Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-25
Den 2den Juni var Veirliget saa ugunstigt, at ingen egentlig Undersøgelse kunde anstilles af Reiseselskabet, og man lod sig derfor indtil videre nøie med, blot foreløbigen at besee de store Gravhøje, mellem hvilke Kirken ligger, saavelsom de ved samme hensatte Runestene. J den ældgamle Fordybning paa Toppen af Thyras Høi, Norden for Kirken, laae en Mængde af de opgravne Kampestene, hvoraf to vare besynderligt udhulede, og Brudstykker af Egebræder. Fra Fordybningen havde Bønderne gravet en Rende ned af Høien til Vandets formodede Afløb, som dog ikke vilde indfinde sig. Nedgangen til den dybe Aabning fandtes tillukt med et fastnaalet Lem, og den angaves at være bleven utilgængelig ved nedfalden Jord eller Gruus. Der bestiltes nu Arbeidsfolk til at borttage deels dette, deels det Moss, hvormed Mindestenene fandtes saa bedækkede, at Jndskrifterne aldeles ikke kunde læses, især paa de Steder, hvor Læsemaaderne hidtil have været omtvistede og mindst bekjendte. Næste Dag, den 3 Juni, blev den nærmere Undersøgelse anstillet, efter i Forveien at have forvisset sig om, at fra Øvrighedens Side intet var derimod. Prof. Finn Magnusen, kunde ikke undertrykke sin Lyst til selv at tage Dronning Thyras underjordiske Vaaning i Øiesyn, uagtet Arbeiderne fraraadte ham det som et voveligt Arbeide. Han formaaede Sognefogden til at følge med ham derned og hielpe ham tilrette. Ved to Gange at flytte en Stige i skraa eller og næsten lodret Stilling, kom de ned til den snævre Aabning, som førte til Hulingen, og efterat Stigen tredie Gang var nedsat, til Grunden. Den hele Aabning var bleven udgraven fra Bunden af den forrige Brønd, og endnu var der en Pyt eller Vandsamling i Grunden, paa hvis Bred Professoren knap kunde staae paa tør Jord. Han erfarede snart, at den Hulle, i hvis Midte han nu befandt sig, og som før havde været indrettet som et Værelse, nu var bleven mestendeels opfyldt med Jord og Gruus. Efterat Hulen saa nøje som mueligt og ikke uden Besværlighed var undersøgt, blev Nedgangen, igjen lukket og Sognefogden anmodet om, at den ikke maatte aabnes uden Øvrighedens Tilladelse. Allerede d. 10de Juni skrev, Professoren en udførlig Indberetning til Commissionen for Oldsagers Opbevaring, angaaende Mindemærkerne ved Jellinge og de ved Thyras Høi skete Opdagelser. Han foreslog, at lade foretage her en nøiere Undersøgelse, og dernæst lade Mindemærkerne restaurere &c. Undersøgelserne bleve siden virkelig foretagne, under Chefen for Veicorpset, Oberste og Ridder Heides, øverste Styrelse og Capitain Blochs nærmeste Tilsyn. Ved denne Leilighed fandt man, at Høistuens Længde var 11 Alen, Brede omtrent 6, og Afstanden mellem Gulvet og Loftsbjelkerne 1 1/2 Alen. Gulvet er af Bræder, men disse ere forraadnede. Det ligger ganske accurat, og Jorden derunder er stampet. J Høistuen, som ved Undersøgelsernes Begyndelse, var ganske opfyldt med Gruus, fandtes forraadnede Stumper af en Kiste, men uden Spor til Been, og ved Kisten et lille net forarbeidet Fuglehoved af Guld, endvidere to runde Kobberplader af gjennembrukket Arbeide, en udskaaren Menneskefigur af Træ, i Nærheden en besynderlig Haarsletning, adspredt omkring i Høistuen og paa den herliggende fugtige Jord Stumper af udskaaret Træværk, malet med guul, sort og rød Farve, som endnu tydeligen kjendes. Endeligen fandtes nær ved Nedgangen et lidet Sølvbæger, rundt omkring ud graveret, med Spor til Forgyldning eller endog Guldudfylding i Furerne, belagt indvendig rundtomkring med en glat og massiv Guldplade og forgyldt i Bunden. Man antager, at dette Bæger mueligen her er blevet tabt af Skatte gravere, som engang i fordums Tid have udplyndret denne Kongelige Begravelse.