Aarhuus Stifts-Tidende, 1829-09-15
Constantinopels Erobring. den 29de Mai 1453. Syv Uger vare henrundne siden Stadens Beleiring var begyndt, den tyrkiske Armee stod i Gravene, Flaaden laae tæt under Murene, fire Taarne vare nedskudte, og ved Romannsporten var der aabnet en Bresche, saa Graven paa hiint Sted var bleven opfyldt af de nedfaldne Mure. Da besluttede Sultan Muhamed, endnu engang at sende et Bud til den græske Krise Constantin, for at efterkomme den Lov, som er foreskreven Mahomedanerne, at tilbyde Fjenden, om han vil overgive sig førend man tilintetgjør ham. Den blev holdt et Krigsraad i Constantinopel, men Ærens og Fortvivlelsens Stemme fik Overhaand. Constantin svarte: Sultanen kunde forlange en Tribut, men ikke Staden selv, den vilde han forsvare saalænge der var Liv i ham. Da Muhamed fik dette Svar, den 24de Mai, lod han bekjendtgjøre i Leiren, at han den 29de vilde foretage sig en almindelig Storm mod Constantinopel. Han forsamlede sine Hærførere, gav sine Tropper Løvte om at maatte plyndre Staden, og forbeholdt sig selv kun Murene deraf. Et Glædesskrig lød gjennem hele Leiren da denne Forsikring blev bekjendtgjort. Herolder forkyndte store Belønninger for dem som først bestege Murene, men en uundgaaelig Død for de som toge Flugten. Dervischer gjennemstrømte Leiren og opfordrede Muselmændene i Prophetens Navn, til at plante hans Fane paa de Vantroendes Hovedstad. Da Natten frembrød, blev der befalet en almindelig Jllumination i Tyrkeleiren; fra alle Skibe og Telte lyste, Lamper og Fakler, fra Bosphorus's Bredder, fra Høiene bagved Galata, fra Beleringsdæmningen og lige indtil den gyldne Port, brændte Glædesblus, hvis Skin udstrakte sig lige indtil Scutari. Staden var saaledes i omgivet af en glimrende Halvmaane, og hele Natten, igjennem lød det Raab: "Der er ingen Gud uden Gud, og Mahomed er hans Prophet, Gud er En, og der er Jngen som Han!" Men fra den indvortes mørke Stad, lød Klageraabet: "Kyrieleison, Kyrteleison, O frels os Herre fra vore Fjenders Vold!" - Den 28de Mai ved Solens Nedgang var hele den tyrkiske Leir berede til Stormeen. Skrigene blandede sig med Vaabnenes Bragen og Trompeternes Lyd. Tyrkeflaaden laae i to Træfninger udenfor Staden halvtrediehundredtusinde Mo. vare opstilte i tre Kolonner, Muhamed selv i Midten, omgiven af 15000 Janitskarer. Jnde i Staden begarKeiseren sig paa samme Tid til Hovedkirken og modtog Sakramentet, derpaa tog han Afsked i sit Pallads, hvor Alt henflød i Taarer. - Den 29de Mai, da Morgenen brød frem, var hele Staden omsnoet af Tyrkerne som af et Reeb, der vilde qvæle den. Da Hanen galede andengang begyndte Kampen med at Tyrkerne paa eengang afforede alle deres Kanoner og stormede løs fra Land og Hav. Hvo som vilde vige, bleve drevne fremad igjen med knudrede Remme af Oxehuder. Sultanen sad tilhest med sin Jernkølle, som han af og til hævede truende iveiret. Der veltedes store Stene ned fra Murene, og den græske Jld nedstrømmede i Havet, hvor den blev ved at brænde. En sort Røg skjulte baade Staden og Solen. Endelig lykkedes det en kæmpestærk Janitskar, Historien har opbevaret hans Navn, som var Hassan Ulubad, holdende med sin venstre Haand Skjoldet over sit Hoved, og med sin Høire Sværdet, tilligemed 30 Andre at klattre op af Maren ved St. Romanusporten, men bleve styrtede ned igjen af nogle svære Stene. Medens dette skeete, og Romanusporten, hvor Constantin holdt, blev saa tappert forsvaret mod Tyrkernes Hovedangreb, havde omtrent et halvthundrede Muselmænd uventet fundne en Indgang til Staden, som Jngen havde tænkt paa. Man havde havt den Spaadom, at Tyrkerne engang skulde trænge ind af Porten Zylokerku, hvorfor den var bleven tilmuret Men just Dagen tilforn havde Keiseren befalet at aabne den, for derudaf at gjøre et uformodentligt Angreb paa Fjenden. Da lød det Raab, at Tyrkerne vare inde i Staden, en panisk Skræk udbredte sig blandt den hensmeltede Skare som omgav Keiseren, som raabte høit, da han saae sig forladt af sine Folk: "Jeg vil hellere døe end leve! Er her da ingen Christen som vil dræb mig?" Og ligesom han raabte dette, faldt han under ta Tyrkers Sabelhug. Han blev liggende blandt de andre Døde uden at være kjendt. Saaledes omkom den sidste af de græske Keisere, Constantin XI, under Forsvaret af Constantinopel, Hovedstaden for det byzanten ske Rige, som for et tusinde Aar siden var bleven stifte, af Constantin den Store. (Saaledes var det græske Keiserrige i sin Vugge og sin Død bundet til Navner Constantin. Under hvilket Navn skal de nu opstaae af sin Grav 2)