Viborger Samler, 1839-03-19
Det er desværre en ligesaa vitterlig som sørgelig Sandhed, at Betleriet i Viborg i meget høi Grad gaaer i Svang, ja i en Grad, som vi ikke have iagttaget i nogensomhelst anden Kjøbstad. Vistnok er Viborg en fattig By, og dens Borgeres Krav i Almindelighed snarere daarlige end gode, men, ligesom vi ikke kunne indrømme, at den i saa Henseende staaer tilbage for andre Byer, hvor Betleri ved en virksom Politiadministration i Forbindelse med Borgernes Understøttelse aldeles er afskaffet, saaledes maae vi lade lagt vel Mærke til, at Betleri ikke er undskyldeligt, end sige bør taales, fordi en By er fattig. Tingen er nemlig den, at jo fattigere en Byer, jo mere trykkende Fattigskatten er, og jo meere almindeligt Ønsket er om, at denne maa blive nedsat, desto kraftigere bør man søge at formindske Fattigdommen, eller rettere Aarsagerne til samme. Dersom det nu er saa, at Betleri er en væsentlig Grund til Fattigdommens Forøgelse, og at, hvor denne Uskik eller rettere Forseelse gaaer i Svang, der maa under sædvanlige Forhold Armoden tilbage – kan det vist ikke nægtes, at det er enhver god Borgers Pligt, der vil Communens Vel, at bidrage Sit til Afskaffelsen af Betleri. Men, at nu Betleri i Virkeligheden er en væsentlig Kilde til Fattigdommens Forøgelse, vil neppe Nogen modsige, der har almindelig Menneskeerfaring, og lagt nøie Mærke til Forholdenes sande Beskaffenhed. Naar vi ville tage en eller anden meget trængende Familie for os, ville vi som oftest finde, at dens Kaar tidligere have været bedre, men at samme lidt efter lidt ere forringede til det nu ærende usle Standpunkt, vi ville endvidere finde, at den væsentligste Grund dertil som oftest har været en af de 2 Laster, Orkesløshed og Drukkenskab, eller begge forenede. Men nu er det netop Betleriets høist skadelige Følger, at hvor der er en begyndende Hang til en af disse Laster, der fremmes og næres den i høieste Maade ved Betleri. Det er lettere at betle eller sende Børnene ud at betle, end selv at arbeide; hvad der kommer let, gaaer let, er en gammel Sandhed. Bliver der tigget Penge sammen, anvendes de i Reglen (som af Fattig-Commissionen i Randers saare rigtigt bemærket) til Kaffe eller Brændeviin, hvorved Lyst til saadanne Nydelser og de deraf flydende fordærvelige Følger næres. Bliver Arbeidsmanden ved Nydelsen af det Brændeviin, han for de enten af ham selv, Kone eller Børn sammentiggede Penge har kjøbt, perealiseret, er han ei blot denne men som oftest og næste Dag uskikket til Arbeide; han kan derfor Jntet fortjene ved Arbeide, og han, Kone eller Børn maae atter ud at tigge. Jo længere et saadant Levnet varer, desto meere uskikket bliver den, der skulde fortjene Brødet ved Arbeide, til dette, og Ulysten dertil, næret ved Haabet om at faae det Fornødne ved Betleri, bliver større og større. Saaledes gaae det desværre i en sørgelig Vexelvirkning imellem Betleri, Ørkesløshed, Drukkenskab og Resultatet deraf, tiltagende Armod.*) Men Betleriet viser især sin skadeligste Jndflydelse paa Børnene, thi, ikke at tale om den Jndflydelse, det har paa disses moralske Character, at være Vidne til Forældres Ørkesløshed, hvor dette finder Sted, *) At den tvungne Fattigforsørgelse ogsaa bidrager Meget til Armodens Tiltagen, kan vist ikke nægtes; men denne Materie kunne vi ei her omhandle, er det en naturlig Selvfølge, at det Barn, der værnes til at gaae omkring med Tiggerposen, faaer en Hang til Ørkesløshed, som vanskeligt siden lader sig udrydde, saa at det alene derved bliver fordærvet. Ved at komme i Besiddelse af Penge, lærer Barnet alt for tidligt at kjende og sætte Priis paa deres Værd og de sandselige Nydelser, man derved kan forskaffe sig; og naar hertil lægges, at Barnet, for bestøbedre at fremme Øiemedet med Tiggeriet, kommer i Vane med at forstille sig og lyve, samt at det, ved at gaae omkring i Husene, ved Folks Uforsigtighed ofte bliver fristet til at tage det, man ei vil give det – er det ganske i sin Orden, at de Børn, der blive opdragne i Betleri, afgive den væsentligste Planteskole for Straffeanstalterne, hvilken Sandhed alle Landes Criminal=Acter kunne bevidne. Og med Hensyn hertil er det enhver god Borgers Pligt, ikke blot imod Communen, hvor han boer, men ogsaa imod de Fattige selv og Staten, at virke hvad han formaaer til Betleriets Afskaffelse. Saavidst som enhver Borger, der forelægger sig selv det Spørgsmaal – om det ikke er hans Ønske, at Skattebyrderne kunne blive formindskede, at de Fattiges Antal maa aftage, og at Anledningen til den opvoxende Ungdoms Demoralisation og Fordærvelse maa forsvinde ikke et Øieblik kan være i Tvivl om at svare jo, ligesaa vidst maa det og være den samme Borgers Villie, at virke til dette Ønskes Opnaaelse d. er virke til Betleriets Afskaffelse.