Viborger Samler, 1822-08-19
Oversættelse af Repstyrerens i Øefields Rep i Rangaaevalle Syssel Magnus Siverte sens Brev til Conferentsraad og Justitiarius Dr. M. Stephensen, dat. Leirum den 6te Juli 1822. Den underjordiske Jld i Øefields Jøkelen (Jis bjerg) har bestandig brændt fra den 20de Decbr. 1821, da den voldte betydelig Skade ved at udkaste Aske, fornemmelig over de nærliggende Egne; men en gunstig Blæst og derpaa Regn, som for det meste rensede det flade Land, hvorimod Fjeld Egnene ikke saavel, forbedrede Markerne snart igjen. Derpaa forefaldt intet mærkværdigt, paa nogle Vandflod nær, som Jøkelen udsendte Vester efter, henad Floden Markar-Fligt, tilligemed betydelige Jismasser, indtil den nu den 26de Juni i A., formeentligen igjennem en anden Aabning, dog nær ved den første, med fornyet Styrke brød ud paa ny, med overordentlig Urolighed Torden Skrald og Dundten, der endog kunde høres Øster efter til Skaptaaetunge den 15 Mile derfra; men saameget stærkere i Nærheden, med stærk Susen stødeviis, hvorved Asken fløi op i Luften. En sagte nordlig Vind, førte den ud over Markerne, dog meest her i Nærheden, hvorved de alle fik et hvidt eller lysegraat Udseende, ligesom Jøkelens. - Heraf fulgte de Ulykker, at alt Malkefæ i de Egne) trækkes nu allerede med Døden, saavel Hornqvæg, som Faar. Det kan ingensted holdes roeligt, og ikke nyde det forgiftede Græs, som Jorden her ene frembyder. Det er desaarsag forhungret, hvorefter Melken og er fortabt, da Jordens Grøde døer bort, og Græsset lugter som halv tørret Høe. Rimeligst maae derfor heraf flyde, hvis dette vedbliver, at Græsset saaledes snart vil vin bort, at det ikke meere kan afmeies og blev dette end gjørligt, har man at befrygte: 1) At saadant Høe seent eller aldrig vil kunne tørres tilgavns, som maae sluttes deraf, at Tørve-Brændsel, som laae ude, da Asken faldt, tørres dog ikke efter en god og langvarig Torke, og 2) at da Fæet nu ikke kan nyde det med Aske overstrøte Græs, vil det end mindre kunne fordrage dets Høe, maaske slet tørret, om end over Forventning nogle Kreaturer maatte overleve Sommeren til Forrings-Tiden. Jeg an ster altsaa alting her at bebude den høieste Fare, da man og maae befrygte, at selv Jisbierget kan splittes af, og hvor vil da gives et Tilflugtsted; Til disse Ulykker maae jeg endvidere anføre: at Faar søge stærk henad Jlden, ja endog ind i den; de hittes adspredte hist og her oppe paa Jøkelen (Jis bierget), hvor man desuden mangensteds træffe Spo efter dem, men ikke dem selv, og de Faar findes nok aldrig mere; thi jeg holder det for yderst tvivlsomt, at Krateren nogensinde kan vorde tilgjængeligt. Jkke alene anseer jeg Veien derhen for utilgiængelig, hvorfore Jngen igiennem flere Sedler har vovet sig der henad; men tillige giør en bestandig Røgdamp, som indbyller Jøkelen, samt der oppe indfaldende Storme, alle Forsøg derpaa saa frugtesløse, at Jngen uden at forvildes eller geraade i høieste Livsfare, vilde der kunne gaae fremad, over Huler og dybe Sprækker (i Jisbierget, og midt i dets uroelige Bevægelser, ikke at nævne det Tilfælde at Røgtaagen ved Vindens hastige Forandring, i et der ustadigt og stedse omløbende Veirligt, som der oppe altid maa forudsættes, kunde omhylle Grandskerne, vover jeg at paastaae, at saadanne Forsøg ikkuns med høi Livsfare kunde anstilles