Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-12-30
Naar vi sige, at med Holsteens Hærs og Finantsers Adskillelse fra Danmark, er i Gierningen Forbindelsen med Danmark løst, saa trænger dette til en noget udførligere Forklaring. At det ikke har meget paa sig med den Formular, hvorpaa man lægger saa megen Vægt, at det er Danmark, paa Holsteens Vegne, og ikke Holsteen, som er tiltraadt det tydske Forbund, have vi allerede i det Foregaaende bemærket. Den danske Regjering har factisk bevidst eller ubevidst gjør Jntet til Sagen. – erkjendt Nødvendigheden af at maatte sondre det holsteen-lauenborgske Contingent fra den danske Armee; man har vel meent, at det er en blot Formalitet, en Foranstaltning, der er truffen for Ordens Skyld, og som man ikke vil indrømme Jndflydelse paa nogen videre Sondring af den danske Armee i to Deele; den fælleds Overbestyrelse er jo bibeholdt, Contingentets Officeerposter blive jo besatte fra Landcadetacademiet i Kjøbenhavn. Vi ville ikke gjentage, hvad vi forhen have anført, at Holstenerne med utrættelig Jver forlange tydsk Bestyrelse, tydsk Commando og tydske Officerer; Alt dette kunde indrømmes, og endda et Binde middel blive tilovers, saalænge den fælleds Overbestyrelse er reddet. Men hvorlænge troer man at denne kan reddes, Er det ikke allerede nu Forbundet, eller dets Militaircommission, som i alt Væsentligt bestemmer, hvorledes Contingentet skal organiseres Har ikke denne Commission, efter hvad der siges, allerede yttret, at det var ønskeligt, om den hele Forbundshær havde en fælleds Overbestyrelse, en fælleds Chef, Troer man ikke, at dette Ønske, som de store Forbundsmagter nu af gode Grunde modsætte sig, vil med Nødvendighedens uimodstaaelige Kraft gjøre sig gjældende i Tidens Længde, i Nødens Stund? Og naar det engang skeer, naar det holsteen-lauenborgske Contingent saaledes ganske inddrages under Forbundshæren, i hvad Forbindelse vil det da komme til at staae til Danmarks Hær, hvad Nytte vil Danmark have af det? Jngen, slet ingen. Jo, høre vi indvende, Holsteen vil dog ligefuldt vedblive at udgjøre en Deel af det danske Monarchie, som saadan vil det være forpligtet til at tage Deel i Danmarks Krige, og dets Tropper ville komme til at staae i Forhold til den danske Armee som et allieret Troppecorps. Men her træder atter Holsteens Stilling som tydsk Forbundsstat hindrende i Veien. Det er nemlig et Spørgsmaal, som først skal besvares, om en Forbundstat kan være i Krig, uden at Forbundet er det. Os forekommer det indlysende, at Svaret maa blive benægtende, thi et bekræftende Svar er ligefrem stridende mod Forbundsiden, og maatte kunne føre til Forbundets Opløsning. Forbundets Tendents gaaer jo netop ud paa at garantere mod udvortes Vold, ethvert Angreb paa et Forbundsmedlem er et Angreb paa hele Forbundet. Men denne Forbundsgrundsætning vilde være udsat for den største Fare, naar en Forbundsstat enten paa egen Haand eller ifølge sin Forbindelse med andre Stater, kunde indlade sig i Krig; Forbundets Selvstændighed og Uafhængighed (dets to Hoved formaal) vilde være i høieste Grad compromitteret, og vi indsee overhovedet slet ikke, at der kunde blive Tale, derom, naar det stod i en fremmed UdenforbundsstatsMagt at trække Forbundsstaten med ind i sine Krige. Forbundet vil altsaa og maa fonuftigviis ville nægte Holsteen Ret til at tage Deel i Danmarks Krige, og vi komme saaledes til det Resultat, at Holsteen, ved Selvstændighedernes uundgaaelige Magt, i militair Henseende vil blive saa aldeles skilt fra Danmark, at det ikke engang hvortil nok Lysten heller ikke er stor vil kunne træde op som allieret Magt.