JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-03
Den bekiendte Prophet Adam Müller, har nyligen atter havt et Syn; han saae nemlig en stor Mængde Fodfolk og Rytterie marschere til Frankrig, men Trompeterne blæste saa stærkt, at han blev døv paa det venstre Øre, hvilket han endnu skal være. Denne Propher indbydes ofte til store Cirkler, hvor man har sine Løier med ham og tracterer ham med Lekkerbidskener. En aand- og konstrig Fyrstinde sang nyligen adskillige alvorlige og muntre Arier for ham, og da hun spurgte ham, hvilken der behagede ham bedst, svarede han, gavende paa et stort Stykke Kage det er mig Altsammen lige godt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-03
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Höeckes Enke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
Giensvared Herr Woldemars høviske Brud, Saa bleg som den hvideste Blomme: Jeg havde jo efter Dig slet ingen Bud, Hvi kunde jeg vented Dit Komme J Klosteret her jeg skal leve og døe, J Tugt og i Ære som blyfærdig Møe. Op farer den Ungersvend fuld ud af Harm, "Den Eed, som jeg svor, skal jeg holde: Kun ene ved Woldemars trofaste Barm Skal leve skjøn Signe, den Bolde Min Favn og min Arm Dig være Din Borg; Der skalst Du ende Din Qvide og Sorg, Han slog over Signetil Kaaben af Maard, Og har ud af Kirken den Hulde: Langs hen over græsklædte Grave det gaaer, Et Beenhuus forbi de her skulde: Dem Maanen mildt lyser med sølverblegt Skin, Den kjerligen leder de Elskedes Trin. Han løfter den Feire paa Gangeren sin, Og rider da langt ud af Byen, Ham fulgte som Leider en dydprøvet FinDer hinly Dem saa saare i Lyen. Det er en saa mørk og saa hvinende Nat, Den Ganger løber saa vælig og radt. De flux komme baade i Skovkrattet ind, De Ulve høit gjælde og tude, Herr Woldemar hviler sig tæt ved sin Brud, Med Hoved de Elskende lude. De hvile saa mødigt i Egenes Ly Og høre en Kimen fra nærmeste By.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
Jeg snarlig vil sælge min Fædrene Jord, Og samle det Guld udi Kiste; Langt bort fra min Fødestavn, bort fra vor Mor Allerkjereste min, vi os liste. Hist slænger Du fra Dig det drudfulde Lin, Og deler som Huustro det Guld i mit Skrin."Der Heste sig nærme med Vrindsken og Brag, Alt blinked de sølvbundne Spære, Oplyste af unge frembrydende Dag, De tindre som Stjernernes Hære. De Skjolde gjenstraale i Dagskjærets Gry Dog høres af Stridsmænd ei ringeste Kny.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
En Ridder fremtreen udi Guldharnisk klædt, Med blinkende Glavind i Haanden, J vredeste Hu og i Harmfuldhed stedt, Han holder saa mandig paa Aanden; Han nærmer sig sagte, som Fuglen paa Green, Ei røber hans Fodtrin det ringeste Meen. Han lytter, og hører sin Signelils Røst, Ved Woldemars Side hun hviler, Mens Alting i Skoven er roligt og tyst, Han hen til de Elskende iler; Han giver skjøn Signelil, svøbt udi Maard, Med sølvbundne Glavind et dræbende Saar. "Der har Du, Din Nidding, den Løn, som forskyldt, Han raaber med nysende Harme: Som Fader jeg trolig mit Kald har opfyldt; Ag nu med Din Brud udi Karme, Sit Glavind han drog af det blodige Bryst, Og hørte sin Datters vemodige Røst. Og Hanen den goel medens Natten hensvandt, Til Fropræken Klokkerne lyde; Af Mørkhedens Lænker sig Dagen løsvandt, J Løvet smaa Fugle sig fryde; Ja, Alt var saa lysteligt, alt var saa lyst, Dog rugede Mørke i Woldemars Bryst.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
