Den Vest-Sjællandske Avis, 1815-11-11
Af Høiesterets Protocol-Secretairens Beretning om denne Sag, erfares, at dens Omstændigheder ere følgende. Ved Delinqventindens egen Tilstaaelse, corpus delicti, samt Sagens øvrige Omstændigheder, er det bragt til Vished, at hun, kort førend sidstafvigte Juul, fornam at hun var svanger, og formodede, at hun var halvgaaen. Først Fredagen den 31te Marts, efterat hun nogle Dage havde befundet sig ilde, blev hun syg, hvilket hun og var om Natten til Løverdag; men hun stod dog om Morgenen op, og var oppe til Middagstider, da hun blev saaledes angreben, at hun maatte gaae til Sengs; og da hun havde lagt til Klokken 5 om Eftermiddagen, fødte hun et Barn, som hun lod blive liggende i Sengen hos sig, efter hendes Forklaring. paa Grund af, at hun tydelig kunde mærke, at Barnet var dødt, og derfor ikke vilde, at nogen skulde komme til Kundskab om hendes Barnefødsel, hvorimod hun havde villet tilkiendegive Fødselen, dersom Barnet havde været levende født. Hun har tillige forklaret, at hun, i de sidste 2 til 3 Uger før Fødselen, ei havde kunne fornemme noget til at Barnet havde Liv, men at Fosteret blev mere og mere tungt. Under Fødselen vare tvende Koner tilstæde i samme Værelse, som sad og spandt, men intet mærkede dertil, da hun kun lidet jamrede sig. Hun blev liggende med det fødte Barn, til den anden Dags Morgen, da hun meget tidlig stod op, medens de andre Huusfolk endnu som, tog det døde Barn, svøbte det ind i et Stykke gammelt Linned, og lagde det paa et afsides Sted i Tørvehuset; og 4 Dage derefter, en Formiddag, da ingen af Husets Folk vare tilstæde, tog hun Barnet, og nedgrov det i et Hjørne i hendes Huusbondes, Gaardmand Poul Jørgensens Have, hvorefter hun, da hun befandt sig svag og mat, igien lagde sig til Sengs. Først den 17de April er en ObductionsForretning blevet optaget over Barnet, og følgelig meddeler den ikke fuldt Lys i Sagen, men Obducenterne, Landphysicus Doctor Bugge og DistrictsChirurg Lind, have fundet at Barnet var fuldbaaret, og alle dets Deele fuldkommen udviklede; at der, paa Barnets udvortes Overflade, ei opdagedes anvendt nogen Vold, eller Beskadigelse, som kunde have foraarsaget dets Død; at det, ved den afholdte Lungeprøve, ei kunde bestemmes, om Barnet, som allerede var gaaet i Forraadnelse, var kommet levende eller dødfødt til Verden, og at Aarsagen til dets Død saaledes ved Obductionen ikke kunde opdages. Sundheds-Collegiet har ligeledes erklæret, at det savnede den nødvendige Vished for at kunne bestemme, om Barnet virkeligen har levet. Domfældte er gientagne Gange, saavel af hendes Foder, som hendes Huusbonde og Madmoder, bleven spurgt, om hun ei var frugtsommelig, men hun har bestandig svaret nei, Aarsagen til, at hun saaledes har fordulgt sit Svangerskab, angiver hun at være, fordi hun frygtede for at blive jaget ud af Huset, saafremt hun havde yttret noget derom, enten for hendes Huusbonde, ved hvem hun var frugtsommelig, og som senere var bleven gift, eller for nogen anden i Huset, og at hun da et vidste, hos hvem hun skulde have Ophold. Hun har tillige forklaret, at hendes Madmoders Moder havde til hende udeladt sig med, at dersom det var sandt, hvad Rygtet sagde, at hun var frugtsommelig, saa maatte hun vide, at hun ikke længere kunde blive i Huset; samt at hun ikke hellere turde komme til hendes Fader, efterdi denne, sidste Gang da Domfældte, for 2 Aar siden, fødte et Barn, skulde have yttret, at han ikke oftere vilde modtage hende eller Barn. Hvad nu den ommeldte hendes Madmoders Moders Yttring til hende angaaer, da er denne uimodsagt, og hendes Fader har forklaret, at det vel er mueligt, at han har udladt sig saaledes, som Tiltalte paastaaer, men at dette blot har været, forat give sin faderlige Formanning mere Eftertryk, samt at hun, som endog, i den sidste Tid, havde nydt Understørrelse af ham, ikke havde Anledning til at troe, at han vilde unddrage hende sin faderlige Hielp, hvis hun havde underrettet ham om sit sidste Svangerskab. Under et, den 9de Juni d. A. optaget Forbør, har Domfældte vedgaaet Rigtigheden af sin først afgivne Forklaring, med Tillæg, at hun ikke bestemt veed, om Barnet var levende eller ikke, da hun var sig selv ubevidst, og under et, ifølge Overrettens Kiendelse, den 7de August sidstl. optaget Forbør, har hun endvidere udsagt, at hun ikke kunde erindre, paa hvilken Maade hun blev skildt ved Barnet, ei heller noget i Henseende til Navlestrængen, saasom hun af Smerte var sig selv ubevidst, men da hun kom igien til sig selv, fornam hun, at Barnet var dødt, og at Navlestrængen var skilt fra hende. Domfældte er 24 Aar gammel, og har, som foran bemærket, engang for født et Barn, men har i øvrigt Attester om et godt Forhold. Da hun imidlertid saavel umiddelbart for, som under Fødselen, der, som foranført, foregik i tvende Koners Overværelse, forsætteligen har unddraget sig Hielp, saa har hun følgelig født i Dølgsmaal; og da Obductions-Forretningen, hvis Utilstrækkelig hed hun ligeledes ved sit Forhold har foranlediget, di har afbeviist den mod hende værende Præsumtion, om at hun har været Aarsag i Barnets Død, saa have de Tilforordnede i Høiesteret, som i denne Sag have voteret, i Overeensstemmelse med Lovens 6 - 6 – 8, fr. 7, af Forordningen af 6te Febr. 1694, anseet hende med den forommeldte Straf. For samme Forbrydelse er Mette Niels Datter, af Høielse Bye, under Kjøbenhavns Amt, ved Høiesteretsdom af 4de Octbr., der stadfæster den i Sagen ergangne Underretsdom, tilkiendt samme Straf, som den, der blev paalagt Maren Sørens Datter. Høiesterets Protocol-Secretairens Jndberetning. udviser, at Sagens Omstændigheder have været følgende.