Jyllandsposten, 1841-07-16
Et Par Ord om nogle Studenters intetsigende Protest. (See Kjøbenhavnsposten.) Hvo der har det allermindste Bekjendtskab til det forskjellige Liv, der rører og bevæger sig ved Universiteterne i Kjøbenhavn og Kiel mellem de Studerende indbyrdes, den maa ogsaa med største Forbauselse studse over, med hvilken forskjellig Aand og Opfatningsevne saamange Handlinger af samme eller lignende Naturblivede dømte, omtalte og betragtede, at man neppe skulde antage, at det var muligt, at saa høist forskjellige Anskuelser og Synspuncter at see Tingene fra, skulde kunne gjøre sig gjældende i det statsborgerlige Forhold i tvende blot ved Miles Afstand fraskilte Stæder. Dog vi see og bemærke over hele Landet Danmark, at bloden ubetydeligste Vandadskillelse, endog alene ved Aaer og Fjorde, danne forskjellige Sæder, Dragter og, som Følge heraf, Characterer; vi see, hvorledes vort afsondrede Øboliv i Danmark i Virkeligheden danner Afsondringer og Adskillelser, som ihvor meget end vor liberale Presse bestræber sig for at sammenknytte Folket med et fast Broderbaand, navnligen ved at erholde Stænderforsamlingerne forenede, dog med alt dettte lader opstaae en Adsplittelse hos selve Folket, der i mang foldige Henseender aabenbarer sig hos det danske Folk ved Mangel paa Sammenhold og Fasthed i Udførelsen, som er meest paafaldende i Sammenligning med saamange Fastlandstaters Nationalitet, hvor Alt, hvad der angaaer det Hele eller Nationen, findes mere combineret og sammenknyttet. Man kan derfor med Sikkerhed paastaae, at havde Frankrige bestaaet, som Danmark, af Øer, havde dets fordærvende Revolutioner aldrig fundet Sted, og omvendt, havde Danmark, som hiint Land, været Fastland, havde Gjæringen hertil vel til sine Tider ogsaa kunnet yttre sig. Ligesom imidlertid det afsondrede Øboliv viser sine Virkninger paa det Heles Tilværelse, saaledes formaaer det ogsaa i Enkelthederne fremstikkende at blotte Særheder og Smaaligheder, der altfor ofte overbeviser os om, at den virkelige og gediegne Almeensands eller Nationalitet mangler blandt vor Øbonation i dens nuværende civiliserede Tilstand, ihvorvel, mærkeligt nok, i gamle Dage netop de Danske, især Civilerfolket, endog i udmærket Grad ved disse Egenskaber fremhævedes for de mere forkjælede Nationer. For at anvende denne Betragtning paa et enkelt Factum, er det, at Jndsenderen heraf med et Par Ord agter at udtale sig om den Aand og den Tone, der gaaer igjennem den af nogle enkelte Studenter i Khvnsposten, fremsatte Protest, som paa en vis Maade, er høist characteristisk, da den heri omhandlede Adfærd, der blev udviist af Hr. Cand. juris Boye, ganske utvivlsom havde fundet en høist forskjellig Bedømmelse og Følge, dersom samme havde tildraget sig i Kiel, istedet, for indenfor Kjøbenhavns Volde. – J Protesten hedder det blandt Andet: "Da Studenterne forleden Aften havde afsunget deres Fakkelsang, og den valgte Deputation havde udbragt et Hurra for Kronprindsen og Kronprindsessen, ansaae Deputationens Ordfører det for passende, endnu at udbringe et Hurra for Kongen. Det kan naturligviis ikke være vor Mening, at Hs. M. Kongen ikke skulde fortjene et Hurra, eller at ikke Enhversomhelst maa ønske ham Held og Lykke. Men vi ville blot fremsætte den Paastand, at Ordføreren, Hr. Cand. juris Bove, her handler urigtigt, fordi han overtraadte sin Competence, idet han gjorde Noget, som de, der havde valgt ham, ikke kunde ansees at have bemyndiget ham til. – – – Hr. Boye sagde under Forhandlingen i Boldhuusgaden, at hvorfor Kongen og Dronningen ikke i Sangen var berørt, var for at undgaae enhversomhelse politisk Demonstration, hvorfor det tillige som Svar herpaa blev yttret, at ligesom man ved andre Leiligheder kunde have fundet det paa sit Sted at tale og Regjeringen, Kongehuset, Garantier osv., saaledes havde man her holdt det for