Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1768-07-04
Det gives hermed for alle og enhver tilkiende, at den tredie Classe i det 13de kongelig allernaadigst alene privilegerede kiøbenhavnske Lotterie, til almindelig Nytte for Lande og Riger, allerede er trækked, og at Træknings-Listerne hos Sr. Greve, Sr. Reinche, Madame Fischer og Madame Tank er at bekomme til Eftersyn. Hvorfor Vedkommende Jnteressenter vilde behage allerforderligst sig hos mig med original Lod-Sedserne at indfinde, for derefter de derpaa faldne Gevinster at afhente og annamme efter Planen. Ligesaa at de strax indfinder sig med Fornyelse paa deres Lodder til den 4de Klasse og i det længste til Fredagen den 15de Julii førstkommende. Thi, i vidrig Fald og om Fornyelse ikke til den ansatte Tid skeer, maa enhver til skrive sig selv deres derved tagne Tab. Da og dets uden ingen Lod-Sedler fra den Tid af til samme Classe bliver fornyed, men samme efter Planen til Lotteriet hiemfalden eller til andre bortsolgt. Bergen den 1ste Julii 1768. Johann Weiner. Slutning af Samtalen mellem A. og B. afbrudt i No. 26. A.) Modernes Forandring, mærker jeg da, er ei altid Knap Magerne fordeelagtig. Skræddere og Skomagere troer jeg derimod, havde Aarsag til at ønske nye Moder hvert Aar. Derved faaer de altid frisk Arbeide. Jeg troer ei de Folk skal kunde have Føie til at klage over Mangel af Arbeide. B.) Jeg tvilet paa, at disse 2de Slags Haandverks-Mæstere, sær Skrædderne, vinde altid lige meget ved Moderne. Dette veed jeg. Jeg har tilforn betalet i Arbeidsløn for en Klædning 4 til 5 Rdlr. Nu derimod lader min Skrædder, sig nøie med den halve Deel, ja undertiden med mindre, ligesom jeg vil have Arbeidet gjort. Følgelig indbragte een Klædning ham da saa meget, som han nu har af to. Hvilken aarlig Forskiel flyder ei heraf i Skræddernes Fortieneste, Men jeg troer endnu, de gav sig nogenleds tilfreds dermed, dersom de er tabte noget anseeligt paa en anden Side, nemlig derved, at der ei paa noget Haandverk ere flere af de saa kaldede Fuskere end paa Skræddernes og Skomagernes: A.) Skeer da Skomagerne ligesaa stor Jndgreb af Fuskere, som Skrædderne. B.) Derpaa skal, efter mine Tanker, ei seile meget. Mener De ei, at Skoflikkere maaske under Haanden tør giøre nyt Arbeide? Hvad forfærdiges der vel ikke af andre, Mener De vel, at der ingen udenbyes og udenlandske Skoe undertiden skulde indsniges: Her har virkelig være Mangel paa Læder, sær siden Forbudet paa danske Huders Jndførsel. Mener De ikke dette og mere kand være Aarsag til et anseeligt Aftag i Skomagernes Arbeide? A.) Men ved gjorte Klæders Jndførsel troer, jeg dog ei Skrædderne lide. B.) Tabet er vel i det Fald ei saa stort som for Skomagerne. Dog ere de neppe, gandske frie for Skade paa den Kant. Men dem giøres vel derimod megen anden Jndpass. A.) Mener De ved de saa kaldede Proviser og andre Militaire? B.) Dette er ei alt. Gid ei her fandtes mangfoldige Fuskere, som baade arbeide i egne og andres Huse. Jeg tviler ei paa, som jeg baade har seet og hørt, at mange af de her værende Skrædder=Mæstere, henved tredsindstyve i Tallet, tiest maa være aldeles arbeids løse. Tilforn har her i Byen været 40 til 50 Skrædder=Svenne. Nu ere her neppe 20, af hvilke dog de fleste ofte maa gaae ledige. Ved det, jeg nu maa berette Dem, tabe Skrædder Mæsterne ei heller lidet, da der gemeenligen gaaer saaledes til Naar en Dreng er bleven Svend, er han formagelig til at arbeide længer hos en Mæster, men strax foretager sig at omreise paa Landet. Her fortiener han mere. Her har han meere Frihed til at arbeide og ikke arbeide efter eget Behag. Arbeide fra Landet, hvorved Mæsterne før har vunden noget anseeligt, mister Mæsterne herved. Thi Landet