Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-06-16
(Professor Brøndsted har i Fortalen til sine Reiser og Undersøgelser i Grækenland, hvilke i Skrift udgives paa Tydsk og Fransk hos Cotta i Stuttgart, og er trykt hos Didot i Paris med en udmærket Pragt og Skiønhed, og hvoraf det 1ste Bind er udkommet i 826 (et Værk som er blevet omtalt og bedømt i Udlandets Tidsskrifter med den største Roes) fældet følgende Dom over de nuværende Grækere efter det Bekiendtskab, som han har gjort med dem ved sit temmelig langvarige Ophold iblandt dem og som fandt Sted førend Revolutionens Udbrud Vist nok fører den Plan, som jeg har foreskrevet mig, det med sig, hyppigere at beskiæftige mine Læsere med det gamle Hellas, og med Mindesmærkerne fra en forsvunden stor Tidsalder, end med det nærværende Grækenland og dets Tilstand. Jmidlertid er det mig meget magt paaliggende ogsaa at meddele nogle Bidrag til nøiere Kundskab om dette mærkværdige Lands nærværende Tilstand, og flere Afdeelinger af dette Værk ville næsten ganske allene beskiæftige sig med den nærværende Tid. J alle Deele af det faste Land og paa Øerne hvor Blandingen af Slavisk, Tartarisk og overhovedet af fremmede Stammer havde mindre Jndflydelse paa dem, ere de nærværende Grækere en meget smuk og kraftfuld, livfuld, virksom og dristig Menneskestamme, som har langt større Lighed i Henseende til Anlæg, Feil, Legemsdannelse og Phystognomie med sine Forfædre Hellenerne, end man kunde formode. Man siger, at Grækerne ere fordærvede, og besynderligt nok selv Skribenter, som skylde Græsk Bistand hvad de have lært og udrettet i dette Land, synes ret at giøre sig Umage for at bekræfte det; dog kan jeg ikke indrømme denne Sætnings Sandhed, naar den bliver saa almindelig udtrykt og med saa megen Strenghed. Uden at ville bestride denne haarde Dom paa dette Sted, saa vil jeg blot spørge: mon ikke hvert Europælsk Fork efter et skammeligt Slaverie, som havde varet i 400 Aar, vilde blive endnu meere udartet? Jeg troer det og jeg har saa ofte og saa levende følt hvor fordærvende den Tyrkiske Fremgangsmaade er for alt hvad der kaldes Rajab; at jeg efterat have opholdet mig tre Aar i de fleste Græske Provinser, maae meere forundre mig over, at Grækerne ikke ere blevne meere fordærvede end derover, at de synes at være fordærvede. Men for Øieblikket vil jeg sætte disse vigtige Ord tilside, og blot erindre mig de simple Ord af en gammel Skrident, at naar en Hest har faaet en ond Vane, saa skal man bringe den i Rideskolen og give den en Mester i Hænderne, men man skal ikke overlevere den til Leiekudskens Drenge eller til Ulvene. Man bør søge at forhielpe et gammelt, christeligt og i høi Grad begavet Folk, som er udsprunget af den ædleste Menneskestamme paa Jorden, og som er blevet sygeligt ved et langvarig Slaverie og mangehaande Ulykker, til at blive christeligt og viist, til en Stat og til en Lov, for at det kan erholde sin Sundhed tilbage. Thi Lov og Stat ere Nationernes Lægemidler og Skole, og ingen af begge forefindes i det øde Virvar, som man kalder det Tyrkiske Rige. (Derfor er det ogsaa at Legitimitetens hellige Navn, som med Føie agtes saa høit i Europa, og paa hvis Opretholdelse denne Jordensdeels Rolighed, og Lykke beroer, ikke kan anvendes paa den Tyrkiske Stat; thi hvilken Stat fortiener at besidde den udvortes Legitimitet naar den mangler den indvortes). Bliver dog den forraadnede Bygning