passende, udelukkende at holde sig til Velkomsten. Hvorledes nu Hr. Boye ikke destomindre har fundet det passende, ved denne Leilighed at udbringe et Hurra for Kongen er os ubegribeligt. Det skulde glæde os, om Hr. Boye kunde overbevise os om, at vi have feilet i vor Formening, men indtil da maae vi antage, at Hr. Boye har handlet høist urigtigt, og at man ikke saa let for Fremtiden vil betroe ham et Hverv, som denne Gang er blevet ham til Deel ved hans Colleggers Tillid. - Her har man da altsaa en Protest, som jeg formener i høi Grad betegnende, da den ved sin afrundende Maade at udtrykke sig paa, hine gjentagne Paaberaab om urigtigt og ubegribeligt, og bemærkninger som det skulde glæde os om, m.m. ret viser, hvorledes den her repræsenterede Studenter corporation lader en Sag som den, gaae hen, hvor den af samme udnævnte Ordfører understaaer sig til, paa egen Haand at gaae udenfor den ham af Studenterne givne Fuldmagt. Jeg for min Deel vil nu her aldeles ikke opholde mig ved min egen individuelle Anskuelse i denne Anledning, idet jeg staaer i den Formening, at der ogsaa ubetinget burde have været i Fakkelsangen taget Hensyn til Kronprindsen, ligesom at det havde været paa rette Sted senere at have udraabt et Hurra for Kongen og Dronningen; men hvad jeg her ene og alene vil tale om, er Ordførerens, som jeg kalder det: Uforskammenhed, at svigte godt Kammeratskab og overskride den ham givne Fuldmagt. Dette skulde være skeet ved et tydsk Universitet ved en eller anden høitidelig Leilighed, at Formanden under Faklens Blus saaledes ikke havde undseet sig ved paa forrædersk Viis at bryde sit Ord – ja ich meine, es hatte ihm verdrossen - og isandhed, ikke vilde jeg ønske ham, at min Fakkel havde blusset ved hans Side, thi jeg kunde her været istand til at tage en slem Hævn. Thi hvem der ei hylder det Ordsprog: et Ord et Ord, en Mand en Mand, den er i mine Øine en Nidding, og fortjener at lide den Skjæbne, som saa ofte ved de tydske Universiteter overgaaer den Skyldige, nemlig at blive erklæret: "im Verschiets- og det tør jeg sige med Sandhed, at naar Ordføreren, ved et Fakkeltog i Kiel, hvorved jeg flere Gange har været tilstede, ikke paa det strængeste holdt sig den Aftale efterrettelig, som hans Kammerater havde truffet med ham, da udsatte han sig endog for, som hiin Skolemester, bagbunden at blive pidsket ud af Byen, og tilforladelig, jeg skulde ved saadan Leilighed ikke lægge Fingeren mellem Riset. Jo jeg skal love for, at Hr. Ordføreren skulde faae Kjærligheden at vide blandt de tydske eller holsteenske Studenter, hvor denne ved f. Ex. at bringe en eller anden Professor ved Universitetet et Hoch eller et pereal, vilde istedetfor at opfylde den ham overdragne Fuldmagt, fordi han fandt det anderledes passende", overskride denne, saa alle samtlige Studenter kom til at løbe med – Liimstangen – ja jeg indestaaer for, en slig Hr. Ordfører eller rettere Ordforfører vilde, inden Faklerne vare udbrændte, erholde ligesaa mange Udfordringer, som der vare Fakkelbærere. Men det er her de danske Studenter, hvorom Talen er; man maa altsaa mildne sine Begreber og absorbere Udbrud, der kunde være passende i Middelalderens raae Tider. Dueller vilde man jo her ikke indlade sig paa, og Næveretten er jo forlængst gaaet af Brug, og selve Talefriheden have vi jo seet til vor grumme Forbauselse ikke engang af vore høitstaaende Professorer turde indrømmes vor academiske Ungdom, som, ved at vorde løst af sin Umyndighedsstand, led kunde blive altfor selvfølende, og saaledes danne farlige Corporationer i Staten, som kunde gjøre Jndgreb i de Bydendes souveraine Magt og i det Hele taget udtale en Aand, som var lidet ønskeligt for Statsfor holdet. At derfor de i Tømme holdte danske Studenter her fandt Hr. Boyes Adfærd tilstrækkelig tilretteviist ved den ovenanførte efter min Mening lidetbetydende