Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-06-01
Nyeste HoGregerse af benhavn. III. 1 a 2 a 3 a 36 Tiende Aargang. No. 4 28. Frid. 350. i sig deres villig tin. 1831 ud Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin. calaan, Abad alt de Mesters Fore Tirsdagen den 1 Junii 1813. i Al. 1 for Blaagaavel sonastianiassing Samtale imellem Kammerraad Brandt og men hans Svoger Hr. Falk. 24 sk. 1062. Bco. 21 3 s. Fask. Naa, Du holdt godt Ord, Svoger, Hvad blev der af vore Aftensamtaler, i Kammerraaden. Ja, Du har min Siel Ret!" Det blev ved den første Linde, mu Hr. Falk. Men er det rigtig handlet? Bør man vel være saa ligeligyldig mod der, der angaaer en saa nær, VINTS. Kammerraaden. Nei, vist er det ei det tilstaaer jeg selv. Men man faaer jo hverken Tid til at læse eller tænke nu tildags. Herre Gud, hvad skal man gjøre, Hele Formiddagen sidder man i Forretninger op til begge Øren; "man spiser til Middag naar Klokken slaaer to, og sidder til Bords Klokken fire, som det hedder i Visen; naar man saa har faaet sin Middagsluur og drukket sin Caffe, saa skal man igjen paa Contoiret; og naar man kommer hjem, saa skal man enten have sig et Partie i eller udenfor Huset – hvori al Verden skal man da faae Tid fra til at læse og tænke: Hr. Falk. Du giver mig her en Skildring, af Levemaaden blandt adskillige Folk i Kjøbenhavn, og jeg kan ikke nægte den er meget passende. Men er det ikke Trækkeligt, "at dette søde Liv, denne skjønne blide Vane af Tilværelse og Virken!" – skal saaledes døses bort Kammerraaden. Ja, Du har min Siel Ret, Svoger! Det samme er ogsaa ofte faldet mig ind. Men hvad skal man gjøre, Nu er man eengang i det. Jeg har tusinde Gange taget mig for, at ville begynde at læse og tænke, men ligesom jeg bedst havde begyndt derpaa, saa kom der Bud fra Hr. Hasenfus - saa fra Hr. Spradenfeld. Den ene vil have mig til et Aftenpartie, den anden til en Assemblix, og den tredie til en Pikkenik. Man har ikke engang Ro at sove, mindre at læse eller tænke. Og saa maa Du ogsaa vide, min Kone er ikke meget for at jeg skal anstrænge mit Hoved for meget, for hun siget, det tager alt for meget paa Kræfterne, og der er noget i det Synes Du ikke det samme, kjere Svoger: Før holdt jeg dog de tydske og danske Aviser, men siden vor Cours er bleven saa slem, har saa mæn min Kone afsagt dem alle, for hun meente, det var baade Synd og Skam at give Penge udfor at faae at vide, hvorledes det gik udenlands til, da enhver har nok at bestille med sig selv. Kan det ikke være dig det samme, Mand, siger hun, hvorledes det gaaer til Fanden i Vold i Per sten og Tyrkiet, Bryder man sig der om, hvorledes det gaaer os her tillands, Seer Du, Svoger, saaledes ræsonnerer min Kone, og synes Du Aars ikke der er noget i det, hun siger, Hr. Falk. Læser da Din Kone aldrig noget, Kammerraaden. Jo, hun læser den hele Dag; men det er Morskabsbøger, som hun faaer fra Leiebibliotheket, saasom Abællino den store Bandit, og Rinaldo Rinaldini, og andre morsomme. Tyve= og Kieltringhistorier. Hr. Falk. Og Dig formener hun at læse Aviserne! Kammerraaden. Ja, fordi hun siger, som sandt er, at jeg kan læse dem i Klubben, hvorvi ere 200 om at holde dem, ja, at jeg end ikke engang behøver at læse dem selv, saasom man nok vil fortælle mig det, naar der er noget Nyt deri. Hr. Falk. Jeg mærker Din Kone forstaaer hvorledes hun skal tage Dig. Kammerraaden. Ja, hvad gjør manikke for at føie en Kone! Hr. Falk. Det gjør mig virkelig ondt for Dig. Der var dog eengang en Tid, da du gad tænke, og man kunde tale et fornuftigt Ord med dig, men siden du har faaet den runde Mave, er du bleven mig til en reen. Kammerraaden. Derfor kommer jeg ogsaa hos dig, for ikke at see min Tænkeævne reent, gaae i Staa. Jeg maa reent ud sige dig, at dersom jeg skal vedblive at leve saaledes, saa bliver min Forstand tilsidst saa sløv, at jeg aldeles maa lægge den paa Hylden. Men læse giver jeg nu engang ikke mere; det tager alt for meget paa Kræfterne; derimod giver jeg nok talt om dit og dat med en fornuftig Mand som du er. Hr. Falk. Dureier jo en ganske net Bogsamling, Fristes du aldrig engang, imellem at tage en god Bog i Haanden, Kammerraaden. Mine Bøger ere forlænge siden solgte paa Mallings Auction. Min Kone meente, at de kun stode i Veien, og vare til ingen Nytte, for du veed nok jeg arvede dem efter min salig Fader, og han holdt ikke af andre endphilosopiske, moralske, historiske og occonomiske Bøger; hvad skulde jeg med disse, Jeg forærede min Kone dem, og hun kjøbte sig to Shawler for de Penge, hun fik ind for dem. Alt hvad jeg beholdt tilbage deraf, var Lofts Kogebog og den nyeste Spillebog. Hr. Falk. Jeg kan ikke spare dig andet, kjere Svoger, end at jeg beklager dig af mit ganske Hjerte. Jmidlertid er dur ikke den første, som jeg har seet forvandles fra Menneske til Østers. Man, siger Verden skal forgaae ved Jld, men jeg troer, snarere den vil forgaae ved Søyn. Lethargie, vil omsider opløses den hele animalske Natur. Kammerraaden. Guds Fred, Svoger, Jeg kommer lige fra Klubben. Der havde jeg en ganske artig Strid med Secretair. Han vilde reent ud paastaae, at en Stats Rigdom ikke bestod i Guld- og Sølv. Har Du nogensinde hørt noget urimeligere Hr. Falk. Jeg er fuldkommen af Secretairens Mening. Kammerr. Det var meget. Troer du var ikke, at vor Cours netop er bleven saa slet, fordi man har sendt vort Guld og Sølv ud af Landet? ei. Hr. Falk. Nei. Kammerr. Det gad jeg nok hørt Dine Grunde for. Hr. Falk. Dem skal Du strax faae at høre. En Stats sande Rigdom bestaaer i Mængden af dens Indbyggere og disses Arbeide. Ved Guld og Sølv saavelsom ved Handel kan Staten, kun være rig saalænge den ikke hjemsøges af Krig eller Nationaluheld. Men enhver Stat kan kuni et vist Antal Aar være fri for Krig, eller Nationaluheld. Ved den viseste Statskonst kan, den dog kun for en Tid nyde Fred og Lykke. J det Øieblik Krig og andre Uheld indfinde sig nodsages: endog det rigeste Folk at rykke ud med sit Guld og Sølv. Handelens Standsning, er en sædvanlig Følge af Krig, og ligesom Jndtægterne aftage og Udgivterne stige, taber Motal Rigdommen, sig.