Berlingske Tidende, 1836-02-10
ved flere Domme i Der bliver saaledes en indvortes Sammenhæng i Retsudviklingen, som tilintetgjøres, om endog den mest udmærkede Lovconcipist tager sig paa at opfatte og concentrere den hele gieldende Rets utallige og tildeels individuelle Sætninger i den nye Lovbogs almindelige Regler. Det kan nemlig ei undgaaes og er aldrig undgaaet, at Lovconcipisterne tilføie Meget af deres eget, og det overstiger da uden Tvivl de menneskelige Kræfter at sætte en fuldkommen indvortes Sammenhæng, som er frembragt ved egen Kundskab og Tænkning, i Stedet for den Sammenhæng, som Rettens historiske Uddannelse giver. Heraf følger, at den nye Lovbog selv snart fremkalder mangfoldige Tvivl, som ofte endog ei lade sig løse uden ved tildeels vilkaarlige Fortolkninger, fordi Lovbogen selv savner hiin indre Sammenhæng, og man derhos et længere har den ældre Praxis at holde sig til, hvilken er sat og maa sættes ud af Kraft ved den nye Lovbog. Committeen vil imidlertid ei nærmere indlade sig paa, hvilken af hine tvende Hovedanskuelser, der bør ansees for den rigtigere: Men saa Meget synes dog os, Bang og Haagen, vist, at ligesom man vel paa den ene Side i en Stat kan see sig nødsaget til at lade udgaae en heel ny almindelig Lovgivning, naar Retstilstanden nemlig er bleven høist usikker, navnligen fordi Landets Ret beroer paa flere forskjelligartede Retskilder, saasom romerske og flere Arter germaniske, saaledes bør man paa den anden Side være meget varsom, inden man skrider til hiint altid mislige Foretagende, hvor Retstilstanden i det Hele er sikker og god Danmark har havt den Lykke, at dens egen Ret frit har uddannet sig uden Jndblanding af fremmed Ret. Vor almindelige Civilret har navnligen ved Paris saaledes udviklet sig, at, uagtet vi have faa Lovbestemmelser, saa have vi dog en desto større Retssikkerhed. Retstrætter, fremkaldte ved Retsuvished, ere maaskee sjeldnere hos os end i noget andet Land paa samme Culturtrin, og dette er et Gode, som vi ei bør udsættes forat miste ved en ny omfattende Civillovgivnings Udarbeidelse. Vor civile og criminelle Proces er ogsaa ordnet bedre end de fleste andre Staters. Vi savne deres vidtløftige Proceslove, men vore Processer fores hurtigere, retfærdigere og med mindre Bekostning end i de fleste andre Stater; de Mangler, som fandtes ved vor ældre Proceslovgivning, ere i senere Aar afhjulpne ved enkelte meget vigtige Anordninger, og vor Lovgiver handlede uden Tvivl viseligen ved at indskrænke sig hertil i Stedet for at lade en heel ny almindelig Proceslovgivning udgaae. Mere trænge vi vistnok til en almindelig nye Criminallov, men foruden at ProponentensAndragende ei gaaer ud herpaa, saa maa det og erindres, at Lovgiveren ogsaa her efterhaanden afhielper Trangen til nye Bestemmelser ved enkelte omfattende Anordninger. Et stort Savn er saaledes afhjulpet ved Forordningen af 4de October 1833. Et ligesaa stort haabes afhjulpet ved den nye Lovgivning om Eiendomsindgreb, hvorom Stænderne allerede have Petitioneret. Hvad endelig angaaer nye Hovedanordninger om enkelte Retsforhold, saasom Søe og Handels retten, Landboretten og deslige, da høre disse neppe hjemme i en almindelig Landslov, men forbeholdes særegne Lovgivninger, med hvilke Kongen i sin Regjeringstid meget har beskjæftiget sig og allerede udrettet Meget, navnligen ere vigtige herhenhørende Lovudkast forelagte nærværende Forsamling. Ogsaa her befinde vi os derfor i en Fremskriden, hvis stadige Fortsættelse vi kunne haabe, "Men hertil komme andre Grunde, som opvække særdeles Betænkelighed ved i Øieblikket at Petitionere om Affattelsen af en ny almindelig Lovgivning. Regjeringen er beskjæftiget med at ordne de for Landets almindelige Jnteresser vigtigste Forhold, og flere Andragender fra Provindsialstænderne gaae ud paa at fremkalde nye hertil sigtende Anordninger. Dette er Tilfældet med Communalforholdene, vigtige Landboforhold, Revisions- og Kassevæsenet m.m. Det synes gaa.