Viborger Samler, 1776-03-11
Den første udmærkede sig ved en medfød Anseelse. Ukunstlet og upyntet behagede hun just desto meere. Sundheden meddeelte hendes Øiekast en eegen Glands. Hun har en Klædning, hvidere end den den nyelig faldne Snee. Hendes Gang var Majestætisk, dog var hendes Mine beskeden; muntert var hendes Øie, men det straalede af himmelsk Jld. Hun kom nu stedse nærmere, og nærmere syntes hun stedse smukkere, stedse yndigere; men den Fornøielse, hun kunde indskyde, var blandet med en Ærbødigheds fuld Beundring; man blev vaer en mild Majestæt og en elskværdig Alvorlighed. Den anden Skiønhed røbede endnu en smukkere Farve; men hendes Mine var dristig; hendes Øie foer vildt omkring; og, naar man saae hende nærmere, forraadde hendes blussende Kinder den af kunstig Farvning laante Rødme. Ganske mild og kielen svævede hun frem med lette Sving; hendes Klædning røbede ved sin tynde Væv ethvert net Lem, og forhøiede de Yndigheder, den syntes kun at beskygge, i det den hængte frie og tynd ned, viiste den isen endnu høiere Stikkelse, og hendes Hud en desto større Hvidhed. Ofte besaae hun sig selv paa Siden med en Smiil, endog paa sin Skygge kastede hun et betænksomt Øie. Derpaa saae hun skiødes los rundt om sig, og gav Agt paa, hvad for studsende Øine hendes Skiønhed trækkede til sig. Da de kom nærmere hid, traadde hun med Anstændighed, for ved det andet Fruentimmer, og trængte sig med hastige Skridt flygtig forbie; ja uden Frygt for Afslag tiltalte hun den forundrede unge Person med yndig Frimodighed, med en indtagende Kielenhed tog hun hun ham om Halsen, og som den honningrige Dug fløb hendes fortryllende Tale. Hvoraf kommer denne uvenlige i Toven, kiære Herkules, Hvad for Tvivlsmaale kunne saaledes forvirre dit Sind, elskte unge Person, Folg kun dristig med, hvor jeg vil føre dig hen, og vandre uindskrænket om i Fornøielsens Marker. Unddrag dig med mig fra Tummel, og Smerte, og Bekymringer, fordybet i Lyksalighed, og nedsænket i uafladelig Rolighed. Besværlig er Stien til Ære, ved Blod og Kriig. Min Vei er jevn, og alle mine Stier ere Fred. Viig herfra med mig, befriet fra Arbeide og Farer. Overlad Æren til den Ringe, Fornøielserne ere bestemte for dig. Saa vil jeg opfylde alle din Siels Ønsker; alt, hvad der kan henrykke dit Øre, og fornøie dit Øie; alt, hvad dine Tanker kunne forestille sig, eller dine Ønsker forlange, til at mætte dine fortryllede Sandser med Fornøielse. Det kostbarste Giæstebud, dobbelt behageligt ved Musikens Toner, saaledes som de lettest bevæge den kielne Siel til Kierlighed; kostbare vellugtende Ting, der ud dunste deres udsøgte Skatter rundt omkring; den vellugtende Lovhytte, den kjolige Kilde, den skyggefulde Skov; friske Blomster til at bestroe dit Leie og krone dit Hoved; Glæden skal følge dine Skridt, og Rolighed giøre din Seng blødere. Disse For" nøielser ikke hostede med Møie, og ikke blandede med Kum Kummer, vil jeg overflødig og uophørlig forskaffe dig. Langt fra din Boepæl skal den sukkende Mangel bortflye, og Arbeide skal ikke bade din forrigfulde Pande i Sveed; den overflødige Høst, med eet moednet, skal være din Eiedom; Lad den raske Krigshelt vinde Krigens Rov; du skal deele med Krigshelten det Rov, han har vundet. At opfinde, at ønske, at nyde nye Fornøielser, ikkun disse lette Bekymringer sysselsætte mine lykkelige Venner. (Fortsættelsen følger.) Nyeheder.