Berlingske Tidende, 1836-07-25
En Beretning, der i Morges Kl. 9 er afgaaet derfra, udsiger, at Anglo-Christinerne trække sig tilbaguden at have udrettet Noget. Fra Behobia meldes imidlertid, at man med næste Flod ventede at see nogle af Krigsfartøierne løbe ind i Bidassoa, for ogsaa fra denne Side at beskyde Fuenterabia. Anglo Christinernes heftige Kanonild har næsten slet ingen Stade tilføjet Carlisterne; meget meer skulle Carlisterne atter have fortrængt Englænderne fra flere af dem allerede indtagne Stillinger. Mange Franskmænd og udvandrede Spaniere have begivet sig til Grændsen, for derfra at holde et vaagent Øje med Kampen. ere om Veddeløb og Hesteavl i Almindelighed, men især om, hvorfra de, som holde kostbare Beskeelere, kunne vente Udbytte derat (Slutning.) For Bonden nu forresten at indlade sig paa Forkjøbsret, er heller ikke saa vanskelig, som man maaskee vil forestille sig. Antag, han finder for godt at sælge sin Plag, forføjer han sig med den til Eieren af Beskeleren, der vel som oftest ved at betragte den, øieblikkelig vil kunne erklære, om han forbeholder sig sin Forkjøbsret til den eller ikke, renoncerer han derpaa, fordi han finder, at den ikke er tjenlig for hans Stald, vil jeg troe han strax giver Bonden et Par Ord herom til Betryggelse ved Salg til hvem Anden han finder for godt, og derefter udstreger den paa sin Liste, finder han det derimod endog ikkun tvivlsomt, om han dog ikke skulde kunne ønske sig den for en passende Priis, forlanger han, at Bonden skal gjøre hans Forkjøbsret til Betingelse ved det intenderede Salg, da han saa derefter nærmere vil erklære sig. Paa et Marked, hvor Hestehandlerne ofte modtage de kjøbte Heste strax, kan det vel stundom medføre nogen Vanskelighed, skjøndt Proprietairen eller Forvalteren dog som oftest er tilstede, eller endnu oftere i Byen, ellers mindre, især om den ene Contrahent vil rette sig noget efter den anden, og ikke vel kan Beskeelholderen frygte for, at Bonden skulde ville firere ham ved at foregive, at være buden en høiere Sum derfor, end som virkelig var Tilfældet, da den kyndige Mand ikke vanskelig, især om Usandheden er afnogen Betydelighed, vil kunne skjønne saadant og ellers ofte vilde komme efter dette, og om det overbevistes Bonden, denne vilde komme til at lide meest derved, naar han, som var saare billigt, nægtedes Beskelerens Afbenyttelse for Fremtiden og hans svigagtige Forhold blev bekjendt, ja endog maatte være glad, om Eieren lod det blive derved og ikke sagsøgte ham til Skadeserstatning efter uvillige Mænds Skjøn, Domstolene vist aldrig vilde frakiende ham Ret til 9, at erlægge fulde Springpenge, burde ei være nok. Vil man mene, at Jorddrotten paa den Maade snart vilde faae et ikke ubetydeligt Antal unge Bester paa sin Stald, vil jeg troe dette endog ofte vilde kunne være ham til større Fordeel, end ved i det Sted at lade sin hele Besætning bestaae af Køer eller Stude, thi glipper det Ene i Handel og Vandel, gjør ikke altid det Andet; derfor at tænke sig et Stutteri paa hver Herregaard, behøvede man vist ikke, og som vel eiheller var gavnligt, Kreature maa altid haves, af hvad Slags det saa end er, for at udtære Foderet, og lønner det sig nu, at lade noget af Kornet følge med i Krybben, sparer man Transporten hermed ofte paa slette Biveje i Vinterens Tid, og, vel at mærke, heel naturlig derved forøger sin Gjødnings Kraft, at det imidlertid, under lige Handelsconjuncturer for Hesteafsætningen, lønner sig bedre, at have Stutteri naar Kornet er i lav, end i høi Priis, er en Selvfølge, skjøndt dette naturligviis ikke kan virke saameget paa de ædlere, kostbare, som paa de simplere Godkjøbseste – ej engang under de Første meene de, som udelukkende kunne henføres til Luxusbrug, hvorom jeg i mit Foregaaende har udtalt mig – uden at omtale, at meget Korn snarere er skadeligt end gavnligt for unge Heste, med mindre de skulle arbejde desto mere eller gives anden Kraftanstrengelse. Som Vidnesbyrd om, hvad Stutterier her i de ældre Tider have været paa Herregaardene, vidner en Auctionsplacat med Specification fra daværende Birkedommer Anthon paa Grevskabet Gyldensteen her i Fyen, af 22de Marts 1787, indført i begge de Fyenske Aviser, og som jeg lader følge med dette til Forblivelse paa det Berlingske Avis-Contoir, for om Nogen skulde ville betvivle Sandheden deraf, eller forøvrigt interessere sig for