Den Vest-Sjællandske Avis, 1819-11-27
Oversigt over Dagens udenlandske Nyeheder. En af de Gienstænde, som for nærværende Tid giør meest Opsigt i Paris, er det nye Malerie af Girodet: Pygmalion og Galathea. (Efter Fabelen forlidte Pygmalion sig i en Statue af Elphenbeen, som forestillede en smuk Pige, og bad Venus om, at giøre hende levende, hvilken Bøn ogsaa blev opfyldt.) Stykket skal være et af de skiønneste, som den Franske Skole har at opvise; det er ogsaa blevet foreviist Kongen, inden det blev udstillet i Salonen. Kongen, omgivet af nogle Kavallerer, tog Plads ligeover for det, og udraabte, efter at have stille betragtet det i nogle Øieblikke: Af det er fortræffeligt. Men, Hr. Girodet, kom det dem ikke selv for, at være lidt i Pygmalions Forfatning, ved at staae ligeover for deres Galathea? – Sire, svarede Maleren, jeg troer, at jeg altid har kun betragtet hende med en Faders Øine; men en Folelse, som jeg ikke er mig tydelig bevidst, siger mig, at jeg i dette Øieblik er meget lykkeligere end Pygmalion selv – Kongen gik nu over til at betragte det Enkelte, og beundrede især den Konst hvormed det var fremstillet, hvorledes Livet gjennemtrængte Statuen, lige indtil det yderste af Fingerspidsen. Sandelig, sagde Kongen, jeg troer hun vil strax til at stige ned af Fodstykket. – Han roeste, at Galathea var forestillet med nedslagne Øine, fordi det var umueligt, at give hendes uovede Blik endnu en bestemt Retning. De har Hr. Gi rodet, sagde Kongen, baaret dem ad, som Timantes (nemlig ved at skiule det, som han ikke formaaede at udtrykke; Timanthes var den gamle Græske Mater, som paa sit berømte Malerie, Jphigenias Opoffrelse, afmalede Sorgen paa alle deTilstædeværendes Ansigter, undtagen paa hendes Faders, hvis Hoved han bedækkede med et Slør, fordi han mistvivlede om, at hans Pensel var i Stand til at afmale hans Smerted. Om Pygmalions udtryksfulde Hoved, bemærkede Hs. Majestæt, Konstneren har der oversat det Vers af Qvid(thi Fabelen er i dette Konstværk bleven behandlet efter Qvids Forvandlinger – hos andre af de gamle Skribentere fortælles den paa en anden Maade.) dum stupet et timide gandet (han studser og ængstelig glædes. Efterat Kongen havde flere Gange tilkiendegivet Konstneren sin Tilfredshed, og lovet at han oftere vilde see hans Mesterværk, overleverede denne Hs. Majestæt, som en Forklaring over sit Malerie, en Oversættelse af det tilhørende Sted, af Ovid, som endtes med følgende Strophe: Comme la flamme, at qvi ee marbre doit la vie Digne fils de Henri, tes bienfaisans regardsPeuvent deun long sommeil reveiller le genie. Et de leur doux rayons feconder les beaux Arts (Som ved den Jld, hvorved dette Marmor oplives Henrik værdige Søn, ved dine velgiørende Blikke. Af den lange Søvn Geniet ene udrives Uden disses oplivende Glands Konsten blomstrede ikke.) Bravo Hr. Girodet, raabte Kongen, i det han gik bort: at pictura poesis erit (som Maleriet faa Poesien. – Det er derimod bedrøveligt, at et Konstværk af en Konstner, hvis Berømmelse har hidindtil overgaaet Girodets, og som var udarbeidet til Minde om en Begivenhed, som har en saa nøie Jnterresse for det Bourbonske Huus, har havt en saa uheldig Skjebne, nemlig den Løve, som Thorvaldsen har udarbeidet til et Mindemærke for de Schweitforgardere, som bleve dræbte den 10de August 1792, ved at forsvare Ludvig den 16de og Thuillerierne; den er bleven bragt fra Rom til Luzern. Regieringen i Vollis havde paa sin Bekostning ladet den transportere