Københavns Adresseavis, 1763-03-28
Forsøg til Oplysning paa de Tvivlsmaal mod Dr. Bengels Forklaring over Dyrets dødelige Saar. Aabenb. 13, 3 som vare indrykkede i AdresseContoirets Efterretninger No. 25. undertegnet med H. S. Jet var at ønske at de Sandheder, som S. T. Hr. H.S. sætter foran for bemeldte Tvivismaal, maatte herefter blive meere almindelig og bedre tagen til Hierte i Christenheden, endog i vor Lutherske Evangeliske Kirke, end det i vore Tider hidindtil er skeet. Ey at tale omgerdens Børn i ristenheder lige erskes af Vantroen enten paa grovere eller finere og hemmeligere Maade, disse læse vel ikke meget i Jesu Aabenbaring, uden enten naar de efter en udvortes Sædvane i Bibelens Giennemlæsning kommer til denne Bog, at de da tager den med, uden at det ligger dem besynderlig paa Hiertet at forstaae og føre sig den til Nytte, eller om de speculerer, spørger eller i adskillige Udlæggeres Skrifter læser noget om Prophetiens Hensigt og Forstand, de da kuns gjør det af Nysgierrighed og for at bryste sig deraf. Men endog mange af dem (baade i og uden for det hellige Lærre=Embede) om hvilke man ellers finder vigtige Aarsager til at troe, at de staae i en sand levende True til Frelseren, elske ham hierteligen og alvorligen beslitte sig paa at efterfølge ham; detage sig dog ofte ikke vare for deres eget Hiertets vedhængen. de Vanart i adskillige Stykker saa og i dette, at de ikke skiøtter og at betiene sig af denne vor høyt ophøyede Frelseres Gave, som han har givet sine Tienere, nemlig det Nye Tostamentes Prophetie i hvilken han viser Ley allene Johanni, men endog over Hovedet og uden Undtagelse) sine Tienere de Ting som skal skee, (Agh. 1. 1. 3. Cap. 4, 1. Cap. 22, 6. 7. 9. 10.) At ikke alle Guds Børn og Jesu Tienere i enhver Tids Alder og i ethvert besynderligt Kald, kommer lige vidt enten i Aabenbaringens Propheties rette Udtydning eller i Jndsigt udi andre Stykker af den Kundskab som her paa Jorden i og af den hellige Skrift kand erlanges; deri kand mange være aldeles uden Skyld. Thi Herren har uddeelt sine Gaver Stykkeviis og i adskillig Maade til enhver, saa at nogle har bekommet af disse Gaver en mindre Maade, men derimod af en eller flere andre Gaver en større, end nogle andre har. Saa ere og nogle belæssede med en større Mængde af sit Kalds uforbigiengelige og uopsættelige Forretninger, eller og fattes meere paa de ufordervelige Midler og Hielpe=Midler end mange andre. Men derimod at lade sig indtage af, og bestandig beholde, en Frygt for at anvende synderlig Fliid og Tid paa at randsage i denne Deel af den Hellige Skrift, jeg mener Aabenbaringens Prophettes Ord, ja at advare andre derfra, ret ligesom denne Flid nødvendigen adspredede Sielen og afdraa den fra det ene Nødvendig. s. v. da de Frelseren seil saa ofte og eftertrykkeligen opmuntrer os dertil, (Aabenb. 1, 3. Cap. 13, 18 sammenlignet V. 16. og Cap. 14, 9. 10. 11. 12. Cap. 22, 7. 9. 18. &c.) end videre, ey allene selv at blive i den Tanke men og at sige, at den Bog er en skiult, (tildækket) og en beseglet Bog, da dog vor Frelsere selv kalder den en Aabenbaring ey allene for at vise sin eneste Tiener Johanni, men og ved ham sine Tienere de Ting som skal skee, (Aabenb. 1. 1. Cap. 22, 6.) og siger at denne Bogs Propheties Ord ikke skulde besegles, fordi Tiden (naar dens Opfyldelse skulde begynde) var nær (Cap. 22, 10.) ja den forestilles os som en opladt Bog, (Cap. 5, 5. Cap. 6, 1. a) om saadant Forhold er retmæssigt, efter Frelserens Sind og til hans Ære og til hans Menigheds Tilvertes Befordring i det Gode, Dette burde de vel alvorligen for Guds Aasyn overveye. Hvad nu Hr. H. S. angaaer, da er det at love, at han i den Deel agter meere i Eenfoldighed paa Jesu egne usvigelige Ord end paa Hiertets medfødte Vantives Jndstydelser og Verdens Domme. Han toirier 4ke paa Jesu Ords Vished, men allene og Rigtigheden af nogle Stykker, af den Udlæggelse, som er gjort af Salig Dr. Bengel, som var et blot Menneset, der vel var af Herren begaaet med en stor Maade af Jndigter i den Hellige Skriftes Forstand, som i mange andre Stykker saa i sær Aabenbaringens Propheties Udrydning frem for hans Forgængere, men derfor ey var udrustet med Ufeylbarhed og høyeste Fuldkommenhed. Deri er jeg erig med ham skiønt ubekiendt. Hr. H. S. roser Sallig Dr. Bengels Værker over Aaben, Faringen, og altsaa ved fine offentlige udgivne Tvivlsmaal, ikke søger at afskrække Folk fra at betiene sig af den Gave som Herren derved