Ribe Stifts Adresseaviser, 1793-06-21
Efter dem kom fire Borgere, som bare en 7) Mathuriner ere Ordensgeistlige, som have aflagt løfelse. det Lyvte at sørge for de fangne Christnes UdSteen af Bastillien, hvorpaa laae Rousseaus billede med en Jndskrift. Hr. Pallophavde foræret denne Steen og de Herrer Wille, re Haument ledsagede ham paa hans Vegne, foruden en Deputation Frivillige fra Bastillen. Herpaa fulgte Rousseaus Büste, som var omvunden med Løvværk, som blev haaren paa en Darestol af 4 unge Piger fra Montmorenen. Mortene med deres Børn i Armene, omgave den bydige Viises billede, der engang dybt indprægede dem i deres Siele deres helligste Pligter. Fire og tive Børn af begge Kiøn, som vare kiædede til hinanden ved Blomsterkrandse, omringede Mødrene, og dannede om Busin en cirkelrund Gruppe. Strax efter disse kom Rousseans fortroelige Venner, den agtværdige Bagile, den redelige Geistin med hans Kone og flere agtværdige Ef dinge, som i hans Ensomhed i denne Dahavde nydt hans nøiere Omgang. Derpaa kom en Deputation af Borgere. En Deputation af Borgere fra Gens, hvis Formand var Roussean en Brodersøn af J. J. RousstanAdskillige Medlemmer af det Naturforskende Selskab i Pariis, af hvilke hver bare et Bundt Planter. Et stærkt Antal Lærde, iblandt hvilke vare Bernardin, de Saint=Pierre, Condorcet, Gingene, Brigard og Marais Mange Kunstnere, iblandt hvilke udmerkede sig Hondon og Viotti. De afsendte fra Selskabet af Friehedes Vennerne i Pariis. Vi dere en stor Deel af National=Forsamlingens Medlemmer, som blandede sig mellem Selskabet af Constitutions=Vennerne, og tilsidst en Trop af National-Gardister, som sluttede Optoget. National Garderne som vare marcher te foran, havde alt slaget en Kreds om Mindet, da Oproget ankom. Jo nærmere man kom Rousseaus Buste desto større dyb og ærefrygtefuld Stille udbredte sig. Fra det inderste af Skoven, hvor man havde anbragt et Orchester, gientonte en sød og harmonisk Melodie nogle Sange af denne Egns Fordum Sanger. Busten blev sat paa den øverste Steen af Mindet, en Borger der tillige var Soldat paasatte den en Krone af Eegeløv, og ) Hr. Palloy var selv med ved Bastillens Nedrivelse. i samme Øieblik omkrandsede en ung Pige, som Forældrene hævede i Veiret, den med en Krands af hvide Vinter=Blomster= Hr. Pailops Foræring satte man paa den ene Side af Mindet, om hvilket det heele Optog havde forsamlet sig. Her. Rogier, President for Selskabet af Constitutions=Vennerne, betraadte Talerstolen, der var dannet af Greene paa en Høi, og bestrøet med Blomster, hvor han holdt følgende Tale: Borgere og Borgersker, At hadre store Mænd og Menneskelighedens Velgiørere, var stedse frie Folks helligste Pligt. De Nationer, hvis Historie vi kiende, antage en Belgiernings Storhed til Maalestok for Deres Erkiendtlighed; thi de forgudede deres Friheds Stiftere, og giorde dem til Halvgader, for derved at legge forDagen, at de ikke skattede Livet høiere end Frieheden. De anordnede visse Feste til Hæder for disse store Mænd, de oprettede dem Æresstøtter, Altarer, og opfandt en nye Maade at forevige dem paa, for at hædre Mindet om deres Borger=Dyder. Ved Foden af disse Altarer, omkring disse Støtter, forsamlede Borgerne sig i Fredstider, for at raadslaae om Staars=Anliggender, for at danne sig efter deres Dyder, som paa disse Steder, usynlig omfvævede dem. Her bleve hiine Ol tidens berømte Leege høitidelig holdte, som ved deres Eiendommelighed udviklede Natur- og Stele=Kræfter, men som desverre i vore Tider ere ubekiendte. Saaledes gav disse Fornøielser, da hiine ophøiede Mænds Skygger vare deres Vidner, Folkets Charakter og virkede til Fædrenelandets Vel. Til disse Altarer tyede Borgerne hen, naar Staten var i Fare, og fulde af den inderligste Kierlighed for Fædrenelandet, som disse Steder opflammede i deres Bryst, reve de sig løs fra dem, og tilede til Seieren. Saa lenge denne skiønne Indretning varede, Saa lenge