Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-01-07
Aarhuus, den 3die Januari. Afvigte Aars tvende sidste Nætter havdes her en Storm saadet rystede i Husene. Aaen, som løber gjennem Byen, traadte saa høit over sine Bredder at den paa et par Steder, hvor dog Bolværket er temmelig høit, truede med at strømme ind i Husene; næsten daglig har vi endnu Regnveir. - Her i Raadstuearresten sidder for Tiden en Bondepige fra Brabrand som sigtes for at have dræbt sit i Dølgsmaal fødte Foster. - Aarets sidste Aften festligholdtes her som ifior ved offentlig Gudstieneste i Domkirken, der bivaantes af henved 3,000 Mennesker, den kolossalske Kirke med sin Belysning, den veludførte skjønne Cantate, Talerens hjertelige Foredrag og Talens kraftfulde Jndhold, - Alt, opvakte de høitideligste Følelser, der ogsaa sporedes af den overalt herskende Orden og Stilhed. Endnu vilde det for Øiet have været skjønnere, hvis Choret havde været noget mere oplyst; Skibet foran samme med dets mange Lamper afgav et skjønt Syn. (Aarhuus Av.) Viborg, d. 28 Decbr. 1816. J Søndags gav den tolvaarige Jomfru Braase en Fortepiano-Concert paa Privattheatret, her i Viborg. Hun spillede en temmelig konstfuld og indviklet Concert i J dur af Viotti – i hvis Adagio især en dristig og elegant Cadence paa en behagelig Maade overraskede mig, nogle ret nydelige kraftfulde Variationer paa et deligt Theema af Gabler, og en Concert i dur af Dussek, i hans sædvanlige indtagende Maneer. Efter min Mening bestaaer Jfr. Braases Fortjeneste lisær i Fingerfærdighed, som hun bedst havde Leilighed at vise i Variationerne, et temmelig eract Foredrag, og i en for hendes Alder priselig Delicatesse, hvormed hun veed at nuancere sit Spil, og hvori hun ogsaa understøttedes af det meget gode Jnstrument; dog forekom hendes Triller mig ikke snelle og runde nok. (Viborg Samler.)Hr. Kammerraad Just har i Viborger Samler af 2den Januari fremsat følgende bemærkninger, i Anledning af Hr. Secretair Trydes nylig her udkomne Skrivt om Danmarks Folkemængde: "Hr. Secretair Tryde har udgivet sine bemærkninger over Danmarks Folkemængde efter Cromme og Malthus, og foreslaaet, i Anledning af, at Ægteskaberne ere alt for hyppige, at skille Landet ved en Deel af Befolkningen, og sende dem som Colonister til Nikobar-Øcknie m. m. Da denne Udtømmelse dog, med Reiseomkostninger og de første Fornødenheder, ville koste 900,000 Specier, som han tvivler om Statsessen kunde taale at undvære, saa stoler han i saa Fald og endeel paa det Asiatiske Compagnie. Man maatte vel spørge: Har da Danmark en saa overhaands Folkemængde, at den behøver saaledes at expatriere sin Arbeidsclasse, og har den intet udyrket Land at sætte dem som Colonister paa Hvad det første Spørgsmaal angaaer, da er det velvist, at Ægteskaber blandt Arbeidsclassen og Almuen særdeles meget tiltog i den senere Tid; derfra maa man og hidlede den Vanskelighed, det nu ofte har, at faae Tjenestepiger, da de enten ere gifte eller sidde, som det kaldes, paa deres egen Haand, i Vente snart at blive det. - Men Grunden var vel den, at den megen Handel og Nøre i Handelsfaget, der opstod under Krigen, skabte mange nye Udsigter og mange ofte siden mislykkede Handlende, og Haandværkere, der, stolende paa Tidernes Tegn, troede, at det var nok til at være Huusfader, at have en Kone og 2 Hænder – men, Erfaring har lært, at den Handlende har maattet gribe andre Midler for at leve, og naar Haandværkeren fik Stuen han leiede fuld af Børn, har han ofte fortrydt for Hastværk med at gifte sig. Lad nu, som rigtigt, Folkemængden, og være en Følge af Krigen i det Land, hvor ikke mange Tusende faldt i Kampen, da Folkeformerelsen og Folkeudryddelsen temmelig jevnt følges med Hærene; saa maa man vel og kunne antage, at den moderlige Natur og dens styrende Væsen har sine Hensigter med Slægternes Forøgelse eller Aftagen, og altsaa er det egentlig Konsten, at beskjæftige de flere Statsborgere, paa det de kunne alle leve. - Hertil er Arbeidsomhed og Haandgierninger og fremfor alt Jorddyrkning, allerbedste skikket. Enhver der kjender Danmark store Provinds Jylland, og vel og Dele af de andre gielder dette om, maa dog tilstaae, at de Specier man vilde anvende til Koloniers Anlæg paa Ostindiens Ber, langt bedre kunde blive i Landet og anvendes paa at faae de mange af god Jordbund bestaaende Heder, Fælledkjære og Moser, i Jylland, ret opdyrkede og til Agerbrug anvendte. - Jkke mener jeg kostbare og i Tidens Længde mislykkede Skovanlæg, paa en Jordbund som Ahlhedens (thi havde Colonisterne der kuns Enge, eller havde de i det mindste havt nok af de mange Tønder Land Overdrev, der ligge i Tuer hele Landet over, da viser Erfaring, at Agerbruget dog kan føde dem).