Berlingske Tidende, 1809-04-24
Østerrigs Opførsel sætter denne Sandsynlighed i et endnu klarere Lys. Da denne Magts Jnteresse fordrer, at behandle Rusland med Varsomhed, vilde den have bemyndiget sin Jnternuntius ved Porten, af alle Kræfter at bidrage til, at Freden imellem Tyrkerne og Engelland, blev afsluttet, b) dersom denne Fred skulle have opvakt Ruslands Utilfredshed, og sat dets Armeer i Bevægelse imod de tyrkiske Provindser. Det er klart, at Hr. Adair maatte, for at kunne afslutte Freden, være understøttet af nogen fremmed Magt. Ved Frankrig kunde det ikke skee, og skulde Rusland have virket dertil, hvorledes kunde da denne Medvirkning have skeet i Hemmeligheds Mørke, c) og havde denne Magt kunne vove et saadant Skridt i Øieblikket af en Krigs Udbrud med Frankrig, dersom den havde frygtet for at give Rusland Anstøded) Hvad os angaaer, da troe vi det tydeligt, at Østerrig har handlet saaledes, fordi det vel vidste, at det ikke gjorde noget, der mishagede Russerne, og ligesaa klart er det, at Tyrkiet har havt samme Aarsager til at undertegne Freden med os. Vi finde en Støtte for denne Synspunkt i de Rygter, som efter de sidste Breve fra Holland have gaaet i dette Land angaaende Fredens Afslutning imellem Porten og Rusland; en Ting, som svarer til vor Forventning. Andre Efterretninger fra Holland forsikkre, at Rusland har erklæret sig for Neutraliteten, og dette vilde allerede være et Kiendetegn paa, at den franske Jndflydelse var aftaget i Petersburg. Men naar Ruslands Tænkemaade, istedet for at blive neutral, gik over til, at træde i Alliance med Østerrig; saa vilde det allerede nu bestræbe sig for, at faae Napoleon til at troe, at dets Hensigt var at vedligeholde Neutralitetene). Endnu nogle Dage, og det store Spørgsmaal vil blive opklaret. Anmærkningerne hertil af Journal det Empire. Eders Forudsætning er gandske simpel. J giøre selv intet omsonst, og derfor troe J, at alting skeer blot for Guld og ved Guld Dette kommer deraf, at det østerrigske Monarkies Jnteresse ikke styrer Cabinettets Foretagender, men Hr. von Stadions Anglømante og andre bestukne Personer, som fierde Gang opoffre Monarkiet og sammes Folk for deres Privat-Jnteresse. Dette er ogsaa virkelig skeet. Første Proforowsky har brudt med de tyrkiske Underhandlere, og erklæret dem, at dersom Hr. Adair ikke blev bortviist, og de tyrkiske Havne lukkede for Eders Handel, vilde han marschere mod Constantinopel. Fordi denne Magt, efter den berømte Thuguts Udsagn, der har faaet Ordre at forlade Wien, bliver ledet ved Fruentimmernes Tilskyndelser, og ved den Forblindelses og Daarskabs Aand, som ere Forløbere for Kongernes Fald. Det er den samme Aand, som har styrtet den ulykkelige Konge af Sverrig fra Tronen. Østerrig truer saa overordentlig, og er dog ikke i Stand, til at modstaae de Armeer, som Frankrig sætter imod samme. Det har ingen Aarsag til Klage over Frankrig, og det har Rusland imod sig. Naar de besynderlige og ubegribelige Omstændigheder, hvori man befinder sig, blive bekiendte, saa vil alle fornuftige Folk dadle det Wienske Hofs Forhold, En spildt Umage Ruslands Neutralitet er ikke til. Keiseren af Rusland har alt for længe været Eders Allierede til ikke at kiende Eders Politik. Det vil ogsaa blot lykkes hos svage Fyrster, som ledes af Øieblikkets Lidenskab, og af Ministre, som staae i Eders Sold, eller paa hvem J have Jndflydelse. Men imidlertid de franske Tropper saaledes blive beskieftigede i Østerrig, og dette gjør en mægtig Diversion til Eders Fordeel, borttage J Martiniqve, tyrannisere alle Nationers Handel, og berige Eder med alt, hvad J tage fra Andre; men tillig eller sildig ville I lide Straf derfor, og hvad vil den blive af den Magt, som hielper Eder til at triumphere ved denne Diversion : Rygtet, at den herfra til Gothenborg afseilede Expedition skal have faaet Contra-Ordre, er ugrundet, og skiønt det er rimeligt, at Sverrig vil være nødt til at erklære og Krig i Følge de Betingelser, som Frankrig og Rusland vil foreskrive, førend de slutte Fred med Sverrig, saa bær var Regiering dog af det nærværende Cabinet i Stockholm faae, de stærkeste Forsikkringer om Sverrigs vedvarende Venskab. Breve fra Gothenborg melde, at den ny Regiering ikke viser fiendtlig Tænkemaade imod Storbrittannien, og man haaber, at de samme, om ikke politiske saa dog Hændelsforholde, som hidtil have være imellem begge Regieringer, i Fremtiden ville vedblive. Alt dette vil blive afgjortved den Svenske Rigsdag, som forsamler sig den 1ste Mai. Vi haabe, at Ministeren under de nærværende Omstændigheder ville tage de nødvendige Forholdsregler til at besætte Øen Bornholm; thi forskaffer man sig ikke noget Oplagssted for de engelske Vari Østersøen, saa er det meget rimeligt, at Fienden vil udføre sit forehavende, gandske at udelukke os fra Handel paa dette HavI Admiralitetet hersker stor Birksomhed for at expedere en Flaad til Østersøen. Den bestaaer af endeel Linieskibe. Ministrene hav besluttet at holde Farten paa Østersøen aaben. Vi maa herske i dette Havligesom paa alle andre.