Viborger Samler, 1776-09-09
Juristerne, sær Kanonici, have altid gjort meget heraf, og man maae tilstaae, at Opfindelsen i sin Tiid har været saa priselig, som høifornøden. Som Undersaat siger jeg endnu det samme, men som Kritikus tillades mig at bedømme den. At Lovgiveren selv ei har anseet denne Lysen tilstrækkelig for Vedkommende, sluttes deraf, at han paalægger Fremmede, før de troloves, at fremvise Skudsmaal fra det Sted de ere komne, eller have trofaste Vidner og Forlovere, at de for anden Trolovelse og Egteskab ere fri Pag. 251. Naar jeg nu faaer saadant, til hvad Ende lyseer jeg da? Og dersom Lysen, skal sige meere, end en Ceremonie, hvad behøves da Skudsmaal eller Forlovere, Det synes, een af Deelene kunde være nok. Dog seer man, Lovgiveren har beholdt begge Deele baade i Loven og i Ritualen, som er to Aar yngre end Loven. Endda har alt dette ei kundet forekomme Uorden, at jo Lovgiveren har maattet skiærpe Ritualen, og ladet slige Forlovere, om de feilede, ansees for Løgnere og straffes paa deres BoesLod, ja vel til Bremerholm Forordn. 31 Aug. 1695. Heraf seer man, at hverken Lysen eller Forløfter har kundet forebygge Uorden. Burde ikke baade Præst og Trolovede at være sikre, naar de have brugt de anbefalede Midler, Og er det ret, at Forlovere, som vidne efter beste Bevidenhed, skal straffes for deres Skyld, som eene er Tingene bevidst og eene ere Bedragere? Ja de kunde lade være at love, ja saa kunde de andre lade lade være at giftes, og NB. blive ved at høre. Begge disse Midler have da hidindtil virket lidet, og nu de ere gamle, ville maaskee virke mindre. Men hvad skulle man nu finde paa, at baade den Viende og Viede kunde være betryggede, Mit Anslag skulle være, at de Forlovede, som Præsten ei kiendte eller tvilede om, skulle aflegge deres korporlig Eed for Præsten og Medhielperne, og dertil anlediges jeg af et Rser. den 22de April 1746, at en Præst skulle vi en Qvinde, imod hun forud gjorde sin Eed at være ugift. Befandtes da siden noget Bedragerie, skulle det være den Skyldiges Sag aleene. Men at Lovgiveren selv ei anseer denne Lysen, absolute fornøden, det slutter jeg deraf, deels at Hvar den til Hest uden foregaaende Trolovelse og Lysning maa vies hiemme i Huset Rescr. 13 Nov. 1688. Deels at Rangspersoner iligemaade maa vies, endog naar Bruden ei er i Rangen. Rescr. 16 Febr. 1720. Man skulle synes, at saadanne snarere kunde være mistænkte for ubekiendte Egteskabs Løfter, men Lovgiveren supponerer, at de ere alt for skikkelige til at bedrage. Atter synes det igien, at Regieringen har havt en Tillid til denne Lysen, da det blev befalet i Rescr. 18 December 1772, at der skulle lyses paa begge Steder, hvor de Forlovede vare bekiendte. Men naar nu saadanne og skal have Forlovere og Attester, kunde man ei synes, at denne Lysen var til ingen Nytte, Og hvor har den nyttet? Eftertænke vi derhos, hvor mangfoldige Leiligheder vi have frem for vore Forfædre at kiende Folk, saa synes Lysen nu meere at være blevet en Skik, Op. end end en Nødvendighed; thi hvad nødvendigt at lyse for Folk, som jeg kiender fra Vuggen af? Hvo kan give mig bedre Kundskab om dem, end den jeg har og bør have efter Evangelium og Loven, Af den Grund synes det ei saa ilde gjort, om en Præst NB. i Nødsfald. lyste kun een Gang eller een Dag for de Trolovede, naar vigtige og uopsættelige Ting udfordrede en forkortet Tiid, hvilket og store Jurister bifalde og blev tilladt i Concil. Trident., men vor Danske Lov giør ei saadan Limitation. Den befaler at lyses tre Søndage, NB. ei tre hellige Dage, i Rad, thi det ansees som tre Stævningsdage, og denne Proklamation, som ellers kaldes Bannum Nuptiale, agtes for en lovlig Stævning eller Proklama, der peremtorie udelukker de stævnte, hvorfor og Protestationen bør skee, før der lyses tredie Gang. Det bliver altsaa en Feil, at endeel Præster ved tredie Lysning bruger den forrige Formular, nemlig: Haver nogen herudi noget at sige &c., hvilket da bør udelades, siden det er for sildig, eftersom Jndsigelsen bør skee for tredie Lysning L. p. 504. Man maa ellers agte, at denne Lysning egentlig skeer for private Jndsigelser og Prætentioner; thi dersom Magistraten eller andre have noget ex publica causa mod Egteskabet, kan det ei formeenes efter tredie Lysning, ja i vigtige Tilfælde ei efter Kopulationen -Man pleier her at spørge, om Lyse=Tiden dependerer af Præsten eller af de Trolovede, Skik er det, at de Trolovede selv raade for Tiden, som synes at finde Bifald af Lovens Ord Pag. 503. De skal lade lyse for sig. Men siden Præsten befales at legge dem en vis Tiid. Tiid for, som forhale deres Bryllup, saa synes det ei uret, om han i saa Fald uden deres Begiering lyser for dem. Dog var det at ønske, at, saa længe Trolovelse og Lysen skal vare, de maatte følge en Svite med Brylluppet, hvorved man forekom, deels at de ei gik halve og heele Aar uvide, og midlertid søgte Skilsmisse, deels at de ei ansaae Vielsen fast for unødvendigt, hvilke tvende Poster begynde at blive temmelig Moden. Men hver Undersaat bør at rose og følge sin Lands Lov, og vente, at onde Skikke over alt give Veiledelse til forbedrede Love. arre Luc. Kap. 16, v. 8. Og Herren lovede den uretfærdige Huusfoged, at han gjorde snildeligen.