Berlingske Tidende, 1836-02-24
Jndsenderen skal ikke tillade sig nogen Dom over Retfærdigheden af de Forandringer i Landboeforholdene, der iværksattes i forrige Aarhundrede. Dengang var Bondestanden kuet og Regjeringen maa have anseet dette foren Grund, der kunde retfærdiggjøre de betydelige Forringelser i Codsejernes Rettigheder. Men denne Grund existerer ikke nu og kan følgelig ikke retfærdiggjøre yderligere Jndgreb. Endnu mindre bør det høre, at Fæstegodset ikke skulde være Godsejernes, men Bøndernes Eiendom. Og dog er det ved denne absurde Paastand man understøtter Prætentionen om at fratage Godsejerne deres Ret til Hoveri og Jagt, forhøjet Jndfæstning og Landgilde m. m. Jagtretten er af Godsejerne erhvervet paa retlig Maade, under Lovens Garantie, tildeels endog kjøbt eller forpagtet ved Contract med Staten. Hvilken Frækhed er det ikke at tilraade Staten at fratage dem den, hvilken Frækhed at erklære, at man ej behøver at respectere lovlige Rettigheder, Dog Conseqvents mangler ikke denne Frækhed; thi kunde Staten, træde Ret og Lov under Fødder og forandre Privates lovlige Contracter, saa er det erkjendt, at den Stærkeres Ret gjelder, saa er Revolution og Oprør lovlige Foretagender, naar Højforræderen kun har Magt til at trodse Staten. Og dette er vel ogsaa ikke usandsynligt den egentlige Mening, som adskillige Jldesindede prædike saa tydeligt, som de tør. Dertil sigte de hyppige Vink om Almuens Magt imod Regjeringen, dertil Forsikkringerne om, at den ringere Borgerclasse bør beriges paa den Overordneds Bekostning, og den frække Yttring, at der ingen Respect skyldes lovlig Ret i dette Tilfælde. Der er ingen retfærdiggjørende Grund for Staten, til at favorisere Bonden paa Godsejernes Jagtrets Bekostning; Bondestandens Fordeel er ikke det Almindeliges Vel, og her kan endda kun være Tale om en ringe Deel af Bondestanden, saasom Loven forbyder at Jagt paa indhegnede Bonde jorder. Og dette ringe Antal Bønder have, vel at mærke, fæstet deres Jord med fuld Kundskab om enhver lille Ubeqvemmelighed, Jorddrottens Jagtret paalægger dem. De have forud vist, at Jorddrotten kan jage paa deres Grund, som kun overlades dem med denne Jndskrænkning, de have forud vidst, at Jorddrottens Vildt en og anden Gang besøger de nærliggende Marker og de have bestemt deres Fæsteafgivet derefter; hvorlidet Bønderne da have mindste Adkomst til at unddrages fra Jorddrottens Rettigheder, er indlysende for Enhver, der kan og vil tænke upartisk. Derfor fremføres saadanne Argumenter, som at Vildtet just skulde være i saa stærkt Tiltagende, at det maa tillades Alle at skyde det bort, for at det ikke skal tage Overhaand – hvilket er usandt, da Vildtet er i Aftagende. Derfor berettes, at ved Vildtet forringes Sædproductionen, som om det ubetydelige Qvantum, Vildtet æder kunde være Object for Statens Vel; derfor berettes at Præsterne ikke have Tilhørere i Kirkerne, hvortil vi dog skulde mene, at, naar disse Herrer kun vare saa uegennyttige i deres Færd imod deres Sognefolk, og toge dem af deres Vel med samme Jnteresse, hvormed de søge at tilvende dem al mueligt fra Godseieren, samt, ved deres Prædiken interesserede og talede til Menighedens Hjerter, vilde de ikke have nødig at søge deres Popularitet og at gjøre dem elsket ved at udbrede overdrevne og urigtige Hoveri- og Jagthistorier, for paa denne Maade at gavne Bonden paa Godsejernes Bekostning der neppe stemme med Præstens almindelige mindre Embedspligt.