og vandede Protest, dette er det, som jeg anseer for en høist mærkeligt Beviis paa, hvad Aand og Characteer der besjæler de Studerende ved Kjøbenhavns Universitet. Dog jeg har været altfor længe i Hovedstaden tilat jeg ikke fuldkommen skulde indsee, at min Tale her endog i det Væsentlige vil blive misbilliget, men saadan er det, Ens Grundsætninger kan og bør man ikke fornægte, og disse ere i Livet ofte saa forskjellige, alt beroende paa Fødested, Opdragelse, m.m. Jeg har saaledes i kjøbenhavnske Selskaber og jeg kan sige det endog "zum Tollwerden ivret imod Hr. Boyes ikke urigtige, og ubegribelige, men uforsvarlige og utilgivelige Adfærd at handle mod den ham af en Corporation overdragne Befuldmyndigelse, men har jeg ogsaa, efter at have demonstreret saadant, fundet flere tilbøielige til at billige disse Anskuelser, har dog Pluraliteten strax havt Undskyldninger i svære Mængde paa rede Haand og jeg maa tilstaae, at denne Maade at kunne undskylde Alt og betragte endog den ligefrem forkasteligste Handling for i den Grad tilgivelig, at den ei vækker den bedre Sandses Uvillie og Foragt, endog i sine Følger for mig har noget saa indignerende ved sig, at jeg noget nær er kommen til den Overbeviisning, at den Danskes Maade, at, som det hedder, bære over med, undskylde, tilgive, see fra en mildere Synspunct, betragte med kjærligere Sind, tage tilbørlige Hensyn m. m. m. i vore nærværende Tider ere skreden til den Yderlighed, at jeg troer enhversomhelst Handlemaade, der ligger udenfor den juridiske Straffeverdens Ressort, frisk væk kan begaaes, uden at derved noget kan siges at resikeres, men tvertimod midt i sin Forkastelighed kan, isærdeleshed hvor visse Hensyn blive iagttagne, endog blandt visse Stænder, danne Fortalere og Fordele, der i et Land som Danmark, hvor Naadesveien, høitstaaende Patroner, Connexioner m. m. saagodtsom udelukkende gjøre Udslaget, saagar aabne Udsigt til en Fremtidsbane, som langt mere let og smillende lader sig betræde, hvor man alt forud har forstaaet snildeligen at hverve 2de Partier for sig, Et nemlig, som vel ikke saa ganske billiger Ens Færd, men som dog glæder sig, om man er istand til at retfærdiggjøre sig (og dette er i de nærværende Samfundsforhold det letteste i Verden) og et Andet, som aabenbar hylder en Adfærd, der staaer i Harmoni med de Mægtigeres Anskuelser. Lad os nu antage, at samme Hr. Boye, som i Boldhuusgaden erklærede, at Grunden, hvorfor Kongen og Dronningen ikke i Sangen skulde berøres, var for at undgaae enhversomhelst politisk Demonstration, her paa denne Maade demonstrerede alene, fordi han for sin Person vilde have den Ære for Kongen at udbringe et Leve, medens de 500 opmarscherede Studenter ikkun fandt det passende, at det udbragte Hurra udelukkende skulde være henvendt paa Velkomsten, og en saadan Ære er efter Hr. Boyes Anskuelse maaskee nok værd at tage i Betragtning, om ogsaa han ved saadan Leilighed har misbrugt sine Colleggers Tillid, sidste vilde da i Tiden dog hverken bringe ham til Brød eller Embede, og at man ikke en anden Gang vælger ham til Ordfører, naa dermed gjør man ham jo netop en Tjeneste, denn einmal ist keinmal, aber zweimal – Jeg vil nu til Slutning blot ønske, at det danske Studenterliv snart paa en anden Maade kunde fremblomstre og omdannes, thi isandhed saalænge ingen anden Aand besjæler det end den, som baade denne Gang og ved lignende Leiligheder har yttret sig, saalænge maa man tilforladelig dybt beklage den Mangel paa Eenhed i Villien og Kraft i Udførelsen, som dog fornemmeligen burde udgaae fra de academiske Borgere i en Stat, som fra en høiere Synspunct burde opfatte Betydningen og Vigtigheden af det Sammenhold og det fastsluttede Broderskab, der i saa høi en Grad fortjener Berømmelse ved de tydske Universiteter, hvor Professorat-Myndigheden er anviist sine bestemte Grændser, uden nogensinde