Viborger Samler, 1848-05-29
Efterat jeg, ifølge Deres Majestæts allerhøieste Befaling, som Regjeringscommissair har bereist Nørre-Jylland, med Fuldmagt til at træffe de Foranstaltninger, som de overordentlige Forhold, hvori denne Deel af Riget for Øieblikket befinder sig, maatte gjøre nødvendige, tillader jeg mig for Deres Majestæt om denne min Sendelse at nedlægge følgende allerunderdanigste Beretning: Deres Majestæt havde den Naade ved min Afreise at paalægge mig at bringe Deres kjære Jyder Deres Hilsen med den Bøn, at de med Taalmodighed og Værdighed vilde bære det Onde, som for Øieblikket ikke kunde afværges. Det er fra alle Steder, hvor jeg i Jylland har været, overdraget mig, for Deres Majestæts Throne at nedlægge den Forsikkring, at Jyderne søge Danmarks bedste Styrke, og den sikkreste Fortrøstning for dets Frelse, i den Eenhed mellem Konge og Folk, hvis Udtryk de finde i det Deres Majestæts Throne omgivende Ministerium, og at de, i ubrødelig Tillid til Deres Majestæt og Deres Regjering, ere rede til at bringe ethvert Offer, som Landets Ære og Velfærd maatte fordre. – Jylland indseer tilfulde, at ligesom den danske Hær ved Dannevirke kæmpede ikke blot for Slesvig, men for hele Landet og navnlig for Halvøen, saaledes er den Stilling, Armeen nu har indtaget, hvor den i sikker Behold kan reorganisere og forstærke sig, og hvorfra den ved den nuværende, i Danmarks tidligere Krigshistorie ikke kjendte, Sampirken mellem Land- og Søværnet, i det beleilige Øieblik og paa det beleilige Sted, atter kan begynde Krigen, det bedste, imod en overlegen Fiende endog det eneste, Forsvar for hele Jylland. Jeg har derfor intetsteds mødt den nedslaaende Tanke, at Jylland var bleven ladt i Stikken, og skjøndt man naturligviis længes efter den Befrielses Stund, da Hæren med rimelig Udsigt til et heldigt Udfald kan vende tilbage paa Kamppladsen, er Jylland dog fuldkommen forberedet paa at give Tydskland Tid til at geraade i Anarkeller Krig, eller Europa Tid til at komme os til Hjælp i vor ulige Kamp. Kan end En eller Anden have trængt til Oplysning om at vi ikkun ved en udstrakt og energisk Brug af vort overlegne Søværn mod Tydsklands Handel kunne tilføie Samme et saa føleligt Onde, at derved kunde bevirkes en Reaction i Tydskland selv mod de der nu herskende vilde Lidenskabers retløse Erobringslyst, og at vi ikkun ved dette Middel kunne drage Europas Jnteresser ind i vor Sag, saa tør jeg dog forsikkre Deres Majestæt, at de ere snart talte, som ikke hellere ville underkaste sig selv en ikke ganske kort Occupation, end en Fred, der bortgav det Mindste af Danmarks Ære og Ret, saalænge ikke ethvert eget Forsvarsmiddel er udtømt og ethvert Haab om fremmed Hjælp er glippet. Jeg tør derfor vidne for Deres Majestæt, at intetsteds er det blevet mig saa klart som i Jylland, at hvad der er skeet er det Rette og det, som Folket vilde, og at, hvis min Tro paa vor retfærdige Sags lykkelige Udfald nogensinde havde trængt til Bestyrkelse, jeg da vilde have fundet den blandt dem, hvis Udholdenhed nu er sat paa den haardeste af alle Prøver. - Occupationen er nu indtraadt i den sydøstlige Deel af Jylland; vistnok ere de Fordringer, der af den fjendtlige Hær ere gjorte, uforskammede og omfatte Gjenstande, hvis Udskrivning ikke er hjemlet ved lovlig Krigsbrug; men ligesom det maa erkjendes, at den preussiske Hær overholder god Disciplin, saa at egentlige Exesser, saavidt vides, intetsteds have fundet Sted, saaledes tør jeg efter de mangfoldige Beretninger, der ere komne mig tilhænde, sige, at Jndvaanerne i de besatte Districter med kold og rolig Værdighed bære det Uundgaaelige, og derved ikke lidet have formindsket sammes Tryk. Jeg tør herved ikke forbigaae, at ikke blot Befolkningen synes i sit Forhold at gjøre stor Forskjel mellem de Fjender, som, hvor uretfærdig end Krigen er, dog ikke kunne gjøres enkeltviis ansvarlige for deres Regjerings Politik, og de Mænd, der have svigtet Eed og Pligt for at bære Vaaben mod deres lovlige Herre og Konge. Jkke faa Jndicier tale for, at ogsaa Preusserne behandle de slesvigholsteenske Officierer med fortjent Ringeagt, og at blandt de Menige Mange bitterligt angre de Skridt, hvortil Autoritetens skammelige Misbrug og løgnagtige Foregivenheder have forledet dem. - J de Dele af Jylland, i hvilke Fjenden factisk ikke udøver Magten, har jeg virket hen til at alle offentlige og saavidt muligt alle private Forretninger skulle gaae deres uforstyrrede Gang. Her ere altsaa kun trufne forberedende Skridt, som skulle giøre en fremtidig Besættelse saa uskadelig som muligt. Navnlig har jeg draget Omsorg for, at