Viborger Samler, 1846-08-18
Efterstaaende Cancelli-Skrivelse til Censor, Justitsraad Reiersen, har denne igjen communiceret Fædrelandets Redact., Typogr. Reizel: "At Cancelliet, ved at tilstille Politidirecteuren her i Staden det af Hr. Justitsraaden under 7de De, hertil indsendte Nr. 186 af Bladet Fædrelandet for samme Dato, hvori findes indrykket en af Cand. C. Ploug ved Skamlingsbankefesten den 3die næstforhen holdt Tale, har anmodet bemeldte Embedsmand om at sætte saavel Candidat C. Ploug som Redacteuren af ovennævnte Blad C. F. Reizel under Tiltale, for at have søgt at opvække Utilfredshed og Misnøie med vor Forfatning og Regjeringen, samt at fremkalde Bestræbelser for at faae Forfatningen forandret, den Første ved at have holdt og senere til bemeldte Blad at have meddeelt den nævnte Tale, og den Sidste ved at have optaget Samme i det af ham redigerede Blad, – det skulde man ikke undlade herved tienstligst at tilmelde Dem." Til en Kreds af Stænderdeputerede, som Tirsdagen den 11te Aug. i Roeskilde agtede at afholde en Fest for Anders Sande Ørsted, havde Digteren H. P. Holst, paa skriftlig Anmodning af Prof. David, forfattet følgende smukke Sang og sat sit Navn under: Her, hvor saa tidt vi lyttet til Din Stemme, Naar kjækt den møntede Din Tankes Guld, Her sidder Du igjen blandt os som hjemme, Saa mild som før og dog saa alvorsfuld Thi Tiden Alvor vil – og hvor Pokalen, Den druefyldte, kalder os til Fest, Der sniger Alvor med sig ind i Salen, Og tager uformærket Plads som Gjæst. Der var en Tid – vi mindes den jo Alle Da var Dit Navn for os et helligt Navn, Og medens mangen Storhed vi saae falde, Vi trøsted os ved Dig mod hvert et Savn; J Fædrelandets Kampe, i dets Storme, Saae trygt vi op til Dig med stille Taal. Som til en Helt, der Tiden kunde forme Og fore frem den mod sit høie Maal. Men nu er Tiden der, hvis nogensinde. Thi sydpaa Had og Tvedragt holde Vagt, Og Overmodet reiser sig iblinde, For frækt at bryde broderhellig Pagt; Vort skjønne Modersmaal man vil fortrænge, Og rive ned det Leed, til Spot og Spee, Der længe hegned om det danske Vænge Det skal ei skee, ei sandt, det skal ei skee! Et kraftig Ord klang nys fra Hersker-Munden, Som Folket gjemmer i taknemlig Hu Men Hjælp behøver han, thi svar er Stunden, Jndfrie da Dine Ungdomsløfter nu Din Manddomssol med Stolthed saae vi gløde, Lad os da juble ved Din Sol-Nedgang, At seent i Tid Dit Mindes Aftenrøde Med Graad maa hilses fra den danske Vang! Hermed troede Hr. Holst nu, at denne Sag var tilende; men blev høilig forundret ved samme Dags Morgen, som Festen skulde afholdes i Roeskilde, fra Prof. David, igjen at modtage en Skrivelse, hvori han underrettede Holst, om, at han havde tilladt sig at forandre tredie og fjerde Vers, og, som Følge deraf, at udelade Navnet under Sangen. Hvilke disse Rettelser vare, derom underrettede Professoren ikke Hr. H., der andenstedsfra maatte skaffe dem tilveie og fandt dem saalunde: Og nu er Tiden der – hvis nogensinde, Thi Danmark har sin hele Kraft behov, At ei dets gamle Grændseskjel skal svinde, Og Broderbaandet vorde Tvedragts Rov. Nu gjælder det – med Kraft at sammenholde Hvad i Forening prøvet er som stærk. Og hverken Uret lide eller volde: Med Sandheds Magt at fælde Lognens Værk. Et mægtigt Ord klang alt fra Hersker=Munden, Som Folket gjemmer i taknemlig Hu Men ogsaa Kongens Raad – thi svar er Stunden, Sig vise Folkets Tillid værdig nu. Din Manddomssol osv.