Den Vest-Sjællandske Avis, 1838-07-19
Frankrig. Den 9de Juli behandledes i Pairskammeret den Laityske Proces. Vagterne omkring Paladset Luxemburg vare fordoblede, Tribunerne vare temmeligt fyldte med Tilskuere, dog ikke i den Grad som ved tidligere Processer. Laitys Forsvarere vare Hr. Michel de Bourges og Hr. Deelangle. Omtrent Kl. 12 blev Retten sat; henved 160 Pairer vare tilstede, da mange havde meldt sig syge, og de Pairer, som ere Ministre, vare traadte tilbage. Forhøret varede meget kort, da den Anklagede besvarede alle til ham, rettede Spørgsmaal med Ja og tilstod at have forfattet Broschuren, ladet 10000 Exemplarer trykke og uddeelt dem. Da Anklage=Acten var oplæst og Hr. Franck Carre skulde begynde sit Foredrag, erklærede Hr. Micheel, at det var Laitys Hensigt at protestere mod Pairsrettens Competents, og at hans Forsvarere vel vilde afhandle Hovedsagen i Forbindelse med Competentsspørgsmaalet, men at de forbeholdt dem dette Spørgsmaal. Rettens Præsident erklærede, at Competentspørgsmaalet først skulde blive afgjort. Hr. Carre søgte at godtgjøre, at Broschuren var et Attentat paa Statens Sikkerhed; den var en Fornærmelse mod Julirevolutionen og Chartet fra 1830; han tilskrev den Anklagede den Hensigt, ikke allene at retfærdiggjøre det begaaede Attentat, som ikke var blevet straffet, men ogsaa at ophidse til et nyt. Hr. Laity oplæste nu en skreven Tale, han protesterede imod Pairsrettens Competents- og kunde ikke begribe, hvorledes han, der var frikiendt af Juryen i Strasburg for at have begaaet en Handling, som blev anseet for strafværdig, kunde stilles foren anden Domstol i Anledning af en upartisk Beretning om den. Han beklagede, at han ikke havde kunnet lade 100000 Exemplarer af Broschuren trykke for at oplyse den offentlige Mening; han erklærede Begivenheden i Strasburg for en mislykket Revolution, som fortjente en Plads i Historien; han beklagede den Buonapartiske Families Forviisning, som man maatte tilskrive den fremmede Jnvasion, og tildeelte Prinds Ludvig Napoleon den største Roes. Tilsidst erklærede han, at han ikke havde havt til Hensigt at tilskynde til en ny Opstand. Hr. Michel gik ud fra den Anskuelse, at Ministeriets Bestræbelse gik ud paa at indskrænke Pressefriheden og Juryens Rettigheder; han bekæmpede Pairskammerets Competents, fordi han i Broschurens Udgivelse ikke kunde see noget Attentat mod Statens Sikkerhed; han fandt, at den eneste Hensigt med den havde været at forsvare Prinds Ludvig mod de Beskyldninger, der vare gjorte imod ham for Begivenheden i Strasburg, og som vare saa meget meere uretfærdige, som Prindsen ikke havde faaet Leilighed til at forsvare sig. Generalprocuratoren fandt det ikke nødvendigt at besvare disse Taler. Præsidenten erklærede nu Debatten for sluttet, og Domstolen raadslog derpaa for lukkede Døre; Kl. 6 1/4 udsatte den Dommens Afsigelse til den følgende Dag. Den 10de vare usædvanlige Forholdsregler tagne forat sikkre Roligheden; en Brigade Stadsergeanter vare opstillede foran Luxemburg og talrige Politiebetjente vare fordeelte i den tilstødende Gade. Kl. 1 fortsatte Domstolen sin Raadslagning for lukkede Døre, som Kl. 6 1/2 bleve aabnede for det talrige Publicum; derpaa blev Dommen oplæst, ved hvilken Leilighed Hr. Laity var fraværende, men Hr. Michel tilstede.