Aalborgs Stifts Adresseavis, 1825-10-01
Sverrig og Norge. Sverrig har havt to Konger, lige berømte som Helte, Gustav Adolph og Carl den Tolvte, der, skjøndt begge døde i Krigen, dog, som almindeligen antages, faldt for Morderhaand. Den førstes Død fortælles af Fr. L. v. Rango i hans Værk: Gustav Adolph der Grotte, Kønig von Schweden, ein historisches Gemalde, Leipz. 1824, paa følgende Maade: Kongen, i fuld Seir mod Fiendens venstre Fløi, faaer Efterretning om sit Jnfanteries Til baget og og sin venstre Fløis Skjebne. Med rolig Sindighed overdrager han Feltmarschal Horn at forfølge Fienden og iler i Spidsen for det Stenbockske Regiment, i det Øiemed, at gjenoprette Ordenen blandt sine tilbagetrængte Tropper. Pilsnar bærer ham hans ædle Ganger til det Punkt, hvor hans Jnfanterie heftigst trænges. Det Stenbockske Regiments Escadron umager sig forgjeves for at følge sin Konge. Kun omgiven af faa Ryttere og Her tog Albert af Saxen=Lauenborg, fører hans Kortsynethed, ham for nær hen til de fiendtlige Linier. Hans venstre Arm blev saaret af en Musketkugle. J det samme Øieblik kommer det Stenbockske Regiment galoperende. Rytterne see deres Konge saaret. Kongen bløder - Kongen er skudt!" tilraaber den Ene den Anden. For at forebygge Følgerne af dette ulyksalige Udraab, undertrykker Gustav Adolph de Smerter, der overvælde ham, og med munter Mine raaber han: "Det er Jntet - følger mig!" Med sønderknust Arm styrter han løs paa Fienden. Fægtningen bliver almindelig; men formedelst Tabet af det af hans Saar flydende Blod, en Afmagt nær, vendte han sig til Hertug Albert af Saxen Lauenborg. Bring mig, sagde han til ham, uden at det gjør nogen Opsigt, ud af Trængslen. Hertugen, der var bleven fra Begyndelsen af ved Kongens Side, ligesom hans Skygge, ledte ham af den venstre Fløi til. Paa denne Vei, fjernet fra sine Tropper, følte Kongen et andet Skud i Ryggen. "Jeg har nok Broder!" raaber han med døende Røst og segner fra Hesten. "Frels Du Dit Liv!" - Et tredie Skud kaster ham med det Udraab: "Gud!" til Jorden. Hans flygtende, med Blod bedækkede Hest, gjennemflyver de svenske Geleder og aabenbarer Kongens skrækkelige Skjebne. Fnysende af Harme trænger hans Rytterie frem, for at redde Monarken, som det troer at være i Fare. Men lemlæstet og livløs ligger han paa Jorden. For at frarive Fienden det hellige Lig begyndes en haardnakket Kamp, og den uforglemmelige Konges med Saar bedækkede Legeme bliver begravet blandt gemenne Lig. Man har en vis Person mistænkt for at have været Kongens Morder, men beviist er det ikke, og de vigtigste Historieskrivere modsige sig selv. Menke har skrevet en heel Afhandling: de dubia Gustavi Adolphi, Suecorum Regis, cade. De fleste Forfattere stemme overeens deri, at Kongen rammedes af to Pistolskud; dog fra hvem de kom fortælles paa forskjellig Maade. - Da nu henved to Aarhundreder siden denne ulykkelige Begivenhed indtraf, ere henrundne, uden at man i denne lange Række af Aar har kunne kommet til nogen Vished i saa Henseende, saa synes det rimeligt, at Sagens Sammenhæng nok for evig vil blive skjult for hver Dødeligs Øie med tæt Slør, som det næsten ikke er værd mere at gjennemtrænge, da man, hvis den sørgelige Formodning virkeligen skulde stadfæstes, kun vilde see Krønikens Blade besudlede med endnu en Kongemorders Skændselsnavn, om hvis Tilværelse man nu er i en lykkelig Uvidenhed.