Berlingske Tidende, 1831-05-13
Brussel, den 2den Mai. Den her udkommende Courier indeholder Følgende: Deputationen, som den 20de f. M. ankom til London, modtoges den 22de af Prinds Leopold. En anden Sammenkomst fandt Steden 24de. For at gjøre sig en Idee om deres Samtalers Characteer, maa man betænke, at denne Mission er heelt forskjellig fra den, som sendtes til Ludvig Philipp. Naar man havde været saa forsigtig, nærmere at udforske Ludvig Philipps Anskuelser, førend man valgte Hertugen af Remours til Konge, kunde man have forskaanet Landet for hiin afslaaende Beskeed. Vore Deputeredes Ærinde gaaer ikke ud paa, at lægge Balgiens Krone for Prinds Leopolds Fødder, thi dertil kunde ikkun Congressen be myndige dem, men de skulle gjøre Prindsen bekjendt med Tinger nes Stilling i Belgien og udforske hans Sindelag, i det Tilfælde, at man vilde overdrage ham Kronen. Det er klart, at det maa være Prindsens fortrinligste Ønske, paa det nøiagtigste at faae Underretning om Landets Tilstand, dets Jnteresser, Ønsker og dets indre og ydre Anliggenders Forhold. Efter Forlydende, skal han, ved at indhente disse Oplysninger, lagt megen Forstand, udbredte Kundskaber og en levende Sympathie for det Belgiske Folk for Dagen. Prindsen skal være meget nøje bekjendt med den ny Belgiske Constitution. Det er hans faste Overbeviisning :at Belgiens tilkommende Konge bør være dette Lands og ikke denne eller hiin Magts Candidat, og at Erfaring alene bør landet Belgiske Folk, om der findes feilagtige Bestemmelser i den nu Constitution. Prindsen aabenbarede i Samtalernes Løb et Gemyt, de gjerne oplader sit Indre, og en meget frimodig Hjertelighed. Ved det Diner, som Prindsen gav den 23de, hvorved Ministrene og mange fornemme Englændere, f. Ex. Hertugerne af Richmond, af Devonshino. fl., vare tilstede, anvistes Hæderspladsene de belgiske Deputerede, Prindsen sad imellem de Herrer Merode og Vilain. Den 2de d. M. skulle de Deputerede dinere hos Premierministeren Lon Grey. De engelske Valg=Anliggender forhale Underhandlingen noget. Endnu er Intet afgjort, det er gandske urigtigt, at Skinnet hidtil var for en negativ Afgjørelse. Samme Blad siger fremdeles : "Med Hensyn til vore Grændser, erindrer man, at dengang Spørgsmaalet var om at sæl Prinds Leopold paa den græske Throne, var Aarsagen til Prindsens Vægring netop den, at Magterne havde adskildt Akarnanien og Ætolien fra Grækenland, og at Prindsen ikke vilde collidere med det græske Senats og Folks Ønsker, eller betjene sig af den Jndflydelse, han vilde have havt paa Senatet, til at udvirkdettes Samtykke. Med Vished regner man paa Leopolds Samtykke, dersom Congressen vælger ham til Konge. Der er neppe nogen Tvivl om at jo Congressen vil gjøre dette Skridt, naar det bringes paa Bane, thi Alle her i Landet, som ikke finde deres Existents ved den nuværende precaire Tilstand, see med Længsel en definitiTingenes Orden imøde. Endog de mange hemmelige Tilhænger, af det oraniske Huus, som endnu findes, ansee den ny Combination - da der dog ikke gives nogen anden Udvei til at vende tilbage til den gamle, end en Krig, som dog ogsaa har fine farlige Sider, - for det bedste Udfald, man under nærværende Omstændigheder kan ønske den belgiske Revolution. De to Hovedpartier i Belgien, det katholske, i hvis Spidse Grev Felix Merode, Baron Hooghrorst, Grev Vilain, van Gerlache, van Secur, Coppin o. fl. ellers stode, ligesom det unionistisk-libetale, som talte de yngre van de Wyer, Gendebien, Tielemans, RogienJottrand o. s. v. blandt fine Tilhængere, synes at være enge om at arbeide paa Prindsens Valg. Dette er tilstrækkeligt til at stemme Congressen gunstigt, der vel ogsaa vil være beredvillig til ethvert, nok saa stort Pengeoffer, for at bevare Storhertugdomme, Luxemborg for den ny belgiske Stat. Den, foruden disse to Partie, i den sidste Tid her opstaaede belgiske Forening har vel, uagtet den Geter Filial=Forening allerede meget heftigt erklærede sig derimod, endnu ikke yttret sig ugunstigt for Prinds Leopolds Valg; dog sendte den i disse Dage en Deputation til Regenten og lod han maatte man i ethvert Tilfælde erklære Holland Krig, og Fore sige, at hvis Prinds Leopold ikke skulde tage imod Kronen, ningen vilde, om Regenten ikke skulde ville udstede befaling dertil, ganske alene paatage sig Krigens Førelse. Efter Forlydende er bemeldte Forretning blevet anlediget til dette Skridt ved nogle Afsendinge fra det franske Selskab: "Hjælp Dig selv og Himlen vil hjælpe Dig, der i disse Dage ere komne hertil, Dette Selskab haaber derved at have udstrøet Sæden til en Uenighed, der vil hindre Prinds Leopolds Valg, som synes at være det meget ubehageligt. Dog er hverken dettes eller noget somhelst fransk Parties Jndflydelse, der vil undergrave Belgien Selvstændighed, af nogen Betydenhed her tillands, og Uagtet belgiske Familier, der vare flygtede til Frankrige, nu hyppigen vende tilbage, saa skeer dette dog blot, for at undgaae en Tvangsbud af Congressen, der truer alle franske Emigranter, og fra den Side. General Mellinet har af Regjeringen faaet Ordre, man behøver ikke at frygte for en ny Overmagt af franske Ider 1 til at begive sig til Ramuur ; det skeete af Forsigtighed, ford en Deel af de Frivillige, som før støde under hans Commando, og som i den senere Tid have gjort sig berygtede, ventedes hertil. De fandt sig ogsaa meget skuffede ved ikke at finde den hos dem saa høit anskrevne General, og vægrede sig, i deres Arrighed derover, ved at nedlægge deres Vaaben, som det var dem befalet; de have derfor heller ikke faaet Qvarteerbilletter her i Byen.