Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-03-04
J Mænd, hvis hæderlige Kald det blev, at haandhæve Lovene, at vaage over Orden og Sæde lighed, at frede om Medborgeres Rettigheder, at forsvare Uskyld, at uddeele Ret til enhver - J som ved at opfylde disse høie ædle Pligter, have vundet Eders Medborgeres Tillid og Agtelse, lad Eders Velgjørenhed være et Mønster for det Folk som saa gjerne følger Eders Vink, og J skulle give Verden et nyt Exempel paa Retskaffenheds vældige Jndflydelse paa Hjerterne. - J Mænd, hvis hæderlige Kald det blev, at være Eders Brødres Lær vere, ved kraftfuld Tale, som ved ædel Daad, ville J for være deres Ledsagere paa Ondens Bel. Ved deres ædle Gavmildhed skal Menneskeligheden høste velgjørende Frugter af Eders kristelige Lærdomme, og J - den sødeste Løn for Eders Møie. - Og J Mænd, hvis heldige Lod det blev, fortrolige med Naturen, at aflokke dens Gavmildhed de runde Gaver, som høre nødvendigen til vort Livs Ophold - fortroelige med Kunsten, at forædle Naturprodukterne til Livets finere Nydelse. Hvad vare J. uden Hielp af Eders arbeidende Brødre? Men er det ved dem J vinde Eders Rigdomme, kunne J. da forlade dem i Nødens Tid, Kunne J see den Mand, som tillidsfuld opoffrede Eder sin sidste Kraft, vansmægte paa Sygeleiet, uden at række ham en Broderhaand, Kunne J see hans uskyldige Familie halv nøgen vanke om, for at tiltrygle sig Ophold for et Liv, som snart maa blive et Of ser for Kuldens Strenghed, Kunne J see denne ulykkelige Slægt, uden at række den en Broderhaand? Hvi tøve J da med at frembære Eders Offere paa Menneskelighedens Alter, Gjører det beskueligt for Verden, at sand Velgjørenhed er Trangfor Eders Hjerter, og en taknemmelig Efterslægt skal flette Eders Minde en uvisnelig Borgerkrands. Bragernæs, den 6te Februarii 1806. Nor. Hos enhver af Amtets geistlige og verdslige Embedsmænd er nedlagt et Exemplar af denne Jndbydelse, hvor ædle Menneskevenner ville behage at antegne deres Gaver, eller paa Amts Comptoiret i Bragernæs. Det kunde synes tvivlsomt, om det er raadeligere at bekjendtgjøre Forbrydelser, som kun opvække Afsky og Rædsel, til offentlig Advarsel, eller at unddrage dem Mængdens Øine, og om mueligt skjule deres Tilværelse, som vanærer Menneskeheden. Hos Nationer og i Tider, hvor der endnu herskede Uskyldighed i Sæderne, hvor grove Forbrydelser vare ligesaa sjeldne som de Lidenskaber, der frembringe dem, og de Gjenstande, der foranledige dem, vil det sidste uden Tvivl fortjene Fortrinet; saaledes handlede Solon viselig i, ikke at give Athenenserne nogen Lov mod Forældremord, som endnu var uhørt hos dem. Men i vore Dage, hvor Menneskets udvortes Forfinelse er forenet med indvortes Raahed, hvor i det Store ofte Magt gielder for Ret, og Moralloven kun er forbindende i det Smaa, hvor streng Dyd ansees for halv Taabelighed, i saadanne Tider er det vel ikke af Veien, at bekjendtgjøre saadanne Rædselsgierninger, som advarende Exempler for de Letsindige, der i Begyndelsen tillade sig tilsyneladende ubetydelige Afvigelser fra Pligt og Ret, uden at betænke, at der kun behøves en høiere Grad af Lidenskab, for at nedstyrtes i det dybeste Svælg paa Lastens Bane. Saadanne Exempler paa Forbrydelser kunne tjene Ungdommen til Advarsel, der lader sig henrive af Tidernes Strøm. De kunne i det mindste være et Vartegn for dem til at vogte sig for de farligste Skiær og Klipper. Saa meget til Undskyldning for Fortællingen om en Misgierning, der i vor forfinede og saakaldte