Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-11-01
Ogsaa paa Hoftheatret blev vor Dronnings Fødselsdag høitideligholdt ved et nyt National stykke – Anna Colbiørnsen – og en Epilog begge af Hr. Prof. Rahbek. Da jeg ikke har havt Leilighed til at overvære Forestillingen, og heller endnu ikke har hørt nogen Dom om Stykket, saa kan jeg ikke tale noget derom. Jeg kan ikke bedre sige Dem mine Tanker om Nationalstykker end ved at anføre Hr. Professor Engelstofts herlige Jdeer derom i hans Bog om Nationalopdragelsen. De stemme saa ganske med mine Følelser, at de ikke kunde ønske dem en kraftigere og bedre Tolk. Med Nationalhøitider, siger han, staae Nationalskuespil i umiddelbar Forbindelse. Til disse er først et National æmne aldeles nødvendigt, det vilde ellers være en Modsigelse i Navnet selv. Og da de især ere bestemte til at opføres paa og i Anledning af Nationalfester, hvo skulde da her vises Borgeren uden hans egne Fædre, hans egne Landsmænd, Ethvert fremmed Stof, var det end i sig selv nok saa skjønt og frugtbart, maatte paa dette Sted blive uhensigtsmæssigt. Alexander og Cato, Julius Cæsar og Wilhelm Tell, Henrich den Fjerde og Pigen af Orleans, er Skandinaverne, som saadan, uvedkommende. Saa fattig er ikke heller noget Lands Historie, at den jo skulde eie Handlinger og Begivenheder nok, værdige at benyttes af Skuepladsen og skikkede til ved nationale Anledninger at gjøre en ligesaa stærk som ønskelig Virkning, Er allerede den simple Fortælling istand til at røre Gemytterne, hvad formaaer da ikke Melpomenes, fortryllende Jndklædning? – Men selv Nationalstoffer maa vælges med Skjønsomhed, og opmærksomt Hensyn paa Tid og Sted. Einar Tambeskjelver vilde afgive et ligesaa upassende Stof til et Høitids-Skuespil i Anledning af Dannemark og Norges evige Forening, som Valdemarden Andens Fangenskab til et i Anledning af Kongens Fødselsdag. – Et dette Slags Skuespil hidtil benyttet som der kunde og burde Harman tilstrækkeligen indseet, hvilken moralsk Fordeel, man kunde drage af vel valgte og til passende Leiligheder anvendte Nationalstykker, Eller har man ikke miskjendt samme i den Grad, at man endog ved de meest nationale Høitideligheder sædvanlig har opført Skuespil, der end ikke stod i den fjerneste Forbindelse med Festens Anledning, hvis de kun ikke contrasterede dermed eller vare Parodier derover. Vist nok høre saadanne Nationalskuespil, naar de skulle opfylde alle Fordringer, ikke til de lette Arbeider og maaskee lykkes de kun faa. Jmidlertid viser alle Nationers Historie, at det aldrig mangler paa slige Aandsproducter, hvor opmuntrende Anledninger ikke savnes."Men een af de første Betingelser ved et Nationalskuespil er, at det ikke bør avle eller nære Nationalhad. Nationalhad er et Ukrud, som man ikke behøver at saae, der gives tusinde Leiligheder, hvor det saaer sig selv. Har det eengang rodfæstet sig, vil man aldrig kunne udrydde det mere. Det skyder frodigen op igjen som Nelder, naar man vel troer at have kapper det. Mænd anstaaer det at kjæmpe med Sværd, ikke med Ord. Gustav den Tredie vil aldrig kunne forsvare for Guds Domstoel, at han endog midt i Fredens Dage lod opføre Gustav Vasaa denne Sæd til bittert Nationalhad mellem Dannemark og Sverrig. Nationalskuespil skulle forevige store Nationaldyder, men aldrig paa andre Nationers Bekostning. Midt under Følelsen af de største Nationalkrænkelser, der opfordre til blodig Hevn, bør Nationer, som Nation betragtede, være os hellige; thi det bliver altid dog kun en Generation, et Ministerium, en Konge, der har fornærmet of Med Rette kalder den værdige Forfatter af Bogen om Nationalopdragelsen Kongens Fødselsdag vor eneste Nationalfest. Men selv denne Fest har i de senere Aar, maaskee af en iøvrigt viis og ædel Oeconomie, tabt meget af sin gamle Glands og Høitidelighed. Den Skik, at der hvert Aar i Anledning af Kongens Fødselsdag, gaves et offentligt Bal, var en god og herlig Skik, hvor meget den end af visse Mennesker blev misbrugt. Med hvilken Henrykkelse