Aarhuus Stifts-Tidende, 1834-01-18
Om den rædsomme Begivenhed som nylig passerede i Dresden, idet den unge smukke Jfr. Janisch som Søvngjængerske nedstyrtede fra Taget af sin Faders høie Huus, meddele Aviserne endnu følgende Details: Da Politiet havde indfundet sig erklærte den ligeoverfor boende Postmester forgiæves, at han vilde udlevere sine store Forraad af Hø og Halm som laae i Poststaldene, hvorved begge Sider af det kun 5 Fag brede Huus i faa Minuter, ved saamange hundrede Arme, der vare beredte til Hielp, havde kunnet opfyldes til over første Etage, saa at den Ulykkeliges Nedstyrtning idet mindste ikke havde været saa livsfarlig, især naar man havde kastet de i Huset værende Sengeklæder paa Høet. Men den hjerteløse Fader, som tilligemed Stedmoderen, altid behandlede Datteren meget strængt, vægrede sig, idet han undslog sig for at udrede Omkostningerne, og ubegribeligviis lod Øvrigheden sig afholde fra at anordne denne Vei til Redning. Man foreslog, at lade de Redningsnetter, som ved Jisgangen i Elben hænges mellem Pillerne, ophænges paa Bielkerne, men Politidirecteuren vilde ikke indlade sig derpaa, fordi det vilde vare for længe. En Tidlang holdt man store Linnedstykker ud under Taget, men ogsaa hermed ophørte man, skjøndt det havde været Politiets Pligt at anstille Folk dertil. Nogle Skorsteensfeiere stege op i Skorstenen, og vare gandske i Nærheden af Søvngjængersken, som de hørte synge og tale, uden dog at kunne hielpe hende, Flere tilbøde sig, fastbundne til Touge at ville stige ud af femte Tag=Etage og gribe den Ulykkelige; de bleve afholdte derfra, fordi man frygtede, at Nattevandrersken vilde, naar hun bemærkede dem, strax vaagne og styrte ned. Saaledes blev ved Politiet flere Forsøg af Private standsede, medens Faderen forsikrede, at hans Datter nok af sig selv vilde stige ind igjen af det samme Vindue, hun var kommet ud af. Den ulykkelige Pige var Kl. 5 sovet ind paa Sophaen, og kort efter i Søvne gaaet op paa Loftet, hvor en Bagersvend havde mødt hende paa Trappen; hun var da sandsynligviis allerede Kl. 5 1/4 stegen igjennem Loftsvinduet, hvor hun havde ladet Skoene staae, ud paa Taget. Her havde hun altsaa gaaet i 6 Timer, thi først efter Kl. 11 styrtede hun ned. Man saae hende med sikre Trin gaa ned fra Mønningen til den yderste Række af Tagstenene, sætte sig ude paa Kanten og skue i flere Mi unter med foroverbøiet Legeme rolig ned i Dybet. Forbittrelsen er almindelig saavel mod Faderen som mod Politiet, og imod sidstnævnte saameget desto stærkere, som det ofte tillader sig Jndgreb i den borgerlige Frihed, hvor det ikke synes nødvendigt, imens det her, hvor det gjaldt et Menneskes Liv, forblev uvirksomt. Bager Janisch var tidligere mistænkt for, at have forgiftet Pigens velhavende Moder, og man anseer ham hjertels nok til, at han ikke vilde ansee det Tilfælde, at arve sin Datter, for nogen stor Ulykke." Hvad der foraarsagede hendes Nedstyrtning er senere oplyst at have været den Omstændighed: at en Bagersvend havde, just som hun befandt sig saa nær det øverste Qvistvindue, at han troede i Nødsfald at kunne gribe og holde hende, rækkende sig ud af Vinduet, kaldt hende ved Navn. Saasnart dette var bleven nævnet, udstødte hun et Hviin; det unge Menneske snappede efter hende, men naaede hende ikke, og bag lænds styrtede hun fra det høie Tag ned paa et lavere Nabohuus, og derfra igjen ned paa Gaden. Hun syntes steendød paa Stedet, og gav ikke den ringeste Lyd fra sig siden. At der ikke blev udspændt Rednings næt under Taget, saaledes som Mængden forlangte, eller andre Foranstaltninger til den Ulykkeliges Redning trufne, er endnu Gjenstanden for en stræng Undersøgelse.