Berlingske Tidende, 1782-09-01
Fra den 31te August til den 28de September ere her i Staden copulerede 69 Par, fødte Drenge 95, Piger 92, tilsammen 187, døde Mænd 80, Qvinder 57, Drenge 48, Piger 42, tilsammen 227; ere altsaa 40 flere døde end fødte. De Døde ere bortrykkede af følgende Svagheder: Alderdom 9, Apoplexie 1, Barselseng 4, Blodstyrtning 1, Brøstsyge 18, Druknet 2, Dødfødt 1, Falden til Døde 5, Feber 26, Forraadnelses Feber 10, Gicht 1, Hastigdød 2, Hidsig Feber 7, Hængt sig selv 2, Jnflammation 5, Kopper 29, Koldfyr 1, Krampe 3, Langvarig Syge 1, Ormefeber 1, Skiørbug 1, Slag 42. Sprinkler 1, Svindsoet 7, Tærende Syge 23, Uangivne Svagheder 18, Vattersoet 6. Slutningen af Generalstaternes Contra Manifest, mod Storbritannien. (See M. T. for Aug.) vad den forlangte Hielp angaaer, da kunne Deres Høi) mægtigheder ikke nægte, at De aldrig have kunnet begribe, hvorledes Hs. Majestæt med noget Skin af Ret og Billighed har kunnet giøre Paastand paa en i Tractaterne betinget Hielp, paa en Tid, da Høistsamme paa sin Side allerede længe tilforn havde tilsidesat den af Tractaterne flydende Forpligtelse. Deres Høimægtigheder have ikke mindre maattet falde i Forundring over, at, da Urolighederne i Amerika, og de directe Følger af samme, ikke, i Kraft af eer eneste Tractat, angaae Republiken i mindste Maade, og Hielpen tillige ikke er bleven forlangt af Deres Høimægtigheder førend at Kronen Spanien havde forøget de krigende Magters Antal, Hs. Storbrittanniske Majestæt af denne Tildragelse havde taget Anledning til at drive paa, at erholde Hielp, med saadan Jver og paa en saadan Maade, som om en Krigslues Begyndelse og Udbrud imellem Hs. Majestæt og nogle andre Magter vare allene og i sig selv tilstrækkelige nok, til at forpligte Staten, strax og uden videre Undersøgelse, at give den betingede Hielp. Det er sandt, Republiken fandt sig, i Følge de forhen indgaaede Tractater, forpligtet til at hielpe det Storbrittanniske Rige, saa ofte som dette Rige blev overvældet eller truet med en uretfærdig Krig, ja, det som er endnu meere, Republiken maatte i Følge samme Tractater, i sligt et Tilfælde, til en bestemt Tid forkynde Angriberen Krig, men Deres Høimægtigheder have aldrig frasagt sig den Ret, efter alle Defensive Tractaters Ar og Natur, som nimodsigeligen tilkommer de forbundne Magter paa begge Sider, i Forveien at undersøge Oprindelsen til de opkomne Stridigheder, og Beskaffenheden af de Misforstaaelser, som have givet Anledning til samme, førend de komme til Hielp, eller beslutte sig til at tage Deel i Krigen, som og med den fornødne Forsigtighed at efterforske, om casus foederis virkeligen har Sted eller ikke, og om Krigen paa den Bundsforvandtes Side, som fordrer Hielp, er lovlig; thi Deres Høimægtigheder have aldrig og ingensteds renunseret paa Statens Uafhængighed, og saa aldeles opofret dens Jnteresse for Storbrittanniens, at de skulde have betaget sig denne altid fornødne og vasentlige Undersøgelse, søgelse, eller gjort et Skridt, hvorved de paa nogen Maade kunde holdes forbundne til at underkaste sig det Storbritanniske Hoffes Godtbefindende, og være nødte til at bevilge den forlangte Hielp, og det just da, naar dette Hoffer geraaden i Uenighed med een eller anden Magt, og finder for godt at gribe til Vaaben i Stedet for at give en billig Fyldestgiørelse i Henseende til grundede