Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1838-09-22
Indenlandsk. Thordvaldsen er kommen, gjenlyder det fra SjolundsBred til Vesterhavets Vover; men Helsingøers Jndvaanere var det dog forbeholden, først at bringe ham hans Landsmænds Velkomst=Hilsen. Underrettet om, at Orlogsfregatten Rotal i Løverdags Aftes var kommen til Ankers i Hornbeksbugten, men ved Strøm og Modvind hindres i, saasnart at komme Helsingøers Rhed nærmere, begav et Selskab paa omtrent 120 Personer af de forskjellige Samfundsklasser sig i Søndags Formiddags didhen, med Dampskibet "Dronning Marie, efter forinden at have givet Helsingborgs Jndvaanere, som Man vidste besjælledes af lignende Attraa, Leilighed til at indlemmes i denne National=Høitidelighed. Efterat saaledes en Deel af Helsingborgerne vare komne ombord, styrede Man, under et af det skaanske Musikcorps ledsaget Hurraraab fra flere svenske Baade, under svensk og dansk Flag, ud af Sundet. Ved Nærmelsen til Fregatten ud bragdes gjensidigt et tre Gange gjentaget Hurra, og da Dampskibet, efterat være seilet rundt omkring Fregatten, havde kastet Anker ved Siden af den, gik en Deputation ombord i Samme, for at complimentere Thorvaldsen, Under Ledsagelse af Harmonimusik blev dernæst, til Mel.: Vi Sømænd gjør ei mange Ord!" fra Dampskibet afsjungen en af Pastor Bøye forfattet Sang, ved hvis Slutning et : Længe leve Thordvaldsen!" enthustastisk istemtes. Ligesom den hæderkronede Kunstner viste sig under Sangens sidste Vers ved Faldrebslugen og hilste Forsamlingen, saaledes gik han derefter selv ombord Dampskibet, for, kjendelig bevæget, spersonlig at tolke sin Tak for den ham viste Hylding. (Efter Kjøbenhavnsposten skal Pastor Boye have holdt en Velkomsttale til ham.) Fregattens Chef, Capitain Dahlerup, havde den Forekommenhed, gjentagende at invitere Selskabet ombord: men Tidens Korthed og Dampskibets anden Bestemmelse forbød at benytte Samme. Havde de smykke Baade, Flagene, Musikken, Sangen og den hjærtelige Jubel frembudt et meget tiltrækkende, og vi kunne uden Overdrivelse tilføie, rørende Optrin, saa laa der derimod noget i høieste Grad Imponerende i det malmfulde Hurra, der tordnede Thorvaldsen imøde, da hans Baad nærmede sig den med Mennesker bedækkede Toldbod, Pynten af Esplanaden og Langelinie. Paa Toldboden modtog Conferentsraad Hansen, i Spisen for Kunstadcademiets øvrige Professorer, deres store Mester, som tillige af Vagten saluteredes med militaire Honneur, og da han var stegen i den Vogn, som der ventede ham, vare i et Nu Hestene spændte fra og i den største Orden og Regelmæssighed bevægede Vognen sig igjennem Amaliegaden, over Amalienborg til Charlottenborg, ledsaget af uophørlige Vivats, der især hævede sig til stormende Jubel i det Toget passerede forbi Kongens Palais. Jkke blot Vinduerne i de Huse, forbi hvilke Triumphtoget gik, vare opfyldte med Mennesker; men Vogne, Trapper og deslige vare bedækkede med Pyramider af Tilskuere. Paa Kongens Nytorv forblev Massen, indtil Thorvaldsen kom frem paa Altanen paa Charlottenborg, og vi kunne ikke tænke os Andet, end at det maa have været et af de stolteste Øieblikke i hans Liv, da han herfra hilsede den uhyre Mængde af Landsmænd, hvis Jubel her, beseglede en Hyldeste saa energisk og saa hjærtelig, som vel næppe nogensinde er bragt nogen dansk Mand af hans Folk, der, netop fordi dette ikke lettelig lader sig henrive af en luftig Enthusiasme, er ærligt, dybt og trofast i sin Begeistring. Saaledes modtoges Bertel Thorvaldsen, da han i Aaret 1838 vender hjem til sin Fødeby Kjøbenhavn.