Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-09-10
Nykjøbing, den 10de September. J Mandags var af Bestyrelsen for Falsters Missionsforening i Anledning af Missionairen Pastor Hass's Nærværelse foranstaltet en Missionsgudstjeneste i Nykjøbing Kirke, der overværedes af en talrig Forsamling af Beboere, herfra Byen og Omegnen. Hr. Pastor Koch fra SdreKirkeby besteg først Prædikestolen og opfordrede Menigheden til Deeltagelse for Missionsværket, Hovedindholdet af hans Foredrag tillade vi os at antyde. Dersom vi skjønne paa de store Velgierninger, som ere blevne os og vore Forfædre tildeel ved Christendommen – yttrede Taleren, maae vi nødvendig bedrøves ved, at saa mange Folk endnu ikke ere blevne deelagtiggjorte i disse, og ønske, at Evangeliet ogsaa maatte blive bragt dem. Hvad der er skeet i Kirken i de forgangne Tider, saavelsom hvad der skeer i vore Dage, giver os grundet Forhaabning om dette Ønskes Opfyldelse; men Haabet bliver til Vished for dem, som troe paa den hellige Skrifts Prophetier." Med stadigt Hensyn til Prophetien Esaias 2, 25 vistes, hvorledes Skriften, paa det Tydeligste forudsiger baade Jøders og Hedningers Omvendelse og Guds Riges Udbredelse over hele Jorden. Saasandt som Guds urokkelige Ord forkynder det, vil det ogsaa skee, om end vi ikke ville arbeide derpaa; men Herren opfordrer os til at tage Deel i Høsten for Guds Rige, ikke fordi han trænger til os, men fordi han vil, at vi ogsaa skulle have Deel i Høstens Glæde. Kun Faa have vel Evner og Kald til at udgaae som Evangeliets Forkyndere blandt Hedningerne, men alligevel kan enhver Christen bidrage til at fremme denne gode Gierning, idet han i sin Kreds arbeider paa at oplive og styrke Troen, som formaaer altid at opvække nye Redskaber for Herrens Aand, og at aabne Hjerterne for Kjærligheden, der aldrig kan hvile, saalænge der endnu ere nogen af vore Medbrødre tilbage, som kunne frelses. Hvor en saadan Troe og Kjærlighed er tilstede, der ville Christne altid være beredvillige til at give deres Skjærv til de udsendte Arbeideres Underholdning. Vel ere saadanne Gaver ingenlunde det vigtigste Bidrag til Evangeliets Udbredelse; thi alVerdens Guld kan ikke omvende et eneste Menneske, medens Troen og Kjærligheden med Guds Hjælp kan omvende den hele Verden; dog ere de, naar de gives af et godt Hjerte, Gud velbehagelige, og Giverne kunne glæde sig ved den Forjettelse af Herren, at Hvo som giver een af disse Smaae endog kun et Bæger koldt Vand at drikke, fordi han er en Discipel, han skal ikke have sin Løn borte." Dernæst talte Missionairen, Hr. Pastor Hass. Han gik i sin Tale ud fra den bekjendte Opfordring til Christne: værer barmhiertige, ligesom Eders Fader i Himmelen er barmhiertig!" og viste, at det var umuligt for noget Menneske ret at faae og have et forbarmende Hjerte i dyb og omfattende Betydning, naar han ikke blev bedre og bedre overbeviist om, at Guddommens Hjerte inderligen forbarmedde sig over ham; men til at øse denne Overbeviisning af Erfaringens det levende Væld, dertil fører og den samme Gud og Herre enhver Sjæl i sin Kirke fra Daaden til Døden. Saaledes skeer det, at den nye Pagtes Bud ere aldeles forskjellige fra dem i den gamle Pagt idet hine ikke kunne hvile som Byrder paa Menneskenes Skuldre, men ere i Sandhed lette, ligesom Frelseren sagde: mit Aag er gavnligt og min Byrde er let. Det er nemlig i Kjærlighed og af Kjærlighed at Alt skeer og opfyldes i den nye Pagt; thi han, som har elsket os først, sagde: "dersom J elske mig, holde J mine Befalinger. Naar vi nu gaae i det Enkelte, da have vi den almindelige befaling til Lærerstanden i den christne Kirke: gaaer ud i al Verden og gjører alle Folk til mine Disciple; thi dette Bud gjælder visselig til alle Tider os ligesaavel som Apostlene. Det har da ogsaa været Christnes Bestræbelser til de forskjellige Tider at fuldkomme dette Bud, og det er klart for al Verden, at naar de have gjort det bedst, da var det, fordi de elskede meest. Naar vi altsaa spørge, hvorfor har vor Kirke ikke i næsten hundrede Aar bestræbt sig for at holde denne Herrens Befaling, da maa Svaret jo blive, at Kjærligheden var bleven kold, at Han, som er vor bedste Ven, vor Herre Jesus, ikke elskedes med Varme, og derfor ei heller Brødrene. Da vi nu have begyndt at føle vor Mangel paa Kjærlighed, da lader os anraabe Kjærlighedens og Barmhiertighedens Gud om at han vil opvarme vore kolde Hjerter, overbevise dem inderligen om sin Kjærlighed til os i sin Eenbaarne, paa det vi igjen kunne lære at elske Brødrene, og bedre og bedre antændes af den Kjærlighed, der taaler Alt, bærer over med Alt, og er rede til at opoffre Alt, som ogsaa veed, at den da kun har naaet sin høieste Grad her paa Jorden, naar den, som Johannes siger, kan bevæge En tilat sætte Livet til for Brødrene." – Efter Gudstjenestens Slutning holdtes et Møde paa Gjæstgivergaarden, hvor Pastor Hass, der som bekjendt har opholdt sig i 3 1/2 Aar. i Smyrna som Missionair, gav en høist interessant Beretning om Tilstanden der, nærmest med Hensyn til den Modtagelighed, Evangeliets Sandheder tør ventes at ville finde hos de derværende forskjellige Folkefærd, og udtalte sit Haab om Missionen i Lilleasien, samt gav en kort Antydning af de Begivenheder og Grunde, hvorpaa dette Haab er støttet. Med Hovedindholdet af dette interessante Foredrag skulle vi om nogle Dage gjøre vore Læsere bekjendte i Avisens Tillægsblad. Hr. Pastor Hass vender og kort Tid tilbage til sin Missionsvirksomhed i Smyrna. Hans Hjemreise har været foranlediget ved huuslig Sorg, idet hans Hustru, efter langvarig Sygelighed, er afgaaet ved Døden i Smyrna, og han derved har seet sig nødsaget til at sørge for sine smaae Børns Anbringelse og Forsørgelse i Hjemmet.