Viborger Samler, 1843-03-14
Journ. des Deb. beklager de revolutionaire Ord Lamartines Mund, og er uudtømmelig i sin Lovtale over Guizot. Hvad mig og Oppositionen angaaer," sagde La martine, da er der ikke Talen om et Ministerskifte, men om en Forandring i hele vor Politik, i vort politiske System og den dirigerende Tanke. Det System, som i samfulde 7 Aar har ledet vore udenrigske Anliggender, synes mig baseret paa to Vildfarelser, paa en dobbelt Misforstaaelse, med hvis Vedbliven den største Fare kunde være forenet. Man har bibragt Landet Mistillid, til sig selv, og Udlandet Mistillid til os; man har i vore egne Øine forestillet os som et Folk, der stedse er beredt til at oversvømme Verden med nye Forviklinger og propagandiske Rænker. Paa den anden Side har man i Frankerig skildret de Magter, som overholde den politiske Ligevægt, som et Forbund, der bestandig er tilbøieligt til at gjøre os enhver politisk legitim Stilling stridig. - Det er den dobbelte Feil, man har begaaet. Julirevolutionen havde dog vidst at iagttage sine Skranker; Casimin Perrier forstod at opretholde vor udenlandske Politiks Værdighed, Maadehold og Regjeringskraft. For at bevise at det ingenlunde er Europas Hensigt at bringe en ny Pillnitzercoalition istand imod Frankerig, behøver man kun nøiere at betragte de flere store Magter, der overholde Ligevægten ligeoverfor Frankerig, nemlig Magterne Rusland, Østerrig, Preussen og England. Vel havde Rusland Grund til at frygte for at Jdeerne fra 1830 kunde trænge ind i Polen og det mægtige Keiserdomme: men Rusland har kunnet berolige sig. Den franske Tribunes, Pressens og Valgactens Friheder taale ingen Anvendelse paa Ruslands store Befolkning. Et Frankerig var nødvendigt for Rusland, – et stort, mægtigt Frankerig, for at dette – naar det var nødvendigt - kunde indvirke snart paa Tydskland, snart paa England, og give Rusland fri Spillerum til at udøve sin Jndflydelse i Asien. Hvad Østerrig angaaer, saa havde det samme Grund til Frygt for sine italienske Besiddelser. Men ogsaa her tjente Frankerig som Modvægt, ogsaa her udøvede Frankerig en velgjørende Jndflydelse; Østerrig indsaae meget vel sin eritiske Forfatning, naar det ikke vilde støtte sig paa Frankerig; kun ved Frankerigs Bistand behøvede det ikke at frygte for Ruslands om sig gribende Tilvæxt. En anden Grund for Østerrig til ikke at staae paa en spændt Fod med Frankerig laae i Preussens Stræben efter Magt og Udvidelse. Preussens Magt er en Seiersimprovisation; - en machiavelistisk Spire, som den store Frederiks snilde og formastelige Aand har nedlagt i Tydsklands Hjerte, – en Spire, der er skudt mægtig i Veiret, der udfolder sig Dag for Dag meere og mere. Vi have at befrygte, at en Magt, der saa vel paa Kortet som i Diplomatiken staaer paa en vis Maade ligesom Ruslands Avantgarde, pludselig vorder Odden af Ruslands Sværd, der er vendt imod Frankerig. Preussen tynger for stærkt paa Rhinen. Preussen er vor første Valplads imod Norden. Betænk De dette, og hav et vaagent Øie med denne nye Magt. - Men ogsaa Preussen, behøver Frankerig. Hiin Stat assimilerer sig mere og mere med Tydskland. Preussen behøver Frankerig for ikke at svæve i Frygt for Østerrig; Preussen behøver Frankerig imod den russiske Colos's Omsiggriben. Naar Frankerig er ydmygget og tilintetgjort, vil Preussen vorde en Vasalstat af Østerrig eller Rusland." – Hvad England angik, berørte Lamartine de heftigste, meest rørende og farlige Følelser, som Ordet formaaer at berøre. Forholdt det sig virkelig saa, at Frankerig og England ikke kunde leve sammen paa Havet? Det var naturligt, at England som Continental- Handels- Sø- og industriel Magt var iversyg paa Medbeilere, – ja at det endog vilde tillade sig Undertrykkelser imod Frankerig, dersom man taalte saadant. Men netop som Continentalmagt trængte England til de store Continentalmagters Ligevægt. England maatte det være magtpaaliggende at forhindre at Continentet kom under eet Scepter; thi den Magt, som maatte beherske Continentet, maatte søge at fordrive England fra Fastlandet. England behøvede Frankerig for at kunne modstræbe en anden Magts Jndflydelse i Asien. - Men der udfordredes en kraftfuldere Regjering end den nuværende for at bringe istand en Alliance imellem England og Frankerig. - For nærværende Tid gaves derimellem disse 2 Riger kun to Berøringspuncter, nemlig Orienten og Spanien. J Orienten havde England