Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1844-02-27
Udlandet. Tyrkiet. Fra den franske Gesandt i Constantinopel, Hr. v. Bourqueney, var den 1 ds. til Paris indløben en Depesche, som med Hensyn til den indre Rolighed i det tyrkiske Rige udtrykte levende Bekymring, Som bekjendt havde Sultan Mahmud i sin Regjerings sidste Aar oprettet et Slags tyrkisk Nationalgarde, under Navn af "Retift, organiseret efter den franske Nationalgardes Mønster. Blandt Andet var der udtrykkelig lovet de tyrkiske Nationalgardister, at de ikke skulde blive anvendte til den egentlige Militair-Tjeneste, saaledes som de regulaire Tropper; men uagtet dette Løfte, befalede Riza Pascha nylig, at en betydelig Deel Nationalgardister skulde indlemmes under de regulaire Tropper. Man kan let tænke sig, hvilken Bestyrtelse en saadan Forholdsregel maatte fremkalde blandt de tyrkiske Borgere. Med Magt maatte Man rive dem ud af deres Huse og bringe dem til Kasernerne, hvor de imidlertid ikke bleve ret længe; thi der opstod nu en almindelig Desertion, hvorved Soldaterne af de regulaire Tropper løb bort tilligemed Nationalgardisterne. En stræng Straffelov blev nu udstædt imod Deserteurerne og for paa den anden Side at stemme Officeer-Corpset gunstigt for den ny Forholdsregel, lod Riza Pascha Officerernes og fornemmelig Regiments-Commandeurernes Gage betydeligt forhøie. Disse fordobblede nu deres Aarvaagenhed, holdt Soldaterne Dag og Nat indspærrede i Kasernerne og brugte til den nødvendige daglige Tjeneste kun saadanne Folk, som de vidste at de kunde stole paa. De ulykkelige Nationalgardister, som derved vare bragte til Fortvivlelse, begyndte nu ved Nattetid af springe ud igjennem Kaserne Vinduerne eller at bane sig Vei igjennem alle blot mulige Aabninger, og saaledes skal det være lykkedes flere Tusinde at sætte sig i Frihed; men da de, paa Grund af de strænge Desertions=Love, ikke vovede at vende tilbage i deres Familiers Skjød, flygtede de til Bjergene, hvor de dannede frygtelige Røverbander, som plyndrede, skjændte og brændte, hvor de kom frem. Regjeringen vovede ingen Tropper at sende ud imod dem, af Frygt for at Desertionen skulde blive endnu større. Derved gjorte dristigere, ere Røverbanderne nu, forstærkede ved flere Banders Sammensmeltning, rykkede ned paa Sletterne og sætte den ene Be efter den anden i Contribution. Ved Courerens Afgang var der netop indløben en meget foruroligende Beretning herom til Divanet, som dog formedelst den store Gunst, Riza Pascha staaer i hos Sultanen, ikke vovede at underrette denne om Sagens sande Sammenhæng. De fremmede Diplomater frygtede imidlertid for, at denne Løihed hos Divanet skulde gjøre det Onde endnu værre og tilsidst give Anledning til et fuldkomment Anarchi, der saa alligevel truer med eengang at opløse det tyrkiske Riges mørke Elementer. Flere af de fremmede Gesandter ansaae det vel for deres Pligt at løfte det Slør, som Niza Pascha holder Sultanen for Øine; kun vidste de ei endnu, hvorledes de paa bedste Maade skulde komme afsted dermed. Circasierne eller Ticherkesserne. (Sluttet, see Gaarsavisen,) Ligesaa forunderlige ere Circasiernes Skikke ved Maaltiderne. De drikke altid 3 Gange af den Drik, Man byder dem, uden Hensyn til hvor stort Drikkekarret er eller hvormed det er fyldt. Deeltager en Fremmed i Maaltidet, staaer Huusfaderen saalænge ved hans Side, indtil han er færdig. Er Taffelet forbi, kommer Familiens øvrige Lemmer, Venner og Vasaller frem og efter dem Tjenerne, for at gjøre sig tilgode med Levningerne af Maaltidet. Har det været et særdeles stort Gjæstebud, komme ikke sjelden til Slutningen en heel Landsbyes Jndvaanere. Gjæsterne betjene sig af Fingrene istedetfor Gafler. Deres Hoved drik er Busa" d. c. Vand, hvori der er blandet et Aftog af Hirsemeel, dog have de ogsaa Smag for Viin og Brændeviin. Tobakken elske Circasierne lidenskabeligt og ryge den af Piber, der ere 4 til 5 Fod lange. En Hoveddyd hos dem er Maadeholdenhed, og naar Circaseren drager i Feldten, hænger han en lille Sæk med Pasta ved Saddelen, og med denne Næring nøies han i flere Dage. Som en Følge af denne Maadeholdenhed, opnaae Circasterne ikke sjeldent en meget høi Alder, og