Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-05-31
Danmark Krigs- og politiske Historie fra Krigens Udbrud 1807 til Freden til Jønkjøning den 10de Decbr. 1809, 1ste Binds 2den Levering. Af Capitain v. Ræder. 2di have af det Foregaaende seet, at Armeens høistcommanderende General, eller Kronprindsen, ikke fandt sig foranlediget, eller saae sig i Stand til at ile i forcerede Marscher med den hele Armee det betrængte Sjælland og Hovedstaden til Hjælp, men han traf dog nogle Foranstaltninger, hvorved vi skulle opholde os lidt, da de i høi Grad egne sig til at charakterisere den militaire Dygtighed, som dengang ledede vor Armee. Der blev nemlig sat ikke mindre end 4 Corps i Bevægelse, som deels over Fyen, deels over Lolland og Falster skulde føres til Sjælland. Det første Corps under Oberstlieutenant v. Wegener bestod af 600 Mand, det andet under Major v. Schreckvogel af 400 Mand, det tredie under Major v. Smidt af 600 Mand, og det fjerde under Generalmajor v. Berger af 800900 Mand. Deres Bestemmelse var at understøtte General v. Castenskjold ved at angribe den engelske Armee i Flanken, men da Corpserne først bleve organiserede ved Ordrer fra Kronprindsen af 28de og 31te August samt 1ste September, og Castenskjold saakaldte Arme allerede dengang var totaliter slaaet og opløst, gik det hele Project overstyr, og man kan her med Sandhed anvende et gammelt Ordsprog: ilde gik det, men ved var det; thi selv om det var lykket disse fire Corps at naae deres Bestemmelse, Sjælland, vilde deres Skjæbne sikkert være bleven, enten at være bleven nedhugget til sidste Mand eller ogsaa at være bleven tagen til Fange Os forekommer det, at man i hele denne sørgelige Krig, hvor man sandelig ikke behøver at lede længe for at finde Exempler paa planløs Fremgangsmaade, skal have ondt ved at finde et stærkere Exempel, end dette: at troe med 4 svage Corps, hvert paa nogle hundrede Mand, der oven kjøbet skulde virke hvert for sig, at kunne udrette Noget mod en Armee af nogle og 30000 Mand, i alle Henseender vel udrustet og vel commanderet. Forfatteren gjør i denne Anledning den bemærkning: "Man erfarer af de for disse Corpser udkastede Operationsplaner, at Kronprindsen ikke i sin Omgivelse besad, eller benyttede Officerer, som vare fortrolige med Strategiens Theoremer, hvorimod vi finde Englænderne at være vel instruerede, saa at man destoværre, maa tilkjende dem Palmen og Overvægten, saavel i aandelig som materiel Henseende." Vi have intet Andet at erindre ved denne bemærkning, end at vi kunde ønske Ordet Strategiens ombyttet med sund Menneskeforstands; thi man behøver sandelig ikke at være "fortrolig med Strategiens Theoremer, for at kunne indsee, at med 2500 Mand, især naar de udstykkes i fire Brøker, slaaer man ikke 30000 Mand. Paa samme Tid blev der ogsaa et andet Sted lagt en Plan om at komme Sjælland og Kjøbenhavn til til Hjælp. Det var i Norge af den commanderende General, Prindsen af Augustenborg. Under Beskyttelse af de to Linieskibe Prinds Christian" og "Louise Augusta, samt Briggen "Lougen", der vare i Norge, vilde Prindsen lade den Styrke, der kunde undværes, omtrent 6000 Mand, føre over til den nordvestlige Kyst af Sjælland, for derfra at operere gjennem Skovegnene ved Jssefjorden til henimod Roeskilde; men da Efterretningen om Kjøbenhavns Capitulation indtraf, blev Planen opgivet. Den vilde neppe have ladet sig realisere, thi der er liden Sandsynlighed for, at en saadan Udrustning vilde have ladet sig iværksætte uden at komme til Englændernes Kundskab, og disse vilde da ved deres Overmagt tilsøes have tilintetgjort den hele Expedition; men Planen havde dog det forud for den anden, at den var anlagt efter en større Maalestok, at der var valgt et gunstigt Operations-Terrain, og at man ikke gjorde Øiemedets Opnaaelse umulig ved at svække den lille Styrke, som man havde at raade over, og det Hele viser, at hvis Kronprindsen itide havde forstaaet at benytte de Midler, som stode til hans Disposition, vilde der bleven udrettet andet end der blev udrettet, og det er slet ikke umuligt, at den hele engelske Expedition kunde været mislykket. Ogsaa i Norge gav Kronprindsen Beviser paa sin Lyst til at gaae offensivt tilværks, uden at overveie om Midlerne dertil vare tilstede. Der havdes sammesteds, som bekjendt og som foran meldt, to Linieskibe, hvoraf dog det ene, "Louise Augustal, var meget gammelt og brøstfældigt. Den commanderende General i Norge, Prindsen af Augustenborg, havde ladet disse Skibe indtage en defensiv Stilling, for at redde dem for Kongen og Staten, da otte fjendtlige Orlogskibe krydsede mellem Christianiafjorden og Christianssand for at observere dem, saa at det var meere end begribeligt, at, dersom Skibene vovede sig tilsøes, vilde de snart vorde omringede af Overmagten og ødelagte. Men denne Foranstaltning vandt slet ikke Kroprindsens bifald; han tilkjendegav gjentagne Gange sin Misfornøielse med Eskadrens Uvirksomhed og befalede under 28de October 1807, at Louise Augustat skulde stikke i Søen, for at søge store Belt, deels for at rense det, og deels for at dække Troppernes Overfart til Sjælland. Ordren kom aldrig til sin Bestemmelse, og blev altsaa heller ikke efterkommet, men hvis den var bleven det, vilde det naturligviis kun have ført til Skibs og Mandskabs hensigtsløse Ødelæggelse. Det saae man Aaret efter, da Skibet "Prinds Christian blev commanderet ned til Danmark, og paa Reisen efter en heeltemodig, men unyttig Kamp blev tilintetgjort.