Norske Intelligenssedler, 1809-02-17
Brama assai, poco spera, nulla chiede, T. Tasso. Jkke uden grundet Frygt vover jeg her at fremsætte et Ord om Norges Fødemidler: det er vort ømmer Sted, som endog med den største Forsigtighed neppe lader sig røre uden at foraarsage smertelige Følet ser. Men jeg henvender mig med dette Ord til Norges, og især til Christiania's Fædrelands Venner som kiende, som føle vor Trang og dens muelige Følger. Jeg vil ikke sige hvor stor den er: de kiende den nøiere end jeg; men jeg vil tillade mig at giøre dem et Forslag, som efter min Forestilling kan tiene til at formindske Trangen, at lette dens Byrde, og i øvrigt haabe med dem, at den samme Kraft, som hidtil har holdt os opreist, fremdeles vil tiltage, ligesom Vanskelighederne kunne voxe. En Blanding af Rug-Meel og Rug-Halm giver, efter en temmelig simpel Behandling et reensmagende Brød, hvoraf nogle Prøver ere nedlagte i Bogtrykkeriet. At dette Brød skulde være lige saa nærende som af reent Meel, er jeg langt fra at ville paastaae; men jeg veed dog ikke heller, om det kan bevises at Halmen aldeles ikke indeholder noget, som vor Mave kan tilberede til Legemets Vedligeholdelse. Jblandt Sydhavets Folkeslag nære mange sig af Urter og Rødder, som ere fundne skadelige for EuropæereJldlandets Beboere trives ved raaden Fisk, og iblandt os har Nøden længe siden lært desværre alt for mange, at søge en Føde i Træernes Bark. Disse Erfaringer berettige dog til den Slutning, at mange Ting, som ikke høre til vore sædvanlige Fødemidler, kunne alligevel tiene dertil, og at vi kunne drage en nærende Stof af saadanne Ting, som vi ere vandt til at forkaste som ubrugelige. Vi kunne, saa synet det, vente af den plastiske Natur at den, som har indrettet os til at leve i alle Klimater, ogsaa har gjort os skikkede til at nyde alle Klimaters Producter. Og hvorfor da ikke Halm, Da Rochelles ynkværdige Jndbyggere vare bragt til det yderste af deres grusomme Fiende Richelien, samlede de omhyggelig alt Læder som fandtes i Byen, og uddeelte det i sparsomme Rationer til det vaabendygtige Mandskab. Kan da garvet Læder vel formodes at indeholde flere fødende Deele end Halm, Men, siger man, dertil er det ikke kommet med os: o, nei, og vist vil det ikke heller komme dertil, det kunne vi vide, det skylde vi tillidsfuld at haabe af de Anstrængelser, hvormed Landets Bestyrere hidtil har afværget vor Nød. Dog, maat te jeg vel spørge, have vi opfyldt vor hele Pligt imod dem, som med utrættet Jver sørge for Landets Selvstændighed, naar vi blot ikke vægre os ved at erkiende deres Fortienester af os, Eller er det maaskee en Deel af denne Pligt, at vi, om mueligt lette deres Byrder, Og kunne vi ikke virkelig giøre det, ved at behøve mindre, Er Nøisomhed til alle Tider en roesværdig Egenskab, saa bliver Sparsomhed tilvisse en Borgerdyd, naar en offentlig Kalammitet rammer os. J Fredens Skiød er det billigt, at den Rigere nyder en velfortient Overflødighed, Frugten af større, eller i det ringeste hældigere Jdræt, og derimod skylder ogsaa han fremfor andre at give store Exempler af Civisme, naar den almindelige Fare truer. J mere han nod Fredens Velgierninger, des kraftigere maae han virke til Landets Forsvar, jo mere han kan tabe, des større maae hans Anstrængelser være til at afværge Faren. Han er da ikke meere riig for at nyde, men for at give Fædrelandet Kraft, ikke, for at spotte sine trængende Medborgere, men for at lære dem ved sit Exempel at undvære. Dette er et blot kosmopolitisk Raisonnement: Norges kjække og tarvelige Beboere, og iblandt dem især Christiania Borgere have ved det værdigste Forhold givet det skiønneste Beviis derfor, hvorved jeg faaer Mod til et Forslag, hvis Tendents synes mig at svare fuldkommen til den Tænkemaade, som hædrer vort Norge. Man har søgt og søger endnu Surrogater for Korn, og dette er uden Tvivl saare priseligt. Men hvorfor henvise blot den ringere Stand til denne Føde? Er den skadelig, saa bør end ikke den ringeste tillades at nyde deraf, og er den det ikke, hvorfor kunne ikke alle nyde den, Vore Rige, vort Lands Hædersmænd have allerede udmærket sig og Dagens Historie ved saa megen Patriotisme, ved saa mang Opofrelser, at de vist ikke vægre sig ved at nyde det samme Brød som deres fattige Medborgere. The hvorved kunne de vel mere fortiene alle deres Landsmænds uskrømtede Taknemmelighed? Hvorved virkhældigere til de brugbare Surrogaters almindelige Anvendelse, til Formindskelse af Landets Trang og til Besparelse af Sædekorn, som nu er Jordbrugerens sidste Trøst og eneste Haab, O! jeg veed det vort Lands Formænd sige med hiertelig Glæde: vi ville nu ikke boe paa Palatiner-Bierget, men i Dalen hos vore Medborgere, og Norge svarer til hver een af dem: "da ville vi kalde dig PublikolaHvad Slags Surrogat man vælger, om just den Sort Brød som jeg har angivet, eller en anden skal indføres, det lader jeg billig ubestemt. Om Tingen, dersom den er nyttig, skeer saa, eller anderle Vor Frelsers Kirke, Stiftsprovsten Hr. Biskop Lumholtz. resid. Capell. Hr. Prof. Pihl. Slotskirken, Slotspræst Hr. Pavels. Aggers Kirke, resid. Capell. Hr. Juell. Opsloe Kirke, Hr. Sigwardt.