man ikke i de Egne, i hvilke Deres Majestæt er den eneste, ikke blot retlige, men ogsaa factiske Herre, har efterkommet Fjendens Reqvisition, og derved sat denne istand til at nyde alle en fuldstændig Occupations Fordele, uden at underkaste sig dennes store og øiensynlige Fare, og jeg haaber, at derved vil være opnaaet, enten at en stor Deel af Jylland vil vorde forskaanet for Fjendens Udfugelse, eller at denne vil blive sat i den Nødvendighed, ved at adsprede sine Stridskræfter, at stille sig blot for vor Hærs Overfald. Spørgsmaalet om det folkelige Selvforsvar, hvortil Jylland, saaledes for Øieblikket synes henviist, har i høi Grad beskjeftiget Befolkningen. Det er imidlertid lykkedes mig at gjøre det indlysende, at en uorganiseret Folkevæbning er afmægtig mod krigsvante Hære, og at en utilstrækkelig Modstand saaledes ikke blot vilde være en unyttig, og følgelig uforsvarlig, Opoffrelse af Menneskeliv, men ogsaa let kunde forlede Fjenden til saadanne Tvangens og Hævnens Forholdsregler, der vilde komme til at gaae ud over hele Egne. J de østlige Districter, der alt nu ere occuperede eller nærmest udsatte for at bliver det, har jeg derfor formaaet Folket til at afvæbne sig og bringe alle Vaaben i fuldkommen Sikkerhed. Derimod har jeg i de fjernere Districter, navnlig paa Vestkysten og Nord for Liimfjorden, hvorhen en virkelig Occupation enten slet ikke eller i alt Fald kun seent vil kunne naae, ikke fundet Betænkelighed ved at lade den frivilligen dannede Folkevæbning vedblive, og det ikke blot til Betryggelse mod Røverier eller altfor dumdristige Streiftog, men ogsaa med det Haab, at de Forsvarskræfter, der isolerede ere utilstrækkelige til en virkelig Modstand, dog ved Siden af vor atter paa Kamppladsen optrædende Hær, efter Deres Majestæts eget Opraab, endnu i denne Krig ville kunne gjøre Landet væsentlig Tjeneste, - i alt Fald med den fulde Forviisning, at en saadan frivillig fremstaaende Folkevæbning er det bedste Grundlag for den fuldstændige Organisation af et velbevæbnet, veløvet og vel befalet Folkeværn, som skal være Fredens første Værk, som et vigtigt Led i de frie Jnstitutioner, hvori Folket skal finde Lønnen for sine ædle Anstrengelser, og Deres Majestæt den bedste Adkomst til Samtidens og Efterverdenens taknemmelige Paaskjønnelse. – Da det laae i min Sendelses Natur, at den komtil at berøre næsten alle Bestyrelsesgrene, har jeg været i den Nødvendighed, at give deels almindelige Regler, deels specielle Forskrifter om en stor Mængde forskjellige Gjenstande, Jeg har derom afgivet udførlige Beretninger til Ministeriet, og forsaavidt der i den Anledning maatte være noget Yderligere at foranstalte, vil saadant vorde foredraget Deres Majestæt gjennem de enkelte Departementer. Her skal jeg kun i Almindelighed bemærke, at jeg, for at min aldeles temporaire Sendelse ikke skulde gribe forstyrrende ind i den regelmæssige Forretningsgang, saavidt muligt kun er optraadt som veiledende Raadgiver, ligesom de af mig foranledigede Jnstruxer, og Forskrifter overalt kun ere udgaaede gjennem de bestaaende Autoriteter. – Jkkun med Hensyn til Amtmandsposterne i Skanderborg og Aarhuus, altsaa i de Districter, der grændse til det nærmeste occuperede Amt, har jeg anseet mig forpligtet til at gjøre Brug af den mig meddeelte bemyndigelse, som der var ligesaa stort Ansvar ved ikke at bruge som ved at misbruge. Efter Anmodning af Kammerherre Graab i Aarhuus har jeg nemlig i hans besværlige Post adjungeret ham en udmærket og i Jylland høit anseet Mand, Cancelliraad Otterstrøm, som, efterat Bankcontoirets Forretninger vare standsede, havde stillet sig til min Disposition; og efterat have dispenseret Kammerjunker Lindholm fra hans Forretninger som Amtmand i Skanderborg, har jeg i dette Embede constitueret Landsoverrets=Procurator Dahl til Moesgaard, hvis Characteer og Forretningsdygtighed nyder almindelig Agtelse. Jdet jeg haaber, at disse Foranstaltninger ikke mindre ville finde Deres Majestæts end de paagjeldende Districters Bifald, bemærker jeg, at da jeg har fortolket den mig meddeelte udstrakte Fuldmagt i den meest indskrænkede Betydning, har jeg ved det Skete ikkun søgt at afhielpe, hvad jeg ansaae for Krigstilstandens umiddelbare og paatrængende Krav, hvorfor der selve dette Skridt ikke kan ligge Noget til Præjudice for de paagieldende to Embedsmænd. At foregribe Deres Majestæts Viisdom og vedkommende Ministeriers Virksomhed, med Hensyn til den endelige Afgjørelse af et hvilketsomhelst Jylland og den jydske Embedstand vedkommende Spørgsmaal, laae naturligviis udenfor min Mission. – Kbhavn, d. 17de Mai 1848.