Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-07-01
Ribe. Medens vistnok saare Faa kunne negte, at selv de frugtbareste og meest blomstrende Egne blottede for Træer, faae et eensformigt og trivielt Udseende og derved blive mindre behagelige Opholdsteder, hvormeget mere maae da ikke de af Naturen mere stedmoderligt behandlede Egne trænge til at blive oplivede ved Træplantninger. At dette er almindeligt anerkjendt seer man blandt andet af de Plantninger, som findes næsten ved enhver By i Landet; og selv Byerne her paa Vestkanten, kunne uagtet den i Almindelighed slette Jordbund og Vesterhavets Taager, opvise flere ret vel lykkede Forsøg i denne Retning, og uagtet der vel kun faa Steder, gives saa mange Hindringer for slige Anlæg, som her i vor Byes flade og af Vandfloder saa hyppigt hjemsøgte Omegn, staaer Ribe dog med sine i Begyndelsen af dette Aarhundrede ved afdøde Grev Moltke anlagte Plantager og sin i de senere Aar ved Hr. Kammerherre Grev Sponnecks Foranstaltning anlagte Spadseregang omkring den største Deel af Byen, ingenlunde her tilbage. Disse Anlæg, der hidtil for en Deel ere vedligeholdte ved private Sammenskud, kunne nu ad Aare ventes udvidede og forskjønnede. J dette Øjemed er en Stiftelse iaar grundlagt, idet Kommunalbestyrelsen og de større Grund tarteiere til de nordre Marker ere frafaldne deres Eiendomsret til nogle adspredte Jordstykker, som ved Markudskiftningen 1771 midlertidigen bleve henlagte til Græsning, og som med Fradrag af hvad der er henlagt til offentligt Brug, udgjør omtrent 69 Tdr. Land, der ifølge de i en Forsamling paa Raadstuen, d. 11. Mai d. A. af de større Grundtaxteiere tagne Bestemmelser skulle bortleies og Jndtægterne af samme af en i bemældte Forsamling paa 3 Aar valgt Bestyrelse anvendes til Byens Forskjønnelse med Træplantning &c. Uagtet der ved denne Stiftelses Grundlæggelse er forbunden betydelige Udgivter, som først maa udredes af Jordernes Jndtægter, og der saaledes i de første Aar næppe vil kunne skee nogen Udvidelse af Anlæggene er dog her af en Deel af Byens Jndvaanere givet et Exempel paa en hæderlig Imødekommen af forskjellige Jnteresser og derved grundlagt en Jndretning, som med Hensyn til dens Ressourcers Betydenhed sandsynligviis er den eneste i Landets mindre Kjøbstæder. Vel er der endnu nogle Punkter, hvorom der hersker Uenighed, men vi betvivle ingenlunde, at samme Almeenaand, som har gjort sig gjældende ved Grundlæggelsen af denne Jndretning, ogsaa fremdeles vil blive herskende. Saaledes gives der Nogle, som mene, at Gaven er for betydelig til et saadant Brug, og nærmest fordi de staae i den Formening, at Plantninger her ikke kunne trives, og at Udgivter hertil ere spildte; men disse ville vi erindre om, at bemeldte Jorder dog i mange Aar have liggei udyrkede og tildeels ubrugte eller brugte af Uberettigede, og at man dog ikke kunde blive enige om, hvem de skulde tilhøre; dernæst ville vi henvise dem til Plantagerne, der, plantede i en ussel Jordbund, efter at have udholdt henved et halvt Sekulums hyppige Oversvømmelser, af hvilke tvende medførte store Jisstykker, der næppe lode et eneste Træ aldeles ubeskadiget, og efter i flere Aar saagodt som at have været overladte til sig selv, uden tilstrækkeligt Tilsyn og Pleie - medens vi dog maae erkjende, at den Jnteresse Hr. Kæmner Guldberg stedse har viist for Anlæggene, saavidt de saare tarvelige Pengemidler, der stilledes til hans Disposition, tillode ham det, samt hans Virken for Plantagernes Udvidelse ved nye Plantninger, fortjener al Paaskjønnelse, – dog endnu staae frodigen og kunne tjene Enhver, som vil besøge dem, til Fornøielse; vi ville endelig henvise dem til den for faae Aar siden plantede Allee ved Kirkegaarden, Hospitalet og Cathrine Kirke samt til Hr. D. Hjorts vakkre Anlæg, og de maae vel da tilstaae, at Træplantninger ogsaa her ret vel kunne trives og lønne sig. Vi ville fremdeles bemærke, at hvad der næsten ligesaameget som den slette Jordbund og det skarpe Klima forhindrer saadanne Plantningers større Fremgang her, er den Omstændighed, at den absolut nødvendige Fred er yderst vanskelig at opnaae; om den imidlertid er vanskeligere at opnaae her, end andre Steder, kunne vi ikke afgjøre, men vist er det, at man næsten til enhver Tid kan finde Grene og unge Træer afbrudte og afskaarne eller anden Uorden udøvet i Plantagerne. De Unge betænke ikke, at et Træ blot paa en Alens Høide, kan være 4 til 5 Aar gammelt, de betænke ikke, at det er uvist om det Træ, der plantes i det frodigt voxende, afskaarnes Sted, vil komme i Grøde, og at en saadan Skade saaledes, hvor ubetydelig den end synes, som oftest ikke kan oprettes i flere Aar. At holde et stadigt Opsyn i Plantagerne vilde for Øjeblikket være for bekosteligt; det var derfor høiligen at ønske, at Alle ville gjøre sig det til Pligt strax at paatale enhver Uorden, de der maatte blive Vidne til, for at de Skyldige kunde blive alvorligen afstraffede.