Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-02-11
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. mon og 10000 Treogtyvende Aargang. No. 12. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 11 Februari 1826. Johan Clausen Dahl. Denne store Maler har vore Blade, og blandt dem dette, ofte omtalt. J den 1824 udkomne Bergens Beskrivelse af Dhrr. L. Sagen. og H. Foss, læser man om ham følgende: F. C. Dahl er fød 1788 i Bergen, hvor hans Fader var Søefarende. Efter Tidsfølgen er han her den sidste, men i Kunsten den første, ikke blot blandt Bergensere, men blandt alle Nordmænd. Tidligt røvede han ualmindeligt Anlæg til Kunst, neppe 4 Aar gammel tegnede han allerede alskens Figurer med Kridt, og da han fik Blyant, var ham enhver Stump Papir en kostelig Skat. J sit 7de Aar kom han i Huset hos den veltænkende Klokker Kjerrumgaard, som en Tidlang lod ham undervise i Tegning. Da han var 14 Aar gik han i Lære hos den herværende Maler Müller, hos hvem han var i 6 Aar. Adskillige Værelser her i Byen sees endnu smagfuldt dekorerede af ham fra den Tid. J Aaret 1811 reiste han, opmuntret af nogle faa Kunssvenner i Bergen, til Kjøbenhavn, for, ved Kunstakademiet der, videre at uddanne sine sjeldne Naturanlæg. Ved Kunstudstillingerne i Kjøbenhavn 1814 og 15 faaes flere respektable Malerier fra hans Haand. J Aaret 1818 reiste han over Berlin til Dresden, hvor hans Arbeider vakte almindelig Beundring, og snart blev han valgt til Medlem af Kunstskademiet. Offentlige Blade omtalte ham med fortjent Berømmelse og han fik flere Bestillinger end han var istand til at udføre. J det bekjendte Konversations-Lexikon, hvor mange af hans Kunstværker omtales, hedder det blandt andet om ham: "Han maler med stor Lethed, megen Sandhed og Kraft. Hans Forgrunde, Fjeldmasser, Trægrupper, Værter og Vandfald ere fortræffeligt udførte. Det første store Stykke af ham, et norsk Klippellandskab med Vandfald, hvilket var udstillet i Dresden 1819, kjøbte Arveprinds Christian af Dannemark. To andre fra samme Aar, et Skib i Havn ved opkommende Uveir, og Sidestykket: en Morgen paa Klippestrandbredden efter en stormfuld Nat, gik ogsaa tilbage til Norden; hiint kjøbte Kancellieraad Thomsen i Kjøbenhavn dette Konsul A. Konow i Bergen. J Aaret 1820 reiste han (paa Opfordring af H. K. H. Prinds Christian af Danmark) igjennem Tyrol til Jtalien, og tilbragte 7 Maaneder i Neapel i H. Kgl. Høiheds Følge. Her malede han det Landsted (Castel af mere, som Prindsen beboede, og hans fyrstelige Velynder overrakte Kongen af Neapel dette Malerie. Derefter var han 6 Maaneder i Rom, hvor Thorvaldsen, (som skal have hugget hans Buste) og Andre overdrog ham adskillige Arbeider. Sommeren 1821 vendte han, gjennem Tyrol, hvis pittoreske Natur mægtig tildrog sig ham, tilbage igjen til Dresden. Et tyrolsk Landskab, som her fandt stort Bifald, kjøbte den Kongl. sachsiske Gesandt i Paris Geheimeraad v. Ucteritz. Blandt hans øvrige Malerier nævne vi et stort Møllen ved Tyroler-Forbjerget, i Nærheden af Wallersøen, en Dalfordybning med Klippevægge i Gran skygger, Engestykker i Forgrunden, Jis og Snee-Bjerge i Baggrunden. Dette skjønne Malerie er i Hr. von Qvandts Eie. En anden Natur lever i hans Maaneskinsscener paa Kysten ved