Viborger Samler, 1793-04-15
En og TIVENDE AARGANG. Mandagen den 15de April. relsen. til 348. huggaden. Lau(Jndsendt.)Er Lecture nyttig eller skadelig for unge Fruentimre, Troe heller mig og min Erfarenhed. End Millers Bog om Alt, hvad Sigvark leed. Zetlitz. Hvordan? - hører jeg hist en concentreret Stemme af flere Evæ Døttre raabe mig i Møde - Hvordan, Man opkaster her et Spørgsmaal, som mange forbigangne Tiders Erfaring længe har besvaret, Hvo nægter vel en god Lectures mangehaande Fordeele?" Jeg ikke, mine Skiønne, De tillade mig blot upartisk at afveje dens Fordeele og dens Mangler. Min egen Følelse maatte jeg fornægte, om jeg ikke villig indrømmede den, ved veldalgt væsning, dannede Kone eller Pige, en større Deel af den Høiagtelse, jeg yder hver af Kiønnets Gode, og min Dom i denne Henseende er vist nok kun et Ekke af de Fleestes. Et ved Lecture dannet Fruentimmer vil i mange Henseender interessere meere, snarere vinde bifald, end det, hvis Talenter, de være endog store, ere blot at ansee, som et uforrentet Laan af Naturens Kapital. Uimodsigelig har en velvalgt og vel anvendt Læsning velgiørende Følger, baade for de Fruentimmer, i hvis Lod det faldt at finde Smag deri, og for dem, i hvis Cirkel hun siden skal virke som Kone og Moder. Ved nye Jdeer, og nye Erfaringer skiærpes den naturlige Forstand saavelsom den medfødte Vittighed; og Pigens Siel, der er blød som Voxet, finder ved ethvert ædelt Træk Anledning til at nyde Glæder, som stemmer Sielen op til eensdanne Følelser, der aldrig - hos den Gode – mangler hellige Forsætter. Ogsaa Smagen den rette Forstand paa det Gode og Slette. – dannes ved et got Skrivt, og den fine Tænkemaade bliver den Læsende, ved fortsat Øvelse, ligesom egen. Den opmærksomme Pige vinder ved en god, lærerig, Bog ofte et Bekiendtskab med Livets vigtige, mangehaande, Sysler, som egen Erfaring maaskee aldrig vilde have skaffet hende. Hun lærer af de enkelte Træk at kiende Menneskets Heele, og uafbrudte Jagttagelser byde hende endelig et Forraad af Menneskekundskab til, som ved mange Tilfælde i Livet vil være hende gavnlig. Hun kan, om hun vil, ved nogle faa gode Skrifter forberede sig til hendes forestaaende vigtige Bestemmelse som Kone og som Moder; thi vist nok vil Ægteskabets Lyksalighed vinde meget, naar en Kone er, ved forædlet Smag, istand til at tage nærmere Deel i hendes Mands deels Beskjeftigelser, deels Samtaler. J det vigtige Kald, som Moder, ville hendes erhvervede Jndsigter nødvendigt blive et lykkeligt Bidrag til hendes Børn tidlige Dannelse; thi ved Moderens desværre, ofte ved Ammens Haand ledes vi til de første undslettelige Begreber, paa dem beroer for det meeste vores heele timelige Velfærd, og hvor ulykkelig ofte denne første Opdragelse var, vidne mange tusende ynkværdige, der enten aldeles forgieves eller og med utroelig Møie, maae søge at lægge de Saar paa Hierte og Forstand, som de fik under en uforsigtig Moders, eller en uvidende Ammes Haand. Men sæt nu endog, at Pigen hverken blev Kone eller Moder - blev det hende endda ikke lige magt paaliggende at forøge sine Glæder i Livet ved Brugen af en skiærpet Forstand, blev det hende endda ikke lige magt paaliggende at opfylde Menneskets store Bud, det, at gavne flere ved erhvervede Dueligheder, Jeg meener Fordeelene bleve altid de samme, naar man benyttede sig hensigtsmæssig af dem. Disse og vel flere Fordeele kunne da ventes af en god Lecture; og, overalt, om man end ikke kunne stedse vente at høste saa lykkelige Frugter, er dog Læsning - den gode og indskrænkede altid et uskyldigt Moerskab, og ofte en Værn for mangen Piges moralske Karakteer og Legems Sundhed, som ved andre adspredende Forlyfielser, og i store, blandede, Cirkler saa ofte staaer Fare for at lide ubodelig Skade. Om nu disse Fordeele, enkelte, eller - hvad sielden skeer samlede, bleve Frugten af en Piges Ungdoms Lekture: Hvo vilde da ikke anbefale et ungt Fruentimmer at anvende al muelig Tid i saa ædelt Øiemeed til hendes egen og andres Jnteresse Hvor vilde ikke glædes ved at deele Livets Kaar med en saa elskværdig Mage? Men – det gaaer ofte hermed som med vore fleeste Yndlings Sysler: de blive efterhaanden Lidenskab: Liv enskaben føder Misbrug, Misbrug bortødsler en bedre anvendt Tid og forstyrrer meer eller mindre Siels og Legemskræfterne. Er en Pige altid lykkelig nok til at træffe Valget af gode Skrivter; er hun altid fornuftig nok til at indskrænke Brugen af dem: er hun altid skarpsindig nok til at uddrage Læreregler til hendes egen Lyksalighed, og skielne mellem den, under Dydens Maske, skiulte Last og Dyden selv da vil hendes Læsning giøre hende