Kiøbenhavns Postrytter, 1786-11-03
Haag, den 21 October. Af den mærkværdige og vidtløftige Skrivelse, som Arvestadtholderen under 10de hujus har tilsendt Generalstaterne, og hvori Hs. Durchl. ligesom har aflagt sin Stats=Troesbekiendelse for hele Nationen og for hele Enropa, skal aftrykkes mange tusende Exemplarer, for at omdeles til de gode Jndvaanere, saa vel i Stæderne som paa det flakke Land, i de 7 forenede Provindser. – J Indgangen af denne Skrivelse bevidner Hs. Durchl. Deres Høim, sin inderligste Bekymring over de ulykkelige og vidt drevne Uenigheder, som ere opkomne i Republiken imellem nogle Provindsers Regenter og Jndvaanere, og ere steeg ne saa høit, at deraf endog kunde befrygtes Afsondringer, imellem Bundsforvandtene, som vilde true med de sørgeligste Følger, og med intet ringere end en aldeles Kuldkastelse af den lovmæssige og fastsatte Constitution. J sær smerter det ham, at han for sin Person, og i Henseende til sine Værdigheder og høie Charger, er saa mærkelig interesseret ved alle disse sørgelige Forvirringer, og af mange uforskyldt angives som Aarsag og Anfører til alle disse Bevægelser, hvorved man ikke allene har søgt at giøre ham mistænkt hos hele Nationen, men man har og vidst at bringe det saa vidt, at han har tabt mange Statslemmers Tillid, og derved er givet Anledning til saadanne Statsresolutioner, som bære de tydeligste Mærker af en aabenbar Mistillid til hans Tænkemaade og hidtil førte Bestyrelse, og ved hvilke hans Ære og gode Navn ikke lidet er bleven besmittet. Overalt har han til sin inderligste Bekymring bemærket, at man har søgt ved allehaande anstændige Midler at saae Uenighedens Sæd iblant Regenter og Jndvaanere i det tilforn velsignede og i Velstand, blomstrende Fædreneland, og at man ikke har forsømt nogen Leilighed til at giøre hans Person og Bestyrelse mistænkt, at fremstille hans uskyldigste Handlinger i det hæsligste Lys, ja endog, om det var mueligt, at bringe hans elskede og Kongel. Gemalinde og Familie i Foragt hos hele Nationen. Han havde vel meer end eengang frembragt sine billige Besværinger over sit gode Navns aabenbare Krænkelse og over Fornærmelserne imod sig selv og imod det, der var ham kjært, hos de Provindsers Stater, hvor saadant var skeet, og havde ikke forlangt meer end saadan Ret og Retfærdighed, som den ringeste Borger og Jndvaaner i et frit Land kan forlange; men hans billige Ansøgning og grundede Klager havde intet Gehør fundet. – Efter denne Indgang bliver Arvestadtholderens Brev historisk. Hs. Durchl. gaaer over 4 Aar tilbage, til de tvende Pasquillers Aan het Volk van Nederland og de gevenden Brief, og viser, at, uagtet Generalstaterne for de respective Provindser have udsat anseelige Præmier for Opdagelsen af dem, der havde forfattet og udbredt disse Pasquiller, saa er dog deres Tone og Læresætning aabenbar bleven antagen og udført i andre Skrifter, saa at Løgn og Bagvaskelse ikke engang for Souverainens Øine selv har kiendt enten Maal eller Grendser, men alle de Forhaanelser, ved hvilke denne Jld fra Helvede paa nogen Maade kan oppustes, vare udkastede imod hans Person og Familie, i det man endogsaa havde kaldet ham den anden Hertug af Alba, og en Fiende af Fædrenelandet. Da han var uskyldig og havde en reen Samvittighed, saa holdt han sig roelig, og foragtede saadanne Løgne og Forhaanelser saa meget som de fortiene, og vilde oppebie gunstigere Tider, omendskiønt det smertede ham indtil Sielen, at see, at man ved saa utilladelige Midler