JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1667-10-01
Engelland. Naar noget er forseet, vil ingen skyldig være. Da maae tit tieneren alenne skylden bære. Sligt viser Engelland, hvor mangen, for fuld vel Omladen, skaffis af, oc settis bag paa fiæl. 2 Mand Heyde Cantzeler, det store Segl at bære, Ey læng re troede til. En anden fik den ere. Med hannem endis skal hans Cantzlernafn oc Stand. Det er i tvifl, om hand sit lif forfecte kand. For Parlamentet hand fremstillis skal, och høre Paa de beskyldinger, mand hannem paa vil føre. Saaledis gaaer det til. Jo høyre stand og kald, Jomeere fryctis maae for undergang och fald. En pact med Spanien er gjort oc underskrefven, Hvorledis Kiøbmandskab skal vorde brugt och drefven. Thi Thi pardig vrede Mars, det du faae last och skam Mercurius vil nu gaae Verden om med kram Holland. i Den Spanske ringer med vel store løfters klokke: 2 Men Holland lader sig ey let fra Frandsken lokke: Vil heller sidde qvær, och dem imellom gaae, Om hun til god forlig og Fred kand dennem faae. Sit Bud til Engelsken hun nyligen loed gange, At den ny gjorde Fred diss bedre rood kand fange. Paa saadan maade skal mand haand med anden toe, Saa fremt mand ellers vil i Fred paa Jorden boe Men Svensken maa fuld vel, oclotho, dig udhægle, For du needlagde dem, som hiulpe til at mægle Paa Freden til Breda. Thi først voegst du Coict, Och atter Flemming nu. Var ikke det u-ret: Polen. 3 De sammelsvorne sig i Polen ilde skikke. 2 Cosakken med oprør och larm sig glemmer ikke. Men baade først och sidst, den vilde Tartar Cham Med røf oc brand gjørljust. Gud gifve hannem skam 4 Radzievsky, som var til Constantinopel dragen, At dempe Krigens Jld, af døden bort er tagen. Vor Christenhed til Vaar maae vente Tyrkens magt: Hvis Himlen, inden diss, ey bryder self hans act. 6 Den Tydske Czar sin Told langt høyre lader skrifve: Hvo forgaf sex, skal nu femdobelt sex udgifve. Det er vel slem en stræg for unge Fæstemænd, Som ikke Sabbeler harkiøbt til muffer end 16 (2) de.
Danske Mercurius, 1667-11-01
Den Danske MERCURIUS til den 1. November 1667. Danmark. DAn Kongen lider vel, Gud være derfor ærit. Hand uden selskab ey til Lykstad hafver værit. 2 Vor Dronnings Brødre, som hand til kand sette ryg Til hannem kome did fra Zell och Osnabryg. 3 Did kom oc Hertugen, som Holsten har at raade Her Christian Albrecht saa næfner mand hans naade, En frisker unger Helt, forstandig, ærbar, from, Belefven, yndefuld och stor af Herredom. 4 Hans verf i førsten var, i venskab at stadfæste Hvad begges Regiment angik til tarf och beste. Det hannem lykkedis saa vel, och for sig gik, At alting Jæfnit bleef. En hver sit forsæt fik 5 Men baade først oc sidst hand lystig blef i Sinde Der hand med Kongens ja och med vor Orenings minde fik deres Daatter til sin Hiertens kiære Brud. Hun var af Himmelen til hannem keysit ud. Al Jordens rige skat och herli hed til fulde, For hendes kiærlighed, hand ikke taget skulde. Ney, Friderica det høyædle Konge-blood, Alenne var den skat, hans Sind och Hu til stoed. Sædmaanetz tifvende och fierde dag ad qvælde, Begyndtis skud i skud langs Elben ud at smælde. Trometers glade klang, Hærpukkers fryde larm Gaftegn, at da bleff lagt Princessen i hans arm. Gif Gif, Himmel, at hvis sig det ædle var och høye fremdeelis tager for, sig lykkelig maae føye. Gif deres Nældeblad, ved Børn och Afkom maae, Saa