Berlingske Tidende, 1833-07-25
Udenlandske Efterretninger. Armenien. J Asiatie Journal" læses følgende Artikel om Russernes nyeste Erobringer i Armenien. - En Deel af de vidtløftige Provindser omkring Caucasus, som Russerne i den nyere Tid indbefattede under Navnet af Provindsen Armenien, tilfald Rusland allerede i Erekli Chans Tid, der aftraadte sine, deels i Georgien, deels i Storarmenien beliggende Stater, til den russiske Keiser. Den øvrige Deel erobredes i sidste Krig mod Perserne. Disse to Dele, der nu forenede kaldes Armenien, danne en Halve, som mod Østen begrændses af Floden, Kur, mod Sønden af Floden Araxes. Dette Territorium udstrækker sig til det Sted, hvor disse to Floder, nedenfor Staden, Berds og ganske tæt ved Staden Dschawad, flyde sammen, og derved danne Halvøen. Paa hele dette Territorium findes kun tre Jndsøer, Parawan, Palat, og Liwan, hvoraf den sidste er den største, og omslutter en Øe af samme Navn. Provindsen har to store Stæder: Tislis ved Kur, og Eriman i Nærheden af Araxes, fordum de persiske Chaners Residents. Af mindre Stæder findes Schati, Schirwan, Schamachi, Rachitschewan, Asdabad, Luri, Kantzassar, Givendsche, Berde; den vigtigste Fæstning næst efter Eriwan er det uindtagelige Tschoutschi, sønden for Kur i en bjergfuld Egn, der meer af Naturen end ved Konsten danner en eneste stor Fæstning. J fordums Tider var denne Egn stedse de armeniske Fyrsters Tilflugtsted, naar Landet angrebes af Perser eller Araber. Halven indeholdt fordum følgende Provindser af Storarmenien: de nordre Provindser Daik og Kukark ved Kur; Arara- og en Deel af Waspurakan ved Araxes, Sunis og Artzath i Midten. J den sidstnævnte Provinds laae de nysnævnte utilgængelige Fæstninger, der roeses saameget i Armeniens gamle Historie. Ved Floderne Araxes's og Kurs Sammenløb laae Provindsen Audi, som af Plinius kaldtes Otene, af PtolemæusMotene. J denne Provinds laae Districtet Sagassene, som prises saa høit af Strabo, og Staden Bardan, nu Berds. J dette Land ere tre, blandt Armenierne meget berømte, Klostere. Det første er Etschmitzin, eller de tre Kirker, stiftet i den hellige Gregors Tid, der omvendte Armenierne i det fjerde Aarhundrede; Klosteret er Sædet for Armeniens Catholikos eller Storpatriarch; de to andre ere Haghvad og Sanghine, som op byggedes i gamle Dage, men i Aaret 91 ombyggedes og udvidedes efter den armeniske Dronning Khosrovanowitsch's Befaling. Endskjøndt blot denne Halvøe har en meget stor Udstrækning, gaae dog Keiserens Erobringer langt videre; de udstrække sig mod Sønden lige til Araxes, og indbefatte en Deel af Provindserne Ararat og Waspurakan, som forhen tilhørte Chanen, af Eriwan; imod Østen indbefatte de Hederne ved Mugan og strække sig lige til det Caspiske Hav. Storarmeniens gamle Grændser strakte sig ogsaa lige til dette Hav, ikke blot efter Moses fra Chorenes, men ogsaa efter Plinius's Beretning. Den Provinds, der udstrakte sig fra Kurs Sammenløb til det caspiske Hav, hed Paidagaran. Disse nyeligen erobrede Lande fortjene Verdens Opmærksomhed i mange Henseender, fornemmelig paa Grund af deres Levninger fra Oldtiden. De vare uheldigviis næsten utilgængelige for det lærde Europas Efterforskninger, og de bleve skjødesløst behandlede, fordi ingen gjorde Publikum bekjendt med dem.