Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-02-24
J Midten af Januar døde i Paris en Mand, der ud sin Levemaade var bleven en Art af mythologisk serson, og om hvem der gik en Mængde Legender. hans Navn var Manteli, og han var af Fødsel en Ungarer. Han kom for mere end 30 Aar siden der efterat han allerede havde gjennemvandret mange kande tilfods. Hans Øiemed i Paris var alene at poffre sig til sine mangfoldige Studier. Hans Kundkaber i mange Fag havde kunne tillade ham let at skaffe sig sin Underholdning, men han vilde kun soffre saa lidet som muligt af sin Tid, og beslutte derfor, at indskrænke sine Fornødenheder til det Allerundværligste, et Forsæt, hvilket han ogsaa ud te med Strænghed. Han boede i Begyndelsen i Havehuus, som en god Siæl havde laant ham, enere under Trappen af et Huus, indtil en selig Cambaceres lod indrette et lidet Kammer er ham i det kongelige Archiv, hvilket han siden ombyttede med et i Arsenalet. Han gav sædvanligen en græsk Time om Ugen, hvorfor han lod sig betale med 2 1/2 Francs, og denne Sum var tilstrækselig til hans Underholdning. Man sagde, at han undertiden har levet af raae Kartofler, en Tidlang det Mindste levede han af Brød, som han kjøbte hos Restaurateurerne af de Stykker, der vare blevne synede af Gjæsterne. Noget sørgeligere end hans huusholdning lader sig neppe tænke. Hans Bord stod af nogle Brædder, som vare lagte over to Træblokke, bag hvilke Manteli sad i et Hjørne paa forfalden Læhnestol, som Cabaceres efter Fortæl sig havde givet ham, og som engang skal have til ørt Keiseren. Han tilbragte sit hele Liv Dag og Nat paa samme; foran ham hang paa en Snor en alle Lampe, og ved Siden af ham stod en Oliekrukke, hvoraf han nærede den. Under Bordet saae man et det Fad, fuldt af Klude og Høe, hvori han holdt ne Fødder, for nogenledes at være beskyttet imod fulde, thi han tændte aldrig nogen Jld, omendsøndt hans Klæder vare ilde beregnede paa at holde ham varm. De bestode i en gammel graae Soldaterkappe lignende Beenklæder, uden Skjorte og Strømper. han har et langt Skjæg, hans Hoved var skaldet, og ans Udseende havde noget Simpelt eller Alminde gt. Ved Siden af ham vare nogle Brædder gjorte aste, paa hvilke stode nogle Hundrede Bind; ellers me man Jntet i Værelser, hverken Seng eller Stoel Han eiede heller Jnter; Enhver, der besøgte ham, funde sidde, om han vilde, i Vinduet. Manteli studerede uophørligt. Naar han var træt, saa slumrede han ind paa sin Stoel, og saasnart han vaagnede. opfriskede han sin Lampe, og tog igjen sin Bog i Haanden. Han nærede mystiske Jdeer, hvilke han dog ikke meddeelte til Enhver. Men til hans Beundrere skal han have ladet sig forstaae med, at den Videnskab, som ethvert Menneske opdynger hos sig, gaaer over fra ham paa den hele Menneskehed, ogsaa uden Underviisning og synlig Meddelelse. Det er ikke usandsynligt, at en eller anden Fanatisme af denne Art har holdt ham opreist under saa uhørte Afsavn, hvilke han underkastede sig. Han forstod og talede mange Sprog, og pleiede at tale med enhver af sine Besøgere i det, som denne talede. Mathematik og de orientalske Sprog syntes at være hans Yndlingsstudier. Han pleiede selv at hente sit Vand fra Seinen og var gaaet i dette Øiemed til sammes Bredder. Nogle Vandbærere havde seet ham stige ned, men da han ikke kom tilbage, ledte de efter ham. De fandt en Krukke fuld paa Bredden af den dengang meget opsvulmede Flod; men den anden og Eieren til den vare forsvundne. Udentvivl er han gledet ud ved at trække Krukken op, og det dybe og heftigt strømmende Vand har revet ham med sig. Mandel, Jndustrie, Opdagelser og Opfindelser.