Viborger Samler, 1814-11-21
Blandt de sande og ædle Patrioter, som med Selvopofrelse bragte Fædrenelandet store Offere og af Hjertet viste sig sin Konge hengivne, fortjener sikskerlig Grev Hardenberg Reventlov at nævnes. J. en vigtig Tidspunkt var det, at Hs. Maj. Kongen valgte ham til sin overordentlige Gesandt ved det preussiske Hof, for med samme at udvirke den gode Forstaaelse og foreløbig at afslutte en Handelstraktat. Greven overtog med Glæde denne Mission, reiste i Slutningen af April Maaned til Paris, vidste med ligesaamegen Klogskab som Held at bortrydde de mange Hindringer, som hans Formaal mødte og talte ved alle Leiligheder med Jver, og sikkert ikke uden Virkning, den danske Sag, som paa den Tid saa almindelig blev miskjendt. Under 2den Juni bragte han en Handelstraktat til Veie mellem Danmark og Preussen, og Hs. Majestæt havde den Naade, at belønne ham med Storkorset af Dannebrogen. Han fulgte de allierede Souverainer til London og fremmede ikke uden Vanskeligheder den endelige Fredimellem Danmark og Preussen saavidt, at Hs. Majestæt derefter kunde lade ham Fuldmagt til dens Afsluttelse tilstille. Uagtet den voldsomste Gigt tvang ham til at opholde sig mere end 3 Uger ved Badet i Achen, reiste han skjøndt kun halv helbredet, til Berlin, hvor han omsider var saa lykkelig at forskaffe sit Fædreneland den attraaede Fred, i det han den 25de Septbr. havde den Glæde at undertegne samme med sin Fader Prinds Hardenberg, den preusiske Statskantsler. Som Beviis paa Hs., preussiske Majestæts Naade, modtog han den preusiske røde Ørn, og sildigere, da han i Dresden havde den Ære personlig at overlevere Hs. Majestæt Kongen af Danmark den ratificerede Fred, af Allerhøistsamme en med Diamanter besat Gulddaase, hvorpaa Greven vendte tilbage til sit elskede Fædreneland med den Bevidst hen, foruden at have forskaffet det Freden med en mægtig Nabostat, ikke at have foraarsaget det Udgivter, da han ei allene af egen Formue har bestridt alle sine egne Reiser, men endogsaa de Courerers, som han oftere afsendte. Aarhuus. den 11te Novbr. Modvind forundte os en Dag længere end vi havde ventet, den Glæde, at see Hs. Høihed Prinds Christian Frederik iblandt os. Med særdeles Opmærksomhed havde Prindsen under Ledsagning af Hs. Ex. Hr. Stiftsbefalingsmanden, Hs. Høiærværdighed Hr. Biskoppen og vedkommende Embedsmænd tager Byens offentlige Jndretninger i Øiesyn. Paa Raadhuset erkyndigede han sig om Byens særegne Rettigheder og tog de Dokumenter i Øiesyn, der hiemlede disse. J Kirkerne lod han sig forevise de vigtigste Oldsager og paa Kathedralskolen erkyndigede han sig om Ungdommens Antal, den forestaaende Dimission til Akademiet o. s. v. og anhørte med Tilfredshed en Sang, som Skoleungdommen afsang til Høisamme. Samme Dag (d. 8 Nov.) værdigedes Hs. Høihed, at modtage en Jndbydelse af et Selskab af Embedsmænd og Borgere til et Middagsmaaltid, hvor han overborde, efter at have udbragt Hs. M. Kongens Landets elskede Faders og Hs. Majestæt vor dyrebare Dronnings Skaaler, som med enthusiastisk Hurraraab bleve drukne, udbragte Danmarks og dernæst Aarhuus Byes Skaal under de bedste Ønsker for dens Flor og Velstand. Om Aftenen opførtes paa det dramatiske Selskab: De pudseerlige Arvinger, og Hs. Høihed imodtoges med sædvanlig Jubel af Folket.