Jyllandsposten, 1841-08-10
Dette vigtige Spørgsmaal, som er besvaret af den svenske Constitutionscomitee, finde vi os tilskyndede til i Hovedpuncterne at anføre efter Fædrelandet Comiteen har herved taget under Overveielse de Hovedgrunde, som anføres for To=Kammer=Systemmet, nemlig: 1) At det er særdeles vel skikket til at forhindre overilede Beslutninger; 2) at en lovgivende Forsamling, for at opfylde sin Bestemmelse at repræsentere Alle, bør være saaledes organiseret, at ikke blot den for Øieblikket herskende Opinion, at ikke blot den Majoritet, som, meer eller mindre misfornøiet med det Nærværende, søger noget Bedre, men ogsaa den Minoritet, som af Frygt for at tabe det Gode, man har, er tilbøielig til, med større Skaansomhed at bedømme det Nærværendes Brøst, og strængere at undersøge Forbedringsforslagene, deri kan udtale sine Fordringer med Haab om at blive hørt; at Minoriteten bør have sin Ret saaledes tildeelt, at den vel ikke hindrer Majoriteten i, slutteligen at gjøre sin klart og bestemt opfattede Anskuelse gjældende, men at den dog fremtræder saa samlet og ærefrygtbydende, som muligt, og at det derfor er af Vigtighed for denne Minoritet at danne et eget Kammer, hvor den fortrinsviis er at finde. 3) At det just for Muligheden af en jevn Fremadskriden er nødvendigt, at de Anskuelser, der kunne betragtes som repræsenterende Fremtiden, ved Siden af sig levne den forsvundne Tid en Plads, hvor de med samlet Styrke kunne tilbageholde altfor hastige og just derved ogsaa usikkre Fremskridt, og at en saadan Plads kun kan findes i et særskilt Kammer. Man har til Støtte for denne Synsmaade anført, at jo hastigere og meere gjennemgribende Omdannelsen til en Tid gaaer fremad, desto snarere og sikkrere kommer en anden Tid, da de saaledes nydannede eller forstærkede Jnteresser ville blive tilbageholdende i en Grad, hvilket foret Første Kammer er saa godt som umuligt. Det maa inddrømmes, at Fremskridningen sjeldent kan længe opholdes af en saadan Modstand, og at den mægtige Flod snart gjennembryder sine Dæmninger. Det er imidlertid hverken for det Enkeltes eller det almene Vel ligegyldigt, om Folkets Udvikling gaaer jevnt eller gjennem Sving, som adskilles ved længere eller kortere Mellemrum af Stilstand. 4) At af de tre Functioner, som i formel Henseende udtømme Statstyrelsens Begreb, nemlig den lovgivende, dømmende og udøvende, den førstnævnte, i Tilfælde af at hver af disse Functioner er betroet særskilte Personer, aabner den dermed beskjæftigede Forsamling mangfoldige Leiligheder til at indtrænge paa de to Andres Omraade: et Jndgreb, som ligesaa sikkert som den udøvende Magts Jndgreb i den lovgivende og dømmende Function leder til Undertrykkelse; at ingen ydre Begrændsning af Lovgivningsmagten formaaer at hindre saadant Jndgreb, at den eneste Udvei dertil er en saadant Organisation af den lovge vende Magt selv, at i sammes egen Kreds findes den Kraft, som hæmmer ethvert Forsøg paa at overskride de foreskrevne Grændser, og at en saadan Kraft blot kan indbringes deri ved Forsamlingens Deeling i to, af ulige Momenter sammensatte Kamre, samt 5) at det i hvert Monarchi, men i Særdeleshed i Sverrig, som er vant til at see sine Konger i Spidsen for Tidens ædleste Bestræbelser, er betænkeligt at overdrage Kongen alene den tilbageholdende Kraft. For Kongen egner det sig ligesaa lidet at være Minoritetens bestandige Repræsentant, saasnart denne Minoritet finder sig paa den conservative Side, som at være et villieløst Redskab for Majoriteten. Hans Stilling bør være lige ophøiet over begge disse Alternativer. Men dette kan vanskeligen skee, uden at en virkelig stærk tilbageholdende Kraft henlægges indenfor selve den lovgivende Forsamling. - Disse og lignende Grunde have formaaet de fleste Stemmer, som i saadanne Spørgsmaal have nogen Vægt i begge Hemisphærerne, til at udtale sig for To=Kammer=Systemet, ligesom flere Folk under en Jnflydelse, der neppe kan ansees for overdreven conservativ, efter en vunden Erfaring over Et-Kammer=Systemets practiske Følger, have forladt samme for at hylde det modsatte. Comiteen maa i saa Henseende anføre dem blandt Nord=Amerikas Fristater, hvor Et Kammer=Systemet har været forsøgt, samt Frankrige, Spanien og Portugal, som ved deres Jndtrædelse paa Revolutionsbanen dannede deres Nationalrepræsentation med eet