Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-06-02
Norske Efterretninger. J den Norske Rigstidende Nr. 40, indbyder, Hr. Lector S. Stenersen til Læseselskabers Oprettelse i Norge, og gjør tillige Forslag til disse Læseselskabers Organisation og Jndretning; hvorefter sammes Centralpunct bliver Christiania. Følgende Jndledning til dette Forslag, giver et Begreb om Litteraturens Tilstand i Norge; Norge har endnu ikke nogen egentlig Litteratur, og, saavidt menneskeligt Øie kan skue, vil det vel ogsaa vare længe, inden at dets Hjerte vorder i den Grad opvarmet og Tungebaandet saameget løsnet, en sandaandelig Tale kan komme til at klinge imellem dets Fielde. Nødsaget er det da til andenstedsfra at faae denne Mangel, som saamegen anden, afhjulpen, og saare førgeligt vilde det see ud, hvis dette ikke kunde skee. Men nu har Gud føiet det saa, at det kan skee, saaat det aabenbarligen vorder vor egen Brøde, hvis vi istedenfor at gaae frem i det Aandelige, dagligen vorde mere og meere betyngede af den onde Søvn, som allerede ligger saa haardt over vore Øienlaage. J det Land, som med vort taler eet Sprog, har Gud ladet fremstaae Mænd, med saadan Aands Dybde, og tillige med saadan Flid til at arbeide den Gierning, Herren ved at give dem de store Sjelens Evner anviste dem, at vist intet enkele Land i Europa, deel ikke det samtlige Europas Lande engang, til dem kunne opvise Magen; ja, han har gjort mere, idet han har renset i det Mindste een af dem ved sit Ord til at tale, som den, der lærer med Kraft og med Aandens Salvelse. Ei sielden kommer derfor i Danmark sande aandelige Skatte for Dagen, og hvo er den, som seer vort Lands Mangel i den Henseende, og som erkjender, at denne Mangel vel maa nævnes den værste af alle, og som dog ikke skulde ønske hines Skrifter almindeligen udbredte i vort Land, og hvo er det atter, som ikke veed, at det Modsatte er Tilfældet? J Stifts stæderne maaskee komme de, og vel nogle i den nærmeste Omegn; en enkelt Bog kan vel ogsaa nu og da forvilde sig til en af Smaabyerne eller op imellem de trange Dale, men ingensteds læses de saa almindeligen, som det var at ønske Hvad den rimelige Følge deraf vil blive, er klart. Den aandelige Hunger og Tørst er nu saare liden; mindre vorder den, naar den sletingen Næring faaer, det er, naar den ikke ved deres Arbeider, som dagligen gaae frem, saa at sige dagligen vækkes og forøges, og kommer da nu engang, som Gud give snart maatte skee, den Tid, at den aandelige Trang hos Enkelte her vorder saa stærk, at den bryder Tungebaandet, og Tiden altsaa er der, da ogsaa Norge skulde begynde at sjunge sine Psamler, saa ville Menneskene rundtom i Landet være saa aandelig uddøde, at de kun spørge: hvormed skulle vi klæde, hvormed føde, hvormed forlyste os, og hiin Stemme vorder qvalt i Fødselen, istedenfor at den skulde udgaae at rense Bjergluften, adsplitte den giftige Taage, som de sildigere onde Dage have fremkoglet saavel over Norge som over Europas øvrige Lande, opklare dets Himmel, saaat den sande Himmelens Sol igien kunde straale i sin Glands over Landet, og oplive de sammenkrympede Hjerter. Jngen mene dog, at jeg troer, menneskelige Anstrengelser, at være mægtige nok til at bortjage Natten og fremkalde Dagen; nei, jeg veed nok, at Taagen ei adsplittede sig, om saa al menneskelig Viisdom forenede Lys skinnede paa Fjeldene, naar Gud ikke vilde hjælpe; og med Davld sjunger jeg: Hvis Herren ei Huset vil bygge, Forgiæves de Svende da hugge; Hvis Gud ei vil Staden bevare, Forgiæves da Vægterne svare De vexlende Timer. Forgiæves saa aarle J Svende, Paa Loen da Pleilerne vende, Forgiæves da Grubler, Du søger Ved Midnattens Lampe i Bøger, Den hellige Viisdom. Men derfor veed jeg dog, at vi med Taknemmelighed skulle modtage de Straaler, som Gud igjennem Mennesker sender os, og bruge dem i hans Navn til mere og mere at berede vore Hjerter til at høre hans Ord, og deraf at modtage hans Gavers Fylde, og derfor er jeg forvisset om, at det var saare gavnligt for Norge, dersom mange af de Skrifter, som nu udkomme i Danmark, her kunde vorde ret almindelig læste. - Ja, hvo tvivler vel herom, ville Alle spørge; men hvor er det mueligt i en Tid som denne, at tænke sig de kostbare udenlandske Bøger almindeligen udbredte, og det i et Land som Norge, hvor Naturen selv lægger fast uovervindelige hindringer i Veien for en 2) Psalm. 122.