JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
En italiensk Novelle af det Franske. Meddeelt af D.)(Sluttet.) Nu indsaae jeg, at Heraldi, maaskee i Forstaaelse med min Fader, havde opspundet dette afskyelige Forræderie, og at man ved den troløse Tjener, som vidste vor Hemmelighed, havde opsnappet Octavios Breve. Denne Opdagelse fyldte min hele Sjæl med den dybeste Foragt og en grændseløs Afskye mod den nederdrægtige Heraldi. Og jeg var dette Uhyres Kone, fordømt, at tilbringe mit Liv ved Siden af saadan en Ægtefælle, denne trøstesløse Tanke styrtede mig i Fortvivlelse; Livet var mig forhadt, jeg længtes efter igjen at være i min Grav. Fat Mod, min Datter, sagde den gamle Or sin til mig. Jeg kommer fra Storhertugen, til hvem jeg selv har leveret den ædle Landons Brev for tillige at give ham Efterretning om Sagens hele Sammenhæng. Denne ædelmodige Fyrste har hørt mig med megen Mildhed; han tager Dem under sin Beskyttelse, og har allerede skrevet til den hellige Fader om at tilintetgjøre Deres Dem uværdige Giftermaal. Jeg tvivler ikke, at dette jo vil skee. For Heraldi er De alt død, nu lever De kun for Octavio. Retfærdighed og Religion vil tage Dem i Beskyttelse mod deres Tyranner, kun en Bøn har jeg til Dem. Lad Dem ikke see af nogen, at vor Hemmelighed ikke vorder røbet, førend Svaret kommer fra Rom. Deres Rolighed, Deres Lykke kommer an paa denne Forsigtighed. Dette gav mig nyt Haab. Jeg lovede den gode Gamle, som jeg fra nu af kaldte min Fader, at følge hans Raad, og ikke gjøre et Skridt ud af Huset. Og hvilket lykkeligere Opholdsted havde jeg kunnet ønske mig. Jeg var hos min Octavioder alene talede til mig om sin Kierlighed og vor Forbindelse. Jeg fik min Helbred igien; jeg var lykkelig og skulde endnu blive lykkeligere. Behøvedes der anden Lægedom for fuldkommen at helbrede mig, Jeg følte mig igjen saa glad og lykkelig, som i min Ungdoms skjønneste Dage, og mine udstandne Lidelser efterlod intet Spor, uden den Bleghed, de endnu seer paa mit Ansigt. Den bragde jeg med af Graven, og intet Middel har kunnet fordrive den.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
Alt ventede vi hvert Øjeblik Coureren fra Rom, da en overordentlig Hændelse nær havde tilintetgjort vor hele Plan. Det var i den stille Uge. Min fromme Moder havde indpræntet mig fra Barndommen af Gudfrygtigheds Grundsætninger, hvilke jeg, Himlen være lovet, heller aldrig har forladt. Jeg sukkede ofte i Stilhed over at see mig udelukt fra at besøge Gudstjenesten i disse hellige Bods-Dage. Dog havde jeg ikke det Mod at yttre for Octavio mit Hjertes Trang til at takke Gud i det hellige Tempel for min Frelse; jeg besluttede dog, trods alle Farer ikke at forsømme saa hellig en Pligt. Tilfældigvis havde man ladet mig være et Øjeblik allene. Jeg benyttede Leiligheden, indhyllede mig i et sort Slør, der gjorde det umueligt at kjende mit Ansigt, saaledes forlod jeg Huset Skjærtorsdagsaften Klokken ni, og gik til Hovedkirken, at forrette min Andagt ved Christi Grav. Kirken var fuld af Mennesker, som i dyb Stilhed med foldede Hænder og nedslagne Øyne knælede for Alteret, hvor Hostien var bevaret. Kun dette Altar var oplyst af en Mængde Voxlys, i øvrigt var der mørkt i Kirken. Jeg knællede bag en Pille, og henvendte min Bøn til Verdens Frelser. Jeg anraabte han om at beskytte mig, en svag Skabning, hvis eneste Haab grundede sig paa hans Magt og Forbarmelse. Da jeg reiste mig og vilde gaae bort, følede jeg en heftig Attraa efter at see det Kapel, hvilket man havde begravet mig. Det var i Nærheden, jeg gik derhen, men hvilket Syn skuede jeg ikke, Ved det svage Skin, som fra Alteret af udbredte sig herhid, kjendte jeg min Fader og min Moder, som knællede paa min Gravsteen, og Heraldi, som i Sørgedragt stod ved Siden af mi Fader, og syntes hensunken