allevegne, Nordlandene indberegned, er saa fuldt af disse Fuskere, at lidet eller intet af saadant Arbeide nu forfærdiges her i Byen. Tilsidst begive disse Fuskere sig til Byen igjen. Naar de her ere bleven gifte, leve de med Hustrue og Børn i Armod, saa at mange af dem maa, som Almisse=Lemmer, tilsidst underholdes paa almindelig Bekostning. A.) Disse Frugter af disse Personers Magelighed og derved aarsagede Udrelse ere ei af de bedste. Men jeg meente, at de ved saadan Omreise paa Landet kunde samle det, hvorved de siden kunde sætte sig i Stand og leve vel i Byen. B.) Det var og venteligt. Men jeg vil opregne Dem 3de Aarsager, som gemeenlig volde af af dette er skeer. 1.) Nogle forstaae ei deres Haand, nerk, hvorfor dem ei heller, naar deres Uduelige hed sees, betroes andet end gammelt og ringe Arbeide. Nogle 2.) ere duelige nok, men gider ei arbeide og heller vil æde og drikke godt saa længe det er koster dem noget. 3.) Nogle baade kand og gad arbeide. Men deres Fortieneste gaaer bort igien ved Drik og Kortspil. Slige eie neppe en Kiortel paa Kroppen, naar de komme til Byen igien. Mon det ei var baade dem selv og deres Føde Bye nyttigere og bedre, om de reisede udenlands for at lære der noget af det, som de ei saavel her kand faae Kundskab om, b.) Jeg husker ei rettere end at jeg for nogen Tid siden har hørt det Rygte, at alle Haandverks-Laug skulde ophæves og enhver gives Frihed, som i London og andre store udenlandske Steder, at arbeide. Hvad mener De om det var bleven saaledes her i Byen? B.) Jeg troer ei der kunde have været med get slettere for Haandverks-Mæstere end der nu er. A.) De, som nu kaldes Fuskere og altsaa nu arbeide med Usikkerhed, havde da været berettigede, og følgelig arbeidet i Tryghed. Byen var og derved bleven forøged med Borgere? B.) Jngen kand vel andet sige end det var ønskeligt for en Bye, naar den altid kunde være fuld af nyttige Borgere og gode Betalere. Der imod indseer enhver, som har nogen Kundskab; Verden, hvor bekageligt det er, naar de Formuende ei veed, til hvem de med Sikkerhed kand betroe enten deres Varer eller Penge, og at redelige og stræbsomme Folk skal mangle Credit, alt ne fordi Mængden af slette Betalere er alt for stor, Men i Anledning af det, De, min Herre, talede om Friheden ved Haandverkerne i London, land jeg forsikre Dem, at det der gaaer gandske ordentlig til. Jeg har opholdt mig der en temmelig Tid, men da aldrig mærket, at den ene indmængede sig i den andens Næring. Jeg hør te aldrig, at nogen dred Handel og tillige befattede sig med det eller det Haandverk. Jeg fornam aldrig at de, som vare uden for disse, befattede sig med noget, som var til Jndpas for andre. Far vel. En rig Bonde var meget efterladend. Han søgte alene sin Fornøielse og Glæde. Hans Folk skulde passe paa Korn-Loftet. Men de gav det til Priis for Utøi. Korn-Ormen arbeidede Nat og Dag. Han fortærede i Stilhed Melet, men lod Bonden beholde Klidet. Endelig kom den skiødesløse Bonde engang paa Korn-Loftet. Han mærkede den skeede Skade. Hvorledes, raabte han, har disse smaa Tingester i saa kort Tid kundet giøre mig saa stor Skade; Jeg seer det nok: Hver af dem for sig, er svag og liden. Men med forenede Kræfter kand de dog giøre stor Skade. Den som lærer og ei over det, han lærer, er lig en Hønne, som har Vinger og dog ei flyver. Det er bedre at giøre Godt og blive lasted, end at være ond og roses. Lad ei dine Avinds Mænds Anlæg giøre dig utaalmodig. Din Taalmodighed vil giøre dem bedrøvede. Ved den vil du opleve deres Undergang. Egennyttige Venner ere ligesom Hunde, ne, hvilke elske Benene, men er dem, som kaste disse for dem. Det er bedre at anvende Rigdoen vel end at hige derefter. Et at være uforskammed, det er een af Venskabs Love.