Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1829-03-17
Engelænderne ere i Jndien, som i deres Fædrenelang store Elskere af Jagten; men her er denne ægte kongelig. Mig blev en Dag vist en Officier som haltede, hvilken lille Ubeqvemmelighed han havde tildraget sig paa en Tigerjagt, hvor det var gaaet til paa følgende Maade: Elephanten, paa hvilken han reed, havde gjort et saa kraftigt Anfald mod det vilde Dyr, at dette laa ubevægelig paa Jorden, og blev holdet for dødt. Officieren steeg altsaa tilsomst af; men det var kun et Fif af den slue Fjende, som, saasnart den saae sin Modstander saa nær at den kunne naae ham, greb ham i Lænden og kastede ham paa Nakken (som Ulven vel gjør det med Faaret?) og rendte i fuld Spring derfra. Engelænderen havde lykkeligviis Hænderne frie, og et Par Pistoler i sit Belte; han greb den Ene og knuste et Rifbeen i Siden paa sin Bortfører, som gjengjældte det ved et dygtigt Bid, uden at lade sit Bytte fare men Officeren tabte derover endnu ikke Fatningen, men gjorde Brug af den anden Pistol og var saa lykkelig med denne at skyde Tigeren lige gjennem Hjertet, hvilket befriede ham fra hans betænkelige Stilling. - Da Tiden var kommen som var bestemt til vor Afreise, seilede vi ned af Strømmen, og naaede nu det pragtfulde Sonde-Sund, hvis ophøiede og med Tropenlandenes rige Vegitation bedækkede Strandbredde, jeg beundrede. Medens vi omseilede dette, nærmede sig os Baade, fra hvilke der falbydes Papegøier, Paradiisfugle, Aber &c. Vi afhandlede dem 18 kostbare Skildpadder, som vi betalte med 12 Dollars. - Vi gik dernæst til Ankers 4 Mile fra Batavia, hvorvi ikke allene forefandt en 40 hollandske, amerikanske og engelske Skibe, men ogsaa en Mængde Junker. Af Sundhedscommiteen erfarede vi, at Sundhedstilstanden var yderst slet, og at det paa een Dag var død 600 Mennesker; hvilket bevægede vores Captain til at antage 4 Malayer, for at tjene som Bud mellem vort Skib og Landet, og for at vor eget Mandskab ikke derved skulle være udsat for den store Hede. Man bragte os noget jammerligt Fjederkræ, som skulle være Høns, men disse havde intet Andet paa sig end Fjederne. Den næstfølgende Dag gik jeg iland. Staden syntes mig at være lav og af daarlig beliggenhed, de Kanaler som gjennemskjære den, ere omgivne af Tamarinder og andre Træer, som give et behageligt Syn, og nogle Hovedgader ere i Sandhed pragtfulde; men Chinesernes Qvarteer, er over al Maade daarlig. Desuagtet have de et muntert og lystigt Udseende, medens at Javaneserne ere dovne, tvære og mørke. Den Mængde af Fremmede fra alle Lande, som trænge sig frem i Gaderne, og disses forskjellige Klædedragter, lader troe, at man befinder sig paa en glimrende Maskerade. - Rundtomkring Staden ligge nydelige Landsteder, smykket med Lysthuse af Cocus- og andre Pragttræer, og det maatte være behageligt at leve i et saadant Land, naar man kun ikke bestandig skulle være udsat for Døden; men Luften, som man her indgander, der er lige saa smitsom, som dustende, skjuler, lig Kierligheden, dens Gift under Rosen. - Jeg lod mig kjøre i en Slags Vogn, som kan rumme to Personer, med en Postillion paa Bukken, tre Lagaier bag paa og forspændt med et Par saa smaae Heste, at de forekom mig som et Par Muns der kunne løbe afsted med Fællen. Enhver Fremmed af nogen Distinction, maa nødvendigviis holde sig saadant et Kjørværk, ifald det er ham magt paaliggende at beholde sin Sundhed; thi Solen kaster om Dagen sine Straaler herned med saadan Magt, at de trænge