selv som man kalder den høie Port, nu i et Aarhundrede, kun understøttet af to udenlandske Karyatider, nemlig de Christnes Falskhed og giensidige Jalousie; men disse Karyatider ere stærke thi de have brede Skuldre (Man veed at Karpatyder ere Søiler af Menneskefigurer, som de gamle Grækere imellem betiente sig af for at bære Bielkerne i deres Bygninger. Man seer ogsaa Spor af dem i de Ægyptiske Templer, f. Ex. Pavillonet i Medynet Abon ved Theben, men paa en ganske anden Maade.)Der gives en Politik ligesaa jammerlig og kortsynet og ubarmhiertig, som finder det beqvemmere, at Efterkommerne af det Folk, som frembragte Lovgivere og Statsmænd som Solon, Pericles, Aristides og Aratos, maatte vedblive at behielpe sig uden Lov og uden Statsforfatning. Den Dristighed, hvormed en saadan Meening og derved dens egen Uværdighed stilles offentlig til Skue, opvækker i Grunden Forbauselse; men den nærværende Tid er riig paa besynderlige Erfaringer. Paa den anden Side giøre saadanne Forfattere det nødlidende Grækenland kun en slet Tieneste, som udbrede sig vidtløftigt og tildeels paa en upaalidelig Maade om dets Gienfødelse: da dog endnu alt maae først forvildes i dette Land. Hvo som ikke hylder Jndbildningen, men kun Sandhed og har betragtet Grækenland med sunde Dine, vil ikke overlade sig til et behageligt, men farligt Blændværk, eller tillade sig at troe, at det ødelagte Land vil ved egne Midler og uden velvillig Biestand udenfra tilkjæmpe sig en sand Gienfødelse, det vil sige en viis og lykkelig Statsforfatning, og at forskaffe den Varighed. (Derforkunde man ikke heller have formaaet det Græske Folk til et mere hensigtsmæssig Skridt end at vælge en indfødt Græker, som tillige er en Enropæisk og høist cultiveret Statsmand til at forestaae sine offentlige Anliggender, nemlig Greven af Capodistria; thi hvo kan være bedre bekiendt med Folkets Charakteer og tillige med de Europæiske Statsforhold end han?) Jeg har aldrig kunne overlade mig til et saadant Haab, ikke fordi Folket mangler Duelighed og Tapperhed; thi disse Egenskaber besidder det i en høi Grad og endnu mindre fordi Tyrkernes Magt er for fast- og for vel grundet, men formedelst Grækernes gamle Arvesynd, nemlig Forfængelighed og Urølighed; to brændbare, Ulykker frembringende Stoffer, som nogle Chefers grændseløse Egnisme vil uafladelig antænde. Polybius og Plutarch skildre os ofte paa den meest rørende Maade, hvilke Saar disse to Furier tilføiede det gamle Grækenland. (Ja de rasede ikke allene i dets blomstrende, men endog i dets undergaaende Periode, da Øieblikket var for Haanden, at Grækenland maatte hensynke under Romernes Herredømme; de opvaagnede paa nye igien saasnart det Græske Keiserdømme blev oprettet; de holdt det uafladeligt i en indvortes Forvirrings-Tilstand, og selv efterat heele Riget var næsten aldeles erobret af Tyrkerne, ja selv paa den Tid da disse omsværmede og truede Constantinopel, rasede Partierne, især dengang de Theologiske, indbyrdes imod hinanden; men man har Grund til at haabe, at naar først Grækenland bliver befriet og dets Forfatning ordnet, saa vil den Europæiske Cultur og den indvortes Rolighed, som er dens legitime Staters saa velgiørende Eiendom, ved sit Exempel bevirke en velgiørende Forandring i dette kun alt for livfulde Folks Tænkemaade, og henleddets Talenter og dets Phantasie paa Culturens Flor og Videnskabernes og Konsternes Forherligelse.)