Berlingske Tidende, 1832-07-09
J Fredags forelagde Skatkammerkantsleren Underhuset et Forslag til et Laan, for at understytte vore Colonier paa Jamaica Barbados og St. Vincent. Dette Forslag ledte til en anden Debatte om Negerslaveriet, under hvilken en Mængde af Medlemmerne med Varme erklærede sig for alle Negerslavernes Emancipation. Det ministerielle Forslag blev antaget. The Courier modsiger Rygterne om, at Conferentsen har al Kongen af Holland en bestemt Frist, inden hvilken de Hollandske Tropper skulle rømme Citadellet ved Antierpen. Om en Mand af ubeskrivelig Retsind, diærv Frimodighed og den negennyttigste Fædernelandskjerlighed (som i Anledning af Parlamenesforhandlingerne ofte er bleven omtalet i den danske Statstidende, og stedse med fortjent Højagtelse), yttrer en ved sin Vittighed berømt Skribent sig saaledes: "Jeg kan aldrig glemme en Mand, som jeg saae paa den venstre Side af Formanden (the Speaker) i det engelske Underhuus, thi aldrig har et Menneske mishaget mig i den Grad, som han. Endnu sidder han der. Det er en undersætsig, robust Mand, med en stort, fiirkantet, rødhaarer Hoved. Hans ildrøde Ansigt med brede Kinder er ganske ordinært, Næsen lillebitte; der er et vid Rum fra den til Munden, og denne kan ikke tale tre Ord, uden at et Tal eller i det mindste Penge nævnes. J hans hele udvortes Væsen ligger noget Gnidskt og Lurvet; med eet Ord: denne Figur, der burde stikkes i Kobber foran hver Regnebog, er Skotlænderen Hr. Joseph Hume, Repræsentant for Middelesex, een af Underhusets Ypperste. Han hørte stedse til Oppositionen; de engelske Ministre bleve altid meget bange for ham, naar Talen var om Pengesummer. Endog da Canning kom ind i Ministeriet, blev Hume siddende paa Oppositionsbænken, og naar Canning hørte ham i hans Taler nævne et Tal, spurgte han altid Huskisson, der sad ved hans Side, ganske sagte, hos much, (hvor meget?) efterat Huskisson havde soufleret ham Tallet, gjentog han dette høit og saae med et haanligt Smi paa Hume. - Men da det nyelig syntes, som Aristocratier skulde vinde Seier og underkne det engelske Folks Frihed, saa fremstod den ædle Joseph Hume, som den ægte og rette Folkefriheds varme og uegennyttige Ven, og talede diærve Ord til dens Beskyttelse mod et overmodigt Aristocratie, der ikkun søgde sin egen Fordeel; Ord, der løde vældigen som Stormklokken i St. Pauls Kirketaarn. Talen var rigtig nok atter om Penge, han erklærede nemlig: "at Folket ingen Skatter skulde betale dersom Reformbillen ikke gik igjennem ; Parlamentet samtykkede sin store Medborgers Forslag. - Dette stolte Ord var egentligen det, som afgjorde Reformbillens Skjebne; Skatternes Nægtelse skræmmede Folkefrihedens adelige Fjender. De vovede ikke en Kamp med et eendrægtigt Folk (til hvilket de saa gjerne vilde regne Pøbelen),der var rede til at opoffre Liv og Eiendom. - Hiint aristocratiske Partie kunde ikke meere stole paa kjøbte Ordføreres Hengivenhed; thi selve Englands Nobility (høiere Adel) mærkede nu at ikke Alt i Verden er tilfals, og at den tilsidst ikke har Penge nok til at betale Alt. - Torypartiet maatte give efter; det Klogeste, som det kunde gjøre. Men hvad bevægede dets Medlemmer dertil, Have de maaskee blandt de Stene, hvormed man slog deres Vinduer ind, fandt de Vises Steen; Paris, den 30te Junii. Friheden har vundet Seier og Vilkaarlighed har faaet sit Banesaar; vor Constitution er frelst. Cassationsretten har erklæret Krigsrettens Domme for ugyldige og maatesløse; den Ordonance, som hjemlede disse deres Berettigelse, har dette Tribunal erklæret for constitutionsstridig. - Maleren Geoffroy, som den første Krigsret dømte til Døden, havde, som før er berettet, indstævnet