har skienket sin Kirke, men vil kun give Anledning til nærmere Undersøgninger, hvorved adskillige Stykker kunde sættes i et klarere Lys, hvad enten bemeldte Forklaring i saadanne Stykker skulde behøve nogen Forandring og Forbedring, eller han selv ved sine Tvivlsmaals Ovløselse kunde overbevises om Dr. Bengels Forklarings Rigtighed i samme Stykker. Der haaber jeg og at ingen fornuftig Christen skal laste ham. Jeg for min Deel har fornøyet mig derover, og lod mig strax bevæge til at tage dette Stykke af den hellige Aabenbarings Text med Ben gels Grunde til sin Forklaring derover, saa vel som Hr. H. S. hans Tvivlsmaals Grunde derimod i Overveielse mod hinanden. Derved forekommer mig endnu Bengels Grunde vigtere end de af Hr. H. S. kundgjorte Tvivlsmaals Grunde, hvilke sidste forekommer mig ey vanskelige at opløse. Jeg har derfore foretaget mig at giøre Forsøg, derpaa i samme Blade. Men da jeg ey kand spore, om Hr. H. S. har ey allene Bengels Gnomon N. Vest. og Reden uber die Offenbarung, (Taler over Aabenbaringen hvilke nu ere fordanskede) men og hans Erklarte Offenbarung, i hvilken sidste hans Grunde udførligst vises; og man kand formode, at de fleste af disse Blades Læsere ey har sidste bemeldte Bog: saa vil jeg først her anføre Grundene til dette Stykke af Bengels Udlægning, førend jeg skriver til at besvare i Stykkeviis de af Hr. H. S. angivne Grunde, til sine Tvivlsmaal. Det første Spørsmaal er: J hvilket af Dyrets 3 Perioder (Aabenb. 17, 8. 10. 11.) falder dets dødelige Saar, Hr. H. S. viser her selv at det maae være i den første Periode under dets fem første Hoveder, hvorom det heder: Dyret var. Heri stemmer han overeens med Dr. Bengel. Det andet Spørsmaal: Under hvilket af disse Hoveder, Dr. Bengel svarer: Under det første, Hr. H. S. under det femte Hoved. Ben gels Grunde ere disse: 1) De Ord i Grædsken og Hebraisken, som betyder een eller et, bruges meget ofte til at betegne den første, hvilket man kand for Exempel see af Lankischens Concordantz ved det Ord: Ørster. Endog i Aab. 6, 1. to gange utvivlagtig i den bemærkelse. Dette giver allerede nogen Formodning. J sær da det i Texten forestilles os saa saare vigtigt at kiende Dyret for det, som det er, imedens det er til (Aabenb. 13, 9 10. 12. 18. Cap. 14, 9 s. Cap. 15, 2. Cap. 16, 2.) hvorfore og Aabenbaringen er udførligst i den Deel som hører til Dyrets Tid (fra Cap. 13, 1. indtil Cap. 19, 20. 21.) og Engelen besynderligen forklarer det Syn om den store Hore og Dyret som bærer hende (Cap. 17, 7 s.) Saa er det troeligt, at vor Herre Jesus i disse Ord af Dyrets Beskrivelse (Cap. 13, 3.) ey har vildet have det Ord er forstaaet i en gandske ubestemt bemærkelse, men heller i den ey usædvanlige bestemte bemærkelse, at det skulde betyde det første. Vilde nogen indvende: at samme Ord bruges i samme Dyrs Beskrivelse til at betegne det Siette, (Cap. 17, 10.) i Saa svares: Ja, paa dette sidste Sted er Ordets Betydning noksom bestemt ved det, at der næst foran nævnes de Fem, og strax derefter den Anden; hvilket ikke saaledes findes i de omspurgte Sted. 2) Dyret bliver beskrevet baade i det 13de og i det 17de Capitel. Paa ethvert af Stederne beskrives det først ingenere, (over Hovedet) og derefter følger i begge Capitlerne en specielle (besynderlig) Beskrivelse. Den specielle Beskrivelse i det 13de Capitel angaaer Dyrets første Tider, og i det 17de Capitel dets sidste Tider under og efter Horens Overmagt, omendskiønt ogsaa af dens første Tider noget igientages som forbigangen. Her, Cap. 13, 3 meldes i den specielle Beskrivelse kuns om et eneste Hoved, og derved allerførst sammes Saar og Helbredelse, endog førend der tilkiendegives hvor længe Dyrets Magt skulde vare, hvilket skeer i det 5te Vers. Derfor bør det forstaaes om Dyret strax i sin Begyndelse, det er og Dyrets første Hoved. 3) Ja i denne Tale, hvor der efter den rigtigste Text heder: Dyret havde 7 Hoveder og (havde) et af sine Hoveder ligesom slagtet til Døde, o. s. v. forbindes just ved denne construction Dyrets Opstigelse af Havet og dets Saar saa nøye med hinanden at Dyret maae være opstegen med selve Saaret, og, som man siger, være født med Skaden, eller haver bragt Skaden med sig til Verden. NB. Om denne rigtige eller urigtige Læse=Art i denne og andre Texter af Aabenbaringen kand man eftersee Bengelii Apparatum Criticum til hans i 4to udgivne Grædske Nye Testamente, saa vel som tillige hans Gnomonem N. T. paa sine Steder. (Fortsettelsen følger.)