længe Verden staaer i flvor och grøde staae. Saaledis burde sig hver Potentat at holde, Och ey, for ringe sag, strar lade sverdet volde. Hvi skal jeg kalde Mars til hielp imod den Mand, Som Amor mig til Ven och Svoger giøre kand Den Borri, som saa stoer af sagn om Verden farer, Til Kongen kommen er, och hannem aabenbarer Vel mangen lønlig kunst udi ChymisteriSom hand udgrundet haar, och er forfaren i Men hand af Am¬rung good nat, i disse dage, Til hofve bøed, och er slet færdig hiem at drage. fremmid Egn och Land saa vel os aldrig gaaer, Vort Sind och tancke Jo hiem til vort eget staaer. Den gode Kiøbenhafn til glæde nu sig lafver, For hun de tidinger fra Kangen fanget hafver, At hand fra Lykstad alt nu tager hiem sin kaas: Thi fylder hun med got sin feede Mortens Gaas Tyskland. Langtid at lide sult, ey sparer brød och kage. Vel længe Keyseren forventede sin mage: Men der hand hende fik, hand for sig toeg med hast. Nu ligger hun med Søn: thi glæder hand sig fast. 2 En pact med Tyrcken hand har stiftet om de vare, som Kiøbmænd skulle med her op af Donawfare, Til voris Christenhed. Paa det mand, uden tvang, Kand fange kiøb och sal udi sin rette gang. VilVil Tyrcken holde det, som dog ey paa kand lidis, Da vil i Tydskland nok af Silke kleder slidis. Da vil det uden tvifl och skade Kræmeren, Sampt dennem, som med skib hengaae til Jndien.
Danske Mercurius, 1667-11-01
Spanien. 3 Sølf Floden kommen er til Spanske Strand och Minde, Oc hafde til sin last tolf millioner inde. Mand dog ey meerker der, at nogen noget vil For intet gifve bort: men heller hafve til2 Don Milior, som før hos Kongen meest formagede, Med fleere pludselig er kommen i u-naade. Det er hof-lefnetz art. Hof-trappen er bestrøed Medærter vel saa tæt, som volde fald og stød. J dag ved Herre-bord, med ord, som Centner Veye Jmorgen mindre værd, end det som Folk udfeye. kald. Thi vort dig, Hofmand, vel. Fryct Gud, och giør dit Vær Kongen huld och tro: Det er mit raad for fald. Engeland. 1 Den dle Prinds af Jork tilforne var bedrøfvit, For sine Sønners skyld, som Døden hafde røfvit: Nu legger hand sit sløer och sørge-klæder henFor hannem nyss er fød en anden Søn igien. 2 Den fromme Bukkingam saa nær var low forvunden, Ved Retten blef dog for u-skyldig kient och funden, Sin ære-Stand och værd hand nyder nu som før. Hvad skøtter Dannemand, at Hund ad hannem ger. Til Parlamentet magt er gifven, dem at straffe, Som har mod Landsens gafn med stempling haft at Thi skaffe. Thi det er Kongens ord: at hans och Landsens stand Ey kunde skilles ad. Hvad hun vil, vil och hand 4 Som Phoenix voxer op af egen brand och aske: Saa vil och Londen nu begynde frem at braske. Hvad før var pinde-verk, och skrøbeligt af art, Af haarden kamp och steen sig vil opreise snart.
Danske Mercurius, 1667-11-01
Holland. Sin Flode Rytter fik til Holland uden skade: 2 Men Gent fik sin Esser med top och tafl at lade. De trængte Kiøbmænd de nu finge Luft igien, Thi hver fik sit Skib hiem med last af Jndien. 4 Vel skøn och rig en Øe, som Pulleron skal hede, Til Holland ofvergik. For Freden det alt skeede. Thi Krigen der endnu skal holdis ud til Vaar. Hvad hver faaer midlertid, det angerlest bestaaer End doch sig Holland end ey giørligen vil blande Vdi den Krig, hun seer i sine Naabo-lande. Dog dersom Spansken kom end bedre need paa blad, Och Frandsken ey for nær, for Mogens det var mad.
