Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-09-03
Oversigt. af Dagens udenlandske Nyheder. De udenlandske Blade vedblive at meddele Efterretninger om de offentlige Sagers indvortes Gang i Frankerige. En Reisende, som nyelig en kommet tilbage fra Frankerige, melder: at det hverken er saa uroeligt i dette Land, som de engelske Oppositions Blade og de nederlandske Aviser fortælle, og ikke heller saa fredeligt og lykkeligt, som de franske Tidender bebude. De første søge, at befordre Giæringer i Landet og at arbeide paa den nærværende Dynasties Undergang; de sidste paa at udbrede et fandt Obscurantismus. Det værste er, at alle Aviser saavel i Paris, som i Departementernes Stæder, staae under den strengeste Censur. (Ethvert Departement maae desuden kun have een Tidende.) Tillod man heri større Friehed, saa vilde ufeilbarlig Mænd af Talenter træde op, som vilde vise sig som sande Venner af Regieringen. og bekæmpe, saavel Obscaranterne, som Tilhængerne af Revolutionen. Alle fremmede Aviser ere strengt forbudte at indføres, og behandles paa Grændse-Toldstæderne ligesom engelske Varer og schweitzerske Fabrikater, deraf følger at de lidenskabelige belgiske Aviser, som blive hemmeligt indsmuglede, læses med stor Begierlighed. Det er Skade, at disse Forholdsregler følges; thi Kongen er en ædel Mand, som besidder Folkets Hengivenhed, og som sikkert vilde faae det hele constitutionelle Parthie paa sin Side, naar man blot vilde tilstæde den Friehed, som Constitutionen byder, og ikke betiene sig af de Jndskænkelser og strenge Forholdsregler, som Ultraroialisterne har sat i Gang, f. Ex. vilkaarlige Arrestationer, Forviisninger, Angivelser, Prevotalretter, Begunstigelse af visse Factioner o. s. v. Hertugen af Richelieu er en Mand, som nyder almindelig Agtelse; man bebreider ham blot, at han aldeles afholder sig fra, at indblande sig i de øvrige Ministres Embeds-Sager, hvortil han dog, som den øverste Minister, er berettiget, og at han ikke søger at skaffe de af Ministrene bort, som forstyrre Eenheden i Ministeriets Forholdsregler. Ministeren for det Jndre, den modige Laine, som ligger i aabenbare Strid mod Ultraroialisterne, understøtter ham troelig, ligesom den sygelige Barbe-Marbois, og bedre end den afskedigede Minister Vaublane, som heldede til alle Parthier og gav efter for alle. Hr. Laine skal desuden have lagt sig ud med de kongelige Prindser, fordi han ikke vilde forskaffe een af deres Yndlinger Hr. Rour de Laborie Præfecturet i Amiens. Prindsernes Jndflydelse skal forresten være meget stor. Ministrene Decaze og Corvette ere ogsaa af det constitutionelle Parthie; de øvrige Ministre holde sig til det modsatte. Kantsleren Dan bra synes ikke at høre til noget Parthie; men Understatssecretairen Trinqvelaque, som under ham forestaaer Justitsministeriet, var i de Deputeredes Kammer een af Ultraroialisternes Ordførere, nu søger det constitutionelle Parthie at vinde ham paa sin Side. Siden Kammernes Opløsning har virkelig det constitutionelle Parthie faaet en større Jndflydelse i Ministeriet, men dog langt fra ikke saameget som kunde ønskes. Det Ultraroialistiske Parthie, som skal staae under Baron Vitrolles Veiledning, virker hemmeligt og faaer alle Embeder i Provindserne besatte med sine Tilhængere; herved bliver det vanskeligt at bevirke, om ogsaa Ministerne drive det igiennem, at 1/2 Deel af de Deputeredes Kammer skal vælges paa nye, at forebygge, at ikke ligesaa heftige Ultraroialister komme i deres Sted, som de der afgaae. De Deputeredes Kammer aabnes paa nye d. 1ste October; hvori fornemmeligt den nye Finanze=Plan skal forhandles, og som forberedes ved en Commission, som er nedsat, saavel af Mænd som har forestaaet Finanzerne i Napoleons Tid, som i den kongelige Regierings-Tid. Sagen er vanskelig, da store Summer skal udredes til Contributioner og til de allierede Armeer; da Skatterne ere allerede høist trykkende og mange ikke bringe det ind, som man havde gjort Regning, paa. Angaaende den nærværende Tænkemaade blandt det franske Folk, saa kan man sige, at det i det Hele hverken er saameget imod Regieringen, eller saa hengiven for den, som man paa den eene eller den anden Side foregiver. Mængden af Folket er træt og kied af de politiske Uroeligheder og ønsker blot Fred og Roe. Det som Folket allene ikke vil, er, at alt skal komme tilbage til det igien, som det var i 1780; de Fordeele, som det har vundet under Revolutionen, vil det ikke tabe. For alvorlige Gjæringer og Oprørscener har man ikke nødigt at frygte, saavel Napoleons, som Jacobi nernes Parthie har tabt sig meget; der gives kun faae sande Republicanere, de som har været det og har meent det godt, føle sig overbeviiste om, efter saamange mislykkede Forsøg i Frankerige, at en sand Republik ikke lader sig udføre; men stemme for det constitutionelle Monarchie, som stedse finder flere Venner. Kun i Departementet Vendee og de to Sevres er man meest roialistisk, ligesom i Marseille og Bourdeaux; den meest revolutionaire Tænkemaade findes i den sydostlige Deel af Frankerige. Efter at have fremstillet denne meget sandsynlige Skildring af Frankerigs nærværende indvortes Tilstand, fortiener det ikke Umagen videre at omtale de enkelte Tumulter og Oprørs scener, som forefalde hist og her. Regieringens Hovedbeskieftigelse er for Tiden, at sætte Frankerige paa en respectabel Krigsfod, ved at organisere. National=Garden, hvori, efter Forordningen af 17 Juli, alle Franske som ere indskrevne i den direkte Skatterolle ere forbundne at tjene fra deres 20 til deres 60 Aar, ved at forøge Schweitzer-Garden (Schweitz har i alt 23000 Mand i fremmede Staters Sold, hvoraf de fleeste i Frankerig) og især ved at organisere Armeerne; Fæstningerne forstærkes og Garnisonerne forøges ved NationalGarden. Hver Legion Jnfanterie forstærkes til 1000 Mand og hvert Cavallerie-Regiment til 600.