Jyllandsposten, 1838-08-06
Hvad der formeentlig i enhver velordnet Stat væsentlig fremmer Almeensikkerhed, er vistnok vise Love og Anordningers Emanation og Jndskjærpelse, i Forbindelse med et nøiagtigt og vel rettet Tilsyn fra Øvrighedernes Side, angaaende disse Loves Efterlevelse og Overholdelse i strængeste Grad. Alt hvad der ifølge heraf ei leder til hiint Statsøiemeds rigtige Opnaaelse ha umiskjendelig antaget en for Almeenvellet skadelig Retning, som Staten saavidt muligt, ved passende Forholdsregler bør søge at raade Bod paa. Ledet af disse Anskuelser, tillader Jndsenderen sig herved at fremsætte nogle Momenter, angaaende de større Herredsfoged-Embeders Deeling, ved indtræffende Vacance. Et saadant Embede afgiver for en stor Deel saa betydelige Jndkomster, at tvende Embedsmænd med Familie deraf maae kunne leve; thi naar en Herredsfoged, qva Dommer og Skriver tillige, notorisk oppebærer fra 2 til 4 a 5000 Rbd. aarlig Embeds-Jndkomst, da tør det nok uden Overdrivelse antages, at Halvparten af denne Sum, eller i det mindste 1200 Rbd., kan være et tilstrækkelig Middel til Subsistents, og det saameget mere, naar disse Embedsmænd boede paa Landet, da Kjøbstæderne som bekjendt ere dyrere Levesteder. At mange Embedsmænd med forholdsmæssig større Jndkomster, desuagtet klage over et maadeligt Udkomme, involverer Jntet; thi ligesom dette almindeligviis antyder ringe Oeconomer, saaledes mangler det ei heller paa Exempler, at een Embedsmand finder anstændigt Udkomme for sig og Familie ved et lille Embede, imedens at en Anden, under iøvrigt lige eller maaskee endog bedre Forhold, forbruger det Dobbelte, for ei at sige Mere. Med Hensyn til vore Landsbye=Præstekalde, da kan det vel i Almindelighed antages, at de bedre af disse Embeder aarlig afgiver en Brutto-Jndtægt fra 800 til 1200 Rbd. - de ringere derimod fra 4 til 600 Rbd. hvoraf Tienderne ere den væsentligste Deel; hvilket altsaa Gjennemsnit omtrentlig vil udgjøre Halvdelen af de Embeds-Jndkomster, som den ringest lønnede Herredsfoged aarligen oppebærer. Vel kan man anføre, at Præsterne have indirecte Fordele ved deres Avlsvæsen; men herved maae dog erindres, at de fleste, især yngre, Præsters Bedrift som Landmænd, neppe afgiver de derved foranledigede Udgifter, til Skatter, Folkehold, Renter, Reparationer m. m., og derforuden bliver endnu vigtige Udtællinger tilbage, saasom: Enkepensioner, Gjælds Afbetaling, med videre, som paahviler Kaldet. Saa bemærker man og, at om end Præsternes aarlige Embeds Jndkomster ei udgjør et saa stort Pengebeløb, som det, de ringere lønnede Herredsfogder oppebære, saa have Hine dog en Fordeel i Henseende til Bopæl og øvrige Agrementer ved deres Præstegaarde, hvilket Gode ikke kommer sidstnævnte Embedsmænd tildeel, da disse enten maae kjøbe eller leie en Eiendom til Beboelse m.v. Det maae imidlertid ikke, hvad denne Post angaaer, oversees, at Præstegaarde som Avlsgaarde betragtet, naar undtages Tiendefrihed, ei kan ansees for at være af en mere indbringende Natur end Bøndergaarde, og at disse i Almindelighed ikke kan ernære en Familie udenfor Bondestanden, der ingen andre Revenuer har, er nok utvivlsomt. Da Præsterne altsaa for at kunne drive og besidde deres Præstegaarde, som oftest maae afgive Tilskud af deres egentlige Embeds-Jndkomster, saa indsees: at Fordelene ved disse Gaarde ikke i Almindelighed ere saa væsentlige som man ved første Øiekast antager. De større Herredsfoged-Embeders Administration medfører vel endeel ei ubetydelige Udgifter, saasom: til Contoirhold, enkelte Reiser m.v., men da Jndkomsterne, som anført, jo ogsaa ere høie, saa maa man dog erkjende at Jndtægt og Udgift staaer i et godt afpasset Forhold til hinanden. Saavidt skjønnes er der saaledes neppe i Almindelighed noget lige Forhold mellem Herredsfogdens og Landsbyepræstens aarlige Embeds-Jndkomster, hvilket dog var saare ønskeligt; thi ligesom Staten vistnok bør vaage over, at dens Betiente saavidt muligt lønnes saaledes, at de med Tilfredshed og den behørige Virksomhed kan iagttage deres vigtige Kaldspligter, saaledes formenes det ogsaa, at et Embede ei bør være meere indbringende end fornødent gjøres, til Embedsmandens vedbørlige Subsistents, eller af videre Omfang end det hensigtsmæssigen kan administreres. Den første Følge af de større Herredsfoged Embeders Deeling vilde altsaa blive: at endeel flere Embedsmænd efterhaanden kunde ansættes, og at derved disse Embeders aarlige Jndkomster blev ligeligere fordeelt; men en af de væsentligste Følger for Stat og Folk blev unægtelig: den større Orden og nøiagtigere Overholdelse af Lovene i alle Afgreninger, som Embedsmanden da paa en meere let og hensigtsvarende Maade kunde vaage over, forudsat at han tillige var tilpligtet at tage fast Bopæl midt i Jurisdictionen.