Paa offentlige Baller og Maskerader kunde den lade opslaae, som trykte Kundgjørelser, diætetiske Forholdsregler ved alt for stærk Ophidsning. Paa Maskeraderne paa Hoftheatret ere det især, hvor unge uforsigtige og uerfarne Menneskeer kunne hente sig en Helsot. J Gangene bag Logerne er Trækvinden ubeskrivelig fra alle Sider. Der spadserer man sædvanligen op og ned, for at afkjøle sig; hvor ofte har jeg ikke seet her unge, stundom endog svage Fruentimmer, dryppende vaade, selv efter at have nydt adskillige Glasse Jis og Limonade, gaae frem og tilbage, og sige: her er saa rart, Lumsk lurer her Dødens Kjæmpeslange, i Skyggen af Roser og Jasminer, for at lokke fine ud seete Offere i sit Gab. Fædre, Mødre, Jngen kan fortænke eder at J søge at forskaffe eders Børn uskyldige Nydelser, men vogter eder for, at J ved Uforsigtighed ikke rækker dem istedet for Glædens sundhedskranste Bæger, Helsotens og Dødens bittre Malurtkalk!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
Indenlandske Efterretninger. Mariboe, den 2den Marti. Tirsdagen den 24de f. M. afgik ved Døden Vævermester Hendrich Rasmussens Læredreng, Jørgen Vikke, en Søn af Dagleier Rasmus Vikke her i Mariboe.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
Den 26de f. M., om Aftenen, havde Vægteren Jacob Bramsen slaaet ham saa voldsomt i Hovedet med sin Morgenstierne, at een af Jernpiggene var gaaet dybt ned i Hjernemassen. - Den 22de bleve Lægerne først kaldte. - Ved den afholdte Obductions=Forretning blev Saaret eenstemmig erklæret for absolut lethale (absolut dødeligt). Vægteren er arresteret. - Foruden Lærken har endnu en anden af Foraarets Herolder, nemlig Viben, ladet sig tilsyne. - For Markedet i Saxkøbing, den 25de Februarii, var Veiret høist ugunstigt; det stormede og regnede næsten uophørligt. Svin sædvanlig indfandt sig en stor Mængde Sælgere, men næsten ingen Kjøbere. Paa Heste var saa at sige ingen Priis. Et Par Støvler blev solgt for 6 a 7 Rbd. - Til de Brandlidte i Neustadt i Holsteen indkom her i Mariboe, ved frivillige Bidrag, 93 Rbd. 72 s. N. V. - Jgaar vilde nogle Bønderkarle fra Skielstrup fornye deres Mynt og drive en liden Handel her i Mariboe med Hvedebrød; men man forstod Uret, confiskerede det og bortsolgte det idag ved offentlig Auction. (Mariboe Av.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
Delinqventen Claus Münster, som for begaaet natligt Mordbrand paa sin Hosbonds Gaard i Lagerdorf paa Breitenborg Gods, i det Holstenske, hvorved Gaarden med Eierens hele Løsøre, samt en Koe m.v. afbrændte, og Byens andre Bygninger vare udsatte for Fare, af den holstenske Over=Kriminalret var dømt til at halshugges med Øxe, er, i Betragtning af hans slette Opdragelse og svage Sjæls= og Legems=Kræfter, af Hs. Majestæt benaadet for den idømte Livsstraf, imod at hensættes til Livstids=Arbeide i Tugthuset. Af denne kun 18 Aars gamle Forbryders Levnetsomstændigheder bemærkes, at han er et Hoerbarn, avlet af en Jndsidder efter dennes Løsladelse af Tugthuset med et Qvindemenneske, som han her havde lært at kiende. Hans Underhold og Opdragelse var af Fattigkassen først betroet hans Fader; men dennes Hustrue mishandlede ham, og var Skyld i at han som lidet Barn brød begge Arme og eet Been. Fra hans 2det til 14de Aar var han derpaa i Kost hos en anden Pleiefader, der ligesom og Skolelæreren fandt ham enfoldig, men hverken ondskabsfuld eller hævngjerrig. Sin Forbrydelse udøvede han faa Dage efter at han var sat i Tieneste paa 14 Dages Prøve hos den sidste Hosbonde. Da han nemlig frygtede for en Revielse af denne, faldt det ham ind at afbrænde Huset, for saaledes at blive sin Tjeneste