Corsaren, 1841-08-06
Lysttour til Møen. Da der var blevet talt saa Meget om Møens Skjønhed og om Behageligheden af en SøDreise dertil, besluttede "Corsarens" Redaction endelig i forrige Uge at foretage en saadan Tour. Den kunde naturligviis hertil, som ved dens øvrige Reiser, have valgt sit eget Fartøi, men, for Selskabelighedens Skyld, leiede den Dampskibet "Malmø" og tillod Rhederiet at modtage endnu 191 Passagerer, saa at vi i det Hele vare 200 ombord foruden Besætningen. J Løverdags Middag Kl. 12 vare Alle samlede, og vi afgik. Vi sige: "vi afgik", skjøndt de 191 Damer og Herrer - som havde tegnet sig til Touren ifølge en Jndbydelse i Aviserne, der aldeles ikke talte om, at Malmød egentlig var "Corsaren" - naturligviis troede, at det var dem, der afgik, ligesom Capitainen, morsomt nok, stod i den Formening, at det var ham, der forte os, medens han jo i Virkeligheden kun gik med som Passageer paa en Krydstour med "Corsaren". Vi lode imidlertid Alle blive i deres egen saliggjørende Tro og satte os rolig til at føre vor Journal. Det er af denne, at vi øse de følgende Meddelelser, i Haab om, at de, som alle andre vidunderlige Reisebeskrivelser, ville glæde og underholde vore Læsere. I. Overreisen. Der mødte os Jntet af Betydenhed, før vi vare komne Drogden ud og seilede ned af Kjøgebugt; men, netop som vi befandt os mellem den sydlige Pynt af Amager og den svenske Kyst, øinede vi en Sørøver. Han seilede for en strygende Vind lige op imod os, og, da vi vare aldeles vaabenløse, kunde der ikke engang tænkes paa Modstand. Han lagde sig desaarsag uhindret paa vor Side og steg ombord, men opførte sig her langt humanere, end man ellers har Grund til at vente af slige Folk. Han bemægtigede sig adskillige af Passagererne, men lod alle de øvrige samt Godset være i Fred. Til vor store Sorg maatte vi imidlertid see, at de Passagerer, han tog, for Størstedelen vare Damer, og herved viste han den største Ubarmhjertighed. Han rev Bruden fra den Elskedes Bryst, Moderen ud af Sønnens Arme, Konen fra den sørgende Ægtefælle. Der hjalp ingen Bønner og ingen Klageraab, han greb dem og holdt dem fast, lige indtil vi naaede Møen. Da slap han Alle, steg igjen ombord i sin lette Skude og tog aldeles Jntet med (undtagen det, som allerede var gaaet overbord); thi han var Søsygen. Ved det Sted i vor Journal, som omtaler, at Moen laa tydelig for os, findes det "Ah!" anført, som Glæde og Beundring bragte Passagerer til at udsende. Og, i Sandhed! det var smukt at see, paa den ene Side de skovklædte Bakker. som sænkede sig lige ned til Havfladen, paa den anden Side de steile Kridtklipper, der i dette Øieblik belystes af de Solstraaler, vi paa hele Touren saa inderlig havde længtes efter. Det maa nemlig bemærkes, at denne "Lysttour" lignede det kongelige Theater deri, at den var "ei blot til Lyst" men ogsaa til Vand, hvilket Vand præsenteredes for os i Form af næsten uafbrudt Regn fra Løverdag Middag til Søndag Aften. Dette var for os Kilden til en dobbelt Bedrøvelse; thi, foruden at det indskrænkede vore 191 Gjæsters Morskab viste det os, at Veiret ikke havde taget det forventede Hensyn til vor Artikel i forrige Nr., og at det saaledes gjør sig skyldig i den samme Feil som mange høie Autoriteter, viser Ringeagt mod Pressen. II. Stege. Da vi vare komne iland ved Liselund, nødtes vi til, strax at forlade vore Gjæster. Vi havde nemlig Grunde til at troe, at man ventede os til Stege Søndag Morgen, og at man da vilde modtage os med de behørige Kanonskud, Velkomsttaler og øvrige Festligheder. For imidlertid at spare de gode og loyale Jndvaanere i Stege Uleiligheden og Omkostningerne herved, ansaae vi det for rigtigt, allerede Løverdag Aften at begive os incognito til Byen, besee dens Mærkværdigheder og efterlade den et Minde om vort Ophold indenfor dens Mure. Vi leiede altsaa et Par Vogne og kjørte dertil; men vor Hensigt forfeiledes aldeles, thi vi bleve strax ved vor Ankomst kjendte, og, skjøndt man ikke havde Foranstaltningerne færdige, segte man dog paa alle mulige Maader at lægge sin Kjærlighed og Hengivenhed for Dagen. Følgende Beretning om vort Ophold der vil, som vi erfare, blive indrykket i "Stege Ugeblad", hvis første Nr. om kort Tid vil udkomme: "Løverdagen den 31te Juli om Aftenen Kl. 10 45' 12'' 8''' 48'''' nød vor By den uventede Allernaadigste Lykke, At "Corsarens" Høie Redaction værdigede at beære den med Sin Høie, og Glædebringende Nærværelse. Desværre kunde ingen Festligheder finde Sted i denne Anledning, da man havde smigret sig med, at den store og misundelsesværdige Lykke først skulde blive os til Deel om Søndagen, ved høi lys Dag, saa at Alle, Unge og Gamle, af alle Stænder og alle Kjøn, kunde have nydt den Naade at see nævnte høithædrede, saa inderligt elskede Redaction, hvem vore Hjerter slaae saa