ikke villet svække Frankerigs Anseelse; han - Taleren - havde med egne Øine seet de Depescher, hvori den engelske Regiering foreslog den franske at forene de to Nationers Flaader for at seile imod Constantinopel, og for der at tilintetgjøre den moscovitiske Jndflydelse. Dette havde man afslaaet. Frankerigs Optagelse i Qvadrupelalliancen (England, Frankerig, Spanien og Portugal) viste, at det ei laae i Englands Plan at tilintetgjøre den franske Jndflydelse i Spanien. Hvilken var vel Frankerigs nyeste Politik med Hensyn til Spanien. – Udrette Lidet, temporisere, vente og paa ny knytte Underhandlinger, naar det var muligt!" (Guizot: Det har jeg ikke sagt!) Det er i Grunden ligegyldigt om disse Ord ere udtalte eller ikke den franske Regjerings Handlinger ere den bedste Commentar. Med Hensyn til Spanien havde man ikke fulgt nogen Nationalpolitik. Cabinettet nolede; Ministeriet manglede Energie! – Og medens Frankerig bestræber sig for at opretholde Status qvo-Systemet, søger Rusland ved at underkaste sig Caucasus at trænge ind i Asien, erholder Rusland større Jndflydelse paa de Græsk-Slaviske-Folkestammer, rykker Rusland Constantinopel nærmere, indtil det der opslaaer sin Leir. Østerrig udvider sin Jndflydelse i Jtalien og Grækenland; Preussen forstærker sig i Middelpunctet af Tydskland, og England, ei skrækket ved øieblikkelige Uheld, aabner i China ved Kanonskud et nyt Marked af 400 Mill. Consumenter, for dets uhyre Production. Og her - i Frankerig - strides man endnu om under hvis Styrelse Landet endnu vil tabe Mere af sin Magt og Jndflydelse. Denne Tilstand er utaalelig for enhver Fædrelands Ven; Uvillie hersker og yttrer sig høit iblandt hele Folket. Overalt opkaster man det Spørgsmaal, om man da nu - fordi Frankerig engang var stort, maaskee altfor stort, fordi det udæskede til Kamp - skal med Rolighed finde sig i enhver Admyggelse. Men om endog hiin Glorie var en Forbrydelse, saa har man bødet nok for den. Desaarsag turde Regjeringen ikke sove længere, ikke længere foragte Folkets Lidenskaber og Vrede, bag hvilke ofte den reneste Fædrelandskjærlighed gløder. Ogsaa Taleren ønskede Freden; men netop for Fredens Opretholdelse var Jntet farligere end at fortsætte det hidtil fulgte System, der netop giver det herskende Dynasties Modstandere Vaaben ihænde til at styrte det. Vil man give Dynastiet Varighed, da maa man nationalisere det. Fortidens store Rigers Historie viser, at man maa give Frankerig en fast ledende Tanke, et bestemt politiske System, istedet for, saaledes som hidtil, stedse at opgive i det afgjørende Moment det hidtil fulgte System, hvorved Landet mere og meere isoleres og omsider enten nødes til at finde sig i enhver Beskæmmelse, eller til med Fortvivlelsens hele Kraft at styrte sig i den meest haabløse Kamp. Gid at derfor snart den Mand maatte fremstaae, der i denne Henseende kunde bevirke en fuldkommen Forandring af Forholdene, Ved at oprette de Feil, der ere begangne i de sidste Aar, vilde man være mere end hvad Richelien, hvad Napoleon var for Frankerig! "Her, saaledes sluttede Taleren, der er intet andet Middel muligt: enten maa Frankerig ophøre at være Frankerig, eller og maae J ophøre at regiere Frankerig!" 4 Lang Tanshed fulgte efter denne Tale, omsider besteg Guizot Talerstolen. Han søgte at forsvare det hidtil fulgte System, og dvællede især ved England og Spanien. Enig var han med Lamartine i eet Punct, nemlig: at England og Frankerig vare to Lande, der af flere Grunde vare opfordrede til at indgaae en Alliance. Han ansaae sig for lykkelig ved at finde en Leilighed til at kunne svare paa de for Frankerig saa venskabelige Følelser, der vare yttrede i det engelske Parlement; men den gode Forstaaelse kunde kun opretholdes, naar man fra begge Sider lagde samme Maadehold og gode Villie for Dagen. Ministerens Forsvarstale gik fornemmelig ud paa at forsvare den i Spanien fulgte Politik. Til Slutningen fordrede Ministeren, at man ikke længere maatte angribe Aarsagen (Kongen) til denne foregivne politiske Fornedrelse; fra Washington til Calcutta hørte man, at ingensinde havde en Konge viist større Hengivelse for sit Fædreland end denne Konge, hvis Person ligesom havde tjent til en Skive for Snigmordere, og som desuagtet havde udsendt sine Sønner til alle Verdensegne for at opretholde det franske Navns Glorie. Dette maatte man erkjende, og ikke være utaknemmelig imod hans Regjering.