Den Vest-Sjællandske Avis, 1819-11-23
Skildring af Handelens og Cultutens nyeste Tilstand. (Fortsat fra No. 88). Det er vist nok, at Hovedmidlet til at hæve det Russiske Rige til den Høide af Cultur og Velstand, som det kan modtage, er, efterhaanden og ved Klogskab at give de lavere Stænder, og især Bondestanden en større borgerlig Friehed og at skiænke dem i den fulde Udstrækning de Rettigheder, hvilke til komme dem som Mennesker eller som fornuftige Væsnet, og hvorpaa de kunde giøre Fordring, dersom de besad den fornødne Oplysning for at indsee det. Da imidlertid denne Hovedforandring kun lader sig langsomt udføre, uagtet Monarkens ædle Hensigter, og da Udførelsen deraf møder mangfoldige Hindringer, (den nyeste Reisende i Rusland. Hr. Mamichael siger, at Adelen modsætter sig af alle Kræfter Keiserens Bestræbelser, saa betiener den Russiske Regiering sig tillige af et andet Middel for at beskynde Rigets Cultur, hvilket virker langt hurtigere, nemlig at drage fremmede Colonister ind i Landet, hvilke deels ere friefødte Mennesker, og som tillige bringe et Forraad af Jndsigter med sig det er ikke mueligt at efterregne i hvilken Grad Ruslands Folkemængde derved vil tiltage, eller hvilken indvortes Hovedforandring dette Riges Tilstand, derved vil erholde; men de Spor, som give sig til kiende ere saa store og mærkelige, at de ikke kunne andet end i en høi Grad tildrage sig de øvrige Nationers Opmærksomhed. Da Folkemængden og Næringsløsheden har taget saameget til i det vestlige Europa i vore Tider, saa kan det ikke være andet end at de Jndvandringer, som derfra ere aabnede i det Russiske Rige, maae i et kort Tidsrum give Europas østlige Deel, og det nordlige Asien et ganske andet Udseende. – Jnvandringerne i det Russiske Rige ere to Slags; de bestaaedeels af enkelte Personer eller Familier, især Haandværksfolk og Konstnere, som sætte sig ned i Stæderne; dette Slags Jnd vandring gaaer uophørlig og umærkelig for sig og der ankommer næsten ikke et Skib til en Russisk Havn uden at bringe een eller flere af saadanne Passagerer med sig; det andet Slags Jndvandring giør mere Opsigt, og udkræver Opmuntringer og Understøttelser fra Regieringens Side, nemlig naar hele Familier af Landbeboere skulle drage ind i Riget og etablere sig paa udyrkede Jorder. Det gaaer i Rusland, som i Polen, at Krongodserne ikke kunne modtage de Jndvandrende saa hurtigt og i den Mængde, som de anmelde sig, da der udkræves dertil Tid for at giøre de fornødne Forberedelser; men paa de Privates Godser er en overflødig Leilighed til at give Overbefolkningen fra det vestlige Europa Afløb; de Russiske Stores Godser ere af en uhyre Udstrækning, som har sin Grund i Landets oprindelige Raahed, og der hører blot til at faae dem opdyrkede for at Ruslands Magnater kunne blive de rigeste Privat-Mænd paa Jorden, saaledes beretter omtalte Hr. Mamichaclos, at den for Tiden rigeste Privatmand i Rusland, Greven af Scheremeteff, som endnu ikke engang er myndig, cier120000 Bønder og har 3 Millioner Rubler i aarlig Jndtægt. – Ved en Ukase af 25de August 1817 tillod derfore Keiser Alexander Godseierne, at forskrive og etablere paa deres Godser fremmede Colonister og den fortreffelige nu afdøde Jndenrigsminister Kosadenlev udstædte i Fior en omstændelig Circulair=Skrivelse til alle Gouvernements-Cheferne, hvori han forlangte sig underrettet om de Contracters Jndhold, som Godseierne havde i Sinde