Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-12-15
(Hamb. ene Zeit.)J Sverrig vare i lang Tid Ahnelser, Æventyrer og Spaadomme i Omløb blandt Almuen, som Gustav IV. Adolphs sidste Regjeringsaar og de Lidelser, som hans ulykkelige Haardnakkenhed forvoldte Riget, gav større Jndtryk og høiere Troværdighed; især ymtede man om en gammel Spøgelseshistorie angaaende et Syn, som Kong Carl XI. skulde have havt, og som allerede længe i Forveien circulerede som en politisk Sieldenhed, uden at man vidste dets Oprindelse, og om hvilket nogle fortalde, at det var afskrevet efter et Originaldocument, der fandtes i Rigsarchivet. J det fjerde Hefte af det i Hamborg udkommende Vaterlandisches Museum, seer man nu første Gang dette Document i Trykken. Det leveres her i en tro Oversættelse. Karl den Ellevtes Syn"Jeg, Karl den Ellevte, i Dag Konge af Sverrig, var Natten imellem d. 16 og 17 Dec. 1676 meer end sædvanlig plaget af min melancholske Sygdom. Jeg vaagnede op Kl. 12, da jeg hændelsesviis kastede Øiet paa Vinduet, og blev vaer, at et stærkt Skin lyste i Rigssalen. Jeg sagde nu til Rigsdrost Bielke, der var hos mig i Værelset, hvad er det for et Skin i Rigssalen, Jeg troer der er Jldløs. Han svarede mig: o, nei, Deres Majestæt, det er Maanen, som kaster sit Skin paa Vinduerne. Jeg var nu fornøiet med dette Svar, og vendte mig mod Væggen, for at nyde nogen Ro, men jeg var indvortes ubeskrivelig ængstelig og vendte mig igjen fortil, og blev atter Skinnet ger. Jeg sagde derpaa igien: her kan det aldrig være rigtigt. Ja, sagde den store og yndede Rigsdrost Bielke, der er intet andet end Maanen. J samme Øieblik kom Rigsdrost Bielke ind, for at høre, hvorledes jeg befandt mig. Jeg spurgte nu denne vakkre Mand, om han er bleven nogen Ulykke eller Jld vaer i Rigssalen? Han svarede efter en kort Taushed: nei, Gud skee Tak, det er intet, det er kun Maaneskinnet, som foraarsager, at det lader som der var Lys i Rigssalen. Jeg var igjen tilfredsstillet noget, men da jeg kastede mine Øine igjen derhen, blev jeg vaer at det saae ud som om Mennesker havde været der. Jeg stod derpaa op og kastede min Slaaprok om mig og gik til Vinduet, og aabnede det, hvor jeg blev vaer, at det var der ganske fuldt af Lys. Da sagde jeg, gode Herrer, her gaaer det ikke rigtigt til. J lide paa, at den, der frygter Gud, har for intet i Verden at frygte, saa vil jeg nu gaae derhen, for at udforske hvad det kan være. Jeg anmodede de Tilstedeværende at gaae ned til Vagtmesteren, for at bede ham, at komme op med Nøglen. Da han var kommen op, gik jeg i Følge med Manden til den lukte Løngang der var over mit Værelse paa høire Side af Gustav Erichsens Sovekammer. Da vi vare kommen derhen befoel jeg Vagtmesteren, at aabne Døren, men af Ængstelighed bad han mig om den Naade at forskaane ham derfor. Jeg bad derpaa Rigsdrosten, men ogsaa han vægrede sig derfor. Jeg bad derpaa Rigsdrosten Oxenstierne, som aldrig var bange for noget, at aabne Døren; men han svarede mig: Jeg har eengang svoret at vove Liv og Blod for Deres Majestæt, men aldrig at lukke denne Dør op. Nu begyndte jeg selv at blive bestyrtet, men fattede Mod, tog selv Nøglen, og lukkede Døren op, da vi fandt Værelset ja endog Gulvet beklædt med Sort. Jeg tilligemed mit hele Følgeskab var meget hange. Vil gik nu til Rigssalsdøren. Jeg befoel Vagtmesteren igjen at aabne Døren; men han bad mig om den Naade, at forskaane ham derfor, jeg bad derpaa de andre af Selskabet, men de udbade sig alle den Naade, ikke at maatte gjøre det. Jeg tog nu selv Nøglerne og aabnede Døren, og da leg satte en Fod derind, trak jeg den af Bestyrtelse