Viborger Samler, 1842-12-05
Viborg Stænderforsamling. Fem og trebivte Møde (forts.). – Justitsraad Fleischer oplæste som Referent for den i Sagen ang, stænderske Comiteer nedsatte Comitee den af denne afgivne Betænkning. Hs. Majestæt, hedder det i Betænkningen, har, idet han til sit Afslag af Stændernes Petition om de hidtil adskilte Forsamlingers Forening knyttede Propositionen og stænderske Comiteer, erkjendt Nødvendigheden af en større og nøiere Forbindelse og Eenhed mellem Statens Dele end den, der kan tilveiebringes ved de isollerede Stænder; og Comiteen finder saaledes, at der er den fuldkomneste Føie for Forsamlingen til at udtale sin udeelte og ustrømtede Tak til Kongen for dette Beviis paa, hvormeget Folkels Vel ligger ham paa Hjertet. Jmidlertid troer Comiteen ikke at turde tilbageholde følgende bemærkninger. Jfølge den foreløbige Bestemmelse skulde de paatænkte Stændercomiteers Virksomhed paa Kongens Befaling anvises saadanne Sager, som Hs. Majestæt fandt af den Vigtighed, at de burde forelægges dem, ligesom og saadanne Sager, hvori der havde viist sig en vigtig Meningstlighed mellem Stænderne. Men da Begrebet Vigtighed og vigtig Meningstlighed saaledes alene skulde bestemmes ved Regentens eller Regjeringens Skjønnende, kunde Comiteen ikke finde det tilraadeligt, at en politisk Jnstitution bygges paa en saa ubestemt Grundvold, der vilde medføre, at dens factiske Tilværelse og Afbenyttelse i en uvis Fremtid maatte ligeledes blive usikker og ubestemt. Der er dernæst tilkjendegivet, hedder det fremdeles i Betænkningen, at Stændercomiteerne skulle kunne optræde i fornævnte Sager, deels som raadgivende, inden de forelægges Stænderne, og deels som mæglende, efterat de have været forelagte disse, og en vigtig Meningstlighed mellem disse har fundet Sted. Hvad den første Slags Sager angaaer eller saadanne, som, inden Stænderne vare hørte, skulde forelægges Stændercomiteerne, da har Øestifternes Forsamling, ved at fraraade at disses Virksomhed udstrækkes til dem, efter Comiteens Formening saa grundigen udviklet og viist, at Stænderinstitutionen imod Hs. Majestæts tilkjendegivne Villie nødvendigen derved vil forringes og nedsættes i Betydning, at Comiteen, for ei at gjøre sig skyldig i Gjentagelse, skal henholde sig til de der fremsatte Grunde. Hvad derimod angaaer Stændercomiteernes mæglende Virksomhed i de Sager, der have været forelagte Stænderne til Betænkning, og hvori der har viist sig væsentlig Menings-Forskjellighed mellem de Anskuelser, som have havt Pluraliteten for sig i de enkelte Forsamlinger, da har Øestifternes Forsamling formeent, at Stændercomiteerne kunde erholde en gavnlig Virksomhed ved at afgive en yderligere Betænkning i disse Sager. Det er i saa Henseende anført, at Stændercomiteerne kunde blive et vigtigt mæglende og forenende Moment i vore Statsforhold. Comiteen kan imidlertid ikke, efter den meest samvittighedsfulde Overveielse, komme til dette Resultat, og allermindst i dets Almindelighed. Thi hvad enten Stændercomiteerne optraadte i deres mæglende Virksomhed i Forholdet mellem Regjeringen paa den ene Side og en enkelt Stænderforsamling eller flere paa den anden Side, – imellem trende Stænderforsamlinger indbyrdes, – eller imellem alle fire Stænderforsamlinger ligeledes indbyrdes", kunde Comiteen ikke indsee rettere, end at det vilde indeholde en Modsigelse, naar Forsamlingen, efter den stedfundne foreskrevne Discussion, under oplysende Veiledning af den kongelige Commissarius, skulde ved Afstemning tage en Beslutning med den Bestemmelse, at samme igien ved enkelte Medlemmer af dens Midte maatte kunne forandres eller tilintetgjøres, alt efter disses Skjønnende, og det maatte forekomme den klart, at Forsamlingen derved nedsætter sig selv og sine Foretagenders Værd. At de Deelegerede letteligen kunne komme i et mindre behageligt Forhold til Forsamlingen, maa ogsaa tænkes muligt, og denne Betragtning synes derfor eiheller at burde oversees. Derimod kan Comiteen, efter bedste Overbeviisning, ikke andet end anbefale Forsamlingen, at tilraade Stændercomiteerne provisorisk til Ordningen af vore statsretlige Forhold. Det er med fuld Føie, at Nørrejyllands Provindsialstænderforsamling, i Tillid til Hs. Majestæts Kjærlighed til Folket samt Attraa efter at befordre dets Vel for Nutid og Fremtid, forhen har henvendt sig til Allerhøistsamme med dens indstændige Bønner og en friere Udvikling af vore Forhold og derved aabent udtalt Folkets Trang og Ønsker; og det er med disse Følelser, med denne Overbeviisning at Forsamlingen i de paaberaabte stænderske Comiteer vil see det Mellemled angivet, hvorigjennem denne Udvikling skal skee. Fremdeles, med Hensyn til den i 1840 allerunderdanigst indgivne Petition om, at Stænderne maatte tildeeles en raadgivende Medvirkning ved Affattelsen af det almindelige Statsbudget og den dermed forbundne Bedømmelse af de tidligere aflagte Regnskaber, kan Comiteen - i Erkjendelse af de Vanskeligheder, der for Tiden ere forbundne med Forelæggelsen af Budgettet for alle fire Stænderforsamlinger ikke andet end betragte det som et høist vigtigt Gode, hvis det maatte være Hs. Majestæts Beslutning at tillade Stænderne denne Medvirkning ved deres Deelegerede. Hvad endelig Organisationen af Stændercomiteerne angaaer, antager Comiteen, at de Delegeredes Antal for hver Stænderforsamling kunde bestemmes til 9, hvoraf enhver af de 3de Klasser skulde vælge af sin egen Midte med absolut Pluralitet de 2de Delegerede, og de øvrige 3de paa samme Maade vælges med frit Valg af Forsamlingen som en Totalitet blandt alle dens Medlemmer. Ligeledes finder den det hensigtsmæssigt, at der af Hs. Majestæt udnævnes et Medlem for hver Stænderforsamling, altsaa ialt 4 Medlemmer, af den geistlige og lærde Stand. At de af Stænderforsamlingerne valgte Deelegeredes Jndtrædelse i Stændercomiteerne ikke vil vorde betinget af allerhøieste Approbation, er et Haab, Comiteen ogsaa maa udtale, og den maa finde, at den af Østifternes Forsamlings Pluralitet antagne Mening, hvorefter Omvalg af Delegerede vil skee hvert andet Aar, har overveiende Grunde for sig, ligesom den og anseer det tilstrækkeligt, at der for hver Klasse bliver valgt een Suppleant, og een eller høist tvende Suppleanter for de af Forsamlingen frit valgte Deelegerede. Endelig deeler Comiteen den Fortrøstning, som Forsamlingen udtaler, at der vil vorde fastsat en vis og bestemt Sammenkaldelsestid for Stændercomiteerne, forhaabentlig hvert andet Aar.