Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1776-08-02
den August. ning om nogle Personer, som over en Maaned have levet under Sneen, af Professor Brunis i Turin Beretning til det Kongelig Societet i London. I det piemontesiske nær ved Demonte ligger en Bye, paa Siden af et Bierg, som kaldes Bergemoletto. I denne Bye bleve den 19 Martii om Morgenen nogle Huuse begravne af to store Sneehobe, der faldt ned fra Biergets Top. Alle Jndvaanere vare i deres Huuse undtagen en Mand Joseph Rochia, som var 50 Aar gammel og hans Søn en Dreng af 15 Aar. Disse to vare paa Taget, for at kaste Snee ned, siden det havde sneet i 3 Dage. Da Præsten, som gik i Kirke saae dem, advarede han dem at gaae ned, og berettede dem, at han havde seet en Sneehobfalde ned ikke langt fra Huuset. Manden, som formodede at der vilde følge fleere paa denne, blev herved meget forskrekked, og de stege begge med den største Hast ned fra Taget og løb saa godt de kunde. Neppe vare de komne 40 Skridt fra Huuset, førend Sneen faldt, og som et høit Bierg bedækkede deres og Naboernes Huuse. De faldt ved dette Syn af Skrek til Jorden, og toge derefter deres Tilflugt til en af Mandens Venner. 22 Personer bleve under Sneen begravne, som laae 60 Fod høi, alle Anstalter, som Øvrigheden strax føiede for at redde disse ulykkelige Folk, vare forgiæves. Fem Dage derefter, da Rochia var kommet sig igien, gik han tilligemed hans Søn og to Brødre af hans Kone, hen for at forsøge, om de kunde finde Stædet, hvor hans Huus og Stald vare, men uagtet de gjorde mange Aabninger i Sneen, kunde de dog ikke finde det. Det blev derpaa i April Maaned meget varmt, saa at en stor Deel Snee smeltede, herved blev Manden opmuntret paa nye at forsøge, om han kunde komme til at redde noget af hans Boehave, og at begrave hans Familie, som bestod i hans Kone, hans Søster, en Søn og en Datter. Han gjorde altsaa nye Aabninger i Sneen, og kastede Jord deri, at Sneen og Jsen snarere skulde smelte. Den 24 April havde Sneen taget mærkelig af, saa at han fik bedre Haab at finde Huuset, han stødte Jisen med Jern=Stænger i Stykker, og da han mærkede, at den var blødere under Jisen, stødte han en lang Pæl ned, hvilken som han syntes, naaede Grunden, men Aftenen hindrede ham denne Gang fra at giøre meere. Han Kones ene Broder, som boede i Demente, drømte i denne Nat om hans Søster, han blev herved meget rørt, stod gandske tidlig om Morgenen op og gik til Bergemoletto, hvor han tilligemed hans Svoger, den anden Broder og deres Medhielpere, arbeidede for at faae Sneen bort. De fandt endelig Huuset, men da de ikke saae nogen døde Legemer der, søgte de efter Stalden, som var omtrent 240 Fod fra Huuset. Da de fandt den, hørte de et Skriig af Konen, som havde kiendt Broderens Røst fra Demonte: Hielp mig, kiære Broder, da de heralmed den første Forundring mærkede, at hun endnu var i Live, arbeidede de med fordoblede Kræfter, indtil de fik en stor Aabning, igiennem hvilken Broderen fra Demonte strax steg ned, her fandt han hans Søster, som med en gandske maat og spaa Stemme sagde til ham. Jeg haver altid sat mit Haab paa Gud og paa Dig, at du ei vilde forlade mig. De andre kom derpaa ogsaa ned, og fandt foruden Konen endnu Mandens Søster og Datter i Live. Konen var 45, Søsteren 35 og Datteren 13 Aar. gammel. De maatte bære dem op til Aabningen, hvor andre af deres Medhielpere imodtage dem og bragte dem til en af Naboerne, de kunde ikke gaae, og saae ud som Skygger. De bleve strax bragte til Sengs, og fik lidt Rugmeels=Grød med Smør, for at vederqvæge sig med. Nogle Dage derefter kom Amtmanden over Amtet Cunno, hvori Byen ligger, til dem; Konen kunde endnu ei være fra Sengen, eller gaae paa Beenene, Søsteren begyndte at gaae lidet, og Datteren var alt fuldkommen frisk igien. De sagde til Amtmanden, at de endnu ei havde Appetit til at spise, og at det lidet de nød, undtagen Suppe og Grød, trykkede dem i Maven, Viin var deres beste Vederqvægelse. Om deres Tilstand, saa læn gede vare under Sneen begravne, gave de ham følgende Beretning: