Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-04-07
Det kan ikke være Forsamlingens Mening, at Danmark skulde afbryde al Forbindelse med fremmede Magter; den kan ikke nære den Tanke, at Flaaden, hvormed Nationen forbinder saa stolte Minder og Forfædres Bedrifter, skulde tilintetgjøres, den kan ikke ønske, at Landet af Mangel paa Værn skulde stilles blot for fjendtligt Overfald, den kan ikke ville, at Bygninger, der ere opførte med store Bekostninger, ikke skulde vedligeholdes; og den kan ikke tilraade, at Staten skulde vise sig utaknemmelig imod de Embedsmænd, der have opoffret sig til dens Tjeneste; men de betydelige Summer, som medgaae til Statshuusholdningen lade den nære det Haab, at et strengere Besparelses=System kan vorde gjennemført, uden derved at opoffre betydelige Stats=Jnteresser. - D. M. vil ikke unaadigen optage, at Stændernes Forsamling i dette høist vigtige Anliggende tillader sig Hjertets tillidsfulde Sprog, og ligesom D. M. i Alt hvad der angik Landets Vel, stedse har været den Første til at handle, saaledes vover Forsamlingen ogsaa først at henlede D. M. Opmærksomhed paa de Summer, som i forbemeldte Aktstykke ere anførte, for dermed at bestride de i Forbindelse med Hofhusholdningen staaende Gjenstande, saasom Hof= og Stald=Etaten &c. Den store Tarvelighed, den for et kgl. Hof sjeldne Simpelhed, hvormed Kongehuset lever, havde foranlediget den Tro, at disse Udgifter ikke vare betydelige; men seer man hen til deres Størrelse maa dette lede til at antage, at Besparelser vil kunne finde Sted. Forsamlingen erkjender det nødvendigt, at der holdes Ministre ved adskillige udenlandske Hoffer, den anseer det nødvendigt at disse Mænd aflægges efter en anden Maalestok end den, der gielder for de i Landet boende Embedsmænd, men den kan ikke tilbageholde den Yttring, at der uden Tvivl holdes Ministre og diplomatiske Agenter i Lande, med hvilke Danmark faa Berørelser ei synes at fordre det, og at der ved flere Hoffer holdes Diplomater af høiere Rang, hvor ikkun Diplomater af en underordnet Rang ere fornødne. – Man erkjender, at det er af Vigtighed for Landets Handel, at Danmark har Kolonialbesiddelser; men man troer ikke, at den Fordeel Handelen ved disse erholder, kan erstatte saa betydelige Tab, som Besiddelserne i Afrika og Ostindien medføre for Finantserne, og man troer, at Jndtægter og Udgifter, med Hensyn til de vestindiske Øer, ikke staae i et passende Forhold til hinanden. – Det erkjendes, at Landets Forsvar udfordrer, at en Armee holdes, og at denne øves i Brugen af Vaaben, det erkjendes, at Armeens Officerer ere endog knappere aflagte, end man billigen kan giøre Fordring paa; men man troer tillige, at Armeen er større end Danmarer Stilling udfordrer, og at ogsaa med Hensyn hertil betydelige Besparelser kunne finde Sted. Forsamlingen erkjender Nødvendigheden af et Søværn; men det forekommer den, som om de dertil medgaaende Summer staae i Misforhold til Landets Kræfter. Man erkjender det store og retlige Krav paa Forsørgelse, som Embedsmænd og disses Familier have; men man tør ikke undlade at henvende D. M. Opmærksomhed paa, at maaskee Man ge nyde Gratialer, som ikke trænge dertil, Mange nyde større Pensioner end nødvendigt for at tilfredsstille deres retlige Fordringer. Forsamlingen erkjender det Gavnlige i, at der er tillagt enkelte Jndretninger det Fornødne for at Øiemedet med disse kan opnaaes, men betvivler Rigtigheden af, at der til lægges de enkelte Jndretninger saa store Jndtægter, at disse derved see sig istand til at oplægge Capitaler, og dette saa meget mere, som en sørgelig Erfaring har lært, hvor høist usikker saadanne Capitaler blive opbevarede. Paa en Tid, da Finantsernes Tilstand er mislig, og Folket har Vanskelighed ved at bære de Byrder som Nødvendigheden kræver, maa den end mere betvivle Rigtigheden at dette System. Forsamlingen skal imidlertid ikke trætte D. M. med at omtale, hvorledes Besparelserne kunne iværksættes, og det saa meget mindre, som den ikke er i Besiddelse af de Oplysninger, der vilde være fornødne for at kunne gjøre dette med den nødvendige Kundskab; og den skal derfor indskrænke sig til allerunderdanigst at bede D. M. om at lade denne Sag blive underkastet den nøieste og alvorligste Undersøgelse. Dette vilde, efter Forsamlingens Formening, skee paa den hensigtsmæssigste og for det Heles Vel meest betryggende Maade, naar det maatte behage D. M. allernaadigst at nedsætte en Commission til at undersøge og gjøre Forslag til saadanne Besparelser, ved hvilke Ligevægt mellem Statens Jndtægter og Udgifter kunde tilveiebringes, og af hvilken en Plan maatte udarbeides, der paa D. M. allerhøieste Approbation kunde lægges til Grund for Statens Huusholdning og Gieldens Afbetaling. Det vigtige Hverv, der blev denne Commission anbetroet, synes hos dens Medlemmer at kræve mange og forskjellige Kundskaber, ligesom det og synes nødvendigt, at de forskjellige Jnteresser erholde Leilighed til at udtale sig. Fors, maa derfor ansee det for saare ønskeligt, at foruden saadanne Mænd, som staae i D. M. umiddelbare Tjeneste, og hos Medvirkning er nødvendig til Øiemedets Opnaaelse, ogsaa andre af D. M. Undersaatter, der af andre Veie have erhvervet sig Kundskaber, og Dygtighed, allernaadigst maatte vorde udnævnte til at tage Sæde i denne Commission. Jdet man vover at frembær dette Ønske, skylder man derhos at erklære, at det ikke er fremstaaet af nogensomhelst Mistillid til Embedsmændenes Redelighed eller Dygtighed, men allene af de ovenanførte Betragtninger, i Forbindelse med, at Embedsmændene ikke sjeldent holde det for Pligt, specielt at paasee den Jndretning Tarv, der henligger under deres Administration, og saale des ere tilbøielige til at holde fast ved de nu antagne Principer, der meget ofte skylde dem deres Tilværelse, (fortsættes.