i dybe Tanker. Min Moder havde sin Plads nærmest ved Gitteret, som aflukkede Kapellet fra Sidegangen, og hun ba under en Strøm af Taarer. Næppe havde je saa megen Magt over mig selv at kunne tilbageholde et højt Skrig, uvilkaarligen fløi jeg hen til hende, og blot Gitteret holdt mig tilbage; je betragtede hende længe og græd. Paa enganbøiede hun sig, holdt sig med den ene Haand ved Gitteret, og i det hun nævnede mit Navn, trykkede ømt sine Læber paa min Gravs Marmor Nu tog mine Følelser overhaand, jeg bøiede min Mund ned paa hendes Haand og lod mine Sukkfrit Løb. Ved min Bevægelse var Sløret kommet fra mit Ansigt, uden at jeg mærkede det Min forskrækkede Moder reiste sig, saae sig om kjendte sin Datter, kaldte mig med et højt Skrig og rakte sine Arme ud efter mig gjennem Gitterstængerne. Min Fader og hans Svigersøn kjendte mig nu ogsaa Af Skræk blev min Fader ubevægelig. Heraldi aabner Gitteret, og nærmer sig til mig. Jeg vil fly; Trængselen gjør det umuligt for mig. Allerede rækker Heraldi Haanden, ud, for at tage fat i mine Klæder. Jeg var forloren, indgav Kjærlighed mig ikke i dette Øieblik et Redningsmiddel. Tilbage, raabte jeg med en Stemme, jeg gjorde mig Umage for at gjøre gyselig; ær, i det mindste i Døden den, som Du bedrog i Livet. Du alene har bragt mig i Graven. Bort fra mig, begræd din Forbrydelse, og formild Himlens Vrede.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
Ved disse Ord blev Heraldi staaende ubevægelig som en Støtte; jeg indsvøbte mig i mit Slør, og gik med langsomme Skridt til Kirkedøren; Folket gjorde overalt Plads for mig. Da jeg var kommen ud, skyndte jeg mig til Octavios Huus, som jeg og lykkelig naaede, uden at Nogen havde vovet at følge efter mig. Den anden Dag talede hele Florents om det Syn, man havde seet i Kirken. Sagen var uden for al Tvivl, og bekræftet ved tusind Øienvidner. Man lagde endnu til: at jeg havde stødt min Mand tilbage, da han vilde gribe mig, og der var endnu fem lysende Striber af mine Fingre at see paa hans Klæder. Andre vilde have hørt, at Heraldi havde myrdet mig, og jeg var kommen at fordre Retfærdighed imod ham. Enhver beskyldte ham ganske høit for at have dræbt sin Hustrue. Pobelen knurrede imod ham, man forfulgte ham med Forhaanelser, kastede endog Steene efter ham; han var ikke mere sikker paa sit Liv.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
Til Lykke kom Coureren med den pavelige Bevilling, hvorved mit ved Bedragerie tvungne Giftermaal blev ophævet og tilintetgjort. Saasnart Storhertugen havde den i Hænde, lod han kalde den gamle Orsini, og aftalte med ham de fornødne Forholdsregler, og Morgenen derpaa begav jeg mig med Octavio og hans Fader til Palladset. Fyrsten overvældede os med Naadesbeviisninger, og var saa nedladende at tale med os om vor Kjærlighed. Strax efter meldte man mine Forældre og Heraldi. Vi maatte træde tilside i et Kabinet, og hørte Storhertugen tale til min Fader med disse Ord:Man har betjent sig af meget usædvanlige Midler, for at gifte Deres Datter med en Mand, som hun ikke elskede. Datterens Ulykke er hævnet ved Forældrenes Kummer. De Taarer, jeg seer i Deres Øine, betage mig alt Mod til at gjøre Den Bebreidelser. Døden har sønderrevet dette ulykkelige Baand, og, om ogsaa, som Rygtet gaaer, Deres Datter ved et Under skulde blive levende igjen, saa vilde dog hendes Ægteskab ikke destomindre være ugyldigt. Dette Hans pavelige Helligheds Breve erklærer det derfor, og jeg vil strax lade det offentlig bekjendtgjøre. Det staaer til Dem, Grev Heraldi, om De vil indlade dem med mig i en Proces, der gjør dem saa liden Ære, eller De her for mine Øine vil underskrive, at De frasiger Dem Deres formeente Fordringer, og strax reiser til Wien, Beviser paa min Erkjendtlighed skal følge Dem. Deres hastige Afreise fra min Residens er nødvendig for at stille den Gjæring, som Deres Nærværelse under disse Omstændigheder foranlediger. Heraldi tøvede ikke med Svaret. Han gav formelig Afstaaelse paa min Person, tog Afsked med Storhertugen, og reiste bort umiddelbar derpaa, med det Løvte, aldrig mere at komme til Florents.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
