Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-03-05
Forfatteren af ovennævnte Bemærkninger er enig med mig om, at en Privatbanque, grundet paa Sølv, kunde være til stor Nytte under nærværende Omstændigheder. Kun paa den Maade, jeg har foreslaaet den, troer han ikke Øiemedet vilde kunne opnaaes. Hans Hoved-Jndvendinger ere: 1. At Fonden, naar den kun skal deponeres, ikke giver den Seddel, som er funderet derpaa, nogen større Værdie. 2. At det første Requisit for en Banque, som Sedler skulle funderes paa, er, at den maa være realisabel. 3. At man ikke saa let vilde kunne sammenbringe en Sum af 5 Millioner Forskrivninger af vove første Handelshuse, og at saadanne Forskrivninger desuden ingen reel Bankfonds ere. 4. At 15 Millioner udstedte Speciessedler ere for stor en Sum i Forhold til en Fonds af 6 Millioner Lod Sølv, og at dette var for stort om end Forskrivninger kunde ansees for en reel Fonds. Først og fremmest maa jeg svare, at mine Breve til en Ven i Norge kun indeholdt Jdeen, ikke Planen til en Privatbanque, som det i Bemærkningerne hedder, og man kan ikke fordre af en blot Jdee hvad man kan og bør fordre af en udførlig Plan. Er Hovediden rigtig, saa lader det øvrige sig let forandre og modificere. Jeg har foreslaaet, at deponere Sølver istedet for at indsmelte det, ikke fordi jeg jo nok vidste, at det sidste kunde være langt bedre end det første, men fordi jeg troede, at de fleste ikke saa let vilde formaaes til at hengive det Sølv, der, deels for Arbeidets Skjønhed, deels som Erindringstegn fra Slægtninger og Venner var dem kjert, naar de vidste at det skulde smeltes. Jeg valgte derfor den mildere Vei, nemlig: at deponere det. At Forskrivninger af vore første Handelshuse ikke ere nogen reel Fonds, kan jeg ingenlunde indrømme *). 5) For at vise, at jeg i Forveien baade har tænkt og læst over denne Gjenstand, vil jeg her anføre hvad J. C. L. Simon de Simond, siger herom i sit iøvrigt ypperlige Skrift: du papier monnoie & des moyens de le suppumer, skjøndt jeg ikke i eet og alt kan være af hans Mening. "Papirmynters Skabelse – ere hans Ord – grunder sig paa en Mening, der er lige saa farlig som falsk, man har troet, at hele Værdien af Sølvet er bygget paa Tilliden; at Crediten er alt Numerairs skabende Magt. Men Crediten har ikke skabt det mindste, den laaner og fortærer Værdien, den forøger den ikke. Det sande Numerair, Guldets og Sølvets, har en fast og uforanderlig Priis, som ikke skyldes Meningen, men det, som blandt Menneskene udgjør Værdien af alting, og Arbeidet, hvorved det er blevet frembragt, det Arbeide, hvorved Metallerne aftvinges Gruberne, og det, som disse Metaller repræsentere. Det Arbeide, hvortil Bjergfolkene ere blevne opmuntrede af Selskabets Trang, og Ligevægten mellem Spørgsmaalet efter og Frembringelsen af Guld og Sølv, har fastsat deres Priis, ligesom Priserne paa alt Kiøbmandsgods. Man seer der strax, at Forfatteren er en Theoretiker, ingen Man spørge erfarne Kjøbmænd om de ikke hellere vil have 2,000,000 Rdlr. staaende hos 20 forskjellige solide Huse end en ligesaa stor Sum i en eneste, var det end den solideste, Banque i Europa, og man vil høre de sige ja. Og deri handle de ogsaa rigtig, thi en Banque er dog altid udsat for den Muelighed, at blive nødt til at ophøre at betale, men det er næsten umueligt, at 20 solide Huse paa eengang skulle fallere. Erfaringen har ogsaa lært, at visse Huse i Hamborg ofte hellere ønske Privatvexler end hvert andet Slags. Om der vilde være let eller vanskeligt at sammenbringe en Sum af 6 Millioner Forskrivninger hos vore Handelshuse, vover jeg ikke at bestemme, saalænge endnu intet Forsøg er gjort, som beviser nogen af Delene, men skal man slutte fra den Redebonhed, hvormed adskillige af disse Huse hidtil understøttede Regjeringen med Laan i Banco, saa er jeg ikke tilbøielig til at troe, at det vilde være saa yderst vanskeligt. Hvad fordrer man da af dem, Jntet uden deres Credit. Og hvad vove de ved at laane Staten samme, Jntet. Hvor er det mueligt, at Banquen skulde kunne komme i en Underbalance, af 6 Millioner, eller tabe Halvdelen af sin Credit, og dette maatte den jo om det skulde komme saavidt, at disse Handelshuse skulde blive nødte til at udrede de 6 Millioner, de have garanteret forDet er ikke min Mening, at en saadan Bangne skulde være perpetuel. Den skulde kun vare saa længe vi have Krig. Freden vil snart igjen forskaffe Staten en fordeelagtig Handelsballance, og da vilde Nødvendigheden af en saadan Banque ophøre af sig selv, eller dens Forvandling til en realisabel ikke være vanskelig. Prakticus. Den mindste practiske Kjøbmand vilde kunne sagt ham, at netop Crediten er Sjelen i al Handel. Man antager, at hele Fonden for Banquen i Hamborg skal kun være 20 Millioner Mark Banco af Værdi. Hvad er den Sum mod den uhyre Mængde Bancovexler, der i Hamborg sættes i Omløb, Derfor hedder det ogsaa i Kjøbmandssproget: Credit er bedre end Penge. En Stat kan, især i vore Dage, hvor Statsudgivterne ere saa store, lige saa lidet bestride disse med lutter rede Penge, som en Kjøbmand sine Udgivter uden Credit. Forfatteren siger, at naar Sølvet, som en Underpantet for Jhændehaveren af de derpaa circulerende Sedler, ikke kan udleveres Panthaveren enten strax naar han forlanger det, eller i visse bestemte Terminer, saa giver det de funderede Sedler heller ingen større Værdie. Men herpaa svarer jeg er da ikke al Udførsel af Sølv forbuden, Maatte altsaa ikke denne Omstændighed ogsaa betage vore Danske og Norske Speciessedler deres Værdie, Udlændingen kan jo ikke faae sine Sedler omvexlede med Specier, men maa lade dem forblive her i Landet. Jmidlertid see vi dog, at man ret vel kan blive af med Danske og Norske Speciessedler i Hamborg, naar man vil blot tabe nogle faa PC. derpaa, og at denne Banque ikke har tabt sin Credit.