Aalborg Stiftstidende, 1837-07-31
Blandinger. J Anledning af det i Kjøbenhavnsposten Nr. 182, af 26de Juni f. A. fra Helsingør Meddeelte, angaa gende Skibscapitain Kenzies Stranding ved Skagen. med den engelske Brig, Mary" af Dundre, seer Kjøbenhavnsposten sig nu i Stand til at give følgende oplysende Extract af Sagen. Den 7de Januar f.A. tilsagde Capitainen Skagens Forbjergere, og hans i Skagen antagne Commissionair, ved Notarial=Contract, en Sum af i Alt 250 Pd. Sterling for at udtage Skibet af Grunden, hvilken Betaling efter Contracten skulde skee strax, naar Skibet var blevet flot ved en Vexel paa kort Sigt trukket paa Handelshuset Wrigth & Comp. i Helsingør, for hvilken Vexels prompte Betaling han (Capitainen) indestaaer, med Skib og Ladning, hvor samme maatte forefindes. - Saasnart Vinden og Havet tillode det, toge Bjergerne fat paa Udsættelses=Arbeidet, under Capitainens og hans skagenske Commissionairs Tilsyn. Den 12te Januar indfandt sig i Skibet en Strandingscommissionair fra Frederikshavn (der efter den skagenske Commissionairs Forklaring, i det over Bjergerne optagne Forhør, er dennes Medinteressent i Strandingsaffairer), og antog denne nye Commissionair om Aftenen 3 Mand, som skulde blive om Natten i Skibet, for at læmpe paa Lasten og fire paa Kættingen i Fald Vinden drog sydlig, saa skulde de nok blive fornøiede for deres Umage." Samme Na sprang Kættingen, og Skibet fandtes om Morgenen, kastet ind paa Kysten. Den paafølgende Nat, tilden 13de Januar, da Bjergerne atter vare i Færde med Udskibnings=Arbeidet, og det erfaredes tydelige efter anstillet Undersøgelse, at Skibet lod sig hibe ud og gik efter Ankeret, kom en frederikshavnsk Lods under Arbeidet ombord, og overbragte det Bud frak Capitainen og hans Commissionair, at Capitainens nu ikke vilde have sit Skib ud og at Bjergerne skulde stoppe med at hibe. - Da Commissionairen paa Stranden bekræftede denne Ordre, gik Bjergerne bor fra Arbeidet, og antog Commissionairen 6 Mand for aparte Betaling, til at være paa Skibet om Natten for i fornødent Fald at pumpe, og havde de Ordre, i Fald Vinden drog sydlig, at fire eller løsne paa Tougene, for at Skibet igjen kunde drive til Grunden. Natten efter sprang Kættingen og Skibet. blev atter kastet ind paa Kysten. Da Arbeidet saaledes var gaaet i Staae, og Forbiergerne den 14de Januar besværede dem for Stedets Byfoged, Cancellisecretair v. Bergen over de dem for Contractens Opfyldelse i Veien lagte Hindringer, med Paastand, om en passende aparte Betaling for deres formeent, lig spildte Arbeide, tilkjendegav Byfogden dem ved Skrivelse af 15de Januar, at denne deres Besværing hernæst kunde afgjøres, hvorimod han paalagde dem uden Henstand, i Spidsen for Bjergerne, atter at tage fat paa Udsættelses=Arbeidet. Dette skeete, og blev Skibet nu bragt flot den 19de Januar, og af den frederikshavnske Lods ført til Frederikshavn, dog uden at Capitainen udstedte den i Contracten betingede Vexel. Omtrent 1/2 Aar derefter, nemlig den 15de Marts, sendte den frederikshavnske Commissionair, uden at der endnu var gjort noget Skridt til Erlæggelsen af den contractmæssige Betaling, og uden foregaaende Underhandling, sin Jagt til Skagen, og bortførte en ei ubetydelig Deel af det fra Briggen sal. Maryn bjergede, i hans Pakhuus i Skagen oplagte Hørfrø. Den 20de April sendte samme Commissionair 2 Jagter, for at hente meere af Ladningen. For bjergerne forlangte nu Betaling eller Forbud mod Ladningens Udskibning. Da hverken den skagenske eller frederikshavnske Commissionair vilde indlade dem. saa lidt paa Førstnævnte, som paa en dem af Fogden affordret Caution, blev Forbud decreteret, mod sat videre end som skeet af den bjergede Ladning udleveres Skipperen til sin forehavende Afreise, forinden den af Commissionairerne afæskede Caution meddeles. Den 27de April sendtes Vexelen fra Frederikshavn og overleveredes Forbjergerne notarialiter, dog med saadanne Vilkaar, at den ei kunde ansees for god Betaling, ja at det meget mere maatte antages, nat den vilde blive