Berlingske Tidende, 1835-06-13
London, den 5te Junii. - Underhusets Majoritet, som Torverne saa ofte have dadlet for foregivne bestructive Øjemed, har i Forgaars atter forkastet et Forslag, som man neppe kunde regne til de radicale. Hr. Grote, Medlem for City, havde indklædt det som en Resolution saaledes: At det var Husets Mening, at Stemmerne ved Parlaments-Medlemmernes Valg. skulde indsamles ved hemmelig Afstemning. Han forsvarede Motionen med stor Snildhed; Sir Molesworth understøttede den, men Hr. Gisborne meente dog, at han ingenlunde umodsigelig havde beviist, at den hemmelige Afstemning var at foretrække den offentlige. Mod Forslaget, at undersøge Sagen ved en Comiter, vilde han (Gisborne ikke havt noget at indvende, men med Hensyn til den Form, hvori Motionen nu var fremstillet, troede han at burde forlange Overgang til Dagens Orden. For denne Paastand erklærede sig Lord John Russell, men da Lord Stanley bemærkede, at Ministeriet Grev med alle sine Medlemmer havde forpligtet sig til, ikke at indføre den hemmelige Afstemning (mod denne Paastand protesterede Hr. OConnall, og at det derfor vilde være ærligere handlet af Regjeringen, at møde Motionen med et afgjørende Reje, bad Lord Russell Hr. Gisborne at tage sit Amendement tilbage, for at Motionen selv kunde komme under Afstemning. Dette skeete, og Forslaget blev forkastet med en Majoritet af 173 Stemmer (144 mod 317). De nuværende Ministre stemte med de tidligere mod Motionen, og Sir Francis Burdert med de Radicale for den Mod Slutningen af Debatten blev det paa flere Sider noget uroligt, og medens Taleren henvendte sin Opmærksomhed til den ene Side, reiste sig en Ordvexel paa den anden, der nær havde givet Anledning til en Duel mellem tvende Medlemmer, nemlig de Herrer Hume og Charleton. Næste Morgen læste man i Courier følgende Breve, daterede Underhuset Hr. Charleton til Hr. Hume: "Min Herre. Jeg hørte Ordet Impertinente Karl anbragt, medens jeg talde. Jeg troer at De har meent mig med disse Ord; men for at undgaae Feiltagelser, ønsker jeg, at De strax erklærer, om De har meent mig eller ikke. Den Samme til den Samme, nogle Timer senere. "Min Herre. Jeg hører just nu af Hr. Forester, at De har vægret Dem ved at give ham noget Svar paa min billet, og at De har vægret Dem ved at give nogen Erklæring, eller at sende mig en Ven, med hvem jeg kunde underhandle derom. Under disse Omstændigheder beklager jeg, offentligt at maatte erklære – og Verden vil give mig Ret deri – at De ved Deres umandige og seige Opførsel har gjort Dem aldeles uværdig til at hedde en Mand af Ære." – Om Aftenen fremlagde Hr. Hume disse tvende billetter i Underhuset, som en Fornærmelse med Husets Privilegier, og fortalte udførligt Sagens Beskaffenhed. Han sluttede saaledes: Bør det nu et Øjeblik, taales, at naar Vreden eller Lysten til at erhverve Ny i Avlsen griber en hæderlig Herre, en anden da skal være forpligtet til at stille sig hen, og lade sig en Kugle jages gjennem Hovedet. Jeg veed meget vel, at der gives Tilfælde, hvor der intet andet Alternativ er tilbage, end at tage sin Tilflugt til Ærens Love, og jeg fordømmer Jngen, der i saadant Nødstilfælde handler efter den bestaaende Sædvane; men skal det derfor i en raad staaende Forsamling blive til Skik, at den Ene, der ikke ved Beviser kan fælde sin Modstander, gjør en Ende paa Sagen, derved, at han skyder sin Modstander ihiel. (Hør. Latter.) Dristig kan jeg paastaae, den ærede Herre har troet, at det dog vilde lade pænt, ogsaa engang at see sit Navn paradere under Rubrikken, Correspondentse mellem Hr. Charleton og Hr. Hume; men Huset bør ikke bifalde en saadan Adsærd. – Hr. Charleton, fortalte nu paa sin Side hvorledes Sagen hang sammen, men noget anderledes. Hovedpunktet, hvori de afvege fra hinanden, bestod deri, hvo af dem, der først havde brugt Udtrykket: "Jmpertinente Karl. Flere Vidner stadfæstede Hr. Humes Udsagn. Omsider lykkedes det Hr. O'Connell at bilægge Sagen.