Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-08-27
Da en avindsyg Anonym indkrøb i Skilderiets No. 85, for at omtale mit Skrivt Jsland og det Kongel. Jslandske Landoplysnings-Selskab, erindrede jeg mig strax, hvad den gode Phædrus forlængst havde anmærket: Sinistra qvos in lucem natura extulit, necqvicqvampossunt, nis mellores carpere. Endskiøndt jeg blev nødt til at fægte hen i Luften, og giætte mig til, hvo iblandt den store Hob maatte være den, som, ikke af Kierlighed til Sandhed og Oplysning (den han kunde erholdt ved privat at henvende sig til mig, saavidt ikke allerede var at læse i trykte Skrivter), men af aabenbar Dadlesyge og animonocendi, hvilket hans Udtrykke, Fremgangsmaade og paadigtede Usandfærdigheder altfor tydeligen røbede, søgte at anfalde og nedværdige Selskabet og mit Skrivt Jsland, uagtet dette Anfald kunde næsten overtyde mig og enhver om, at det var et Foster af Avindsyge. Skiøndt jeg derhos erindrede, at der gives en Classe af Mennesker, a qvibuetiam laudari turpe, glemte jeg dog ingen sinde, hvad jeg skyldede mig selv og Velanstændigheden i mit Svar. Med Grunde, uden mindste Bitterhed, endsige noget uværdigt Udtryk, viste jeg den anonyme Denunciant tilrette, og jeg underkaster enhver retsindig Mands Dom, om hin ikke ved sin Adfærd havde viist sig at være netop dette, samt om noget mere moderat Svar kunde vel med Billighed ventes af en uskyldig og fornærmet Mand, eller nogen større Høflighed. Med alt dette vil enhver finde, hvor ganske forskiellig en Sigte Punkt min, som naturligt, uvisse Gisning maatte have blandt dette folkerige Lands og Hovedstads Beboere, fra den Hr. Justitsraad Thorkelin nu vil opgive, thi, hvor kunde Navnene Denunciant, Skumler, Kryder, lav og avindsyg Siæl, der søger at nedsætte samtidige Landsmænds nyttige Foretagender, efter hans Ramse, passe til denne, i Følge hans Appel til sit Bekiendtskab i Publico (og som altid kan giøre mig angerløs), men især hans eget ubedragelige Vidnesbyrd, udmærket retsindige Mands forlængst erkiendte, sande Egenskaber, Hvor kunde Hr. Forfatteren være bekiendt som lav og avindsyg Siel, som bagvaskende Skumler og Kryber? Bevars, hvilken Urimelighed, Man behøver kunuden at henholde sig til andre Data, at læse d. A. Skilderie No. 85, 89, 90, for at overbevise sig om det modsatte, og for at lære den, hos ham især, udenfor Jsland moderne Blidheds, Humanitæts, Sagtmodigheds, Velanstændigheds, den almeennyttige Anlæg og fortiente Mænd især paatrocinerende og godmodige Aand, der fremlyser af disse Nre., ikke mindst i Sammenhold med mit paaankede usine Svar i No. 86, efter Regelen: opposita juxta se posita magis elucescunt, kort studere og lægge paa Hiertet, som et lærerigt Exempel, disse Hr. Justitsraad Thorkelins første Forelæsninger over - Humanitæt, skiøndt Publicum ikke mindre end jeg, maa i enhver Henseende have studset ved i sidstbemeldte 2 Nummere at see ham heri fremstaae som Lærer, uden at der i mit Svar engang var peget hen til hans Navn, end sige dette udtrykt. Jeg formodede blot, at en aflægs gammel Skipper af Jslandsfarere, saasom en af saadanne, der fornerede en Anderson fordum med Efterretninger, maatte være Anonymen, men ventede aldrig at see Hr. Justitsraaden at gaae hen for at speile sig i Skilderiet, eller unævnt ærligen at erklære med andre Ord, dette Portrait er livagtigen mit, jeg er, maa for, truffen, røbet, demaskeret, og det som Denunciant, Skumler, Kryder, en af de lave og avindsyge, som afskildres i Skrivtet Jsland S. 163, som den der søger at nedværdige samtidige Landsmænd og nyttige Foretagender, og, som Samvittigheden ingenlunde vil placere iblandt de gode og oplyste Mænd, som der i den selvsamme Periode anføres, at agte og kierligen at bedømme Landoplysnings-Selskabets Bestræbelfer, men kun i førstbemeldte Classe; jeg maa no høre til den i Skilderiets No. 86 efter Skrivtet Jsland S. 418 anførte Trup, som ved at nedsætte nye, opbyggelige og gode Skrivter, lægger Oplysningen Hindringer i Veien, anpriser altsaa den gamle og laster den nye Salmebog. En saa aabenhiertig Confession var mig af Hr. Forf. ganske uventet. Den givne er iøvrigt det meest offentlige, og aabenbare Skriftemaal, nogen Præst vil forefinde, nu, saa lad mig da med samme Ret, som Hr. Justitsraaden, for et Øieblik laane den halv geistlige Kaabe og til Afskeed kortelig afløse denne Consitent, siden Publicum her har faaet hans rette Navn og Sindelav saa uformodet hældigen at kiende, Afløsningen skal nu i øvrigt gives kort, som saa: Jeg provocerer til mit hele Skrivt Jsland, og hvad jeg har før skrevet paa Jslandsk eller Dansk, til mine islandske Tidender Aar efter Aar, til Eptirmæli 18du Aldat, til alle redelige Mænd, som til denne Dag have kiendt mig, om jeg ikke i Skrivt eller Tale har for vor faderlige Regiering stedse yttret den meest redelige, uskrømtede Tillid, Kierlighed og Høiagtelse; man læse kun mit Skrivt Jsland, dets Dedication, og 45051, og mine ufordreiede og umistolkede Udtryk i Skilderiets No. 86, for at overbevise sig om Amelderens diærve Fordreielser og Jldesind. Men det hører og ikke utydeligen til hans Plan, at søge at vække Regieringens Uvillie mod en uskyldig Mand, han her vil bagvaske, blot fordi jeg har troet, at hin havde nok af andet i denne Tid at læse end forældede, 30 a 40 Aar gamle og ud tiente Commissions=Acter, hvoraf man ikke nu vil lære at kiende Jsland, og, nu vil han udlede af den Sætning, som nok vil erkiendes over hele Verden, "at man ikke kan kiende et Land fuldkommen, som man aldrig kommer 300 Mile nær, at dette Land ikke vel kan bestyres uden at have bereist samme. Hvilken Enfoldighed og Uredelighed Man seer jo alle Dage Beviser paa, at Regieringen snart i hver Sag affordrer locale Oplysninger, Erklæringer, Betænkninger, som den, uden at være paa Stedet, ikke tiltroer sig selv fuldkommen at kiende, eller uden disse, tien ligen at afgjøre. Man vil af flere Yttringer i Forf. Skrivt finde Prøver paa, hvorliden Kundskab han naturligviis selv nu har om det sande og rette i Landet, lutter Modsigelser og Fordreielser.