Danske Mercurius, 1667-11-01
Polen. Var Pool och Vuger ey, nest Gud, vor muur och giærde, Den grumme Tyrk vel snart al Christenhed fortærde Dog Vugeren er knunst i nogle feyderstid, Saa vi til hende tør ey meget slaae vor lid. Vil derfor Himmelen ey Polen nu forsvare, Och dempe selfver den umilde Tartar skare, Som trænger hende medrof, fængsel, mord och brand, Det vel til andre da med tiden rekke kand 2 Sin Dronning Kongen nysstil Jorden loed bestede, Vien Munken raader, hand en anden skal oplede. Hand dømmer af sig self, oc veed sin egen art: Kand hand faae linnet tøy, hand det af slaaer ey snart. s () de¬
Danske Mercurius, 1667-12-01
Den Danske ME til den 1. December 1667. Danmark. Aar mørcken regne-Sky den klare Titans lue For Jorden holder skiult paa Firmamentens bue, Altingest da som taogs och sørgendis gaaer hen Til det ud mulnit har, och klaris op igien.
Danske Mercurius, 1667-12-01
Vor Danske Kiøbenhafn det gik oc samelunde, Der hun, imod sin act, saa lang en tid ey kunde Sin klare Cimber-Soel och milde Konning see. Skot tungeløs och tags hun var af længsels væSlotzpladsens vide plan, hvor før var vaan at høris Trometers glade klang, och Kedeltromme røris, Den nu for Folk var tom, och moxen øde stoed, Ja maatte snart med græss aldeelis ofver groed. Men Himlen være lof, som voris Længsel vende, Och os saa lykkelig hans Majestæt hiemsende: Altingest der ved blef med lyst oc tid fordre Opfylt, och lige som igien paa ny fick Lif Sin unge Daattermand paa veyen hand besøgte Paa Gottorps skønne Slot, och dermed smuct forøgte Den vel fortrolighed och venskabs faste baand, Som dem nyss mellom er stadfæst med mund och haand. 3 Til Fridericia, som skal for Jyden svare, Naar Krigs tid falder ind, hand vilde self forfare, Hvor Hvorledis det tilstoed, thi gaf hand sig oc tid, Paa sin hiemreyse den at skue self med flid. 4 Til Nyborg Fynbo-værn hans Kongelige Naade, Personligen och self toeg siun i lige maade. Hvodyst vil ride vel, och være seyren nest, Paa Svenden lider ey, men gjorder self sin Hest. 5. Men det er merkeligt, som hver mands tale lyder, At det for Kongen vist særdeelis got betyder; Hand gjemmel Vester vold, som er opbygt af nyder hand kom hid til By Jndfver self allerførst, som høyen Kat med ære, Hand self den første var, velkommen bad at være. Paa sin Kartowe-maal, Hans Naade self var den, som den nybygte Bro, Paa sig at age frem, først vilde til betroe. Gif Himmel och, at der ey nogen paa maae komme, Som er jo Kongens ven, oc søger Stadsens fromme. Sæt same vold och verck mod vreed mands vold och spot. Men baade først oc sidst vær self vor værn och Slot Sverrig. 1 De Svenskes herlighed saa nær var undergangen Thi deres Konge var med siugdom hart befangen, Men kom sig dog igien och bleef saa frisk som før Hvorfor det gandske Land sig glad oc lystig giør.