qvit. Han sneeg sig derpaa om Natten ind i Laden og derfra i Kjøkkenet, hvorfra han har en glødende Tørv op paa Loftet over Hestestalden. Da han saae Jlden udbryde, gik han ud af Stalddøren, som han lukkede udenfra med en Stok, og gik derpaa hen til en anden Bye, hvor han lagde sig i Straaet i en Lade, og - hvad der end mere vidner om hans følesløse Natur - strax faldt i Søvn, indtil han i Morgenstunden forføiede sig hen tilFattigforstanderen i Hohenfelde og besmykkede sin Undvigelse fra Tjenesten, ved at fortælle at hans Hosbonds Gaard med den hele Besætning om Natten var afbrændt, da han omtvivlede, at Køerne under den pludselige Brand kunde blive reddede, og ikke huskede at Hestene vare ude paa Marken. Da det siden ved Forhørerne blev ham Foreholdt, hvilken Skade han havde bevirket og hvilken Livsfare han havde udsat Gaardens Beboere for, var han ligegyldig og yttrede hverken Uroe eller Anger; dog tilstod han, at han nu indsaae at have forbrudt sig; men benægtede at han kjendte sin fortjente Straf, eller forhen havde tænkt paa at hans Handling var strafværdig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
Man seer atter af denne Ulykkeliges Exempel, til hvilke frygtelige Udskeielser dyrisk Vankundighed kan lede, da Claus Münster, som formedelst Svagelighed ofte var bleven forhindret fra Skolegang, kun havde opnaaet en meget ringe Grad af den Aandsdyrkelse, hvorved Mennesket først udrives af Raahedens Tilstand. Endnu vækkes ved denne Leilighed det oftere yttrede Ønske: at der dog endelig maatte drages Omsorg for, at ethvert af Samfundets Lemmer, ved en kort og fattelig Anviisning, som burde læres i alle Skoler, sattes istand til at vide det meest Fornødne og Almindeligste af Lovene, især med Hensyn til sine gjensidige Borgerpligter og Følgerne af at krænke Andres Rettigheder m.m. Hempels Av.)¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
J Hr. Jversens Avis af 3 Marts læses følgende: (Jndsendt fra Jylland.) J Anledning af den 5 Deron. Correspondent No. 15 indrykkede Klage over Bøndernes Uvillighed og Sognefogdernes Udduelighed til at istandsætte Veiene, da kan Jndsenderen efter fuldkomneste Overbeviisning istemme samme for den allerstørste Deel af Jylland, især dets østlige leeragtige og jævne Egne, hvor det er alle Reisendes Ønske, at visse Veicommissairer ansattes til at have den fornødne Tilsyn ved Veiene, som Herredsfogderne, der ikke Selv reise nok, og desuden i vidtløftige Herreder, have Mængde af heel andre Forretninger, umuligen ret tilgavns kunne forestaae. Vel var den Jdee mindre heldig, til saadant Arbeide just at udnævne afskedigede Underofficerer, men, ligesom Regjeringen har ansat Veiofficierer til Hovedlandeveies Anlæg, kunde jo een eller to flere saadanne gjerne vælges (i det mindste for en Tid til at have den fornødne Overopsigt med mindre Veies Anlæg og Jstandsættelse, saaledes, at al Fare undgikkes ved om Vinteren at passere den. - Med Landstrygere, der og sammesteds i Correspondenten, omtales, kunde Sognefogden eller Landsbypolitiemesteren nok Selv have den fornødne Opsigt, naar der kun snart fra høie Vedkommendes Side maatte træffes de nødvendige Foranstaltninger til den omstreifende, aldeles raa og udannede, Natmands stands Forsørgelse her i Jyllands vestlige Egne, naar Provincial=Arresterne tillige svarede til deres Hensigt og et skarpt Landpolitie, især med Hensyn til Tjenestetyende, overalt i Landet blev oprettet, i hvilken sidste Henseende de Kjøbenhavnske Blade ifior ogsaa indeholdt flere nyttige, selv fra Bekostningens Side let iværksættelige, Forslag. Ved Sognefogders Udvælgelse sees meest paa Regne- og Skriveduelighed, men den anden nødvendige Egenskab, at kunne holde Justits og sætte sig i Respect blandt Sognefolkene, kan ikke efter nærværende Indretning saa nøie, som skee burde, altid tages med i Betragtning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
