Københavns Adresseavis, 1760-03-28
Det synes næsten ved alle Krige, at der kommer en sterk Død endogsaa iblant dem, hvor Sværdet ikke umiddelbar treffer hen. Hvor Sværdet treffer, der er det sædvanligt og begribeligt. Stæder og Landsbyer bliver sterk overlagte og for fulde af Folk; Beqvemmeligheden til at holde reent, som er et meget got Middel til Sundhedens Vedligeholdelse, falder altsaa bort, og der findes overflødige Sygdomme ved Armeerne, i Særdeleshed om Foraaret og Efterhøsten. Da jeg var med i Feldten i forrige Krig, har jeg i Almindelighed seet mange Flekfebere og Blodgang, som de sædvanligste. Det er gandske begribeligt, at disse ere meget smitsomme. Vel pleyer man at oprette Lazaretter. Men omendskiønt dette er ogsaa et got Middel til at separere de Syge fra de Sunde, saa er det dog i sig selv deels endnu ikke tilstrekkeligt; thi Soldaten bliver allerede syg i Qvarterret, førend han bliver bragt i Lazarettet, og man seer det stedse først an, hvorledes det bliver med ham, førend han bliver bragt til denne Liigstue. Dernæst saa lader det sig heller ikke gjøre ved saa stor en Mængde, at man i Lazaretterne kand separere de Syge fra de Syge. Undertiden er ogsaa en strafværdig Efterladenhed Skyld, derudi, at de kommer alle til at ligge iblant hinanden, som har Koldfebere, Flekfebere, Blodgang, og Bylder eller udvortes Saar. Og da skeer det meget snart, at den ene befænger den anden, J en eneste Stueligger ofte tredive saadanne - Kom dog du leende Vellystige, kom dog hid, og see den Elendighed, an - og lær engang at fælde menneskelige Taare. See, hvad Mænd maae udstaae, som drager i Krig for deres Fæderneland, Desuden, naar Sygdommene tager til, i sær i smaa Stæder: Saa er den omhyggeligste Ober=Offficier ikke i Stand til at skaffe saa mange ind i Lazaretterne; derover maae man tildeels lade dem ligge Qvarteerene, og da land man let forestille sig, hvoraf det kommer, at saa heftige Sygdomme griber om sig Er nu et Land mishandlet indtil Ødeleggelse, saa at Jndbyggerne fattes Nærings Midler, saa maae disse Elendige sluge alting i sig, paa det at de ikke skal døe af Sult. Brødet bliver rart. Man røder omkring efter alle Slags Rødder, samler Agerne, og søger at stille Hungeren. Derpaa følger Sygdom, mene. Falder nu Hungers Nøden fuldkommen paa og hvor let skeer det, hvor der er ingen Sæd faaet, der kand heller ingen Høst følge paa - Hvor skal da Brødet komme fra Ak Gud, hvor skal da Brødet komme fra Man har ikke urettelig anmerket, at de Pester, som opkommer af Hungers Nød, ere de allerforskrekkeligste. Men har den Almægtige ikke endda tusinde Veye at frembringe Pesten paa Jeg veed ikke, om jeg tager Feyt, at som jeg forhen haver sagt, sterk Død følger med haarde Krige, endogsaa paa de Steder, hvor Sværdet ikke umiddelbar treffer hen. Og Kirkebøgerne kand udvise det hvor meget længer at Dødsregisterne har været i disse travrige Aar paa alle Stæder, end Fødsels Registerne. Man regner neppe for mange, naar man antager, at der ere dobbelt saa mange døde, som fødde. Men det har jeg merket, at vi efter den tredive Aars Krig har havt sterie Pestilentzer. Man kand vel sige: Den varede i tredive Aar, Men, var den da tredive Aar hele Tiden igiennem i et Land; Her i der Mark var ikke Krigens Hoved Skueplads, og paa de fleste Steder har dog Pesten meer end engang efter hinanden husseret. Naar Guds Domme, kommer, saa spørg ikke længe efter Sammenhængen, hvorledes gik det til Heie Sammenhængen af Naturens Kræfter er hans Straffe=Middel. - Vi faaer ikke altid det Riis at see, som hugger ned indtil Graven - Og skal der just være tredive Aars Krig, førend Elendigheden bliver saa forskrettelig Var den hele tredive Aars Krig vel med saa talinge Armeer saa voldsom, med saa mange kort paa hinanden følgende Slag saa ødeleggende, og blev den ført med saadan almindelig Ruin, som den nærværende Krig i saa snever en Cirkel imod den da værende Vare da tre store Monartier ophidsede imod et Churfyrstendomme, Det er vist, naar man overalt betænker det, er Jammeren saa stor, og saa udbredet ved denne Krig, at den endnu vil oversvømme os med tusinde gange meere Jammer i Tydskland, og hvor den er, dersom den endnu holder længer ved. - Af Gud forbarme dig. - Har vi dog allerede nu saa mange med Menneske=Liig blodig giødede Marker. Ak, hvor Christne imod Christne fandtes som rasende og dræbende Løver. - Hvor mange ville ikke saadanne sammerlige Spectaler blive endnu i de tilkommende Aar, J bedrøvelige og Strek fulde Marker, Fra Eders Udørkener opstige dog et lydeligt og klart sukkede Af og Veel indtil de uforsonlige Fienders Samvittighed paa Thronen. Alle de Jhielslagnes Blod opstige fra Jorden, Og du, Jord, skiul det ikke.Det opstige til den Verden, som skal fodes, at Børnebørn og Børnebørns Børn maae høre det, og blive forskrekkede, og knæle, og falde ned og bede: Vreden din afvend Herre Gud af Naade. - Sce Vandringsmand skielvende hen over disse Marker, hvor saa mange Adelsmænd af Tydskland ere faldne, og saa mangen Brandenborgsk Adelsmand fægtede til Nødværge for sit Fæderneland, og for sin kiere Konge, vandt og faldt i sit Blod - Da Friderich vandt, og vædede sine Lavrbærgrene med Heltetaare. -(Fortjettelsen følger.)