Viborger Samler, 1776-06-17
SAMLEREN. H. Mandagen den 17de Junii. Min Herre! Je vil, at jeg enten skal bifalde Deres og Mængdens Meening, angaaende Trolovede men endnu ei ægteviede Barselqvinders Jntroduction; eller og besvare Spørgsmaalet i No. 5. af Samleren med stærkere Benægtelses Grunde, end de, hvorpaa Hr. R. i No. 16, har bygget sit beigende Svar. Deres Villie er mig en Lov, men maaskee jeg ikke kan fyldestgiøre min Pligt efter Ønske i sidste Fald; og i første tilstaaer jeg, at være endnu imod Jntroductionen, som uoverbeviist om dens Lovmæssighed. Fierde Aargang. Bb. HovedHovedbeviiset, som De og alle, der med Hr.R. ere af Deres Meening, føre af Lovens 5 B. 2 Kap. 33 Art., skeer ved den Slutning: "Siden Loven kalder dem Ægte=Børn, som fødes imellem Trolovelse og Bryllup, saa bor en trolovet Qvinde agtes for en Ægte, og følgelig introduceres. - Men jeg kan ey ansee Slutningen for en sand Følge af anførte Artikel i Loven; og derfor ikke formeene Beviset paakiendende Sagen. Lovgiveren byder viselig, at de Born, som avles og fødes af trolovede Personer, forinden Brylluppet, skulle agtes, som Ægtebørn til Arv at tage efter deres Forældre; Kapitlet afhandler egentlig den Sag: Om Arv og Skifter.) Retfærdighed affattede dette Naadebud, og forbyder her udinden at gjøre slige Børn Forfang. Naar de ere avlede og fødde efterat Forældrene have indgaaet den Pagt med hverandre, at et lovligt Ægteskab skal foreene deres Eiendeele, da ere jo deres tilsammenavlede Børn, i Følge Pagten, begges Arvinger, enten fuldbyrdes Ægteskabet virkelig, som den foregaaende 32te Art. ommelder; eller og uovervindelig Hindring, indtreffer, som i den 33te Art. forudsættes; men ingen af begge Tilfælde frakiender Børnene Arve=Ret til deres Forældres, allerede fælles erklærede, Efterladenskaber. Heraf at drage den Slutning: Siden saadanne for Forældrenes Bryllup fødte Børn skulle holdes for Ægteborn, saa bør og Forældrene, skiønt kuns kuns trolovede, agtes for Ægtefolk, - er neppe nogen paa Lovgiverens Meening grundet Frihed. Ægtemand og Ægtekone, eller Ægtefolk nævnes ingen, saavidt jeg veed, nogensteds i Loven, uden de, som ere ægteviede tilsammen. Trolovede Personer ere endnu ikke i Ægteskab retteligen blevne samlede. (Pag. 252. A. 6.) De kaldes Fæstefolk i Artiklen, som gjor deres Børn til ægte Arvinger; han nævnes udtrykkeligen: Fæstemanden, hun skulde da kaldes: Fæstemøe, men maaskee bedre: Fæsteqvinde. Trolovelse, som offentlig Tilstaaelse af indbyrdes Lofte om Ægteskabs Forening, kan altsaa gjøre Barnet ægte i fornævnte Meening, uden at Moderen derfor strax bliver derved en Ægte=Qvinde. Det skeer nemlig i Hensigt til, at hun vil og bor vorde det. - 6 Anmærkning, som tillader en Undtagelse i denne Post fra Reglen, den Hr. R. anfører: "Ægteborn er det, som er avlet af Ægte=Forældre. - Trol ovelsen giør og ikke Fæstemanden strax til en Ægte Mand, men bevidner, at han vil, og forbinder ham til, at han skal vorde det. Grunden falder da til Spørgsmaalet, Hr. R. fremsætter: "Hvi skulde hun da passere for en Uægte,, - Heller ikke gjælder derfor ganske den følgende Sentents, heraf uddragen: "Mennaar hun ey er det ene, bor hun agtes for det andet, nemlig, for en Ægte=Kone. - Vel sandt, en trolovet, kan ei agtes som en løs, Qvinde, fordi Bb. hun hun er bunden til sin Fæstemand, saa, at Dom eller Død alleene kan adskille dem; men Ægteskabets Baand er dog ikke fuldknyttet, efter Lands og Kirke=Lovene, førend de ere sammenviede. Agter nu Hr. R. en uægte og en løs Qvinde for eenstydige Ord, saa holder jeg for, ogsaa denne hans Regel taaler Undtagelse. Den trolovede Barnemoder er ingen løs Qvinde; men hun er heller ikke en ÆgteQvinde, og bør derfor heller ikke agtes for en saadan, imedens hun end ikke er bleven den. Hun er, eller burde være en Fæstemoe. Hun er bunden til Manden, som hans trolovede, tilkommende Brud, der fik Fæstensgave af Fæstemanden; Men hun er endnu ikke bunden til ham, som hans Ægte=Kone, lad være hun for tidlig har inddrømmet ham Ægtemands Forret, og derved, for hun blev virkelig Brud, fortient sin Morgengave.