blive kun lidet hjemsøgte af Sygdomme. Kun Pesten og Kopperne rase undertiden iblandt dem. Jmod den Første, som de have deres hyppige Communication med Tyrkerne at takke for, kjende de intet Lægemiddel og bryde, sig eibeller synderlig derom, da de antage, at der Jngen ting kan hielpe derimod. Hvad Kopperne angaaer, da ere de langt forsigtigere nu, end nogensinde før, og afsondre strax Patienten ved de første Symptomer. Tyrker, Georgier og Circasier give sig af med at behandle de Syge; men de give Alle i deres Lægepraxis Beviser, paa grov Uvidenhed. De Første betjene sig til dette Øiemeed især af Amuletter og Bønner, de Andre holde meget af Aareladninger, og blandt deres Lægemidler spille Honning, Vox og Smør en betydelig Rolle Meest heldige ere de i at helbrede Saar, fordi Saadanne hyppigt komme for hos et saa krigerisk Folk, og Erfaring derfor allerede har lært dem de paalideligste Midler i saa Henseende. Forresten tage Lægerne ogsaa deres Tilflugt til alle Slags Gjøglerier. Kommer Patienten sig, bringer Man Gud et Takoffer; men døer han, udstøde Qvinderne et frygteligt Hyll, hvorpaa alle Naboerne komme ilende til. Liget bliver strax vadsket og dets Haar afskaaret, hvorefter Man ifører det nye Klæder og lægger det paa en Maatte. Udenfor Husets Dør stilles nu den Afdødes Vaaben til Skue; Qvinderne græde og klage uden Ophør, medens Mændene derimod i Taushed, slaae sig for Brystet. Derpaa offter den Hensovedes Moder eller Enke, efter sin Formue og Stand, en Geed, et Faar eller en Oxe, og Kjødet bliver anvendt til et Begravelsesgilde. 24 Timer efter Dødsfaldet nedsænkes Liget i Graven; ovenpaa Samme lægge den Afdødes Slægtninge Gom og Busa, til Maaltid for de Forbigaaende. Man skyder derpaa til Skive og til Slutningen oplæses et Digt, hvorpaa Slægtninge og Venner hurtig bortfjerne sig. Næste Aar komme de paa Dødsdagen igjen sammen ved Graven og, naar de have fornyet Erindringen om den Afdøde, afvexle Offere, Gjæstebud, Væddeløb og andre ridderlige Lege. Som Kamp løn uddeles nu blandt Seierherrerne, efter Familiens Formuesomstændigheder, Heste, Slaver, ja endog Pantserskjorter. - Circasiernes Dragt er, som Man kan vente sig den hos en saa krigerisk Nation. Sædvanlig bærer Circasieren ei Reeb af en 10 til 12 Alens Længde om Livet, for at have Noget at binde det Bytte ved, som han maatte støde paa. Den Fornemmes krigerske Dragt er en spids Hjelm, en Pantserskjorte og Pantser handsker, Alt af poleret Staal. Til hans øvrige Udrustning hører en Flint, Pistoler, Sabel, Bue og et Kogger med Pile, samt en Slags Pidsk, som kaldes Plat. Over denne fuldstændige Rustning bærer Circasteren som oftest endnu en langhaaret Kappe. Hans borgerlige Dragt bestaaer derimod af en lille vatteret Hue, der omtrent seer ud som en lukket Krone, en kort Vaabenkjole med Brystlomme paa begge Sider og røde Støvler med høie Hæle. Kun Fyrsterne og de Adelige stride til Hest. Circasierne sætte overordentlig stor Priis paa at have mange og skjønne Vaaben, og anvende meget paa at anskaffe sig Saadanne. Naar de ere hjemme, er deres første Morgenbeskjæftigelse at eftersee deres Vaaben, pudse dem og lade Skydegeværerne paany. Den tveæggede Dolk lægge de næsten aldrig fra sig, og de gjøre ei engang en Spadseretour uden at tage et Par Pistoler, Sabel eller Flint med. Mændene have en høi, rank Væxt, deres Haar og Øine ere sorte, Ansigtsfarven bruun og deres hele Væsen stolt. Circasierinderne ere jo bekjendte for deres Skjønhed; kun er det meget at beklage, at de vanzire sig selv ved den Dragt, de bære. Enhver Jomfru faaer nemlig, saasnart hun har naaet den mandbare Alder, et Læderbelte paa, som fast omgiver Brystet og naaer lige ned til Hofterne. Dette skeer for at forhindre Brysterne fra at udvikle sig for stærkt, hvilket vilde give hende Udseende af en gift Kone. Denne Lænke maa Circasierinden bære, indtil Manden i Bryllupsnatten løser den med sin Dolk. For at skjule deres Legemsformer behænge Circasierinderne sig med en Mængde Slør og anden Pynt, der kun røber ringe Smag; Hovedet bedække de med en melonformig Hue, Fødderne med Sko, hvorunder der er fiirkantede Klodser af en halv Fods Tykkelse, og Benene med Permissioner.