Ofte har jeg foresat mig at vove dem, men endnu aldrig dertil havt Leilighed af et gunstigt Veirligt. - Jeg medbringer nu til Anskuelse, de vigtigste Prøver af hvad man veed, Jlden har udkastet nemlig: af den først og den nu tilsidst udkastede Aske, Pimpsteen og et Stykke af en stor i sidste Vinter udkastet Steen af citca 5 Lpds. Vægt, hvilken blev kastet henimod en Miil fra Krateren, Den første Aske er grov og efter Udseende ikke ganske udbrændt, ligesom det medbragte Stykke af Stenen forekommer mig at være ikkun halv forbrændt. Den sidste Aske derimod er meget fiin Andet mærkværdigt veed jeg ikke at være udkastet og endnu er ingen Lava udflydt. - Det bør jeg erindre til Præsten Hr. Paul Olavsens til Aase i Skaptaactungene) fortjente Berømmelse, at han i sidstleden Vinter, da Jldsprudningen her begyndte, sendte sin Tienestekarl med et Brev til mig, som jeg sendte Sysselmand Øefiord, hvori han tilbød mig og flere i denne Egn, at vi maatte drive vore Faar hen til ham; og det selvsamme Tilbud gientog han nu ved den senere Jldsprudning; ja, ikke allene vore Faar men og hvilkensomhelst andre af vore Kreature vilde han modtage. Hans Menneskekiærlighed burde ikke forblive indhyllet i Mørke. Det bestandig fugtige Veirligt i hele dette Foraar har ikke virket til nogen Lindring af Jldens Virkninger, paa det ene nær at Græs værten tegnede sig paa det bedste hvis intet var paakommet til dens Nedkuelse; men det er nu blevet til noget ganske andet. Fisk og Brændsel blive ganske fordærvede og alt forener sig her til at fremkalde et Uaar. Ligesaa snart som Folk har afvænnet Lammene fra Patte, vorde nu Mødrene golde; thi 10 til 12 af disse give kun een Pægel Melk daglig. Nogle have allerede begyndt med deres Køers Staldforring med gammelt Hør; men jeg følger nødig saadanne Exempler, og endnu mindre foregaaer jeg andre dermed eller tilraader dem; thi i Eftertiden kunne de ringe Beholdninger af Høe, vi have tilovers fra sidste Vinter, dog maaskee komme Folk bedre tilpas. Jeg er ikke i Stand til at skiønne, hvad Beslutning nu helst kunde være tilraadelig under alle disse Omstændigheder. Man formoder at alle Kaalhaver i Aar ville her mislykkes. Vil Folk end tage Flugten herfra er det usikkert, hvor et trygt Tilflugtsted er at finde og faae. Og tvivlsømt er det ligesaa, om Jøkelen selv nogensinde vil sprænges eller som Hekla sprude op igjennem en Crater, og altsaa lige tvivlsomt, om vi herefter tør vente bedre eller slettere Tider. Viborg. Efter 7 Ugers vedholdende Regn med og uden Torden, der i Torsdags endnu gav stærkt Tordenveir i Øster, Sønder og Vester (J Salling vare Lynene og Tordenen især stærke) viser Barometret nu til tørt Veir, der og nu er indtruffet og som vil gavne Høsten meget. Bygget modnes seent i Aar. Af Rug har i de sidste 19 Aar ikke heromkring været avlet ringere end i Aar - Dog ville ved de mange Beholdninger fra i Fjor nedstemme Prisen noget paa Torvenne - Kirsebærrene fortærede Oldenborrene, ganske imod Sædvane; Træftugten er allerede, paa Vinterfrugten nær, tjenlig til at afplukkes - Af Agurker og Bønner er en overvættes Mængde, saa man fristes til, at give Svinene dem, da de intet koste og man her ikke bruger saltede Agurker. Men Kaalen mislykkes af alle Slags og opædes af Orme og Jnsekter over og under Jorden. (Om de Sidste meere næste Gang.)