Aalborg Stiftstidende, 1832-03-19
Af saare megen Jnteresse er det nylig udkomne Værk om Caspar Hauser og Gienstanden er og bliver meget mærkelig. Forfatteren har med dyb Følelse tilegnet Hausers nye Velgiører Skriftet. Vi udhæve her noget af hvad han siger med Hensyn til Hausers første Fremtræden. De udvortes Omgivelser havde noget Ubehageligt, noget Trykkende for paa og bedrøvede ham. Jndtryk af Synet, Hørelsen, Lugten, som man pleier at regne til de Yndigste, opirrede og fornærmede hans Nervesystem paa det ynkeligste. Naturens Skjønheder formaaede han længe ikke at opfatte; Alt syntes for hans Øie kun at være et ubehageligt braaget Virvar. Den grønne Farve skinnede slet ikke for ham. Kun eet Syn gjorde første Gang en mærkelig Undtagelse. Det var i August Maaned (1829) da hans Lærer paa en skjøn klar Sommeraften viste ham den stjerneklare Himmel. Hans Forhauselse og Henrykkelse oversteeg enhver mulig Skildring, Han kunde ikke see sig mæt, fattede de forskjellige Stjerne grupper rigtig i Øiet og bemærkede de udmærket klare Stjerner med deres forskjellige Farver. "Dette - udraabte han - er jo endnu det Skjønneste jeg har seet i Verden. Men hvem har sat de mange skjønne Lys der oppe, hvo tænder dem og hvo slukker dem igjen." Da man sagde ham, at de ligesom Solen, som han allerede kjendte, stedse lyse, men ikke altid sees, da spurgte han, hvo der da havde sat dem op Endelig faldt han, da han stod med nedbøiet Hoved og stivt Blik, hen i alvorlig Eftertænken. Da han kom sig igjen var hans Henrykkelse gaaet over til Tungsindighed. Bævende nedsatte han sig paa en Stol og spurg, te, hvi hiin onde Mand dog altid har holdt ham indspærret, og aldrig viist ham noget af alle de herlige Ting, da han (Caspar) dog slet ikke havde gjort ham nogen Fortred. Han udbrød i Taarer der blev til en vedholdende Graad der neppe var at standse. Jeg vil ønske, sagde han i sin Harme, at den slemme Mand, der altid har holdt mig skjult, dog ogsaa nu maatte indspærres engang for at see hvor haardt det er. Forinden dette store Himmelskuespilhavde Caspar endnu aldrig yttret Uvillie imod hiin Mand og endnu mindre villet vide at sige af nogen Straf imod ham. Paa Caspars Naivitet findes morsomme Exempler i Skriftet. Han ærgrede sig over at Katten blot spiste med Munden uden at bruge Hænderne dertil. Han vilde lære den at spise med Poterne, at gaae opreist, talte med den som med sin Lige og ærgrede sig over at den ikke vilde agte herpaa, og ikke vilde lære noget. Jmod en Statue i Haven yttrede han sin Uvillie, at den saae saa smudsig ud og dog ikke vilde vaske sig. Saae han en Præst saa faldt han i Skræk og Forundring. At Gud havde skabt Alting af Jntet, vilde han paa ingen Maade troe. Skriftets Forf.,der anstiller adskillige Betragtninger, ogsaa med Hensyn til Forbrydelsens Opdagelse, siger til Slutning: "Hvo der og saa monne være den Skyldige, om saa den borgerlige Retfærdigheds Arm naaer ham eller ei, er der ingen Tvivl om, at han vil læse denne Klage imod ham, at han, om end uopdaget, vil føle Vægten af den Jndignation, som hele den civiliserede Verden har yttret over Misgierningen - at en haardere Straf forestaaer ham og alt har dømt ham i hans inderste Bevidsthed haardere, end, nogen Straffelov er istand til at udfinde for slig en uhørt Forbrydelse. Dandsende Qvækere. Staden Newyork i America har flere end 100 Templer, der tilhøre forskjellige Religionssecter, hvoriblandt ogsaa tvende for Negere og Mulatter, der ogsaa betjenes ved Geistlige af deres Nation. En af de besynderligste Secter ere de dandsende Qvækere; deres Troesbekjendelse beroer paa et Vers i Skriften, hvor der siges om David at han havde dandset hen foran Pagtens Arken. Den prædikes aldrig hos dem, men de indfinde sig hver Søndag i Kirken, opstille sig i dobbelte Rader, hvert Kjøn for sig og begynder deres Gudstjeneste dandsende. Det gjør en saa comisk Virkning hos den uvedkommende Tilskuer, at har umuligt kan bare sig for at lee, dog maa han vogte sig herfor naar han vil undgaae at tiltales bittert. Hovedsædet for Secten er til Labanon, 140 Mile fra Newyork, og da den besynderlige Cultus didlokker mangfoldige Nysgjerrige, der, til Amindelse om at have været her, kjøbe mangehaande af disse Qvækere forfædigede Gienstande, saa bidrager dette væsentlig til deres Existens.