Danske Mercurius, 1667-12-01
2 Af Keyserens Gesandt som end til Stokholm findis Arbeydis flittelig och af al magt paa spindis At drage Svensken til at styrcke Spanskens sag Och blande sig i den Burgundiske fordrag. Men Men ingen veed endnu hvort Svensken sig vil vende, Thi Krig er snart begynt men ey saa snart faar ende; Hvo hiemme sidder vel och har u-refvit skind Fremmed handel sig ey gierne lader ind Tyskland. 1 Som nu Chur Beyeren sig hafver alt antaget, De Rhinske Stænders part, och sig til dennem slagieSom unde Fransken vel, Saa tør ey Spanien Fra Tydsken faa stor hielp til sig i Flanderen. 2 Til Regenssborg endnu skøt daglig holdis mode, Om hvis, som Riget tien til velstand och til gode. Men hvad for en Recess oc Afskeed der vil skee, Det maatte lystis mig omsider dog at see. Thi søden Spanske Vin formiddagen hentager, Och efter middag dem den Rhinske liflig smager. Det nok var, de sig til Poeter skulde slet i Vinen drikke der, och giøre skaalen ret. Ja, hvad om det och skeer, for sandhed at fornemme: Thi sandhed stælden veed sig varligen at gjemme, Naar Vinen ganger ind. Vin bidden tunge til Udsiger det, mand før ey tord udsige frit. Franckerige. 1 Frandsosen holder sig i middel-Hafvet dapper, Och baade Spansk och Valsk med væbnit haand op snapper. Til Vaar hand och med et half hundre tusinde Mod Spansken møde vil, och staae paa grændserne. 3 De De store til Paris ey meere Kaarder bære Men holde Kapper for en Adels dragt at være. Thi Kongen self har det for dem optaget saa Hvad Kongen giør, strax det paa moden være maae. Det vel at ynske var, den Edle fredsens Kaabe Bleef tagen op igien, och Fama loed udraabe, Det Sverd och vaaben vaar afskaffet allesteds sten vel til freds. Och hver mand var med sin Jæfn-Chri Engeland. Endnu mand leeder om och efter seer vel nøye, Hvo til forgangen Krig størst aarsag gaf och føye Sampt och, paa hvem det koem, at den afgik saa slet. Hvo der i skyldig er, strax faaer at staae sin ret. 2 Til de Burgundiske vil Engelsken ey falde: Frandsosen vil hand och ey sin Staalbroder kalde: Men, som mand meener fast, sig slet til hvile slaae, Och see kun til, hvor det med dem vil først afgaae.
Danske Mercurius, 1667-12-01
Den dle Prinds af Jork var en saa frisk og præctig, At Siugdom blef Jo for hans kraft och styrcke mægtig. Nu ligger hand befængt med Børnekopper hart: Men kommer der af vel igien til rette snart.
Danske Mercurius, 1667-12-01
Polen. 1 Til Tartarnes Sulthan Polakken maatte pending For Fred betale strax. Her ey var anden vending Til tifve tusinde Ducater det beløb: End da kun half Aars frist skal holdissamme kiøb. 2 Den trodsige Cosack sig loed ochsaa forlige. 3 Det nu kun der paa staaer, hvad Tyrken hand vil sige, Thi derpaa drifver hand, at Polen endelig Skal fra den Rydske pact aldeelis skille sig. Hand derforuden vil at sig Vkrain skal gifve, Och hans til ævig arf och eyedom forblifve. Men den som baade Tyrk och Tartar styre kand, Skal giøre deres fund och grumme raad til vand
Danske Mercurius, 1668-01-01
Den Danske VI. til den 1. Januari 1668. Danmark. Et lige som den Mand, der stander paa det tøre, Oc seer til vilden Haf, hvor hun sig kand oprøre, Hvor mangen Snække der i nød och fare staaer, Hvor mangen och vel slet med top och tafl forgaaer. Enddog hand glædis ey ved andres fald ogskade, Hand stælden Himmelen at takke dog kand lade, For hand er ikke der med dennem inden bord, Men stander tryg och trøst paa fasten Land och Jord. Saaledis veed ochsaa vor Nordens Cimber-Rige Den store Lebaoth ey noksom tack at sige, For den høyt-ynskte Fred och ædle Rolighed, sig, och ingen Krig af veed. Hun i befinder. Hun trint omkring sig seer, och merker allevegne Til blodig aarlogs færd altingest sig at tegne. Den enne paa sin ræt, paa magt den anden staaer, Den tredie paa luur och Ræfve fødder gaaer. Men hendis Konge som en god forsiunlig Fader, Med Gud och eget sit i Fred nøye lader. Hvo sit forsvare kand, er vel saa priselig, Som den, der andres kand med magt tilvinde sig. Sit Frederige nafn med gierningen at krone, Det er hans største pris. Hvorfor hans Naades Trone Af Fredsens rige Gud, trods self den vrede NidStadfæstis skal, och staae ved magt til ævig tid. Franck. Franckerige. 1. Den Frandske væbner sig af gandske kraft och æfne, Och til det Flanske Land sig færdig giør at stæfne, Vil dermed skarpen sverd, saa snart det bliver Vaar, Begynde som hand sap udi forgangen aar. Et fast u-talligt tal af penge, vaaben-Knecte Hand samlit har, oc nu for alvor ret vil fecte. Tilbyder dog, at hand vil gierne fred indgaae, Naar hand af Spanien kand fuld betaling faae. Men hand det stemmer paa for høye grif oc toner, Och sin tiltale giør paa sexten millioner. Hvad siunis der om dig, har du seet nogen Brud, Saa rigelig af dør til Mand at gifvis ud Med halfve mindre sig en anden loed fornøye. Ja var det selver Jeg, Jeg vilde mig nok føye, Til noget af at slaae. En liden fierding Guld Var nok til mig, om skiønt den ey var toppe-fuld Ja Jeg med bref oc segl mig vilde til forskrifve, Ret aldrig den af Land med Krigs-magt ud at drifve, Som mig saa meget med sin unge Daatter gaf. Ney. Jeg er farlig from, oc fecten ey veed af. Catalonien et Grefvedom skal findis, Vednafn Rousillion, som ey vil meere mindis, At hafve værit Frandsk, men hafver sig opsat, Och, mod forhaabning, sig til 6. Spansken gifvet plat.
