Aalborg Stiftstidende, 1837-07-08
Dagens Redacteur, Hr. Th. Overskou, har, i Anledning af en bekjendt Stridssag, den 1ste Ds. med Fodposten modtaget følgende gemene, anonyme Epistel, som man rigtignok maatte ønske at ingen dansk Student kunde have skrevet. Da han, ligesom Justitsr. Molbech for ikke længe siden ved en lignende Leilighed, anseer det for den bedste Maade, hvorpaa man kan vise slige usle og frige Angribere, hvor dybt den Angrebne foragter dem, samt hvorledes enhver retskaffen Mand bedømmer saadanne Trusler og Anfald, saa har Hr. Overskou valgt at optage den in extenso i Søndagen af 2den D., hvorefter den her meddeles : "Hr. Overskoul De har modtaget vort Seniforats Skrivelse; men, som det lader til, ikke ret fundet Smag, deri, og det var jo ganske naturligt; thindet, som paa eengang skal smage en Sukkerhuussvend, en Skuespiller, Tra e) Min Fader var Mestersvend paa Sukkerraffinaderiet i gode, Comedie= og Vaudevilleskriver, en Avisoversætter og en Aspirant af Dannebrogsordenen maa have en ganske aparte Smag, eller maaske rettere slet ingen. Dog, maaske De finder endnu mindre Smag i denne venskabelige Skrivelse, der maaske ikke er saa loyal som Dagens Redacteur muligen turde ønske sig den, - der ikke indeholder saadanne nysselige Ting, som flere af Deres Digte, men hvo finder vel Smag i en god Kindhest, og uartige Drenge have dog engang imellem godt af en saadann. Vi skrive dem til, fordi vi interessere os for deres Perfectibilitet, og deres Universal geni, af hvilket Fædrelandet sikkert maa vente noget Stort, især siden De er traadt i Compagni med salig Sibbern. Fred med hans Askekrukke) - og ville da give Dem et Par gode Raad: 1) ikke oftere at optage Meddelelser om Foreningens Anliggender. Hvad vilde De vel tænke, om vi fandt paa at indrykke i offentlige Blade (vi tvivle paa, at andre Blade end Raketten optoge saadanne private Meddelelser, Hvad de i sin Tid har talt om med Sukkerhuus svendene, deres Colleger, eller med Skuespillerinder bag Coulisserne; 2) aldrig at indlade Dem paa at raisonnere; vil ere nemlig ikke saa ganske enige med Hegel i, at Forstanden, sidder i Nyren; men antage at Hjernen er dens Organ, og menne altsaa, at, naar Hjernen er forstyrret, saaledes som hos Forfatteren af Farens Dagen, seer det galt ud med Raisonnementet; 3) ikke at indlade Dem formeget med Kjøbenhavnsposten; thi de kjender jo nok Ordsproget: Galen, Katte faae revent Skind." og blev deres Skind revet, kundelDe jo ikke længere agere Commedie; De maatte da sagtens pensioneres, og gjorde saaledes den uendelige Pensionsliste, endnu uendeligere. Gjødwad er et fortræffeligt Menneske, i høieste Grad retfærdig imod Enhver, idet han betaler Enhver efter hans Gierninger, og De har derfor Jntet at lamentere over, naar han tracterer Dem som han hidtil har gjort, De kunde tvertimod, som vi allerede flere Gange paa Deres Vegne have gjort, takke ham derfor, 4) ikke at optage flere Artikler fra sindsvage Personer, som Bibliothekarl Thaarup liævnfør Artikel om Orla Lehman; 5) a skrive dygtig mange Vers til Kongens og Dronningens Geburtsdage med saadanne Refrains, som: at den Dansk seer, en Gud i sin Konge en Gudinde i sin Dronning ) Men nævn for Guds Skyld ikke thi saa - - andet unge Danmark, eller Juli=Daaben"; thi saa kundet De let ikke alene gaae Glip af Ridderordenen, men endog faae Afsked uden Pension, quo non alind pecus. Læg disse Raad paa Hjertet, og De kan være overbeviist om, at det ikke vil fortryde Dem; thi at vi nærede tilbørlige Følelser for Deres Velbyrdighed, er Dem vist allerede klart af store Larsbjørnsstræde, jeg har aldrig været, Sukkerhuussvend, hvis jeg havde været det, vilde jeg være stolt af at vedgaae det; thi da jeg har arbeidet mig frem ved min egen Kraft, vilde jeg hos enhver fornuftig Mand staae saameget høiere nu, som jeg i min Fortid var sat lavere af Skjæbnen. store Larsbjørnsstræde, jeg har aldrig været, Sukker huussvende, hvis jeg havde været det, vilde jeg være stolt af at vedgaae det; thi da jeg har arbeidet mig frem ved min egen Kraft, vilde jeg hos enhver fornuftig Mand staae saameget høiere nu, som jeg i min Fortid var sat lavere af Skjæbnen. ) De følgende Ord ere, med Hensyn til den Gienstand, de omtale, saa gemene, at de ikke kunne anføres; men for dem, som ønske at overbevise sig om hvor dybe Lumpenhed kan nedlade sig, er Brevet til Eftersyn paa Dagens" Contoir. Ovenstaaende. - For at De ikke skal være ganske ubekjendt med Brevskriveren, skal Nedskriveren af disse Linier erklære Dem, at vi alle ere Medlemmer af Studenterforeningen og, om De vil af det unge Danmark, og ikke have ringe Part i den Reprimande, Senioratet gav Dem, at vi iaften ere forsamlede paa et privat Sted i Nærheden af Kbhvn., og at vi, da vi ved Regnveiret ere forhindrede fra at gaae til Byen, have troet det passende, at benytte Tiden til af vore egne Lommer at afbetale Dem en Deel af den Gjæld, hvori Foreningen endnu er i til Dem, fordi De saa tidt paa en høist uforskammet Maade omtaler dens hæderligste Medlemmer, som Gjødwad og Lehmann o. s. v. - Nu er det holdt op at regne - nu har vi ogsaa plukket vor Høne!"¬