Norske Intelligenssedler, 1798-02-28
Steitzer, sedler. No. Onsdagen den 28 Februarii 1798. Sidste Salve, fra min Dahl, i Liig-Præken Feiden. See norske Jntelligenz-Seddel No. 17 f. A. og No. 5 d. A.S. T. Hr. F. H. Høylærd - Lærd eller Ulærd, mig det samme, naar De blot allene er en sandrue og retsindig Mand. Velkommen hiem igien fra Deres Reise, Det skal fornøye mig om samme haver været saa frugtbringende og riig for Dem, som De ved Deres Hiemkomst haver viist Dem sær frugtbar og riig paa Titler mod en simpel Landsboe-Præst, der ikke engang veed om han har den Lykke saaledes at være kiendt af Dem, at De kan ret betitle ham. Hældig har De i det mindste ikke været i at giette paa hans Røst fra Østen - og uhældig valgte ere ogsaa alle Deres billeder, og Metaphorer over mine givne Tanker udi Christiania Jntelligenz Blad No. 17 s. A., som De har saa ziirlig mahlet ved: Vellugtende og dyrebare Draaber - og en yndig Dug fra en goddædig og besiælet Højlærd. Mit Opholdsted fra Dem er heel nordvestlig - og, naar De fra Deres høye Dommersæde, over min Aand og mit Hierte vilde have udtrykt Dem i Hiertets Sprog og brugt de rette mahlende og passelige Troper, havde De nok kaldet mine Tanker: En sildig Riimfrost over af den Synd floed af Sarcasmer, som i vore offentlige Tidender har oversvømmet vore endnu her og der paa sine Steder brugelige Liig-Prædikener paa Landet. Jeg veed ikke hvordan jeg skal værdig takke Dem for al den Ære som De ødsler paa mig ved at kalde mig goddædig og bestælet Højlærd, thi jeg veed ej om jeg ogsaa rigtig svarer til saa høie - værdige og store Titler, og det er saa slaut at krybe ind udi en Stadse-Klædning, som ej passer - Vel er det Sandhed, at mangfoldige, som kiender mig, har sagt - og siger at jeg er en virkelig goddædig Mand, men nogle har og mumlet om det modsatte - Og jeg forsikrer Dem: jeg synes selv om mig, at jeg er ikke ret saa god, men snarere en ond og arrig Ting, som lever ikkun for at blive god og bedre. Og, at det Højlærde, som De skiænker med, skal stande her, som De vist mener det, som vittig Jronie, det maae jeg sige Dem oprigtig, at jeg ikke kan saa ligefrem og let antage, thi jeg finder ikke noget rigtigt og sandt Vid i Deres hele stadselige Jndlæg - og jeg hører heller ikke nogen sige, at han meer end jeg har fundet det. De kan gierne være høy - og stoer - og lærd og vittig Mand; i Deres Fag, men vittig vil ej nogen kalde Dem, som læser Deres hele pyndtelige Jndryk, i en Sag, der efter Tidernes og Dagens Løsen aabnede saa viid en Mark, før en ret vittig Mand, til ridderlig at giøre sig tilgode med al Viddets bidende og salte Lund, paa ringe Landsbye-Præst, der talede dolore justo mod løgnagtige beskyldninger, og taalte ikke skidden Stank paa gudelige Skikke. Hvad min Lærdom angaaer, da er den i sin Tid af vedkommende Høylærde og Berettigede dertil lovligen taxeret, og har faaet sit Stempel høyt og stort nok til at være frie for Deres gratiense Overstempling - Og, i hvor lavt og ringe jeg end selv bedømmer al min Lædom, veed jeg dog at jeg af alle Kræfter stræber for at krybe efter paa Oplysnings-Trappen - og udbreder nyttige og gavnlige og salige Lærdomme, i den Kreds hvor jeg er sadt for at oplyse andre. - Deres stolte givne Cardinals-Hat, vil enhver, som kiender mig, forsikre Dem, aldeles ey at være passende til mit Hoved - og da De vil som Statistiker selv ophøye Dem til min afdøde Faders Zahl-Casserer, og Finanse-Minister, da De har beriget ham med et Skat Kammer og fyldt der meget mere end 3000 Rdlrs. Jndkomme i hans 50 Aars Embeds-Tid, for holdte Liig Prædikener - saa maae jeg forsikre Dem, at De behøver først at gaae en Tid i Skole hos mig, for og herudi at vorde Kundskabsfuld og sandrue Mand, som lader saa færdeles kiønt, naar man vil skrive offentlig og tale over de Afdøde; thi jeg kan endnu af denne værdige og sandrue Hensovedes Optegnelser fremvise Dem, at han i al sin lange Embedstid fik ej det halve af den store Summa De har ansadt for hans samtlige Liig-Taler. Men nu til Hoved-Saaen! Deres ynkelige Jammer-Sang og bittre Klage over Fattiges Udsuele ved Deres Venners Død, og mine Ordens-Brødres fide Mæsken - Rigdomme og Magt, har ingen anden Grund og Kilde og Aarsaa end denne: Tyk Uvidenhed og bleeg Misundelse Hinc illæ Lacrymæ!! Toto cælo erras, Domine! De kalder mig Højlærd, formodentlig for min Latins Skyld, Sed & Sat - Her haver De nu flere Frugter af min Lærdom. - Men en Lærd, Mand bør bevise hvad han skriver, Dette vil jeg ogsaa giøre nu; Tillad mig til den Ende ret fortroelig at tilspørge Dem: Hvor saae og hørte De da virkelig paa Deres hele Reyse, (hvor De dog ogsaa vel nedlod Dem til at giæste Præsterne) de Seener og Tragoedier De mahler her saa mesterlig i Enkers Graad ved Geistliges Sybarisseren! Jeg kan ikke