JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1802-01-01
Et Par Ønsker til Gouvernementet. De i Politivennen før omtalte pestilensiglske Urenligheder bag Toldbodvagten og Hussar Kassernerne vedvarer endnu til vor Stads Vanære - ja Svinagtigheden truer nu næsten hele Friheden (eller de Elyseiske Marker, Esplangden, eller hvad andet Navn man giver den) saa ingen uden Væmmelse kan betræde denne, der ellers skulde og kunde være Københavnernes smukkeste Spadsereplads. At forekomme denne Uorden, troer man lader sig vel gjøre, naar Pladsen klev taget under samme Tilfyn som Voldene, det maatte nemlig ikke tillades nogen at forrette ane sine Fornødenheder paa hiin mere end disse. Gangene allene skulde være til de Spadserendes Tjeneste, og hvoraf da flere maatte anlægges om det blev førnødent. Nogle flere Bænke maatte ogsaa opsættes. Til denne Ordens Vedligeholdelse kunde vel en Skildvagt blive nødvindig, men i Mangel deraf Opsynet ogsaa gjerne bestrides af Skildvagten ved Hussarkassernerne og en af de 3 Skildvagter, der staae tæt ved hinanden uden for Toldbodvagten, naar de dertil bleve beordrede. Om Nytten eg Nødvendigheden af offentlige Vandhuse er før ofte blevet talt, men forgæves. For nogle Dage siden saaes en rask Offiser at tumle sin Hest op og ned i de Elyseiske Marker, som paa en Ridebane, uagtet der gik adskillige Spadserende af begge Kjøn; hvilket dog ikke er passende Da den varmere Tid nærmer sig, gjøres forud det Ønske til Guvernementet at Spadseretiden paa Volden maatte forlænges til Kl. 11 i den rette Sommertid til Bedste for mange vakre Mænd og Pyglinger, hvis Forretninger have holdt dem i hede beklumrede Værelser, indtil langt ud paa Aftenen. Kjøbenhavn har saa faa Spadseresteder, at man vil blive Guvernementet meget forbunden for enhver god Anordning, der gjøres til disses Forbedrelse.
Politivennen, 1802-01-01
Fra Bogholder og Casserer Hr. Prok. Dich, til Besvarelse paa det i No. 200 indrykkede Spørgsmaal S. 3199. J No. 200 af dette Blad findes en Mand der haver udtømt sin hele Vittighed ved nogle Spørgsmaale til Bestyrerne for det Borgerlige Enke- og Brudegave Selskab for alle Stænder. Man seer deraf: at denne Mand, dog haver lært at læse noget, da han har kunnet opregne nogle Perioder af Selskabets Love; men da det er ligesaa indlysende af hans Spørgsmaal, at han ej begriber hvad han læser, saa finder jeg det unødvendigt at indlade mig i noget speciel Svar herpaa; saa meget mere, som jeg anseer Politivennen for det urigtige Sted hvor jeg kan fordres til Regnskab for det Omspurgte. Vil derimod Spørgeren (eller hans Publiko) umage sig med at komme til mig, da skal Selskabets Protokoller give enhver al den Oplysning de forlanger. Kjøbenhavn d. 28 Febr. 1802. Dich. Hr. Dichs ovenforstaaende Svar er saa uventet som uforklarligt af Spørgsmaalet, der er affattet uden mindste Paastand paa Vittighed, og virkelig uden mindste Uartighed. Efter Anmælderens Mening kan en retskaffen Bestyrer, Bogholder eller Kasserer i et Selskab ikke optage uden vel enhver Opfordring til i Publikums Øjne at vise Bestyrelsens Redelighed og Regnskabernes Rigtighed. Men selv dette er ikke engang skeet i Spørgsmaalet, man har blot i en meget beskeden Tone spurgt, hvor de trykte Regnskabsextrakter ere at bekomme. Hr. Dichs Brede synes derfor upassende.
