Aalborg Stiftstidende, 1845-11-27
Aalborg, den 27de November. J "dansk Kirketidende" havde Pastor Birkedal i en Afhandling om Præste conventer bemærket: "J Aalborg Stift bestaaer der, saavidt jeg veed, ingen Conventer, og det vilde være ret interessant at undersøge Grunden til, at dette Stift i det hele har holdt sig tilbage i flere geistlige) Henseender". Denne YttringsUrigtighed er af Stiftets Biskop, Dr. Fogtmann, nærmere belyst i et følgende Nr. af samme Tidende; thi – siger Hs. Høiærværdighed – det er urigtigt at tale om det, som man ikke veed Beskeed om, og man kan ikke i saadant Tilfælde finde Undskyldning ved at tilføie saavidt jeg veed, naar man ikke var nødsaget til at sige noget, inden man kunde faae rigtig Besked, og naar man, som her er Tilfældet, lettelig kunde have faaet fornøden Underretning". Efter nærmere at have yttret sig om Begrebet af "Conventer tilføier Hs. Høiærværdighed derpaa. Der findes i Aalborg Stift, idetmindste 4 Præsteconventer eller Præsteforeninger, d. e. saadanne Foreninger imellem Præster, som have det Øiemeed, at Deeltagerne komme til visse Tider sammen for at tale med hverandre om kirkelige Sager og geistlige Handlinger, og at de tillige holde visse Bøger til fælleds Læsning. Af saadanne Præsteconventer findes idetmindste 4 i Aalborg Stift; og derfor kan dette Stift ingenlunde siges at staae tilbage i denne Henseende. Der findes nemlig et Præsteconvent eller en Præsteforening i Børglum Herred, der allerede har bestaaet i flere Aar og har uden al Bram stiftet stor Nytte. Der findes ogsaa en Præsteforening i Thisted og Omegn, som ogsaa holder Sammenkomster til visse Tider og søger at virke for den geistlige Stands Øiemeed baade ved Samtaler og ved Forelæsning af Prædikener og theologiske Afhandlinger. Fremdeles findes netop i "Skagen-Egnen, som Hr. Birkedal siger, det vil sige i det nordligste Vendsyssel, en Præsteforening, som holder Bøger til fælleds Læsning, og som undertiden holder Sammenkomster. Endelig findes i det sydligste Herred i Vendsyssel, i Kjær Herred, et Præsteconvent, hvori alle Herredets Præster, paa een nær, deeltage. – At disse Præsteforeninger virke i Stilhed og uden Bram, turde snarere være at rose end at dadle Idetmindste berettiger denne deres stille og bramfrie Virken Jngen til at sige, at de ikke ere til. Derimod vilde Præsteconventernes meer offentlige Fremtræden neppe være tilraadelig; thi den vilde lettelig modvirke de Øiemed, som ved disse Conventer skulde fremmes, stille Opbyggelse, indbyrdes Formaning, rolig Overveielse, og klarere Jndsigt og sikkrere og ivrigere Virksomhed i det geistlige Kald. At det ogsaa er paa denne Maade den Geistlige har at virke, paa denne Maade Standens Associering i et protestantisk Land bør at udvikle sig: derom ere vistnok saavel Pluraliteten af Præstestandens egne Medlemmer, som af det, paa det kirkelige Livs Uddannelse opmærksomme, Publicum enige med den høiærværdige Forfatter. Atter igaar Aftes havde Publicum Leilighed til at beundre Mad. Orlamundts mesterlige Udførelse af "Dina, der vistnok vilde have gjort enhver større Scene Ære. Jsær henrev Fængselscenen i 4de Act og Afskeden fra Corfitz Ulfeldt og Livet til vedvarende stormende bifald. Det lige saa stærkt gjentagne og acclamerede Ønske om, efter Tæppets sidste Fald endnu at hilse "Dinas" Fremstillerinde, saae Kunstnerinden sig, paa Grund af Anstrængelsen ved Rollens Udførelse, denne Aften ikke istand til at opfylde. Hr. Orlamundts Ulfeldt blev hyppigen applanderet og Mod. Haurowitz som Eleonora Christina høstede ogsaa for den meget udtryksfuldt givne Slutningsseene fortjent bifald. – Vimaae forøvrigt inderligt beklage, at Skuespilhuset igaar Aftes var Gjenstand for et lige saa umotiveret som uhyggeligt Optrin, der ogsaa blev mødt med almindelig Uvillie. Ved en Skuespillers første Jndtræden i 4de Act, uden at have givet fjerneste Anledning til nogen Theater-Opinionsyttring eller uden endnu engang at have frembudt Leilighed til at udtale nogensomhelst Mening om hans Spil hævede sig nemlig paa ligesaa upassende som uberettiget Maade en Pibe, understøttet af nogle Assistenter i Parterrets Baggrund og paa Galleriet, men tilbagetrængtes under den Støi, der saa umotiveret havde reist sig og som for nogle Øieblikke maatte suspendere Forestillingen, aldeles ved Raab om Stilhed og Acclamation, der bragte Piberen til Taushed. Da Directeuren, Hr. Orlamundt, derefter var fremtraadt for at udbede sig Publicums Bestemmelse, gav dette ved et udtalt Ønske om Scenens Fortsættelse og om Orden, under almindelig istemt Acclamation, sit levende Mishag med det stedfundne Optrin tilkiende. Vi haabe ogsaa, at naar de Vedkommende ei have kunnet indsee, hvilken Jammerlighed det er, at optræde med Pibe mod en Skuespiller, som ikke i nogensomhelst Maade, har fornærmet Publicum, eller givet Anledning til Parti eller Opinionsyttringer i Theatret, eller endog havt Leilighed til endnu at underkaste sit Spil Aftenens Bedømmelse: Publicum da vil vide at værne sig tilstrækkeligen imod saa umotiverede Forstyrrelser, der ere lige fornærmelige mod det øvrige Skuespillerpersonale som imod Publicum selv og den Retfærdighedssands, der altid bør have sit Udtryk i Theatrets Bedømmelser og ikke nedværdige den offentlige Berettigelse til Yttringen af Bifald eller Mishag til at blive en Spillebold, det være for smaalig planlagt Jntrique eller kaade Selvunderholdninger. – Til Jfr. Kühnes Benefice imorgen gives, foruden den her endnu useete Vaudeville "Adolph og Henriette", der er bekjendt fra det kgl. Theaters nyeste Repertoire, et andet nyt Stykke Frieriet paa Helgoland" (af Forfatteren af "den reisende Student.), der skal indeholde, meget Munterhedsstof og paa flere Theatre har vundet meget bifald. Vi have i de sidste Dage og Nætter, navnlig igaar og inat, havt vedvarende stærke Regnskyl, ledsaget af Storm, der udentvivl ville lade spørge flere Søskader. – Paa vort nærmeste Farvand har for adskillige Dage siden truffet sig den Ulykke, at tvende Matroser fra Skipper Geneskes Jagt, som gik med Kartofler hertil fra Nibe, kantrede ved Vindstille med en Jolle og druknede.