Aalborg Stiftstidende, 1838-12-01
Fædrelandet. Kjøbenhavn, den 2de Novbr. (Slutningen af den i Onsdagsavisen afbrudte Skrivelse.) - - Thorvaldsens Gruppe, Johannes, der prædiker i Ørken, paa Fron tonen af Fruekirke, staaer nu klar og beskuelig for Enhvers Dine og afgiver et imposant, herligt Syn; hver Figur er saa talende, har et saa særegent Præg, at man vistnok medrette kan henregne dette Værk til et af den store Mesters ypperste. Dagligen staae Klynger paa Pladsen foran Kirken og betragte Mesterværket, og forleden Dag behagede det Hs. Majestæt, ledsaget af sin Sulte, tilhest at tage det i Øiesyn. Forresten arbeider Thorvaldsen flittigt i sit At tellier; det er imidlertid ikke mig bekjendt, hvilke Arbeider, han fortiden har for, men afgjort er det, at han har ifinde at modellere Holbergs Buste efter et i Vox pousseret Portrait, som en Kunstelsker i Kjøbenhavn besidder. Hans høimodige Tilbud, uden Betaling at ville modellere et Monument for Befrieren Niels Ebbesen, har alt for været omtalt i d. Bl.) Alt endnu omtale tydske Blade den glim Fædreland, og navnlig indeholder Leipziger Allg. Zeit, et meget hæderligt Blad, en lang velskreven Correspondence-Efterretning desangaaende; dog kan man ikke istemme den ubillige Yttring, som indeholdes i Slutningen af Samme, at nemlig Aristokratiet, ikke har sympathiseret med den Glæde og Enthusiasme, Kunstnerens Ankomst hertil har vakt, fordi han er en Mand af Folket, og ikke har Andet at fremvise, end stort Genie og stor Fortjeneste, dette trænger ikke til nogen Gjendrivelse, thi det er bekjendt nok, at Glæden over hans Ankomst var almindelig, og at vistnok selv den stolteste Aristokrats Hjerte bankede lidt varmere da Kongeflaget paa Nicolaitaarn forkyndte, at Thorvaldsen nærmede sig sin Fødestad, end da det Samme tidligere paa Sommeren bebudede Cesarowitsch Thronfølgerens Ankomst til Hovedstaden. Selv nogle af de Digte, som ere skrevne til hans Forherligelse, ere blevne oversatte i fremmede Blade; saaledes meddeler liter, und frit Bl. der Børsenhalle en Oversættelse af Andersens ved Studenterforeningens Festivitet afsjungne, udmærket smukke Sang. October er det, man bler Student." o. s. v. - Nu, da Folk ere komne lidt til Nøgternhed fra deres enthusiastiske Ruus, begynde de, at nedstemme Ole Bulls Spil, og de Fleste, kan man sige, ere omtrent af samme Mening, som den i Aalb. Av. anførte. Dog vil Ingen fornægte ham en stor, i hans Genre næsten uopnaaelig Kunstnerhæder, der ikke kan beplettes ved de Skarn kast, hvormed en Hr. Rosen, en Svensker af Fødsel, i en Pjece, betitlet: "Ogsaa et Omdømme om O. B., har søgt at oversudle ham, og han kan kun lee af hvad en saadan Kritiker og Consorter, maaske af pure Misundelse, søge at udsprede, for at forkleine hans Rygte. F. D. Jgaar endte Historieskriveren Grundtvig den Række af høist interessante Forelæsninger, han paa Ehlers Collegium havde holdt over de sidste 50 Aars Historie. Uagtet Høresalens Rummelighed var den ved disse Forelæsninger bestandigt saa overfyldt, at flere af Tilhørerne maatte staa udenfor paa Trappen. Da den hæderkronede Docent igaahavde endt sit Forredrag, tolkede derr. Hammerich og Bar ford i Auditoriets Navn ham Taksigelsen for den Nydelse, han havde skjænket det, hvorpaa 2de Sange af anonyme Forfattere bleve afsjungne. Følgende Vers af den ene Sang som blev afsjungen til Melodien Danmark, delligst Vang og Vænger, og der er underskreven IIVK), skildter i smukke Træk Grundtvigs egen Historie: Som en Kæmpe mellem Dværge Ja, i mange, tunge Dage Har Du ærlig stridt, Stred Du, Gud i Vold. Sandhed var Dit gode Værge, Mikiendt, uden Klunk og Klage, Barnets Tro Dit Skjold. Til Dit Haar blev hvidt. - Fast Du stod mod Løgnens Vælde, Held, Men Seier har Du vundet, 1 Fast, som Norrigs gamle Fjælde: Snart er Døgnets Nat forsvundet, Sang, som Regner, mellem Krydet, Snart skal Aandens Sol fra Norden Midt i Ormedybet. Funkle over Jorden. (Af et andet Brev, - - Hvad siger De til Lector, Munchs Mod Erklæring til Thust Brock, hvis den virkelig kan benævnes saaledes: Det forekommer mig fast uforskammet af ham at forlange, at man skal nøies med hvad han har forsikkret" blot paa Grund af Oplysninger der alene ere ham bekjendte, og hvis Troværdighed ingen Anden fritisk kan undersøge, og det trods Udsagnet af en Mand, der levede midt i Begivenhederne og som var meget indviet i dem. Det er meget besynderligt, at han som Videnskabsmand vil fremstille en Begivenhed for hele Verden og forbeholder sig selv Beviserne; saalænge disse ikke vare hjemfaldne til Historien, var hiin det ved heller ikke, i en Skolebog syntes den især allermindst at Politiske Vignetter af den under Forfattermærket ne udkomne poetisk politiske Nytaarsgavel: Frederik den Sjette. Den fine Smigers Ord, som undigt klinge, Hvad Under at de trætte Kongens Øre, Mens Rygtet kun, paa sin usikkre Vinge, Til Folkets Hersker maa dets Ønsker føre. Da byder Kongen: "Selv jeg nu vil høre: Lad Folkets Røster lyde høit paa Thinge!" Og Folkets Jubel lød, ved at modtage Af Fredriks Haand sin tabte Ret tilbage. dage Algreenssing. Jeg kunde let i Krønnikens Annaler Vist finde mangt et Navn, der herligt passer Til ham, der leger med de store Masser, At forme dem for sine Jdealer, -Der ofte, i et Tankelyn, udtaler, Hvad aldrig nogen lønnet Pen opkradser, Jeg fandt det let, men skulde seile meget, Om det udtalte Mere end hans eget. Dochim Frederik Schou. Besindigheden er en Ven i Striden, Der høit som Modets holde Kæmper æres. Som Dug for Solen vil vor Kraft hentæres, Staaer Klogskab ei beregnende ved Siden, og Og lidet gavner kun vor hele Viden, Naar Hjertets ædle Varme maa undværes. O, Held den unge Kraft, der Vingen spreder Og fandt i Dig en Styrer og en Leder; Orla Sehmann. Det unge Liv, der sig i Folket rører, Maa fremfor Alt med Haabet sig forbinde; Men ei det Haab, der som en yndig Qvinde Med laante Yndigheder os forfører Nei, i den unge Kraft, hvis Røst vi hører, Vil Haabet sig en værdig Støtte finde, Den unge Kraft, der, naar den sig har øvet, Vil stande seirende med Egeløvet.