Det er endnu ikke Alt, sagde Storhertugen, nu til min Fader, Deres Datter lever endnu. Min Moder gav et høit Skrig. - De skal see hende igjen, blev han ved, men Deres Datter kan kun være lykkelig som den unge Orsinis Gemalinde; han har frelst hende fra Graven; hun boer i hans Huus; Taknemmelighed, naturlig Kjærlig lighed, Valerias Ære, alting gjør det til Deres Pligt at samtykke i denne Forbindelse. Behøves endnu foruden saa mægtige Opfordringer min Bøn saa anholder jeg hos Dem om Deres Datter for Octavio. Han fortjener hende, han har vidst at gjøre sig værdig til Landons Agtelse og Venskab. Giv Deres Samtykke til denne lykkelige Formæling, jeg forbinder mig til at skaffe Deres Svigersøn et Regiment, og desuden for Dem selv Maria-Theresia-Ordenen. Min Fader svarede blot ved et Buk. Han føiede ufortøvet Fyrstens Ønske, min Moder, svømmende i Taarer, forlangte at see sin Datter. Jeg formaaede ikke at bie længer; jeg rev Døren op- og fløi i hendes Arme. Hun troede ikke at kunne bære den overvættes Glæde. Ogsaa min Fader var rørt; han trykkede mig til sit Bryst, bad mig at tilgive sig, og overvældede den unge Octavio, saavelsom den gamle Orsini, mod Venskabsforsikringer. Jkke istand til med Ord at udtrykke vor Tak, kastede vi os for Storhertugens Fødder. Jkke længe efter blev min Formæling fuldbyrdet, og Brylluppet holdt i det hertugelige Palads. Siden den Tid er det min eneste Bestræbelse, at gjøre mig stedse værdigere til at bifaldes af min Mand, som jeg tilbeder, af den værdige Orsin, der elsker mig som sin Datter, af min Fader, der igjen har skienket mig sin Ømhed, og af min Moder, der aldrig unddrog mig sin. Og saaledes, forskjønnede ved Venskab, Taknemlighed og Kiærlighed, henglide mine Dage i stille Ro. Jeg takker Himlen, som ved en kort Død lod mig finde et uafbrudt fornøiet Liv.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
Jndenlandske Efterretninger. Nogle danske Lærdes Skrifter ere anmeldte i det nys hertil ankomne Januarhæfte eller Nr. 5.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
af the foreign Review and Continental Miscellang, nemlig: 1. Det af Etatsraad og Professor B. Thorlacius 1818 udgivne Program de homocoteleutis Graccorum & Latinorum Versibus; p. 57773. 2. Prof. Ras's angelsaxiske Sproglære. 3. Prof. Molbechs Udgave af Henrik Harpestrængs Lægebog.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
Blandede Efterretninger. Om Hollændernes og Engellændernes Sildefangst. De hollandske Sildefangere pleie at gaae henimod Juli under Seil fra Holland til Shetland, og et bevæbnet Skib medfølger, der tjener til Hospital for de Fiskere, som blive syge. Denne Art af Flaade har ti til tolv Hurtigsellere hos sig, hvilke imellem d. 24 Juni, og 10 Juli gaae fra Holland til Hamburg. Efter bemeldte Periode maa de Skibe, som ere ladede med Sild, bringe deres Fangst til Holland, og der maa de under Straf af 60000 Gylden ikke indtræffe førend den 19de Juli, dersom de ikke have fortæret deres Proviant og fyldt deres Fade.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
