Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-04-22
J Morgen i Dagbrækningen maa jeg være langt borte fra Dig. Himlen beskytte og bevare Dig indtil jeg kommer tilbage. Han trykkede et Farvel Kys paa hendes blege Kinder, og ved Midnatstider lød Hornet, der forkyndte hans Opbrud fra Byen. Næste Dag opfyldes Julias sørgelige Ahnelser, hendes Broder døde, og hun blev efterladt, som Fremmed et i fremmed Land forladt og uden en eneste Ven, at tye til for Trøst. Hendes eneste Haab var nu D'Estanvilles Tilbagekomst. Næste Morgen i Dagbrækningen, blev hun opvakt ved Krigsraab og Artillerie Torden, det var den seierrige Tilbagekomst af D'Estanvilles Tropper. Et nyt Haab oplivede Julias Aasyn, da hun saae det stolte Jndtog i Byen, fulgt af den beundrende Folkemængde, hvis Hurraraab lød mod Himlen. Hun ventede flere Timer med bange Ægstelighed hendes Vens Tilbagekomst. Enhver Lyd i Gaden troede hun at være en Trampen af hans Hest, og enhver Lyd bedrog hende. Han kom ikke. Aftenen nærmede sig om sider, paa alle de Spørgsmaale hun gjorde om ham, det eneste Dyrebare hun eiede tilbage i den hele vide Verden, fik hun blot til Svar, at han om Natten, da de havde angrebet de Vilde i Midten af en dyb, mørk Skov; i Slagets Tummel var kommen fra dem, og de formodede han var bleven fangen. Allerede oplyste mange Kjerters Glands den rummelige Hall, hvor hendes Broder Oberst Par laae i stadselig Ligparade, ved hans Hovedpude, knælede den blege Julia, og opsendte liig en bedende Engel sine Bønner og hendes elskede Drestanvilles Redning, da flyver paa engang Salsdøren op. En Vild i fuld Rustning triner ind. Julie farer høit op af Forskrækkelse. Den Vilde nærmer sig langsomt og breder Armene ud, Endelig gjenkjender hun de velbekjendte Træk og flyver i D'Estanvilles Armee, som rigtignok var bleven fangen; men var flygtet, og havde besluttet at overraske hende i denne Dragt. Snart derpaa ophørte hiin morderiske Kamp; Frihedstræet blomstrede over hans hele Fædreland. Ømmere og fastere Baand forenede snart O'Estanville med hans Julia, og ofte plantede de i Forening med hinanden en Rose paa de Faldnes Grave. Carl Wilhelm Ferdinand, Hertug af Braunschweig Wolfenbüttel. Carl Wilhelm Ferdinand var født den 9de Octbr. 1735 og var den ældste Søn af Hertug, Carl og Phillippine Charlotte, Frederik den stores Søster. Fra hans 7de Aar blev hans Opdragelse betroet Abbed Jerusalem, Hofpræst i Wolfenbüttel, fra sit tolvte Aar besøgte han det nylig stiftede Collegium Carolineum og erhvervede sig udbredte Kundskaber i Historien, Nathematik, fremmede Sprog, Krigsvidenskaberne og de skjønne Kunster. Syvaarskrigen gav ham den første Anledning til at vise og udvikle sine Talenter. Han forte de braunschweigske Tropper, til den Allierede Armee og beviste i det ulykkelige Slag ved Hastenbeck 28de Juli 1751, efter Frederik den II Dom, at Naturen havde dannet ham til Helt. Det følgende Aar den 23de Juni bidrog han til Seiren ved Crefeldt, som hans Farbroder Hertug Ferdinand vandt. Efterat Krigen var endt, ægtede han Augusta, Prindsesse af Wales, Søster til den nu regjerende Konge i Engelland. Hun bragte ham en anseelig Brudeskat til at ophielpe det ved Krigen og Hertugens Faders Ødselhed forarmede Land. Da han tidlig havde lært at kjende sit Fædrenelands sande Tilstand gjorde han sig endnu som Kronprinds den største Sparsomhed til Pligt, og levede for det meste for Videnskaberne og de skjønne Kunster. Aar 1773 traade han i preussisk Tjeneste, blev General for Infanteriet og Chef for et Regiment! i Halberstadt, men havde i den lange Fred ingen Anledning til at udvikle sine krigerske Anlæg. Efter sin Faders Død 1780 tiltraadde han Regjeringen med Alvor og Virksomhed. Han bestræbte, sig for at forbedre Finantserne ved at indskrænke Huusholdningen. Dog vakte de første Skridt, han gjorde, en næsten almindelig Misfornøielse. Han afbetalte Endeel af sin Faders Gjeld, opmuntrede Agerdyrkningen, befordrede Handelsfriheden, understøttede fortjente og brugbare Mænd. Dog sørgede han med alt sin Sparsomhed ogsaa for den offentlige Forlystelse ved gratis at give talienske Operger, Redouter m. m. Han havde oft det Uheld med den bedste Villie enten ganske at forfeile sin Hensigt eller dog kun tildeels at opnaae den. Dette var blandt Mere Tilfældet ved Reformen, med den offentlige Underviisning og Opdragelsen. for hvis Skyld han med stor Bekostning trak Lærde til sine Stater, hvilke bleve Landet til stor Byrde, da der blev lagt uoverstigelige hindringer i Veien. for hans Planer. Han vedblev at staae som General i preussisk Tjeneste, og, da han havde regjeret, i sex Aar, fik han Commandoen mod Patrioterne, i Holland, som havde anholdt Arvestatholderinden, Frederik Wilhelm den II Søster paa en Reise til Haag. Den 10de Octbr. 1787 rykkede han ind i Amsterdam, indsatte Arvestatholderen i sine forrige Rettigheder og endte dette Feldttog til sin Hæder. Derfor valgtes han 5 Aar efter til Overanfører over den østerrigske og preussiske Armee, der sendtes mod Frankerig.