Danske Mercurius, 1675-07-01
Den Danske Til den 1. Julii 1675. Danmark. pfriske Cimber kiern, stridbare Mænd och Knecte, Hves plict och forsæt er, frimodelig at fecteFor eders Fødeland, och grendserne befryFra krigens ofverfald och vrede tyranj. Op med trometers klang, skalmeyer, piber, trommer, Och svinger fanerne. thi Majestæten kommer, Och self fornemme vil, hvorledis sig en hver Af eder har tillærdt, at bruge sit ge vær Om skønt hans Naade nok af drefne krigsbetiente Til saadan munstring har. Saa vil dog hand ey lente, Før hand self eders flok saaledis ofvet faaer, At der paa lides kand, om det i kuibe gaaet. Hvo kand til dapperhed ey næm och fyrig være, Naar slig en vel Heit vil hannem saadant lære. Ja Kongen self med sin Persons nærværelse Langt meere retter ud, end mange tusinde. Dog før hand heden foer, och sig til Holstein vende, Det store Ridder tegn hand Hertug Ernst tilsende. Desligest hand oc lod, til Statens tarf och gafn, Her Jørgen Bielke faae Statholders magt och nafn. 4 Sin yngste Søster hand och Sverigs unge Konning Med velberaaden Hu samtøcte til en Dronning. Gesanten Brahe det saaledis dreef och fik Och der med vel saa glad igien til Sverrig gick. Gif Himlens milde Gud, at det maae sluttet være Din Guddoms høye Nafn til ævig pris oc ære, Dem self och deris æt, Samt begges Folk och Land Til Lykke, gafn och fred och felgis glæde stand. Paa reysen Kongen og med Holsteins Hertug talde Ved Daneverk, och loed i naade sig befalde, Den Sag om felgis gods och anden høyheds ret, Formedelst mageskift at maatte dæmpes slet. Til med och Hertugen hans gjest har nylig været Til Regnoldsborg, och der høytidelig blef æret. Hans Hertuginde sig til sin Fru Moder hid Begifvet har, och tør vel tøfve nogen tid. Soldater ofver alt mand leyer och udskrifver Til Skot och reysetøy mand Hæste sammendrifver: Krigs Flooden færdig staaer. Ja Ja, ret lige saa, Hvo seker gange vil sig self forsekre maae. Lad nu Voldsmandens Sind af had och afvind brende: Vel tøsser dog hand sig betænke skal och vende Naar hand fornemmer den, som hand vil pirre ved, Er och i Vaaben ført. Ney, Vaaben byder Fred. 8 Som Pallas baade pen och glavind veed at føre, Fra Leyren Jeg et spring til Kirken och maae giøre: Thi Kongen begge dem har sat i saadan stand, At mangen udenlands och der om tale kand Skriftens dybe grund høylærde Mænd och fromme Mand nylig ti fornam til disputatz at komme Høyscholens Hofved self tilstede var, oc dem Med Doctors ære-nafn tilloed at gange hiem Blant deres tal var och den dle Doctor Bager. Hvis høye Lærdoms Dyd af idel Himmel smager. Hvorfor hand bleef udvaalt til Sædlands Biskopdom, s bekom. Och derpaa vielse ved Biskop Tydske Tydskland. 1 En anden Fabius Turenne vel maae være, For hand ey sig til stand och dræbning vil erklære. Nu gaaer hand ofver Rhin, nu rygger sig igien: Men hvor hand farer frem, altingest tæres hen. Skal Montecuculi til Slagsmaal hannem fange, Paa samme vis och hand tilnødes om at gange. Dog siges, at hand nu saa nær hos hannem staaer, At det ey lættelig foruden hug afgaaer. 2 De Lüneborgers Hær fast længes efter bytte Hvorfor den har begyndt sta bedre need at flytte Til Cölens Egn och Land, hvor den sig i vil slaae Med Hollands ædle Printz, och vare Frandsken paa 3 Udi Chur-Brandenborg sig stoor forandring finder: Thi som Churførsten med de Svenske der anbinder, Och dem i hobetal til grafven sender need, Da siunes nok, at hand fortørnet er och vreed.