Danske Mercurius, 1668-01-01
Engeland.
Danske Mercurius, 1668-01-01
En falsk och troløs Mand et gandske Land och RigeAlhendes magt och pris kand ofte fra besvige: Heldst Heldst naar hand er betroed, oc sat blant deris tal, Ved hves forstand och drift altingest handlis skal Mand aldrig hafde troed den store Cantzler Heyde Til noget, som var ont, udi forgangen feyde: Men nu beskyldis hand, at hand den rænke dreef, Det Floden skildis ad, oc der med slagen bleff Mand længe gik i raad, om hannem fast at tage. Men hand dissmidler tid fik der af luft at smage. Sig dermed hiemmelig och u-formerkt af Land Hen sneeg, och ofverfor til Frankeriges Strand Der saae mand hannem sidst Hand skal endnu gienkome, Naar Haren gribis kand och fangis med en tromme. Hvad skøtter hand, at alt hans gods och eyedom Bleef gjort til pris, naar hand med livet self undkom.
Danske Mercurius, 1668-01-01
Portugal. 1 Alphons af Portugal forgangen aar sig gifte: Men see hvor stoor u-lyst hans Dronning veed at stifte. Hun siger, hand ey sig i sengen vel bestaaer, Och derfor, som en Møe, til Closter-lefnet gaaer. Hans egen Broder sig har der af aarsag tagit, Och Konge-Spir och nafn til sig med magt hendragit. Hand meener vist, at den ey sommer Konge-stand, Som Regimentet ey med Børn forsiune kand. Hvokand sig vocte nu for Verdens falske ræncker, Naar den mand sofver nest sin troskab saa forkrænckerHvo kand sig sige tryg, naar Broderskab och Blood, For egen nyttes skyld, saa trædis under food Holland.
Danske Mercurius, 1668-01-01
Holland. 1 Sig Holland byder til, foruden svig och vanske, Frandsosen til forlig at mægle med de Spanske. Han store Kongers magt i Jæfn-vect gierne saae: Skal her dog al sin kunst och flid fornøden faae. Sin Prinds for General hun lofvit har at ære, Dog efterdags hand ey Statholdere skal være. Men hvad er Prindsenafn och andre titlers pract, Naar hannem fattis skal fuldmyndighed och magt, Den haarde Storm och Vind, som Folk Orcanen kalde, Och aldrig (Gud skee lof) er vaan hos os at falde, hin strenge magt omkring och i Vest-Jndien Saa vel til Lands som Vands beteede nyligen Tolf døgners Støberegn falt need af Himlens sluse Bortskyll de Jordens vext med Bæster, Folk och huseVlykken, siunis mig begynder nu sin Seyr Blant os med Sverd och Jld, och der med Vand och Veyr.
Danske Mercurius, 1668-01-01
Polen. Den Tydske Czars Gesandt i Polen sig befinder, Och paa en vig Fred af magt och styrke spinder. Haa fremt som Pohlen nu hans forslag ind vil gaae, Mand vil med hende fast mod Tyrk og Tartar staae. Men hvad er hende best til hvem skal hun sig gifve Hun seer en hver af dem sin egen vild at drifve. Gud trøste den, som har saa raadevild en sag, Och er beladen med saa stemt et naabolag. og (o) 80.