Aarhuus, d. 27 Febr. Ved Hestemarkedet i Onsdags solgtes ikke faa Heste til holsteenske Leverandeurer, og betaltes der for en god Hest circa 200 Rbd. Endeel Specier omsattes til 22 Mk. a 22 Mk. 8 s. (Aarhuus Av.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
Viborg, d. 28 Febr. Goddædighed mod offentlige Stiftelser var i Fortiden ikke sjelden. Den bevarede mangen offentlig Stiftelses Existents i forrige Tider. Sieldnere er denne Dyd vel bleven, hvortil Aarsagerne kunde være adskillige men vore Dages Exempler vise dog stundom, at den endnu findes blandt os. Saaledes har den i 1817 her afdøde Capitain v. Følligs Enkefrue, ved Testamente foræret 500 Rbd. S. V. til Staden, Viborgs Fattigvæsen og 500 Rbd. S. V. til den nye Kirkegaards Forskjønnelse. - Den i disse Dage her, i ugift Stand, afdøde Hr. Niels Holst Wassard, har ved Testamente skjænket 4000 Rbd. S. V., til Borgerskolen her i Staden. Denne Stipulation, der skeete 1813, altsaa før nuværende ny Skole oprettedes, kommer altsaa nu Byen tilgode paa en Pengerid, da den almene Forlegenhed desmere paaskjønner den afdøde Hæderværdiges Gave til en saa almeennyttig offentlig Anstalt. (Viborg Saml.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
Viborg, d. 2 Marts. J afvigte Uge er her død Oldingen Enken Karen Sørensdatter, der er fød i Egnen af Randers og opnaaede en sjelden Alder af 27 Aar. Mærkværdig var denne fattige Kone i mere end een Henseende: For over 40 Aar siden mistænktes hendes Mand Consumtionsbetjent Niels Sørensen for, at have paasat den Jld, som i Aaret 1776 forskjellige Gange antændte Viborg. Han udholdte Forhør og Arrest, gik fra Forstanden af Græmmelse, og, efterat han atter havde faaet dens Brug, levede han endda endeel Aar. Det opdagedes 1781 at Borgeren Jacob Westrup var Mordbrænderen, og han blev derfor halshugget og brændt. Karen Sørensdatters Særkjende var Blidhed, fornøiet Udseende, der, med den hende eiendommelige Raskhed til at færdes, gjorde hende mærkelig for de Medlevende. Sine Sandsers Brug havde hun til det Sidste, og endnu faa Dage før hendes Død gik hun med Lethed ud i Byen. - Den 22de Febr. saaes her i Viborg en Flok Stær. (S. Bl.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
Kjøbenhavns Børs d. 6 Marti. Cours. Hamb. 2 M. 355, a vista 358. Amsterdam 2 M. - , a vista 327. London 2 M. 14 Rbdlr. 56 s. Paris 2 M. - . Spec. 358. Specier solgtes til 21 Rbmk. 6 s., for Committeesedler blev givet (med Rente) III pr. 100; Oblig. (uden Rente) 94 1/2 a 95. Norske Rigsbanksedler 26. Svenske Sedler 5 Rbmk. 12 s. a 5 Rbmk. 14 s. - Disconto 6 PC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
Blandede Efterretninger. Den Norske Rigstidende No. 16 meddeler følgende Skrivelse fra Stockholm af 11 Febr. d. A. "Jblandt de Forslag, som Hs. Maj. Kongen ved Hofeantsleren Baron Wetterstedt har ladet forelægge Rigstænderne, er ogsaa et om Opførelsen af et Minde for den forevigede Kronprinds af Sverrig, Carl August, Prinds af Holsteen Angustenburg, paa Qviddinge Heden i Skaane, hvor Hs. Kgl. Høihed i Aaret 1809 styrtede med Hesten, og fandt sin Død. - Det af Borgerstanden, fordrede og formedelst Kornvarernes Dyrhed af flere Landshøvdinger kraftigt understøttede, men af Oekonomie-Commissionen to Gange fraraadte Forbud mod Brændeviinsbrænden er af Præste- og Bonde=Standen afslaaet, og nu ogsaa af Ridderskabet ved en Stemmefleerhed af 165 mod 129.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
