Jyske Efterretninger, 1771-10-18
Tanker og et retskaffent Venskab. Venskab, o dyre Navn almindeligt i alle Munde, og rart i alle Hierter ol Verdens Phoenix, jal rarere end Phoenix, thi denne opstaaer dog af sin Aske, men af din Aske opulmer ofte Had, hvad er du søde Venskab, du dyre Baand og du hellige Pligt? Er du en Egenskab, til hvilken man kun har hittet saa behageligt et Navn, Er du en Skygge eller et Legeme, noget eller intet, Er du kun et Sole. Blomster, som vender dig efter den opstigende Velstands Soel, og lukker dine Blade, naar den daler, Er den Vext, som ikkun voxer i Medgangs Sommer, og falmer i Modgangs Vinter, Ja, ial du er et Speil, hvori Modgangs billede præges med Afskye? En Rose, som lugter undelig men visneer, saa snart den røres af den tunge Haand. Forgiægiæves stræber Viisdommen at lære os de Grunde, at foreskrive os de Love, paa og efter hvilke et sandt Venskab bør bygges; Forgiæves stræber den vittige Forsigtighed at lagt tage alle Regler, saa længe den Grund, man bygger paa, er et Menneskes Gemytte; Thi, hvad er et Menneske, Alle Affecters Slave, Tidens Kastehold, Forandringers Veyerglas, Lykkens Vindspil; Snart splitte vore utøylede Affecter, bore troeløse Løfter, det dyre Venskabs Baand; Begiærlighed, Egenkierlighed, Vredagtighed, kan formedelst ringe Aarsager omskabe de beste Venner til største Fiender: Snart aabner paa eengang den feige Frygt det Dække, hvorunder Venskabs Hemmeligheder evig burde være forborge; Snart giør den Enes Velstand og den Andens Veestand det Venskab lunket, som Lighed i Skjebne har antændet og opammet; Ja Selvkierlighed bliver ofte Uenigheds Tynder. Velan, jeg betragter ikkun Venskab som et stort Navn paa en liden Ting; Jeg anseer den som et Glas, hvis prægtige Anseende forlyster Øyet, men maae meget vaerlig røres ved, i Fald det ey skal brækkes; Jeg anseer den som et Dyb, hvori jeg ikkun vil nedsænke de Hemmeligheder, som ikke kunde skade mig, i Fald de skulde opkastes af hadefulde Bølger paa Uredeligheds Strand. Jeg betragter min Ven som elskværdig; Jeg elsker ham, uden at forelske mig i ham; Jeg troer ham, uden at give mig alt for blot for hans Troeskab; Jeg giver ham mine, og tager hans Raad men veyer begge Deele ud og ind ved Forsigtigheds Ballance, jeg er vaersom i Omgang med ham, men uden Frygt, Kort, jeg omgaaes ham med al Redelighed, imedens han er min Ven, dog saaledes, at jeg ey har nødig at frygte ham, om han bliver min Fiende. Jeg troer nok, at der kan gives et sandfærdigt Exempel i Jonathan og David paa et oprigtigt og uryggeligt Venskab; Men jeg troer tillige, at de findes ikkun sielden; Erfarenhed selv bekræfter det sidste; Ja, jeg troer, der findes, desværre mange, som ansee og betragte Venskab paa samme Maade, som Diogenes sagde, da han engang blev adspurgt: Hvorledes Dionysius brugede sine Venner, Svarede han: Jkke anderledes end sine Drikkekar; Naar de ere fulde, elsker han dennem, men naar de ere tomme, sætter han dem bort, og foragter dem. Det var derfor ikke forgiæves, at Kong Antigonus, naar han offrede til sine Afguder, bad, at de vilde ces bevare ham fra sine Mundvenner, og naar man spurgde ham om Aarsagen dertil, svarede han: Jol mine Uvenner, som jeg kiender, kan jeg selv vogte mig for. Ja, jal Di dyre Navn, Du Venskab, hvor ofte maae du ikke tiene til en Maske, hvorunder de uredeligste Hensigter skiules, Du gjemmer dig ofte under den uskyldigste Ærligheds Kaabe, just naar du er paa Spidsen af din Falskhed! Joabs Sværd følger alt for ofte bag et Kys; Jsmaels Graad bedrager ofte den Troeskyldige. Et eftertænksomt Menneske, som læser, hører, seer og erfarer saa mange Beviis paa Troeløs hed, kan ey bevæges ved nogle faa Exempler, at troe Venskab. aldeles. Kort, var du Venskab ikkun, hvad du burde være kunde man trygt sove i dit Skiød, men da du er, hvad du ikke bør, maae man betragte dig med agtsomme Øyne, Ved at tænke paa dig, giver man sig ud paa det store Hav, hvor Tankerne ingen Havn kan finde. Vilde kun enhver udgive en Beskrivelse over de Frugter, han af Venskab har høstet, og man ved Sammedligning fandt en oprigtig imod tusinde falske Venner, vilde jeg inddrømme dig meget, og ansee dig som en virkelige Ting, da jeg nu (maaskee urigtig) allerne betragtet dig som en Muelighed, og troer, at du existerer, om ey aldeles, dog meest i dit Navn, hvorfor man og med billighed, maae sige om dig: Ol ægte Venskab, du er en rar Fugl paa Jorden, Lykkelig er den, der har, og beholder, dig i Hænde Men endnu lykkeligere er den, der ret bruger Venskab, og dog aldrig stoeler derpaa, men stedse retter sig efter hinLærefaders gyldne Lære-Regel. Dersom du vil skaffe dig en Ven, da skaf dig ham med Forsøgelse, og fortroe dig ham ikke snart. Orden,