Danske Mercurius, 1668-02-01
Den Danske til den 1. Februari 1668. Danmark. som nu den gamle Tid och Aar var alt til ende, Och Janus loed for os sin ungdoms ansict kiende, Sig voris Kiøbenhafn med fryde-skrald og skud Loed høreliudelig, at takke Fredsens Gud. gyldne Fred, at du fremdeelis i vort Rige Maatævig fæste rood, och aldrig der fra vige. Ogt vor Cimber-glands, som hafver nafn af dig, Ved dig, med al hans æt, maa blomstris prydelig. 2. Mand hafver nylig seet en herlig lægdoms prøfve, Som Borri gjorde paa den ædle Gyldenløve, Der hand til Døden hart var siug og uden raad, Ja med den enne ford sket stoed i Carons baad. Mand hans høyvise Kunst, nest Himlen, maa tilskrifve, At det høy-ædle blood undgick, och blef i lifve. Ney. slig en dapper Helt och dyrbar Rigens Mand Ey maatte gaa saa snart til Dødsens mørke Land. Hvad vil Hippocrates, hvad vil Galeen nu sige, Her Borri med sin Kunst langt høyre veed at stige. Thiber mand hannem tak, oc sær for denne cur, Som efter vor forstand, gick tvert imod Natur. Hvad kand det skade mig, naar siugdoms verk mig knuger Hvad Slags af lægedom Jeg griber til oc bruger. Naar Naar det kunhielper mig? Jeg priser den med skiel, Som kand, med hvad det er, mig læge snart oc vel. verrig. 1. Mand aldrig hafde tænkt, at Svensken fra Frandsosen Begifvit skulde sig. Men der var Vif i moesen. Hand nu med Keyseren sig i forbund har lagt, Oc lofvit hannem hielp til vaar, som mig er sagt. 3. Hand oc nyss slig en pact med Holland loed oprette, At hvo først fanger krig, den anden skal undsette. Det same vil hand och, skal skee med Engelsken Har der och paa strax sendt sit bud til hannem hen Tyskland.
Danske Mercurius, 1668-02-01
1. Den Keyserlige Prinds udi sin ungdoms dage Ved Døden bort er rykt, Forælderne til klage. Men hand aff Portugal vel skulde give stoort, Om hand och maatte saa for Sønne-død gaae soort Fru Magdaleen Sibyll, den dydigste Førstinde, Hvis høye lof endnu hos Dansken staaer til minde, Har och sit lefnetz lob fuldendt til Altenborg: Thi bær Dan Kongen støer, til tegen om sin forgFranckerige. 1. Frandsosen hidsig er, vil høyt hen ud, och drister Paa sin bevæbnit Hær och pending-fulde Kister Vil derfor strax til Felds. Dog Jeg ey kand forstaae, Hvor hand saa tiligen vil Heste-foder faae. 2. Hand nogle Fæstninger vel hafde tænkt at vinde, Ved sidste Vinters hielp; men maatte dog befinde, Ac At saa som Vinteren sig teede lune goed Saa var och Lykken al hans anslag fast imod Om hand her efter nu saa Lykkerig skal blifve, Som i forgangen Aar, det skal os Tiden gifve. Thi det er vist, at den, for hvilken mange maae Sig frycte, den och maae med frygt for mange gaae panien. Af spisen har vor mund kun baren Smag at nyde; Men kraften der af hun til kroppen faaer at yde. Sølf Floden ofver Haf med holden skib og Mand. Er kommen Lykkelig til Cadix under Land, Men naar som heldst mand vil omkostningen beregne, Samt det, som Jeg ey vil med Danske nafn optegne, Mand Nefas kalder det) mand da skal merke snart, At Kongen der af faaer den allermindste part.
Danske Mercurius, 1668-02-01
Engeland.
