Almuevennen, 1844-09-11
Onsdagen den 11. September 1844. Stænderne i Viborg. D. Om Statseenheden og en friere Udvikling. af vore Samfundsforhold. (Sluttet.) Commissarius: Naar Comiteen sluttende sig til hvad der af den ærede Vicepræsident ved den foreløbige Behandling blev udtalt, dog med nogen Modification har andraget paa, at Motiverne til Forsamlingens Andragende skulde indeholde en Udvikling af "Nødvendigheden af at Kongen først og fornemmelig vilde træffe hensigtsmæssige Foranstaltninger til Statseenhedens Opretholdelse, navnlig ved at anordne virksomme Forholdsregeler imod de statsopløsende Bestræbelser, der saalænge have holdt Hans Majestæts Undersaatter i Uro og Spænding", saa maa jeg herved bemærke, at dersom disse Foranstaltninger, sigtende til at sikkre Stats eenheden, skulde gaae forud for Udnævnelsen af de De legerede, som fra Stændernes Side skulde tage Deel i de paapegede Overveielser, saa forekommer det mig at nogle af de vigtigste og meest indgribende Spørgsmaal, der efter Hensigten med Comiteens Betænkning skulde forelægges hine Deelegerede, foreløbigen ville blive afgjorte af Kongen, inden disse traadte sammen. Det er bleven bemærket, at en saadan foreløbig Afgjøresse vilde være nødvendig, for at der kunde ventes et heldigt Resultat af de fra de forskjellige Stænderforsamlinger udnævnte Medlemmers Raadslagninger, med Hensyn til Berørelserne imellem de forskjellige Statsdele, men jeg troer, at dersom hine Spørgsmaal foreløbigen bleve afgjorte, og det i den Retning, som Comiteen ønsker, vilde Uvillien fra Hertugdømmernes Side blive større, end den ellers vilde være. Hvad iøvrigt Realiteten af denne Jndstilling angaaer, da har jeg ved flere Leiligheder udviklet, hvorledes Regjeringen fuldkommen vedkjender sig, og opretholder de Grundsætninger, hvorpaa Statseenheden hviler. Det er langtfra at Regjeringen erkjender, eller nogensinde har erkjendt, at der imellem Hertugdømmerne Slesvig og Holsteen finder en constitutionel Forbindelse Sted, som kunde hindre Kongen i, at gjøre de Fordringer til disse Statsdele, som det Heles Vel maatte tilsige. Herom vidner allerede den Omstændighed, at hvert Hertugdømme for sig fik sine særskilte Stænder, uagtet dette var stridende imod de Ønsker, som ogsaa dengang i disse Stats dele vare de herskende, og det er bekjendt, at Regjeringen senere stedse har afslaaet de gjentagne Petitioner om de slesvigske og holstenske Stænders Forening. Medens Regjeringen saaledes paa ingen Maade har anerkjendt den i Hertugdømmerne udtalte Fordring paa en constitutionel Forbindelse, har den heller ikke fundet Betænkelighed ved at indføre saadanne Forandringer i Hertugdømmerne, som det Heles Tarv krævede. Navnlig har jeg oplyst, hvorledes Afgiftsforholdene i dette Seculum ere undergaaede væsentlige Forandringer, hvorledes der i 1802, uden at der blev taget Hensyn til de heftige Remonstrationer fra Ridderskabets Side, blev indført en ny Beskatning i Hertugdømmerne, hvorledes disse Statsdele ogsaa have maattet tage Deel i Bankhæftelsen, og hvorledes Toldindtægterne i Hertugdømmerne, isærdeleshed som Følge af Told-Privilegiernes Ophævelse, der blev iværksat, uagtet de Holsteenske Stænder, hvem Sagen nærmest vedkom, erklærede sig derimod, nu ere langt betydeligere end de forhen vare Ligeledes ere alle Motioner, som kunde synes at have en Tendents til at ophæve Eenheden imellem Statens forskjellige Dele, blevne afslaaede eller upaaagtede, og navnlig har Regjeringen holdt strengt paa Mønteenheden, og paa Armeens Eenhed.