Politivennen, 1805-01-01
Om Versemagere og Visekællinger. Blandt de mangehaande ulyksalige Plager, København dagligen vorder hjemsøgt af, regner jeg de Personer, som skrive. og dem, som skrige med Gadeviser. Det er saa langt fra, at denne Gjenstand er uværdig Politiets Opmærksomhed, at jeg tvertimod troer det nyttigt, at betragte den fra flere Synspunkter. Dersom det er en vigtig Betingelse til Orden og Rolighed i en Stat, at Politiet erholder Magt til at gribe enhver, der foruroliger samme, og at fremfare med saadanne paa lovlig Maade, da troer jeg at de omtalte Personer, som Ophav til physisk og moralsk Uorden, baade kunne blive en Gjenstand for Politilove og kriminelle Love i Almindelighed. Man maae, naar man hører den idelige Skrigen af hæse, halte og kobberrøde Visekællinger, som dagligen gjøre deres Vandringer gjennem de folkerigeste Gader, og tillige seer disse skidne Deklamatriser omgivne af en Sværm Tilhørere og Gabere, ikke allene undre sig over Almuens liden Kræsenhed, men meget mere over Politiets Overbærelse. Jeg vil først betragte de omtalte Personer som Aarsagen til moralsk Uorden. Læredrenge og Piger som sendes i Byen af deres Husbond eller Madmoder, kunne bele halve Timer staae ved og gaae efter disse Kællinger; ofte, seer man, købes dette Snavs, baade af Smaae og Store, og synges siden paa Kældertrapperne efter deres velklingende Melodi. Mange Husfædre og Husmødre har jeg hørt klage. Vi kan intet faae bestilt af vore Folk; de skal altid læse de forbandede Viser, og naar de skal læses, maa Arbejdet ligge; hvor skadeligt det er for Tjenestefolkene og Husmødrenes Arbejde, indseer man let; men ogsaa fra en anden Synspunkt giver dette Visetøj Anledning til moralsk Uorden; hvad indeholde disse Viser? enten Beretning om en arm Synder, der enten om føje Tid skal føres eller allerede er ført til Døden, eller ogsaa de indeholde umoralske Elskovsviser. Begge have skadelig Jndflydelse paa Moraliteten; de første fremstille gjerne Synderens Forbrydelse paa en undskyldende Maade, saa at de derved opægge til Forbrydelser; de sidstes Skadelighed er overalt for synlig i vore Dage. Hvad den physiske Uorden angaaer, som følger af disse Personers Tilværelse, troer jeg, at den er ikke mindre. Visekællingernes Skrigen er en sand Vederstyggelighed for Sunde og end mere for Syge. Deres Syn paa Gaderne er ikke mindre behageligt, og den ofte ukydske Deklamasion paa Gaderne, som gjerne er forenet med Anvendelse paa forbigaaende Fruentimmeer og Mandfolk, er en ligesaa stor physisk som moralsk Uorden. Spørgsmaalet er nu allene. Hvilke Midler bør anvendes for at hæve dette Onde? Svaret bliver formodentlig: det maa hæves ved et Lovbud. Hvorledes dette Lovbud bør være, maa Vedkommende afgjøre. J mine Tanker burde Politiet, naar al Salg, Trykken og Forfattelse af slige Produkter ved en Lov var forbudet, have Ret til at gribe Visekællingerne og Visemagerne, naar de fandtes i Lagrant delicto; de burde straffes som Løsgængere og siden ansættes ved offentligt Arbejde, naar de ingen lovlig Næringsvej kunde angive og ikke vilde lade sig indskrive i Lov Overtrædernes Rulle. Hvad Versemagerne angaaer, da burde deres Produfter konfiskeres og de ansættes ved offentligt Arbejde, ligesom Bogtrykkerne burde mulkteres. N. Bruun. Udgiveren har ikke villet nægte ovenstaaende Jndrykkelse, endskjøndt han er af en vel ikke modsat, men dog meget forskjællig Mening om Gadeviser, og vil i den Henseende henvise til hvad derom forhen i Politivennen er skrevet. De imod Gadeviserne ovenstaaende haarde Beskyldninger, ere vist ikke grundede paa Sandhed. Mange af dem indeholde gode moralske Advarsler, og kunne paa den lavere Klasse virke uendelig mere godt, end man forestiller sig. Jeg anseer ikke en Misdæders Død for en uvigtig Materie. Da Henrettelsen skeer offentlig, hvorfor da ikke ved en Vise gjøre en alvorlig Tanke derom almindelig. Selv Frygten for, at blive raabt om som Helt i en Gadevise, kan være Motiv, eller Bimotiv hos mangt et Menneske til at imodstaae Fristelsen til en ond Handling. - Nu Elskovsviser! Herre Gud, hvorfor maae ikke den lavere Klasse have sine ligesaavel som den højere? Kjerlighed er jo dog ikke noget man bor udrydde, men snarere opmuntre til. Jo modtageligere en Nationsmasse er for Kjærlighed, jo bedre, jomindre lastefuld er den. - Vel nægter jeg ikke at det var yderst skadeligt, om ukydske eller umoralske Viser udbredtes, men dette er jo forbudt og værget imod ved Loven. Altsaa kan Jndsenderen ikke med Grund ivre derimod fra Materiens Side. - Nu Personerne, som udraabe Dem! ja, disse ere ikke Grafter, det er fandt nok, men var det at ønske at de vare det? Lidt intollerant er det nok ogsaa, plat at ville betage Folk deres Næringsvej, fordi de ikke ere Modeller af Skjønhed. Hvad Forfatteren har Ret i, er, at mange Visesælgerindere Tone og Stemme, at synge og raabe med, er ubehagelig, og heri var det at ønske, at nogen Forbedring kunde opnaaes. Hvad det angaaer, at en af Sælgerinderne dyrker Mimiken og morer Gadens Personale ved sine Gebærder og Lader, da finder jeg ikke at dette er noget at ivre over, og naar den paaankede Uanstændighed ikke gaaer videre end til nogle smaae forblommede Tvetydigheder, da er det jo latterligt, at harmes derover, saalænge vort Theater i nye franske Smaastykker giver os dem, ikke allene oftere, men meget drøjere. Til Forsvar for Gadeviserne, vil jeg her atter gjøre opmærksom paa, at de ere et Middel til at vedligeholde hos mange af Almuen den Færdighed i at læse, som Konfirmationen lagde Grund til. Udgiverens ønske er, at vi aldrig berøves vore Gadeviser, eller nogen anden Jndskrænkning paalægges dem, end den, at de ikke maae indeholde noget, som strider mod Moralen.