Besværinger. Det er altsaa heller ikke skeet af nogen Partiskheds Aand, eller formedelst nogen Virkning af en herskende Cabale, men efter moedent Overlæg, og ved oprigtigen at see tilbage til Statens høistskatterlige Jnteresse, at de respective Provindsers Stater have alle ved deres indgivne Resolutioner eenstemmigen viist, hvorledes de vare af den Meening, at man paa det hosligste maatte afslaae den forlangte Hielp; og Deres Høimægtigheder skulde da ikke heller have efterladt, i Følge de indgivne Resolutioner, at lade høistbemeldte Hs. Majestæt, paa sin igientagne Begiering om Hielp, tilstille et Svar dersom de ikke vare blevne holdte tilbage derfra ved de uhørte og voldsomme Angreb paa deres Flag under Schoutbynach, von Byland, ved den derfor nægtede Fyldestgiørelse, og den strax derpaa fulgte aldeles besynderlige og uretmæssige Ophævelse af Tractaterne paa Hs. Storbritanniske Majestæts Side, hvilke samtlige Tildragelser udfordrede Beraadslutninger af en ganske anden Art, og forhindrede ommeldte Svar. - Det er fremdeles forgieves, og ganske og aldeles imod Sandheden, at man i Manifestet søger at formere Antallet paa Besværingerne, ved at anføre, at man har ophæver Afgivterne af Udførselen til Lættelse for Skibsmunition til Frankrige; thi foruden at dette angaaer den indvortes Bestyrelse af Handelen, hvortil alle Souverainer have uimodsigeligen Ret, og angaaende hvilken de ikke ere skyldige at giøre nogen Regnskab, saa er dette en Punkt, som vel er bleven taget i Overveielse, men dog hidindtil staaer uafgjort, saa at disse Afgivter endnu stedse ere blevne hævede paa den gamle Fod, og det Anførte i Manifestet er uden Grund, endskiønt Hs. Storbritanniske Majestæts Handlinger skulde fuldkommen retfærdiggiøre en saadan Forordning paa Statens Side. Ligesaa ugrundet er den Misfornøielse, som Hs. Storbrittanniske M. har taget sig af det Tilfælde med Amerikaneren, PouJones. Deres Høimægtigheder havde allerede formange Aar siden fastsat bestemte befalinger, angaaende Tilladelsen for fremmede Nationers Kapere og Commissionsfarere at indløbe med deres Priser i disse Landes Havne, hvilke hidindtil ere blevne iagttagne og holdte uden Undtagelse. Fra disse befalinge kunde Deres Høimægtigheder, i Henseende til en Kaper, der var forsynet med en Commission fra den Nordamerikanske Congres, og befandt sig paa Rehden ved Texelen i Forening med en Souverain Magtes Krigsfregatter, ikke afvige, uden just derved at fælde en Dom, og kiende i en Sag, som Deres Høimægtigheder ikke vare forpligtede til at antage sig, og i hvilken de, formedelst Statens Jnteresse, ikke holdte for raadeligt paa nogen Slags Maade at indvikle sig, hvorfore de fandt for godt, at lade det forblive ved de forlængst ved den ne Leilighed udstædte Ordrer, dog med Tilføielse af en særde, les Forordning, for at forhindre bemeldte Kaper, at han ikke skulde indtage nogen Krigsammunition; og Deres Høimægtigheder befalede fremdeles udtrykkeligen, at han, saasnart som mueligt, igien maatte begive sig til Søes, uden at bie længere, end Nødvendigheden til den i Søen bekomne Skades Reparation endeligen udkrævede, og at han, om han tøvede længere, skulde blive tvungen dertil med Magt, hvortil der ogsaa virkeligen blev gjort Anstalt ved de commanderende Officerer paa Landets Skibe paa fornævnte Rehde, men Kaperen forekom endnu i Tide den