Viborger Samler, 1833-07-16
Man taler endnu stedse om Grev Argouts Afskedigelse, hvis Plads Hr. Thiers vilde erholde, som da atter vilde blive afløst af Hr. de Montalivet, hvorimod det doctrinaire Parties financielle Forretningsfører, Hr. Duchatel, vilde overtage Civillisten. Hvorledes dette end hænger sammen, da ville nogle Forandringer i Personerne ikke drage en Forandring i Systemet efter sig. Kongens eengang opstillede og ufravigeligt fulgte Princip viser sig tydeligst i det Svar, som han paa sin sidste Reise har givet Autoriteterne. Saaledes sagde han til Præsidenten for Civiltribunalet i Dieppe, der tilregnede Regjeringen Fortjenesten for den oplivende Impuls og den nye Opkomst i Handelen og Fabrikfliden: "Jeg er stolt af, at torde smigre mig med, at denne, store Fordeel er et Resultat af den Gang, som min Regjering standhaftig har fulgt." Allerede i Cosimir Periers Tid, paa Kongens Reise til Elsas, tog Monarchen ikke i Betænkning, uden Skjul at yttre sine personlige Anskuelser. Siden er denne Selvvirksomhed i diplomatisk og administrativ Henseende stedse meere afgjørende fremtraadt. Man skulde troe, at Ministrene af 11te Octbr., langtfra heraf at frygte nogen Skade for Kronens Uforkrænkelighed, snarere derved troe at overdrage hiin Uforkrænkelighed en Deel af deres Ansvarlighed. Spørgsmaalet om Kammerets Opløsning er næsten den eneste Gjenstand som beskjæftiger de politiske Salons; endnu er det ikke afgjort og skal først fuldkomment bestemmes i October. Den almindelige Mening er for Opløsningen, fordi Roligheden i Provindserne, Overflødigheden af Arbeide i Fabrikstæderne og Levnetsmidlernes billige Priis love Regjeringen et gunstigere Resultat, end der ved den uvisse Fremtid maaskee vilde følge efter en ny Session. Oppositionen selv venter ved et nyt Valg at tælle langt færre Medlemmer end nu, den troer ikke, at der dette Øieblik vil blive valgt flere end 30 a 40 Medlemmer af comple rende. Carlisterne og Republicanerne have gjort nogle Forsøg paa, at nærme sig hverandre og træffe fælleds Forholdsregler, men hidtil forgiæves. De føle for stor Mistillid til hverandre og hade hverandre altfor oprigtigt i Provindserne, til at kunne blive enige. Skulde dette nogensinde skee, da vilde det kun blive til Fordeel for Carlisterne, da Centrum, hvis det skulde tabe Majoriteten, heller vilde slutte sig til dem end til Republicanerne, for at danne en ny Majoritet. Men denne Udsigt er hidtil aldeles chimærisk, og Ministeriet vil uden al Tvivl ved de nye Valg erholde en stor, maaskee altfor stor, Majoritet; thi naar den er altfor talrig og ikke bliver holdt sammen ved en anseelig Opposition, saa er den udsat for indbyrdes. Splid. – Le Moniteur søger af moralske Grunde at bevise, at det aldrig vil kunne falde en Regjering, der er et Foster af en Folkeopstand, ind, at ville stikke Hovedstaden i Brand, og skulde den være afsindig nok til at prøve dette, da vilde den ikke finde Hænder til Udførelsen af sine strafværdige Planer. Le National svarer hertil, at den nærmeste Hensigt med Forterne er at skræmme Paris's Befolkning. Dette Blad indeholder en Adresse fra Jndvaanerne i Moulins til Pariserne hvori hine meget eftertrykkeligt erklære sig mod Fortificationssystemmet. Man veed endnu intet bestemt om Fortsættelsen eller Standsningen af befæstningsarbeiderne. Hvad de ministerielle Blade end have sagt om Hensyn, som de constitutionelle Autoriteter ere hverandre skyldige, saa er det dog troligt, at der paa høiere Sted endnu ikke er fattet nogen Beslutning, og at det i al Fald vil være høist piinligt, at tage tidligere Beslutninger tilbage. Formodentligen vil man vente til efter Julidagene, og derpaa gaae hurtigt tilværk, for at blive færdig med nogle af de betydeligste Udenværker for Vinteren. J Paris bliver de forrige Livgardisters Hotel indrettet til en stor Caserne for et Jnfanterie og et Cavallerie-Regiment. Marschal Soult er den 6te afreist fra Paris. – La Tribune, der ligefrem beskyldte Kongen for at være medskyldig i Rædslerne i Piemont, er saiseret den 5te. – En fra Turin den 6te om Morgenen ankommen Coureer foraarsagede Sammenkaldelsen af et Conseil, hvorpaa der telegrapheredes i Retningen af Lyon; Nogle paastaae, at denne Telegrapheren skulde angaae Uroligheder i Lyon, hvor Folket havde taget Partie for Polakkerne og Jtalienerne. – J Algier have Araberne sat en Snare for Franskmændene, som disse dog have undgaaet. Staden Bugia forlangte nemlig af General Voirol et fransk Armeecorps til Beskyttelse mod Beduinerne, hvorpaa Generalen strax lod 800 Mand indskibe sig. Da imidlertid Afsendingerne ikke ganske kunde holde reen Mund hos deres Landsmænd, i Algier, saa kom de Franske under Veir med Sammenhængen, og et Dampskib, der øieblikkeligen afsendtes, ankom tidligt nok, for at forebygge Landingen. Da Beduinerne, der havde samlet sig paa Strandbredden, saae de Franskes retrograde Bevægelser, begyndte de en skarp Musketild paa Baadene, der dog kun lede lidet. Krigsministeren har i Cabinettet levende modsat sig Udnævnelsen af en Commission for Algier, men er bleven overstemt. Jmidlertid har man ikke kunne finde Nogen, der vilde deeltage heri, navnligen har General Guilleminot, der skulde fore Forsædet og have Commandoen over Tropperne, bestemt vægret sig. Vanskeligheden ligger veli, at Jngen har villet i Forveien forpligte sig til, at afgive en Kiendelse, der kunde retfærdiggjøre den besluttede Opgivelse af Algier.