contremanderet hos trasatus, da Bjergerne ei kunde indlade sig paa at opfylde de opgivne Vilkaar. Den 9de Maj reqvirerede den frederikshavnske Commissionair hiint Fogedforbud hævet ved en af Amtet constitueret Foged, hvilken imidler. tid afviste Sagen. Den 16de Mai tilbød den frederikshavnske Commissionair sin Caution, men efter sen af ham Forbjergerne forelagt Concept, der i Tilfælde af Søgsmaal vilde drage disse fra deres Værneting til det frederikshavnske Forum, hvorpaa de ei vilde indlade sig, saameget mindre som de allerede havde paabegyndt Forfølgelsen af deres gjorte Forbud ved Hjemtinget i Skagen; de forelagde ham en anden Concept, der alene gik ud paa en Forandring, denne ene Post, men derpaa vilde han ei indlade sig. Den 6te Juni blev Forbudssagen optagen til Dom ved Underretten i Skagen; den 8de f. M. indløb Vexelbeløbet sammesteds; den 13de f. M. blev af den constituerede Dommer afsagt Dom, hvorved den effectuerede Forbudsforretning stadfæstes og Skipper Kenzie tilpligtes at betale foruden de 250 Pd. Sterl. med Renter tillige Processens Omkostninger. Skjøndt Betalingen efter Vexlen nu var erlagt, appellerede Skipper Kenzie og hans frederikshavnske Commissionair, saavel Forbudsforretningen af 20de April som Underrets=Dommen af 13de Juni til Viborg Landsoverret, og nedlagde en Erstatnings=Paastand af 24,599 Rd. 1 Mk. 4 s. paa de Jndstevnte: Byfogederne v. Bergen og Heiberg samt Skagens Forbjergere. Ved Overrettens Dom af 16de Januar d. A., bleve Jndstevnte frifundne for Citanternes Tiltale. At Underrets=Dommen forøvrigt ved samme Dom kjendtes uefterrettelig hidrørte fra, at Forbjergerne, for at fremskynde Forbudssagens Forfølgelse ved Underretten, havde stevnet Strandings commissionairen i Skagen, der havde Skibsladningen i sit Værge, i Forbindelse med Skipperen, der senest havde sit Ophold i Frederikshavn, med 8 Dages Varsel. Hiin Commissionair mødte vel i Retten, men vilde ei svare; man fornegtede ham senere som Skipperens Commissionair, ja paafod endog, at han var Forbjergernes Commissionair, skjøndt han havde reqvireret hiin Notarial=Contract af 7de Januar og de paafølgende flere Forretninger i Anledning af Strandings=Affairen paa Skipper Kenzies Vegne, ja udtrykkeligen er navngivet i flere retlige Reqvisitioner, som dennes Strandingscommissionair. Paa denne Maade fik man den Paastand fremmet, at Kenzie skulde være givet 14 Dages Varsel efter 118, Stedet for de givne 8 Dage. Dette kortere Varsel, der maaskee baade realiter og formaliter var rigtigt, da Biergerne, efter Contracten, havde Ladningen, og den samme varetagende, i Skagen boende, Commissionair at holde sig til, ligesom det og var i Faveur af Skipperen selv, som det maatte interessere, at Sagen blev fremmet saa hurtigt som muligt, - kostede saaledes Bjergerne en ikke liden Sum, i det Procesomkostningerne ved Overrettens Dom, neppe af nogen anden Grund, bleve hævede. - De Omstændighederne havde gjort det nødvendigt, for at redde Skibet fra at blive Vrag, at bjerge sammes Ladning, bestemte Amtet, ved Resolution, en særskilte Bjergeløn for dette Arbeide. Man negtede imidlertid at betale denne Bjergeløn, og erhvervede det kal danske Cancellies Tilladelse til at see Spørgsmaaler om denne Bjergeløn tilligemed Forstaaelsen af den om Skibets Udsættelse indgaaede Contract, afgjort ved Retten. 4 Maaneder efter hiin givne Tilladelse paa stevnte Skipper Kenzie denne Sag for Sættedom, meren i Skagen, der under 24de April d. A. afsagde Dom, hvorved Jndstevnte, Skagens Forbjergere, i denne Sag frifindes for Citantens Tiltale. Da endelig under Skpr. Kenzies Navn var brugt fornærmelige Udladelser og Byfogden i Skagen, Cancellisecretair v. Bergen i en ved notarius publicus i Frederikshavn, under 2den Februar f. A. gjort Protest; i en Klage til den engelske Minister af 10de Februar f. A., og i Aalborg Stiftstidende Nr. 42 f. A., ere disse Udladelser, i det derved foranledigede, Søgsmaal, ved Frederikshavns Bytingsdom af 10de Mai 1837 mortificerede, og Kenzie tilpligtet at betale en Mulct