Den Vest-Sjællandske Avis, 1840-02-28
Det orientalske Anliggende. J Mehemed Alts Erklæringer til Consulerne hedder det: Han lægger ingen Værd mere paa Overdragelsen af Arveretten, det være paa Ægypten alene eller ogsaa paa andre Lande tillige. Han vil beholde, hvad han besidder, og ikke rømme nogen Haandsbred af det occuperede Territorium. Skulde det falde Englænderne ind at anvende kraftige Forholdsregler imod ham, saa vilde han vide at tilbagedrive disse Øboere til deres Øer (!) Napoleon var det største Beviis paa, hvor lidet Europæerne formaaede imod Ægypten, hvorledes Resultaterne, naar de vare tilkæmpede, kun kunde være af ringe Varighed; og Frankrig var den eneste Nation, for hvem han (Vicekongen) havde Respect i denne Henseende. Han begreb overhovedet ikke, hvad de Ægyptiske Anliggender kunde interessere Europæerne. Kun i Konstantinopel troer man paa en Maade deres Forsikkringer, fordi man der er forblindet og ikke seer, at de kun have deres egen og ikke det Osmanniske Riges Fordeel for Øine. Hvorledes kan Porten indbilde sig at Europa af Følelse for samme antager sig dens Anliggender, Padischaen havde kun nødig at rette sit Blik paa Moldan, Wallachiet og Servien; han maatte kun rigtigt bedømme Forholdene i Grækenland, og han vil overbevise sig om, at Christne og Muselmænd ingenlunde kunne leve imellem hinanden. Kun en Udstykning af Riget er de christne Magters Øiemed; med Hensyn til Deelingen af Byttet ere de indbyrdes uenige. Skulde de engang faae dette Punkt bragt paa det Rene, saa vil man blive overbeviist om, at Jslams sidste Time er kommet. Han alene, Mehrmed, er Rigets sidste Støtte; dette vil han kunne bevise, saasnart han, opfordret af sin Herre, har Leilighed til i Osmannernes Hovedstad at bringe det eneste Middel til Udførelse, som kan redde Riget fra den fuldkomne Undergang. Den nærværende Tilstand, var ham allerede ufordragelig, og han vilde selv til Foraaret forsøge at løse de orientalske Forviklinger, saa at Europæerne ikke mere behøvede at bryde Hovedet derover. - J samme Tone skal Vicekongen ogsaa have talet til Kiamil Pascha og især anbefalet ham at gjøre Sultanens Ministre opmærksomme paa Magternes egennyttige Planer. - Den 26de Jan. begav flere af de store Magters Consuler sig til Vicekongen, for at høre, hvad han vilde gjøre, dersom man forlangte Syriens Tilbagegivelse til Porten. Han svarede: "Mine Børn og jeg ville hellere døe end aftræde denne Provinds, som har kostet os saameget." Dette synes alvorligt meent; thi Militsen bliver med stor Hast gjort fuldtallig, og Enhver, som kan bære en Flint, bliver optaget deri. For at indøve disse ventes 300 Exerceermestre fra Kahira. Den 24de sendte samtlige Officerer fra den Tyrkiske Flaade en Deputation til Vicekongen, for at erklære, at de vare besluttede paa under ingen betingelse at vende tilbage til Konstantinopel. De stode ganske til Vicekongens Tjeneste, og om han sendte Flaaden tilbage, saa vilde de gaae i Land, for ikke at udsætte sig for Divanets Forfølgelse. Mehemed Al svarede: han vilde rette sig efter Begivenhederne; iøvrigt var Ægypten et gjestfrit, Land, og han vilde aldrig negte en Broder et Asyl, naar han bad ham derom. - Den Tyrkiske Flaade i Konstantinopel bestaaer nu af 4 Linieskibe paa 90, 4 Fregatter paa 41 Kanoner, 3 Corvetter og 5 Brigger. Et Linieskib paa 106 og en Fregat paa 61 Kanoner ligge paa Værfterne ved Sinope, et andet paa 110 og en Fregat paa 30 Kanoner ligge ved Jsmid.