Aarhuus Stifts-Tidende, 1847-06-09
(Jndsendt.) Naar Jndsenderen heraf i saa rum en Tid har ladet Hr. Berings "Noget og Mødet i Aarhuus den 6te Mail henstaae paatalt, saa er det ene og alene for dog, under hans mange Gjenvordigheder ved selve Mødet, at unde Hr. Bering den Glæde, at han kan troe at have overfløiet den almindelige Anskuelse og hans Færd og at han staaer retfærdiggjort for Publicums Domstol. Jndsenderen maa forud bemærke, at han ikke hører til den hæderlige Skolelærerstand, og det er derfor ikke nogen ensidig Bevæggrund, der leder hans Pen, men alene den meest levende Jnteresse for Skolesagen i Almindelighed, og hans Mening og Anskuelse er alene fremkaldt ved at have fulgt ethvert Skridt og ethvert Ord, der er bleven gjort, skrevet, trykt og talt i denne Sag, uhildet i enhver Henseende. Forfølge vi upartisk Skolesagens hele Gang, da finde vi, uanseet hvo der har givet Impulsen, Hr. Kraiberg som den, der med sjelden Varme og ualmindelig Kraft og Udholdenhed har stridt for, at Folkeskolen maatte indtage en høiere Plads end den, som den nu indtager, og hvortil man ikke uden Føie seer ned. Han har med høieste Grad af Sandhedskjærlighed ved enhver Leilighed og til alle Tider fremhævet ei alene Skolens Mangler, men tillige hvad der virket hæmmende paa dennes Fremskriden til det bedre, nemlig: det meget, der staaer tilbage at ønske ved Skolelærerne selv. Selv Seminarist, har han dog ikke skjult de væsentlige Mangler og Feil, der findes ved de fra Seminarierne udgaaede Skolelærere, og han har med utrættelig Jver og Virksomhed kastet sig i Kampen for at tilvinde Folkeskolen den Plads, som den absolut bør indtage i Danmark. Dette har Hr. Kraiberg gjort, saameget mere uegennyttig, som han befinder sig i en uafhængig Stilling, og han har offret sin Tid og Flid uden at have directe Fordeel for Øie imedens hans Virken muligen først efter Seclers Forløb vil møde erkjendtlig Erindring. Saaledes har Hr. Kraibergs Færd stedse viist sig og viser sig endnu, og paa samme Maade fremtraadte han ogsaa med frerdigt og aabent Aasyn, i det nævnte Lærermøde ligeoverfor Hr. Bering, og kun retsindig Adfærd, den ædleste Retskaffenhed og sand Sjælsadel kunde behandle Sagen med den Rolighed, som han gjorde det, og hvori Bevidstheden om den reneste Sandhedskjærlighed afspeilede sig, imedens Hr. Berings Fremtræden søgte sin bedste og eneste Støtte i en beklagelig Frækhed og convulsivisk Haanlatter. Det var unægteligen iøinefaldende, dog ingenlunde paafaldende, hvorledes en saadan Fremtræden fremkaldte almindelig Misbilligelse og dybeste Indignation, imedens den Agtelse og Kjærlighed, som man iforveien viste Hr. Kraiberg, derved endmere blev forøget og bestyrket; og ligesom Referattet om det omtalte Møde, i sine enkelte Dele og i sin Heelhed, er overeensstemmende med Sandheden, saaledes vil Hr. Bering, med al sin Sophistiske Veltalenhed for at besmykke sin Færd i denne Sag, dog ikke kunne rokke en eneste Tøddel i den sandfærdige og, ham betræffende, med Overbærenhed affattede Fremstilling. Naar Indsenderen saaledes, som anført, har undt Hr. Bering en kort Glæde, saaledes vil han paa den anden Side haabe, at man af Hr. Kraibergs bedre Jndsigt kan vente, at han ikke indlader sig paa nogen utidig og unødvendig Gjendrivelse af Hr. Berings Forsøg paa at vildlede Folk ved hans Dom i denne Sag – en Dom, der visseligen allerede er fældet, og hvorved Hr. Kraibergs Characteer og Personlighed, om det er muligt, endmere vil nyde en saa almeen Anerkjendelse og Agtelse, som ikke eet eneste Øieblik vil kunne svækkes, selv ved de længste Beringske Avisartikler.