Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1836-05-17
Den preussiske Statstidende, melder: at Hertugerne af Orleans og Remours ere i bedste Velgaaende indtrufne til Berlin Eftermiddagen henved Kl. 4 den 11 dennes, og afstegne i de for dem paa det Kongelige Slot indrettede Værelser. Slotsvagten paraderede og de høie Reisende vistes alle Prindser af Kongeligt Blod tilkommende Æresbeviisninger. Strax efter Ankomsten modtog de franske Prindser Besøg af Prindserne af det Kongelige Huus og gjorde derpaa Kongen deres Opvartning. Herfra begav de sig til Hs. Majestæt Dronningen af Nederlandene og de Kongelige Prindsesser. Haabet om at see begge Prindserne samme Aften i Operahuset kunde ikke opfyldes, da Høistsamme endnu ikke havde endt deres Besøg. Om Aftenen bivaanede de en Souper hos Hs. K. H. Kronprindsen og den 12te en stor Diner paa Slottet i Riddersalen. Odense. Afvigte Fredag bleve Stiftamtmand, Kammerherre Cederfeld de Simonsens afsjelede Levninger bisatte i St. Knuds Kirke. Den almindelige Stræben efter at yde den Hedengangne det sidste Beviis paa Høiagtelse, gjaldt ikke blot den overordnede Embedsstilling han beklædte, men endnu mere Manden selv, hvis fordringsløse Godmodighed, utrættelige Virksomhed og urokkelige Fasthed, hvor Overbeviisningen bod det, gjorde ham saa agtet og elsket af sine Medborgere. Om Formiddagen forsamledes i Sørgehuset et talrigt Følge af alle Klasser, ei blot her fra Staden, men ogsaa fra de andre Kjøbstæder og fra Landet, blandt hvilke Dhrr. Amtsprovst Wedel og Provst Birch, foruden flere geistlige og verdslige Embedsmænd. Borgervæbningen, med Flor og Fanerne, paraderede ved Liighuset, og aabnede Sørgetoget med sit Musikkorps i Spidsen, hvorpaa den opstillede sig ved Kirkens Hovedindgang. Først bares Voxlysene med den Afdødes floromhængte Vaaben; derefter kom Sørgemarschallerne, Hr. Kammerskr. v. Lüttichau og Hr. Regjeringsraad Pontoppidan. Dhrr. Justitsr., Ridder Reimuth og Dannebrogsmand Milo den Ældre bare hans Ordener og Kammerjunker de Klauman Kammerherrenøglen. Dernæst fulgte Kathedralskolens konfirmerede Disciple og efter dem Kisten, som hele Veien blev baaren af Officerer ved Borgervæbningen og Brandkorpset. En lang Række af Sørgepar, Liigvognen og nogle af Følgets Equipager sluttede Toget, som vistnok er det største af den Slags, Man her i Byen kan mindes. Da Processionen kom til Flakhaugen, paraderede der et Detachement Dragoner, hvis Musikkorps blæste et Vers af Liigpsalmen: Hvo veed, hvor nær mig er min Ende!" J Kirken blev Kisten nedsat foran Chorsdøren, og 3 Vers af den omtalte Psalme afsjungne. Derpaa holdt Hs. Høiærv. Hr. Stiftsprovst Ortwed en Tale over Sal. Ordsprog X, 7: "Den Sa Retfærdiges Jhukommelse bliver i Velsignelse, og skildrede den Saliges Værd med Kraft og Varme. Hs. H. Biskop og Ridder Dr. Faber talede dernæst til den Forevigedes Ære, og bemærkede, at efterat Kirken havde igjennem sin Tjeners Røst lagt en Mindekrands paa Graven, var der endnu een Gierning tilbage, nemlig at lægge en Mindesteen, med den Henslumredes Navn paa Graven. Dog til et Navn føiedes gjerne saa, men betydningsfulde Ord, og at føie saadanne til Cederfelds, var den Gierning, som stod tilbage. Disse Ord: "han var en redelig Embedsmand, sattes da her vel ei paa en Marmorsteen, men paa den Tavle, som Hjertet omslutter, hvor indgravede Ord blive anvendte paa Læben, og lyde til fjernere Dage. Efter denne Tale, blev nedenstaaende Sørgesang, komponeret af Hr. Organist Foersom junior, under Akkompagnement afsjunget fra Orgelet. Dernæst opførtes en Musik af blæsende Jnstrumenter, og Orgelets Toner lode til Slutning, da følget gik udaf Kirken. Alle Skibene i Kanalen havde samme Dag heiset Sørge slag. Den bedste Orden herskede ved denne Sørgefest, som begunstigedes af et saare skjønt Veir. Den næste Morgen Kl. 4 1/2 bares Liget ud af Kirken af flere Embedsmænd og Honoratiores her fra Byen, og blev ført i en fiirspændig Vogn til Herresædet Erholm, hvorhen de fleste af Byens Embedsmænd fulgte det. Her blev Liget indsat i et med Sort betrukket Værelse, hvor 8 Kirkelys vare antændte. Paa Gaarden vare begge Godsers Bønder forsamlede, tilligemed adskillige Embedsmænd fra Middelfart og Omegnen. Efter et passende Ophold blev Kisten af Godsernes Bønder baaret til den 1 1/2 Fjerdingvei derfra beliggende Røirup Kirkegaard. Ordenerne bleve baarne af Hr. Etatsraad v. Holten, Hr. Justitsraad Reimuth og Hr. Kammerjunker v. Klauman. Efterat Liget var nedsænket i en muret Grav paa Kirkegaarden, holdt Hr. Pastor Krag i Gjeldsted en smuk Tale, hvorimellem der blev afsjungen en Sørgesang af 2 hvidklædte Piger. Hvi krandses Lyren om med Sørgeflor, Mens Vemodsqvad fra sagte Strenge lyder, Hvad Sorg bebuder Sangens Høitids-Chor! Utallig Sørgefølges Veemod tyder. Et Tab, som alle Stænders Smerte seer: Vor Cederfeld er ikke meere J Kammer lille For Smerte hviler Støvet frit og stille. J gjæstfrit Huus forstummed Glæden nu Og veeg fra ædle Hustru, Søn og Datter. Til Himlen stiger Bøn af sorgfuld HuJ Salighedens Hjem engang at sees atter, Mens trindt det lyder fra hver enkelt Stand: Han var en ærlig Kongens MandOg Vandringsstaven. Med disse Ord nedlægges brudt i Graven.