J Sverrig er det en vigtig Næringsgreen for Landmanden, og holdes for omgængelig nødvendigt til Foring for Qvæget i de lange Vintre.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
Kotzebue har ladet bekjendtgjøre, at Sagen angaaende det ham frakomne Brudstykke af en litterarisk Rapport til hans Hof, hvorom Aviserne have meddeelt adskilligt Urigtigt, er bleven overgiven til Criminalretten i Waimar, og at han holder det for upassende at tale derom indtil Dommen er afsagt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
Maaden, hvorpaa Kotzebue er bleven af med ovennævnte Haandskrift, er denne: Han lod de Jndberetninger, han angaaende litterariske, ikke diplomatiske, Gienstande, fra Tid til anden sendte til Petersborg, afskrive af en Mand, dervar ansat i det Weimarske Cancellie og i sine Fritimer sysselsatte sig med Reenskrivning for Betaling. Men denne forstod ikke Fransk, hvilken Omstændighed gjorde ham endnu mere skikket til at anbetroes denne mekaniske Forretning. Han boede netop i eet Huus sammen med en Medredacteur af det tydske Oppositionsblad. Afskriveren raadspurgte sig med denne angaaende adskillige Ord, han ikke kunde dechiffrere. En Dag dette skeete, formaaede Redacteuren ham, under Paaskud af at være overvældet med Forretninger, til at laane ham paa kort Tid det Kotzebueske Haandskrift. Han benyttede denne Tid til at gjøre Udtoge deraf, som han strax meddeelte Prof. Lue den, der lod samme, forsynede med Anmærkninger, indrykke i Tidskriftet Nemesis.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
J det Frankfurtske Læsemuseum læses nu en Opfordring til Directionen for dette Jnstitut, underskreven af 40 Medlemmer, iblandt hvilke Præster, Retslærde, Læger, Kjøbmænd, kort, Folk af alle Classer, hvor tilkjendegives, at man er almindelig opbragt over Hr. Kotzebues Fremfærd, og især over det af ham i Weimar redigerede Tidsskrifts Formaal, at man har forenet sig om, ikke mere at læse hans politiske Blad, og at man derfor indstændigst beder om, at dette Blad maatte afskaffes i Læsemusect. Underskrifternes Tal tiltager dagligen, og man agter at efterligne dette Exempel i andre Læsecirkler. (Hvad saadanne hellige Løvter om Nysgierrighedens frivillige Undertrykkelse betyde, veed enhver, der kjender det salomoniske Ordsprog, stiaalent Vander født &c.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
Den 15de Febr. er der til London ankommen 17 Kister med Bonapartes forrige Privat Bibliothek. Bøgerne ere alle pragtfuldt indbundne; de fleste i Grønt, og alle ere forsynede med det Keiserlige Vaaben. Om Bøgerne skulle sælges i Engelland, eller sendes til St. Helena, er endnu ubekiendt. Ved deres Udskibning maatte der erlægges 500 Pd. Sterling i Told for dem.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
Jfølge Skrivelse fra Nantes af 13de Februar, skal der paa Øen St. Lucie være opkommen en Vulkan, hvis Udbrud har afstedkommet megen Ødelæggelse. Jorden er siden sjunken, og af Vulkanen er der bleven et Kiær, hvori man skal have fundet Fiske.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
I Paris føres nu en Proces mod Joseph Bonaparte, som er anlagt af en Borger i Madrid, ved Navn Mottret, fordi denne med Magt blev fordreven fra sin Eiendom (under Joseph's Regjering i Spanien), hvorfor Mottret fordrer en Skadeserstatning af over 200,000 Fr.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