at kunne holde de sluttede Studenterforeninger i en Umyndighed, som kun vilde qvæle den livfulde Aand og Virken, der aabenbarer sig ved andre Universiteter i saamange Retninger. Og hermed være nu min Mening udtalt om Hr. Boyes Færd, den jeg iøvrigt slet ikke videre vil glæde mig ved at see forsøgt retfærdiggjort, da han som sagt i den tydske Students Øine til enhver Tid vil være at ansee som beskrevet. En Kieler=Student. Et Par Ord om Toldens seneste Nedsættelse. Det er en i visse Henseender baade glædelig og ikke glædelig Sag, at den Handlende i denne Tid seer Tolden for en stor Deel nedsat. Glædelig, fordi man deraf maa antage, at Regjeringen er skreden til deslige Forholdsregler, fordi den derved har villet begunstige Handelen og for en Deel villet bortrydde de Hindringer, som staae denne iveien, men paa den anden Side ikke glædelig, da man ved de Modificationer, der i denne Henseende ere trufne, som Handelskyndig kun altfor let vil kunne indsee det høist Beklagelige i, at ikke practiske Handelsmænd ere blevne tagne med paa Raadved nærværende Toldforandringer, da Bestemmelserne, udgaaede fra Autoriteterne, i mangfoldige Puncter vise, at nye Forandringer atter med disse maae finde Sted, da det dog er altfor overdrevent af visse Artikler, som Aalborg Avis, bemærker, at svare 80 a 90 Procent. Vel maa det indrømmes, at en paa retfærdige Principer med Hensyn til alle Forholdene vel afpasset Told lovgivning i mange Henseender kan udfordre store Vanskeligheder, isærdeleshed naar tages tilbørligt Local Hensyn til de forskjellige Jnteresser, som nødvendig maa tages i Betragtning, naar hensees til, hvad den forandrer Forholdene i Provindserne og i Hovedstaden, men det tillades mig derhos at spørge, hvorfor skal vort i Skibsfart og Handel saa beqvemt beliggende Land ikke eie et for sig selv bestaaende Handelscollegium, da Landet dog iøvrigt er saa velsignet med alle andre Collegier, eller vil nogen fornuftig Handlende i Danmark betvivle Nytten af et saadant, saafremt det blev sammensat - ikke udelukkende af Hovedstadens store og anseete Mænd – men af Folk, som med reen og fast Villie og fornødne Kundskaber ville arbeide sig ind i de practiske Forhold, som tilbørlig overveiede og gjennemskuede snart vilde udfinde saadanne Midler, som i Handelsanliggenderne vilde tilveiebringe saadanne Forandringer og Lettelser, at vor altfor trykkende Handelstand directe deraf maatte nyde godt, ligesom hele vort danske Handelsliv i høi Grad trænger, til Opmuntring og Hjælp. Men at General-Told og Commerce-Kammeret, som kan være noksom beskjæftiget med andre Sager, ikke kan gaae ind i den practiske Detail, dette er begribeligt, men netop derfor var det at ønske, at et enkeltstaaende Handelscollegium fik Tilværelse, saalænge det collegiale Livs Bestaaen i Danmark ikke viger for det ved Stænderne, foreslaaede ansvarlige Ministerielle. At foretage Forandringer i en engang bestaaende Lovgivning er vistnok ikke altid nogen let Sag, naar man ved dette Værk agter at sætte noget Bedre istedetfor, men giør ikke General=Toldkammeret baade Handelstanden og sig selv en saadan Sag meget brydsom og besværlig, hvor dette Collegium, ved at nedsætte Tolden, som Aalborg Avis bemærker, giver Anledning til, at mangfoldige Handlende ville blive nødsagede til at indgive Besværinger over de forandrede og for en stor Deel meere trykkende Bestemmelser, som deraf følge, og mon ikke saadanne Modsigelser, hvorved dette Collegium sikkerlig har havt til Hensigt at gavne Handelstanden, vilde have været undgaaede, naar practisk kyndige Handels mænds Erklæringer og Undersøgelser havde været indhentede og lagte til Grund for de sidste forandrede Toldsatser, – Dog, jeg haaber, at flere Stemmer ville udtale sig over denne vigtige Gjenstand, hvorpaa Handelens Opkomst og Bestaaen i Danmark for en stor Deel beroer. En Handlende.