Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-09-30
Hr. Arago gjorde en Reise i det Jndvendigeaf Landet over de blaae Bierge henimod Floden Kinkham, hvor der mødte ham følgende Passage: Han saae en Vild og gik et Stykke efter ham; hvorpaa den Vilde vendte sig om og gav ham det Vink, at han var sulten og at han gik ind i en liden Hytte for at søge om Næringsmidler; Arago skyndte sig derpaa til sin Cabriolet for at hente nogle Levnetsmidler og trak ud af sin Koffert et Brød paa 4 Pund og et Stykke Fuglevildt, som han vilde give det stakkels Menneske; men neppe var jeg kommen nogle Skridt frem førend (siger Hr. Arago) jeg saae ham kommetil mig og give mig Tegn til med Haanden at jeg skulde tie stille. Da jeg kiendte de Jndfødtes vilde Natur i dette Land saa frygtede jeg for Overfald og satte mig i en Stilling, saa at jeg kunde forsvare mig, efterat jeg først havde kastet paa Jorden de Levnetsmidler, som jeg havde hentet. Jmidlertid da den Vilde havde lagt sit Spyd og Kølle fra sig saa lod jeg mig lede af ham hen til et Sted, som han pegede paa og han viiste mig nu en sort Slange, som i det mindste var 3 Alen lang, som laae udstrakt paa Stammen af en gammel Eucalyptus, og som havde en Deel af sin Krop skiult under den halvt opløftede Bark (disse sorte Slanger ere bekiendte for at være overmaade giftige) jeg indbød ham nu til at følge med mig og tillade mig at hente min Flint; men han holdt mig tilbage, tog et Lommetørklæde i min Lomme og svøbte det om sin Haand og nærmede sig langsomt til Slangen, som var opmærksom paa hans Bevægelser og trak sig tilbage ved Allarmen og vilde maaskee have styrtet sig løs paa ham, da den Vilde greb den og svingede den omkring Hovedet. Forskrækket over dette Foretagende og fuld af Forhauselse over hans Forvovenhed stod jeg ganske ubevægelig, imedens han henrykket over sin Fangst, loe af alle Kræfter og gjorde Caprioler med Fødderne, uden at høre op med at svinge Dyret omkring. Endelig nærmede han sig til en knudret Stamme, slog Hovedet af Slangen imod den og viiste mig nu Dyret udstrakt paa Græsset. Jeg lod mig forstaae med, at jeg ønskede, at han vilde giøre mig en Foræring deraf, og tilbød at være erkiendtlig derfor men han underrettede mig om, at den var kun bedøvet og udbad sig at laane min Kniv, for at giøre aldeles Ende paa den. Jeg rakte ham den jeg havde i min Lomme og nu skar han øieblikligen Hovedet af Slangen, og tog Kroppen op, som han bandt omkring sin Hals, ligesom en Krave; han tog nu det Brød og det Fuglevildt til sig; som jeg havde bragt med mig, blev bestandig ved at springe ligesom han vilde celebrere sin Triumph; men bortfiernede sig dog lidet efter lidet, og forsvandt derpaa med en forbausende Hurtighed. Jeg blev staaende med Armene overkors, som et Menneske, man for første Gang har fireret og jeg følte mig overbeviist om, at i alle Jordens Egne har Naturen nedlagt den Drift i Menneskenes Hierter at bemægtige sig andres Eiendomme. Skamfuld kom jeg tilbage til mine Venner, nogle Timer derefter ankom jeg til Liverpool uafladeligen beundrende det Lands Riigdom, som jeg havde giennemstreifet. – Udseendet og Beskaffenheden af dette indvendige Land, bag ved de blaae Bierge i Nyeholland, beskriver nu Forfatteren saaledes: Det er mig umueligt, at sammen ligne dets majestætiske Udseende med noget andet Land, som mine Øine hidindtil har beskuet; de store Skove i Brasilien og paa de Molukkiske Øer kunne ikke sammenlignes med disse her. Frie for tornede Væxter, Lianer (Slyngeplanter) og Buske fremvise Skovene i Nyholland næsten overalt uhyre Sletter, som ere beklædte med en livfuld Grønsvær, hvor tusindfoldfarvede Blomster lade deres Skiønhed see og udbrede en behagelig Vellugt. Men under disse Blomster kryde dog farlige Slanger, og vee den Uforsigtige, som med en dristig Fod betræder disse Skove; den eneste Liighed, som jeg synes at forefinde imellom dette Land og en Deel af det sydlige America er den umaadelige Mængde smukke Fugle, som befolke Skovene; men i denne Henseende har dog Brasilien Fortrinet, for Nyeholland, men uagtet dette Land ikke har den talrige Familie af Colibris og disse forban sende Varicteter af store Sommerfugle der er ligesaa beundringsværdige i Henseende til deres Prydelse, som i Henseende til Forskielligheden i deres hurtige Bevægelser, saa fremviser det dog Rigdomme nok for at opvække Jnterresse, iblandt de elegante stærede Beboer som befolke disse Egne, indtage de hvide Cakaduer den første Plads, efter dem komme Meiserne og de forskiellige Slags smaae Papegøier, som enten ere ganske grønne eller grønne med røde Fiere og hvis giennemtrængende Skrig hver Time paa Dagen og Natten forstyrre den Reisendes Drømmerier, men dersom Luftens Beboere have en saa stor Liighed med de paa Molukkerne og i Brasilien, saa finder dog endnu en større Liighed Sted imellem disse giftige Kryddyr, som idelig ere til Skræk for Jndvaanerne, og som idelig tage deres Opholdsted, imellem Sæden; de ere vel mindre uhyre end de frygtelige Slanger, som spadserer omkring paa Timor og end denne Bog, som omslynger de største Træer med sine bugtede Folder. Slangerne i Nyeholland derimod ere mere farlige og talrige end de i Brasilien. Den frygteligste af alle er nemlig den sorte Slange, som i Almindelighed er 5 til 6 Fod lang og hvis Bid er ofte dødeligt, saa at der ikke gives noget Aar, uden at Colonien har flere Slagtoffere at beklage, som ere omkomne ved dens giftige Tand. Hr. Arago saae en Prøve derpaa; thi da han kiørte ud af Staden Liverpool kom en Forbryder ham imøde, som støttede sig paa en Stok og satte sig ned paa en udtørret Stamme, da han kom til ham strakte han Haanden ud og bad om en Gave; men da Hr. Aragos Ledsager vilde give ham noget og Mennesket vilde tage imod det, saa hørte han en Lyd bag ved sig; han vendte sig nu om og i samme Øieblik blev han bidt i Benet af en sort Slange. Med en beundringsværdig Aandsnærværelse løsnede han hurtigt et haaret Belte, som han har om Kroppen og snærrede det meget stærkt til ovenfor Saaret, derpaa bad han om at man vilde laane ham en Kniv, de Reisende kastede en Barbeerkniv til ham; han greeb den og med et eneste Snit skaar han et Stykke af Læggen af sig og jamrende begav han sig til Liverpool, hvorved han støttede sig med Møie paa sin Stav. De Franske fandt ham siden der i Hospitalet, hvor han leed skrækkelige Smerter og ofte forfaldt i Vildelse.