Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-10-07
Nogle Spitsbuber, begierlige efter at gjøre en god Fangst, vare ankomne til Leipzig netop da Messen allerede var begyndt. Æmner til Skjelmsstykker vare ligesom Æmner til Skuespil. allerede den Gang ikke mere saa let at finde thi Skjelmernes Tal var Legio og enhver af dem pinte sin Hjerne, for, efter Ævne, at hitte paa nye og forhen ubekiendte Jdeer. Medens hine, raadslaaende om hvilken Plan, der skulde vælges, spadserede op og ned af Leipzigs Gader, bleve de paa eengang en Tigger vaer, der, støttende sig paa sin Krykke, indhyllet i Pialter og med et Plaster for Øiet, rakte Haanden ud, forat bede dem om en Almisse. "Jeg har fundet det, raabte den ene af Spitsbuberne, ud af sig selv af Glæde, lig Archimedes, da han nøgen løb ud af Badet, efter at have fundet paa et Middel til at opdage Forfalskningen af Kong Hieros Guldkrone: "denne Tigger skal være vor Lykkes Smed!" Man blev snart enig med Betleren, tog ham ind i et Huus uden for Staden, hvor Skjelmerne havde deres Sammenkomst, rev Pjalterne af ham, vaskede ham, iførte ham en Fløiels Kjole, og erklærede ham, at han fra nu af maatte betragte sig selv som en Person af høi Stand, i det mindste i fire og tyve Timer, og gav ham i Forskud paa den Betaling, han kunde vente sig for sin Uleilighed, to Gylden. Nu blev der leiet en Kareet med fire Heste for, og flux kjørte man med den nybagte Durchlauchtighed hen til een af de første Juvelerer paa Messen. Den ene af Spitsbuberne udgiver sig for Hans Durchlauchtigheds Cabinetssecretær. Han forestiller Juveleren, at hans Herre, een af de rigeste Fyrster i Ungern, var kommet til Leipzig for at indkjøbe Juveler og andre Kostbarheder for sin eneste Datter, der med det første skulde holde Bryllup med en Greve von Haubitz. Ingen var gladere end vor Juvelerer. Han udkrammede alle sine Kostbarheder, og den til Fyrste forvandlede Tigger, der nogle Timer i Forveien priste sig lykkelig ved at kunne modtage en Kobberskilling af Medlidenhedens Haand, ragede her omkring blandt Diamanter og Perler af Tønder Gulds Værdie. Den foregivne Secretær hialp ham at udsøge de skjønneste, pruttede ikke med Juveleren, men indpakkede de udsøgte Kostbarheder i et med rødt Saffian overtrukket og grønt Fløiel udfodret Skriin. Da man havde valgt, saa mange, man ønskede, leverede Secretæren, Skrinet til een af Tjenerne, der satte det i Vognen. Jmidlertid skrev Juveelhandleren Regningen. Da denne var færdig, kalder Secretæren, ganske forlegen og bestyrtet, Juvelereren til Side, og siger ham, at der var mødt ham en Ubehagelighed, som han for Alting i Verden ikke vilde, at Hans Durchlauchtighed, der er en saare accurat Herre, skulde erfare. "Hvad er da mødt Dem," spurgte Juveleren, ikke mindre forlegen end Secretæren. "Seer De, min Herre, sagde denne - førend vi toge hjemme fra, leverede Hans Durchlauchtighed mig en Tegnebog med Vexler paa de første Huse i Leipzig, til Beløb 300,000 Mk. Bco., og nu har jeg været saa uheldig at glemme den paa et Gjestgiversted, fire Mile herfra. Jeg vilde, som sagt, for Alting i Verden ikke, at Hans Durchlauchtighed, skulde erfare det. Dersom De, medens jeg iler efter Tegnebogen, vilde underholde Hans fyrstelige Durchlauchtighed med Deres behagelige Conversation - saa beviste De mig en overordentlig Tjeneste." Som De behager, Hr. Secretær, svarede Juveleren, jeg skal, saavidt mine ringe Evner tillade det, søge at underholde Hans Durchlauchtighed paa det bedste." Quasisecretæren recommanderede sig, og Juveleren gjorde sig nu en stor Ære og Fornøielse af, at kunne underholde Qvasifyrsten med alskøns Snak. Den ene Time hengik efter den anden, og hverken Secretær eller Vexler indfandt sig. Endeligen begyndte nu ogsaa Hs. Durchlauchtighed, at tabe Taalmodigheden. Efter forgjeves at have ventet i tre Timer paa Secretæren, raabte han: "min Hr. Juveleer – jeg begynder at blive sulten og formodentlig er det samme Tilfældet med Dem – jeg vil anbefale mig til Deres Bevaagenhed – Secretæren kommer nok neppe igjen. Hvorledes, Deres Durchlauchtighed – raabte Juveleren ganske forskrækket neppe igjen?" Nei han gjør ikke, raabte Fyrsten - han er en Gavtyv." – "En Gavtyv Deres geheime Cabinetssecretær." Th, lad dog den Spas fare, min Ven! Jeg er Peer Tigger, som i tredive Aar har levet af at betle paa Messerne, og har aldrig været durchlauchtig." - Den bedragede Juveleer var færdig at løbe af sit gode Skind, da han hørte, hvorledes Tiggeren var blevet brugt som Redskab. Men Skjelmerne havde taget Flugten og vare allerede over Bjerg og Dal. Den eneste, han kunde holde sig til, var den som Pant tilbageblevne Tigger men da han ikke endnu ovenikjøbet vilde fødde en forsulten Betler, saa fosede han ham ud af Døren.