virkelige Fuldbyrdelse. Hvad det angaaer, som er forefaldet i de andre Verdens Deele, saa ere de Efterretninger, som Deres Høimægtigheder Tid efter anden have erholdet fra Ostindien, lige tvertil mod dem, som synes at være komne Hs. Storbritanniske Majestæt for Øine. De igientagne Klager, som Directeurerne for det Nederlandske Ostindiske Compagnie have ladet tilstille Deres Høimægtigheder detsangaaende og stedse af Kiærlighed til Fredere af høistsamme blevne qvalte i deres Bryst, ere unægteligen Beviser derpaa. J Hensigt til Vestindien deri, mod, da maae de ovenmeldte Forholdsregler tiene til et ugiendriveligt Beviis paa den Alvorlighed, den Jver og den Opmære, led, hvormed Deres Høimægtigheder have ladet sig den omhyggeligste Jagttagelse af den allernøieste Neutralitet, endog i samme Egne, være angelegen og i hvilken Hensigt Deres Hovægtigheder endnu ikke have kunnet opdage noget, hvorved Deres befalinger i ringeste Maade vare blevne overtraadte. - ad endeligen den vilkaarlige Handels=Tractat med Cordamerikanerne, som et Medlem af Regieringen Provindsen Holland uden nogen offentlig Autoritæt af Landet havde forgtiget sig, og det i den Anledning af Ridder Yorkeoverlever, de Memoire, angaaer, da forholder det sig egentligen hermed saaledes som følger. Saasnart som Hr. Ridder Yørst havde overleveret sin Memoire af 10 November i forrige Aar til Deres Høimægtigheder have de ikke forsømt med sidesættelse af alt det usømmelige imellem souverarneMagter, som denne Memoire indeholder, at anstille en alvor Berraadslutning, angaaende denne Tildragelse, hvilket da ogsaa har havt den Følge, at Deres Høimægtigheder ved en Resolution af 27de i samme Maaned have aldeles misbilliget det Passerede, hvorhos de billigen forventede, at Hs. Storbritanniske Majestæt skulde dermed have ladet sig nøie, da det var ham vel bekiendt, at Deres Høimægtigheder ikke udøve nogen Jurisdiction i de respective Provindser, men maa overlade den lovmæssige Undersøgelse og forlangte Afstraffelse til Herrer Staterne i Provindsen Holland, hvilke, som den eneste retmæssige Souverain over sine Undersaatter, allene tilkom, i Følge den forfatningsmæssige Regieringsform, at giøre dette; og Deres Høimægtigheder tvivlede ikke paa, at de Herrer Stater i denne Provinds jo skulde kalde handle saaledes i fornævnte Sag, som de efter Sagens Omstændighed, efter Landslovene og billigheds Regierne vilde dømme at maatte handle. Den hæftige Paastaaelighed, med hvilken Ridder Yorke i sin anden Memoire drev paa den Punkt, Afstraffelse, maatte altsaa forekomme Deres Høimægtigheder høist betænkelig, hvilken Betænkelighed ikke lidet tiltog, da han tre Dage derefter gjorde en mundtlig Erklæring til den da værende Hr. Præsident i Deres Høimægtig beders Forsamling, at saafremt han ikke samme Dag fik et fuldkomment tilfredsstillende Svar paa sin Memoire, maatte han inden Aften ved en Coureer give sit Hof Efterretning derom. Da Deres Høimægtigheder havde saaet Efterretning herom, og begrebet Vægten af et Budskab, som ikke utydeligen tilkiendegav det uhørte Skridt, der allerede syntes at være besluttet i det kongelige Raad; saa fandt de, uagtet det ikke er brugeligt, at raadslaae angaaende fremmede Gesandteres mundtlige Andragelser, dog ikke desto mindre for godt, at befale deres Skrivere, at begive sig til Hr. Ridder Yorke, og give samme efter det