Ribe Stifts Adresseaviser, 1792-05-04
Blant de milde Stiftelser, som fra ældre Tider af ere bestemte til de meest Nødtrængendes Forsørgelse og Husvale ere Hospitalerne de vigtigste og rigeste i Danmark. Hvorvidt deres Forvaltning svarer til deres oprindelige Hensigt, om derved udrettes alt det Gode, som kunde og burde virkes, eller og saadanne Misbrug skulde have indsneget sig i Administrationen, at en Forandring skulde være fornøden; det er ikke allene i fleere offentlige Skrivter, bleven paatalt, men desangaaende ere endog Undersøgelser anordnede i Hovedstaden, i Fyens og Ribe Stifter. Hr. D. N. Blichers, Sognepræst for Gunslev Menighed paa Falster, Plan til Forsørgelse for de Fattige af Land=Almuen, udgivet i Aaret 1788, indeholder nogle særdeles merkværdige Erindringer, angaaende Hospitalerne, som i nærværende Tid maaskee vil have dobbelt Jnteresse for dette Blads Læsere heri Stiftet, og som man troer at burde meddele i Udskrift af ovenanførste Værk til Publici Overveielse. Om Hospitaler og Fattighuse. c. 103. Da mit Forslag heel igiennem gaaer derpaa ud, at de rette Fattige og værdige Almisselemmer maatte finde Forsørgelse, hver i sit eget Sogn; og jeg i C. 29. har sagt, at jeg anseer Hospitaler og Fattighuse for mindre nyttige Indretninger, til at forsørge de Fattige, saa er jeg, hvad det sidste angaaer, Beviset skyldig for dem, som, maaskee i vore Dage, ville ansee dette som et Paradoxe. Sygehuse, hvor de Fattige kunne indtages til Pleie og Kuur eller saadanne Hospitaler, som ikkun ere for ulægelige Syge, taler jeg ikke herom. Naar saadanne Stiftelser ere forsynede med duelige Læger, menneskekierlige Præster, aarvaagne og lemfældige Opvarteere, med redelige Forstandere og Spisemmestere, naar de Syge ved Tilsyn, Reenlighed, frisk Luft, passende Varme, sund Føde, tienlige Lægemidler og øm Medfart enten igien forhielpes til deres Helbred, eller finde Lindring for deres Smerter og Nød, saa ere vist nok disse Stiftelser Jndretninger, hvorover Menneskeligheden, der ellers sukker under saa mange Byrder, saa megen Forsømmelse, saa mange Afviisninger, har Aarsag at glæde sig. Om dem taler jeg ikke her; men kunom Hospitaler i Almindelighed. Jeg vilde ønske, at vi havde enten ingen, eller ikkun meget saa af dem, og at det i Fremtiden ikke maatte tillades at oprette flere, eller at give sine Midler til disse. Medlidenhed og Menneskekierlighed fandt desuden nok at øve sig paa. Og næ steen tør jeg paastaae, at det nu for det meste er Forfængeligheden, som bygger Hospitaler. Naar jeg seer den gierrige Gamle, som i levende Live nægtede endog sine yderligen fattige Slægtninge, som dog efter hans Død bleve hans Arvinger til betydelige Kapitaler, end den mindste Understyttelse enten af Gave eller Laan, at lade oprette efter sin Død et Fattighuus, hvad Hensigt troer jeg da, at Stifteren har havt? Men Hensigten være, hvad den vil, naar den kun befordrer en god Sag, saa dømme Jorderiges Dommer derom, men den større eller mindre Nytte af Hospitaler og Fattighuse er det, jeg egentlig her har at handle om. F. 104. Mine Betænkeligheder imod dette Slags Stiftelser ere fornemmelig følgende: a) Jkke sielden faae de aldeles Uberettigede de Pladser i vore Hospitaler, som meere Berettigede havde ønsket sig. Hospitalerne ere gemeenlig oprettede enten for Fattige af en vis Klasse blant Folket, eller for Fattige af en vis Alder, af en i 8 Fødsel og af en vis Legems Beskaffenhed, eller for Fattige af en vis Egns Beboere. Kunde vi lede op i Protokollernes Mørke, skulde vi vel finde, at dette ofte sættes tilside, som om der i Fundatsen aldrig var tænkt derpaa.