J Montfort har en Kone nyelig født tvende Børn, som vare sammenvoxede med Ryggen mod hinanden. Begge Børnene ere levende; men det ene seer saa svageligt ud, at det formodentlig maa døe først, i hvilket Tilfælde Lægen Herr Bandry vil forsøge, at adskille det fra det Længstlevende. Af dette Blad udkomme ugentlig to Numere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
J Følge Kgl. allernaadigst Tilladelse, forsendes det med Brevposterne, og kan bestilles paa alle Postcontoirer. Her i Staden modtages Subskriptioen hos Bogtrykker Höeckes Enke, i store Helliggeiststrædet No. 144.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-07
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Höeckes Enke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-10
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. og SorosterFemtende Aargang. No. 20. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. den. Tirsdagen den 10 Marti 1818. Om Skatter og deres Natur. (Forts.; see No. 17.)¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-10
At Tienden efter det isralitiske Theocraties Exempel indførtes i det europæiske Skattesystem, var saa meget mindre passende, som dette Theocraties Lovgiver havde meget større Grund til at indføre den i en Stat, hvor Landets naturlige Frugtbarhed, der end af de allernyeste Reisende ikke noksom kan roses, gjorde det overflødigt at tænke paa Jordforbedring, og denne Ydelsesmaade, for sin Simpelheds Skyld, just var skikket for et Folk, der næsten ikke levede af andet end Agerdyrkning og Fædrift. Men hvad der var anvendeligt for tre Tusinde Aar siden i Syrien er det ikke i Europa, og mindst under saa ulige Forhold, hvori Culturens overordentligen Fremskridt har sat begge. Den bedste Prøvesteen for en Skats Hensigtmæssighed er den, at den ydes afden rene Jndtægt eller Overskudet. Naar jeg paa een eller anden Maade fortjener 1000 Rbdlr., og betaler 100 Rbdlr. deraf i Skat, saa beholdet jeg 75 Dele tilovers, og kan være tilfreds. Men naar Landmanden med en Bekostning f. Ex. af 1000 Rbdlr., som han har laant til 5 PC., efter adskillige Aars Møie og Arbeide, maa af det, den opdyrkede Jord frembringer, bortgive en Tiendedeel, saa svarer han ikke allene Skat af sit Overskud, men endog af den Capital, der ikke engang hø ter ham til, ja endog af Renterne. Hvad gjør altsaa Landmanden helst i slige Tilfælde, Han undlader ganske at opdyrke Jorden. Det er altsaa indlysende, at Tiende i ikke faa Tilfælde er et af de Slags Skatter, der maa betragtes som skadelige for Jordforbedringen, fordi den strider mod den første Grundsætning for al Skatteregulering, at Skatten bør svares af den rene Jndtægt, men ikke af Udgivten.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-10
Da Bankcoursen i Aaret 1813 var 200, og Børscoursen med hver Dag blev ved at stige, saa vilde Debitorerne betale i Sedler, fordi de derved slap lettest fra deres Gield. En Placat udkom, som paabød, at en Creditor ikke var forpligtet til at modtage nogen ham opsagt omskreven Sølvværdies Capital betalt uden i rede Sølv. Hvad der var at haabe er nu indtruffen, Børscoupsen er gaaet under Bankcoursen. Nu vil Debitor igjen betale i rede Sølv, og hvorfor, af samme Aarsag som han i Aaret 1812 vilde betale i Sed ter, fordi han vinder derved. Men hvorfor tilbød han sig ikke 1813 at betale i Sølv, og hvorfor skal Creditor hver Gang være nødsaget til at modtage det Betalingsmiddel, som Debitor med