Berlingske Tidende, 1822-08-12
indenlandske Efterretninger. Kiel, den 8de Juli. Hs. Høihed Prinds Frederich Carl Chri af Danmark, Søn af Hs. Høihed Prinds Christian af Danmark, den Hensigt at reise sin Durchlauchtigste Fader imøde, og indtraf he Anledning hertil med Damppaketskibet, Caledonia, igaar Efterdags, efter en hurtig og meget behagelig Overfart. Hs. Høihed, snaadte i det Rathlowsche Hotel, gjorde efter Middagstaffelet en Fradseretour til Knopp, Holtenau a., og tog Badeanstalten og DysJndrock i Øiesyn. Efterat Hs. Høihed har ladet sig forevise det See digste i denne Stad, agter Han i Eftermiddag at fortsætte sin lise over Pløen og Altona. Oversættelse af Repstyrerens i Befields Rep i Rangaaevalle kasse, Magnus Sivertsens, Brev til Conferentsraad og Justi huus Dr. Nr. Stephensen, dateret Leirum den 6te Juli 1822. Den underjordiske Jld i Øefields Jøkelen (Jisbierg) har beUndig brændt fra den Øde December 1821, da den voldte betydei Skade ved at udkaste Aske, fornemmelig over de nærliggende Ene; men en gunstig Blæst og derpaa Regn, som for det meste sede det flade Land, hvorimod Field=Egnene ikke saavel, forbedrede, Parkerne snart igien. Derpaa forefaldt intet mærkværdigt, paa ligle Vandflod nær, som Jøkelen udsendte Vester efter, henad Foden Markar=Flist, tilligemed betydelige Iismasser, indtil den den 26de Juni i A., formeentligen igiennem en anden Aabning dog nær ved den første, med fornyet Styrke brød ud paa ny, med nordentlig Uroelighed, Torden Skrald og Dundren, der endog sinde høre Øster efter til Skaptaaetunge (en 15 Mile derfra); han saameget stærkere i Nærheden, med stærk Susen stødeviis, hvorved Asken fløi op i Luften. En sagte nordlig Vind, førte den lid over Markerne, dog meest her i Nærheden, hvorved de alle til i hvidt eller lysegraat Udseende, ligesom Jøkelens. Heraf fulgte de Ulykker, at alt Malkefæ (i de Egne) trækkes nu allerede med Døden, saavel Hornqvæg, som Faar. Det kan ingensteds holdes roeligt, og ikke nyde det forgiftede Græs, som Jorden her me frembyder. Det er desaarsag forhungret, hvorefter Melken og er fortabt, da Jordens Grøde døer bort, og Græsset lugter som halvtørret Høe. Rimeligst maae derfor heraf flyde, hvis dette vedbliver, at Græsset saaledes snart vil visne bort, at det ikke meere kan lafmeies, og blev dette end giørlige, har man at befrygte : 10 At saadant Høe seent eller aldrig vil kunne tørres tilgavns, som maae sluttes deraf, at Tørve=Brændsel, som laae ude, da Asken faldt, tørres dog ikke efter en god og langvarig Tørke, og 27 at da Fæet nu ikke kan nyde det med Aske overstrøte Græs, vil det end mindre lunne fordrage dets Høe, maaske slet tørret, om end over Forlentning nogle Kreaturer maatte overleve Sommeren til Foeringstiden. Jeg anseer altsaa alting her at bebude den høieste Fare, da nan og maae befrygte, at selv Jisdierget kan splittes ad, og hvortil da gives et Tilflugtsted. Til disse Ulykker maae jeg endvidere anføre: at Faar søge stærk med Jlden, ja endog ind i den; de bittes adspredte hist og herppe paa Jøkelen (Jisbierget), hvor man desuden mangensteds æffe Spor efter dem, men ikke dem selv, og de Faar findes nobidrig mere; thi jeg holder det for yderst tvivlsomt, at Kraterer liggensinde kan vorde tilgiængeligt. Jkke alene anseer jeg Veie derhen for utilgiængelig, hvorfore Jngen igiennem flere Secler har vovet sig der henad; men tillige gjør en bestandig Røgdamp, som indhyller Jøkelen, samt der oppe indfaldende Storme, alle Forsøg, derpaa saa frugtesløse, at Jngen, uden at forvildes eller geraade i høieste Livsfare, vilde der kunne gaae fremad, over Huler og dybe Sprækker (i Jisbierget) og midt i dets uroelige Bevægelser, ikke at nævne det Tilfælde at Røgtaagen ved Vindens hastige Forandring, er et der ustadigt og stedse omløbende Veirligt, som der oppe altilmaa forudsættes, kunde omhylle Grandskerne, vover jeg at paastaae, at saadanne Forsøg ikkuns med høi Livsfare kunde anstilles. Ofte har jeg foresat mig at vove dem, men endnu aldrig dertil havt Leilighed af et gunstig Veirligt. Jeg medbringer nu til Anskuelse, de vigtigste Prøver af hvad man veed, Jlden har udkastet, nemlig: af den først og den nu tilsidst udkastede Aske, Pimpsteen og et Stykke af en stor i sidste Vinter udkastet Steen af circa 5 Lpds. Vægt, hvilken blev kastet henimod en Miil fra Krateren. Den første Aske er grov og efter Udseende ikke ganske udbrændt, ligesom det medbragte Stykke af Stenen forekommer mig at være ikkun halv forbrændt. Den sidste Aske derimod er meget fiin. Andet mærkværdigt veed jeg ikke at være udkastet, Det bør jeg erindre til Præsten Hr. Paul Olavsens (til Aase i Skaptaactungene) fortiente Berømmelse, at han i sidstleden Vin og endnu er ingen Lava udflydt. ter, da Jldsprudningen her begyndte, sendte sin Tienestekarl med et Brev til mig, som jeg sendte Sysselmand Øefiord, hvori han tilbød mig og flere i denne Egn, at vi maatte drive vore Faar hen til ham; og det selvsamme Tilbud gientog han nu ved den senere Jldsprudning; ja, ikke alene vore Faar, men og hvilkesomhelst andre af vore Kreature vilde han modtage. Hans Menneskekiærlighed burde ikke forblive indbyllet i Mørke.