Danske Mercurius, 1668-02-01
Nu lader Engelsken skinbarligen fornemme, At hand af gandske magt med Spansken i vil stemme De til hver andre sig forbundet hafve fast, Oc lofvet, ud at staae tilfelgis last och brast Holland. 1. Prinds Moritz och Her Wurtz, til Hollands vern oc beste, Krigs magten er betrod; Trods vreed mand dem tør gieste. Om en indbyrdis hielp er gjort med Spansken pact. Thi mand paa Frandsken faaer at gifve nøysom act. 3. Med. Med Engelsken til Hag er og en pact vedtagen, Hvorledis denne Krig skal vorde snart fordragen. Hvo sig af parterne vil der til ey forstaae, Mod den de samtligen med vaaben ville gaae. Til Spir mand ellers vel er dommen vaan at sige, Naar victig splid och tvist er i det Tydske Rige: Men hvad som heldst mand nu til Hag vil legge paa, Det al Europa snart maae nødis ind at gaae Portugal. Her Peder, som i byrd er Kongens fulde Broder, J Riget retter an adskillige u noder; Ja vil och æris som en Portugals Regent, End dog at ingen deert begiær hans Regiment. 2 Tilstoor u-rolighed det gandske Land sig lafver, Heldst nu, sig Kongen self ved eed erklærit hafver, At hand vel lefvit har i skin som Ecte Mand, Men at hans Dronning dog er end i Jomfru stand. Dogtvifler Jeg Hvo kand saa længe tørt brød æde, Naar hand den første dag har prydit Brudgoms sæde; Er hand fuldtagen Mand, hand for sig tager vist. Thi troer Jeg, al den sag er Jesuvitte-list. En liden Kræmer eed mand maatte sact paa fundit, Om Landet kunde Fred och velstand derved vundit. Men skam saa burde dem, som tvinge Konger saa, At de ved u qvems eed, fra Spir oc Krone gaae Polen.
Danske Mercurius, 1668-02-01
En Fred paa tre tten Aar med Rydsen er berammit, Och der paa gifven eed, och Korsee kyssannammiMand haaber inden diss, at vreden Tartar Cham, Som der ved ilde seer, skal fange meen og skam Jtalien. Mand visse kundskab haar, at leyren er opslagen for stercken Candia, och Tyrcken er henddragen, At søge vinterhold. Det gifve Himmelen, At hand i voris Tid ey kommer did igien.
Danske Mercurius, 1668-03-01
Den Danske NE til den 1. Martii 1668. Danmark. ad Jamlings vinter brøed, der hun saa sterck til trengde, Ja snart til Pindsedag sin strenge kuld forlængde, Det har forgangen Glugs och Blidets mildhed bødt, Thi denne vinter saa som vinter-løs var skøt.
Danske Mercurius, 1668-03-01
J denne voris Egn och ellers kaalde Norden Den blide Zephyrus, imod Naturens orden, Før det endnu var Tid, med Jomfru Flora sig Begynt i kiærlighed at parre frydelig. For fjorten dage vel, (om mig ey minde glipper, Vor ædle Dronning self Fioler och Tulipper, Sampt andre Blomster fleer, i deris fulde skick, Vdaf sin urtegaard til første grøde fick. Terlon den Frandske Mand sloeg forse tegn for pande Der hand slig Blomster-kram, i disse Cimber-Lande Saa tidig voxen saae. Det siuntis underligt, At voris Danske Luft och Sool formaaede fligt. Mand deres meening nu snart maatte bifald gifve, Som Himlens stillestand och Jordens omgang skrifve, Och tæncke, Dannemarck sig hafde did flyt hen Hvor sig tilforne fandt Provintz oc Spanien. Mand hendes Majestæt høy Lycke der af spaaede: Gif, Himmel, at och den maa timis hendes Naade: Gif at, som hun nøed først den friske Blomster-pract. Hun och i Floor og pract maae længe staae ved magt. Gif, Himmel, hendes Haand, som først var æfnt at røre De Jomfru-Blomsters vext, i fred maa Spiret føre. Gif, at, som Hun gaf først sin Herre Konning dem, Hun och i vælde maae med hannem blomstre frem 3. Dan Kongen nyligen fik Hjortholms gods i volde, Hvor hand vil stundom Jagt och Lyst-spadseering holde: Vil och, at same Sted sit nafn forandre skal, Och kaldis efterdags af Hannem Fredrichsdal.