fra Brig til Bex, men ved at udpakke den første Kasse, opdagede man, at Hovedet var blevet flækket i 50 Stykker; imidlertid ere de dog blevne forenede med hinanden igien. Udtrykket overgaaer al Forestilling; det ædle Dyr døer uden Raserie, uden Krampetrækning, blot af Mathed, og har til det sidste Aandedræt allene for Øie, at redde Lilierne, hvorover den ligger udstrakt. Af den Grotte, hvori den skal ligge, som skal have en Dybde af 8 Fod, ere allerede de 5 udhuulede. – Løvens Forsvar behøves nu ikke længere, Lilierne have reist sig af deres Dødssøvn, Ludvig den 18de trænger ikke til videre Vaaben til deres Værn end Forglemmelse og Naade; begge Slags Vaaben udbrede sig ogsaa i deres fulde Glands fra hans Throne; man har nyeligen seet et meget mærkeligt Beviis derpaa; 19, imedens alle utrarvigtistiske Blade, larme imod Erbiskoppen af Blois, Gregøires, Valg til Deputeret, paa Grund af, at han engang har været det Bourbonske Huses erklærede Modstander, og paastaae, at han bør udelukkes af Kammeret og at han burde selv aldrig tage imod sin Udvælgelse dertil, saa læses i Regieringens Blad, Moniteuren, i Anledning af det Rygte, at Hr. Gregoire har taget sin Dimission, som Deputeret, de Ord: vi kunne ikke troe dette Rygte, og haabe ikke, at det saaledes forholder sig. - Ogsaa har Moniteuren, i Anledning af de strænge Foranstaltninger, som Regieringerne i de Tydske Stater have truffet, til, at undertrykke de indvortes Giæringer, erklæret: at disse vel kunde være fornødne i Tydskland, men at Frankerige ikke befinder sig i en saadan Stilling, at det skulde trænge til en lignende Fremgangsmaade. Derfore ere vist de Rygter, som man paa nye har udbredet i Frankerige, og hvoraf man endog har villet tilskrive, at de Franske Fonds have begyndt at falde, nemlig, at Regieringen vil gaae over til Ultraroialisternes Partie, aldeles uden Grund. At den Spanske Nation, ikke mindre end den Franske, er oplagt til ingeniøse Jnventioner, laae man et paafaldende Exempel paa ved Dronningens sidste Jndtog. Kongen var redet hende imode til Lystslottet Et Pardo, som ligger 2 Mile fra Madrid, og holdt sin første Sammenkomst med hende under en landlig prydet Triumphbue, under Hvælvingen af denne hængte et stort Granatæble, som aabnede sig i det Øieblik Dronningen traadte ind, hvorpaa der fremkom en liden Pige deraf, som satte en Blomsterkrands paa Hendes Majestæts Hoved. – Den nyelig afdøde Konge af Sardinien, Karl Emanuel, var blind i de sidste Aar, og tilbragte Enden af sit Liv i Jesuiternes Kloster i Rom, fire til fem Dage før sin Død traadte han selv ind i Ordenen. Jesuiterne have nu gjort Fordring paa hans Efterladenskab. Man seer heraf, at denne Orden har ikke tabt sin gamle Aand. Den Sardiniske Minister har i den Anledning sendt en Coureer til sit Hof. Paven lader paa sin Bekostning læse i alle Kirker Sielemmesser. over den Afdøde. Prindsessen af Vallis har forladt Lyon og begivet sig tilbage til Jtalien. Nogle sige, at hun vil Vinteren over opholde sig i Montvellier. Hun har rigtig nok havt i Sinde at vende tilbage til England, for at forsvare sig mod de Beskyldninger, der ere blevne gjorte imod hende, men hendes Reise er formodentlig bleven standset ved Underhandlinger. Hendes Gield er betalt, hun har ikke forlangt nogen Forøgelse af sine Jndkomster, og af de 50000 Pd. St. Parlamentet voterede hende i aarlig Appanage, har hun kun modtaget 35000 Pd. Denne Efterretning er officielt indrykket i den Luganer Tidende.