Ribe Stifts Adresseaviser, 1830-04-02
J Paragraphen og Krigen med Algier siges, "Deres Majestæt har agtet det passende, ikke længer at opsætte Jværksættelsen af de Forholdsregler, der findes at være de hensigtsmæsigste til at erholde tilstrækkelig Fyldestgiørelse for de Forhaanelser der vederfores vort Flag. Med dyb Ærefrygt vente vi de Underretninger, som D. M. behage at meddele os om et Anliggende af saa stor Vigtighed. Sire. Naarsomhelst det skulde vorde nødvendigt, at forsvare D. M. Krones Værdighed og beskytte Nationalhandelen, kan D. M. stole paa Deres Folks Mod og Bistand. Hele Adressen slutter saaledes: "Deres Majestæt har kaldet os hid fra alle Kongerigets Egne, for ved deres Thrones Fod, at bringe Dem et trofast hengivent Folks Hylding, som i O. M. ærer det fuldendte Exempel paa de ædleste Dyder. Sire! Deres Undersaatter elske og agte Deres Autoritet. Femten Fredens og Frihedens hentundne Aar. hvilke de skylde Deres Broder og Dem Selv have rodfæstet den Taknemmelighed i deres Hjerter, der knytter dem til D. M. ophøiede Dynastie. Nationen, som Erfaring dannede, har lært, at besiddelsesrettens Alder, særdeles i Henseende til Autoritetet, er den helligste af alle Titler, og at Aarhundreder, til dets egen Lykke, som til Deres Majestæts Hæder, have hævet Deres Throne til en Høide, hvor ingen Storme naaden. Folkets Pligt stemmet altsaa overeens med dets Overbeviisning, at Deres Majestæts Krones hellige Rettigheder ere den sikkerste Garantie for dets Frihed, og at Deres Prærogativers Uforkrænkelighed er disses nødvendige Betingelse. "Sire, Uagtet de eensstemmige Følelser af Ærefrygt og Hengivenhed, hvormed Deres Folk omringer Dem, yttrer sig dog i Gemytterne en saare ængstende Uroe, der forstyrrer den Tryghed, som Frankrige begyndte at nyde, gjør Kilderne til dets Velfærd uklare, og, om den skal vare længere, vil vorde farlig for dets Rolighed. Vor Samvittighed, vor Ære, den Troskab, som vi have svoret D. M., og ubrødeligen skulle bevare, paalægger os den Pligt, at kundgjøre D. M. Aarsagen til denne ængstelige Bekymring.""Sire, Chartet, som vi skylde Deres Forfædres Viisdom, og hvis veldædige Jnstitutioner det er Deres Majestæts faste Villie at grundfæste, helliger Landets Ret til at deeltage i Discussionen om den offentlige Jnteresse. Denne Deeltagelse bør, som den ogsaa virkelig er, være umiddelbar og viseligen indskrænket af bestemte Grændser, hvis Overskridelse vi aldrig ville taale. Resultatet er et positiot, thi det gjør en vedvarende Overeensstemmelse mellem Deres Regjerings politiske Øjemed og Deres Folks Ønsker til en uundgaaelig betingelse for de offentlige Anliggenders regelmæssige Gang. Sire, vor Loyalitet og vor Hengivenhed paalægger os den haarde Nødvendighed, at maatte forsikkre, D. M., at denne Overeensstemmelse ikke mere finder Sted. En uretfærdig Mistillid til Landets Sindelag og Forstandighed er det nærværende Ministeriums Hovedprincip. Dette bedrøver D. M. Folk, thi denne Mistillid fornærmer det og det føler sig foruroliget derved, thi den truer dets Frihed. Men en saadan Mistro kan ikke finde Adgang til Deres Majestæts ædle Hjerte. Nei, Sire! Frankrige, er en ligesaa stor Fjende af Anarchie, som O. M. af Despotisme; Frankrige fortjener, at O. M. sætter samme Liid til dets Loyalitet, som Frankrige til Høistsammes Løfter. Deres Majestæts høie Viisdom afgiøre Striden, mellem hine, der miskjende en saa fredsommelig, saa trofast Nation, og os, der med den oprigtigste Overbeviisning, nærme os til D. M., for i Deres Barm at udgyde et heelt Folks Smerte, som skatter sin Konges Agtelse og Tillid over Altsomhelst! Deres Majestæts Kongelige Forrettigheder give Dem Midler i Hænder til at haandhæve den constitutionelle Eendrægtighed imellem Statsautoriteterne, der er den første og væsentligste betingelse for Thronens Hæder og Frankriges Held.