Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1844-01-30
Af de af mig i Overeensstemmelse med § 24 i Anordning af 24 Octbr. 1837, til hans Eftermand foreslaaede Borgere, valgte Borgerrepræsentanterne Bager Fløytrup, der er Exam. jur, og i 4 Aar Fuldmægtig paa Herredskontoiret, efterat han tidligere havde arbeidet paa Nyborg Amtstue. Hvorvidt der gives ikke faa ligesaa duelige Borgere som han, der qvalificere sig til den vakante Post, vil jeg ligesaa lidet benægte som bekræfte, men naar det maa indrømmes, at han har de fornødne Kundskaber til Postens Bestridelse, fortjener Borgerrepræsentanterne neppe Dadel for dets Valg, og da Posten kun kunde tildeeles Een, er det en Selvfølge, at her, ligesom ved Embeders Besættelse andre ligesaa duelige Kandidater maae staae tilbage, men hvilken af disse end var bleven valgt, vilde han sikkert ligesaa meget have manglet den af Anonymen fremhævede praktiske Duelighed, der i enhver ny Stilling først erhverves ved Udøvelsen af Forretningerne. Forundring, maa det vistnok vække, naar Anonymen gjentagende omtaler Bager Fløytrup som en ganske ung Mand. Han er 34 Aar gammel, altsaa netop i den lykkelige Alder, da Manden er i sin fulde Kraft med Villie og Evne at arbeide og virke, lige fjernt fra den sprudlende nerfarne Ungdoms overspændte Jdeer og fra den dalende stundom altfor besindige Alders Hang til Rolighed og stiv findet Vedhængen ved det Gamle. Den Mand, der ikke i den Alder har naaet eller er nær ved at naae Kulminationspunktet, vil neppe i Almindelighed naae nogen betydelig Høide, med mindre ganske særdeles Forholde bane ham Veien. Jeg har ved Fremstillingen af de faktiske Forholde oplyst, at Kiæmner Nyborg vel paa Grund af Alder og Svaghed, samt fordi han ikke kunde tilveiebringe Sikkerhed for anbetroede Oppebørseler har fundet det ønskeligt at gaae af paa en fordeelagtig Maade, men at han ikke har søgt om hans Afskeed, altsaa heller ikke været dertil foranlediget fordi han mindre godt kunde stemme overeens med mig, hvilket Anonymen paa en skumlende Maade ved Udtrykket, hvis det er sandt, har stræbt at antyde, istedetfor at stræbe efter at erholde Vished derom. Jeg betvivler høiligen, at der hos Nogen, der erfarer mit Forhold i Anledning Kjæmner Nyborgs Afgang, kan blive deelte Meninger om min Adfærd, ogsaa holder jeg mig forvisset om, at han ingenlunde beklager sig over samme. Hvorledes vores øvrige gjensidige Forhold har været, maa hele Verden gjerne erfare, sikkert vil det ikke komme til at geraade mig til Vanære. Da jeg nu netop i et Anliggende, hvor jeg mindst har forskyldt det, er bleven stillet, mildest talt, i et tvetydigt Lys, troer jeg med Føie at kunne erklære, at naar en Mand vel har Mod til at slaae en anden Mands Navn op paa Publicitetens Gabestok, uden forinden at have undersøgt, om han har fortjent saadant, men han mangler Mod til at være sit Navn bekjendt da spiller han en ussel foragtelig Rolle, der er desto forgateligere, naar Angrebet er af saadan Art, at han vel nedsætter den Angrebne i Publikums Øine, men ikke paa en saadan Maade, at han kan tiltales som æreskjændende Jnjuriant, og dobbelt foragtelig bliver hans Rolle, naar han ved en Leiesvend lader Banditstregen udføre. Den Mand, der kan nedlade sig til en saadan foragtelig Rolle, kan neppe have handlet uden af nædle Bevæggrunde. Bortkaster han derimod Anonymitetens Maske, den kun Feigheden betjener sig af, og ved at træde aabenlyst frem overbeviser mig om, at jeg har feilet i min Dom, da vil jeg uopholdelig erklære for Publikum, hvori jeg erkjender at have feilet. Nyborg den 26 Januar 1811. Bierfreund.