Nationerne besieledes af disse hellige Følelser, vare de uovervindelige, og hvor kunde Menneskeer undertvinges, der hellere valgte Døden, end Tabet af deres Frihed, Seierherren kunde tilintetgjord dem, men ikke smedde dem i Slavelenker. Sød og hæderfuld var dem Døden for Fædrenelandet. Dog Friheden døde, og natlig Mørke traadte i stædet for Lyset. Men Alherskeren, lod efter en lang mørk Nat opgaae et klart Lys. Roussean blev født, og snart aabnede sig for vort Øie nye Udsigter. En ædel stolt Siel, en dyb og ophøiet Aand, en umættelig Artraae at giøre sine Medmenneskeer lykkelig, et ubetvinget Had imod al Tyrannie, udgjorde Bestanddeelene af hans Charakter, Dybt tenkte han over det borgerlige Selskabs Oprindelse, over enhver Gienstand i Statsbestyrelsen, over Folkets Forhold mod Regenten, og bevæbnet mod Fornuft og Sandhed, skrev han selskabelig Forbindelse. Vores Fædreneland saae op og studsede, ikke over de Sandheder som han udviklede og satte i sit Lys, men at det saa lenge havde miskiendt dem. Paa billigheds og Fornufts Vægtskaal, bleve Nationers Rettigheder og Kongers Magt veiede; Nationerne toge tilbaage Souverainiteten, der tilhørte dem, og og verdrog den deres Representantere. En ophøiet roesverdig Constitution er vores Løn; den vil evig forskaffe den franske Nation Frihed, Roes og Lykke. Med inderlig glade Følelser, vil Verden læse Decretet, der gandske aandet Alderdommens Aand, da det indviver egne Templer til Minde for store og ædle for Fædrenelandet fortiente Mænd. Ogsaa Rousseans Aske er paa denne Egns Borgeres Attraa blevet anviist Plads i Dydens og Friehedens Tempel. Jal var vel nogentid slig Agtelse meere fortient? Jeg beraaber mig paa det store biefald, hvormed alle Fædrenelandets Venner antage denne Lov. Hvem har meere fortient den end han. Enhver Roes, som jeg kunde give denne store Mand, vilde kun bevise min Afmagt, thi aldrig kan jeg værdi afskildre ham; vilde jeg endog kan flette en Green til hans Borgerkrone, min Haand vil de zittre tilbage, at jeg ikke skulde besmitte dens Glands. Den Hensigt, som har ført og sammen paa dette landlige Sted, der saa ofte blev helliget ved hans Nærværelse, denne Hensigt inderholder den største og ham værdigste Roes. O! skulde det være sandt, at de afdødes Siele med Glæde vende tilbage, til de Steder, der i deres Liv vare dem kiere, saa hør mig udødelige Mands Siel. Ansee dette Minde, som vi have opført: dig, for et Beviis paa vores dybe Høiagtelse. Du elskede stedse den kunstløse Natur, som den er dette Minde kunstløs, og derfor vil det vinde dit befald. Nogle Steene, saaledes som Naturen dannede dem, sammenfølede uden Kunst, nogle Buske, lidet Moos, og en Græsbænk, see, det er alt hvad vi hellige Dig, men det vil stedse vise os Stedet, hvor Du pleiede at hvile, hvor Du omvandrende i denne stille Skov, eftertenkte hine høie Sandheder, hvilke bleve vores friheds Beskyttere, og dette vil have den høieste Værd for os. Antag dette Minde som et Forsynings=Offer for alt den Uret, som Despotismen har tilføiet dig, gid din store Siel maatte beroelige sig ved Synet af alle disse Fædrenelandets og Friehedens Venner, der trenge sig om dito billede, og stedse ville velsigne dit Minde. Skue ned paa denne Hob af urokkelige Lovgivere, paa disse Valgborgere, som styrkede ved din Underviisning og ved dine Dyder, har ve viist sig som dine værdigste Lærlinge; som af brendende Attraa ilede herhen for at hædre dig, og giennemlues af samme ærefrygtsfulde Følelser som jeg. Din Menneskekierlighed, strakte sig til alle dine Brødre, den kaldte dig ofte tilbage fra dine ophøiede Betragtninger, for ogsaa at arbeide for vores Fornøielse; Du ansaae det ikke for uværdigt, at berige vores Litteratur og vores Skuepladse, med din altskabende Aands Frugter; Du vil derfor vist ikke foragte den Hædrelse, som Videnskabernes og Kunsternes Venner, men endnu meere Fædrenelandets og dine Dyders Venner bringe Dig."