oplyste Tidsalder burde være umuelig. – J Landsbyen Rose gave i Schlesien levede der allerede i en Tid at tolv Aar en stille, fredelig Familie, Skræder Bøhm og hans Kone, hans Stedsøn og hans kjødelige Datter. Konen var bleven skilt fra sin første Mand formedelst dennes Udsvævelse; hun ægtede siden Bøhm og medbragte ham en Søn paa sex Aar. Stedfaderen opdrog ham med største Omhu, lod ham gaae flittig i Skole, og lærte ham Skræderhaandværket. Da han yttrede Lyst dertil lod han ham ogsaa lære at spille paa Fiol paa det han ved Gilder kunde fortjene noget dermed. Saaledes havde Drengen opnaaet sit 18de Aar, uden at man sporede hos ham noget mærkeligt Hang til Ondskab. Men d. 18 Nov. f. A. havde dette unge Menneske Nattevagt paa Hovedgaarden, medens Herskabet var fraværende. Henimod Kl. 12 forlod han Folkestuen, under det Paaskud, at gaae paa sin Post i Gaarden. Jmidlertid sniger han sig igjennem Haugen hen til hans Forældres Huus, tager en Øxe udaf Laden, pikker paa Vinduet og raaber: "Fader, Fader, der er Jldløs!" Denne, som strax kjender Stemmen, springer op, og gaaer ud paa Gaden, for at see, hvor Jlden er. Sønnen træder derpaa hen i Gadedøren og slaaer Stedfaderen, i det han kommer ud, saaledes med Øxen paa Hovedet, at han, i det han raaber: Jesus, Jesus, styrter død hen. Da Sønnens kjødelige Moder, som var vaagnet ved Raabet om Jld, hører Manden skrige og falde, forlader hun Værelset og raaber til Morderen. Karl, Karl, hvad gjør du her, J det samme hager den Rasende gjentagne, efter hende med Øxen, indtil hun falder do. paa Stedet, gaaer derpaa ind i Stuen, og give endes syvaars Datter, hans kjødelige Søster, et med samme Morderredskab. Hun segnede strax men døde ikke førend Dagen derpaa. Han satte derpaa den blodige Øre hen paa Trappen, lod de Myrdede ligge, hvor de vare dræbte, lukkede Gadedøren i, og gik derpaa, uden at lade sig mærke med noget, paa sin Post igjen. Om Morgenen Kl. 3 gik begge Vægterne bort, og Morderen overtalde sin Kammerat til at følge af en Omvei hjem med ham. Da han traadte ind i Gaarden, hvor Faderens Liig laae, raabte han, Herre, Gud, der ligger min Fader, Jeg er bange; jeg vil blive hos dig indtil det dages. Den anden angav Gierningen hos Øvrigheden og ved den Undersøgelse, som den lod anstille, studsede enhver over Sønnens følesløse Ligegyldighed; da man mistænkte ham for, at have Deel i Mordet, blev han strax arresteret. Men den største Mistanke faldt dog paa hans rette Fader; Sønnen, paastod tillige udtrykkelig, at han, om Natten da han samlede Riisqviste i Haugen, havde truffet sin kjødelige Fader, i det han begik Drabsgierningen og truede ham med, ligeledes at slaae ham ihiel, dersom han lod sig forlyde med noget. Medens denne Undersøgelse skede, blev Morderens Fader, hvis Opholdsted man ikke vidste, arresteres som en Landstryger, i en Landsby, nogle Mile derfra, og nu fandt man snart, at han umuelig kunde have været den anførte Nat i Rosegawe. Den grusomme Fader, Moder- og Søstermorder gik nu til Bekjendelse. Han tilstod, at han allerede nogle Uger i Forveien havde fattet det Forsæt, at dræbe sin Stedfader, som han hadede; men hans Frygt for at blive røbet af sin Moder og Søster, havde saaledes under Gjerningen bedøvet ham, at han ogsaa dræbte dem. le Skuepladsen. Tirsd. d. 4 Martii. Puds og Penge, og Entrepreneuren i Knibe. - Onsd. d. 5, Hermann von Unng. - Torsdagen d. 6. Hververne. Fred. d. 7: Gert Westphaler, Skjelmen i sin egen Snare og Balletten i Ophelin de la Chine. at