igjen hastig tilbage. Jeg studsede lidt, men derpaa sagde jeg, gode Herrer, vil J følge mig, saa vil jeg see hvorledes det er fat, maaskee den naadige Gud vil aabenbare os noget. De svarede alle med skielvende Ord: ja. Vi gik nu ind. Vi bleve allesammen et stort Bord vaer, omgiven af 16 værdige Mænd, alle havde store Bøger for sig, iblandt dem en ung Konge paa 16, 17, 18 Aar med Kronen paa Hovedet og Scepteret i Haanden. Paa høire Side sad en lang, smuk Herre, paa omtrent 40 Aar, hvis Ansigt bebudede Ærlighed; og paa hans venstre Side en gammel Mand paa omtrent 70 Aar. Det var sært, at den unge Konge adskillige Gange rystede med Hovedet, da alle disse værdige Mænd slog med den ene Haand haardt paa Bøgerne. Jeg vendte derpaa mine Øine bort fra ham, og blev tæt ved Bordet den ene Blok ved Siden af den anden, og Bødler vaer, alle med opsmøgede Sjorteærmer, og som afhug det ene Hoved efter det andet, saa Blodet begyndte at strømme langs med Gulvet. Gud skal være mit Vidne, at jeg var meer end bange; jeg saae nu paa mine Tøfler om der var noget Blod paa dem, men det var der ei. De, som bleve halshuggede, vare for det meste unge Adelsmænd. Jeg vendte mine Øine bort derfra, og blev bag ved Bordet i en Krog en Trone vaer, der næsten var omstyrtet, og ved Siden af samme en Mand, der saae ud som om han skulde være Rigsforstander; han var omtrent 40 Aar gammel. Jeg rystede og bævede, i det jeg nærmede mig Døren, og raabte høit, hvilken er Herrens Stemme, jeg skal høre, Min Gud, naar skal alt dette skee? Jeg fik intet Svar. Jeg raabte atter: Min Gud, naar skal alt dette skee? Jeg fik intet Svar. Men den unge Konge, rystede gjentagne Gange med Hovedet, i det de andre værdige Mænd sloge haardt paa deres Bøger. Jeg raabte atter stærkere end tilforn, Min Gud, naar skal alt dette skee, saa vær da, store Gud, saa naadig at sige, hvorledes man da skal forholde sig. Da svarede mig den unge Konge: ei skal dette skee i din Tid, men i den sjette Regents Tid efter dig, og han vil være af samme Alder og Skikkelse som Du seer mig; og den, som staaar her, aabenbarer at hans Formynder netop vil see ud som denne, og Tronen vil netop i Formynderens sidste Time være sit Fald nær formedelst, nogle unge Adelsmænd, men Formynderen, der under hans Regjering forfølger den unge Herre, vil antage sig dens Sag, og de ville end stærkere befæste Tronen, saa at aldrig før har været saa stor en Konge i Sverrig, og at det Svenske Folk vil blive lykkeligt i hans Tid, og han vil opnaae en sjelden Alder; han vil efterlade sit Rige uden Gield og adskillige Millioner i Skatkammeret. Men inden han kan befæste sig paa Tronen vil der blive et stort Blodbad, hvis Liige aldrig har været i Sverrigs Land og heller aldrig vil blive. Giv Du ham som Konge af Sverrig, Dine gode Formaninger. - Og da han havde sagt dette, forsvandt Alting og ene vi med vore Les vare endnu der. Vi ginge med den allerstørste Forsærdelse, som enhver kan forestille sig, og da vi kom i det sorte Værelse, var det ogsaa borte, og Alting i sin sædvanlige Orden. - Vi gik derpaa op paa mit Værelse, og strax satte jeg mig hen, for at skrive i Breve disse Formaninger saa godt som jeg kunde. (Formaningerne ligge forseglede, aabnes fra Konge til Konge, læses og forsegles.) Og alt dette er sandt. Dette bekræfter jeg med min corporlige Eed, saa Karl den Ellevte. sandt hielpe mig Gud. J Dag Konge af Sverrig. Som paa Stedet overværende Vidner have vi seet Alting, som Hr. Kongel. Majestæt har optegnet det, og bekræfte det med vor corporlige Eed saa sandt hielpe os Gud. Karl Bielke, U. W. Bielke, A. Oxenstierne, Rigsraad.