Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-02-24
Comitee blev bl. A. nedsat i Anledning af et forslag fra Pastor Haagen: at den slesvigske Forening for Fremtiden maatte afholde sine Generalforsamlinger afvexlende paa flere Steder, saaledes at Medlemmerne paa Vestsiden ogsaa kunne faae let Adgang dertil, samt at der ved Siden af Selskabets almindelige Forhandlinger herefter blev sørget for, at Foredrag bleve holdte i Forsamlingerne." Secretairen meddeelte Forsamlingen, hvorledes Formanden og han ifjor paa Foreningens Vegne havde klaget til Stænderforsamlingerne i Slesvig og Viborg over den Medfart, der var vederfaret Foreningen, men uden at have modtaget noget Svar. Secretairen oplæste og anbefalede en indleveret Subscriptionsplan til Understøttelse for Høiskolen i Rødding, som fandt Forsamlingens bifald, saa at endog en Deel af de tilstedeværende Medlemmer, fornemmelig Bønder, strax tegnede sig for 1000 Rbd.s Bidrag. Opfordret hertil fra flere Sider i Forsamlingen, stillede Secretairen det Forslag, at Foreningen i Rigets og Sandhedens Jnteresse udsteder en Protest mod den i den holsteenske Stænderforsamlings sidste Diæt fremgaaede, saakaldte Verwahrungsact, hvilke eenstemmig vedtoges. Til Udarbeidelsen af Udkastet til en saadan Protest nedsattes en Comitee af 5 af Foreningens Medlemmer, med Paalæg at fuldende Samme inden 4 Uger, for da at forelægges en overordentlig Generalforsamling, som til den Ende skal indkaldes. Hermed sluttedes Mødet. Ved det derpaa følgende Festmaaltid herskede, i Anledning af Foreningens Gjenfødelse til nyt Liv og Virksomhed, en glad Stemning. Laurids Skau aabnede Skaalerne med et "Leve for Landets Drot. J sin Tale udviklede han meget smukt, hvorledes det ikke have været Frygt for Straf (skjøndt man vel ikke havde kunne vente sig det Bedste af den Domstol, der erklærede Tiedemann, som offentlig arbeider paa Statens Sønderlemmelse, for uskyldig),der havde tynget paa Foreningens Medlemmer, men derimod den Tro, at det ikke stod sig rigtigt imellem Kongen og dem, og at Kongen var vred paa dem. Denne Tro havde været saare nedslaaende og trykkende; men nu havde Kongen giengivet dem den Overbeviisning, at han atter var dem huld og naadig; derfor skulde ogsaa den første Skaal være helliget ham, med Tak ei alene fordi Foreningens Medlemmer atter turde komme sammen og arbeide med hverandre til det skjønne og alvorlige Maal, men ogsaa fordi han havde givet dem deres Frimodighed og Glæde i Sindet tilbage. Jeg formaaer hverken i Løfter eller Trusler at veie op med det schleswigholsteinske Parti, sagde han; det lyder ikke nær saa naturligt at tage Munden fuld paa Dansk som paa Tydsk, og det sømmer sig heller ikke for Bonder at føre saa store og gevaltige Ord som Prælater og Riddere med deres Drabanter efter sig, Professorer og Advocater. Men naar SchleswigHolsteinerne dristigen sige til Kongen, at vort Slesvig ikke hører til Danmark og ikke skal forblive sammen med Danmark, saa siger jeg i al Simpelhed; jo saamænd hører Slesvig til Danmark og skal forblive sammen med det. Og jeg lover neppe mere, end jeg kan holde, naar jeg tilføier: at hvis de Herrer engang vil prøve paa at trakke det bort fra Danmarks Konge, saa ere vi Bønder heroppe endnu stærke nok til at holde det tilbage. Med dette ærlige Løfte ville vi raabe: Længe leve Hs. Maj. Kong Christian den Ottende, sine tro Bønders Ven og Beskytter!"De øvrige Skaaler fulgte i følgende Orden: Sognefoged Jver Jochumsen, for Rigets Haab og Folkets Ven, H. K. H. Kronprindsen. P. H. Lorenzen, for den slesvigske Forening. Gaardmand Peter Chr. Lund i Kielstrup, et Løftesbæger om at staae faste og mandige ligeoverfor de anmassende Modstandere, disse Schleswig=Holsteinere, Nordalbingier, eller hvad de enske at kaldes, for at bevare Modersmaalet og opretholde Nationaliteten, som de rette Grændsevogtere for gamle Danmark. Derpaa afsang Forsamlingen Sangen: "Nu har vi Ledet hængt tilret og Gud vil Vangen hyre" osv.