Corsaren, 1844-06-28
Kjøbenhavnernes Forlystelser. Frederinsberg. Vi fortalte Eder sidst, kjære Læsere, hvorledes det gik med "Tivoli", hvorledes Folk glemme Alt mellem dets Aber og Papirlygter; vi ville nu lede Eder ud til en mere idyllisk Fornøielse, vi ville lede Eder ud paa Frederiksberg. Det Første, som maa vække vor Opmærksomhed paa denne Tour, er den mærkværdige Egenskab ved det danske Folk, at det altid morer sig bedst ved de kongelige Slotte; men det forstaaer sig, det danske Folk er jo ogsaa det eneste, der kan rose sig af at have saamange kongelige Slotte i Forhold til sin Størrelse. Det er næsten umuligt at more sig andre Steder end ved Slottene, for der er Slotte alle de Steder, hvor man kan more sig. Hvad nu Frederiksberg angaaer, da træffer man sjelden, især om Søndagene, et saa blandet Selskab, her som paa andre Forlystessessteder. Pluraliteten bestaaer af de stakkels Sypiger, der maae arbeide en heel Maaned for at fortjene saameget, som en fornem Herre, kan tage i en Mundfuld, samt af Folk, der af en Art Medfølelse følge efter de stakkels Sypiger. Saa er der jo rigtignok ogsaa en Deel skikkelige Borgerfolk, der gaae derud, og hvis Børn maae bære Fouragen, der enten bliver fortæret "hos Vægteren" eller nede paa Faaremarken, hvor de især finde dem hjemme. Det er virkelig ogsaa meget passende, at der nedenfor det kongelige Slot er en Faaremark, hvor Folket kan fornøie sig. Hvad selve Fornøielserne betræffer, da synes de aldeles at være beregnede paa det danske Folks Nøisomhed. Man har Lov til at spadsere uden for Slottet, dog maa man ikke ryge Tobak, og kan gjerne øve sig i at gaae ned af Trapperne paa Terradsen, hvis det forresten er En muligt. Man kan ogsaa gaae ud paa Bakken og betragte Kjøbenhavn, der herfra meget rigtig seer ud som Fundamentet for Christiansborgslot - det er dog ogsaa besynderligt med de Slotte! Man fortæller, at Fanden engang gik hen over Jorden og spredte Møller ud, og da han til Slutningen kom til Holland, kastede han hele Resten, derfor er der saadan en frygtelig Mængde Møller. Det var nu Møllerne. Medens Frederik den 6te levede, havde Folket den store Glæde to Gange om Ugen at see ham seile omkring imellem Svaner og Andemad; men nu er der ingen Andre, der seile, end Svanerne, og Folket finder dog Fornøielsen ligesaa stor som før; deraf kan man see, at der gives Omstændigheder, hvorunder en Konge meer eller mindre i Grunden ikke gjør saa meget til Sagen. Der er en Fornøielse, som Folket synes at faae mere og mere Smag for, nemlig Musik, ja dets Hang til Musik gaaer allerede saa vidt, at, naar en Tale eller Proclamation kun smigter dets Øre, tænker det slet ikke videre paa, hvad den indeholder. Ogsaa denne Lyst kan man faae tilfredsstillet paa Frederiksberg; men dandse maa man ikke, og for velvilligen at imødekomme Bønnen "Led os ikke ud i Fristelse" er det forbudt at opføre Dandsemusik, saasnart det begynder at mørkne; thi, saalænge det er lyst, behover man ikke at frygte for denne Lovovertrædelse, dertil er Dansken for undselig. Men, naar det morkner, da kommen der en vis Bevægelse iblandt dem som iblandt Flagermusene. Skulde de Danske nogensinde gjøre nogle Optøier, da skulde det vist være saa mørkt, at de ikke kunde kjende en Politibetjent fra et Menneske, og altsaa ikke kunde blive bange for ham. Paa Hjemveien faaer man "Nummer tre" som en Slags Tilgift. Vi kunne ikke begribe, hvor Nogen kan forundre sig lover, at dette Musiknumer behager Folket saameget, det udtalet jo aldeles dets Charakteer, bestandigt et og det samme og deilig til at gaae rundt efter.