denne Dom til Cassationsretten; da det var bekjendt, at Sagen i Gaar skulde foretages, vare mange Tilhørere forsamlede i Domsalen. Hr. Gilbert Devoisins aabnede Sessionen med at meddele de Documenter, der angik Fremgangsmaaden i denne Sag. Det første Spørgsmaal, hvorpaa Alt her berver - sagde han - er det, om Cassationstribunalet er berettiget til at undersøge den under 6te Juli udstædte Forordnings Legalitet, om deri ikke meget mere indeholdes en Forholdsregel af den høiere Administration, hvis Ansvarlighed hviler paa Ministrene, og hvis Bedømmelse ene tilkommer Kamrene. J Øvrigt vil man maaskee beraabe sig paa Artiklerne 53 og 54 i Chartet. Men Retten vil selv skjønne, at, om end den sidste Artikel forbyder overordentlige Tribunaler, saa ophæver den dog ingenlunde de existerende specielle Love, og de ved samme anordnede Tribunaler. Ogsaa dette Spørgsmaal staaer i Forbindelse med det og Forordningens Legalitet, i Henseende til hvilket Cassationsretten maaskee vil afholde sig fra en afgjørende Bestemmelse, fordi en saadan ligger udenfor dets Jurisdiction. Efter ham optraadte Hr. Odilon Barrot med en ypperlig Plaidoyer til Forsvar for den Anklagede. Han sluttede med disse Ord til Rettens Medlemmer: "M. H., er det sandt, at det ikke staaer i deres Magt at beskytte en Medborger, der af en illegal Ret er dømt til Døden; mægte de ikke at tilintetgjøre en monstrøs ja, jeg tør vel sige, vederstyggelig - Domsakt, saa maae vi for bestandig fortvivle om Legalitet i Frankrige! Denne Forsvarstale fremkaldte Tilhørernes gientagne bifaldsyttringer. Efterat Generaladvocaten Hr. Voisin de Gartempe havde talet til Forsvar for Krigsrettens Dom, begav Cassationsrettens Medlemmer sig ind i Deliberationsværelset. Efter to Timers Forløb kom de tilbage. Under alle Tilhøreres dybeste, forventningsfuldeste Taushed blev følgende Dom publiceret: J Betragtning af, at hverken Chartet, eller nogensomhelst sidigere Lov handler om de Love og Decreter, der angaae Krigsovens Proclamation, og at disse Love og Decreter ene og allen kunne fuldbyrdes forsaavidt som deres Bestemmelser ikke strideimod Chartet; i Betragtning af den 7de Artikel i Loven af 27de Ventose i Aaret 8. - den første Artikel i Loven af 22de Messidoreaf Aaret 4; - Artiklerne 53, 54 og 56 i det constitutionelle Charte, - den 69de Artikel i Loven af 8de October, som bestemme politiske Forbrydelser, og den 103die Artikel i Decretet, af 24de December 1811, i Betragtning af at Artikelen 103 i det nysnævnte Deeret strider imod de ovenanførte Artikler af det constitutionelle Charte, baade mod deres Bogstav og mod deres Aand; i Betragtning af at Krigsretter blot ere ordentlige Tribunaler for Militærpersoners Forseelser og Forbrydelser, og derimod vorde overordentlige Tribunaler, naar de udvide deres Jurisdiction til Forseelser og Forbrydelser, der ikke høre til Militæret; - i Betragtning af, at Geoffroi, der blev stillet for den anden Krigsret i den første Militærdivision, hverken er Soldat eller i nogensomhelst Henseende kan henregnes til Militæret, og at Krigsretten, ved desuagtet at erklære sig for competent og tiltage sig Magt til at paadømme denne Sag, har overskredeGrændserne for sin Myndighed og krænket Bestemmelserne i Henseende til den samme tilkommende Jurisdiction, i Betragtning af alle disse Grunde casserer og annulerer dette Tribunal hiin Procedure imod bemeldte Geoffrol, med alle dens Følger, og i Særdeleshed Krigsrettens den 18de Juni 1832 over ham afsagte Dødsdom. Geoffroi skal blive i Arrest, for at stilles for Jnstructions=Dommeren i første Jnstants at han kan dømmes efter Lov og Ret. Domsalen gjenlød af bifaldsraabet: Vive la cour de cassation