Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1813-09-07
(Af Kjøbenhavns Skilderie.) Deklaration. Fra den Tid, Freden mellem Danmark og Sverrig var sluttet i Jønkøbing, har Hs. Maj, oprigtig og uafladelig bestræbt Sig for at vedligeholde Venskab og god Forstaaelse med dette Naboerige; men har tillige ikke kunnet dølge for Sig Selv, at den svenske Regjering, langt fra at besjæles af samme Aand kun alt for ofte har givet Beviser paa et modsat Sindelav. Ved hiin Fred havde Sverrig forbunden sig til, at bortfjerne Dannemarks Fienders Krigskibe og Krydsere fra sine Kyster. De vedbleve imidlertid ei allene at anholde danske Skibe tæt under den svenske Kyst, men toge dem endog i svenske Havne. Den danske Regjerings gientagne Besværinger over det Tab, som derved tilføiedes Danmark og Norges Handel, bleve sjelden besvarede, aldrig afhjulpne. Den svenske Kyst i Kattegattet forblev saaledes efter Freden i den samme fiendtlige Stilling til Dannemark Skibsfart, hvori den havde været under Krigen, Krigserklæringen, som den svenske Regjering lod sig formaae til at udstæde mod Engelland, frembragte i den Henseende aldeles ingen Forandring, og efterat Freden igjen var sluttet med Storbrittanien, udbredte Faren for den danske Skibsfart sig over hele den svenske Kyst. Den danske Søemand kunde haabe, under et venskab ligt Naboelands Kyster, at være betrygget mod Overfald og Opbringelse. Han maatte troe, at en Regjering, der ikke sjelden brammer med Frihed og Selvstændighed, vilde, for sin egen Værdigheds Skyld, hævde sine Territorial-Rettigheder mod enhver Fornærmelse. Men han fandt sig skuffet i sin Forventning, naar han i Farens Øieblik søgte Beskyttelse og Redning paa svensk Grund, hvor Fiendens bevæbnede Fartøier ubehindrede ventede paa deres Bytte. Berøvet sin Eiendom og ofte forfulgt af Fienden, endog op i Landet, kunde han blot beklage sit Tab, men maatte tillige føle en billig Harme over Naboelandets Uvirksomhed i at beskytte sine Kyster. Den Bestemmelse i Fredstraktaten, at al Eiendom, tilhørende begge Staters gjensidige Undersaattere, der ved Krigens Udbrud var lagt under Beslag, skulde friegives, blev fra Danmarks Side iværksat uden Ophold og med den strængeste Nøiagtighed. Derimod tilbageholdes endnu fra den Tid flere danske Undersaatters Eiendomme i Sverrig. De ofte fornyede Reklamationer om sammes Udlevering, eller Erstatning for Værdien, have kun tilveiebragt intetsigende Ud slugter eller Løvter om Godtgjørelse, som man hidtil forgiæves har haabet at see opfyldte. Men Sverrig, lod det ikke forblive ved disse Beviser allene paa sit uvenskabelige Sindelav mod Danmark. J Begyndelsen af forrige Aar sluttedes mellem det svenske og russiske Hof et Forbund, der siden blev stadfæstet i Aaboe, og hvorved Sverrig erholdt Forsikkring om Ruslands Bistand til at udføre den allerede lagte Plan, at bemægtige sig Kongeriget Norge. Til samme Hensigt blev et lignende Forbund senere hen sluttet mellem Sverrig og Storbrittannien. Førend man imidlertid skred til aabenbare Fiendtligheder, vilde man ikke lade lempeligere Midler uforsøgte. Ved listige og troeløse Bekjendtgjørelser, som fra Sverrig blev Tid efter anden indsendte til Norge, søgte man at friste dette Riges Jndbyggere til at unddrage sig fra deres retmæssige Arvekonge og Herredømme. Paa samme Tid blev et stort Antal Skibe, som for den danske Regierings og adskillige Priontes Regning efterhaanden afgik med Kornladninger til Norge, tilbageholdt i svenske Havne, hvor de havde søg Tilflugt, deels formedelst Storm og Søeskade, deels for at undgaae fjendtlige Krydsere. Alle Forestillinger bleve gjorte mod denne voldsomme og for Norges Jndbyggere grusomme Foranstaltning, vare aldeles frugtesløse. Den ligesaa haanende, som paa disse Kornladninger uofvendelige Forevending, "at Korn udførselen fra Sverrig var forbudt, var det eneste Svar, som fra Sverriges Side blev givet. Hensigten med at hindre Korntilførsel til Norge var umiskjendelig. Nordmanden skulde ved Hungeren tvinges til underkaste sig Svetrigs Herredømme. Stolende paa sine mægtige Allierede bluedes den svenske Regjering end ikke ved at gjøre Hs. Majestæt det Forslag at afstaae Norge, imod at erholde andre Lande, hvoraf Sverrig ikke er i Besiddelse, og hvorover det ingen frie Raadighed har eller kan vente. Da nu den svenske Regjering hverken ved bedragelige Forslag, der ofte vare forbundne med Trudsler, eller ved sine gjentagne Forsøg paa at friste Nordmændene til Utroskab og Frafald, kunde naae sit Maal, lagde den sin Misfornøielse for Dagen, ved at ophæve de ministerielle og Handelsforbindelser mellem begge Stater. Man paalagte Hs. Majestæts Charge d'Affaires i Stockholm at begive sig bort, og den herværende svenske Mission blev tilbagekaldt. Den danske Generaleonsul blev ligeledes bortviist fra Gothenborg. Kort Tid derefter afbrød den svenske Regiering al. Samfærsel mellem begge Stater. Sverrig havde saaledes allerede tilintetgjort enhver venskabelig Forbindelse med Danmark. Adgangen til de svenske Stater var spærret for enhver dansk Underlagt. Man gik nu videre: Den sædvanlige og ved Tractater sikkrede Postgang mellem Danmark og Norge igjennem Sverrig blev standset. Man forbød svenske Skibe at betale Øresunds Told, hvortil Hs. Majestæt, ifølge de ældre Fractater med Sverrig, der paa nye ere stadfæstede ved Fredslutningen i Jønkoping, har den upaatvivleligste Ret. Dog ikke nok, at svenske Skibe fritages for den Forpligtelse, at erlægge Tolden i Øresund; svenske bevæbnede Fartøier have endog med Magt hindret andre Nationers Skibe fra at klarere