Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-20
Ved Kongehusets Ankomst til Frederiksberg Slot, den 12te August 1822. Frederiksberg Slots Sylphide. Hei munter, hos sa sal. Han kommer, Faldera! Dans elskede Drot, Til sit landlige Slot. Jeg har sukket i Løn, Stod tit pyntet og skiøn, Har vinked ham hid Fra den store Stad, did; Har flettet mit Haar J den tidligste Vaar, Med Violen saa blaa, Med Græslilien smaae Og da Solen blev varm Pryded Roser min Barm; Dog var forgfuldt mit Sind, Men nu blusser min Kind; Jeg er fro, thi min Drot Glemmer ikke sit Slot. Hei, lystig, Hop, sa sal Han kommer, Faldera. Vestenvindene. Lad os ile, og leire os der oppe J de løvrige Træers høje Toppe Der puste vi lette smaae VestenvindEn kjølig Luftning om Fredriks Tinde. Der viste vi Sundhed om Hans Pande, Medens Fuglesang sig med vor Susen blande. Florg. End min Hauge har Glands End kan Neglikens Lugt Og Orangens Frugt Fryde Fredriks Sands. End Rononkelen blød Prunker guul, blaae og rød. End af Aster en Krands, Med Calendolas Guld, Og den Myrthe saa huld, Snoer jeg om ham i Dands. Sydvindene. Fredriksberg vi ville vande. Vandmand, Øs af din store Kande! Strømmen føre vi did henDe Blomster smaae skal Græsset zire Og trindt om Folkevennen spire. Den Gode har selv blandt Stjerner en Ven. Himmeltegnet Jomfruen. Saa sagte, Matros. - Han øser for rap, Og skaaner min Volante knap. De Søefolk vide dog aldrig Maade. - Vor Herre bevare, om de skulde raade. Naar han regjerer – Du gode Gud, Hvor Jorden da seer jasket ud! - Nei mange Tak! - Hæv kun sin Spand, Og lad mig raade, min gode Mand. Jeg skal nok pynte for danske Drot: Hver passe sit, saa gaaer det godt. Naar Dronningen gaaer ved Kongens Side Vil jeg opvarte, det maae han vide. Han falder rigtig lidt for kold: Gaae han, min Kiære, Gud i Vold. De luftige Drenge, som stundom spøge Jndbyrdes lidt vildt i de høie Bøge, Kan finde det moersomt at tye til hans Spand Og overøse godt Folk med Vand; Men jeg de skjelmske Drenge vil raade At holde nu med Vildskab Maade. Jeg sværger, at klage det til Apoll, Om de bestænke den Parasol Jeg over Dan=Konningens Hustrue holder Og om de mindste Ulempe volder Det elskelige Prindsesse Par, Skal han betale det, min Far Vid - Løven er Dan-Huset troe af Vane, Og den staaer hos mig paa Himlens Bane. Sydvindene. Sagte, skille Lad os Jomfruen ei drille. Hop, hop saa let J Løvtoppen let. De Elskte saa trygge, Under grønne Skygge, Paa Floras Seng, Blomster Eng, Skulle vandre. Vor Vinge Vi varligen svinge, Fra Luften heed Vifte Kiøling ned. Fuglene. Dirlilili, Lærkens Sang, Dirlilili, Klang i Klang, Skal tone saa fro Trindt Frederiks Boe, Og i mørke Skov. Algodheds Lov Fra det didrende Bryst, Med hellig Lyst, Skal hæve Hans Barm Til Andagt varm. Dirlilili Klang i Klang! Dirliliti. - Gud vor Sang. Fredriksbergs Jndvaanere. Naadig Alfaders Blik Saae til os - Frederik Skue vi her. Fader, som Gud os gav, Da Dustod nær ved Grav, Hos Dødens mørke Hav. Velkommen vær! Bange vor Taare flød Medens den Pile skiød Mod Kongens Bryst. Nu juble vi saa fro. Høit mod Guds Himmelbo, Barnlig, og Dansk, og tro, Med salig Lyst. Fredrik, Din Kongebarm, Føle hvor høi, hvor varm Vor Troskab er. Truer Dig Smertens Dolk, Da er vor Angst dens Tolk. Staaer Du glad blandt Dit Folk Jubler enhver. Konge, Dig signe Gud! Brudgommen seer sin Brud Som visee Dig. Dig signer trindt om Øe Olding og Viv og Møe. Manden vil for Dig døe, Og glæde sig. J. M. Jessen. Om Søbade i Kjøbenhavn. Uagtet Mennesket ikke henhører til de egentlige Amphibiers Art, saa har Naturen dog dannet dets Legeme saaledes, at det, i det mindste, for en Tid, ligesaa godt kan opholde sig i Vandet, som paa Landjorden. Hvad Svømmefinnerne ere for Fiskene, det er Fødderne med deres Tæer og Hænderne med deres Fingre for Mennesket. Det staaer i dets Magt, som et med Fornuft begavet Væsen, at holde sig over Vandet, ved at holde paa Aandedrættet. Den algode