største Fordeel kan udrede? – Vist nok er Creditor nødsaget til at antage rede Sølv som god Betaling, men til hvilken Priis: – Til 2 Rbd. i Sedler for hver Specie, saaledes som Rigsbanksfundationen fastsætter. Vil man indvende, at den Sølvværd, som er tillagt Sedlerne er for Tiden 376, saa svares, at det er 375 Rbd., som skulle repræsentere 200 Rbd. rede Sølv, men ikke 200 Rbd. rede Sølv, som skulle repræsentere 375 Rbdlr. i Sedler. Sølv bliver under alle Omstændigheder hverken meer eller mindre end det er. Hvorfor skal Creditor tvinges til at modtage 200 Rbd. rede Sølv til en Værdie i Rigsbanksedler, som de aldeles ikke have, blot fordi det i Øjeblikket er fordeelagtigst for Debitor, Da Børscoursen stod 800, spurgte Debitor ikke om Creditor tabte ved at modtage Betaling til en Bankcours af 375, nu, da den staaer 360, uagtet Bank coursen endnu staaer 375, skal han være nødsaget til at modtage rede Sølv til Børscoursen. Saalænge Bankcoursen er 376, repræsentere. som sagt 375 Rbd. N. V. 200 Rbd. r. S. Først naar den er pari kan man sige, at Creditor ligesaavel bør være forpligtet til at modtage 200 Rbd. i rede Sølv som 200 Rbd. S. V. i Repræsentativer. Men saalænge dette ikke er Tilfældet, er Sølvværdien kun en tillagt Værd, og Sedlernes Antal den eneste og sande Maalestok for denne Værdie. Creditor kan jo med Føie svare sin Debitor, jeg speculerer ikke i Sølv, og kjender, ingen høiere Værdie for en Specie end 2 Rbdlr. N. V. Jøvrigt bør det ikke undlades at bringes de Debitorer, som ere saa hidsige efter at betale deres Sølvværdiesgjeld med rede Sølv, i Erindring, at i Tilfælde af, at alle Debitorer ville betale i rede Sølv, kunde Sølvet, som en Følge heraf, let drives i Veiret igjen, og deres Fordeel, ved at betale i klingende Mynt, snart ophøre af sig selv.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-10
Udenlandske Efterretninger. J forrige Aar har en af Hr. Etatsraad og Livlæge J. D. Brandis udøvet Cuur ved Hiel af den dyriske Magnetisme, været en Gjenstand, for de fleste Samtaler i Kjøbenhavn, endskjøndt kun Faa kjendte til Sagens sande Sammenhæng, da Etatsr. ikke tillod Nogen at være Tilskuer ved sin Magnetiseren, hvortil han og havde største Føie. Man ønskede længe en udførlig Efterretning om denne Gjenstand fra Etatsraadens egen Haand, og han har nu endeligen opfyldt dette Ønske, ved at levere os et fuldstændigt Værk over dette Æmne, under Titel af: Ueber die plychische Heilmittel und Magnetismus, 172 S. i st. 8. Dette Skrifts Læsning og Be grunden vil ikke allene interessere den egentlige Læge, men ogsaa enhver, der har Sands for eet af vor Tidsalders mærkværdigste Phænomener.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-10
Selskabet for Søndagsskolernes Fremme i Kjøbenhavn, haver efter Directionens Forslag vedtaget, at disse Skoler, skulle for Fremtiden bære Stifterens Navn, og kaldes: De Massmannske Søndagsskoler.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-10
J Aaret 1802 eiede den danske Stat 2268 Skibe og Fartøier af 10 Commercelæster og derover, og 1031 under 10 Commercelæster, altsaa tilsammen 3299 Fartøier. Danmarks større Skibe bemandedes med 4790 Mand, de mindre med 485, og af hele Statens Kjøbmandsfart levede 18 til 20,000 Mennesker. Heraf sees, hvor vigtig Kjøbmandsfarten da var for Fædrenelandet. Foret Par Aar siden syntes den at leve op igien, og mange Mennesker fandt atter deres Udkomme derved. Men nu er Fragtfarten siunken saa dybt, at det Skib, som i Fjor betaltes med 20,000 Rbdlr., nu ikke er mere værd end 5000 Rbd.