Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-08-26
Jmidlertid lader sig, efter Jndsenderens Formening, ingen rigtig Fattigforsørgelse tænke, uden følgende Betingelser. 1. At den aldeles uarbeidsføre kan nyde nødtørftig fuld Forsørgelse, efter visse bestemte Regler, og paa en vis bestemt Maade. 2. At Bestyrelsen har Leilighed til at anvise den (g) Man indseer let at en slig Uddeling, saavelsom Omgang ere aldeles forskjellige fra den i Kjøbenhavn indførte Naturalforflegning. Halv= eller Fuldarbeidsføre Almissenydende Arbeide, og 3, at den er bemyndiget til at udøve en vis Huustugt og at straffe visse Forseelser, som, uagtet de ikke kunne paatales for de almindelige Domstole, dog ikke bør taales hos Almisselemmer. Fuld Forsørgelse, som dog aldrig bør udstrækkes videre end til Livets allerførste Fornødenheder. gives rigtigst i Hospitaler eller Fattighuse, deels fordi den der i Almindelighed vil være mindst bekostelig, deels fordi den Orden, som maa herske i enhver velordnet Stiftelse af denne Natur, ikke falder i den Fattiges Smag, og man altsaa kan være viis paa, at ikkun den virkelig Trængende vil søge at modtages deri; den derimod, som med eget Arbeide eller Venners og Paarørendes Understøttelse kan ernære sig. vil ikke indlægges deri, omendskjøndt han gjerne vilde modtage Almisse paa enhver anden Maade. En gammel Kone t. Ex., som er tilhuse hos sine Børn, vil let finde sig i at modtage Brød, Penge, Almissekorn, ja endog i at hente sin Middagsmad hos Sognemændene, men hun vil paa ingen Maade beqvemme sig, til at indlægges i et Fattighuus som maaskee ligger i nogen Frastand fra den Landsby, hvor hendes Børn boe. Da man derved, og derved alene, kan forvisse sig om Trangens Virkelighed, saa vilde Jndretningen af slige Stiftelser, paa Landet være særdeles hensigtsmæssig. Jfølge Lovens 22275 skulde i enhver Landsby oprettes, et Fattighuus. At dette Bud ikke er efterlevet maae formodentlig tilskrives Sognenes Uformuenhed til at bestride denne Udgift; heller ikke vilde Jndsenderen tilraade at paalægge hvert Sogn at bygge et Fattighuus, da slige smaae Stiftelser, altid ere bekosteligere end de større i Henseende til Bestyrelsen og Oeconomien; derimod vilde det efter hans Formening være særdeles gavnligt, om der kunde oprettes Hospitaler for Distrikter af større Omfang t. Ex. et i hvert Herred, eller om man vilde gjøre dem endnu større, et i hvert Amt. Af det Antal Fattige, som nu forsørges i et vist Distrikt efter de gieldende Regler, kan man ingenlunde slutte sig til Antallet af de Lemmer, som fra samme Distrikt vilde blive at indlægge i disse Hospitaler; thi naar de vare indrettede som de bør, naar den fornødne Orden nøje blev paaseet deri, naar ethvert Lem blev holdt til det Arbeide, det er dueligt til, i hvor lidt det end maatte være, naar endelig Lovens 2197 med Hensyn til Hospitalslemmernes Udgang blev strængeligen overholdt, da vilde ikke det Halve, maaskee ikke en Fierdedeel af dem, der a priori ansees som rette Hospitalslemmer, søge at komme derind, og, omendskjøndt den første Jndretning af saadanne Stiftelser vel kunne være noget bekostelig, vilde den betydelige Besparelse i Almis sen, som maatte være en Følge deraf, dog sikkert opveje den af de til Indretningen fornødne Udlæg flydende Uleilighed, og det synes, at der i al Fald kunde udfindes Midler til at gjøre den mindre følelig. Naar t. Ex. disse Udlæg, forsaavidt de ikke kunne bestrides eller i det mindste forskydes af Herreds= eller Amtskassen, bleve lignede paa Distrikterne, og derfor givet Actier eller ikke rentebærende Obligationer, og Fattigskatten indtil fuld Afbetaling var skeet, blev bestemt til hvad den paa ethvert Sted var i indeværende Aar; da vilde det, som antages aarligen at skulle bespares i Almisse, kunne anvendes til efter Trækning at indløse disse Actier; eller om man vilde giøre uopsigelige rentebærende Obligationer deraf, da til at betale disses Renter.