Aarhuus Stifts-Tidende, 1831-11-12
J de til det kongel. Sundheds=Kollegium i Kjøbenhavn indsendte Rapporter fra Bataillons Chirurg Thone i Danzig, hvor han opholder sig, for paa Stedet af indhente de fornødne Erfaringer og Cholera, erklære, han sig for Sygdommens Kontagiøstet, som beviived mange Exempler, og yttrer sig herom saaledes "Min nuværende individnelle Mening er, at gode Qvarantaine=Anstalter kunne holde Sygdommen ude og at en i Tide med Aarvaagenhed anvendt Spærren, kan standse dens Udbredelse; thi saavidt jeg hidtil ha lært Cholera at kjende, anseer jeg den for en kontagiøs Sygdom, dog ingenlunde at sætte i Sammenligning med Pesten, men at forholde sig i den Henseende som Typhus gravior eller Skarlagensfeber."Man har nu ogsaa faaet en dansk Oversættelse af en forhenværende Apotheker i Moskau, Auerbachs, nye Middel mod Cholera morbus, bestaaende i en spansk Peber-Essents, hvoraf, blandet med 10 Draaber Opiumtinctur, gives den Syge tvende Spiseskeer fulde, og derefter 3 til 4 Kopper Pebermynte=Thee at drikke, Hiin Dosts synes, som Kieler Correspondentblad bemærker, indrettet efter en nordisk Mave; men uagtet alle de Mirakelkurer, Ex Apothekeren dermed vil have udrettet, seer man af Hr. Thunes ovenanførte Rapport, at en Qvaksalver i Nærheden af Danzig, formodentlig Skomager Haamann, gjør overordentlig Opsigt med en lignende Mixtur, mod Cholera, som han sælger til en høi Priis og med en rivende Afsætning. Øvrigheden - hedder det videre – anseer det ei for raadeligt, under nuværende Omstændigheder at tiltale Manden, men vil først lade Folkets Raserie for ham og hans Middel lægge sig, hvilket snart vil skee, da Mange, uagtet dette Middels øieblikkelige Anvendelse, ere døde af Cholera."J Khvnsbladet Dagen læses en, med meget Varme skreven Opfordring til at understøtte en i høist trange Kaar levende, unavngiven dansk Digter. "Hvert følende Hjerte - hedder det - har blødt ved at tænke sig Ewald ikke efter Fortjeneste understøttet, men trængende paa hans Smerteleie. Man har skammet sig over hans Tidsalder, har ønsket sig hensat i den, for at kunne bringe ham Hielp, Lindring og Trøst, eller ham hensat i vor Tidsalder, i hvilken en saadan Uskjønsomhed og Ligegyldighed tænkes umulig. Denne kjærlige Sorg var unyttig og spildt for ham; men i dette Øieblik lever en Digterbroder af Ewald (uden at gjøre en Sammenligning, tør man vel, efter hans Arbeiders erkjendte Værd, kalde ham saa i ligesaa trykkende og kummerfuld Stilling, og som, foruden at være ligesaa værdig til Deeltagelse, end meere behøver den, da en Families Forsorg hviler paa ham. Endnu lever han og kan reddes; men han vil og maae gaae tilgrunde, hvis Jntet skeer for at hindre det. Hans Navn nævne vi ikke; men Dagens Redacteur, Hr. Etatsraad Fr. Thaarup, har lovet at nævne ham for dem, der deeltagende og med hjelpsom Mand ønske at vide det." Af Jndrykkelsen erfares: at den unavngivne, værdige, men trængende Digter lever paa en Halvgaard i Nærheden af Sorøe, paa hvilken han med Levningerne af en Capital, som han havde mistet ved en Vens Undergang, har forskaffet sig Arvefæste, og hvorhan i Ordets egentligste Forstand nu maa trælle for det daglige Brød, uden at kunne vinde der, og ængste sig for Afgivter til den Stiftelse (Sorøe Akademie, hvortil han maatte synes selv at have et Anbefalingsbrev.