væsentlige Jndhold at forstaae, at hans Memøire var af de respective Provindser, og vereensstemmende med Regieringens Befalinger, bleven taget i Overveielse, og derhos føie dette til, som synes med Forsæt at være udeladt i Manifestet, at Deres Høimægtigheder ikke vilde undlade at giøre sig Umage, at bringe det dertil, at, saasnart som det var giørligt, og Regierings=Forfatningen i nogen Maade tillod det, Hr. Gesandten skulde faae Svar paa samme. Hvorpaa da de Herrer Deputerede fra Holland nogle Dage efter bekiendtgjorde i Deres Høimægtigheders Forsamling, at de Herrer Stater, deres Principaler, eensstemmigen havde fundet for godt, at lade denne Punkt, angaaende Afstraffelse, i Forveien komme for deres Ret, for derover paa det hastigste, og med Tilbageopsættel, seaf alle andre Sager, at meddele deres Eragtning. Ogsaa herom lode Deres Høimægtigheder uden Forhaling Hr. Ridder Yorke ved deres Secretair give Efterretning med det u forvendtede Udfald, at bemeldte Herre, efterat han havde efterseet sine Jnstructioner angaaende denne Post i en Skrivelse til bemeldte Secretair, hvori den provisionelle Resolution af Holland blev anseet som elusorisk, aldeles vegrede sig ved at give sit Hof derom Efterretning, hvilket da bragde Deres Høimægtigheder til den Beslutning, at sende denne Bekiendtgiørelse ved en Expresser til Engeland, med den Commission til Deres Minister i London, Græven af Weldern, saasnart som mueligt, at tilstille Hs. Storbritanniske Majestæts Ministerium samme; men denne Commission har han ikke kunne fuldføre, saasom fornævnte Ministerium vægre. de sig ved at modtage den. Af denne Beretning om det, som i forommeldte Sag er gaaet for sig, vil den upartiske Verden, selv kunne dømme, hvad man skal tænke om den fornemst Bevæggrund, eller meget meere Forevending, som Hs. Storbritanniske Majestæt har betient sig af, for tilfulde at give Høistsammes fiendtlige Hensigter imod Republiken Tøilen. Sagen indskrænker sig af sig selv til følgende simple Punkter, Hs. Majest. faaer Efterretning om en vis Underhandling, som skal have havt Sted imellem et Medlem af Provincialregieringen og en Repræsentant af den Nordamerikanske Kongres i Aaret 1778, angaaende et Udkast til en Handelstractat imellem Republiken og fornævnte Colonier, i det Tilfælde, nemlig ifald sammes Uafhængighed skulde blive erkiendt at Kronen Engeland. - Denne Underhandling, omendskiønt den var vilkaarlig, og hængte af en foregaaende Gierning, af Hs. Majestæt selv; denne Underhandling, som uden forbemeldte foregaaende Tilstaaelse eller Erklæring af Hs. Majestæt ikke havde nogen Kraft, og ikke kunde yttre den ringeste Virkning, blev af Hs. Majestæt saa ilde optagen, og syntes at opvække høistsammes yderste Misfornøielse i en saadan Grad, at han fandt for godt, detsformedelst at fordre en offentlig Misbilligelse, Afstraffelse og fuldkommen Fyldestgiørelse af Staten. Det første blev af Deres Høimægtigheder strax og uden Opsættelse fuldkommen bevilget; men Straf fordringen var, efter Landets Grundforfatning, aldeles uden for Deres Magt og Evne. Staterne i denne Provinds, som Sagen angik, vare de eneste Souverainer, hvilke det tilkom, paa den lovmæssige Maade og ved lovlige Midler at forandre noget i samme. Disse Souverainer, der ere vante til at ære Lovenes Anseelse, og ere overbeviiste om, at en oprigtig Rettens Pleie maa