saae her ikke Fædrenelandsvennen to Rigers Fader glæde sig midt i Kredsen af sine Børn, Hvor meget bidrager ikke en saa Kongelig Familiefest, en saa ædel Popularitet til at knytte Undersaatterne med de uopløseligste Baand til Tronen, Frederik den Sjette vil skjænke os de Fester tilbage, hvor han, liig hans høie Forfædre, kan være Øievidne til den Enthusiasme, der besieler et Folk, som fra de ældste Tider har sat sin største Stolthed og Lykke i at elske sin Konge og sit Fødeland. De spørger, om Gaaseseiden er tilende og hvor der egentlig har vundet Palmen, De finder det besynderligt, at saa ubetydelig en Gjenstand kan sysselsætte saa mange Penne. Saa ubetydelig, som denne Gjenstand forekommer Dem, min Ven, og maaskee mange af vore Medborgere, saa vigtig er den i mine Øine. Det er en sand Lykke, at vore umælende Medskabningers Sag ved saadan en Leilighed kan bringes paa Bane, og at menig Mand, som Smiths Bog om Pligterne mod Dyrene og andre Skrifter af den Natur saa høist sjelden falde i Hænderne, her gjøres opmærksom paa Pligter, der alt for skjændigen trædes med Fødderne. Endog blot fra den Synspunct betragtet er denne Feide een af de vigtigste i vor Litteratur, værdig de Menneskevenner, der her fremtræde som Dyrenes varmeste Talsmænd. Sandt, kun alt for sandt er det, hvad adskillige af den levende Gaasepluknings Forfægtere have paastaaet, at den grusomme Skik at plukke levende Gjæs fire Gange om Aaret, ikke allene er almindelig i hele Tydskland, men endog i vort Holsteen. J de fleste Tydske occonomiske Skrifter tilraades ogsaa denne Plukningsmaade. Men kan Grusomhed undskyldes med dens Almindelighed, eller Umenneskelighed med Umenneskelighed, Naar dette kunde antages, maatte de Vilde i Nordamerica ogsaa ret godt kunne retfærdiggjøre den Skik, at scalpere deres Krigsfanger; thi de ville med utallige Exempler kunne godtgjøre, at mange af deres Naboer gjøre det samme. Det kommer ved dette Slags Gaaseplukning ikke an paa, i hvor mange Lande den er brugelig, Spørgsmaalet er her kun, hvad Ret har man dertil." Om ogsaa hele Europa handler barbarisk, bør derfor vi følge dets Fodspor, At Fjerene af sig selv falde af, naar man ikke plukker dem, er en elendig Grund. De Fjer, som Naturen lader falde af, er modne dertil; de, som Mennesket river af, kunne ligesaa godt sidde faste som løse. Desuden giver en Tjenestepige, som denne barbariske Forretning overlades til, sig vel neppe Tid til, nøie at undersøge, hvilken Fjer der sidder fast eller løs, men hun plukker løst og fast, ligesom det falder. Retfærdige Gud! Er vort Tyende da ikke grusomt nok mod Dyrene, skal man endog opfordre det dertil og bestyrke det deri, (Fortsættes.) En mørk Tale. Ved Hedegaard, Justitsraad. Af det saa store Legeme jeg er Et Lem; men til mit Navn jeg ikke altid svarer, Du stedse ei den Samme i mig seer, Thi snart med Dit og snart med Dat jeg farer. Nu Skytter, Tyrker, Munke, gamle Jøder, Amagerpiger, Skorsteensfeiere, Husarer, Kukkenbagere, Og nydelige Petitmaitere, Med kjelne Nønner, plumpe Vægtere, Og smukke stygge Visekjerlinger. Og Herremand, som sig til Bonde giør, Dog, hvo kan nævne alt, Du hos mig møder Ved Nattetid; Og nu allons changen, man byder mig, Jeg Verdens Laster, Feil og Fis skal vise dig, Samt Ruskumssnus af Elskovs Daarlighed, At Du forbedret blive kan derved Sce nu, Courage, vendes jeg omkring, Moralen glemmes, og man monne vise Saa farligt Gyngerie, saa høje Spring, At hver maa Gyngeren og Springemanden prise. Og nu jeg gjæstet bleer af fremmed Mand, Der med Physik og Tryllerie, Opvarter Dig, naar, bene nota, han Kan Dine Grunker faae for sin Magie. Om al den Torden, Sang og Dands Og stolte Hæderskrands Jeg ofte bød, jeg tier stille, J ellers alt for let mig gjette ville. Naar mættet da, Du Afsked fra mig tager, Og neden under mig Dig hen umager, Du, hvis Du Rytter er, kan træffe dem, Der i en hastig Fart Dig kunde bringe hjem, Men derfor – jeg ei glemme maa at sige De gjøre det just ei saa lige Jnden- og udenlandske Efterretninger.