vilde føre en veltænkende Nation bag Lyset. Men det gik nu alt videre. Det blev ikke ved tomme Beskyldninger af ærerørige Skribenter, men selv i de souveraine Statsforsamlinger af meer end een Provinds fore bragtes af Regieringslemmer Beskyldninger imod hans Person, Tænkemaade og Handlinger, ved hvilke der hos nogle gaves Anledning til de betænkeligste Statsbeslutninger Herpaa kommer Arvestadtholderen til Uroelighederne i Ytrecht og Geldern, hvorved han oplyser og forsvarer sit Forhold og Brugen af Militaire imod Hattem og Elburg, klager over alle de haarde og fornedrende Resolutioner, som Staterne af Holland desangaaende have fattet imod ham som deres Generalcapitain, og erklærer, at, da han intet Svar har faaet paa alle de Besværinger, han derover har indgivet til Staterne af Holland, han nu constitutionsmæssig maa vende sig med sine billige Besværinger til Deres Høimægtigheder og til de Herrer Stater for de respective Provindser, og anholde om deres meget formagende Indflydelse og kraftige Hielp, for at vorde indsat igien i Brugen af sine lovmæssige Privilegier. – Til Slutning udtrykker Arvestadtholderen sig saaledes: "Vi ønsker intet ivrigere, end at see Enden paa alle de ubehagelige Splidagtigheder, som herske i Republiken, saa meget meere, da Vi for Vor Person og Familie er særdeles interesseret derved. Vi beder derfor paa det eftertrykkeligste, at Eders Høimægtigheder og de Herrer Stater for de respective Provindser, hver i sin Provinds, ville være behielpelige dertil, og Eders Høimægtigheder skulle stedse finde Os beredvillig til at anvende alt hvad der staaer i Vor Magt, for at opnaae det forønskte Øiemærke. Vi kiender Vore Forpligtelser; Vi veed, hvori Vor sande Storhed og Lyksalighed bestaaer, ikke deri, at Vi, ved at krænke Landets Majestæt og Privilegier, skulde søge at giøre Jndgreb i Souverainitets=Rettighederne; men i "Regenternes og Jndvaanernes Agtelse, Tillid og Tilbøielighed for Vor Person. Vi erindre Os hine Heltes og store "Mænds Fortienester, Vore Durchl. Forfædres af Huset, "Oranien og Nassau. Vor største Ærekiærhed sætter Vi i at følge Deres berømte Fodspor og efterligne Deres til "Bedste for Vort kjære Fædreneland udførte Bedrifter. "Vi er færdig at opofre Vort Liv, Gods og Blod, for Vort kjære Fædrenelands Velfærd og Vedligeholdelse, og for "Religions- og Borger-Friehedens og Uafhængenhedens "Haandhævelse. – Disse ere Vore Grundsætninger, disse skulle blive Vore Grundsætninger til Vort Livs sidste Øieblik, og i disse Grundsætninger ønsker og haaber Vi med Guds Hielp at opdrage Vore Børn, under en værdig og forstandig Moders, Vor Kongelige Gemalindes, Opsyn. - Vi kunde endnu anføre meget angaaende alle de lydelige og krænkende Forhaanelser og Løgne, som ustraffet udstødes imod Os for Souverainens Øine i nogle Provindser, og selv, som det synes, med dens Forevidende. Vi vil heller med Vor Taushed gaae forbi for alle disse Afskye Ved høitidelig Eed er Vi forbunden til at ligheder. befordre Landets Majestæt, Rettigheder, Privilegier og Velfærd. Vi kan altsaa og med Rette fordre, at Vi ikke maa indskrænkes i Vore Rettigheder og Privilegier, men "forsvares deri, i sær, da de paa en lovmæssig Maade arve ligen ere blevne Os overdragne, og udgiøre en anseelig "Deel af den nærværende Constitution og Regieringsform, som af Souverainen selv mere end eengang er bleven er– J Underskriften kiendt for den tienligste og bedste." kalder Arvestadtholderen sig, Eders Høimægtigheders lydige Tiener.