Københavns Adresseavis, 1766-04-03
Dødsfald. Udenrigs. J Vest Münster er den for sin udenfororventlig Tokhed bekiendte Benjamin Cotterell død i sit 100 Aar. J New Cattie Henry Jackson paa samme Alder. Frue Hewetson i sit 116, og Downham Market i sit 112 Aar. Læser er du ey af Steen, da kast et Øye paa denne Steen Skrift; thi her er udhuggen en stor Sorg. En Faders med Fiorten Børns. En stor Klynge af Sørgende. De Voxne. De Smag. Det Spæde. Have omringet deres Gamle med Jammer, Suk og Taarer; saa at Job er alt falden paa Jorden af Sorg over sin Umistelige, sin Dydige, sin Elskværdigste, den i Livet Hæderbaarne og Velædle, nu Sallige Madame ANA BENEDICIA MANDe, En Green af de Bogurkes Stamme, Ægtemage til Velædle Hr. Otor Manoix, Borger og Brygger udi Residence=Staden, og Herre til Gieslinge Gaard udi Siælland. Hendes Øyne Livets Gud den 3die Martii 1766 tillukte, for ey meere i dette Liv at oplukkes. Og just da mistede Manden sin Hoved Crone, de Tretten sin Moder, den Ene sin Die, Familien sin Ziir, Huuset sin Nødvendig ste; thi udi Hende ene savnedes iblant os en Ægtefælle, som eyede Hoved Nøglen til sin Mands Hierte. En Moder, som havde Baandet til sine Børns Hierter. En Veninde, som havde vundet alles Estime. En Huusfrue, som vidste at forestaae et stort Huus. Hun ægtede To Mænd; begge elskede Heende. Hun avlede Fiorten Børn; alle takkede Hende. Personen var anseelig, Ansigtet behageligt, Hiertet redeligt, Modet fyrigt, Forstanden sleben. Overmænd æredes, det forstod Hun. Ligemænd favnedes, det maatte Hun. Undermænd skaanedes, det vilde Hun. De Lyder Hun havde, dem saae man ikke. De Fiender Hun havde, dem kiendte manikke. De Dyder hun havde, dem glemmer man ikke. Den Feyl havde Huu, som vi ønskede, Hun ikke havde, og som vi alle nu sørge over; just denne, at Hun forlod os saa snart, levede kun i 40 Aar; favnede ikke sin Mand længere end i 12 Aar; og efterlod sit diende Barn grædende. J en Sum, hver Mand kunde nøyes med saadan Hustrue; hvert Barn med saadan Moder; hver Familie med saadant Lem; hvert Huus med saadan Forstand. Hvo kan da undres over, at Hendes Mand qvæles af Sorg, Hendes Børn tørres af Graad, Hendes Venner mættes af Beklagelser; thi vi havde gierne villet mig ste noget af vore Dage, for at forlænge Hendes, hvis den, som tæller vore, havde villet som vi. Men nu har vi allene Lov at begræde vor Afdøde, i Dag den 10 Martii at begrave vor Afsiælede, derefter at strøe Blomster paa vor Begravede, og siden alle Dage at forvare denne vor Sallige udi en stedsevarende Jhukommelse. Sørg da, J 4 Ægtesenge, J har Aarsag at sørge. Græd da, 10 Umyndige, J har Aarsag at græde. Men kom alle J andre Venner, og lad os være Støtter under denne forsørgede Mand, disse forgrædte Børn, dette bedrøvede Huus. Guds Trøst trøste Ham, Guds Hielp hielpe Dem, Guds Magt formeere det. Samler Eder nu alle, høystsørgende Mand, dybsørgende Børn, medsørgende Venner, og betænker ved dette Liig=Straae hvor lyksalig denne vor Sallige har været i Livet frem for mange, derudi at Hunvar to brave Mænds Elskeligste, forten velskabte Børns Moder; deraf Hun har nedlagt fire udi Brudesenge, to udi Barselsenge, to udi Dydssenge. Tilsidst to Børne=Børns Beste moder, og nu udi Fred endet sine Dage. Hver ønske sig da, at være som Hun, saa trøsted mod Døden, saa bereed til Døden, saa haabefuld i Døden, saa begrædt efter Døden. Aftørrer nu den skadelige Graad, ender nu den ugavnelig Sorg, trøster Eder nu i Eders Gud. Ædle Kiøbenhavns Borgere. optager nu Levningerne af denne smukke Rachel, denne frugtbare Lia, og hensetter dem udi Stadens Hoved Kirke at gjemmes, og med Maal og Vægt af Hendes Forløser at forvares til Opstandelsen. Læser, gak, og meddeel andre dine Tanker, maaskee de ere bedre end Sørge=Huusets skyldige Tieneres.