Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-08-12
Den uudtømmelige Romantikers Walter Scotts Pen bliver tillige brugt i forskjellige andre Fag end hans særegne. Saaledes er fra ham bebudet et Bind Prækener, og en Havedyrkningsbog, (Practical essay on gadening and planting.) Hans Anlæg i Abbotsford giver det beste Beviis paa, at han praktisk forstaaer den Kunst, som den sidstnævnte Bog skal behandle (Bl. f. I. U. 138.)*) M. G. Saphirs Revselse. J Berlin udgives et i Kjøbenhavn just ikke meget læst Tidsskrift: die Schnellpost, der sat i Tydsklands Athen giør stor Opsigt ved sid satiriske, afgjørende, men, som det ladet, ikke uvittige Tone. Tre Kæmpere: Baron de la Motte Fouque, F. W. Gubitz er W. Haring (W. Alexis) ere offentligen traadte i Skranken imod ham i Berliner Conversations blatt, som de forsikkre, efter mange Berlinske Literaturvenners Ønske og Medvirkning. Dette Feidebrev er over fire tæt trykte Qvartsider stort, og skal man slutte fra den Ophævelse, som der gjøres, til Mandens Vigtighed, saa maa han, med alle sine Feil, være en sand Saphir i den Berlinske æsthetiske Litteraturs Krone. De anførte Herrer fortælle, at denne literære Ædelsteen, paa Grund af et Ordspil, er bleven banlyst fra Wien; (hvis det er fandt, er det haardt). De indrømme ham et brillant Talent for Ordvittighed - (hvad de egentligen forstaae herved er vanskeligt at indsee; thi Vit lighed lader sig dog sjeldent udtrykke ved andet end Ord, og troe de, at hans Vittighed ikke bestaaer i Tanke men blot i Ord, saa er det jo ingen Vittighed. Dog ligemeget – den Spydige vilde skabe sig et Levebrød, sige de, ved en ny Journal; man viiste ham Deeltagelse; han fik Bidrag og venskabelige Forsikkringer fra anseete Literatorer; Andre nægtede ham dem fra Begyndelsen af, da de saae af adskillige af hans egne Artikler, at den literære Dannelse ikke vilde fremmes ved denne vittige Mands Kræfter. Men Journalen vandt Fremgang, selv de, der havde nægtet den umiddelbar Understøttelse, saae deri en munter Livskraft. Privatforbindelser, selskabelige Hensyn havde hist og her neddysset Kritiken. Der optraadte en Mand der kjekt yttrede, hvad man almindeligen havde tænkt, men frygtede at lade trykke. Disse ere hans tre Bekæmperes egne Ord. Saalænge Saphivognede sig for, at røre ved visse ømme Sider, synes Alting at være gaaet godt. Sieldent elsker nogen sin Næste som sig selv, og de fleste bryde sig intet om, at Øren og Næsen skjæres af Andre, naar de kun beholde deres egne ubestaarne. Saphir gik løs paa Skuespiller Antily og valgte især det Königstadtiske Theater til Skive for sin sønderknusende Vittighed, anzub endog Henriette Sonntag, Skuespillere og Digtere vexelviis, tilligemed Directørerne. Berlin, sige Feidebrevets Forfattere, er stort, og indbefatter et stort Antal Halvdannede, mange Lediggængere, pludseligen opkomne Rige, der, uden Forretninger, forlange et Slags Aands underholdning. Dem var en saadan Dristighed, Yttring ligesaa uhørt som morsom. De fandt sig selv i det ny Blad igjen. Forfatteren havde nu vundet sit Publikum. Han angreb og krænkede Personer, ja endog hele Selskaber, snart med søgte Vittigheder snart med saarende Hentydninger, men helst dem, som vare meest bekiendte og hvis Indflydelse, efter hans Mening, ikke for Øjeblikket kunde skade ham. Forfatterne fortsætte deres Synderegister, der er temmelig langt og hvis øvrige Jndhold ikke kan interessere Læsere, der ere ubekiendte med Forholdene. Den Guldmedaille af 500 Frankers Værdi, som af Greve v. Sellon var udsat for Pris spørgsmaalet om Dødsstraffes Ophævelse, forestiller Humanitetens og Fornuftens Sejr over Lovgivningen og har Genfer-Republikens Devise: Post tenebras lux. Tredive Afhandlinger vare indgivne; den af Advocat Lukas i Paris blev tildeelt Prisen, og er udkommen under Titel: Du systeme penal et du Systeme repræsentativ en general, de la peine de mort en Particulier. Paris 1827, den indeholder tilligemed Philomatic Journal" London, Oct. 1825, en Rigdom af historiske Kiendsgierninger og Beviser imod Dødsstraffe. Bl. f. L. Unt. Nr.