Viborger Samler, 1840-09-22
Orienten. Der meldes fra den tyrkiske Grændse, at den tyrkiske Statholder i Bosnien har ladet sine Arnanter besætte den oprørske Hovedstad Serajewo. Det nærmere om denne vigtige Begivenhed mangler endnu, dog saameget er vist, at Jnsurrectionen har erholdt Naadestødet. Foruden Anføreren for Rebellerne, hvem Statholderen med egen Haand nedskød i sit Telt, ere 8 a 10 Oprørere henrettede. Augsb. Allg. 3, meddeler to vigtige Actstykker betræffende det orientalske Spørgsmaal, nemlig: 1) En Skrivelse af 17de Juli 1839 fra Marschal Soult til den franske Charge d'affaires i London, Baron Bourquene. Det hedder i denne Skrivelse, at samtlige Cabinetter vilde det osmanske Riges Jntegritet og Uafhængighed under det nu regjerende Dynastie, at de vilde anvende ethvert virksomt Middel for at sikkre Opretholdelsen af dette for den politiske Ligevægt væsentlig nødvendige Element, og at de ufortøvet vilde erklære sig imod enhver Forbindelse, der krænkede denne Ligevægt, og 2) Memorandum af 24de Juli 1840 fra Guizot til Lord Palmerston, til hvilket den fornævnte Tidende ogsaa leverer den franske originale Text. Af dette Actstykke meddeles følgende Udtog: Frankerig er overbeviist om, at det ikke vilde være til Fordeel for Sultanen at frarive Mehemed Ali de Deele af det tyrkiske Rige, af hvilke han nu er i Besiddelse. Man vilde i saa Tilfælde kun tilbagegive Sultanen Besiddelser, som han hverken kan forvalte eller beholde, og man vilde derved uden Fordeel for Overlehusherren svække en Vasal, der mægtigen kunde medvirke til Rigets fælles Forsvar. Frankerig har stedse erklæret sig imod enhver voldsom Fremfærd imod Mehemed, fordi det ikke var istand til at faae et klart Begreb om de Midler, der hvilede i de 5 Magters Hænder. Jøvrigt har man i den sidste Tid ikke gjort noget bestemt Forslag, over hvilket Frankerig har kunne erklære sig. Vicekongen, – opbragt over de Midler, man anvender imod ham, – Vicikongen, hvis Fremrykken ifjor Frankerig standsede, kan overskride Taurus, og atter true Osmannernes Hovedstad. Hvad ville i dette Tilfælde de fire Magter gribe til Hvorledes ville de bane sig Vei ind i Riget, for der at bistaae Sultanen, Frankerig mener, at man har beredet det osmanske Riges Uafhængighed og Verdensfreden en Fare, der er langt større end den, hvormed Mehemeds Ærgjærrighed truede dem. Har man ikke forud beregnet de Muligheder, der kunne fremkomme af Magternes Maade at virke paa, da synes det at de 4 Hoffer have betraadt en mørk og klippefuld Bane. Har man derimod forudseet Mulighederne, og er man bleven enig om Midlerne til at bekæmpe Eventualiterne, da er det de 4 Magters Pligt derom at underrette Enropa, og isærdeleshed Frankerig, der stedse har deeltager i Forholdsregler, der angik et fælles Formaal, – hvi moralske Medvirkning Magterne endnu idag begiere, om hvis Jndflydelse i Alexandrien de anraabe. Havde de fem Magter handlet i Forening, var denne moralske Medvirkning en Forpligtelse for Frankerig, nu derimod paahviler Frankerig ingen Forpligtelse. Dette Riges samtidige Forholdsregler ville beroe paa hvad det skylder sig selv og Verdensfreden; dets Forhold i de alvorlige Omstændigheder, hvori de 4 Magter have bragt Europa, er afhængigt af den Opløsningsmaade, der vil vorde anvendt paa de af Frankerig antydede Opgaver. Stedse vil det have for Øie Freden og Opretholdelsen af det europæiske Ligevægt; alle dets Midler og Bestræbelse ville være helligede dette dobbelte Formaal." Mede med Alis sidste Skrivelse til Porten lyder efter engelske Blade saaledes: "Wallah, Billah, Lillah! (Ved Gud med Gud, til Gud!) Jeg vil ikke afstaae et Spand af det Land, som jeg besidder, og, naar Krig paaføres mig vil jeg omvælte Riget i dets Grundvold, og lade mig begrave under dets Ruiner. – Mehemed.