Københavns Adresseavis, 1767-08-24
En Jndiansk Anecdote. Rhaam, en ung Jndianer, var tilbedet af sin Kone, hvilken han og elskede paa sin Side saa høyst, at han ikke vilde have nogen anden Kone end hende, uagtet han var den smukkeste og velskabteste af hans Stamme: Han fortiente at være lyksalig, og han var det ogsaa; men hans Lyksalighed forsvandt snart: Han døde da han neppe havde opnaaet en Alder af 28 Aar. Hans efterladte Ægtefælles Sorrig derover kunde ikke udtømmes ved langvarige Sukke; hun faldt ikke i Graad; hun fyldte ikke Byen op med sine Skriig; hun sagde allene til de Braminer, som havde taget imod hendes Mands sidste Sukke: Rhaam er død, Han ene gjorde mig Livet ønstværdigt; Brama har taget det fra ham; jeg skal følge med ham, og i Morgen skal eet Baal fortære os begge. Man tog i Førstningen denne Erklæring for en uoverlagt Virkning af Mishaab og troede slet ikke at dette unge Fruentimmer, som i det høyeste var 17 Aar gammel, smuk som Venus, og elskværdigere end Gracerne, havde virkeligen gjort det Forslag at brænde sig. Men man tog Feyl heri; hun gjorde sin sidste Disposition med et forundringsværdigt koldt Blod. Hendes Paarørende, hendes Venner, og alle de anseeligste Folk i Byen og Canton Casembazartiggede hende at staae fra sit Forsæt: Lady Lussel sendte adskillige Personer til hende for at stræbe at overtale dette selv villige Offer fra sit Forehavende. Alle Bønner og Fraraadelser vare forgieves; Enken ventede med Utaalmodighed paa det sidste Øyeblik. Man indstillede hende sine to smaa Børn, og besvoer hende at dog spare sig for deres Skyld: Hun syntes ogsaa at blive om for et Øyeblik, omfavnede dem og sagde, at disse Pant paa hendes Mands Kierlighed anspore de kun hendes Forlængsel efter at komme ud af Livet. En Bramine talte til hende og foreholdt hende den piinsomme Henrettelse, som hun vilde selv saaledes øverlevere sig til, men hun smiilte deraf, og med en spodsk Mine lagde Haanden paa et gloende Jern, tog brændende Kul og lod slukkes inden i sin Haand, uden at man kunde merke noget Tegn hos hende til Følelse derved. Endelig saade Bruminen til hende, at man ikke tillod hende at kaste sig paa Baalet thi man maae have en udtrykkelig Tilladelse fra Regieringen til at opofre sig, foreholdt hun hende) Herved fortes den unge Enke følelig og bevæget, men kom strax derpaa til sig selv igien og sagde: Jeg vil brændes tillige med min Mands Legeme; men er man saa yderligen uretfærdig, at ville nægte mig det, saa er der endda tusinde Maader at rykke mig udaf Livet paa, og jeg erklærer, at, fra det Øyeblik af jeg faaer Kundskab derom, jeg aldrig skal nyde det ringeste til Spise. Og maaskee man dog aldrig skal kunde hindre mig fra at sulte ihiel, Da man saae at det ikke var mueligt at overtale hende, saa tillod man hende at udføre dette gruelige Forsæt. Dagen derpaa førend Solen stod op, blev Rhaams Legeme bragt ud til det Sted hvor det skulde brændes. Hans Kone kom ogsaa derhen, geleydet af 3 af de fornemmeste Braminer, af 3 af sine Børn, og af sine Slægt og Venner, samt en forskrekkelig Mængde Jndianer, og hun selv var prægtigen paaklædt. Det varede en Times Tid inden derkom Tilladelse fra Gouverneuren, hvilken Tid da blev anvendt paa Bønner til Brama. Men saasnart en offentlig Betient havde bragt Tilladelsen, omfavnede hun kierligen og med et fornøyet Sind hendes Venner og sagde dem Farvel. Derpaa tog hun sine Armbaand og al sin Prydelse af sig og bandt ind i et Klæde. Derefter ledsagede hendes Moder og 3 af hendes Veninder hende heen til Baalet, hvor hendes Mands Legeme var lagt. Hun blev da der staaende nogle faae Øyeblikke tilligemed Braminerne, af hvilke den ene flyede hende et Blad af det Træe, som brændte i Baalet; hvilket Blad der vare nogle Gnister paa. En anden Bramine rakte hende et andet Blad, som hun holdt over Luen af Baalet imens at Braminen lod 3 gange dryppe nogle Draaber Tiære (som ere mysteriense Tegn paa et sligt Offers tilstundende Fortærelse ved Jlden.) Jmedens disse Ceremonier gik for sig læste den tredie Bramme nogle Stykker, op af den store Aughtorrah Blhade, og gjorde Enken adskillige Qvæstioner, hvilke hun besvarede med et gandske roeligt Udseende og en uforskrækket Tone. Derpaa toge Braminerne hende ved Haanden og ledte hende 3 gange omkring, Baalet, hvornæst hun stod stille, tog sine Sølvringe af som hun havde paa Hænderne og Fødderne, og forvarede det hos det andet i foromtalte Klæde, og derefter sagde hun sine Børn og Venner det sidste Farvel. Endelig dyppede Chesen forBraminerne en Haandfuld Bomuld i Tiære, satte Jld derpaa, og gav Enken det, hvorpaa hun satte sig ned ved Hovedet af sin Mand, saae stedse paa ham med en sørgelig Udseende, og meget inderligen bedrøvet, og satte Jld paa 4re forskiellige Steder omkring sig. Der gik derpaa Jld i hele Baalet, og man saae igiennem Luen dette unge Fruentimmer sidde stedse og ler paa Cadavret, og ikke give ringeste Tegne fra sig til Urolighed eller Smærte, Vestin d. 130 en R. samt en Told=Kamm Retten. Torsdagen den 27 Augusti. Directeurerne for det Aggershusiske Toldforpagtnings Societet, c. Kiøbmændene Jens Lovum og Erich Thunøe, af Frederichshald.