Norske Intelligenssedler, 1771-08-28
Norne Jntelligen Nog No. 35. Onsdagen den 28 Augustii 1771. Fortsættelse om: Den listige Broder. Da de nu vare komne til det store Træ, toge de sine Hirschfængere og dermed gravede efter deres 30000 Rixdaler, som de havde nedlagt der. De søgte først paa det rette Sted, og siden gjorde de sig al Umage for at eftersee paa alle Kanter, ved Træet, men forgiæves; De fandt ikke et eneste af deres Guldstykker igien. Politicus sagde: Hvorledes skal jeg finde mig heri, Vi vare allerne tilsammen, da vi nedgravede vore Penge, og ingen har vidst noget om dem uden du og jeg, du maa visseligen have taget dem allerne bort, du kand gierne tilstaae mig det, vi ere her allerne, og jeg vil ikke sige det til noget Menneske; Du har nok giemt Pengene paa et andet Sted, thi du har maaskee været bange, at jeg eller nogen anden skulle stiæle dem herfra; Simplitius bandede dyrt og høyt, at han slet ikke havde været paa dette Sted, siden de var med hinanden, og han sagde, saalænge jeg havde af de Penge, som vi her tog hver, saa har jeg ikke engang tænkt paa vores Skat vihavde, thi jeg troede ikke at den kunde besøges af nogen anden, end af os allerne, og derfor begriber jeg ogsaa ikke, hvor den er bleven af, Falske Broder, begyndte Voliticus at tale, og forstillede sig, som han var bleven fra Forstand, jeg veed at du har bortstaalet Guldet, du er en Tyv, du vil at jeg skal døe af Sorg, og derved være en riig Mand med mine Penge; Han vriede sine Hænder grædende, han slog sig for Brystet, rev nogle Haar udaf sit Hoved, og lod see alt hvad et desperat Menneske kand giøre; De vare her i denne Skov indtil Midnat, begyndte endnu engang at søge efter Skatten, men fandt intet. Voliticus sagde imedens han gik til Byen igien: jeg lover dig min Ven Simplitius, at du skal dyrt betale mig min Deel af disse borttagne Guldstykker; jeg vil søge dig for Retten; jeg vil giøre dig og dine Forældre en saadan Process, som J aldrig skal forglemme; saaledes skiltes de trettendes fra hverandre, og enhver gik hiem. Simplitius havde ikke talet et Ord til sin Fader om denne Skat; men Dagen efter denne Tildragelse fortællede han det offentlig for sine Forældre; Politicus forklarede ogsaa til sin Fader alt hvad han havde foretaget sig da han havde været ude med hans Reise Broder Simplitius. Nu lagde han til og sagde: Det er nu Tid at begynde vores Anslag; jeg vil i Dag bekiendtgiøre denne Sag til en Hofrets Advocat, jeg veed at han skal give mig bifald, og hielpe mig til at vinde denne min Sag, særdeles naar jeg lover at betale ham raisonabel. Faderen bad sin Søn, at tie gandske stille, Det er nok, sagde han, naar Simplitius vil ikke begiere noget af os igien, og at vi kand beholde de 30000 Daler du har taget; Jeg kand ikke giøre det, hierte Papa, svarede han: vi maae endnu have 15000 Daler dertil, jeg lader ikke slippe en saadan god Leilighed for at faae Penger; Simplitius Familie er meget rigere, end vores, det vil ej giøre dem stor Skade: Som han havde sagt, saa gjorde han; han talte med den fornemste Advocat, fortælte hannem alle Ting paa den politiske Maade, og han lovede, at ingen Penge skulle blive sparet ved at belønne ham for hans Umage. Procuratoren takkede ham og sagde: at han ikke tvivlede paa hans Gavmildhed, dersom han kom til at vinde den Sag for ham; men en Qvestion er deri, Min Herre, tillagde Retforsvaringsmanden, nemlig: at faae Vidner paa denne omtalte Skat: Hvad Vidner angaaer, svarede Politicus, har jeg ingen; thi ikke et Menneske vidste noget herom, dog haaber jeg at der kand skee et Mirakul, og at Træet kand bevidne hvem af os toe har borttaget de 30000 Daler i GuldPenge, enten Simplitius eller jeg, og jeg troer at det skal blive sandt. Advocaten maatte le over hans Tale, og sagde: dersom Træerne kunde tale, saa fik vi meget nyt at vide; men det er en umuelig Ting. Voliticus overtalede alligevel Procuratoren, og Dagen derefter kom den heele Historie og begge Reisende for Lyset. Simplitius blev anklaget af hans Ven for at have borttaget den Skat, som de havde nedgravet ved det store Ege-Træe i Skoven, han var nødsaget at forsvare sig; gik derfor ogsaa til en Advocat, som skulle antage hans Partie til Forsvar, og saaledes begynte denne Process. Begge Retforsvaringsmænd vare bemøyede med at søge hver sin Ret; Sagen blev fremført for Hofretten. Anklageren skulle bevise at Simplitius var skyldig; her var ingen Vidner, dog tilstoed den Sidste at de havde tællet og nedgravet ved dette omtalte Træe 30000 Rigsdaler; men bekiendte tillige, at han ikke havde været paa samme Sted igien, førend de vare kommen der ude sidste Gang med hverandre, og da var Pengene borttaget. Voliticus sagde højt, i Rettens Nærværelse, at ingen anden kunde have taget disse Penger end een af dem; thi, lagde han til, da vi kom der ude sidste Gang, saa var der slet ingen Tegn at mærke, at nogen havde rørt paa dette Sted, og hvis det havde været Fremmede, saa skulle de ikke have tillukket saa vel og saa net; Det vedvarede altsaa nogen Tiid, førend man kunde faae Dom i den Sag; heele Byen talte derom, og de toe gode Venner besøgte hverandre aldrig meere. Fortsættelsen følger.