Pausilippo - Fiskere i Forgrunden, og i det Fjerne Glødilden af Vesuv, som med Maanelysets Afspeilen i det mørkeblaa Hav i Middelgrunden, staaer i en malerisk Modsætning: dette Malerie tilhører Hr. v. Halle i Berlin et Tredie, Solbilledet i Taage ved Kysten af Vietri, tilhører Hr. Dav. Friedlander. Som Modstykke malede han, 1822, Havet ved Kapri, i Maanskin. Endnu ville vi fra hans Kunstreise erindre, et Sidestykke efter en Storm, med endeel af Øen Kapri ved Neapel og et paa Klipper opdrevet Skib, et Vandfald i Tyroler Bjergene o. s. v. Disse Malerier have ikke blot den Fortjeneste at de afbilde Naturen troe, men og den, at de digterisk forædle hine Egnes individuelle Charakteer, hvilke tilbøde ham Sto for hans Kompositioner. Blandt hans mange Skitser af Jtaliens og Tyrols Naturskjønheder, (han medbragte mere end 200 Haandtegninger, og mangfoldige Skitser over Jtalien alene) seer man sande Mynsterbilleder af Indbyggerne i de Lande, han besøgte. Ogsaa af Dresdens Omgivelser har han fremstillet nogle, f. Ex. Bastionen (die Baste, hvilket Stykke den danske Gesandt eier, og Prospekter af Kosels Have, for Amerikaneren Elliot. Jkke mindre lykkelig har Dahl over sin Kunstkraft i egne Opfindelser, Saaledes vidner om hans Rigdom paa fortræfselige Studier hans Fjeldmalerie med en Kaskade, og i Midten Ruinerne af et Bjergslot, flere Søestykker med Skibe i Storm o. a. fra Aaret 1820, fremdeles fra 1822, et Vinterlandskab med en Eeg om Aftenen, og Rolighedens Billede, en Maaneskinsnat ved Strandbredden med udspendt Fiskernæt. Endnu Større tør man haabe af denne beskedne Kunstner. Dahl er en Søn af den raa nordiske Natur, som ved Golfen af Neapel og paa Roms Høie tilegnede sig Sydens fortryllende Farvetone, og uddannede hos sig selv den høiere Kunststiil, der stedse mere vil henlede hans dristige og forige Jndbildningskraft, og hans dybe Følelse for det Høie og Store til Idealet af det Simple og Sande". Den store Kunstkjender, Hofraad Böttiger, dømmer saaledes om vor Landsmand: "Dahl hører til de selvstændige Kunstnere, der egentlig aldrig hørte til nogen Skole, men som vel, kastende sine Funker i unge Gemytter, kunne stifte en Skole. Han staaer allerede nu som Landskabsmaler meget høit. Kommer Maadehold til hans forige Foredrag, fuldendt Udførelse til hans rige og letskabende Fantasie, saa er Mesteren færdig. J Aaret 1818 kom han her til Dresden, og blev fra den Tid af vores almindeligen agtede Medborger. Han blev i Jtalien sit indre Kald til det Herviske, det Store og det Høie, som de herlige Naturscener i hans Fædreland allerførst vakte, aldeles troe; dog dyppede han ogsaa gjerne sin Pensel i den fortryllende Farvesmeltning, som den italienske Himmelegn tilbyder. Men stedse, som sagt, vil Dahls Kompositioner, ogsaa naar han dvæler i sydlige Klimater, gjøre mere Fordring paa det Store, Alvorlige, Betydende, end paa det Behagelige og Glatte. Han vilde, hvis det maatte behage ham engang ogsaa at føre Radeernaalen, paa det behageligste erindre om Albert Everdingen; men dog stedse være sig selv." Jaar (1824) blev Dahl udnævnt til Professor ved Kunstakademiet i Dresden; men det, som sætter Kronen paa det Alt, er, at han fortjener og nyder ikke mindre Høiagtelse som Menneske, end som Kunstner."