Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-02-24
De har, Høistærede, tilskrevet Kammerraad Dalgas, og Deres offentliggjørte Brev bliver nu vistnok imod Deres Forventning læst af Mange. Af Nogle med et Smiil, af flere med Harme, og af mig i een Henseende med Taknemmelighed, thi De har med Godhed nævnt mit Navn, og Anledningen dertil vakte hos mig behagelige Følelser. De bebreider Hr. Dalgas at han har søgt at nedsætte og sværte mig hos mine Medborgere; men hos Dem har det jo dog ikke skadet mig, og jeg vil haabe lige saa lidet hos Andre. De vil, at han skal forsone sig med mig, O Jal formig gjerne, jeg bærer intet Had, og i Almindelighed tilgiver den uskyldigt Fornærmede snarere end Fornærmeren; men jeg læste forleden i et M af Folkebladet: Den Mand som stedse er tilfreds med sig selv, er det sjelden med Andre, og Andre endnu sjeldnere med ham." Skulde nu, som jeg antager, dette her være Tilfældet, saa gaaer nok Enhver af os sin egen Vei. De lider mig ikke som Stænderdeputeret. Ja, HerreGud! Jngen kan lægge en Alen til sin Væxt, Jeg veed selv saa godt som Nogen, at mine Evner ere faa og smaae, men jeg veed tillige, at Jngen kan have bedre Villie end jeg til at fremme hvad efter min Overbeviisning kan føre til Gavn for Nationen. De siger: Det hele Stændervæsen er Snavs Men hvor tor De sige dette, Frøet er lagt; Træet er voxet saa vidt at det bærer Blomster, og Frugten vil til sin Tid ikke udeblive. Vore Forfædre i det gamle Norden vare frie Folk, og de vare Helte. Senere fremstod Adelen, som indskrænkede Kongemagten og undertrykte Folket, og hvor dybt sank ikke det stakkels Danmark, Under Danmarks danske Konges, den forevigede Sjette Frederiks Regjering, frembrød Velstands Morgenrøden for Folket, da Stavnsbaandet blev løst, Selveiendom fremmet og den Unges Tænkeevner ved hensigtsmæssig Underviisning vakt. Den klare Dag lyste os imøde den 28de Mai 1831, thi Almeenaanden blev vakt; Folkets Udvalgte vandt Sands, Evne og Mod til at fremføre for Thronen hvad de antage at være gavnligt for det Almindelige og Monarken, som besidder et ædelt Hjerte, ophøiet Forstand forenet med Verdenskundskab og Livserfaring, vil ei svigte det Haab, som trofaste og taknemmelige Undersaatter tillidsfuld sætte til ham. De yttrer: Bonden har det for godt, og bærer et Byrder nok, men har De betænkt, at der paa hver Tønde contribuabelt Hartkorn hviler en aarlig Byrde af 19 21 35 naar Hovedgaardstaxt slipper med 11 28 546, Veiskatten iberegnet. Kan nu end Selveierbonden tilsvare disse Afgifter, hvad tør vi da tænke om den stakkels Fæstebonde, der maa forrette svært Hoverie, yde betydeligt Landgilde og ved Gaardens Tiltrædelse betale høi Jndfæstning. Det maa derfor glæde hver ærlig Mand, at vi nu, fornemmelig i vort kjære Jylland, have Fleertal af Selveiere, hvis Antal aarlig endnu forøges. De vil have Bonden pryglet; – men veed De noget, Høistærede, De mener neppe hvad De her siger. Tanker ere toldfrie, siger Ordsproget, og mine Tanker med Hensyn til Dem ere følgende: her siges i Anmeldelsen af Deres Brev, at De er af Adel, og jeg vil nu paa egen Haand lægge til, af Rigets høiere Adel; men desuagtet tænker jeg mig Dem som særdeles nedladende mod Underordnede. Henpegede Formodningen til at De var Militair, saa anseer jeg det som afgjort, at De bedre har forstaaet at bruge Deres Kaarde, end Deres Pen. Nu antager jeg at De er riig, og en egen Ahnelse siger mig at De er godgjørende mod Trængende og tager Dem af Enker og Faderløse. Endvidere hvis De, som det hedder, er Godseier, da holder jeg mig overtydet om, at Deres Bønder ere velhavende, og vistnok saare sjeldent faae Rygstykkerne varmede; men da De ikkun i Ord og Udladelser er saa haard og stræng mod den stakkels Bonde, saa forebyg at en Eftermand ei skal vorde det i Gjerningen, og meddeel Deres Bønder Arvefæste, ved hvilken Handling De vilde afsone og udslette enhver ufordeelagtig Tanke, Fleertallet nu maa have om Dem. De siger blandt Andet: Lad Kongen og hans Raad regjere. Ja, det maae de gjerne; men jeg holder mig forvisset om, at De deler og hylder Folkets almindelige Ønske, at der ved Statens nuhavende betydelige Indtægter, maatte i rolige Dage drages Omsorg for Besparelsers Jndførelse i adskillige af Statshuusholdningens Grene, og troer De vel, at Sligt bedre kunde lade sig indlede og udføre end ved Opfyldelsen af begge Stænderforsamlingers eenstemmige Ønske og Bøn om Forelæggelse af et tvaarigt Budget. Man nævner ikke Deres Navn, men man troer dog overalt at kjende Dem, og hvilken Forbittrelse maae ikke være vakt imod Dem Bonden veed og føler hvad hver tænksom Mand maae anerkjende, at hans Classe udgjør de gavnligste Medlemmer af den danske Stat, ja dens Støtte og Styrke, ved hvilken saavel Adelsmanden som Borgeren bestaaer, at det er ham som i Farens og Nødens Tid skal værne og Fødelandet; og ham eller hans Stand nedværdiger De saa aldeles, og tilraader mod ham en Behandling som De neppe tillod anvendt imod Deres umælende Kreature. Hvad om De levede i det bevægelige Frankrig, istedenfor i det rolige Danmark, Deres Liv vilde være udsat for Fare, og Deres Bopæl for at forvandles til Gruus og Aske. Krd. Dalgas har, som De veed, været uartig imod mig, men De har virkelig endnu været uartigere mod ham og hans Familie. At De foreholdt ham hans Bitterhed og Uartigheder ved mange Leiligheder, skader ikke, thi det havde hans Bedring til Formaal, og om Dehavde berørt de haandgribelige Ubehageligheder, som fornærmelige Ord paaførte ham, vilde vel Jngen havt noget derimod; men at De kalder ham og hans Slægt Landstrygere, er saa uartigt som det er usandt, thi hans Fader var i en lang Aarrække en meget agtet Embedsmand i Fredericia; at han var en Udlænding, gjorde hverken ham eller hans Efterkommere til Rømningsmænd eller Landstrygere, og derfor, hvis De vil høre mit velmeente Raad, maae De tage denne Beskyldning tilbage. Lev da nu vel, og hav Tak for Deres gode Mening om mig som Menneske, om end ei som Stændermand; jeg betaler, som De seer, i samme Mynt, og antager, at De som sagt, ikkun er barsk i Ord, men desuagtet i Gjerning har ovet mangen ædel Daad. Nebel Mølle, i Februar 1842. Hans Wulff. Rask. Hør, Ude i Gaden er lystig Musik. Af blæsende Jnstrumenter; Det lyder som om det til Dandse gik, Og Brudeskare man henter. Lad see, Hvad her er paafærde idag Eil Eil hvor det vrimler i Gaden.