Politivennen, 1802-01-01
En meget farlig Opfindelse af Tjenestepiger i København. Ved et Par maaskee uhelbredelige Gigtpatienter af Tjenestepiger, som i disse Dage ere indkomne paa Hospitalerne, er opdaget en ny Maade til at forskaffe sig denne forst rækkelige Sygdom paa; denne bestaaer deri, at benytte den Tid man sendes i Ærinde til at gaae paa Dandsebod, og siden paa Gaden, afkøle det kogende Blod og lade Kulden og Vinden borttage alle Spor af den nedstrømmende Sveed, for at den nydte Fornøielse ikke af saa ubedragelige Tegn skulde røbes!
Politivennen, 1802-01-01
Noget til Fordeel for Fruentimmer, som ere fremmede i København. Siden fremmede Konditorers Etablering i København blev saa almindelig, er det blevet Brug her, som i andre store Steder, at Fruentimmerne komme paa offentlige Trakterhuse. Man maa undres over at dette ikke har anlediget Spiseverterne til at gjøre slige Jndretninger, at de kunde ogsaa blive deres Gjester. Rejsendefornemmelig, der uden Familie-Bekjendtskaber opholde sig her, savne dog et saadant Sted, da ikke altid haves et Logi hvor de kunne faae den fornødne Spise. Det vilde derfor være nyttigt, om en af Hovedstadens Restauratører etablerte, sig dertil.
Politivennen, 1802-01-01
Om Skatter i Vestindien. Man har i disse Blade læst Forslag om Skatter, det vil derfor ikke for Læserne være uinterressant at see hvorledes slige Forslag gjøres andensteds. Man har tillige hørt saa meget ufordelagtigt om den Fuller, som Engellænderne have sat til Gouvernør paa vore vestindiske Øer, at det ikke skader engang at læse noget fornuftigt om ham. Jeg leverer derfor her oversat efter St. Kroix Avis for Onsdagen d. 9 Dec. 1801 følgende Borgerraadets Forslag med Guvernørens Svar: Til Hs. Exellense Gouv. Fuller! BBorgerraadet udbeder sig Tilladelse at fremlægge til D. E. Betænkning følgende Udkast til nye Paalæg, som det anseer for nødvendige, forsaavidt at Byrden da ikke ligger paa Planterne allene, og at Overdaadighed, Ørkesløshed og fremmede Drikkevares Jndførsel derved holdtes i Tømme o. s. v.
Politivennen, 1802-01-01
Bekjendtgjørelse. 1) De paa en Bagmuur ud til Kompagniestræde lige over for No. 68 og 69 forhen staaende og i disse Blade paaankede Trævaser ere nedtagne. 2) En prisværdig Opmærksomhed for Publikums Bekvemmelighed har den Mand viist, som ejer det nærmeste Huus i Antoniestræde op til Bagergaarden, der gjør Hjørne til Pilestræde. Han lader Tuden af sin Kælderpost, der urigtig staaer paa Fortoget, aftage tilligemed Pompestangen hvergang Pompen er brugt. Det var at ønske, at denne Fremrangsmaade maatte efterlignes af de Husejere paa Østergade, i Pilestræde og i andre Gader, der have slig ge ulovlige Kælderposter staaende paa Fortogene.
