Viborger Samler, 1776-11-11
Besvarelse. paa det i No. 42, anførte Spørgsmaal om Ordet: uforkrænkelig. At Ordet, uforkrænkelig, skal - 1 Corinth. 15, 52. - forstaaes. Om den ufordærvelige og uforgængelige Tilstand, i hvilken vore opstandne Legemer, skulle forsættes og evindelig forblive; kan ikke paatvivles, naar man gjennemlæser agtsom Pauli udførlige Svar paa det anbragte Spørgsmaal i 35 Vers: "Hvorledes skulle de Døde opstaae, og med hvordanne Legemer skulle de fremkomme?" - De opstandne Legemers Beskaffenhed skal, siger Apostelen, og maa vorde uliig den, som de havde i Livet, i Døden og i Graven. Mennesket har her i Verden et Legeme af forkrænkelig Beskaffenhed; det er fordærveligt og forgængeligt, skrøbeligt og dødeligt, og maae omsider opløses og forraadne; som Kornet, der bliver saaet Jorden, maa vederfares, inden deraf oprinder, et nyt Legeme, efter Sædens Slag. Men i Opstandelsen skal Menneskets Legeme blive uforkrænkeligt -de, modtagende ydermeere nogen sine Væsendeeles Oplysning, Forstyrrelse, Tilintetgiørelse eller fordærvende vende Forandring. Det nærværende, Forkrænkelighed undergivne og forgængelige, Legeme kan ikke, i saadan sin Tilstand, deeltage i den Uforgængelighed, som en uendelig Salligheds Nydrise forudsætter; derfor maa det nødvendig forinden forsættes i en saadan Beskaffenhed, hvori det ikke meere er Forandring og Opiøsning underkastet. For at kunde leve evig, maa det, som her var dødeligt, faae Udødeligheds Egenskaber. Et naturligt Legeme nedlegges i Graven, hvilket her, skiønt beboet af en fornuftig og udødelig Siæl, var blot dyriskt og sandseligt; men et aandeligt Legeme skal opstaae, udrustet med andre, Aandernes lignende, Egenskaber, Evner og Kræfter. Saaledes skulle, saavel de i Døden hensovede, og til Opstandelsen opvakte, som de paa den yderste Dag levende, og ved Kristi Komme til Dommen forvandlede, Menneskers Legemer vorde evindelig uforkrænkelige. Men, at David i 34 Psalm. 21 v. har aflagt sin Troes Bekiendelse om Opstandelsens Uforkrænkelighed, er ikke vel, af hans Ords bogstavelige Meening, at antage for sandsynligt. Det guddommelige Forsyns besynderlige Beskyttelse, som de Retvise, de Gudfrygtige og Dyige i al deres Nød i dette møiefulde Liv, have at forvente, og efter Herrens Naade=Løfter kunne, fortrøste sig til, besynger Psalmisten, overbeviist derom af egen Erfarenhed, som andensteds, saa i denne Psalme, og i sær i det foregaaende 20de Vers, dette samme stadfæster han her, v. 21. med bestemtere Forsikkring: At ikke eet af alle Been, ikke nogen Lem paa det heele Legem, tør befrygtes beskadiget, naar Gud Gud holder sin vældige og naadige Varetægt over fine, og efter sin Viisdom finder det tienligt, til deres sande Beste, at udfrie dem af, og bevare dem fra al truende Fare og Nød. - Kristus bruger et næsten ligedant Udtryk, til at forsikkre sine Disciple om Guds beskiermeende Forsyns Omsorg for dem, Luc. 12, 7 og 21, 18. Hermed negtes ikke, at David troede Opstandelsen, men kun: at de anførte Ord egentlig tiene til et Beviis derpaa. En anden Besvarelse paa samme: Uforkrænkelig, 1 Cor. V. 52, synes best saaledes at forstaae: At de til et evigt Liv opvaktes Legemer ei meere skulle være nogen Plage og uangenem eller slet Forandring underkastede. Davids Ord, Psalm. 34, 21, holder man for egentlig at sigte til dette narvarende Liv, og at de overalt ei maa tages i den allerstrængeste bogstavelige Meening: men i Sammenligning med andre Steder i Skriften.