Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-09-01
Nyeste. Skilderie af Kjøbenhavn.i Kassersker Fjerde Aargang. No. 93. Udgivet og forlagt af J. Wersel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Hoeckes Enke. Tirsdagen den 1 September, 1807. Til mine Medborgere. Skrevet den 21 August Saaledes have vi nu tilbagelagt tredive samfulde Dage under spændt Forventning om Udfaldet af den blodige Plan, Storbritannien har smeddet mod vort uskyldige Fædreneland. Jkke kunne vi negte at den Magt, det har udsendt imod os, selv i sin afvægtige Tilstand, eller de har tilføiet og Sked nok ved at indslutte vor Hovedstad, ved at berøve Jorden sine Dyrkere og Statslegemet sine arbeidende Hænder. Den har gjort Alt hvad Voldsmænd, der lumskeligen overfalde et fredeligt Land, og ikke vise Dolken førend de have afkastet Kappen, hvorunder den skjules, kunne gjøre. Men som militair Magt har den i egentlig Forstand endnu ikke udrettet det mindste. Den har beskjæmmet det Brittiske Flag ved at bemægtige sig vort Vagtskib, men endnu ikke erobret et Haarbred af den Stad, og den Flaade, den i Begyndelsen truede med at opsluge. Endnu ligger vor Flaade urørt og ukrænkel; endnu varer dens stolte Flag og opfordrer Europa og hele Menneskeheden til blodig Hevn over et Cabinet, der i saa høi en Grad har krænket Folkerettens første Grundlove, endnu staaer Axels gamle Stad trods de Jldkugler og Mordervaaben, som Europas første Sømagt har ladet sende ind til os. Himlens Forhandelse ramme dem, der udklække saadanne sataniske Planer, og evig Skjændsel vorde deres Løn! J. Tilgiver, o Medborgere, dersom min Brerfor vor gode Sag denne Gang overtræder Koldsindig hedens Grændser, Hvo kan være kold ved at see et tappert, trofast, sit Land og sin Konge lige hengivet Folk lide uskyldigen. Hvilket Hjerte bløder ikke ved at see Fredens trygge Hytter gaae op i Røg og den bølgende Lue anraabe Himlen om Hevn: Hvo brænder ikke af Enthusiasme ved at see Landets kjekkeste, haabefuldeste Ynglinger, værdige Spirer, af Jugle, Tordenskjolde og Hvidtfeldts Stamme, rivilligen opoffre deres dyrebare Liv og Blod, for at afholde Stiemænd fra vor Kongestad? Men er Slor over dette rædselfulde Malerie Det var nu engang besluttet i Skjebnens Bog, at ogsaa det lykkelige Dannemark skulde føle Virkningen af Brittanniens Voldsomhed; at ogsaa Danske Sønners Blod skulle giøde den Ager, hvorpaa Havets Tyranner høste de usle Guineer, som udstrøe Tvedragtens Sæd imellem Europas Magter og tænde Krigsfuriens Morderfakkel i Jordens skjønneste Egne. Hvorfor skulde just vi undgaae Europas fælles Skjebne? Men lader og takke Forsynet og vor Regjering, at Engellands Sirenestemme ikke hidtil lokkede os saaledes som andre, større Magter i sin fordærvelige Snare. Dets Fiendskab kan aldrig skade os saa meget som dets Venskab. Er det ikke det Engelske Cabinet, som Preussen maa tilskrive alle sine Ulykker, Hvad andet end Engellands Guld og Venskab har styrtet saa mangen en Første, og udbredt Ødelæggelse over Tydsklands meest blomstrende Lande? Jeg gjentager endnu engang: Storbritanniens Fiendskab kunde aldrig skade os saa meget som dets Venskab. Lad end være at vi for at afværge et uretfærdigt, et i den nyere Historie hidtil uhørt Angreb maaskee for Øieblikket ville lide; disse Lidelser ere intet imod dem, vi som Engellands Venner havde maattet gjennemgaae. Det havde nødt os til at gribe til Vaaben mod et mægtigt Folk, som Handelsnid og Avindsyge har gjort til Storbrittanniens uforsonlige Fiende, vore kjekke Sønner havde fundet Død og Skjændsel paa fremmed Bund, istedet for at de nu kunne stride for deres eget Fædreneland, og tilsidst havde det Brittiske Cabinet dog spottet over vor Afmagt saaledes som det nu spotter sine fordums Bundsforvandte: Østerrige og Preussen. Lader og prise Gud, at han hidtil har bevaret os fra Britternes Venskab, og at vi ikke bleve deres Fiender, førende i deres Afmagts sidste Stund.