Berlingske Tidende, 1769-06-01
Den 28de Febr. 153 forbød Frans l. har ingen, af hvad Stand eller Vilker han være maatte, kan eller maa sælge Kornahre, dem en heller kiøbe, anden saa and paa den og te Torve. Den 3de Febr. 153 bien denne Landien. det; Kangen erklærede da, at det var i Betragtning af den værende Dyrtid at han havde granet til dettonsenge Minde, at, saasom han ønskede at svare Agermanden den Tag, Udgifter og Arbønde, som de have med at føre deres Fornanges til bemeldte Torve, saa tillades dem at sælge paa Lufteen. - Dravenner vidste slevintet af nogen saadan Tvang i Karnhandelen; den var den ganske fri. Stæderne og adskillige andre Dier havde vel offentlige Tarvermen man forte Kornvare derhen ligesom man fører Høns eller Hau Frugter; man solgte der om man ville. Udførselen va ligeledes fri, med mindes Stænderne fatteda den Beslutnin, istandseden, at Frugt faa indboeres Dartid. De ansaa dette Drivilegium for emaf deres vigske Herligheder: CapiTill. havde konfirmeret dem det Aar 1486. - Da Fran l. standsede Handelen uden Stændernes Forlangende, anke dede Aar 1523 derpaa, frugtende skabelige Følger deraf for Agerdyrkningen. - Forsamlingen af 1528 den paa der var nøvendigraalade dem beholde Frihed til uforand. grundende sig derpaa at Landet skulde mangle Penge, dersom man ikke lad der en aaben Handel med Genneserne, Lombarderne og Spanierne, af hvilken de trakte Prast. Det er mærkværdigt, at Agerddyrkningen udgiørte den Tid dette Lands Rigdom, hvilket nu omstunder maa kiøbe den fierde, eller i det mindste den sømte Part af sin Underholdning, og kan med Rød bestride samme. - Stænderne paastade at vorde haandhævede ved deres gamle Friheder. og de erholdte Aar 1536 etaabent Bren, hvorved blev dem tilstaaer Forhed at sælge uden om Torven, endog uden Lander, var det ind til Senneserne, som den Tid vare Frank uges Flender. Da dette aabne Bren blen fremlagt til Pretarallering, giorte General Procureuren Indvendinger. derimod, under Paaskud, at det var stridende imod anden foregangne. Stænderne af 4de Jan. 1537 klagede bitter lig over saadan General Procureurens Modsættelse, og over den Skade som derved slen det Almindeligt søges. Og Patenter der protocolleret. Det af 7de Novbr. 1544 som fornyede Forbuden, var og brundekiender denne Provenc. - Jndbyggerne i Pervante vare ikke allene vaktære over deres Frihed til anførend, men de ginge saavidt, at ville have afviist Jndførsel af alle Kornnahre som ikke vare afindenlandsk Væxt, J Man Maaned 1633 beraadstage dermarkede Kongen at fordøde Kornandres Jndført i denne Provine, saalænge Prisen paa samme i Sørstæderde ikke øversteeg 16 Livres Læstet (lacharge), falle 16 Livres efter Gehalt i Sølv svare imod 40 Livres af røre 42 gangbare Myndter, saa fast overbeviiste vare de om at for net bør være dyrt, dersom en mager Jord, som behøves storste Omsorg og Baarbeydelse, skal kunne ude noget deraf. - Tilligemed alle Mindemærkerne fra de fordum Tider have vi deres bedrøvelige Virkninger for Øyne, nemlig vore Avlingers Aftagelse. Denne kan for en stor Deel tilskrives den Omhyggelighed, som man bestandig har han ret for at fine Kornets Priser, og at legge hindringer Veyen for Handelen dermed; men samme er ikke den eeneste Aarsag. Det blev 30 Aar efter beviist, at Salt=Skatten, de Gabelle) Paabydelse havde formindsket vore Hjørde og vor Avling en tredie Part: En overvældende Formue=Skat, ilde anbragte og ude iværksatte ny Rødninger, som Frugter, af Armoden, de have gjort Resten. (Resten følger.)