Viborger Samler, 1778-06-15
J Grunden giør det ingen stor Forskiel, hvem der kiører for den anden, sagde Heraklit. - Men Demokrit forekom det meget lystig, at en Herre holdt Kudsk aleene for selv at være det. Han saae, at denne Forvandling var meget i Brug, og at denne Mode frembragte mange andre. Man viiste ham en ung Jurist, der torde trodset Kastor selv i at kjøre Veddeløb, og en Doktor, som havde voved at kjøre Veddeløb med Ra stor selv, og en ung Doctor, der var større Heste kiender, end den Centaurer Nessus selv. O vee sagde Heraklit til sin Kammerrat, der loe saa hiertelig som Homers Guder, hvad kan vi vente for Nyeheder, Nye Urimeligheder, svarede denne, men kom, vi vil gaae hen paa et andet Sted. Dette er ikke den eneste Plads, hvor Jndbyggerne i Persepolis samles; kom og græd over andre Uordener. De kom i en snever Gade, hvor mangfoldige Vogne og Fodgiengere sperrede Veien. Jkke uden Fare trængte de sig igiennem til det Sted, hvor heele Hoben ilede hen. Det var Commoediehuuset. Vore Verdsligvise forundredes over det store Tilløb af Mennesker. Vi vil faae at høre noget meget høitravende, eller noget meget afsmagt, sagde Cynikeren, thi ellers kunde ikke saa forfærdelig en Mængde samles hertil. Høit kan jeg neppe vente det. - Og jeg langt mindre, svarede Heraklit, men hvad skader det; vi vil bie - Jmidlertid maatte de bie længer, end de havde tænkt, hvorover den ene blev bedrøvet, og den anden fornøiet. Endelig begyndte Stykket og blev optaget med stor bifald. Hvorledes har det behaget dig, sagde en Perser til Demokrit - Jeg Aa 2. har har ei forstaaet et Ord deraf, svarede han - Og jeg ikke heller, sagde Perseren. - Og dog har du viist din bifald derover, svarede Manden fra Abdera. - Hvad giør det til Sagen, Er det just nødig, at man skal forstaae et Stykke, naar man klapper fordet, See dig om i heele Forsamlingen. Jngen af dem forstaaer meer deraf, end du og jeg; men hindrede det dem fra at klappe, Denne Anmerkning bragte Demokrit til meer end at lee. Sig mig i det ringeste, spurgte han villere, i hvad Sprog er den skreven, J det Egyptiske, svarede Jndbyggeren af Persepolis, i mange Aar har det været i Brug at have egyptisk Skuespil, og at rose det, uden at forstaae det. Ved disse Ord drog Heraklir et dybt Suk. Vær rolig, sagde Perseren; der bliver strax opført et Stykke, som du kan forstaae; der er Musik til det, som vil henrykke dig. Det er fuld af Udtryk, og du vil virkelig troe, at du seer det, du hører. Efter en larmende Ouverture, hvorved begge de Verdsligvise intet kunde tænke, lurede de, og troede endnu, stedse at høre egyptisk. Perseren hialp dem af Drommen. Saa maa det da være et andet fremmed Sprog, sagde Abderiten, thi jeg forstaaer ei meer deraf, end af det egyptiske. Jeg ikke heller, svarede den anden, men det veed jeg dog, at vore Bønder og Hyrder holde det for smukt. Det er Skade, svarede Demokrit, at eders Hyrder og Bønder ei udgiør en Deel af Forsamlingen. De kunde forklare Dedene for de andre, og derved kunde heele Stykker blive forstaaelig for den heele Forsamling - HørSymsonierne i denne Arie, sagde Perseren. Heele Orkesteret spillede, og en Bonde lang en for sig Abderiten spurgte, om Bønderne i Persien altid blev geleigeleidet af et fuld Chor Musikantere, naar de sang? Hans tienstfærdige Naboe sagde: det skeer kuns, for at Forestillingen kan gjøre bedre Virkning. Jeg kan ingen Grund see dertil, svarede Demokrit, men jeg merker, J studere paa Følgerne; J forflytte Hof musiken paa Landet, og Bondesproget til Hoffet. Byttet er viist meget rigtig. Jeg kan ikke andet end holde det for ret, at han taler, naar han befinder sig vel, og synger, naar han troer, han er syg. Det giøres vel neppe nødig, at sætte til, at Demokriloe ved denne Anmerkning. Perseren tilskrev de vir tige Jndfald i Stykket hans Latter; men Cynikeren, i Stedet for at svare, viiste ham hans Kammerrat, der flød i Taare.