Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1769-07-28
J Steden for at forbædre denne allerede skadelige Jndsvøbning, ifører man dem strax derpaa et Fiskebeens Harnisk, et Snørliv, og bliver ved derudi imod Naturen at sammenpræsse de spædeste Lemmer paa Legemet. Underlivets indvortes Viide bliver i det mindste for Halvparten gjort snæbrere. Hvor skal nu Maven, Tarmene og de øvrige Jndholde, som findes derudi, vige hen, Bliver de ikke derved paa det stærkeste trykte ind i hinanden, og næsten gjorte ganske udygtige til deres udvidende og sammen trækkende peristaltiske Bevægelse, som uforbigiængelig udfordres til Madens høystfornødne Fordøyelse, Maden bliver præsset og i Høyden og trykker, altsaa Mellemguldet, Diaphragma, med Magt op, der er som Skillerum, imellem Brystet og Underlivet. Formedelst dette, og tillige formedelst Snørlidets øverste Deels Sammensnøring, bliver Brystets Huling ligeledes gjort meget snævert, Lungen selv bliver sammenpræsset; Aandedrætten, uden hvilken Livet ikke et Oyeblik kan bestaae, bliver forhindret; deraf reyser sig Trangbrystighed, Hierteklappen, Banghed, Ængstelse, Afmagt og fornemmelig Nærings-Saftens slette Blanding med Blodet. Naar nu ved Brystets og Lungens Jndpræsning Nærings-Saftens indvortes Bland ning med Blodet bliver forhindret, saa kan de fornødne Vædsker ikke blive afsondrede fra Blodet, der vil altsaa blive Mangel paa Galde, som en tilFordøyelsen umistelig Vædske; der vil mangle mangle Nerve-Saft, hvorudi dog vort Lib og vore Følelser bestaaer. Dette gielder ogsaa om de andre Vædsker. De grove Dele, som ikke bliver blandede, med Bloddet, men ikkun flyder omkring i samme, giver det en bleg og død Farve. Dette giør at de smukkeste Legems Skabninger faaer den hesligste Anseelse, efterdi det giør Huden bleeg, og berøver Ansigtet al livlig Couleur og Angenemhed. Hvoraf kommer vel den iblant Fruentimmeret, og særdeles hos os saa sædvanlige Gustenhed? Hvoraf kommer det, at man daglig seer saa mange Fruentimmer, som, naar man kommer dem nær, foraarsager os ligesaa megen Ekkelhed, formedelst deres grønne, gule og jammerlige Ansigts Farve, som deres prægtige Dragt og anseelige Legems Dannelse fornøyer os naar vi seer dem langt fra, Den umaadelige Caffe-Drikken, den liden Bevægelse, den megen Søvn og deslige, giør vel sit dertil; men jeg troer at Snørlivene ligeledes ikke giør lidet. dertil. J Almindelighed bliver derved Blodet og Næringen trakt fra Legemets øverste Deele, og deraf kommer den Ansigtets og Armenes Gustenhed, som man saa tidt merker hos Fruentimmer. Formedelst Mavens og Tarmenes Jndpræsning og formedelst Nærings-Saftens Uddragelse og Fordærvelse, foraarsages i Underlidet. Leede til Mad, Ekkelhed, Forstoppelse, Opblæselser og sligt mere Ondt. Voxne Skiønheder, hvis største Omhyggelighed nu er at forøge deres naturlige indtagende Væsen ved det Kunstige, eller at indtage Mandspersonerne ved Naturen, eller ved begge, tør ikke hære ubekymrede i Henseende til deres Snørlive, omendskiønt de hidindtil ikke har fundet de onde Virkninger. deraf, endogsaa da kan deres behagelige Marter tilveyebringe dem alle de forbemeldte onde Følger, endskiønt ik re saa let og ey i saa høy en Grad. J sær bliver en vis Omstændighed, bragt i Uorden hos dem, som de har fremfor de ufuldboxne, frugtsommelige og bedagede Fruentimmer, og som naturligviis har sin bestemte Orden, hvilket foraarsages af Snørlivenes Præsning og Trykning, hvoraf kommer Colik, Blodspytning, Blodbrækning og stærk Hovedpine, efterdi det, som skal tage sin Vey ned ad, bliver nødt til at tage den op ad. Aarsagerne og den store Skade, som heraf kommer, er forhen allerede noksom meldet; men Skaden er endda større hos frugtsommelige Koner; den Frugt, som de bærer i deres Liv er endnu langt kielmere end de Børn, som ere fødde til Verden; den mindste Støden og Trykning kan betage dem Livet, eller i det ringeste deres Sundhed deres heele Lives Tiid; Hvor ubarmhiertigt gaaer. vore gifte unge Fruentimmer ikke til værk, formedelst den Begierlighed de endnu stedse i deres Ægtestand har til at befalde, imod de spæde og neppe endnu til Virkelighed komne Beviis paa deres Kierlighed, i det de nesten indpiner sig i Snørlive lige til deres Nedkomst i Barselseng. Snørlivenes Trykning og Præs ning maae nødvendig ofte i Moders Lid giøre de spæde Frugter til Krøblinge, ja endog ikke sielden berøver dem Livet, saa at de ufuldkommen og døde kommer til Verden for Tiden. Det er aabenbare, at dette meget oftere tildrager. drager sig hos Fornemme end Gemene. Aarsagen hertil er klar: Snørlivenes voldsomme Trykning bliver endda meere forøget ved Blansketten, et af de skadeligste Jnstrumenter i Verden, ved sammes underste Ende tvinger man Hierte-Gruben ind paa det allerhæftigste, hvad, som ligger derunder, maae altsaa bige bort; vil det ikke med det Gode, saa maae det med det Onde; og det løber ofte ilde nod af derved. Et eneste Tryk af dette Morder=Jern, kan formindske Verden, paa et Menneske. Hoved=Hensigten af Snørliven er vel, at gjøre et Fruentimmers Legeme vel dannet; Men hvor tidt foraarsager de ikke det, som er tvertimod saavel hos ufødde, som fødde spæde Børn, i det de forrykker de endnu ikke not befæstede Lemmer; og deraf kommer skieve Live, høye Skuldre, ulige Skulderblaade, Udbærter og Pukler. Den Skiødesløshed med hvilken Børnenes Jndsnøring ofte skeer af Pigerne eller af dem selv, forøger den Fare, der er hed Snørlivene. Den Varsomhed, som herved er fornøden, bliver ganske vist af den allermindste Deel og sielden ret iagttaget. Om Æslet og Chamæleon. Eslet gik sin Vey langsom, sukkende under sin Byrde. Du er dog altid den samme, sagde et Chamæleon, som mødte ham; Altid de samme afpassede Skridt, altid traurig; Ej mindste Vid findes hos dig; Du veed ei at skikke dig i Tiden, og derfor maae du ogsaa ofte tage imod et got Liv fuldt af Hug. Jeg derimod retter mig efter alle; Enhvers Sindelav er mit; End- og Klædning forandrer jeg saa ofte det forlanges. Derfor er du og Chamaleon, skrydede Æslet.