Aalborg Stiftstidende, 1831-04-30
Aalborg Kirker. Fjerde Søndag efter Paaske prædiker til Høimesse i Budolphi Kirke Hr. Pastor Boesen; i Frue Kirke Hr. Pastor Krarup. - Til Aftensang i Budolphi Kirke Hr. Pastor Henneberg; i Frue Kirke Hr. Pastor Foght (Forlangt Jndrykkelse.) Tune cede malis, sed contra andentior ito Efter denne anpriselige Viisdoms Regel er det jeg tager til Gjenmæle mod en mig først for nylig tilhændekommen Annonce, indklædt i en Skrivelse fra Frederikshavn i Bladet Dagen Nr. 58 d. A., i hvis Følge jeg paa Embedsvegne, ved den i Skagen indtrufne Stranding, "Skonnerten Anne, Capt. Clausen, skal have givet et mindre heldigt Raad til Masternes Kapning. Da bemeldte Annonce indeholder ligesaamegen Malice som Skumleri, og sætter min Hensigt som Embedsmand og Øvrighed, for dem som ei kjende Forholdene her paa Stedet, i et mistænkeligt Lys, fandt jeg mig foranlediget til at efterspore Forfatteren, og er denne mig nu opgivet at være - Strandingscommissionair J. F. Nørgaard af Skagen, den samme, der er i Strandingscompagnie med Strandingscommissionair Rasmus Bergen, i hvis Navn, efter Tour og Omgang, Skonnerten Anna nød Commissionair-Forsorg. Gjerne kunde jeg her afbryde; men da Sandheden i hiin Annonce er for stærkt angreben, med iøvrigt efter Forfatterens Sædvane ret peent belagte Ord, har jeg til sammes Forsvar, forinden jeg søger Skumleren af Rettens Vei, endnu at tilføie: Da jeg Morgenen, d. 12te Febr. sidstl. indfandt mig paa Stedet hvor Skonnerten, Anna var strandet, fandt jeg Skagens Bjergere og Commissionairene tilligemed den strandede Capitain paa Stranden. For at der nu kunde skee en Begyndelse og Bjergerne sættes i Artivitet, forlangte jeg en Baad til at sætte mig ud til Skibet, som laae paa et farligt Sted. Baaden, der førte mig ud, kom paa Siden i Brændingen og sank. Da jeg var bleven bjerget af en anden tililende Baad, og atter kom paa Land, var mine Ord til Capitainen: "at Forsøget, at komme om Bord maatte gjentages, at Skibet laae paa et saa farligt Sted, at Taqvelagen nødvendigviis maatte forsøges bjerget endnu samme Dag, eller, hvis dette ei lod sig gjøre, vel endog kappes, for at redde Ladningen. At der henved 8 Dage derefter skulde blive Havstille paa Skagens Nordstrand, hvor Havet ellers paa den Aarstid idelig er i Oprør, kunde jeg ei ahne ligesaalidt som at dette Havstille vilde blive regnet Commissionairerne til Ære og mig til Last. Hine Ord, der vare Resultatet af min bedste Mening om Sagen, efterat jeg var reddet af en overstanden Livsfare i Anledning af Strandingen, trængte vel neppe til en egennyttig Skumler=Critik, der ikke kan fatte Tanken om en Strandings bistand uden et 4 pCto. Sallair. Jmidlertid har Strandingscommissionair Nørgaard, der stod som Tilskuer paa Stranden, opsnappet dem, og maa han da ufeilbarlig have tænkt: her er en god Leilighed til at komme Byfogden, der altid er af en anden Mening end jeg i Strandingsaffaires, og derhos giør saamange Udsættelser i mine Strandings-Regnskaber, til Livs: jeg vil nu fortælle i Bladet Dagen, der paa dette fjerne Sted ei saa let kommer ham i Hænde, at han har raadet til Ma sternes Kapning, og vil jeg derhos i Sandhed rose os Strandingscommissionaire, der nu, for bedre at staae imod, have indgaaet en venskabelige Alliance; saa meget meer, da det ogsaa nu kan være den høie Tid, eftersom der hverken før, eller efter salig Olav i i Beskrivelse over Skagen, er sagt noget til vor Roes." Langt fra imidlertid at misunde Hr. Rasmus Bergen den Roes, denne jeg fra Giverens Haand stedse vil ansee som en macula, skylder jeg Sandheden at erklære: at hiin Annonce i det Hele er det største Løgnproduct, som vel nogensinde er undfanget i Skagen, og udklækket i et Brev fra Frederikshavn; og attesterer derhos som Stedets Øvrighed, at Strandingscommissionairens Activitet i det nævnte Strandings-Tilfælde, fornemlig har aabenbaret sig deri, at han, efterat jeg ved et Embedscirculaire har tilkjendegivet samtlige Commissionairer her, at det i min Bopæl værende eneste ordentlige Pakhuus med Kielder, var til Strandedes Tjeneste uden Pakhuusleie, har, for at trodse denne som enhver Foranstaltning til det Bedre, adspredt en Frugtladning i maadelige Fielhuse omkring i Byen, og det under et paa den Tid indtruffen vedholdende Frostveir, hvorved heele Ladningen kunde være, om den ei er bleven, spoleret. Og dog hedder det i Annoncen "det gjør ham virkelig Ære, med en affecteret Alvor, der maa opvække Latter hos Enhver der kjender de to Mænd. At jeg ei tilbød Capitainen selv ommeldte Pakhuus behøver ingen Forklaring. Skumleren vilde da have sagt: "Byesøgeden raadede til at kappe Masterne, og bringe Ladningen i hans Pakhuus." Naar jeg officialiter har tilkjendegivet Strandingscommissionairen en Foranstaltning, som han, hvis han gjør sin Pligt, ei burde lade uafbenyttet, bør uden Tvivl Commissionairen alene, og ikke Capitainen, staae til Ansvar, om et Øiemed, der neppe kan dadles, forfeiles; og vil det være lige saa ubilligt at bebreide Captainen, at han ei har afbenyttet en ham ukjendt Pakhuusleilighed, som, efter de oplyste Omstændigheder, at udbetale Commissionairen nogen Pakhuusleie. At en Strandingscommissionair fra Skagen nu forøvrigt bedre i Mag kan gnave paa sit Been i Frederikshavn, eftersom et Haverie-Regnskab ei, efter Fr. 2den December 1825. er undergivet Over= eller Under=Øvrighedens Revision, kan vel opmuntre ham til at anstrænge sine yderste Kræfter, (vide Annoncen), men jeg har aldeles Jntet imod, at de paa Skagen strandende Skibe komme bort, kun maa jeg tilføie det for min Jurisdiction velmeente Ønske, at de to Herrer Strandings commissionaire maa komme med. Skagens Byefogedcontoir, den 24de April 1831. v. Bergen. " Kjøbenhavn, d. 16de April 1831. S. T. Hr. Cancellie-Secretair v. Bergen.