varmt, saa kjærligt og saa elskende imøde. Jmidlertid gjorde vi, hvad vore svage Kræfter formaaede. Byens Honoratiores samlede sig i Hast og begave sig til det Hotel, hvor Redactionen var tagen ind. Det behagede "Corsarens" Redaction at lade Portneren sige til dem, at de skulde pakke sig hjem, hvilket vore Honoratiores først ansaae for meget besynderligt, men som de siden lærie at skatte og glæde sig over, da de erfarede, at det saaledes er Mode. Det behagede dernæst "Corsarens" Redaction at indtage en dygtig Aftensmad. Alle, som saae derpaa, ønskede i Hjertet, at den maatte bekomme den vel. Det behagede derefter "Corfarens" Redaction at forlange at komme tilsengs. Det behagede et Medlem af Redactionen, forinden han gik tilsengs, at klappe en lille bitte Hund. Man kunde tydeligt see paa Hunden, at den følte den høie Naade og Lykke, der saaledes vederfores den. Det behagede "Corfarens" Redaction at sove særdeles godt hele Natten igjennem, lige indtil Kl. 8 om Morgenen. Det behagede "Corsarens" Redaction at staae sund og veltilmode op, indtage Kaffe og Frokost og derpaa forlange Vogn. Det behagede endelig "Corfarens" Redaction at forlade Byen, hvorfra den medtog vore inderligste Ønsker og fremtidigt Held, Lykke, Velsignelse og saa faa Beslaglæggelser som muligt. Gid Held og Velsignelse følge den, først herfra til Storeklint, derfra til Lilleklint, derfra med Dampskibet til Kjøbenhavn og derfra fremdeles hele Livet igjennem!" Vi droge nu bort fra Stege, af Storeklint til. Det lykkedes os at passere over Klintholm Gods, skjøndt det tilhører Hr. Kammerherre Scavenius. Den Cordon, som er trukken langs Godsets Grændse, havde kun Ordre til at forbyde Bladet "Corsaren" fri Passage, og Cordonnens befalingsmand, som naturligviis saae, at vi ikke vare noget Blad, gjorde desaarsag ingen Vanskeligheder, men lod os, som sagt, uhindret kjøre forbi. Senere skal der imidlertid være indlobet skjærpede Ordrer fra Hr. Kammerherren, og befalingsmanden skal have faaet Stuearrest, fordi han har forstaaet den gamle Ordre altfor ordret. III. Klinten. Naar vi skulle være oprigtige, gjorde Klinten intet synderligt Jndtryk paa os; men Grunden dertil var vel for et Par af os, at de havde seet Natur Gjenstande efter en større Maalestok, og for os Andre, at vi efter deres Fortællinger havde ventet noget Større og meere Jmponerende. Det hele saae ud, som om en dansk Konge havde ladet det anlægge, for hjemme at kunne have det en miniature; som han havde seet i Udlandet. Der er intet Jmponerende, intet Gribende eller Majestætisk ved disse "Bjerge" og "Afgrunde", det Hele holder Middelveien som - Danmark og det danske Folk selv. Ja, Danmark, dets Skjæbne, dets Historie, dets Jndvaaneres Characteer er indgravet i dets Jordbund, i dets Clima og i dets hele physiske Tilværelse: Det er intet Bjergland, men ei heller aldeles fladt; det er ikke koldt som Spitsbergen og Siberien, men heller ikke varmt som Spanien og Jtalien; det er ikke fuldkommen Fastland, men heller ikke fuldkommen Ø det er ikke frugtbart, men heller ikke i sin Heelhed ufrugtbart o. s. v. o. s. v. Og saaledes er dets Folk heller ikke ret energisk, men dog heller ikke aldeles svagt og kraftløst; det er ikke frit i Sind og Characteer, men heller ikke fuldkommen Træl; det er ikke dristigt og virksomt, men heller ikke slapt og dovent; dets Regjering føier ikke alle dets Ønsker, men afslaaer dem heller ikke alle; kort sagt, det er halvt Altsammen, halvt, og Halvhed er i denne Henseende næsten en større Fjende af Heelhed end aldeles Jntet. Men der er den Forskjel mellem Folket og Landet, at sidnævnte maa blive som det er, medens Folket kan forandres. De meest frisindede Mænd vilde ikke, om end deres Antal var nok saa stort, kunne optaarne Bjerge over Sletterne, men de kunne hæve Folket op paa Frihedens og Kraftens Tinder; den meest despotiske Regjering vilde ikke kunne borttage Høiene og Vakkerne og gjøre Alt til flade og lave Sletter, men den kunde gjore Folket selv lavt og elendigt, som alle Slaver ere det. Jmellem to saadanne Kræfter gjælder nu Kampen. Folket, som hverken er aldeles fladt eller rigtigt høit, holder den middelmaadige Høide som Moens Klint; Fremtiden skal vise, om det skal stige op til Schweitz's eller Norges Klippehøide eller synke ned til Siberiens Stæpper. Bliv ikke vred, gode Læser, fordi vi paa denne Lysttour have ført Dig ind paa det politiske Gebeet. Det er Noget, som vi ikke kunde lade være, om man end stillede os paa Hovedet. J denne Henseende passer paa os det tydske Ordsprog: "Wirkdie Katze, wie Du willst - sie fallt auf die Füse." - Kan Du imidlertid finde Dig i slige Digressioner, saa skulle vi i et følgende Nr. levere Dig adstillige Fortællinger, Eventyr og Sagn, baade af politisk og æsthetisk Natur, som vi "opsamlede" paa Møens Klint.