Under en Pengemulkt af et lige Beløb er det forbudt Flaaden at udkaste Garn, førend den 24 Juni, eller efter den 31 December. De fiskede Sild maa have ligget ti Dage i Lage, førend det er tilladt at sælge dem i Holland. Alle de Sild, som fiskes efter Solens Opgang maa inden dens Nedgang være udtagne, sorterede og pakkede i Fade. Desuden gives en Mængde andre Forskrifter til at hindre Qvaliteternes Blanding, eller falske Mærker paa Fadene. De Skibsførere, som handle herimod, blive afsatte, og de have endnu en Mængde andre Forsigtighedsregler at iagttage, saasom at smaae paa Silden, at holde en Dagbog over alt hvad der tildrager sig ombord paa Skibet fra Afreisen til Hjemkomsten, at lade de slette eller fordærvede Sild igjen kaste i Havet, og i saa Fald at hæve en Pengebod af 6 Gylden pr. Fad, at undersøge Qvaliteten af det brugte Salt, som maa være spansk eller portugisisk, samt af Fadene, der maa være af Egetræ, fældet i bestemt Aarstid, osv. - De engelske Love for Sildefangsten bestemme en aarlig Afgift af 3 Pd. Sterl. for Tønden. En Embedmand, som udnævnes af den kongelige Marine, maa den 15 Juni begive sig til Shetland, opholde sig der ved de Skibe, som bruges i Fiskeriet, og sende Admiralitets-Agenterne i Edinburg en Fortegnelse over de Skibe, der ere i Søen, Antallet af Sømandskabet, og disses Alder. Egne dertil ansatte Inspecteurer modtage Sildene, og ved deres Ankomst til England atte stere, om de tilbørligen ere saltede og pakkede. Skibene, saavelsom Garnene og Provianten blive undersøgte i Shetland. Naar man udtager Sil denne for at komme dem i Fadene, blive de optegnede og Skibspatronen fører en Dagbog, hvorefter Tønde-Afgivten beregnes. Kun med Undtagelse af to Tilfælde maa intet Skib forlade Fiske pladsen imellem den 24 Juni og 15 Sept. Den Deel af Havet, hvor Sildene ere tilberedte, maa ved Mærker paa Fadene betegnes. Jnden Skibspatronerne tør lande, affordres dem en Declaration desangaaende. Fremdeles er Opsyn med Anvendelsen af godt Salt. Sildene kunne ogsaa tilberedes masseviis, men dette maa anmeldes. Til Fadene er det tilladt at bruge alleslags Træ, kun ikke Fyrretræ. De numereres og mærkes med Bødkerens Navn. - Sildefangsten i det Store begyndte i Førstningen af det fjortende Aarhundrede, og Hollænderne vare Ophavsmændene dertil, hvorimod man i England ikke drev den førend i den anden Halvdeel af det femtende Aarhundrede. Hos begge Nationer blev den efterhaanden sat under bestemte Regler, dog var det først i Aaret 1750 at Parlamentet stiftede det frie Sildefiskerie-Selskab med en Kapital af 500,000 Pd. Sterl., og udsatte end videre en Godtgjørelse af 30 engelske Schill. paa Afgivten af Tønden. En anden Act af samme Parlament Aar 175, forhøiede Godtgjørelsen fra 30 til 40 Shill. pr. Td.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
J Aaret 1808 reguleredes Sildefangsten ved en ny Lov; men trods alle Love og mangfoldige Forsøg er denne Industri- og Handelskilde til Rigdom dog falden i Hollændernes Lod. Fra Aar 1614 udførte de 74,000 Læster, som taxeres til 1,517,000 Pd. St., og fra Aar 166, have ikke mindre end 800,000 Jndivider været sysselsatte ved Silde fangsten eller levet af den i de nederlandske Provindser. (L. B. d. B. H.) Den største Kirkegaard i Verden er den tyrkiske i Scutari, der har en Længde af tre Mile. Aarsagen til dens saa overordentlige Udstrækning er Tyrkernes Forkjerlighed for den De føle sig overbeviste om, at de paa ny ville blive nødsagede til at vende tilbage til Asien, hvor de ere komne fra, og ønske at jordes paa et Sted, hvor deres Levninger ikke kunne foruroliges af de Vantroende. Derfor bringes de fleste af dem, der døe i Constantinopel, af deres Venner hiinsides Bosphorus. Det Skib, hvori de overføres, kaldes derfor Meiliskelli (Dødstigen).¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
J the foreign Revien, Septb. 1828 læses, om Brøndsteds Voyages dans la Grece etc.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