Politivennen, 1802-01-01
Uordener. *) J Antonistræde, skraaes over for den hvide Bygning paa højre Haand, naar man kommer fra Pilestræde, er en af disse dyde Kældere, der have en Grube for hvert Vindue, som altid ere farlige nok selv om Dagen for den Beskænkede eller Svimle; dog denne Fare ophører om Natten, da disse Eruber bedækls med Luger, derimod er Nedgangen til samme Kælder ogsaa vidt udgaaende paa Fortoget, og da den ikke som billigt er forsynet med Rekverl farlig endog for den ædrue Vandrer, der ikke er altfor berejst i dette Stræde. 2) Paa store Kjøbmagergade No. 11 Litr. M ligger et fatalt, Rendestensbræt udenfor, saaledes at enhver, som træder derpaa, vover at brække et Been. 3) Uden for det saakaldte Slot i Antomiestræde er ikke allene en alt for langudgaaende Stentrapxe, som borttager det hele Fortog, men Rendebrættet i maadelig Stand og for kort. Man haaber at den veltænkende Ejer, der indseer hvormeget den ikke af ham bygte, men dog ham tilhørende Trappe ulejliger den Gaaende, vil paa en Maade godtgjøre dette, ved at lade lægge et ret stærkt Bræt, der tillige strækker saa vidt paa begge Sider af Trappen, at man kan fra Fliserne magelig betræde det, 4) J Kompagniestræde, i den hvide Hjørnegaard til Knabrostræde, er en Mand, som adskillige Gange daglig udtømmer et vanhelligt Kar over Kørebroen. Man haaber, at denne Mand herefter vil lade sin Pige forrette dette paa en rigtigere Maade naar han betænker, at om han endog altid kunde passe at ingen Gaaende blev mishandlet, kan dog Stænket naae adskillige Omboendes Vinduer, og at dette Syn for alle paa den modsafte Side boende er yderst ækkelt. Hvad vilde der endelig blive af, om flere efterlignede denne tiltagne Frihed, der kun anstaaet Portugiser og Spanier men ikke renlige Nordboer. 5) Det usle og farlige Fortog uden for 91 og 92 i Pilestræde raaber endnu om Hielp. 6) J Stadsgraven, under begge Vindebroerne uden for Amager Port, aflæsses nedkaftes eller nedfejes saa umanerlig meget Gadeskarn, at Graven inden føje Tid bliver opfyldt deraf, saafremt Vedkommende ikke betids standse denne alt for paafaldende UorDen.
Politivennen, 1802-01-01
J Anledning af et Avertissement i Addresavisen. den i Addressavisen No. 89 for dette Aar indførte Bekjendtgjørelse fra Fattigvæsenet findes følgende Udtrykke: At en Familie i 2det Hoved Distrikt har nydt den rigelige Understøttelse, som gives i dette Distrikt; disse Udtrykke der maaske indeholde Trykfejl kunde lede til en Mængde urigtige Betragtninger, og synes derfor ved et nyt Avertissement at burde forandres.
Politivennen, 1802-01-01
Ønske for Helfingørs Skole. Da det hele Skolevæsen skal med Tiden sættes i anden Form og saadan, hvorved der gives Undervisning i flere almennyttige Kundskaber end hidtil, saa kunde man maaskee med Grund formode, at denne Tidspunkt, ihenseende en slig Reform med Helsingørs Latin Skole maatte være forhaanden. En Skole, som har saa gode Jndkomster, lønner 5 Lærere og er nu saa fattig paa Discipler, maatte nødvendig ved en anden Indretning gjøre Staten meer Nytte og ved et nyttigere Formaal ikke mangle Discipler, thi saa ere kun de Forældre, som, naar de ikke bestemme deres Børn, som man kalder det, til Bogen, finde det billigt at plage disse med at lære de dødt Sprog og anvende Tiden til Ting, som ingen Nytte bringe dem i Fremtiden. Jo før en saadan Forandring med denne Skole bevirkes, desto større Ære vil det være for Vedkommende, søm maaskee i denne Henfigt ere allerede i Virksomhed og desto større og værdigere Tak ville de indhøste af Staten og af Forældre, som med Længsel see slig Forandring imøde.
Politivennen, 1798-01-01
En farlig Misbrug i Pustervig. J Pustervig No. 71. A, er et gammelt Plankeværk, og inden for dette en lav Skorsten, hvor der bestandig bruges megen Jld. Det blev som meget farligt for meer end et Aar siden paaklaget for Brand- og Vandkommissionen, der paalagde Verten, at naar den daværende Bruger, en Katuntrykker, var udflyttet til Michaelis 1797 maatte den ikke længer bruges. Nabolaget ønskede for Sikkerheds Skyld at Brandvæsenet vilde eftersee, om dette er efterlevet, eller om Verten nu bruger Skorstenen endnu stærkere, end den brugtes tilforn. d. 30. Sept. 98
Politivennen, 1802-01-01
Uorden i Roeskilde. Jblant de Uordener som findes i Joeskilde er især at lægge Mærke til De nkirkeGaarden, der nok neppe findes Ma til i Landet, den ligner en Landsbye Gaoe opfyldt med Leer og Gruus, Rendesteens Skarn og Møddinger; i vaadt Vejr udsættes man for at gaae i Skarn til midt paa Fødderne, som iyelig ved Prinsesser. Visættelse var Tilfældet; neppe kunde Herrerne trine ud af Vognen for Skarn, Gravene ligge nedtrampede, Liigstenene sønderknusede. Man forbigaaer de Kirkens Vinduesruder, der enten ere udblæste eller ituslagne. Man ønsker at sligt maae hemmes af Vedkommende - mon Kirken vel mangler Evne til at holde alt i tilbørlig Stand?
