Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-04-17
Nyeste. besat benhavn. kan Au beslag 18 No. min ter og ning Arca 2 Aar. Syvende Aargang. No. 55. 3 Aar. 2338. en No. 2den Sal. Udgiver og forlagt af Boghandler S. Solden. idag Re Tirsdagen den 17 April, 1810. minJasenemmels mithirtidende. Vinmanindskrænkerors! in som om ad Endhuuslig Scene. Pr. v. Werner (sidder ved Frokostbordet, allene. Hvilken ubehagelig Nat. Søvnløs og sorgfuld som Dagen. Men kan det vel være anderledes, Pakhusene fulde af Varer, ingen Afsætning, ingen Udførsel, ugudelig Disconto, Pengemangel, dyre Tider og en bekostelig Huusholdning, hvad skal det blive til Nei, saaledes kan vi ikke holde det ud Vi maalindskrænke os. (Mad. Werner kommer ind. Gjensidigt Hilsen.) Du kommer som Du var kaldet, min Engel! Jeg har et alvorligt Ord at tale med Dig. Mad. W. (som imidlertid har sat sig ned og taget en Kop Thee). Jeg er altid til Din Tjeneste. (skjelmsk) Du er jo Herre i Huset. Hr. v. W. Skyldigste Tjener, Dog, uden Spøg, det hvad jeg vil sige Dig fortjener alvorlig at tages til Eftertanke. Mad. v. W. Nu, saa lad mig høre hvad det er Hr. v. W. Vis komme hver Dag mere og mere til Agters. Vi maa indskrænke os. Mad. v. W. Det er mig aldeles ikke uventet. Jeg har længe tænkt og ønsket det samme. Jeg har ogsaa, uden at Du veed noget deraf, begyndt at gjøre adskillige Jndskrænkninger i Huusholdningen. Folkene faae istedet for Caffe brændte Ærter, og istedet for Sukker Sirup, ja, jeg har at af en en han til naa saa man, ikke engang været hange for at sætte veconomiske Gulerodsbuddinger paa Bordet for vore Fremmede, Hr. v. W. Gud skee Lov, at pisere enige kun ved Enighed kan Værket lykkes. Mad. v. W. Asmilende. Ligesom om vi ikke altid havde levet enige. Jeg har bestandig, ønskel at føie mig efter Dig, selv der, hvor ingen udvortes Nødvendighed tvang mig, dertil. Men hvormed mener Du da vi skal begynde for Alvor? Hr. v. W. Jeg mener med Hovedting. i Mad. v. W. Rigtig, Smaatting hielpe ikke, stort. Hr. v. W. Equipagen maa vi afskaffe, og Lyststedet i Ordrup, som koster mere end det indbringer, maa vi sælge. Nu kan vi netop faae de godt betalt. nen Mad. v. W. Det er kjønt Jo, det, maa jeg sige, har Du ypperlig udtænkt. Fordi Du altid gaaer i Støvler, bryder Du Dig ikke om Eu pagen, og fordi Du holder mere af Klubben end af Landlivet, vil Du sælge Lyststedet. Men veed Du da ikke, min Søde, at det forholder sig, ju ganske omvendt med mig, da Hr. v. W. Der har vi det! Det er jo Hovedting. See kun Regningen efter. Mad. v. W. Naar vi afskaffe Eqvipagen og Lyststedet, vil Folk sige vi ere banquerot. Hr. v. W. Og naar vi beholde dem, vil vi, snart blive det. min Mad. p. W. Nei, jeg veed andre Ting! 1834., a 26 a 8 s. Hr. v. W. Hvilke? Mad. v. W. De to engelske Rideheste, som kun staae til Stads paa Stalden. Den kostbare Viinkielder. . .Hr. v. W. Hvorledes, Min Bedste, min eneste Fornøielse vil Du skille mig ved Mad. v. W. Der har vi det! Det er kostbare Ting, see kun Regningen efter. Hr. v. W. Det er jo det eneste, jeg har for al min Møie og Bekymring i Verden. Mad. v. W. Men naar vi nu i Fremtiden, ikke kan taale denne Udgivt, Hr. v. W. Det er min eneste Fornøielse. Den er bleven en uundværlig Nødvendighed formig - den lader jeg mig paa ingen Maade berøve. Mad. v. W. Saa foreslaa mig noget andet, 2 oc W. i Jh nu - Comoedier, Concerter, Baller, eller i det mindste de kostbare Tracta tementer, det høie Spil, den ustadige Modestadslad os afskaffe alt det. Mad. v. W. Afskaffe det? Hvor tænker Du hen