Kammer, men nu deele den i to, ligesom at Würtemberg, hvis gamle Landstænder vare samlede i eet Kammer, i den 1819 af Konge og Folk antagne Forfatning, hyldede To=Kammer=Systemet. - Efter nøiagtig Prøvelse af Alt, maa Comiteen dog erkjende, at Et=Kammer=Systemet forhøier Nationens Kraft, at det aldeles ikke gjør en Modvægt indenfor Repræsentationen selv umlig, at det derimod aldeles beroer paa Valg loven, om Nationalrepræsentationen, skjøndt samlet i et Kammer, savner et tilstrækkeligt conservativt Element; at Sverrig allerede i Frdn. 1809 § 56 og 81 har en Borgen for, at dette Element, idetmindste i Spørgsmaal om Grundlovforandringer, kan komme til at samle sig; at den Adsplittelse, som man har troet den tilbageholdende Kraft lider, hvis dens Organer i Folkerepræsentationen ikke have en egen Plads udenfor det Kammer, hvor den politiske Bevægelse egentlig har sit Sæde, synes at være et Skrækbillede, som ved nærmere Betragtning forsvinder; at den conservative Minoritet vinder mere end den taber, ved at forenes med Majoriteten; at Fordelen ved deres Jsolering kun synes at være øieblikkelig, men at Jsoleringen selv turde medføre virkelig Fare for Fremtiden. - Vore almindelige Arvelove gjøre den udeelte Nedarvning af store Jordegodser gjennem en lang Række af Arvetagere umulig. Majorater ere saaledes her en Undtagelse. De Forsøg, der ad Lovgivningens Vei ere gjorte til at skabe saadanne, have ikke havt synderlig Fremgang. Grevskaberne og Friherskaberne, som iblandt de arvelige Lehnsgodser naaede den høieste Alder, regnede deres Ahner fra 1561. Jndretningen kunde altsaa kun holde sig i omtrent 120 Aar. – – Man har ogsaa troet at finde et Element for et Førstekammer i den høiere literaire Dannelse. For ikke at komme sig selv i Forkjøbet kan Comiteen her ikke indlade sig paa Spørgsmaalet om, hvorvidt der overhovedet tilkommer den Lærde Plads i lovgivende Forsamlinger. Den indskrænker sig derfor her til to bemærkninger: den ene, at Jngen har meent, at den høiere literaire Dannelses Repræsentanter alene kunne danne et Førstekammer, hvorfor Spørgsmaalet om deres Jndtrædelse der falder aldeles bort, saafremt der ingen andre Elementer til et saadant Kammer findes i Nationen; den anden, at omend den høiere literaire Dannelse bør være aristokratisk i Ordets ædleste Betydning, er det alligevel mere end tvivlsomt, om den er eller bør være fortrinsviis conservativ. - - Comiteen har fundet de allerede anførte Betænkeligheder saa vigtige, at de maae bestemme den til, aldeles at forkaste det Forslag, af flere eller færre blandt de nu anførte Elementer at danne et Førstekammer. Men der findes andre Grunde, som efter Comiteens Mening give de anførte dobbelt Vægt. Allerede fra det trettende Aarhundrede af er der gjort mangfoldige Forsøg paa at befordre Sverrigs Lykke ved at indføre Statsapparater, som ikke passede for vore Kræfter; de have kostet os saa meget; Resultaterne af den Efterabningslyst, eller, om man vil benytte et i det nyere politiske Sprog vel bekjendt Kunstord, af det Slags Bevægelse, som i Aarhundreder udmærkede det svenske Aristokrati, og som stikker underligt af mod Folkets i Grunden demokratiske Characteer, opmuntre saa lidet til nye Forsøg paa samme Vei, og det forhenværende Rigsraads Fordring paa at danne et virkeligt Førstekammer, eller som det udtrykte sig, en Midler mellem Kongen og Stænderne, fandt saa liden Deel tagelse hos Folket, at den, der agter paa Historiens Vidnesbyrd, ikke bør klage over Mangel af Advarsler i saa Henseende. - - Den Mængde Bestemmelser, som den norske Grundlov har optaget af vor, har allerede viist sig vel at kunne forenes med de fra vor afvigende, som den norske Grundlov iøvrigt indeholder. Det norske Folk har ved disse Bestemmelsers Optagelse, og Comiteen vil tilføie, ogsaa ved Ligheden mellem de af Constitutionscomiteen i 1809 udtalte og de i den norske Grundlov hyldede Grundsætninger for Repræsentantvalgene, allerede til en Nærmelse imellem Folkene banet en Vei, paa hvilken det svenske Folk, saavidt det kan skee uden Opoffrelse af egen Nationalitet, sikkert baade vil og kan gaae Broderfolket imøde; og endelig har det norske Folk fundet et Slags Middelvei, paa hvilken det med Et=Kammer=Systemets Fordele virkelig er lykkedes det at forene idetmindste een af To=Kammer Systemets, nemlig Forebyggelse af