Politivennen, 1802-01-01
En slem Hund paa Børsen. En af de Herrer Kræmmere paa Børsen har en stor bidsk Hund, som jævnlig anlig anfalder de Forbigaaendes ofte meget fredelige Hunde; allene dette er en Uorden og meget ubehageligt for Hundenes Ejere, men sætter man det ofte indtrægende Tilfælde, at disse have Børn ved Haanden, og den angrebne Hund tyer ind til sin Herre og dem, hvor stor Fare staae Børnene da ikke for at bides eller i det ringeste stærk forskrækkes? Vedkommende Ejer af Hunden vil tillige betænke, at han skader sin Søgning ved at holde dette Beest, hvis Udyd er allerede temmelig bekjendt; thi hvo vil vel gjerne sege en Bod, hvor et glubsk Dyr har sit Tilhold.
Politivennen, 1802-01-01
Om Magistratens Brændeoplag. Medens man tilstaaer, at der i dette Oplag er godt Brænde, kan det vel uden Sky siges, at derimellem ogsaa er usselt Brænde, og at et Oplag der iager en høj Priis, giver et mindre rundeligt Maal, og dertil imellem af slette Vare, ikke er det Hielpemiddel man havde ventet, og som Magistraten selv siklerlig havde ønsket at det skulde være. Hvor slet Brænde der stundom udmaales og sælges af Magiutratens Oplag, taas es deraf, at 8 Forsørgelses Forstandere havde underskrevet en Anke i Andledning af de i sidste Jannar til Fattige uddelte 50 Favne Brænde, som siden af uvitterlige Aarsager skal af disse være holdet lilbage, og var saaledes lydende: Efter at have søgt Underretning i vedkommende Kontor i Rentekammeret om, at de 50 Favne Brænde, som efter Hs. Maj. allernaadigste Befaling, af Magistratens Oplag ere leverede til Fattigvæsenet, blive igjen erstattede ved et lige Qvantum forsvarligt Brænde af allerhøjstsammes Skove, finde undertegnede Forstandere af - Distrikt, sig saameget meget beføjede at paalægge Deres Velædelhed som Distriktets Direktør, og som Selvvidne til at, de dette Distrikt tilfaldne - Favne, vare saa forældede, raadne og heel igjennem trøskede, at vi til ingen Tid have seet saa slet og uvægtigt Brænde, at gjøre Direktørerne for Fattigvæsenet opmærksomme paa, at denne Behandling, som vi formode haver været lige i alle Distrikter, har ikke allene havt til Følge, at Hs. Maj. gode Hensigt er for en Deel forfejlet, og de Fattige saaledes ikke tilflydet det tiltænkte Gode; men endog, at Publikum, som vel er vidende om denne Gave, ikke tillige er vidende om, at Jndkøbet ikke haver været overdraget enten Direktører eller Forstandere, og hvorved disse uforskyldt paakastes ufordelagtig Skygge. Kbhvn. d. 29 Jan. 1802.
