Berlingske Tidende, 1812-06-26
Det i velbemeldte Cancellies Skrivelse paaberaabte allernaadigste Reskript lyder saaledes : Tilfulde overtydede om, at intet værre undergraver Statens Velstand, end den Yppighedslyst, som giør skatskyldig til Fremmede; at intet er mere stridende mod sand Nationalaand, intet mere undertrykkende for den fremstræbende Vindskibelighed, end en uhældig herskende Forkjærlighed for al fremmed Frembringelse ; have Vi siden Vor Regierings Tiltrædelse paa flere Maader stræbt at sætte Grændser for et Onde, der er saa indgribende i hele Borgersamfundets og hver Enkelts Vel. Vor Forordning af 14de October 1808, Vor Opfordring af 14de December f. A., Placaterne af 24de Januarii 1809, 10de November 1810, 29de December 1810, Vor Forordning af 11te Juni 1811, Placaten af 20de September 1811 og flere af Os allernaadigst givne befalinger sigte alle til dette Øiemeed. Vel have disse saaledes trufne Foranstaltninger ikke manglet Virkning; men samme har dog langtfra ikke svaret til hvad Vi ønskede, og hvad Vi med Rette kunde have ventet af Opfordringer og Lovbud der nærmest havde Vore troe og kiere Undersaatters eget individuelle Gavn til Formaal. Landsfaderlig Pligt har desaarsag opfordret Os til ien senere Anordning af 23de f. M. at anvende skiærpede Forholdsregler mod forbudne Varers Jndsmugling og Handelen med disse. Ved Vore Lovbud og de iværksættende Embedsmænds alvorligste Anstrængelser for at overholde samme, vil imidlertid Øiemedet aldrig ganske kunne opnaaes, saalænge Fleertallet af Landets formuende 3 vaanere ikke skamme sig ved, at giøre en saadan Anvendelse af de Midler de besidde, at vindesyge Contrabanditer med deres Angang af Hielpere finde Fordeel paa den for Staten skadelige Vei ad hvilke i de søge samme. Saalænge disse for Statens Velstand farlige Personer see sig istand, til at indhøste den skiændige Vinding de hige efter, formedelst Fleres usle Lyst til, ved fremmed Prunk og Overdaad at erstatte, hvad en straffende Selvføielse maae tilsige dem, at de mangle i eget Værd, saalænge er det ikke at vente, at de skulle lade sig afskrække fra, med tilvant Frækhed, at tilsitesætte Lovene, saalidet ved Tanken om den Straf der hier paa dem, som ved Forestillingen af den Ulykke de stifte, i det de undergrave Familiernes Velstand, de Yppiges umiddelbart, de tarvelige Vindskibeliges middelbart. Skal det Onde udryddes fra Grunden af, som det bør, da maae det skee ved en hensigt svarende Medvirkning af Almeenaand og Nationalfølelse, som i denne Henseende trænger til at vækkes. Den der, af forfængelig Stolthed, søger ved dyrkjøbt fremmed Pragt at fængsle en tankeløs Hobs intetsigende Beundring; den, hvis ørkesløse Ladhed ikke kan finde sig tilfredsstillet uden ved Beqvemmeligheder, som hentes fra Udlandet paa den indenlandske Vindskibeligheds Bekostning; den, hvis forvænte Nydelseslyst stedse vil vrage mellem kostbare fremmede Overflødigheder og Overdaadigheder, medens Tidsomstændigherne nedsætte utallige brave Medborgere til den meest indskrænkede Nydelse af Livets første Fornødenheder; kort, enhver som beriget af Lykkens Gaver, troer sig derved berettiget til at selvvalgt daarlig Nydelse, uden at staae i nogen Forpligtelse til Konge, Stat eller Medborgere for Midlernes Anvendelse dertil, maae den almene Stemning, frembragt og vedligeholdt af Nationens skiønsomme og bedre Deel, paaminde om : at hvis det end maatte lykkes een eller anden at undgaae Lovenes Straf, vil det dog ikke blive muligt for nogen at prange med den forbudne Overbaad, uden at møde den Foragt, som bør falde paa hver og en, der har saa liden Borgeraand, at han underordner Statens og Medborgeres Velgaaende, under Tilfredsstillelsen af egne personlige Særheder, Lyster og Lidenskaber. Den almene Stemning maae henvise hver Formuende til at giøre det ædlere Brug af sine Midler, at indenlandsk Flid og Vindskibelighed kunne finde Opmuntring og Hielp ved samme. Den maae overtyde hver, som har Ævne til at anskaffe sig Overflødigheder om, at J ene den Vished, at frembringelsen er et Foster af Flid og Vindskibelighed, som er fremmet og understøttet i Landet selv, formaaer at ophøie udvortes Pragt til at blive nogen sand Prydelse, medens endog den meest fuldbragte Finhed og Skiønhed af udenlandsk tilkiøbt Overdaadighed, ikke er istand til at overslette det dermed undskilleligen forenede Begreb, at Anskaffelsen har været forbunden med Tilsidesættelse af Pligter, hvis Ringeagt nedværdiger Medborgeren og Medborgerinden, endog i sit private Forhold som Huusfader, Huusmoder, 1, eller Familielem. Vi tælle blandt Nationens Mænd saamange tænkende og virkeligen e oplyste Fædrenelandsvenner; Vi erkiende hos den større og bedre Deel 5 af dens Fruentimmer, en saa varm og ædel Følelse for alt hvad den angaaer Fædrenelandets Vel; at Vi intet Øieblik kunne tvivle om, at en saadan ønskelig ere almeen Stemning, der vilde have egen Flid og Vindskibelighed op til at erkiendes for hvad den virkeligen er, Stats borgerens største Hæder, Statsborgerindens skiønneste Prydelse, maatte blive den gieldende og herskende, naar Tænksomhed, sand Før lelse for Fædrenelandet og oprigtig hengivenhed til Os, faaer afvrial stet Modeslaverne og Pragtdaarerne de usle Latterlighedsvaaben, hvori 3 med de hidtil ene have vidst at tilsige sig et Herredom over Tænke i maaden, som haaner Tarvelighed, lænkebinder Vindskibelighed, og de fortærer Velstand.