Viborger Samler, 1779-09-20
Anmerkninger ved det udi Viborg Samler, No. 28 opgivne Spørgsmaal: Om en Præste=Enke i et Naadsens=Aar bør have Deel i de 4re Høitids=Offere, som den ubenævnte Forfatter søger at bevise: er sees vel et Foster født, og frembaaret, og hvor tvivler paa, at det først er blevet undfangen, (thi Hos (thi det modsatte strider imod Naturens Løb) men at Faderen ei har besiddet den fulde Avlings=Kraft maa man slutte, (thi Mangelen kan nok ikke her deriveres fra Moderen) naar man, ved dets nøie Eftersyn, befinder, at det er af det Slags, som man kalder utidigt, det er, ikke nær fuldbaaren. For at bestyrke sin Sætning, beraaber Forfatteren sig paa, at der gives adskillige Slags Aar, der er et almindeligt Aar, et Kirke=Aar, et Naadsens Aar; men hvad Forskiel der end er paa disse anforte Aar, hvilke dog alle ere lige lange, gjør dette aldeles ingen Forandring i de fastsatte Høitids=Offere, som i et Naadsens=Aar skal deeles imellem en Enke og Successor. thi1. Til et Aar hører, efter rigtig Beregning og Lovens klare Ord, ikkun een Paaske, een Pintse= og een Jule=Fæst, fleere kan og bør ei høre dertil. Den Fæst, som man vilde fordoble i eet Aar, maatte nødvendig afkortes fra det følgende, og dette saaledes miste noget af det, som er det væsentlig tilhørende. 2. Meget sielden indfalder den Casus, at der NB. formedelst Paaske=Fæstens Ustadighed) indfalder i eet Aar, til 365 Dage beregnet, 2de Fæster af dette Navn, og naar saa skeer, da hører den ene med al Ret til det paafølgende Aar; thi, ligesom der ei kan være meere end een Pintse, og een Juul, saa kan og ei regnes meere end een Paaske til et Aar. 3. Det kan skee, og man har Exempel paa, at der i et Naadsens Aar, ikkun 2de Fæster (efter Datum at regne) ere blevne talte; men skulle da Enken eller Arvingerne derfor ikkun have Deel i de 2de og ei i det 3die og manglende Høitids=Offer, nei, det var ubilligt, og derfor er og, i en saadan Casus, Enken af Provste=Retten bleven tilkiendt sin Anpart af det 3die, som det, der hørte med til det fulde Naadsens Aar, see D. Hedegaards Anmerkninger Tom. 1. Som da 2de af de benævnte Offere, af forstandige Jurister (der har agtet paa Lovens sande Meening) er bleven anseet for lidet for en Enke at tage Deel udi, men 3de, det bestemte Tal; saa følger at 4re er og bliver formeget, som Enken ei uden Successors Fornærmelse kan tilegne sig; Thi 4, skulle dette have Sted, at Enken tog Deel, i 4re Høitids=Offere, efter sin Mands Dødsfald, saa fulgte deraf, at Successor i det næstfølgende Aar ei fik meere end to og et halv Høitids=Offer, og altsaa fik han jo ikke det, Kongen i Loven har tillagt ham, som er 3de fulde Høitids=Offere, i ethvert Aar, og hvo kan forsikre hans Enke, om Vederlag herfor, ved at ligeledes nyde Deel i 4re Høitids=Off fere. 5. Forfatteren spørger, hvormed har Successor fortient det Paaske=Offer, som er falden 13ten Dage, efter hans Formands Død; men med lige Grund. Grund kan der spørges, hvormed har Præsten fortient Pintse=Offeret, der falder 7 Uger efter Paaske=Fæsteen; og atter, hvi faaer Præsten ikke meere Offer til Juul end til Pintse=Dag, da han for det første efter ommeldte Beregnings=Maade har ikkun arbeidet i 7 Uger, men for det sidste over et halvt Aar. 6. Den Præsternes Løn, som kaldes Offer, er annecteret til disse Fæster, i Henseende til deres Høitidelighed, men ingenlunde er den reguleret, efter det Tids=Rum, som er imellem dem; 3 gange i Aaret skal Præsten nyde dette bestemte Offer, enten det skeer først eller sidst, kan næsten være ham uden Forskiel; men han kan ikke ansee det ligegyldigt, om han mister eet af dem. Hvad, maa jeg sporge, om Offer=Dagene vare Pintse=Dag, Michels=Dag, og Juul, kunde der da nogensinde fire Høitider af dette Slags falde i det Tids=Rum, som et heelt Aar indbefatter, 7. Det synes, som Forfatteren, der holder sig saa stricte til Almanakken, og giør sine Beregninger aleene efter Maanens Løb (maaskee i den Tanke, at hine Ægypters Klogskab, og Jødernes Beregninger af 13 Maaneder til et Aar, skal hielpe ham til at faae 2de Paasker i eet Naadsens Aar, ved det, han alt formeget stirrer paa dette laante og svagere Lys, taber aldeles Synet af den Sandhed, som som ved Hielp af klarere Lys er kiendelig nok for den, som har to ja ikkun et grandseende Øie; og er det derfor ikke at undre, at man seer ham, endog at træde langt over de Grændser, som Loven har sat for en Enke i et Naadsens=Aar, naar han med et Helte Mod spørger: Hvad, om Enken havde salareret Successor for de 13 Dage, han gjorde Tieneste til Paaske, og selv taget Paaske=Offeret? Ergo, er Successor ikkun en Leie=Svend, eller Kapelan, som Enken har antaget paa de Vilkaar, at give ham, af Kaldets Jndkomst, hvad hun vil, og selv beholde Resten; thi er han lovlig kaldet Sognepræst, da faaer vel Enken at agte ham derfor, og tillade, at han tager imod Kaldets Jndkomster, og deraf rekker hende sin Deel; men maaskee Forfatteren har en Enkes Sag, som er vant til at tage selv, og tage forlods, hvad hun lyster, uden Sognepræstens Minde, og da kommer det an paa, om han kan faae et saadant Privilegium for hende udvirket, eller stadfæstet, hvorom dog meget tvivles.