være eet af de fornemmeste Hovedstykker i Regieringen, disse Souverainer vare uberettigede og ikke i Stand til, saafremt de ikke vilde kuldkaste den lovmæssige Landsconstitution, og ved en politisk Disposition giøre Jndvaanernes høitidelige tilsvorne Privilegier Afbræk, at fyldestgiøre Hs. Majestæts Forlangende, uden foregaaende Kiendelse af vedkommende Rets Departement. En foregaaende Undersøgelse ved Provindsialretten, var den eeneste Vei, som man i dette Tilfælde kunde tage. Hertil toge velbemeldte Herrer Stater den eensstemmige Beslutning, og dette var ogsaa Middelet, hvorved de kunde for Hs. Majestæts, den Brittiske Nations og heele Europa Øine lade see Følelsen af den Retskaffenhed, Billighed og lovlige Omgangsmaade, som besiele disse Landes Regiering, og maa tiene til at giøre deres Medborgeres Rettigheder sikre i et saa vigtigt Stykke, som Criminaljustitiens Forvaltning er. Det er ogsaa denne Beslutning, hvorved man, langt borte derfra, at tillukke Retfærdighedens Dørre, eller at giøre Rettens Fordring elusorisk, har, i Følge Republikens Grundlove. aabnet Veien for en tilbørlig lovlig Procedure, og derved ikke ladet det Storbritanniske Hof den ringeste Aarsag tilovers, at klage over Rettens Fornægtelse, og endnu meget mindre af denne Grund, at skride til Repressalliers Tilladelse. Men endskiønt Staten tog alle disse sømmelige Forholdsregler, havde man dog allerede i det kongelige Raad besluttet sig til det Skrit, hvorved Begyndelsen til Fredsbrudet skeede. Man havde besluttet i dette Raad, ikke at lade noget Middel ufor De til Forsendelse med Posten allene privuforsøgt, for, om mueligt, at forhindre Republikens Tiltrædelse til de tre Nordiske Magters Convention, og Udfaldet har viist, at det i Anledning af denne Convention fattede Had har været Drivefiederen til bemeldte Hofs Raadslutninger, og den sande Kilde til de fiendtlige Beslutninger imod denne Stat. Af denne Aarsag og formedelst de igientagne Fornærmelser, og det ubeskrivelige Tab, som Republikens Undersaatter have lidt fra Hs. Storbrittanniske Majestæts Side, finde Deres Høimægtigheder sig overflødigen opfordrede, angrebne og nødtvungne til at betiene sig af de Forholdsregler, som ere i deres Magt, for at beskytte deres Friheder og Uafhængigheds dyrt kiøbte Rettigheder. De leve i den faste Tillid, at Herskarernes Herre, deres Fædres Bud, som ved sit naadige Forsyns aabenbare Førelse, har meere end eengang reddet Republiken af den sværeste Nød og Fare, skal ogsaa ledsage de til deres lovlige Forsvar tagne Midler med sin guddommelige Velsignelse, og krone vore Vaabens Retfærdighed med bestandige seierrige Følger, imidlertid at Deres Høimægtigheder ville med Forlængsel see den Tidspunkt i Møde, da Deres gamle Allierede og Naboe, men nu deres Fiende, vender tilbage til sømmelige og billige Tanker, hvorpaa de da Kiøb. Maanedlige Stats=Tidender &c. med Begierlighed skulde gribe hver en Leilighed, som stemmer overeens med deres velerhvervede Rettigheders Forsvarelse, og med deres fri Republiks Ære og Uafhængighed, til paa nye at forsyne sig med deres gamle Ven og Bundsforvandte. Saaledes passeret og besluttet i Deres Høimægtigheders, de forenede Nederlandes Generalstaters Forsamlig, i Haag, den 12 Martii 1781. Var parapheret; (L. S.) Corg van Haeften Der neden under stod. Efter sammes befaling. Var undertegnet. H. Fagel.