dens Gjennemlæsning, hvorefter der den 7de Mai paafølgende offentlig skulde bortsælges ikke mindre end 36 Stkr. gode og smukke tre, fire, fem og sexeaarige Hingster og Hopper af diverse Couleurer og Aftegninger af Gaardens som det hedder, og vist ikke kan betvivles, bekjendte gode Stutteri-Racer" – et Stutteri, hvorfra der nu paa een Gang kunde sælges saamange Jndivider, uden at ophøre at være Stutteri, maa have været meget betydeligt, og har nu endog ikke alle Landets Stutterier været af samme Størrelse, vidne mange andre Relationer om, at flere dog vistnok have kunne nærme sig det. Af Alt dette, i Forbindelse med mit Foregaaende heri Bladet, er det nu vistnok klart, at Beskeelholderne ligesaalidet behøve, ja endog ikke kunne formodes, ordentligviis at ville søge Fordeel ved Veddeløbene, men derimod have tilstrækkelig Opmuntring i og for sig, ved at lade sig betale Springpenge, naar disse først komme i et passende Forhold til Dyrets meere eller mindre ædle og gode Egenskaber, foruden en vist som oftest endnu større Fordeel ved at indrette sin Lejlighed efter, at betinge sig Forkjøbsret til et Føl, Plage eller Klode, som falder derefter, ej at tale om, at de aarlige legale Stutteribesigtelses-Præmier dog ejheller ville blive at foragte, allermindst naar de nu stedfindende Priser paa Beskelere dale, som ufeilbarlig snart maa skee, ligesom det Skjøn, hvorved en saadan Hest er qvalificeret til Præmie, stedse maa virke særdeles fordeelagtigt for Eieren, ved det den selvfølgelig derved vil blive søgt mere end andre i Almindelighed, især af de, som ikke troe sig kyndige nok til at bedømme en Beskelers fortrinlige Egenskaber, foruden af de, som attraae Præmier efter de bestaaende Anordninger for Føl af indebrændte Hopper. Og befattede Bønderne sig nu saaledes uden al Tvang, men ligesom ved frivillig stiltiende Overeenskomst, med at holde gode Stutter og opklække Føllene i det første Par Aar, de altid kunne gjøre med mindst Bekostning; Gentlemanden, eller som nu paa flere Steder Jnteressent skaber, befatte sig derimod med at holde fortrinlige, istedetfor Fuldblods-, Halvblodsbeskelere, og paa enkelte Steder have Stalde til Jndkjøb og Modtagelse for de bedste Jndivider indtil de komme i den Alder, at de kunne bydes Udlændingen eller hvem Andre der havde Brug derfor, vil jeg mene, det Hele var organiseret paa bedste Maade; ihvorvel at den, der tjente mindst og havde største Uleilighed, blev Bonden, men som han maatte takke sig selv for, ved ikke at holde sine Plage til at blive afsæt lige til Enhver, skjøndt han i sin Fattigdom ofte har en betydelig sand Undskyldning. At enkelte indsigtsfulde, velhavende Bønder aldrig ville sælge nogen Kløjt eller Plag som tegner godt for den er tre Aar gammel, og da ikkun for den samme Priis han vil sælge den for Aaret derefter, anseende, at den imidlertid nok kan tjene sin Føde", skjøndt man dog altid baade maa tænke sig Brugen af Capitalen imidlertid og Resicoen ved at holde den, forandrer selvfølgelig ikke Anskuelsen naar der tales om det Almindelige. Forøvrigt var det vist værd at bringe til offentlig Kundskab, om Nogen saae sig i Stand dertil, hvormange af de Halvblodsheste som i Ordets egentlige Forstand – Bondeløbshestene altsaa undtagne – have været trainerede for og virkelig ere brugte paa Veddeløbsbanerne i de flere Aar, Jndretningen nu har bestaaet: ere anvendte enten som Beskelere eller Tillægshopper, Mange er det vist ikke, efter hvad jeg kan spore, holdes man saa næsten alle, som ere stillede for Banen i idelig Traineerstand, fjern fra al Hensyn paa Tillæg. Og skulde denne Veddeløbsprøve nu forresten være gavnlig for dette Øjemeed, hvortil da ogsaa de mange Vallakker paa Banen, der ligesaa ofte seire og herved udelukker Andre, ja vistnok have vi seet langt flere af disse hersteds end navnlig af Beskelere. At Veddeløbene, som de ere, virkelig have stiftet Nytte heri Landet, ved det at de foruden at oplyse om, at vore Heste i Almindelighed vistnok kunde trænge til Forædling, at henlede Opmærksomheden paa, fra hvad Kant denne burde søges, nemlig: ved det engelske Fuldblod, har jeg i mit Foregaaende indrømmet, men derhos ogsaa, om jeg ikke feiler, beviist, at de aldrig her tillands ville gjøre det længere, allermindst til Gavn for Hesteopdrættet, som jo dog skulde være Hovedtendentsen. Odense, den 19de Juli 1836. N. A. Holm, Procurator.