Natur har aabenbart derved ikke allene villet sætte det istand til, i Farens Time at frelse sig fra et Element, som det ved saa mange Leiligheder er udsat for at opsluges af, men den har ogsaa derved villet givet det et Middel i Hænde til at styrke Huden og Musklerne, da intet renser mere Legemets Overfladfor alle de fremmede Dele, der kunne forstoppeSvedehuller og standse Uddunstningen, end Vandet. Ligesom af en Naturdrivt styrter det raaNaturmenneske sig i Vandet, tumler sig deri, som en And, og forlader det ikke, uden dobbelt styrket og muntert. Jo mere Mennesket nærmede sig Culturstand, desto kjelnere blev det, men, indseende Gavnligheden af en saadan Tumlen i det forfriskende Vand, skabte det sig i sin egen Bolig konstige Vande, som man kaldte Bade, der snart kolde, snart varme afbenyttedes. J Østerland, hvor Climatet gjorde det saa meget nødvendigere, bleve især saadanne Bade i den mørkeste Oldtid indrettede. Allerede Ulysses tillavede man, efter Homer, ved hans Ankomst til Circe's Borg, et Bad. Grækerne, saavelsom Romerne, havde deres offentlige Bade, hvorpaa Titus's i Rom endnu ere et mærkværdigt Exempel. Selv i vort Norden fandtes de i Husene, endog i Jsland, allerede for sex Hundrede Aar siden, saaledes som Snorro Sturlesens prægtige Bad, der endnu er til, beviser. Navnet Badstuestræde vidner om, at vor Hovedstad havde sine Badstuer, ligesom Benævnelsen Bader viser, at man, som Lægemiddel, betjente sig deraf. Uagtet man her ingen egentlige Søbade havde i Husene, saa er der ingen Tvivl om, at man i et Land, som overalt omgives af Hav, og blandt et Folk, hvis Sønner fra Arilds Tid vare saa vane til at pløie Søen, ikke forsømte at svømme og bade sig deri. Men efterhaanden gik denne gavnlige Skik meget af Brug, og kun Børn af den laveste Folkeclasse saaes om Sommeren ved Toldboden, ligesom af et Slags Jnstinct, svømme, og forlangte denne Øvelse endog belønnet som en Konst, med en krumbøiet Toskilling. Først for nogle og tredive Aar siden fattede den fortjente Grosserer Larsen den Jdee, efter andre Hovedstæders Exempel, at indrette ved Langebro i Kjøbenhavn de bekiendte Badehuse, som i Førstningen meget afbenyttedes, men hvis Jndretning hverken var beqvem eller smuk, og som derfor siden tabte meget af deres Søgning. Derimod fik man meget gode varme Bade, deels i Strandstræde, og i Hotel du Nord. Men Kjøbenhavn savnede imidlertid dog endnu bestandigen velindrettede og beqvemme Søbade for dem, der ikke have Lyst eller Leilighed til at bade sig i aaben Søe, hvilket desuden altid er forbunden med nogen Fare. Ofte blev Ønsket at faae offentlige Søbade, yttret, men aldrig opfyldt. Endeligen have nu adskillige Hædersmænd, og deriblandt en berømt Læge, indbudet til Subskription paa en beqvem Bade dretning i Kjøbenhavn, og dens Bestemmelse er at forene kolde Søbade med varme. Den vil, som Planen viser, koste 12,000 Rbdlr. Sølv, og der maa altsaa tegnes for 120 Actier paa 100 Rbdlr., førend der kan gjøres Begyndelse. Men dertil er desværre i dette Øjeblik saa meget mindre Udsigt, som der endnu i Slutningen af forrige Maaned kun skal have været tegnet for fem Actier. Det er Pligt for hver Dannemand, som kun nogenlunde har Ævne dertil, af bedste Kræfter at understøtte en saa almeennyttig Jndretning. Jkke hver Dag tilbyder sig dertil en saa fordeelagtig Leilighed; ikke hver Dag findes en Forening af saa saakyndige og for den gode Sag saa ivrige Mænd, der ville paatage sig dens Anlæg. Tungt vilde det være, om ogsaa denne, for den offentlige Sundhed saa gavnlige Plan, af Mangel paa tilbørlig Understøttelse, skulde blive ufuldført, medens saa mange Tumlepladser for Tidsledens Fordrivelse og Sandselighedens Tilfredsstillelse, saa let bringes istand, og endog blive Gjenstande for en uophørlig Kappestrid. Bliver Subskriptionen ikke saa klækkelig, at med kolde Bade paa Strømmen varme Søbade kunne forenes, saa er lidet, ja næsten intet, udrettet.