af 100 Rbd. Sølv, foruden at udrede Sagens Omkostninger. I Kjøbenhavnsposten læses. Det har undret os, at der endnu ikke har viist sig nogen offentlig Bedømmelse af H. C. Andersens Eventyr fortalte for Børn", efterat Samlingen af dem omtrent i et Par Maaneder har været sluttet med det udkomne, 3die Hefte, og skjøndt Forfatteren i dette sidste saagodt som udtrykkelig udbeder sig en saadan offentlig Dom. Ligegyldighed hos Publicum kan det neppe, være, thi saavidt vides have de Andersenske Eventyr, ikke alene fundet Indgang og venlig Modtagelse hos dem, for hvem de ere fortalte, men de ere ogsaa baade almindelig anerkjendte og læste med Fornøielse af de Ældre. Vel beretter Forfatteren, at ingen af hans Arbeider ere blevne saa forskjelligt vurderede som dette. "Medens enkelte Mænd, siger han, paa hvis Dom jeg sætter stor Priis, have tillagt dem mest Værd af hvad jeg har skrevet, meente Andre, at disse Eventyr vare høist ubetydelige og raadede mig til ikke at skrive flere. Men denne Forskjellighed ligger dog snarere i selve Digtarten, end den talene skulde gjælde Andersens Eventyr. Til at glæde sig ved, eller endog blot med Jnteresse følge, et Barneventyr, udkræves der for den Ældre en særegen Modtagelighed, som langtfra Alle ere i Besiddelse af, og Forfatteren maa derfor ikke undre sig nover, at han hos Mange kan finde Lunkenhed og Ligegyldighed for disse sine Aandsfostre. Den der derimod er inde i Eventyrenes Verden og med Børnene, formaaer at leve i Phantasiens Rige, han maa vist give Andersen det Vidnesbyrd, at han i dette Rige, der den dygtigste og interessanteste Fører, man kan hønske sig, og kan man end ikke med hine Mænd være genig i, at Eventyrene, som Samling, ubetinget skulle være det mest værdifulde, Andersen har skrevet, saa ere der dog, efter vor Mening, Nogle blandt dem, der uden at tabe kunne sammenstilles med det Bedste, der er leveret i denne Genre. Vi mene hermed især, Tommelise" og den lille Havfrue, hvilke begge ere af Digterens egen Opfindelse; ligeledes Reisekammeraten"; skjøndt vi dog ikke kunne undlade at lanke over, at Fortælleren i den Slutningsapostroph, hvormed han i den lille Havfrue henvender sig til sine barnlige Tilhørere, forlader det poetiske Gebeet, indenfor hvilket den hele Fortælling forresten saa fortræffeligen er holdt. Vi tør holde os overbeviste om, at Samlingen tidlig eller sildig vil blive en almindelig yndet Bog baade for Børn og de Ældre, der med Aarene ikke have tabt Muligheden til at gjenføde deres Barndoms Drømme; og vi haabe, at Forfatteren, i den Yndest, hans Eventyr ville vinde, vil see sig kaldet til, fremdeles at forøge dem, ved Udarbeidelsen af de Jdeer, som i denne Henseende maatte frembyde sig for ham. Moerskabstheatret paa Vesterbro i Kjøbenhavn har især paa den senere Tid havt et temmelig talrigt Publicum, skjøndt naturligviis Dyrehavstiden har holdt Mange borte, der eller pleie at være dets stadige Gjæster. Dersom man tor dømme efter det bifald, som baade Gulvet og Logerne rigelig lade udstrømme over de Spillende, saa finde de Besøgende sig særdeles vel tilfredsstillede ved de givne Præstationer. Det nuværende Priceske Selskab kan ogsaa fuldkomment sættes ved Siden af de tidligere; dette dog ikke saa meget formedelst de nye Subjecter, hvormed det er blevet forøget, som fordi Adskillige af dets tidligere Personale bestandig meere og meere have uddannet sig. Sødskendene Winther, som vi have kjendt fra deres Barndom af, ere nu saa godt som voxne og skjøndt det var høist interessant, at see den Sikkerhed og Dristighed, hvormed de allerede som Børn fremtraadte paa Linien, saa er det dog ulige bedre nu at see dem lykkeligt udviklede til det, de dengang tegnede til at blive, og hvorom Forventningen hos Publicum da for en stor Deel maatte supplere Jnteressen. Af Pantommens Personale udmærke sig i Særdeleshed Columbine og Pierrot. En bedre Columbine end Mad. Price har det kjøbenhavnske Publicum neppe seet, og hun har skaffet denne Caracteer en Deeltagelse hos Publicum, hvorved den før ikke