Prem. Livraison. Ridder Brøndsted fremkommer her med et Værk under mindre fordringsfuld Titel (end Gouffiers Voyage pittoresque de laGree og leverer os den første af otte Leveringer, hvis syv andre vi befrygte meget længe ville blive i Haandskrift. Jmidlertid beklage vi oprigtigen denne Mangel paa Lykke. Ridderen, som er en Dansk (men en Dansk, der følger Niebuhr efter et saare langt Mellemrum), er især en behagelig Ledsager, som, endskjøndt lidt selvtilfreds, dog synes at arbeide med Redelighed og i en god Hensigt. Hans Hovedfeil er at dvæle for længe paa een Plet og sine egne Undersøgelser. Han besøgte Grækenland med en lærd Ven 1810-11-12; dette Held, – thi det var det for hver Reisende i de Dage – bragte ham i Berørelse med de Herrer Cockerell og Foster, og han synes ikke at miskjende dette Held. Frugten af hans Reiser, saavidt de ere hidtil trykte, er et Tog til Øen Ceos (nu Za) paa Kysten af Attica, om hvilken vi hidtil have havt meget magre Beretninger. De Opdagelser, han har gjort, bestaae i Særdeleshed af Marmor brudstykker og Mynter; han var ikke saa heldig i Opgravningen af værdifuldere og forgængeligere Konstværker. Carthæa er endnu ikke bleven tilstrækkeligen undersøgt, og da Ceos, uagtet den til Ordsprog blevne Sundhed af dens Luft og Nærheden af Attica, er ligeledes bleven uudgrandsket, saa kunne Oldforskere vente en rig Høst endog fra de Ruiner, som den er overvældet med. Hverken Dodwell, Hughes eller Hobhouse besøgte denne Øe; heller ikke kunne vi finde Henviisninger dertil i Walpoles bindstærke Samling. Vi ere derfor tilbøielige til at troe, at Hr. Brøndsted er den første Reisende, der har seet et Oldtidsminde en Fjerdingvei Norden for Staden Zea. Goethes Hermann und Dorothea skal grunde sig paa følgende Anecdote: J Aaret 1732 blev et betydeligt Antal Protestanter, som en Følge af den store imod dem udbrudte Forfølgelse i Fyrste dømmet Salzburg, tvunget til at udvandre, og over 20,000 af dem kom til Preussen. En rig Forpagtersøn mødte hændelsesviis et af disse Udvandringspartier, og indladende sig i Samtale med et ungt Fruentimmer, der hørte til samme, blev han meget forelsket i hende, men da han ikke skjøttede om at gjøre hende alvorligere Tilbud, førend hans Forældre havde seet hende, spurgte han hende, om hun gad tage Tjeneste hos dem. Hun svarede ja og fulgte med ham til hans Faders Bolig. Efter nogen Tid tilbød det unge Menneske, som havde faaet sin Faders Samtykke, hende sin Haand, hvilket hun i Førstningen, da hun troede det var Skrømt, blev noget stødt over; men da hun snart underrettedes af Faderen om, at Tilbudet var alvorligt meent, samtykkede hun med Glæde og tog 130 Guldstykker frem af Barmen, hvilke hun tilbød som Morgengave. Begivenheden fortælles i et Berliner Tidsskrift fra samme Aar da den tildrog sig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
I Genf gjør i denne Tid en Uhrmager Lykke med smaa Uhre i Brystnaale; de ere ikke større end en Haselnød og besatte med Brillanter. De vise Timer, Minuter og endog Secunder. Prier 400 Rbd. Allene til Paris skal han have afsat 2000. Arbeiderne ved Gangen under Themsen (Tunnel) i London, ere indtil videre blevne udsatte, og det, som er mærkeligt nok i Engelland, af Mangel paa - Penge.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
Den berømte franske Reisende Caille har erholdt den af det geographiske Selskab i Paris udsatte Belønning af 10,000 Fr., fordi han var den første der saae Tombuctu, endskjøndt man antager for sandsynligt, at den ulykkelige Major Laing, der ved sin Afreise derfra snigmordisk blev dræbt, havde seet den førend han. Noget Lignende mødte Columbos, hvis Opdagelse blev opkaldt efter Amerigo. Følgende Sammenligning viser, hvor meget Qvægavlen er stegen siden 1700. J Aaret 1700 veiede i Gjennemsnit en Stud (paa Torvet i London) 370 Pd., en Kalv 50, et Faar 23, et Lam 18 Pd. J Aaret 1828 en Stud (i Gjennemsnit, 800 Pd., en Kalv 140, et Faar 80, et Lam 80 Pund.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
