Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-06-01
Paa den 4de Dag efter min Ankomst til Modon, tilbøde sig Hr. Løre og den Østerrigske Cantzler at forestille mig for Soliman Bey (den forrige Franske Oberste Søved. Hans Regiment var leiret udenfor Staden; men han havde sit Huus i Modon. 10 Sapeurs havde Vagt ved hans Dør. Vi fandt Soliman Kl. 11 om Formiddagen at ligge i en stor Seng. Han bad os om Tilgivelse, fordi han modtog os paa denne Maade, og angav som Aarsag dertil, en Upasselighed, der var en Følge af store Strabadser. En liden sort Slave bragte Piber og Kaffe, men ovenpaa disse Tyrkiske Ceromonier fulgte, til min Fornøielse, snart aldeles Franske. Til Trods for Propheten og hans Love flød Champagnen i de lange Glas, og tre til fire Ægyptiske Officere vare ogsaa tilstede, for at tømme nogle Flasker. Endnu bestandig Franskmand i Hiertet, udbragte Soliman en Skaal paa sit Fædrenelands Sundhed, og Taarerne glindsede i hans Øine. Vi besvarede denne Togst med lydelig Fryderaab. Efterat vi havde talt nogen Tid med ham saavel og Constantinopel som om Frankeriges politiske Anliggender, gav jeg ham gandske friemodig mit Ønske tikiende, at see hans Harem. Oberst, sagde jeg til ham, min Begiæring maae ikke synes Dem paafaldende. Jeg betragter mig ikke her, som jeg var hos en Tyrk, men hos en Franskmand. De ægyptiske Officere gik bort og der viiste sig nu 3 Koner af Solimans Harem; den ene heed Pinajotta, de to andre vare Søstre. Alle tre forenede med de elskværdigste aandrigste Egenskaber, det behageligste Væsen; men Chrisala, den ældste af de to Søstre, var af en overordentlig Skiønhed. Hun havde en slank Væxt, et blidt Phystognomie, og i hendes Ansigt, hvori Lilier og Roser kappedes om Priisen, herskede noget Melancholsk, azurblaae Øine og sort Haar, stak mærkværdig af mod hinanden; alle tre vare rigt og elegant klædte; det var unge fangne Grækerinder. Chri ala, som var neppe 18 Aar gammel, var meest afholdt af Soliman Bey, hende elskede han overordentligt, og saavidt jeg kunde iagttage ved flere Besøg i Hr. Seves Harem, blev han og saa elsket af hende. Kl. 4 gik vi til Taffels hos ham. J det samme Værelse, hvori han havde modtaget os om Morgenen, stod et rundt Bord, som ikke havde noget orientalsk Udseende, og det var bedækket med en Dug og besat med Flasker. Tre Europæiske Jnstruktorer og to Venner af Soliman satte sig ned, og jeg erholdt min Plads imellem de to Søstre. Ved de tvende Bordender vare nogle gammelagtige og slet klædte Koner. Jmedens man talte om Ægypten, Tyrkiet og Frankerige, overlod jeg mig til den Fornøielse at discurere med mine elskværdige Naboersker. En Underholdning med to Damer af et Harem er for den Reisende et lykkeligt Tilfælde, som ikke ofte hænder sig i Tyrkiet. Jeg spurgte, hvem de tre gammelagtige Fruentimmer vare. Den ene, sagde Chrisala, er vor Tante. Vi, som vare Fader og Moderløse Børn fra den spæde Barndom af, boede med hende i et lidet Huus ikke langt fra Trivolizza, som blev plyndret af Araberne. Som Fanger førte man os til Soliman, som beholdt os hos sig; men vores Tante blev nogle Dage derefter fanget i Biergene, blev solgt og maatte bære Vand; vi vare saa lykkelige, at finde hende engang ved Indgangen til Modon, og Soliman, som gierne er os føielig, udbetalte hendes Løsepenge, og behandler hende nu ligesaa godt som os. Ere de tilfredse hos Beyen, Han besidder en blid Charakteer, megen Sagtmodighed og vi kunne føle os lykkelige, dersom ikke Synet af vor ulykkelige Landsmænd forbittrede vore Nydelser. Ville J da altid forblive Fanger, Beyen har skiænket os Frieheden. Hun viste os ogsaa det af Obersten egenhændigen skrevne Friehedsbeviis. Jeg giorde denne min Compliment over hans Menneskelighed. Han sagde: Om jeg ogsaa har forandret min Religion, saa har jeg dog ikke forandret min Charakteer. Alle disse Fruentimmer, unge og gamle, ville efter Krigen vende tilbage til deres Hiemsted. Jeg har endnu 8 Grækere i mit Huus, som bleve fangne med Vaabnene i Hænderne, og som jeg reddede fra Døden - Jmidlertid blev en Mængde Retter fra Paschaens Kiøkken bragte op efter hinanden. Ved Deserten var Champagnen igien tilstæde i Overflødighed og alt blev muntert. Soliman, de tvende Venner, de Franske Jnstruktorer (tilforn Officere hos Bonaparte) begyndte at synge Bachiske Sange, og jeg istemmede Choret. Maaltidet varede til Kl. 8 om Aftenen; derpaa bragte man Piber, og Samtalen vedvarede; men blev afbrudt ved et Skrig fra Sideværelset. Det kom fra et ungt 7 til 8 Maaneder gammelt Barn, som Soliman lod opdrage i sit Huus. Han havde fundet det under et Træe, givet ham Navnet Colokothroni, og elskede det som hans egen Søn. Han opdrog ogsaa en to til treaarig Pige, som han kaldte Boboling. Paa min Begiæring blev hun bragt frem, ogsaa hun havde hendes Friehedspas; det er en Forsigtighed, som jeg troer, at jeg bør tage, sagde Soliman, thi dersom jeg skulde døe uventet, saa vilde de blive solgte. Vi skilte os nu fra Obersteen; men jeg besøgte ham ret ofte under mit 14 Dages Ophold, og altid viiste han sig velvillig imod mig. Jeg tager ikke i Betænkning at paastaae, at hans Ophold hos Ægypterne var snarere til Lykke end til Skade for Grækerne; han har forebygget meget Ondt, og har giort sin Familie i Lyon, og senere Grækerne, meget Godt. Ved min Afreise forærede han mig en smuk arabisk Hest, og lod mig ved mit Udtog ledsage af 50 bevæbnede Negere og 4 Tienere. Snart derpaa kastede den forventede Ægyptiske Flaade Anker i Navarino.