Viborger Samler, 1840-07-14
Kjøbenhavnsposten siger i Nr. 183. Er det bygget paa nogen fornuftig Grund, at ville paastaae, at Hovedstadens Repræsentanter ikke skulde være competente til i en Lykønskningsadresse at yttre sig om den Stemning, der hersker blandt Communens Jndvaanere, og at det derfor skulde være lovstridigt, eller Hs. Majestæt ukjært og ubehageligt, at tilkjendegive sin Billigelse af Borgerrepræsentanternes Færd i saa Henseende? Saafremt det er en Sandhed, at en saadan Stemning findes i Hovedstaden og at saadanne Forhaabninger som de, de have udtrykt, næres af alle rettænkende oplyste Borgere i Kjøbenhavn saavelsom over hele Landet – og selv de 1145 have jo i deres Adresse, om ikke paa det klareste, saa dog ligesaa directe hentydet derpaa - saa kan der heller ikke være noget imod, at de, der repræsentere Communen, ogsaa i denne Anledning, hvor de fremtræde for at tolke for Kongen de Følelser, der de sjæle deres Medborgere ved Tanken om hans Kronning, ogsaa yttre de Følelser, der allerede umiddelbart havde knyttet sig til Tanken om og ved hans Thronbestigelse, og paa mangfoldige Maader tilkjendegivet sig, navnlig i Adressen fra de 2595 næringsdrivende Borgere. – J en absolut Stat er det aldeles i sin Orden, naar Enhver med spændt og anstrengt Opmærksomhed lytter til ethvert Ord, der udgaaer fra Kongen; thi hos ham beroer hele Magtfuldkommenheden, han er den ene besluttende. Men i bevægede Tider, hvor man staaer paa Skjellet mellem det Gamle og det Nye, anspændes Opmærksomheden end mere, og den Deel af Folket, som holder Skridt med Tiden, er lutter Øre. Har Regeringen dertil intet Organ, hvorigjennem man er vant til med Vished at lære dens Anskuelser og Synsmaader at kjende, bliver en saadan Jagttagelses-Jver desto mere forklarlig. – Derfor har Folket med Begierlighed modtaget de Svar, som Kongen i de sidste Dage har givet paa de 2 Adresser. Angaaende Hs. Majestæts Svar kan der i Hovedsagen ikke være nogen Tvivl. J begge Adresser omtales, skjøndt i forskjellige Udtryk, Forfatningsfrørgsmaalet. Kongen har, langtfra at afvise Debatten om dette Anliggende, udtalt sig tydelig i denne Retning. Det er hans Overbeviisning, at Forandringer i de Jnstitutioner, der knytte sig til Rigets Grundlov, vilde være ubetimelige; men derfor har Hs. Mai ingenlunde yttret sig misbilligende om de Bestræbelser, som Borgerne maatte finde passende at iværksætte for at opnaae en høiere Organisation af Statssamfundet, eller med andre Ord, statsretlige Garantier. – J Hovedsagen er altsaa Hs. Majestæts Svar klart, han vil ikke tage Jnitiativet i Forfatningssagen. Det vil han operlade til Stænderne og Pressen, saaledes som han saa ofte svarede paa de Adresser, der indløbe ved Thronskiftet. – J et Bipunkt forekommer Hs. Majestæts Svar paa de 1145 Adresse os mindre klart og fatteligt. J Anledning af den Omtale, som i den nævnte Adresse er bleven Trykkefriheden til Deel, hedder det nemlig saaledes i Hs. Majestæts Svar: "Jeg haaber med Dem, at Trykkefriheden, dette store Gode for et Folk, ei behøver at indskrænkes, dog vil dette afhænge af, om den fremdeles misbruges, og om Lovene anvendes til at værne om den." Altsaa er Trykkefrihedens Jndskrænkning knyttet til 2 Betingelser: "om den fremdeles misbruges, og om Lovene anvendes til at værne om den. Den første Betingelse refererer sig formodenlig til Adressens Yttring om, "at Trykkefriheden i den senere Tid saa ofte er bleven misbrugt. Men det forekommer os umuligt at antage, at Hs. Majestæt har villet yttre den Formening, at Trykkefriheden ofte er bleven misbrugt i den senere Tid. Det er bekjendt nok, at ingen af de mange Sager, der efter Cancelliets Bud siden Christian den Ottendes Thronbestigelse ere blevne anlagte, endnu har faaet et Udfald, der vidnede og Overtrædelse af TrykkefrihedsLovgivningen. Jkkun een af disse Sager er paakiendt ved Retten, og Dommen, der aldeles frifandt dette Blads forrige Redacteur, viser tydeligt, at der i dette Tilfælde i det mindste ikke har fundet Misbrug af Pressen Sted. Vitterligt er det ogsaa for Enhver, at den eneste Maade, hvorpaa det efter vor Lovgivning kan afgjøres, om der er begaaet nogen Trykkefriheds Overtrædelse, er af den sædvanlige processuelle Vei, ved en Rets-Dom. Om 1100 og atter 1100 Mænd – de være nok saa anseete og indflydelsesrige paastode, at Trykkefriheden var misbrugt, bliver denne Formening ikkun en Smagssag; først naar de kunne fremtræde med fordømmende Domme, berettiges de til at paastaae, at Pressen er misbrugt i disse, men ogsaa kun i disse Tilfælde. Men det Modsatte er en Anticipation af Domstolenes Mening, en Anticiration, der muligviis nok kan tillægges de 1145, men ikke Kongen. Derfor troe vi, at Hs. Majestæts Mening er, at hvis Trykkefriheden ikke i Fremtiden nisbruges i en ganske betydelig Grad, vil ingen Jndskrænkning skee i dette Gode. – Den anden Betingelse, hvoraf Trykkefrihedens nærværende Tilstand er gjort afhængig i Hs. Majestæts Svar, er, om Lovene anvendes til at værne om den." Vi maae tilstaae, at vi ikke vide, hvad Hs. Majestæt har meent med disse Ord. Men saameget vide vi med Vished, at det intet Øieblik kan have været Hs. Majestæts Hensigt, ved denne Yttring at ville indvirke paa Domstolene, der hidtil vistnok med stor Omhu have varetaget deres Kald, og stemme dem imod tiltalte Forfattere. En saa uværdig Tanke kan ikke gives Rum hos nogen dansk Borger, der veed, at han lever under en Regering, der har anerkjendt Domstolenes Uafhængighed som en Grundsætning."