Politivennen, 1802-01-01
Om indfødte Konsuler. (Regieringen helliget.) Af Handelstidenden No. 18 d. A. sees, at Fædrelandet til Handelsejladsens Fremme har omtrent 260 Handelskommissærer, Residenter, Konsuler o. s. v. adspredte over den hele Handelsverden. Saa nyttig denne talrige Embedsmandsklasse maae være for handlende og sejlende Landsmænd, saa megen Forundring maae paafalde den, der før ikke vidste det, at neppe af disse 260 ere indfødte Danske eller Norske. Denne Bemærkning er forhen gjort i Minerva, hvor tinge nogle afstikkende Exempler paa fremmedfødte danske Konsulers Opførsel ere fremstillede. Det er i det ringeste højst rimeligt, at gode indfødte Mænd paa disse Konsulposter vilde gjøre Handelen og Søfarten, endnu større Nytte end fremmede selv kyndige og retskafne Mænd kunne yde. Disse have en dobbelt Jnterresse, Forbindelser, Familiendsigter o.s. v. Med ect Ord: meer end eet Fædreneland kan ingen have. Nu den Tilbøjelighed og Villighed, som eens Sprog, eens Religion, eens Skikke og Tænkemaade, kort alt det forklarlige og uforklarlige, der ligger i Ordet Landsmandskab, indgiver, og som er fremmed for den Fremmedes Hjerte. Nu Forestillingen om Gjengældelse og Erkjendtlighed, af de Handlende og Søefarende, ved den Hjemkomst til Fædrelandet, der stedse er den kjæreste Tarke! Tanken om Ansvarlighed has den mindre Pligtfaste! Tanken om sin egen Regjerings Bifald! Om Løn for Velgjort i det elskte Fædrelands Skjød! Dette er ingen Udvikling, men kun et Udbrud af et patridtisk Hjerte. Hver Dane, og ingen stærkere end den der skriver dette, er overbevist om, at vor Regjering ønsker, at kunne besætte disse Poster med indfødte Mænd, men at den nødig seer sig hindret heri, ved de Vanskeligheder, som Lønningernes og saamange dulige Subjekters Anskaffelse opkaster. Den sidste Vanskelighed er det, der anlediger til følgende uforgribelige Forslag: Dersom Aktivitet, især af unge Mænd kan ventes Agt for Ansvar, Haab om at nyde Belønning hjemme, et Helbred hvorved Forretninger og Rejser fremmes og Kraft til at undvære, og følgelig til at nøjes med mindre Løn; Dersom Konsulposter altsaa i de fleste Tilfælde blev at betragte som Aspirantspladser. Dersom der ved Universitetet holdtes Forelæsning over den Deel af Lovkyndigheden, der især vedkomme Konsulaterne; Dersom der ved Universitetet eller noget andetsteds læstes over Handelen, der vel fortjente en Lærestol; Dersom det paalagdes de examinerede Jurister, der ønskede at gaae Konsulatvejen, at tage en dertil passende Embedsexamen; Dersom en saakaldet dansk Jurist, der havde taget Konsulatexamen, hvad enten han fik en Konsulpost eller ej, var kvalifiseret lige med latinske Jurister til Embeder (maaskee med et par Undtagelser); Dersom den, der pligtmæssig havde forestaaet en consulpost i et vist Antal Aar, fortrinlig erholdt juridisk Embed, og imidlertid en skikkelig Vartpenge; Saa vilde der snart være Subjekter nok til Statens Tjeneste, og de juridiske Embeder vilde ikke tabe, der besattes med Mænd som foruden de fornødne Embedskundskaber besade Sprog og Menneskekundskab og havde sest fremmede Lande. K. H. Seidelin
Politivennen, 1802-01-01
Fra Fattigvæsenets andet Hoveddistrikt til Jndsenderen af det i Politivennen No. 203, S. 3239 Jndførte. Vi skylde Redaktøren af Addressekontorets Efterretninger den Erklæring, at der i No. 89 af Addresseavisen ingen Tryksejl findes i de anmærkede Udtryk. Med det første vil ved Trykken vorde bekjendtgjort en Efterretning om den Maade, hvorpaa de Fattige forsørges i andet Hoveddistrikt, og vi forvente altsaa, at Jndsenderen imidlertid vil udsætte sine Betragtninger over, hvorvidt Forsørgelsen er rigelig eller ikke, er og kan være rigeligere i dette end i andre Distrikter. Skulde Jndsenderen iøvrigt forinden ønske sig underrettet om, hvorledes Forsørgelsen er i Almindelighed, eller hvorledes den ommeldte Familie i Særdeleshed er forsørget, og under andre Omstændigheder kunde været forsørget, vil det for enhver af os være særdeles behageligt at omhandle med Jndsenderen en Sag, for hvilken vi med Fornøielse see, at han interesserer sig, og i den at imodtage enhver oplyst Mands Bemærkninger.
