Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-09
Om en Samling af antedeluvianske fossile Been, fundne i en Hule i Kirkdale i Yorkshire. Videnskaben Geologien er, ligesom dens Benævnelse, ny. Et Ord, der mere udtrykker dets Gienstand, havde maaskee kunnet været valgt, og et, hvis bogstavelige Mening havde stødt mindre sammen med Geographernes Forretning. Men de to Subjecter ere imidlertid fuldkomment bestemte; det ene indskrænket sig til de forskjellige Forhold paa Overfladen, medens det andet bruges til at udvikle Bestanddelene af Jordskorpen. Til Jordklodens Skorpe eller Beklædning maa de menneskelige Grandskninger være indskrænkede, thi ligesom de høieste Bjerge, i Forhold til hele Jorden, ikke ere mere end Ujevnhederne paa Skallen af en Citron, saaledes ere de laveste Slætter og Bjergfolkenes dybeste Schachter kun Sprækker og Prikker paa dens Overflade. Men hvor indskrænkede end alle menneskelige Bestræbelser for at grave i Jordens Jndvolde ere, har Philosophien dog været istand til at uddrage af det Lidet, der er ham tilstedt, en Række af de vigtigste og interessanteste Kjendsgierninger, der ved en systematisk Ordning have tjent til at kaste meget Lys paa den af os beboede Planets Historie; mere, i Sandhed, siden meget faa Aars Forløb, end den meest glimrende Jndbildningskraft, i de henrundne Tidsaldere, havde formaaet at opdage. Jndskrænkende sig selv hertil, paastaaer Geologien, ikke at trænge ind i de Aarsager, der frembragte de forskjellige Revolutioner, som Jorden aabenbart er undergaaet. Den undersøger hverken om samme er blevet, efter en Drømmers Meninger, skabt af een Commets Atomer eller Atmosphære, og ødelagt ved en Andens Hale; eller at den er en udslukt Sol, der gradviis fortættedes til Kjøling; en liden Deel af den nuværende Sol, afhugget af en Comet, som Buffon troede, eller, som en anden Franskmand af en endnu mere levende Jndbildningskraft vil have det, en uhyre Masse, bedækket med Vand for mange Tusind Aar siden, paa hvilken alle levende Væsener vare Indbyggere, Mennesket selv ikke undtaget, der begyndte sin Bane i Skikkelse af en Fisk - hvorom Beviset er tilstrækkeligen lagt for Dagen i de Sønympher, der almindeligen kaldes Havfruer, som ere komne saavidt i deres Overgang til det kløftede Dy Mennesket *). Adskillige Forfattere, siger Cuvier, have gjenoplivet og meget udvidet Demaillets Jdeer. De antage, at hver Ting var oprindeligen flydende; at denne almindelige Flydenhed gav Dyrene deres Tilværelse, hvilke vare først af de simpleste Slags, saasom Monader og andre mikrostopiske Jnfusionsdyr, at med Tidens Længde disse Dyr bleve complicerede, og antoge den Forskjellighed i Natur og Characteer, hvori de nu ere til. Heller ikke var det et non plus ultra af disse dristige Philosopher ved visse Ope2) Hvilken Triumph for Demaillets Theorie, havde han levet og netop seet ankomme fra det østlige Archipelagus den Skabning, der beskrives, som kun manglende et Par Been, til at være fuldkommen menneskelig, Chineserne have længe været berømte som sindrige Skjelmer, men deres Færdighed blev maaskee aldrig anvendt med større Held, end i Sammensætningen af dette Vidunder, for hvilket der er betalt 5000 Pd. St. rationer af disse Dyr, paastaae de, blev Vandene i de oprindelige Occaner efterhaanden forvandlede til kalkagtig Jord, Planterne (vi vide ei hvor de fandt dem) supplerede Lerret, og disse to Ingredientser bleve, ved et Slags chemisk Proces, der har ophørt at virke, til Kiesel. Geologien tillader ikke saadanne Daarskaber; den understøtter ikke saa afsindige og sværmeriske Theorier som disse. J dens Forhold til de allerbedste iblandt dem, kunne vi betragte den at være hvad Chymien er mod Alchymie. Begge, der have forladt deres forrykte Forældre (hvilke de imidlertid skylde adskillige Forbindtligheder), have i de nyere Tider begyndt at gaae allene, og i de sidste halvtredsindstyve Aar gjort vigtige Fremskridt mod en kraftfuld Manddom. Geologien har Chemien, som den ældre Søster, ikke lidet at takke for den Kraft og Stykke, den allerede har opnaaet, og endnu mere maaskee, Naturhistorien og den sammenlignende Anatomie, uden hvilke Geologisten neppe kan gjøre et Skridt, fremad, medens han, med dem, er istand til med største Nøiagtighed at classificere de Planter og Dyr fra Fortiden, der findes indsluttede i Hjertet af de haardeste og compacteste Jordlag i Klippers Huler og Sprækker, i nyere Oversvømmelsesformationer, i Sandleier, og i Tørvemoser. Den Tid er, som Cuvier siger, forbi, da dristig Uvidenhed tør paastaae, at disse Levninger af organiserede Legemer ere intet uden Lusus Naturæ, Producter, frembragte i Jordens Skjød ved dens egen skabende Kraft. Den sandsesløse Snak om "mægtige Ønsker, productive Timer, og selvskabende Kræfter, ikke mindre latterlige end Demaillets og hans Havfruer, døde med Darmin, for aldrig at reise sig igjen. (Fortsættes.)