Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-01-13
Wien d. 20 Dec. Her er nu aabnet et Laan af 10 Mill. Gylden i klingende Mynt til 4 PC. aarlig Rente. For denne Sum, udstedes 20,000 Partial-Obligationer, hver paa 500 Gylden (blandt hvilke der ogsaa er halve til 250 og Fjerdeparter til 125 Gylden), som kunne overdrages af den ene Eier til den anden. Det med dette Laan forbundne Lotterie bestaar af 7 Trækninger og 6000 Gevinster. Den første Trækning: skeer i Jan. 1811. Hovedpræmierne ere 50,000, 25,000 Gylden &c. Den anden i Jan. 1812. Hovedpræmierne ere 25,000, 15,000 Gylden &c. Barnemordersken. (Efter Schillers die Kindermorderinn.) Hør, de Klokkers dumpe Slag gjennem Fængslets Mure lyde: Hanen varsler nære Dag: Do!" min Time da skal byde. J Guds Navn, snart er det da forbi, tætte Skarer hen til Pladsen drager. - Verden, sødt Dit Tryllebæger smager, men - Du blander Gift deri!" Til Farvel, min sidste Taare!! - mig Du ikke meer skal daare. Sidste Time, kom, jeg venter Dig, Du til Fred skal føre mig. Far da vel, Du Livets Fryd! Dig med sorten Muld jeg bytter, til Din falske Tryllelyd aldrig Øret mere lytter. Far da vel! Du Glædens Rosenduft, som saa let uvarsom Moberuser, naar de vakte Sandsers Vælde hvuser, ei hundaner giftig Luft. - Gyldne Dromme, at om Eder Tanken skuffet vildsom leder, see, i Livets favre Morgenglands vies jeg til Dødningdands. Uskylds Dragt saa svanehvid før jeg bar, med Sloifer røde; Ungdoms Rose skjøn og blid krandsed brune Lykker bløde. Uskylds Svanedragt blev dødningguul; sorte blev de Sløifer rosenrøde; Glædens Rose paa min Kind bortdøde; at nu er den bleeg og huul. Øiet, som kun smilte Glæde, mægter neppe meer at græde! ængstet Hjerte slaar med vilde Slag, føler kun sin Kval, sit Nag. - Græder, dømmer ei i Harm. Piger, J hvis Kinder glode! paa hvis lille hvide Barm. Uskylds Rose aldrig døde, Takker Himlen, som paa slibrig Vei Eders unge Fod fra Fald bevarer mange ere Uskylds skjulte Snarer - skyldfri var og engang jeg Alt for blødt var dette Hjerte, ak for sildig jeg det lærte, vee mig, da i Vilhelm utro Arm Dyden slumred i min Burm! Alt maaskee i denne Stund, for en anden skyldfri Pige, hvisler nu hans Slangemund, som kun sværger – for at svige. Tumlet om i vilde Glæders Larm troløs glemmer han sin Eed – min Smerte; leger med en Andens Ro og Hjerte, aander Gift i hendes Barm. - - Medens syndig Fryd Du smager, mig til Retterplads man drager; medens end et Offer tryller Dig, Bøddelsværdet vinker mig. Vilhelm, hen til fjerne Kyst, Dig min Dødningsang forfølger, skjul Dit Nag i Sandsers Lyst, for Guds Dom Du Dig ei dølger. Midnatsstundens hule Tordenslag, rædsomt dundrende Dig, Synder, ryste, naar Du ved en Piges Lilliebryste vil borttrylle Sjælcus Nag. Blodig frem for Dig jeg stige, naar Du end en Mon vil svige, da skal Furiernes Slangekrands hvisle Dig, en Helveddands! Hal Forræder, ei min Byn, ei min Skændsel, ei min Smerte, selv, Du Grumme, ei Din Søn under mit bedragne Hjerte - hvad end Dyret selv dog rore kan: Synet af Din egen Spæde rørte Dig dog til min Klage Du ei hørte, te bort til fremmed Land. – Dine stolte Seil sig hvælved, maallos Din Lovise skjælped Vilhelm, ved hvad fjerne Kyster nu end en Uskyld myrder Du Og Dit Barn. - J Moderskjød laa det trygt og roligt hvilte, som nyfødte Rose rød uskyldsfuld imod mig smilte.