Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-07-24
(Jndsendt.) Den Sætning, hvormed Redaktøren af Fyens Avis har begyndt sin Replik til os, havde han maaskee gjort bedre i at spare sig, eftersom dens Anvendelse ved den mellem os verserende Sag er saa saare ubetydelig. Vi skulle ikke spilde Tid paa at bestride dens Sandhed, saameget mindre som vi ikke finde det unaturligt, om Digtere og Forfattere ere irritable efter den Behandling, der ofte vederfares dem af Journaliste idet mindste hertillands. Det er saaledes en ikke ualmindelig Anskuelse, at naar en Redaktør anmelder et Skrift, viser han sammes Forfatter en sær Opmærksomhed og Naade ogsaa uden Hensyn til, om der i hans Anmeldelse findes den tilbørlige Agtelse for Sandhed eller ikke. Men en Anmelder eller en Redaktør i en Anmelders Skikkelse har ingenlunde nogen Lov eller Ret til at agere Hovmester, han er væsentlig tjenende, hvis han ellers vil tænke paa at gavne Literaturen - den flygtige eller den blivende –, lede Læseren til en ret Forstaaelse af et Skrift og saaledes søge at udfylde den Kløft som navnlig Goethe et Sted taler om, der altid er mellem Læser og Forfatter. En ueftergivelig Fordring til en Anmelder er derfor det, at han ikke lukker Dinene for et Skrifts Hovedøiemed, at han fornemmelig holder sig til et Skrifts Hovedtanke og ikke ladende, som om denne slet ikke existerede i Skriftet, fremhæver det Uvæsentlige eller mindre Væsentlige. Naar nu et saadant Skrift netop berører et af Dagens Spørgsmaal, og sligt vederfares dets Forfatter, da er det en ligefrem Pligt for denne ikke at lade det gaae upaatalt hen- og gjør han det, da har han først derved viist sig uberettiget til at tale, saa skulde han have tiet reent stille. Det er derfor slet ikke nogen saaret Egenkjærlighed, der har foranlediget os til at tage til Gjenmæle mod Redaktører, af Fyens Avis, vi have havt langt vægtigere Grunde. Thi han har ikke i sin Anmeldelse af vor Piece opfyldt en redelig Anmelders Pligt og Hværv. Jkke med et Ord har han paapeget Skriftets egentlige Øiemeed; han har vel citeret et Par did henhørende Yttringer men commenteret dem saaledes at hiint slet ikke fremgaaer deraf. Jstedetfor at fremsætte Skriftets egentlige Hovedtanke, har han fundet det mageligere at gjøre to Hovedtanker ud af de to Ting, hvorom der overhovedet tales; en leilighedsviis Henpegen til det tidligere her udkomne Flyveskrift som til et Analogon har været ham er kjær Leilighed til at insinuere, at vi kun ere fremkomne med et Opkog af dette. Saaledes behandler man ikke den, man kunde ønske til Allieret, og en saadan Fremfærd taaler man ikke, fordi der henkastes nogle smigrende Yttringer om vel valgte Ord o. s. v. At vi ikke have hævet nogen grundløs eller hensigtsløs Stemme, have vi faaet Bekræftelse paa ved den Adresse, nogle Mænd i Jylland i disse Dage have offentliggjort, der ikke blot har samme Datum som vort Flyveskrift, men som sigter ganske til det samme. Hvorvidt den for fire Maaneder siden udkomne Broschure ogsaa har havt samme Øiemeed, overlade vi skjønsomme Læsere at bedømme. Naar vi ved samme Leilighed have urgeret paa en Rigsforsamling, har det kun været for at vise at en saadan, om den havde existeret – som den vistnok kunde have existeret - vilde have gjort de enkelte Stemmer udenfor og al Ængstelse med Hensyn til Ministeriets Bestaaen overflødig, en Tanke, der altsaa med Hensyn til hvad vor Piece egentlig dreier sig om, er underordnet, hvad enhver, der læser den med lidt Opmærksomhed, vil see. Dette være nok om denne Sag for denne Gang. Skulde Redaktøren have noget at indvende mod, hvad vi her have fremsat, maa han være forvisset om, at vi skulle møde ham, saa ofte han faaer ifinde at lade sig høre om vore Anliggender.