meere beqvem til baade selv at nyde og at skaffe andre Glæder. Men det faldt ikke i enhver Piges Lod at finde en Veileder i dette Fag. En femten til atten Aars gammel Pige, hvis Jndbildningskraft ved sammenstødende Sværmedunster, antændes som et Stierneskud, finder Himlen selv afmalet i de utallige siælesvækkende Romaner, som Lediggængeres Hierner fremavlede til Verdens Uhæld. De konstige Masker, i hvilke disse Skribentere ofte indhyllede deres Hovedpersoner, for at give dem et Skin af Mønstere for Dyd og Retskaffenhed, forvirre ofte en ung Piges Hierne saa aldeles, at hun danner sig billeder af Dyd, som ikke hun eller noget Menneske kun en Engel kan ligne. Af dette Slags Romaner have vi en Grandison, en Sigvart, en Werther o. fl. Saa stor Høiagtelse jeg bærer for Forfatteren af Goz v. Berlichingen, et af de ypperste Stykker jeg kiender, saa lidt afstaaer jeg fra den Meening, at Gothe, ved sin føelsomme Werther, har gjort flere Unge, af begge Kiøn, forrykte, end alle Tydsklands Daarekister kunde rumme Var det Wertherske Produkt bleven det eneste i sit Slags: ja, man havde da læst det og glemt det; men - desværre! – det aabnede den uhyre Bane for en Sværm af - Jeg veed ikke hvad for - Hoveder, som uden at besidde en Gothes Naturgaver, uden Evne til at føre hans livagtigskildrende Pensel, med mindre Held har sammenrapset en Mængde usselt Tøi, som dog - , kunde man fortie det! – aldrig savner Liebhabere. At Grandison har mange Forfægtere, veed jeg; men man nægter dog vel ikke, at en saa overdreven Dyd, som hersker i denne Roman, jo maae forvirre en Piges Hierne i samme Forhold, som en Sigvart og en Werther gjør hende kun til en evig Taarekilde. Og alt hvad overdrevent er, det maa være i Begrebet, eller Følelser, er lige skadeligt for den moralske Karakter. Endog Emil, dette Vidne og den ulykkelige Rousseaus store Talenter, er, med alle dens Skiønheder, alle dens fortræffelige Læreregler, en Bog, som, hos en udvet Læser, maaskee vilde giøre mere Skade end Nytte. Jeg kiender unge Fruentimre, forresten gode, agtværdige, som ved en Sigvart og Selskab ere blevne saa stemte til Følerie, at de intet Øieblik vilde have taget i Betænkning, at spille, paa Verdens Skueplads, en Marianes Rolle, naar deres Elsker kunde have blevet en saa elskværdig Fo let, som den evige Nar Sigvart. Hvormeget der, ved saadanne Bøger, tabes for den moralske Karakter, seer man lettelig; men endogsaa ved gode Skrivter kan Nytten blive negativ, saafremt Læserinden ikke veed, just fordi de ere underholdende, at indskrænke sit Hang til Lekturen. Sielen taaler i den Alder aldeles ikke nogen stærk Anstrængelse, uden at Kræfterne, jo meer eller mindre efter Nerve=Systemets Beskaffenhed nedbrydes, eller, i det mindste svækkes, og Helbredet, Naturens kosteligste Gave, giør, ved den lange Stillesidden, derer forbunden med Lekture, et, ikke nok bemærket, Tab. Naar nu Læsning hos disse, de skiønne Videnskabers unge Elskerinder, ved tidlig Vane bliver herskende Lyst: - hvad Udsigt da for den tilkommende Mand? – hvad Udsigt da for uskyldige Smaae: Med hvad Følelse maae man ikke ofte, endog af en Modersmund, Ak, hvor høre disse - i Menneskevennens Øre tordnende Ord: denne Bog er skiøn, man kan ikke komme fra den igien medens nu en, nu en anden Pligt imidlertid tilsidesættes, O! Elskværdige, som engang naaer det søde Modernavn, føler, hvad der er Eders Kald, naar Eders lallende Børn klynge sig om Eder! Disse være Gienstanden for Eders Omsorg, er denne Pligt opfyldt: da først tilfredsstiller Eders tilladelige Lyst til den Lekture Eders Smag har valgt. Man vil maaskee indvende mig: "Moderdrivten vil nok dæmpe enhver anden Sandt den er vist een af de stærkeste; men det er en tilforladelig Erfaring, at en ældre Lidenskab, som alt har faaet Overmagten, stedse vil blive den herskende. Tak være Himlen, at vi ikke her behøve saa meget, som andensteds, at klage over en endnu langt skrækkeligere Følge af dette overdrevne Hang til Læsning, som Campe i sit Revisions Værk med saa megen Varme beklager, den, at unge Læserinder ofte har troet sig i Stand til selv at opkaste sig til Digterinder, Forfatterinder, Moralistinder og al Verdens inder. Ja - vi have gode Værker af saadanne Skiønne, som en Madame Dacier, Genlis, Thott, Biehl, a. a. a. men har disse været gifre: mon da Grøden aldrig var sveden, Mon og Manden altid kunde faae sin lærde Kone i Tale, Mon de uskyldige Glutter da fik Kiærtegn nok af den moderlige Uomhed? Man forestiller sig let Følgerne af denne Daarlighed; men, som sagt, denne Yderlighed har endnu ikke grebet saavidt om sig her, at man skulde skielve for Følgerne.