Ribe Stifts Adresseaviser, 1793-05-17
Da det Brev, som De fra Dubro under 2den August har skrevet til Deres Konge, er faldet mig i Hænderne, saa giør jeg mig den Fornøielse at aabne Dem mine Tanker herover. De kalder sig en Ven af Friehed, altsaa maa De ikke støde sig over noget Skrift, om det endog kommer ud iblandt Publikum. Allene Mahometh, da han gav sine Love, forbød at tænke og skrive; derimod hvor Handlingerne af den Frihed forkyndende Lovgiver stemmede og vereens med hans Ord, der frygtede denne i sin sande og reene Dyd indsvøbte Mand ikke at blive angreben. Naar De altsaa gaae redelig tilværk, maa det ikke opirre Dem, om ogsaa jeg betiener mig af min Friehed til at sige Dem selv den reene Sandhed. Jeg kan altsaa ikke dølge for Dem, at jeg i Stilen og Udtrykkene i Deres Brev seer strax den Triumpherendes Skrivemaade; men en ærværdig og berømmelig Sejerherre veed at store sig, veed at bedømme, hvorved han forhøier sin Værdighed, eller fordunkler sin Roes. Dog af Dem, da De med fremmed og fiendtlig Magt undertrykde Deres Fædreneland, var det forgleves at kræve en ædel Brug af Laurbærkrandsen; thi da denne var erhvervet ved Forbrydelser, saa kunde Ædelmodighed ikke sætte den paa Deres Hoved. Men det er let at finde Kilden til Deres Vrede og Lune. To Gange bedrog Haabet Dem, først om at blive Hospodar i Moldau, siden og at faae den polske Krone. Jeg er erkiender den heele Haardhed af Deres Skiebue, der er saa meget mere ufordragelig, da De ved Hyklerie maatte skiule samme. Declamationer og Friehed og Fædrenelandskierlighed ere saa længe tomme Ord, som de ikke bekræftes ved Gierninger, og Hensigternes Reenhed ikke er beviist. At stride omRegieringsformens Benævnelse eller Etymologie er Sprogforskernes Sag. En Lovgiver, maar ikke hænge ved Ord, det maa være hans Hovedsag, om Regieringen har en fornuftig Friehed, om den er despotisk, eller hvad endnu er det værste, ganske anarchisk. Hvo der har et høit Begreb om Konge og Republik, han sammenligne England med Venedig. England har en Konge, og dog tør ingen kalde en Englænder en Slave. Men i Republiken Venedig er det vanskeligt at finde Frieheden. Da blotte Ord altsaa hos mig betyde inter, saa tilgive De, at jeg underkaster Deres Brev og System en kort Prøvelse. De dadler Rigsdagens Handlinger; hvorfor bivaanede De som Landbud den ikke, da det dog var Deres Pligt? Men De forlod den, fordi det var Dem utaaleligt at Nationen opløftede sig imod Deres Villie. Det var Dem ikke nok at stride mod Stænderne og den kongelige Commission, og efterdi De ikke med Grunde kunde overbevise samme, gik De overGrændsen. Herfra forlangede De at Rigsdagen skulde holde Deres i Breve indklædte Drømme for Orakelsvar. Havde endog en falsk Overbeviisning indgivet Dem disse Drømmerier, saa skulde De have forebragt Dem paa Rigsdagen; jeg vilde da have anseet Dem for en Vildfarende, men dog værdig til Patriotens Agtelse. Jeg kommer tilbage til Deres Brev. De igientager det indtil Væmmelighed, at Rigsdagen og Constitutionen af 3die Mai er et Complot. Skal da Landbudenes Forsamling i dobbelt Antal være et Complot, Er det et Complot, som paa alle mindre Landdage i Vovodskaberne er blevet bekræftet? Kan det være et Complot, som alle europæiske Hoffer have erkiendt for en agtværdig Forsamling af Lovgivere, Rusland erkiendte denne Forsamling stød se for en Rigsdag, indtil Deres Firman udkom, hvorved den tilintetgjordes. De, min Herre, er i Munden en Polak, men i Hiertet stedse en Russer, og vil, under beskyttelse af fremmed Magt, med nogle sammenskrabede Folk, i Targowitza forestille Rigsdagen, Nationen og Republikens Sonverainitet. Saa længe jeg ikkun hørde Dem declammere. imod den kongelige Magt, havde jeg kundet troe, at De dog handlede efter en redelig Overbeviisning, men hvorfor vil De tilintetgiøre alle Artikler i Constitutionen, da deriblandt dog ere mange, som grunde sig paa Menneskehedens medfødte Rettigheder, Maaskee af den Aarsag, fordi en Overtræder af de selskabelige Pligter ikke vil erkiende dem. De fortørnes over Ophævelsen af det frie Veto, denne tredobbelte Gave af russisk Overmagt. Maaskee vil og den Artikel, at enhver, der betræder polsk Grund, er frie, ikke være efter Deres Smag; thi da kunde Russerne ikke sætte efter deres bortløbne Bønder, hvorunder regnedes og saa mangen Polak, og slæbe dem bort. Fremdeles har De, selv en mageløs Undertrykker og Angriber, den Uforskammenhed at beskylde Kongen, som tilligemed Nationen forsvarer sig, og legge det udøste Borgerblod, en Virkning af Deres Anfald, ham til Last. Om og Po ken havde angrebet Rusland, saasnart det have de været Rigsdagens Villie, saasnart Nationen ved talrige Sammenskud beviiste, hvormeget den afskyede det russiske Slaverie, var det da redeligt at gaae løs mod den, Paa Rigsdagen, som De svor Troe og Lydighed, sagde De ofter at, naar Polen skulde sukke under Aag, vilde De med Deres 10 Barn søge et fremmed Fædreneland. Nu da De troer, at Deres Fædreneland er ved Constitutionen lagt i Lænker, hvorfor opfylder De ikke dette Deres forrige Forset? Svaret er let; men De havde den Gang ingen personlige Hensigter, da De gjorde dette Løfte. Heele Europa beklager Polen; ikkun De spotter over den af Preussen nægtede Understyttelse, og forarges over den hos Kongen af Preussen ansøgte Hielp. Denne Ansøgning grundede sig paa det imellem Polen og Preussen værende Forsvarsforbund. Men om den end ikke havde grundet sig paa Folkeretten, hvor er det mueligt, at den som i Spidsen af russiske Tropper selv undertrykker sit Fædreneland, kan dadle Ansøgning og Hielp hos en fremmed Magt, De maae altsaa ansee Polen for en russisk Provints, efterdi De kalder det russiske Aags Afkastelse en Forbrydelse, og holdet det for en retfærdig og nødvendig Sag, at samme igien bliver paalagt. Kongen havde eengang feilet, da han, for at holde sig paa Thronen, overlod sine Uhlaner til den russiske Magt, for at forfølge de Confoedereerte, og De, som fører Rusland til Po. len, for paa nye at herske der, vil legge ham dette til Last, Kongen feilede, da han forbandt sig med Rusland, og nu skal han atter have følet, da han, forenet med Nationen, erkiendte Rusland for en Fiende, Han gjorde dette som Nationens og Rigsdagens første Embedsmand og Overhoved, da det var ham og verdraget at afvende det russiske Anfald. J kun deri kan man finde, at han har feilet, da han, ved den til Krigshærerne udstedte befaling om at trække sig tilbage, gav Anledning til at tiltræde den Targowitzske Confoederation.