at afslutte i denne Henseende, for at paasee, at Colonisterne bleve behandlede paa en billig Maade, denne Skrivelse er forfattet i en udmærket human Mand, og giør den Russiske Regiering den største Ære. Anledningen til denne Skrivelse gav den Efterretning, Ministeren havde modtaget, at en stor Mængde Badenske og Würtembergske Familier vilde nedsætte sig i Riget. – Mange Russiske Godseiere betiente sig ogsaa af denne Tilladelse, saaledes etablerede f. Ex. Hr. Kokoschkin paa sit Gods, som ligger 30 Verster fra Moskau, i Fjor elleve Würtembergske Familier, som nu ere i fuld Virksomhed. Det midterste Strøg af Rusland fra Tydsklands Grændser igiennem Polen over Smolensk og indtil Moskau er imidlertid den Deel af det uhyre Russiske Rige, som mindst trænger til at opdyrkes ved Hielp af fremmede Colonister; da disse Lande have allerede saalænge været i Ruslands Eie, og ere det tidligste Sæde for den Russiske Cultur; de Franske fandt ogsaa, ved at bryde ind i Rusland fra denne Kant, Landet opdyrket og rigt, ligesom Frankerige selv. - Men det er de sydlige Lande af Polen og Rusland, Ukrainen, de frugtbare Sletter som strække sig ned til det sorte Hav; de fra Tyrkerne, Tartarerne og Perserne erobrede Lande, Krigens gamle ødelagte Skueplads, Barbariets Oltids Boepæl, som tilligemed de østlige Provindser og det sydlige Siberien behøve til at blive cultiverede; derpaa er ogsaa Regieringens fornemste Opmærksomhed henvendt. Ved en Ukase af 22de Marts 1818 blev derfore ogsaa oprettet en Forsørgelses-Komitee for Colonisterne i det sydlige Rusland, som blev etableret i Chonson og sat under Jndenrigs Ministerens specielle Befaling; dens Præsident fik Navnet af Overkurator og Generallieutenant Jnsov blev betroet denne vigtige Post. – Man har temmelig nye Efterretninger; alle stemme overeens i, at Jordbunden i de sydlige Russiske Provindser er overmaade frugtbar, og er formedelst de store Floder og Nærliggenheden af det sorte Hav fortreffeligt skikket til Exportation; den har den Mangel, at den ikke har Skove; men som igien har den Fordeel, at de raae Jorder ere ikke der saa vanskelige at bringe under Culturen som i Nordamerika; de store udstrakte Sletter have i umindelige Tider tient til Græsgange for omflakkende Nomaders Hiorder, som nu efterhaanden maae giøre Plads for Ploven; at forvandle disse Nomader til Agerdyrkere er Regieringens uafladelige Formaal, foruden at trække Udlændinger ind i Landet. Disse Nationer behandles mildt og tillades en frie Udøvelse af deres Religion og Sæder. Tartarer og Armenier, Bulgarer og Grækere, Würtembergere, Meklenborgere og Preussiske Memmoniter, som udvandrede i Aaret 1801, fordi Regieringen forlangte Krigstieneste af dem, boe her i fredelig Forening med hinanden. – Memnoniterne udmærke sig ved deres Vindskibelighed og gode Opførsel, paa sin Reise i de sydlige Provindser af Rusland i Sommeren af 1818 besøgte Keiser Alexander selv disse Colonier; i Colonien Lindenau lod han sig meddele Rapport om Coloniernes Tilvært og besøgte en Familie, i hvis Huus han satte sig til Bords med Værten og Værtinden og spiiste Frokost Hr. Doct. Dene, som i 1816 foretog sig en Reise igiennem det sydlige Polen til det sorte Hav tilstaaer vel, at store Strækninger af den frugtbareste Jordbund ligge endnu udyrket af Mangel paa arbeidende Hænder; men at dog Folkemængden tager Aar for Aar til, da Tydske Familier vandre i tusindviis ind i Landet.