har kunnet glæde sig. Men fornemlig maa man dog beundre den Virtuositet, hvormed Pierrots Parti bliver udført. Det er vel muligt, at den gamle Casorti kan have været en bedre Pierrot, ligesom han ogsaa altid beholder den Fortjeneste, at have været den første, der overhovedet dannede Pantommen og lærte vor By at finde Smag i den. Det er da ogsaa rimeligt, at han fortrinligen maatte reussere i de Compositioner, han selv havde forfattet. For dem, der imidlertid ikke have seet Casorti, synes der Jntet tilbage at ønske hos den, der nu udfører hans Rolle. En Tidlang havde man vænnet sig til Winthers store og ubehjælpelige Pierrot, og virkelig laae der ogsaa noget meget comisk i hans uendelig lange Skridt og kantede Bevægelser; men Enhver maa dog nu indrømme, at Rollen langt bedre smelter sammen til et Heelt med de øvrige Caracterer ved den finere og smagfuldere Udførelse, som nu bliver den tildeel og det er iøinefaldende, at fuldkomment Herredømme, over Legemet og Evne til at kunne bevæge det med Lethed er saa langt fra at skade den, der skal spille, Pierrots Rolle, at de meget mere ere nødvendige, naar han, idet han vedligeholder dens groteske Manerer og kantede Bevægelser, desuagtet med Sikkerhed skal kunne deeltage i de øvrige Spillendes paatommiske Maneuvrer, og naar han overhovedet i denne Rolle skal kunne levere en Præstation, der vel staaer i en comisk Modsætning, men ikke i en ukonstnerisk Modsigelse med Harleqvins og Columbines bevægelige og elegante Partier. Men hvad der især udmærker sig ved Prices Pierrot er den Correcthed og Tydelighed, hvormed han uden nogensinde at falde ud af sin eiendommelige Caracteer og uden at benytte sig af andre end ægte Pierrotske Gestus og Betegningsmaader forstaaer at anskueliggjøre sine Tanker og Følelser for Publicum. Lægges nu dertil, at disse Tanker og Følelser næsten aldrig ere ledige, men, naar kun Rollen og Situationen giver ham den mind 1ste Understøttelse, i høi Grad ere snilde og lunefulde saa kan man forklare sig, at alene hans Nærværelse meget ofte er tilstrækkelig til at holde Publicum i Humeur, ligesom dette altid kan være sikker paa at finde en ægte comisk Udførelse af alle de Steder, hvorhan selv har Ordet. - Blandt de Pantommer, som Selskabet opfører, synes de Casortiske stadigen at være dem, der nyde mest Yndest hos Tilskuerne, og skjøndt adskillige af de yngre ikke mangle Lune og Avelberegnede Situationer, saa er dog Mangelen paa Sammenhæng imellem deres Begivenheder undertiden, altfor følelig, ligesom ogsaa mange af disse Begivenheder ikke sjeldent ligefrem ere laante af de ældre Pantommer. J denne sidste Henseende bør man nu vel ikke gjøre for strenge Fordringer, da der dog stedse skal arbeides med de samme Masker, og det derfor kan være vanskeligt nok at undgaae Gjentagelse. Men det bliver dog herved at bemærke, at en stor Deel af denne Vanskelighed falder bort, naar Pantommens Componist saa lidet binder sig til at vedligeholde en indre Sammenhæng i Stykket, og iøvrigt handler med den Frihed, hvormed Hr. Laurencon gaaer frem i sine Stykker, naar han f. Ex. endogsaa lader Personerne tale. Denne sidste Licents kunne vi ikke andet end dadle, og vi ville ikke saameget anføre som Grund, at Talen ligger udenfor Pantommens Grændser, thi dette kunde endda være det samme; men det gjør paa Tilskueren et høist ubehageligt Jndtryk, naar hidtil stumme Masker begynde at tale og de, ikke alene i eet Sprog, som vi ikke før have hørt af dem, men i to Sprog; thi saavidt vi mindes bliver der i Laurencons Pantomme, baade talt fransk og dansk. - En fortræffelig Præstation maae vi dog ikke glemme at omtale, nemlig de i Gaar Aftes af Hr. C. Lehmann givne antike Stillinger, hvis smagfulde Arrangement og sikkre Udførelse maatte give endogsaa det mest dannede Publicum en sand Kunstnydelse. J Særdeleshed gjengav han Hercules med en høi Grad af Fuldendthed, og den, der ikke havde seet Bevægelsen fra den ene Stilling til den anden, maatte troe at have den skjønneste og mest classiske Marmorstatu for sine Øine.