Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-11-24
Udenlandske Efterretninger af Extraposten. Der skrives fra Nantes under 9de November: Endnu er vor Stad i den største Bevægelse. Næsten alle Forretninger hvile, da alle ere bevæbnede for at modsætte sig et mueligt Angreb fra Landbeboernes Side og at beskytte den høie Fange mod Folkeforbittrelsen; men der er hidindtil ikke passeret den mindste Uorden. Allerede længe havde det Rygte været i Omløb, at Hertuginden var i Staden; men først den 6te blev man vis derpaa; thi Klokken 4 om Eftermiddagen fik Politiet at vide, at hun var i Demoisellerne Dugnignys Huus lige over for Slottet. Linietropperne besatte derpaa strax alle Gader deromkring, og tillode ingen at komme ud eller ind; dette blev iværksat med den største Taushed og Forsigtighed. Hertuginden havde flere Gange været i dette Huus, og i Mellemtiden vandret omkring i Omegnen, nu forklædt som en Bondepige, nu som en Møllersvend. Der fortælles at en Qvægdriver har engang baaret hende paa Ryggen skiult i et Knippe Høe (?). Generalerne Erlons og Dermoncourts Virksomhed, hvis mobile Colonner streifede igiennem Landet og Soldaternes Ubestikkelighed betoge hende og de legitimitistiske Chefer Haabet om at undkomme. Hertuginden, som var fatigeret af disse Omflakninger, og som havde tabt Haabet om at opflamme Enthusiasmen i Vendeen paa nye, besluttede at tye hen til sine Venner i Nantes; men hun vidste ikke at et nyt og meere aarvaagent Politie vaagede over hendes Skridt. Hun gik ledsaget af to Frøkener Kersebier igiennem Byens Gader og kom til Huset, imedens Regieringens Agenter snege sig omkring det. Da hun var kommet derind ringede man paa Døren; det varede noget inden en Pige kom og lukkede op, nu trængte man ind i Spisesalen og saae der et glimrende Diner anrettet; i Salen vare Jndskrifterne: Navarino, Trocadero og Algier anbragte; dog gav først det forefundne Brev Vished om at Hertuginden var i Huset. Man undersøgte Klokkestrengen og fandt at den stod i Forbindelse med alle Værelserne. Natten gik imidlertid hen uden at man kunde opdage noget. Man undersøgte Væggene og opdagede et Aflukke, som kunde rumme 10 Personer, og over det en aaben Lem, men som var saa snever, at ingen kunde komme igiennem den. Ogsaa Naboehusene bleve undersøgte; thi det Rygte var i Omløb, at de stode i Forbindelse ved underjordiske Gange med Frøkenens Huus. Det var en skarp Kulde og man havde lagt Jld i alle Kaminerne; man vilde lægge mere Brænde til paa een af dem, da man bemærkede bag ved den ganske sagte Bevægelser. Man lyttede efter hvorfra Lyden kom, lagde endnu stærkere Jld til og man hørte nu en Stemme, som sagde: Vi ere Eders Fanger; vi overgive os. Jlden blev nu slukket og man opdagede fire Personer i den jammerligste Tilstand. Frøken von Kersabler, forklædet som en Tienestepige blev først trukket frem, derpaa Hertuginden af Berri og tilsidst de Herrer v. Mesnars og Guibourg. Hertuginden sagde derpaa til Gensdarmerne: Hvorfor søge J videre, her er jeg; jeg er Hertuginden af Berri, hvor er Eders General, jeg vil fortroe mig til hans gamle militaire Loyalitet. Dersom nogen er skyldig, saa er jeg det allene; thi denne Frøken og disse Herrer have kun adlydt min befaling. Hertuginden var næsten ukiendelig af Ureenlighed i dette Aflukke, hvori hun havde opholdet sig i 20 Timer. Hun var bleven saa medtaget af Heden, at hun siden efter sagde: J have stegt mig paa den hellige Laurentii Rist. Frøken von Kersabler udviste megen Aandsnærværelse; men den meget gamle Greve af Mesnars saae mere død end levende ud; Hr. Guibourg, som engang tilforn havde været arresteret, besvimede, og fortalte da han kom sig, at han havde været presset saa tæt op til Kaminen, at de Slag, som man anbragte paa den med en Hammer, faldt ligesom paa Brystet af ham. General Erlon, Præfecten, Mairen, Obersten for Nationalgarden o. s. v. kom til i en Skynding og en formelig Jdenditets=Protokol blev optaget. General Dermoncurt førte Hertuginden, med sine Ledsagere til Slottet, hvor hun behandles med al muelig Agtelse, beboer Artillericoberstens Værelser og bevogtes af Linietropperne og Nationalgarden. Undersøgelserne bleve fortsatte og man fandt i et Aflukke en Bogtrykkerpresse, tilligemed mange Proclamationer, hvoriblandt een til Jndvaanerne i Nantes, som indeholdt store Løfter, naar de vilde erklære sig for Henrik den 5te ogsaa Møntredskaber og overmaade mange vigtige Papire, hvoriblandt en Correspondence med Marqvien af P. og nogle regierende Familier. J Nantes hersker en almindelig Glæde, undtagen iblandt Carlisterne. Ved en Mønstring, over Tropperne tiltalte Præfecten den bevæbnede Folkemasse og gjorde den opmærksom paa, at den, som havde miskiendet ham, maatte nu bedømme ham af hans Handlinger; hvorpaa et almindeligt Udraab frembrød, og man hørte de Ord: Leve Kongen! Leve Frieheden, Retfærdighed, men ingen Hævn. - Oberste Feisthammer, som commanderede Escorten, da Polignac og Consorter, bleve bragte til Vincennes, fører Commanden i Castellet Blaie, hvortil Hertuginden er bragt.