Politivennen, 1802-01-01
Smaae Forslag, til Fordeel for de Fattige. At Fattigvæsenet, uagtet alt det Store, der baade er og bliver gjorr for samme, dog endnu kan behøve at gribe alle gode Midler til at understøtte sit store Antal af Almisselemmer, saa tilstrækkeligt som sand Nødvendighed udfordrer, vil vel neppe kunne nægtes. Det synes derfor ikke urimeligt, at benytte enhver nogenlunde gunstig Lejlighed, for paa en god Maade at tilvende Kassen saamegen Jndtægt som muligt. Et par uforgribelige Forslage følger derfor herved til en Prøve desangaaende: 1) Da den skjønne Assistents Kirkegaard ikke uden Grund aarlig faaer mere og mere Tilløb, og endog den Forsigtigste vel ej saa ganske kan undgaae, paa en og anden Maade at gjøre Skade, om ikke andet, saa dog ved at nedtræde Græsset, synes det vel ikke ubilligt: om de Lysthavende, ved Jnd- eller Udgangen, derfor erlagde en liden Slags Godtgjørelse efter Behag, til Fordeel for Fattigvæsenet? - Ved at erholde Tilladelse, derved at lade udstille en Slags Bøsse, kunde maaskee en eller flere af de Fattige tillige erholde en Biskilling, for at have lidt Tilsyn med samme. Jngen vilde vel i mindste Maade kunne opholde sig over en ubetydelig Udgivt af 1 a 2 ss. hertil, helst naar man betænker, hvor meget man ikke ellers ofte maae give, for at see de ubetydeligste Snurrenpiberier, hvoraf ingen uden nogle Landstrygere og andre ørkesløse Folk nyde Fordelen? 2) Ved Jndgangen til Frideriksberg Have, kunde maaskee ogsaa anbringes en lignende Jndretning, da de i samm nuværende, og herefter forventende skjønne Anlæg, vel sagtens ogsaa maatte være 1 a 2 ss. værd for at see. Derved vil. de Haven selv maaskee tillige vinde meget, da slette Drenge og andre af den laveste, og som oftest tillige meest skadefro Klasse, ved den Lejlighed for en stor Deel holdtes ude. Det forstaaer sig, at Hoffets Folk, og andre, der havde lovlig Ærinde, for denne Udgivt blev at fritage. 3) Ved Rosenborg Have kunde denne Jndretning af adskillige Aarsager ej ret vel sinde Sted; Derimod vilde det være en sand Spekulation, og en stor Bekvemhed for Publikum, hvis Fattigvæsenet erholdt Tilladelse eene at være berettiget til Nøglen for Passagen ved sorte Kristianskrog, hvor een eller flere af de Fattige, imod 1 a 2 sss. Crlæggelse i en Bøsse - bestandig kunde være tilstæde, for at lukke Folk ud og ind, hvilken Bekvemhed dog vel sagtens maatte være en ss. værd? - da Nøglen derimod nu omstunder ikkun er i nogle enkeltes Hænder, der bestandig maae slæbe den hos sig naar de gaae ud, eller, ifald de forglemme samme underkaste sig en ofte meget ubehagelig Omvej.
Politivennen, 1802-01-01
Spørgsmaal. Er det, i Følge Forordningen af 19 Dec. 99, om de Betalinger som tilkomme Rettensbetiente i Danmark for Embeds Forretninger, ogsaa en Nødvendighed, at alle saadanne Betalinger uden Forskiel erlægges strax og ogsaa ved Begiæring om Syns og Taxations Mænds og Udmeldelse, Panteforskrivningers Tillysning og Jndførelse i Pantebogen ne.? Forretninger som det er de bekjendte Personer meget om at giøre, at faae haslig expederede, ville neppe blive henliggende, uden ligesaa hastig at blive indløste, da det derimod ved forudgiven Betaling altid vil komme an paa Skriveren, om han har eller vil have Tid til at expedere dem strax, eller efter eget Mag lade Vedkommende vente.