skrive uden om mig selv - og Egnen som jeg boer i - og de mange - mange Præster, som jeg ogsaa har besøgt og kiender; men om alle disse er det baade Gud og hver Mand vitterligt, at Deres Tegning passer ikke. Vil De blot for en Forandrings Skyld i Deres Reiser tage Touren herigiennem og opholde Dem saa længe som De haver været borte fra Jntelligenz-Bladet No. 17 f. A. til No. 5 d. A., saa skal De ved Deres Ophold her erfare mange skiønne Ting, som endnu mangler Dem i Deres statistiske Kundskaber. De skal 1 mo høre et langt andet Bonde-Maal end det De efteraber udi Deres fremsadte Gu bære mey etc. - thi det ligner vore Bønders her som Jydens: Aer aa en Sauser, lign de den raske Tydskers. De skal 2de ikke see een Taare - og ey høre noget Suk af Fattig eller Riig for Udgifterne ved Deres Dødes Jordefærd - thi Fattige faaer frie Begravelse - min gode Kon giver ofte baade Liig-Skjorte og Svøb - og De kan spørge alle mine Sognefolk, om jeg tog nogen finde end det allerringeste for Liig-Prædiken eller andre præstelige Embeds Gierninger af dem, hvis Armod var mig vitterlig, saaledes som De mahler den. Faldt ikke Tiden Dem for lang i vores Eensomhed og Stilhed her - og vores Bord Dem alt for tarveligt og magert - og De vilde da opholde Dem hos os saa længe til De endelig omsider saae den fede Koe - og stolte 10 Rdlrs. Seddel følge med den døde Qvinde eller Mand, til Præste Boe - saa er jeg fuld forvisset om, at baade mit og alle min Ordens Brødres høyst nøysomme - tarvelige Liv, ved Grød og Melk og Kaal og Vælling, (som De maaskee leer af og forsmaaer) skulle ganske og aldeles overtyde Dem, at alt hvad De saa dristig og vellystig skriver, baade om vor fede Mæsken - store Giæstebuder - og anseelige Rigdomme, haver ingen anden Grund og Aarsag, end hvad nu og da, en Reisendes nødtørftige og sultne Mave, som vore huuslige og giestfrie Koners Spise-Kammere kun undertiden vederqvæge og husvale ved besparet Forraad - og en god Vens eller Stoer-Mands blide Komme, som vi glade seer og ærer, og i Glæden giøre, med Fornøyelse, lidt kræselig tilgode - nu og da ved Deres Hiemkomst kan, ved et langt mere kostbart Bord end vores, (som vi en misunder Dem) udi een munter Time, naar Champagne og Madera har gjort Sindet let og Tungen flydende, fortælle til Erkiendtlighed for Vel-Liv udi Præstegaard. Og, naar saa S. T. Hr. F. H. og hans Liige, som har aldrig seet vort daglige og tarvelige Liv, erfarer af saa gode Læber, at det røeg saa vældelig og godt i Præstens Kiøkken - saa opstiger det, vi her i Fieldet kalder gamle Adam, der, som vil saa gierne leve kræselig - og naar han dette ikke kan - gaaer over til Misundelse og Avind, og skamløs Bagtale over hele Standen. - Hine ille Lacrymæ! Qvod erat demonstrandum. Deres Spørgsmaal, om ey Præsterne burde sættes paa fast Løn, fremsadte De nok rettest for Regieringen - og de Stats-Kloge, som man haver hørt har ogsaa tænkt herpaa. Kan De, min Herre, blot anvise hvorfra denne Løn skal komme, uden større Byrde, Suk og Klage udaf den almindelige Mand, end nu, da blot en enkelt Liigfærds-Kor kan undertiden, nu og da saa sielden brøle, at man sikkert ikke skulle høre den, naar De ei hialp tillige i at skrige herover, saa vil Lønningen og strax bestemmes, og den største Deel af Geistligheden fornøjet tage derimod - ja og udnævne Dem som geistlig Regiments-Qvarteermester. Til Underlærernes Husvalelse og bedre Kaar, kan ingen meere ivrig ofre sine hedde Ønsker, end jeg ofte gier - og naar vi nu fra Skolelærer-Seminariet i Tønsberg faaer ret duelige Lærere, og seer Forslage til at bruge dem og lønne dem anstændig, skal De see og finde at jeg virkelig vil heri giøre meer end ønske. Vi forskyder og forbyder ingen Skiøges Kirkegang, naar Lov og Ritual tillader det. Et De ugift og vilde ægte saadan Donna, kunde De endogsaa tvinge os til at copulere Dem i Kirken. veed De nogen Præst, som ej vil lette Enkers eller Faderløses Byrder med en Ringer, saa slaae De hans Navn paa Reperteurens Gelge-Bukke - han fortiener det. Jeg kiender mange flere Præstemænd, som virkelig opfylder Christi Lov og rækker Samfunds høyre Hænder til at hielpe i al Nød og Deres Navne kan forties. Nu Høystærede, bliv ikke vreed og utaalmodig, fordi jeg har saa vidtløftig bilset Dem ved Deres Hiemkomst - Jeg forsikrer Dem, nu paa min Ære: at jeg herefter skal ikke svare Dem, ej heller nogen anden, udi denne Materie et Ord, i hvad De endog lyster herefter at skrive heri. Giver De mig derimod den Ære og Glæde ved en Reise igiennem denne Egn at hilse og besøge mig, saa skal De sandelig erfare baade hvor goddædig og Høylærd jeg er og hvad det ud af Kaldets Fedme er tilovers til hiin fede Mæsken - og af Dagens Tid til Skriverie, og Kæglen. - Vale H: dahls Præstegaard den 15de Februarii 1798. C.... r.