Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1836-03-23
Provindsial=Stænderne i Roeskilde. J Sagen angaaende en Forandring i Assurancen for Landbygninger, har Provindsialstænderne i det Væsentligste indstillet: 1) At en nøiagtig Undersøgelse anstilles om i hvilket Forhold Bygningerne her i Landet, efter deres Bygningsmaade hidtil have viist sig at staae i til Fare for Ildsvaade, ved hvilken Undersøgelse fornemmelig synes at burde tages Hensyn til Kirker og saadanne Vaaningshuse, som ere teglhængte og grundmurede, og staae i en vis Afstand f. Er. 20 Alen fra Bygninger af mindre brandfrie beskaffenhed, samt at derefter et nyt Reglement for Brandforsikringen udarbeides; 2) At det Kapitalfond, som tilhører Brandforsikringen, ikke længere forøges ved Paalæg paa de assurerede Bygninger, men ene ved det Overskud, som Renterne deraf i heldige Aaringer kunne afgive; 3) At en almindelig Omtaxation af alle assurerede Bygninger paa Landet, eller dog af dem, hvis Asseurance er ældre end 10 Aar snarest foretages; hvorhos det henstilles, om der ei kunne være Grund til for dette specielle Tilfælde, noget at nedsætte de lovbestemte Gebyhrer; 4) At Tarationsmændene altid, saavidt muligt, bør findes i det Herred, hvor Taxationen foregaaer; 5) At Branddirecteur-Embederne indgaae, og at de nuværende Branddirecteurer sættes paa Vartpenge, indtil de paa anden Maade kunne ansættes, og at disse Embedsmænds paahvilende Forretninger overdrages til Herredsfogderne, samt de kongelige og private Birkedommere, hvorhos det formenes, at disse Embedsmænd ved de ved Taxationerne saldende Gebyhrer, ville faae tilstrækkelig Erstatning for deres Arbeide, saa at Branddirecteurernes Løn i Tiden vil kunne spares; 6) At i enhver Jurisdiction et Antal af i det Mindste 4 om muligt, flere af de betydeligere Interessentere i Brandforsikringen udvælges, eller indtil videre af Amtmanden udnævnes, af hvilke altid tvende og helst de Nærmeststaaende, skulle være tilstæde, ved alle foretagende Taxationer, for at paasee Brandforsikringens Tarv, hvilke Mænd skulle vedblive deres Functioner i to Aar, og ikke nyde Betaling for deres Uleilighed. - No. 103, 104, 105, 106 og 107 af Stænde=Tid, indeholder en Discussion angaaende Sagen om Udkastet til en Placat, indeholdende nærmere Bestemmelser af Trykkefrihedens Grændser. Committeens Medlem Hr. Procurator Haagen beviste, ved at oplæse en Deel af Dommen i den Davidske Sag, at det ikke var noget Hul i Lovgivningen, det foranledigede, at Forfatteren ikke kunne dømmes for hvad han havde skrevet, men kun et Hul i Beviset for Factum, da Meningen i de incriminerede Artikler var for utydelig. Efter at flere Medlemmer havde yttret sig for Sagen, blev Committeens principale Jndstilling, som gik ud paa, at der i Præmisserne til Forsamlingens Betænkning, skulde yttres som dens Formening, at den ei kan ansee det for ønskeligt, at der for Tiden gives skjerpede Straffebestemmelser for Misbrug af Pressen, af Forsamlingen billiget med 55 mod 9 Stemmer; og Forsamlingen foreslog, at der stædet for det foreslaaede Lovudkast maatte emaneres en Lov, der (udtogsviis, er af følgende Indhold: Dersom nogen ved at yttre sig om Rigets Forfatning, dets Love, eller Regjeringens Handlinger, udtrykker sig paa en utilbørlig eller usommelig Maade, men samtlige Sagens Omstændigheder dog maatte medføre, at Domstolene i det samme forelagte Tilfælde, ei finde den for en saadan Forseelse i Fdn. 27de Septbr. 1799 foreskrevne Straf af Fængsel paa Vand og Brød, at staae i et rigtigt, Forhold til den Tiltaltes Brøde, bør han ansees med simpelt Fængsel fra 1 til 3 Maaneder, eller med Boder til vedkommende Fattigvæsen efter Sagens Beskuffenhed, fra 100 til 500 Rbd.; 2) Da foranførte Bestemmelse allene indeholder et Tillæg til de i nævnte Forordn. fremsatte Straffebud mod Trykkefrihedens Misbrug, saa ere de Forskrifter, som den indeholder om Virkningen af sammes Overtrædelse, ogsaa anvendelig, naar Forseelse imod nærværende Anordning er begaaet. Dog skal fremtidig den bestemte Censurforpligtelse ikke ubetinget medfølge enhver Dom, hvorved nogen efter 12 §. er dømt til Bøder, hvorimod det skal overlades til Domstolene, hvor Nogen 1ste og 2den Gang gjør sig skyldig i saadan Straf, at fastsætte om han skal være den omhandlede Censur undergiven, eller ikke, og i første Fald om denne Censur skal vedblive for bestandigt, eller for en vis Tid; dog ikke under 1 eller over 10 Aar. Naar nogen 3die Gang gjør sig skyldig i forommeldte Trykkefrihedsforseelser bliver Fdn. 20de §, ligefrem paa ham at anvende, uanseet at han iøvrigt kun maatte findes skyldig til Straf al en Pengebod. Jøvrigt have alle Embedsmænd, som det paaligger, strængt at vaage over denne Forordnings Over(Stænd. Tid.) holdelse.