overilede Beslutninger. Af de nu anførte Grunde har Comiteen antaget: at det svenske Folks til Rigsdagen forsamlede Repræsentanter bør danne eet Kammer, hvilket med Hensyn til visse Spørgsmaal deler sig i to, som særskilt overlægge og beslutte, men naar deres Beslutninger ere i Strid, sammentræde for at afgjøre de omtvistede Punkter. Til Hr. Ostenfeldt til Aabogaard. Grunden, hvorfor jeg ikke strax besvarte Deres Annonce i dette Blads Nr. 43, maa De ikke søge i Lunkenhed, Ligegyldighed for Sagen eller andet Saadant, men alene deri, at jeg har villet oppebie den Tid, da jeg kunde give Læserne Underretning om, hvorledes det gik mig med Ordet brutal, som De for Retten agtede at fordre Forklaring over. Da den Tid endnu ikke er kommen, finder jeg det nødvendigt at tage til Gjenmæle mod Dem; men maae først spørge: Har De af Andre erholdt Forklaring over Ordet Brutalitet, og ønsker desaarsag ikke at høre den for Retten, eller er det Godhed for mig af Frygt for at bringe mig i Forlegenhed, saa modtag her min Tak! Begge Deele betvivler jeg; thi af Deres, for Com., fremlagte Skrivelse i sidste Møde, som al Deres Jnsinuation ei kunde formaae den til at underskrive, da enkelte af Medlemmerne hellere vilde give Penge end underskrive Sligt, fremlyser tydelig Deres Sindelag mod mig. Om det var Dem, der blev tilbudt Penge, hvilket man næsten kan fristes til at antage, veed jeg ikke; heller ikke veed jeg, om det var Pengetilbuddet, der blev gjort, eller Mangel paa Deres Brevs Underskrifter, der hidindtil har afholdt Dem fra at drage mig til Ansvar for min Talle= og Skrivemaade og er mig ligegyldigt; men naar De i Deres Annonce siger, at jeg blev fornærmet, fordi De proponerede, at mine mange Venner skulde sammenskyde, det Manglende i høieste Bud, da er det mig ikke ligegyldigt, og jeg erklærer herved Deres Ord for usande; thi endskjøndt De fremførte Ordene med en saadant Accent, der tydelig gav Deres Mening tilkjende, var det dog Ordene Hold Mund, her har De ikke noget at talet, - Læserne ville lægge Mærke til, jeg var tilsagt at møde - der gav Anledning til Fornærmelsen og som enhver Læser vist et vil finde uden Grund, da jeg talede ikke andet end Sandhed. De, Hr. Ostenfeldt, har tillige opholdt Dem over, at jeg i mit forrige Jnserat har sagt betræde, istedetfor, som De mener, havde været rigtigere at sige: træde frem i Stændersalen; hvorfor veed jeg ikke, naar det ikke er fordi der bedre kan svares paa det Sidste: "Hvis Hr. Ostenfeldt opfører sig saaledes mod de Deputerede i Stændersalen, som mod Fattigcommissionen for Ormslev Pa I Anledning af det i Foranstaaende forekommende Ord, betræde, bemærkes: at det i dette Blad N. 43 er ved en Trykfeil kommen til at staae istedetfor, som under Rubriken Jndsendt i Nr. 28 beklæde. Ned. storat, kan han, istedetfor at træde frem i Stændersalen, let komme til at træde tilbage i den." Naar De siger, det gl. Ordsprog lyder: "Een Nar kan spørge meere end ti Vise kunne besvare, da maa jeg tilstaae, jeg ikke har seet eller læst det; men vel: "En Daare kan spørge meere end ti Vise kunne besvare, og maa altsaa beklage Dem, der ikke forstaaer at skielne mellem Daare og Nar. En Daare, siger Sporon, er den, hvis Anstalter medfører Urimelighed og en Nar, hvis Anstalter føre til Galskaber. Da De nu selv veed, hvis Nogen veed det, hvem der i Commissions=Mødet fremkom med Urimeligheder, der maaskee vare paa Veie til Galskaber, veed De og, hvem dette Ordsprog bedst passer paa. Mit venskabelige Raad er derfor, naar De, eller en Anden for Dem, skriver igjen, da først at tage det latinske Nosce te ipsum til Eftertanke, De vil da ikke oftere fremkomme med saadanne Ordsprog, hvis Betydning De ikke kjender. Til Slutning tillader jeg mig at bringe til Læsernes Kundskab, at saasom flere Møder vare afholdte, i hele Comm. Overværelse, angaaende hvem, Hr. Ostenfeldt eller jeg, der skulde tilkjendes det omtvistede Huus, uden at faae noget Resultat deraf, blev det tilstillet det kgl. danske Cancelli til endelig Afgjørelse, der resolverede, at Ussing tilkjendes Huset imod at han opfylder de Forpligtelser, han har indgaaet med Com. Da Sagens Afgjørelse saaledes efter Løfte offentlig er bekjendt, er det sidste Gang jeg skriver imod Hr. O., saameget mere, som jeg ingen Priis sætter paa at have det sidste Ord. Til de sønderjydske Tydske!