Aarhuus Stifts-Tidende, 1847-07-23
Det er vist ikke Jndsenderen alene, der har følt sig indigneret ved at læse den efter Aalborg Stiftstidende i flere Blade optagne Betragtning over den af Biskop Dr.theol. Brammer til Søndagen den 18de Juli berammede Visitats i Randers, og Forfatteren af samme maa holde sig forvisset om, at medens han troer at gjøre sig til Organ for den offentlige Mening, staaer han vist saa temmelig ene med sin, og i ethvert Tilfælde er det en Miskjendelse og Misbrug af hans vigtige Kald som Publicist, naar han istedetfor, som saadan, deels at repræsentere, deels at lede Publicum i dets Dom, meget mere fremstiller sin private og derhos prange Anskuelse som den almindelige, deels bidrager Sit til at stille en i sig selv god Sag i et falsk og forhadt Lys. Hvor tør og med hvad Føie kan han dog laste en høiagtet Embedsmand, fordi han ligefrem kuns opfylder den Pligt, som det ham betroede Embed og Landets Kirkelov foreskriver og som han allevegne, hvor han kommer frem, opfylder ikke blot med al den Dygtighed, Kraft og Værdighed, som er ham egen, men ogsaa med al ønskelig Humanitet, til sand Opbyggelse for Menighederne, saa at man paa ethvert Sted, hvor han har røgtet sin Gierning, kuns seer ham bortdrage med det Ønske, at han maatte komme ret snart igjen, – Saavist som en Præst, der er nidkjær i Opfyldelsen af sit Kalds Pligter, med fuld Føie maatte føle sig krænket, om Nogen vilde forsøge, ved falske Jnsinuationer at løsne Baandet mellem ham og Menigheden, og, saavidt det stod til ham, at svække Jndflydelsen af det Ord, han føler sig kaldet at tale, saaledes har en Biskop vist ikke mindre Grund til at fortørnes, om Nogen er letsindig nok til at misbruge den Leilighed, Bladene aabne, til at fremstille hans hæderlige og gavnlige Virksomhed i Pligtens Tjeneste, som en Frugt af utidig Myndighed, Selvraadighed, Pietisterie osv. Efter min Mening og jeg troer ikke, at jeg staaer saa ene med den, som hiin Forfatter med sin – bør Menighederne i Stiftet være Hs. Høiærværdighed ret meget forbundne, fordi han ved fine herlige Visitatser, hvorved han paa ethvert Sted sætter sig et skjønt Minde i Hjerterne, bereder dem saavel ved sine salvelsesfulde Taler, som ved sine ligesaa populaire som lærerige Catechisationer, en Opbyggelse, en Føde for Aand og Hjerte, der vel er værd at sætte Priis paa, og om hvilken det tør haabes, at den vil bidrage til at vække en forøget Kjerlighed til Kirken og det kirkelige Liv, der, istedetfor at modarbeides, meget mere fortjener al Opmuntring; og det er mit Haab, at Hs. H., langt fra at lade sig fortrædige eller kjølne i sin bifaldsværdige Jver ved slige utidige Angreb, vil vedblive, som hidtil, ufortrøden at arbeide til Opnaaelsen af sit hæderlige Øiemed, hvortil vi ønske ham al Held og Bistand herovenfra. Lad ham længe nok miskjendes og fordømmes udenfor Stiftet; lad Ribe Stifts taabelige Fanatikere i Østersnede længe nok indbilde sig at gjøre sig fortjente af Kirken ved offentlig at brænde hans opbyggelige, i sand christelig Aand forfattede Skrifter, som kjætterske; lad den høie Røst, som hæver sig fra Aalborg, udskrige ham som Pietist, Hierarch, og Gud veed hvad – vi, som ere Medlemmer af den store Menighed, hvis Overhyrde han er, og kjende Manden, som han er og viser sig i sin Færd, vil agte, ære og velsigne vor gode Biskop! Skulde der være Noget, man kunde ønsket anderledes, da var det maaskee Annoncen i Randers-Avisen, hvorved Ungdommen indvarsledes at fremstille sig til Overhøring, af hvilken hiin Trusel med Mulct i Tilfælde af Udeblivelse vist uden Skade kunde været udeladt, ligesom man tør holde sig forvisset om, at den af Hs. H. selv vil blive aldeles misbilliget. E. Sk. Hvad man med Rimelighed kunde formode at være Tilfældet har viist sig at være saa i Virkeligheden.