afreise et Sølvbæger til Amindelse og derved aflagde et glædeligt Beviis paa, hvormeget de vidste at paaskjønne ham og hans Taler. – Saa drag da bort du Ophøiede; Lys og Varme straale dine Troesbekjendere i Norden imøde, vær dem en Bonifag, eller snarere en Anscharius, Skandinavernes Apostel.