Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-08-10
J det gamle Monarkie kom det nationale Element lidet eller slet ikke i Betragtning. Kunsterne, fremslæbende sig i Vedtægtens og Routinens Bane, toge deres Forbilleder kun fra Salonerne og Paladserne; derfor en indskrænket og conventionel Natur, at characteristisk Sandhed forsvandt for den kongelige Etiquettes Eensformighed. Digtekunsten var ene og alene en Tidsfordriv for Hoffet, et Anliggende for Akademiet; den havde glemt sit Kald, at tjene Folkets Tro og de nationale Sæder til Echo. Hvad er skeet siden 1789, Kongedømmet, som kun havde viist sig omgivet af Ærefrygt og blændende Glands, saae sig tvunget til at gaae i Fængsel og bestige Skafottet. Revolutionens Bøddeløre har paa den ene Side nedslaaet det, som herskede, paa den anden hævet det, som krøb paa Jorden. Alle Tinder, alle Grundvolde af den selskabelige Bygning bleve rykkede ud af deres Forbindelser. Folkets Lidenskaber brøde voldsomt ud, og undertiden med modbydelig Brutali, tet. Det menneskelige Hjerte aabnede sig i sine hemmeligste Folder, Forbrydelsen skred frem med opløftet Hoved. Ordene, som ere Tankens Jnd klædning, vare ofte, ligesom denne, energiske i deres Nøgenhed, ja endog deres Lavhed indeholder noget Sandt. Forandringen af Sagen og dens Grund har nødvendigviis maattet gaae over i Formen, og Sproget har modificeret sig tilligemed vore Sæder, udvidet sig tilligemed vore Fornødenheder. Naar og da dette er saaledes, har da Literaturen ikke nye Typer at studere, Kan den vel endnu, efter saa megen Forstyrrelse og Ulykke, være spøgefuld og letfærdig, Vil den, efter at have indaandet Liiglugt, endnu gotte sig ved Rosenduft, Tager den ikke snarere sin Retning til Melancholie og til Alvor, piint, som den er, af en mægtig Trang til stærke og dybe Bevægelser, Revolutionen har afsløret saa mange Sandheder, at Literaturen ikke meer kan lyve en ny Natur har udviklet sig i dens Paasyn, denne er det Forbillede, som den maa copiere. Det er snarere Nationer end Kongerne og de Store, snarere Almindelighederne end Undtagelserne, som den er kaldet til, i Fremtiden at repræsentere. Naar den altsaa understøttes og befordres ved Lidenskabernes og Sprogets frimodige Energie, saa skeer det ligeledes ved de Jdeer om borgerlig og politisk Frihed, som ere en ædel og stolt Beggeistring saa gunstige. Kan den nu ikke dristigen afhandle en Mængde af Gjenstande, som den forhen maatte negte sig, eller som den kun behandlede med Hensyn, der stedse ere stridende mod Kunstens Virkninger: Udviklingen i Videnskaberne Opdagelserne i Industrien, lykkelige Resultater af Friheden, aabne de den ikke en udvidet Løbebane, Oplysnings og Kundskabers Udbredelse, frembragt ved Formuens ligere Fordeling; det sædelige Livs Forbedring, oprunden af det intellectuelle Livs større Fuldkommenhed; Talerstolenes Discussioner, som hver Dag meer adsprede den gamle Diplomatiks Dunkelhed – paalægger alt dette den ikke en Forpligtelse til at stræbe efter et Maal af klar og almindelig Nyttighed, Troer man, at det oftere Syn af Lidenskaberne og Charactererne, kæmpende aabent og med Øie i Øie mod hverandre, ej skulde være den et praktisk Studium af det menneskelige Hjerte, Jdet Revolutionen skabte en Verden af nye Jdeer, har den da ikke kastet en umaalelig Kløft mellem Fortid og Fremtid,