- Men lad Naaleskovene anlægges paa de andre Heder hvor ingen Ahl er, lad Moser og Kjære udgraves og beplantes med Piil, lad Tørve bunden ei ødes, men anvendes til Æltetørv, lad de store Heder, som vore Forfædre synlig nok have brugt til Agerland, atter komme under Ploven, lad de Fattige, som kunde arbeide, faae et Stykke Jord at dyrke, lad dem og faae Understøttelse af Redskaber og til Bygning, og man vil see det nok betaler sig, og gjør Overfarten til Nikobarøerne unødvendigt. - Jeg har endnu ikke nævned Fiskerierne i Danmark. Hvilket Udbytte kunde disse ikke give Kystboerne, naar kyndige Folk dertil ansattes. Det Land, der har Land- og Søemagt, kan i Fredstid altid give dem nyttige Bestillinger. 4 1/2 Landfolket kan anlægge Kanaler, udgrave Moser og Kjære, forbedre Veiene. - Søefolket er bedst skikket til at fiske. - Hvilken Rigdom ligger ikke urørt og unyttet ved vore Kyster paa Havbunden, hvor man ikke fisker, Danmark har vist nok af Naturen faaet en god Faddergave i got Agerland og udbredte Havkyster. Ville man kun opdyrke Landet og kaste Garnene ud. - Naar Hampsæden dreves i det store, kunde Fiskegarnens ikke blive saa dyre. – Naar Hørren endnu mere avledes, havde vore Qvinder i den og Ulden Anledning nok til Vinterarbeide og Overflødighed at klæde sig i. - Lad os bruge det vi har og ikke vente Guld af Luften for at kjøbe Krammen udenlands fra. Den Tid kan vel endnu komme, da Lyngen vil blive ligesaa sjelden her som i de andre Provindser, da vore Pileskove og Birke- og Naaleskove kunde vise os Efterligningen af de nu snart borteblevne Skove, da Moser behandles saa, at de kunde give Efterslægten noget Brændsel og Kjærene udtørres og forbedres til Høbund, Klever og Hørsæd. At forbyde Ægteskaber blandt Uformuende, synes Staten at have Ret til, især hvor Agerbrug ei kan sikkre en Familie Livsopholdet; thi unyttige Dagdrivere i Kjøbstæderne burde aldrig tillades Givtermaal. - Smaaehandlerne og Høkere og Brændeviinskjænkere, disse Vandbier for sandKjøbstædhandel og Moralitet, burde vist nok, saameget mueligt indskrænkes. - Professionisten tilholdes at levere Arbeidet for en med Tiderne stemmende Betaling, ligesaavel som Bagere og Slagtere i store Stæder. - Men skulle enten NikobarØerne eller andre danske Øer have nogen Befolkning fra Moderlandet, da burde, efter min Mening, dertil fortrinlig vælges de paa lang Tid i Tugt- og Tvangshusene inddømte Forbrydere og med dem kunde med stor Føie følge Landets talrige Flokke af Rakkere og Natmændsfolk, der nu sees vanke om uden Bestilling, siden de have mistet en stor Deel af Hesteslagteriet. - Parcelleringen, som Forfatteren og vil have afskaffet, kan paa mange Stæder være og er virkelig drevet for vidt. Hvor Jorderne ere gode, ere Smaastumper, blevne kjøbte for at boesætte sig paa; men Erfaringen viser, at skulle de ernære sig, da blev det paa de større Lodseieres Bekostning, fordi Parcellisten ei kan holde Heste og, Stude, som dog Ahlhedens Kolonister i mange Aar har beviist at være got skikkede til Agerdyrkning, ei er Mode. Vil Parcellisten derimod gjøre sin Jord for endeel til Have, spise Kaalrabi, Kartofler, Gulerødder, Kaal o. d. og fede sine Kreature dermed, og anlægge en Frugthave, saa mener jeg han kan got hielpe sig med en liden Lod og holde et pr. Stude til Driv ten. Nogle Æbletræer og sorte Bondekirsebærtræer, kan enhver Have frembringe. At det betaler sig got, viser her i Jylland Landsbyen Løvskal i Middelsom Herred, der aarlig sælger for nogle hundrede Daler sorte Kirsebær og Østerboerne, der afhænde aarlig mange Læs Æble. At man kan leve af Grønt og Rødder og derved spare meget Brød og Suul, lærer Holstenerne, Tydskerne og andre Lande os. At man kan grave og slide og slæbe uden at have Livet fuldt af Meel= eller Gryn Grød, vise Grøvtekasterne os, som komme herind fra Holsteen og Lybek. Ja, Mennesket kan meget, naar det kun vil og er nødt dertil. Blive de vidtløftige Heder i Aalborg, Viborg og Ribe Stifter og Slesvig eengang opdyrkede, og behøver Folkemængden det, da formener jeg, at Husene maatte anlægges efter en vis Plan, saa at en Hedelod blev imellem hvert Huus for Markfredens Skyld, og det til Dyrkning bestemte rundt om Huset. - J Enge (hvortil Moradser og Fælled kjære maatte omdannes) blev vist nok Lodderne smaae, men ved at gjøde dem med Tørveaske naar de ere befriede for Vand, give de og firedobbelt Høe mod en Bonde-Eng nu.