Aarhuus Stifts-Tidende, 1812-05-16
Peer Jensen Skolemesters udvalgte Taler, holdne i Skovbye-Kroe. første Tale. Naa! - har jeg ikke sagt Dig det for længe siden, Niels Olsen, at det var dumme Jndfald saaledes at henlægge disse Kobberskillinger, - Hvad er følgen? - Nu skammer Du Dig ved at bringe saa mange deraf paa Amtstuen og veedst slet ikke, hvorledes Du skal blive at med dem; og saaledes gaaer det med flere af Jer, jeg heed det nok. Men var det ogsaa ikke Skam for Jer, karle, at J vilde tænke paa saadan ussel Profit, da J bortiener saa meget ved de ublue Priser, J begiærer og haer for alt hvad J kan avle og bringe til Torv, - og pas kun paa : det vil gaae Jer ligesaadanne med den elsignede Sæd J har liggendes og ikke vil af med. Jeg ører, Jeppe Hansen, at Du i Gaar ikke har villet lige Din Rug for 37 Rigsdaler. Fy for Skam, og Du betaler Din Landgilde i Penge efter gammel Accord, 3 Din Præste=Tiende har Du ogsaa for en Slik, fordi Hu altid kan anstille Dig saa fattig og Præsten er en lod Mand, Trøer J da, J Skabhelse, at J allene skal live rige og at fattige Folk i Kiøbstæderne skal sulte hiel. - Ja det er det samme for Jer, thi jeg troer, har forglemt Jeres hele Christendom og Katekismussen, A. J veed slet ikke mere, at J har en Næste, og tæner, naar J bare har alt hvad J lyster, saa kommer den vrige Verden Jer ikke ved. Men veed J hvad? Tilsidst kunne J dog have gjort en Feilregning, thi den han komme de Tider, hvor J trænge igien til Jer Næstes Hielp og saa vil han nok have forglemt Jer, ligesom forglemme ham nu. Og den største Feilegning vil komme, naar I engang tænker at komme i Himmeltiget, og derimod elendigen maa fare lige til Helvedet. J tænker nok, J ugudelige Krabater, at det har Tids nok, førend det kommer saavidt, fordi J ere ikke saa gamle endnu; men "hente roth, morgen todt" sagde de tydske Soldater i min Tid og J huske nok Mads Peersen, som var den raskeste Karl af Jer alle, men havde drukket sig fuld og faldt fra Vognen, og Hiulet gik over hans Hovede og knuste ham Hierneskallen. Hvad troer i vel hvordanne det maa være gaaet ham. - Jeg skiælver ved at tænke paa det; jeg synet, jeg kan see de lange udstrakte sorte Kløer, - J forstaaer mig nok. - Jajeg skulde bare være Præst, at jeg maatte tale frit til Jer fra Prækestolen; da skulde J faae det at høre, at der skulde komme en Rystelse over Jers hele Krop; men saa fik jeg kun non contemmendus ved Examen (noget som J Færhoveder dog aldrig kunne opnaae), og maatte lade mig nøie med et Degnekald. Paa Prækestolen tør jeg derfor allene læse inden i Bogen, men her i Kroen skal J dog saae den rene Sandhed at høre, saa længe jeg kun kan røre Tungen. - Men, for at komme igien paa disse Kobberskillinger; der kunde dog findes Midde til paa en skikkelig Maade at blive af dermed. Pindse Helligdagene ere for Døren; der skal J rykke ud med Offer til Hans Velærværdighed og til mig. Det har kun seet maadeligt ud dermed i sidste Paaske=Helligdage; thi, jeg troer J bliver jo rigere, jo gierrigere, i Særdeleshed mod den agtværdige geistlige Stand. Det kunde J nu giøre godt igien, dersom J kom med Resten af Eders Kobber og lagde det paa Alteret. Det vil rigtig nok see lidt besynderlig ud med de store Pengeposer, men det siger intet; vi skal nok sørge for at faae den kiørt hiem. - Og nu, Ole Hansen, giv mig en dobbelt Sopken, thi jeg begynder at blive hæs, og skriv det paa Regningen til efter Pindsedag. - Diri. - Følgende skal for ikke længe siden virkelig være passeret paa Vestkysten af Norge, kun Skade at Meddeleren heraf hverken vidste Stedets Navn eller Mandens, hvis Daad er denne: Et stort Skib laae i Lægerval imellem Klipperne: Stormen rasede: Skibets Styrmænd saae ingen Udvei: det ene Nødskud smald paa det andet; men Lodserne, saa ofte bedragne af Danmark og hele Verdens lumske Fiender, vilde ikke vove sig ud: ingen Frygt for Storm og Død holdt dem tilbage; men de vilde ikke være i Slaverie hos dem, der i Fredens Tid kom som Venner til deres Brødre for at røve, plyndre og brænde. Lodsen N. N. saae det jammerlige Syn, og tænkte, maaskee Skibet har ærlige Folk inden Borde: jeg vil vove Livet for at giøre min Pligt: Uskyldige bør ikke lide for Skurkers Udaad. Strax iførte han sig Søekiolen, og gik ind til sin Kone, der sad og fældte Taarer over de ulykkelige Søemænd, som snart skulde opsluges af Bølgerne. "Moler (sagde han) et Kys til Farvel maaskee det er det sidste. Jeg seiler ud til Skibet, og er samme en Engelskmand, lodser jeg ham saaledes, at han aldrig mere skal trænge til Lods." Derpaa sprang han ud og i Baaden. Om Aftenen græd hans Hustrue Glædestaaer, ikke allene kom hendes Ven hjem med en Pung Rubler, men endog glædede hende med den Tidende, at han havde frelst Skibet fra Undergang og nogle Hundrede brave, skiønsomme Russer fra Døden.