J Nantes gjør et Fruentimmer i denne Tid Opsigt ved sine Undergierninger. Hun hedder Amour. Hendes Ry har udbredt sig saa vidt at Syge i Tusindtal indfinde sig for hendes Dør Hun udøver sine vidunderlige Helbredelser ved at berøre de Syge med Haanden; men modtager derfor ikke den ringeste Betaling.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
J Paris har man aabnet Subskription til et Mindemærke paa Detr. Galls Grav.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
Anekdote.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
En irlandsk Profos skulde give en Soldaet Antal Stokkeprygl. Karlen raabte bønfaldende Lidt høiere oppe, gode Ven!" Profossen føiede ham i dette Ønske. For Guds Skyld!" raabte Soldaten nu, slaa dog længere nede!" - Ef svarede hiin, Fanden maa vide at træffe det Sted hvor du gjerne laaer dig slaae,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
Kjøbenhavns Børs d. 10 April 1829. Hamburg 2 M. - a vista 200 Species 208. Specier solgtes til 12 Rbmk. 7 1/2 s. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler. 150, 1 Rbd. Sdl. pr. 100 Specier.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
Svenske Sedler 51 1/4 51 1/2 Rbs. Tegn. pr. Rdlr. Rigsgjeld. Rbd. Sedl. 4 pCt. Kgl. Oblig. (u. R.) 86 - i Banco. Dito Dito. . . . Nationalbank-Obligationer (af Laanet 4 Febr. 1820) 1024 102 1/2 Rbd. r. S. Dito Dito. . . 106 3/4 i Sedler. 4 pCt. uopsigel. Rigsbkobl. 100 r. S. Renter pr. 6 Januar 6 pCt. norsk Laan, ved Hambro & Søn, 106 1063 i Banco. 4 pCt. nye norske Obligat. ved Dito lydende paa r. S. 97 97 1/2 r. S. i Banco. 4 pCt. Dito Dito. . . .& Rd. Banco. 4 pCt. uopsig, norske Statsobligat. 3 pCt. nye danske Obligationer, 65 1/2 – L. Sterl. Trykt i L. J. Jacobsens Bogtrykkerie. Kjøbenhavn. Forlagt af S. Soldin.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-14
Nyeste øbenhavn. Skilderi Haandemann, Sexogtyvende Aargang. No. 30. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Erklæring og nærmere Forklaring i Anledning af et Stykke i Skilderiet Nr. 28. anaaSuspicione si quis errabit sua, Et rapiet ad se, qvod erit commune omnium, Stulte nudabit animi conscientiam: Huic orcusatum me velim nihilominus.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-14
Phædrus. Det er ikke fornødent, og det er heller ikke min Hensigt at svare paa en Anonyms Yttringer mig angaaende, som læses i ovennævnte Nr. af Skilderiet. Saadanne Yttringer ere ligesaa maatesløse, som de ere grundløse, og de kunne kun være mig magtpaaliggende, forsaavidt de tjene til at bestyrke min Ringeagt for saadanne grove og heftige Yttringer, der udspringe af partnisk Fordom og ubillig Vrede. Thi fra saadanne Kilder kan man ikke vente noget sandt eller godt. Men jeg vil med Hensyn til hine Yttringer, blot erklære, at jeg ved mine almindelige bemærkninger om Agtelse og Kjærlighed ikke har villet paa nogen Maade fornærme nogen af de anonyme og ubekiendte Indsendere, hvis Yttringer, jeg har modsagt og dadlet alene for Sagens egen Skyld og uden al Persons Anseelse, hvilken neppe kan finde Sted, naar Personen er anonym og ube Tirsdagen den 14 April 1829. kjendt. Endnu mindre har jeg beskyldt eller sigtet *) nogen for slette Hensigter og farlige Bestræbelser. Jeg troer tvertimod meget gjerne, at begge hine Indsendere have skrevet med den bedste Villie og i den bedste Mening. Det er ikke min Maade at gjøre en videnskabelig Strid til en personlig; og det er, som jeg tilforn har sagt, det er en slem Ting og et slet Tegn, at mange Mennesker troe, at deres personlige Characteer bliver angreben, naar kun deres Meninger og Yttringer eller Udtryk modsiges og dadles. Derved paadrage de sig vistnok en slem Mistanke; thi man maa tænke, at de selv ikke kunne skjelne mellem Person og Ting, mellem deres Mening og Sandhed.