igjennem den tykkeste Pandeskal, naar samme ikke er beskjærnet med et dygtigt Bolværk. - Efter at jeg havde anvendt 8 Timer paa at strøife om i Egnen og vendte tilbage til Skibet, vare allerede 10 Personer af Mandskabet blevne syge. Selv føelte jeg Forvarslet paa en Feber; men afvendte dens fuldkomne Udbrud ved at indtage en dygtig Dosis Colomel og Ja lappe. - J den Tid vi laae i Havnen, havde vi flere saa hæftige Tordenveir med Regn, som man sjelden oplever paa andre Steder; de rensede og forfriskede for Øieblikket Armosphæren og om Aftenen blev sædvanlig den stikkende Hede dæmpet ved en let Søevind. - Vi seilede omkring Kysten fra Batavia til Tagal, en lille Havn, hvor Død og Pestilence synes at høre hjemme Længere hen naaede vi til Samarang, en noget mindre morderisk Stad, af temmelig behageligt Udvortes. Surabaya, som vi dernæst gik til Anker for, er et indtagende Opholdsted, og gjælder ogsaa forholdsmæssigen for sund. - J Sama rang havde jeg Leilighed til at see Fængslet, hvor to af vore Folk, formedelst Ulydighed vare blevne indspærrede. Man viste mig her det Værktøi, hvormed de farlige Væsener blive fangede, der under Solens og Opiumets Jndflydelse rasende løbe gjennem Gaderne og stikke med en Dolk ihiel, Alt hvad der komme dem i Veien; man kalder dets te er løbende Muck. Dette Værktøi er en Slags meget langarmet Jerntang, der aabner sig som Kniblange, og hvis Bøining for til, er vid nok til at omspænde et Menneskes Liv, og stærk nok til at holde ham fast, naar han først engang er indsluttet deri. J Boston havde jeg kun seet Fruentimmer med Mucke, men jeg troer ikke at man hos dem vil kunde udfinde et Middel derimod. Læseren maae nu forestille sig, at han indskibede sig med mig til Kysten af China, paa et Hav, der er ganske bedækket med Barker, mellem hvilke vi maae søge at bane og Vei paa en Strækning af 140 Mile. Disse skrøbelige Fartøier tjene tusinde Familier til Huuslye, som ingen anden Boepæl have. Paa een lille Barke allene talte jeg ti Børn, og man sagde mig, at dette var saa temmelig Middeltallet som man kunne antage enhver Barke indeholdt. Alle disse svømmende Folk leve af Fiske, i hvis Fangst Chineserne især ere meget erfarne; men de tjene ogsaa dem igientil Næring, idet aarlig henved Hundrede af dem drukne; men hvad er vel nogle tusinde Jndividuer af en saadan Masse. Vi gik til Ankers paa Macaos Rhed. og antog der en Lods til Wampao. - Staden er bygget paa en Landspidse der strækker sig fremvestlig for Floden Cantons Munding. Lander liggenhøit og har et fundt Clima. Husene ere hvide og see langt borte ganske reenlige ud; men hvilket Blændværk taber sig, naar man beseer dem i Nærheden. Macaoer, nøie taget, ikke andet end en portugisisk Stad, smudsig, som de alle ere, men har en temmelig god Rhed. Omendskjøndt Wampaa kun ligger 75 Mille bortfjernet fra Ma cat, brugte vi dog 7 Dage for at komme derhen, vi havde imidlertid ogsaa undertiden baade Vin, og Strøm at kjæmpe imod. Paa denne Tour bleve vi engang om Natten, da vi gjorde 9 Knob i Timen og medens Lotsen og 2 Vagter vare paa Fordækker, vaagnet op af Søvne ved en frygtelig Skrigen; vi havde nemlig nylig seilet et Fartøi i Grund. Det var en kulsort Nat, og Barken ikke at see, da dem ingen Lanterne havde; sandsynlig ere alle ombord paa samme omkomne. Jndløbet til Strømmen er som besaaet med smaae Øer, der ville gjøre Seiladsen høist forefuld, gaves derikke det engelske Compagnies fortræffelige Kort. (Sluttes i et af de paafølgende Nr.)