Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-03-14
De nærmere Omstændigheder ved den sørgelige Begivenhed, da Gaardmand Thomas Sørensen, Udflytter fra Bjødstrup, under Caløe Gods, satte Livet til, ved i det strænge Veir, Natten imellem Søndag og Mandag den 25de og 26de Februar, at kjøre vild og komme ud paa Jsen i Caløe Bugt, meddeles nu i Randers Avis saalydende: Thomas Sørensen havde om Søndagen, kjørende i Slæde, været i Besøg i Brinders, hvorfra han, om Aftenen Kl. 11, vilde begive sig hjem, 3/4 Miil derfra, og da det sneede, blev der medgivet ham to Tjenestekarle, Søren Jensen og Søren Thomassen, der Begge vare velbekjendte med Veien. De Veifarende havde kun været et halvt Qvarteerstid ude, da Uveiret satte til med en frygtelig Sneestorm, og efter et andet halvt Qvarteers Forløb bemærkede de, at de vare vildfarne. De holdt nu stille, for at søge efter Vei, hvorved den ene af Karlene, Søren Jensen, kom bort fra hans Medreisende, som det nu var ham umuligt at finde igjen, uagtet han raabte paa dem. Efter at have vanket i halvanden Time omkring paa Marken, uden at vide hvor han var, lykkedes det ham omsider at komme til By, og ved at opkalde Manden i den første Gaard, han kom til, viste det sig, at han igjen var i Vrinders. Hans Reisefæller vare imidlertid i den Tro, at de vare vendte og igien til Vrinders; men snart forekom det dem at de vare paa Havet, snart paa Landet. Om det Første fik de snart Forviisning, idet Hestene slap igjennem Jsen; men de fik dem op igjen. De besluttede nu at holde stille til Dag. Denne kom omsider, men de kunde intet Land opdage; de gave sig atter paaveie; men pludseligt sank begge Hestene paa eengang under Jsen og forbleve borte. De gave sig nu tilfods; men Gaardmand Th. Sørensen, der var 57 Aar gammel, kunde ikke komme afsted, saa forkommen var han af Kulde, og blev liggende paa Jsen. Derimod var det omsider lykkedes Søren Thomassen at finde Land, og at naae til Jens A. Greves Udflyttergaard, i Nærheden af Rolsøgaard. Denne Mand, hans Tienestekarl og Søren Thomassen begave sig nu til Havet, for at frelse Th. Sørensen. Men da de vare komne nogle Bøsseskud fra Land, brast Jsen under dem, og de maatte opgive Forsøget. Jmidlertid havde Huusmand Jørgen, Kragh af Brinders, hos hvem Th. Sørensen havde været i Besøg om Søndagen, om Mandag Middag erfaret, at hans Gjæst var kjørt vild om Natten og havde tilsat Hestene paa Havet, og begav sig, med sin Broder Frederik Kragh, uopholdeligt ned til Havet, hvor de 1/2 Miil tilsøes opdagede Slæden. De indsaae, at det vilde være forbundet med Livsfare at begive sig saa langt ud paa den svage Jis; men, for om muligt at redde Th. Sørensen, gjorde de et medhavende Reeb fast i hverandre, hvorpaa Jørgen Kragh gik en Snees Skridt foran Broderen, og naar han slap igjennem Jsen, hvilket skeete tra Gange, lod han sig falde bagover og kom da, deels ved egen, deels ved Broderens Hjælp, op igien paa Jsen. Saaledes naaede de Stedet, hvor Thomas Sørensen havde kjørt Hestene under og hvor Slæden endnu stod ovenpaa Jsen. Lidt derfra laa Thomas Sørensen; der var endnu Liv i ham, men tale kunde han ikke. Tjenestekarlen Søren Thomassen havde de iforveien fundet saa forkommen af Kulde, at han ingen Besked kunde give dem. (Han blev senere reddet og halvdød bragt i Land.) Brødrene Jørgen og Frederik Kragh reddede nu Gaardmand Thomas Sørensen paa den Maade, at de gjorde Rebet fast om ham med Enderne til begge Sider, og saaledes maatte de slæbe ham iland; thi at bære ham, vilde paa den svage Jis have været Alles Undergang. Da de paa denne Maade vare komne til Land, hvor flere Mennesker vare tilstede, blev Thomas Sørensen paa en Bærebor bragt til den nærmeste Gaard. Endnu havde han Liv, men efter et halvt Qvarteers Forløb var han død. Vedk. Districtslæge har, efter det foretagne Syn afgivet den Erklæring: "at Døden var bevirket ved Apoplexi, som Følge af Forfrysning."