Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1838-08-10
Jndsendt. J . 81 af Lollands=Falsters Stiftstidende har en gammel Bonde fremsat hvad Rygtet havde fortalt ham om den Mishandling, en Bonde her paa Falster har lidt, medens han forrettede Hovarbeide, og derhos yttret Ønske om at nærmere Underretning om denne Sag offentlig maatte blive givet. Forat opfylde denne Opfordring, og da jeg anseer det heelt passende at ogsaa den offentlige Mening gives Leilighed til at yttre sig om Vedkommendes Fremfærd, der overalt har vakvel forskyldt Jndignation, skal jeg nu forelægge Publikun Sagen saaledes som den efter et her ved Retten ført Tingsvidne er oplyst at være, men forinden jeg fremstillen Factum, maa jeg dog forudskikke nogle bemærkninger, for at Læserne ret kunne forstaae det Efterfølgende. Paa den Landvæsenscommissair Grandjean tilhørende Gaard Vennerslund, hvor den ommeldte Pryglescene er foregaaet, har man indført den Praxis, istedetfor at meddele Hovbønderne Qvitterring (Hoveribilletter) for det af dem præsterede Hovarbeide, at forlange af dem at de, naar de møde efter Tilsigelse, skulle overtage dem et bestemt Arbeide, saasom at kjøre visse Læs, hvorved man naturligviis ikke glemmer at fastsætte dette saaledes opgivne Arbeide saa rundeligen, at de i høi Grad forarmede Bønder kun med den yderste Anstrængelse formaae paa een Dag at udføre det med deres meget udmarvede Heste. Dette saaledes overtagne Arbeide kaldes Accord=Arbeide, og er saa trykkende for Bønderne, at flere af disse endelig ere blevne enige om ikke ofterat paatage sig det. Efter denne forudskikkede Bemærkning, der er tilstrækkelig til for den Kyndige at vise, hvorledes Bønderne have det paa Vennerslunds Gods, gaaer jeg nu over til selve Prygle scenen. Mandagen den 2den Julii indfandt nemlig Huusmand, Rasmus Rasmussen sig paa Vennerslund for paa sin Huus bonder, Gaardmand Rasmus Christensens, Vegne at forrette en Spanddag og blev da af den tilstedeværende Hr. Kruse, der, uagtet han har en Gaard i Fæste under Vennerslunds Gods, dog skal staae i Godseierens private Tjeneste, opfordret til at paatage sig Accord=Arbeide, nemlig for den Dag at kjøre 66 Læs Mærgel, hvilket Rasmus Rasmussen nægtede at paatagsig, da det var ham forbudt af hans Huusbonde. Kruse svarede dertil (det er Vidnet, der nu taler) at Rasmus skulde kjøre forommeldte Antal Læs ligesom de Andre og dersom han ikke gjorde dette, skulde han have saamange Prygl, at han ikke skulde rose af andet end at Kruse jo havde været hos ham. Om Eftermiddagen kom Kruse igjen ud i Marken til Arbeidet, og spurgte Ladefogden om Rasmus havde kjørt ligesaa mange Læs som de Andre og da Ladefogden hertil svarede: jor, sagde Kruse til Rasmus, som paa den Tid holdt med sin Vogn paalæsset, at han skulde selv læsse paa Vognen, og hertil svarede Rasmus: "Ja lad det nu være til jeg kommer igjen, saa skal jeg nok læsse paa. Efterat Rasmus havde svaret dette, slog Kruse ham saaledes over Ryggen med en Knippel eller usædvanlig tyk Stok af Hassel at denne sprang i Stykker, hvorimod Kruse, ikke flere Gange havde befalet Rasmus at paalæsse Vognen medens denne var tom, ligesom Rasmus ei heller havde vægret sig for at efterkomme saadan befaling. Strax efter at have givet Rasmus bemeldte Slag med Stokken, sprang Kruse ind paa ham, greb ham i Halstørklædet og kastede ham om paa Vognstangen imellem Hestene og Vognen samt slog ham gjentagende i Hovedet med sin Haand og kaldte i det samme paa Avlsfuldmægtig Riepersigende at denne ogsaa skulde slaae til paa Rasmus. Hertil svarede Rieper: "Ja nu skal han have Prygl den Tyveknægt og i det samme gav han sig ogsaa til at slaae Rasmus i Hovedet med sin Stok, men kort efter holdt han op med dette, og hentede Kruse en ny Stok; Rasmus var imidlertid falden om imellem Hestene, af hvilke den Nærmer ogsaa var falden omkuld, men baade Kruse og Rieper trak ham frem under den fjermer Hest, efterat Kruse var gaaet om paa den anden Side af Vognen, hvorefter Kruse, medens Rasmus blev liggende paa Jorden og Kruse selv blev staaende, vedblev at slaae ham i Hovedet og paa Kroppen med Stokken, saaledes at Blodet løb ud af Næsen og han i det Hele var saaledes overblødt at Deponenten ikke kunde see hvorledes han var slaaet. Under hele dette Optrin forholdt Rasmus Rasmussen sig ganske rolig og tog ikke igjen eller slog Kruse eller Rieper. Jeg har nu fremstillet Factum saaledes som et Øievidne edelig har bevidnet at det er tilgaaet, og man seer deraf at var Mishandlingen end ikke saa stor som Rygtet har fremstillet den, var den dog saa betydelig, at Huusmanden derefter har maattet holde Sengen i 14 Dage. Hvorledes Sagens endelige Udfald bliver ved Retten, og hvad der videre maatte passere skal i sin Tid blive offentliggjort, hvortil man anseer sig saa meget mere forpligtet, som Rasmus Rasmussen af flere af Landets Bønder har faaet Løvte om pecuniair Understøttelse til Sagens Drivt, da han selv er en meget fattig Mand.