Folk vil jo pege Fingre ad os og lee os ilige i Ansigtet. Vore Forhold og Forbindelsen, ere jo nu eengang saaledes, at vi enten maa ganske sønderrive dem, og trækkede tilbage til en Landsby, eller ogsaa gjøre med, hvad der eengang, er Skik og Brug blandt Folk af vor Stand. Hr. v. W. Ja, saa vil der snart komme en Tid, hvor vi slet ikke vil kunne gjøre noget med. Mad. v. W. Men jeg veed nogle andre Udgivter, som ret godt kunne taale nogen Jndskrænkning. Hr. v. W. Jeg veed hvad Du mener, men det bliver der intet af. Mad. v. W. Hvor rask, Har jeg da sagt af Ord? Hr. v. W. Du vil sikkert afknibe mig no ger i mine tarvelige Nydelser, nu kommer nok Raden til mit Bibliothek. Mad. v. W. Hvilket Jndfald, Rigtig nok lod der sig vel og sige et Ord om den Sag. Vist nok er det en stor Overdaadighed at give Penge ud til Ting, som kun nydes i Jndbildningen. Din Boghandlerregning var i Aar 230 Rdlr. 4 Mk., og til Malerier har Du bortødslet over 200 Rdlr. Dog, det er nu eengang Din Kjephest. Men det var heller ikke det, jeg meente Julie (træder ind). God Morgen, bedste Forældre. Jeg finder Dem allerede ved Frokosten. . . Jeg maa næsten skamme mig; men De maa betænke, Selskabet i Aftes var saa muntert, og varede til sildig ud paa Natten. Hr. v. W. Nu, saa glæd Dig, at Enden var saa god, for saadanne Selskaber faae vi i Fremtiden ikke mere, bedste Julie. Jeg taler nu effen med Din Moder om Nødvendigheden af at indskrænke vore Udgivter. Julie. Hvorledes, Jntet Selskab meer? Vi skal ingen Omgang have meer med Folk, Og De, kjere Moder, De er af samme Mening? Mad. v. W. Jeg er ikke af den Mening! Det er langt fra mig, at ville nægte Dig Leilighed til Bekjendtskaber, som Din tilkommende Lykke rimeligviis beroer paa. Det er desuden vanskeligt nok i disse slemme Tider at faae sine Døttre gifte efter Deres Stand. Men, Din Fader har forsaavidt Ret, at vi maa indskrænke os. Og nu, bedste Manda Vild Du vide, hvad jeg forhen meente, - dan li 90) Hr. v. W. Jeg længes inderlig, efter at høren ogsmandingsMad. v. W. Nundal Saaregn engang, at vinhver Uge, jeg tør næsten sige til ingen Nytte, give Penge ud til Ting, som vi, naar virred overveie det, ikke have den mindste Jnteresse af. Hvormeget medgaaer ikke til Skolelærere, Søndagsskoler, Skolebibliotheker, Brandlidte, Fattigvæsenet, og ikke sjelden extra til Huusarme, denne Udgivt burde vi dog vel for det første afskaffes Julie. Deri har Mamma, efter min Mening, ganske Ret. liti Hr. v. W. Ganske Uret har hun vel ikke; men, min Bedste, vil afvige ganske fra vor første Jdee. Med Hovedting vilde vi jo begynde. Men, hvormeget ville virvel vinde ved at spare alle de Udgivter, Du her har opregnet, Aarlig to til ere hundrede Rigsdaler i det Høieste, og det er sandelig i vor aarlige Udgivt, intet mindre end en Hovedting! Og - hvad vil vel Folk sige dertil, Mad. v. W. Det er sandt, stor vil Besparelsen ikke være, men mange Bække smaa gjøre en stor Aae. Kommer Tid kommer Raad. Maaskee ved Leilighed falde flere deslige undværlige Tingos ind. Men, hvade Folk vil sige Bedste Mand Det burde man egentlig aldrig bryde sig noget om, naar man handler saa fornuftig som vil ved denne Reform; imidlertid ahner det mig, vort Exempel vil forskaffe os bifald og Efterfølgere; thi sikkert ligger det dybt i den menneskelige Natur, hvad det gamle ærværdige Ordsprog siger: Skjorten er nærmere end Kjolen, Mad. v. Werners Forslag blev omsider antaget, og hendes Ahnelser kun alt for meget opfyldte. Efter et Stykke i Morgenblatt No. 270, for 1809. ad til um fordring.