Berlingske Tidende, 1836-08-01
Frankerig. – J "Journal des Debats" for 21de f. M. læser man: "En usædvanlig Aarvaagenhed blev udovet i Gaar i St. Denis over de Rejsende, der ankom dertil eller passerede derigjennem. Man affordrede dem Pas og prøvede Conducteurernes Navne-Registre med den største Nøiagtighed. Nogle troede, at en af de til Brest afgaaede Forbrydere var undløbet; men denne Formodning har slet ingen Sandsynlighed. Andre bragde de Rygter i Forbindelse med denne Forholdsregel, der nylig ere komne i Omløb, om en vis Prindsesses (Hertuginden af Berry) eventyrlige Reise. Vi anmasse os ikke at ville forklare hiin Forholdsregel.""Moniteuren" af 23de f. M. bekjendtgjorte, at der den 29de f. M. ingen Revue vilde blive afholdt. Det Jndtryk dette har gjort, kan bedst sees af en Artikkel i Temps, en Journal, der hilste det nuværende Ministeriums Opkomst med de gladeste Forhaabninger. Artiklen lyder saaledes: "Vi skulle altsaa ingen Nationalgarde Revue have. Saaledes har Ministerraadet efter lang Raadslaaning besluttet. Derhen har altsaa det System bragt os, som Ministrene have hyldet i fem Aar! Saavidt er det kommet med Borger=Kongedømmet, med det democratiske Monarki af 1830. Kongen tør ikke længer forlade sit Pall lads; han maa omhyggeligt vogte sig for enhver Berørelse med Folket, med Nationalgarden, med Armeen. Naar Ludvig Philip ikke engang tør komme blandt os paa Aarshøjtiden for de Dage, paa hvilke vi troede at have tilkæmpet os Friheden, og ham Tronen hvornaar skal han da turde fjerne sig fra sit Slot, blande sig mellem Folket og dyppe sit Scepter i Popularitetens styrkende Bad? – Det er sandt, de værste Rygter have været i Omløb; Mordere skulle ikke alene have sneget sig ind blandt Nationalgarden, men ogsaa blandt Linictropperne. Hundreder af saadanne Mordere – heed det – skulde ville styrte løs paa Kongen, medens hundrede Andre vilde stikke Paris i Brand. Blandt de allerede Fængslede skal der være mange Officerer af Armeen, for Øjeblikket ude af Tjenesten. Forholdt dette sig saaledes, vilde hine Præventive og Repressiv-Midler sandelig ikke slaae til! Et Lægemiddel for den moralske Sygdom, hvoraf alt Saadant har sin Oprindelse, maatte under alle Omstændigheder udfindes. Hvis Regjeringen ikke vil aflade, at betragte det borgerlige Selskab som i en moralsk Krigstilstand mod sig, og behandle det fra et saadant Synspunkt af, naar hverken Vaabenstilstand, Fred eller Tilgivelse skal indrømmes de Beseirede, – da kan man rigtignok ikke undres over, at de beseirede, inden de af Regjeringen lade sig udryddes med Roden, endnu vove en Dødskamp, der faaer Kraft af Fortvivlelsen. Ved Eders haardnakkede Vægring ved hvilkensomhelst Reform, ved ethvert Fremskridt, ved enhver liberal Udvidelse af Principerne og Lovene, ved en saadan Vægring, J Ministre, skabe J med Vold en compact Masse af Misfornøiede, der til samme Tid omfatter Frihedens meest maadeholdende Venner og de vildeste Fanatikere. Da Royer Collard forfægtede Associations=Frihedens Princip, som J vilde undertrykke, da behandlede J hans Opposition paa samme Maade som de Menneskers Opposition, hvem kun en Republik kan tilfredsstille. Den Vei kan ikke være den rette. J maae vide at skjelne den lovmæssige Friheds Venner, om de end noksaameget stride mod Eders Anskuelser, fra de politiske Vanvittige. Eders Pligt byder Eder, endelig engang at undersøge, om Eders Adfærd ikke har givet retfærdig Grund til Klage. Vogter Eder, at J ikke udsætte Tilgivelse, Forglemmelse og Forsyning saa længe til det er for seent, til Regjeringen, istedetfor at meddele Amnesti vil blive tvunget til at bede om en Amnesti for sig selv.