Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1829-04-03
- Et nylig udkommet Skrivt: "En engelsk Læges Dagbog, kaster et frygteligt Lys over bemeldte i Edinburgh drevne hidtil uhørte Udaad. Forfatteren havde nemlig for ikke længe siden kjøbt sig et Cadaver af en ham ubekjendt Karl, i den Formening, at han, som de andre saakaldte Opstandelses-Mænd, havde stiaalet det paa Kirkegaarden; hvilket vel i og for sig selv var ulovligt; men som dog er den almindeligste, næsten eneste Maade hvorpaa Chirurgerne i Engeland kunne forskaffe sig Liig til Anatomering. Faa Dage efter falder ham en Avis i Haanden, hvori han seer en Efterlysning, med hans Dødes fuldstændige Signalement, og at Personen, samme Dag som Liget om Aftenen blev ham solgt, var seet i Selskab med en mistænkelig Karl i flere af Edinburghs Brændeviinskipper; men siden savnet. Ved endnu engang nøiagtig at undersøge Cadaveret, opdager Lægen først Spor til, at nogle af Halsaarerne og Arterierne vare trykkede paa en besynderlig Maade. Ræppe var denne Undersøgelse endt, før den Karl, han havde kjøbt det af, igjen indfandt sig hos Lægen og falbød ham nok et frisk Liig. Da han var alene i Huset, vovede den unge Mand ei at anholde Karlen; men, for om muligt at komme paa Spor efter en Forbrydelse, forlanger han først at see Cadaveret, og har Mod nok til at følge Karlen, da denne opfordrer ham dertil. Efter at have vandret gjennem mange slet oplyste Smaagader, standsede de omsider i Nærheden af Havnen, udenfor et pænt lille Huus, hvorfra en skraldrende Latter lød dem imøde. Paa et givet Tegn, aabnede en gammel Kone Døren og de traadte nu ind i Stuen, hvor 5 Karle sad om et Bord og drak Brændeviin. En af dem raabte strax til Doctorens Ledsager: "Hvad Satan, Nickel har Du allerede stanget En op igien!" Men da Nickel erklærede, at det var en Doctor, med hvem han allerede for havde gjort gode Forretninger, reiste sig Alle og toge Huerne af. Nickelgik nu hen i en Krog og sparkede et tykt Lag Straa tilside, under hvilket der laa et øiensynlig nylig død Menneske, og da Lægen, med Rædsel, høiede sig ned for nøiere at betragte det, saae han tydelige Spor paa, at Mennesket var qvalt. Denne Betragten syntes ei at behage Karlene, og en af dem trak rask en kort Kniv og af Buxelommen, skilte med et kraftigt Snit den Dødes Hoved fra Kroppen, og raabte: "Hovedet kan de ikke faae; det har Doctor Johnston allerede bestilt!" Da Lægen skjælvende havde udbetalt de forlangte 11 Pd. Sterl. for Cadaveret, hvorhos han næppe var istand til at udholde det stive Blik, Nickel uafladelig fæstede paa ham, erklærede denne ham ganske roligt: at han havde nok kikket dem for dybt i Kortene, og maatte nu blive deres Medskyldige, "Og for at Du føiede han til skal lære at kjende, hvorledes vi bære os af, saa skal vi vise Dig det!" Næppe vare disse Ord udtalede, før den unge Mand følede sig baglænds reven ned af Bænken, med Nakken imod Jorden, medens hans Fødder bleve holdt fast paa Bænken, idet en af Karlene satte sig paa Samme. Nickel Burke, dette gruelige Uhyre, der øiensynlig var Bandens Formand, knælede nu paa hans Bryst og holdt ham for Næse og Mund, medens de Andre grebe ham om Halsen og truede med at qvæle ham. Den Ulykkelige følte alt Blodet, med glødende Hede, stige sig til Hovedet; en undsigelig piinlig Dødsangst drev Sveden i Perler ud paa hans Pande, og et sort Flor gjorde det allerede mørkt for hans Øine, da de Skrækkelige slap ham. "Fordømte Hund!" tordnede det i hans Øre: "var Du ikke saa bekjendt for alle dine Colleger, laa Du allerede imorgen paa Sectionsbordet. - Da den unge Læge kom til sig selv igjen laa han paa Gaden. Det var mørkt og meget koldt, hvoraf han sluttede, at det maatte være henimod Morgen. Ved hans Side laa en Sæk, og den frygtelige Nickels Stemme hvidskede ham sagte i Øret: "Du bærer den selv hjem, vi har blot pakket Arme, Fødder og Hoved deri, Kroppen ligger, gjennemboret med sex Stik af din Bandagekniv, ved Havnen. Vogt Dig for at røbe Noget; imorgen bringer jeg Dig Haandpenge; Haandteringen er fordeelagtig; hver Maaned faaer Du 7 Pund tilsendt med Stadens Post. Nu afsted, det bliver snart Dag!" Næsten bevidstløs tumlede han afsted. Efter at have slæbt sig igjennem flere Gader, kom ham en Mand imøde, foran hvem en Tjener gik med en Lygte. Bevidstheden om de skrækkelige Forbrydelser, i hvilke han uden egen Brøde var bleven Medvider, tillod ham ei at flytte en Fod. Han fank i Knæe, og blev kjendt af Manden, en Saarlæge ved Universitetet, der var kaldet til en Syg. Denne lod ham strax bringe hjem til Sit, hvor han faldt i en hidsig Feber, og først efter 9 Dages Forløb igjen kom til sig selv i Fængselet. - Under Forhørene lykkedes det imidlertid den saa haardt mistænkte Ulykkelige at bevise sin Uskyldighed og at drage Misgierningen frem for Lyset.