Politivennen, 1802-01-01
Uordener. 1) J Lavendelstræde er lige over for No. 88 og g9 en Tomte som afgiver en stor Bekvemmelighed for Nabolagets dovne Tjenestepiger, der hverdag, naar de bære Fejeskarnet paa Gaden, og see at Vognen alt far været der, bære det hen paa denne Tomte, hvorfra det, naar Vinden bær paa, blæser ud igjen over de Gaaende, og ind ad Vinduerne. 2) Ved Vestervold holde Bønderne ofte saa langt ned i Rendestenen med deres Vogne at Hjulene og Stængerne deels hindre Vandets Løb, deels de paa Fortoget Gaaendes Gang.
Politivennen, 1802-01-01
Om Masistratens Brændeoplag. (Fortsat fra No. 273.) Da enhver Københavnsk Borger er forvisset om, at Magistraten, og den af samme satte Forvalter, ikke ønsker fordærvet Brænde udmaalt og solgt for godt, og til samme Priis som godt; da denne Vished, endnu i større Grad, om sligt var muligt vil haves imod sligt Brændes vitterlige Levering til de Fattige; saa opgiver selv denne Vished et Middel, som ikke er at foragte, dette nemlig: at det strængeligen indskærpes den underordnede Udsalgsbetjent strax at angive, om Brændet paa det Sted, hvorpaa det tages, forværrer sig, for i Tilfælde at faae Ordre, at nedrive og sætte fra en anden Kant. JTilfælde, at det desuagtet var nødvendigt at sælge ud fra samme Sted, burde nok enten gives en Erstatning i Brænde, eller Prisen forholdsmæssig nedsættes. Men det allerkraftigste Middel, til, for Fremtiden, at forebygge Brændets Fordærvelse, til Fordeel baade for Stadens Kasse og for de købende Borgere, vilde være, at bruge den samme Forsigtighed, som alle andre Brændeoplagshavere, at have Brændet under Skuur. Slige Skures Opbyggelse vilde være af des ubetydeligere Bekostelighed, i Forhold til Nytten, jo større det Forraad af Brænde var, som derved holdtes under Skjul.
Politivennen, 1802-01-01
Om Frue Kirkegaard. Frue Kirkes søndre Kirkegaard har udentvivl forhen været indhegnet med Stakitværk rundtom, ligesom sammes østre og nordre Kirkegaarde. Men hvad emten Ælde, eller Tilfælde maaskee sidste Jldebrand, har ødelagt det indre Stakitværk, saa er Følgen den, at den nu staaer aaben paa Kirkens Side, og er bleven en almindelig Gangvej, og en Legeplads for Gadedrenge, hvorved Gravene aldeles nedtrædes. Om dette kan bestaae med den Agtelse, vi skylde vore Forfædres Grave, og om ikke denne Kirkegaard igjen skulde indhegnes, ligesom de øvrige, det henstilles til Vedkommendes Overvejelse.
Politivennen, 1802-01-01
Anmodning til Havnekommissionen om Skildt paa Skibene i Havnene. Nogle Skippere, især fra Jylland, har den herlige Skik at udhænge et Bræt med Stedets Navn paamalet, hvorhen de agte at styre deres Cours; men det er da og for det meste kun dem allene, og naar man i Nyhavn, ved Toldboden, Kvæsthuset og Børsen skal oplede en Skipper, kan man gjerne spørge sig træt inden man finder sint Mmd. Foruden de grove Svar, der ded saadan or, ghed falder af fra ubelevne Matroser, gaaer Tiden bort for Folk, der kunde bruge den bedre. Havnekommisssonen gjorde vist mange af Stadens Borgere en væseutlig Tjeneste om de foranstaltede den Jndretning, at det blev Pligt for alle Skibskaptejner og Skippere at udhænge et saadant Skildt, hvoraf man, uden at spørge sig for, kunde see Stedernes Navne, hvorhen ethvert Skib var bestemt.