Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1815-06-02
Den 22 Mai modtog begge Parlamentshuse et Budskab fra Prindsre enten og Nødvendigheden af at modsætte sig den fælleds Fjende, hvis eneste Hensigt er Frihedens og Fredens Tilintetgjørelse. Hs. K. H. haaber derfor den fornødne Understøttelse af Parlamentet i denne vigtige Krisis. Tillige medfulgte de officielle Dokumenter om Bon partes Meddelelser, nemlig tvende Skrivelser fra Hr. Caulincourt til Lord Castlereagh af 4 April. J den første anmelder han hver kjærkommen Kriseren har været i Frankerig. Han blev baaret paa sit Folks Hænder fra Kysten til Hovedstaden, og den Kongelige Trone styrtede sammen uden at en Draabe Blod flød for den. Hans første Regjering synes knap at have været afbrugt for en Øieblik. Hans Gjenindsættelse paa den franske Trone er den største af alle hans Triumser. En slig hengivenhed vil han ikke meere belønne med en forfængelig Ærgierrigheds Trofæer, men ved alle Fredens Velsignelser, og ligesom han respekterer de fremmede Nationers Rettigheder, smigrer han sig med, at den franske Nations Rettigheder, ei hiller ville blive antastede. Verden kan haabe paar langvarig Rolighed, naar de andre Souverainer tænke ligesom Hs. Majestæt a. Med den enden Skrivelse fulgte et Brev fra Keiseren til Prindsregenten. Under 8 April svarede Lord Castlereagh Hr. Coulincourt, at Prindsregenten havde undslaaes sig for at modtage det til ham adresserede Brev, og befalet ham at skikke de andre Brive til Kongressen i Wien. J et Brev til Lord Castlereach fra Lord Cancarty, kottret 6 Mai, melder denne, at fyrst Metternich ligeledes den 3die havde forelagt Kongressen et til Keiseren af Østerrig addresseret Brev, hvilket Hs. Majestæt havde befalet, først at aabne i de Befuldmægtiges Nærværelse. Brevet var fra Bonaparte, af lige saa fredeligt Jndhold som hine ovenmeldte, og blev ligeledes besluttet at sendes ubesvaret tilbage Ved denne som enhver anden Leilighed, skriver Hr. Clancerty, hersker kuns een Mening i de forskjellige Souverninees Raad. Stadig vedblive de Deklorationen af 13 Marts, i Henseende til nærværende Magthaver i Frankerig. De ere i en Fjendtligheds Tilstand med ham og hans Tilhængere, og det ikke af eget Valg, men af Nødvendighed fordi al Erfaring har lært dem: at Man ei kan troe ham, og at han kuns holder sine Løvter saalænge han selv synes for got. Hans fredelige Forsikringer for Øieblikket staae i aabenbar Modsigelse med hans foregaaende Liv. Souverainerne vælge Krigen, fordi den nærværende Chef i Frankerig aldeles ingen Sikkerhed kan give dem for Fredens Opretholdelse. Souverainerne ville ikke indskrænke det franske Folks Rettigheder; men de troe sig beføiede til at kjæmpe imod et Jndivid, som i Spidsen for den franske Regjering intet andet Folk vilde lade i Ro; saa meget de end ønske Kongens Gjenindsættelse, ville de dog ikke anvende deres Jndflydelse paa den franske Nation til at vælge dette eller hiint Dynastie. Europas Fred og Rolighed er deres Hoved formaal, som det franske Folk nok ogsaa af deres høimodige Forhold, da de i Fior vare i Besiddelse af Paris, maa have lært, at Krigen ikke blev ført imod dets Frihed og Uafhængighed, men blot for den almindelige Roligheds. - Derpaa følger Subsidie-Traktaten, hvorved Storbrittannien forbinder sig til, i visse Terminer at betale : Millioner Pd. Sterl. til Østerrig, Rusland og Preussen, og de særskilte Allianztraktater med Rusland og Preussen.