Berlingske Tidende, 1815-02-10
Blandede Efterretninger. Man har nu følgende om lændelige authentiske Efterretning en den sidste Opstand i Chira: Allerede for fire Aar siden befrygtede Regieringen, ikke uden Grund, en Folk opstand, da Tørken i Biergegnene, de af Høstrække foraarsagede Ødelæggelser i Slettern, og Fodernes Oversvømmelser havde bevirket en almindelig Kornmangel. Til denne Ulykke kom endnu en Commet, som efter Chinesernes Mening skal være Forvarsel for en stor Forandring i Riget. Allerede mod Slutningen af Sommeren 1811 havde men truffet nogle foreløbige Forsigtighedsregler. De Landsbyer, som havde lide af Hungersnøden, fik af Regieringen Forhold til deres Trang, adskillige Understøttelser ; nogle fik Levnets midler, andre Penge ; endnu andre fik Staterterminerne udsatte, eller endog Afgivterne ganske eftergivne, saa Aaret blev, imod al Forventning, ganske lykkelig lagt tilbage. Ret til at bringe Himmelens og Jordens Aander Offer tilkommer, ifølge Confutsees Lære, udelukkende Keiseren eller Provindsernes Gouverneurer, som ere hans Repræsentanter. Folket undlader derfor heller ikke, naar en stor Ulykke rammer Landet, at tilskrive Regieringens Fremfærd eller Keiserens personlige Efterladenhed det, og traer at det er en Straf fra Himmelen, som Keiseren alene har foranlediget. Urolige Hoveder benytte hyppig denne Folk overtro til at vække Uvillie eller Had og Hevn mod det regierende Huus, medens Keiseren, forat sikkre sig mod de Utilfredse, maa fordoble sin Livvaar og en ordne Bønner. Men dette er endnu ikke nok ; han maa ogsaa veder Manifest aflage en oprigtig Bekiendelse af fine Fril, anklage sig selv for de Ulykker, som trykke det uskyldige Folk, anraabe Himmelens Barmhiertighed, og bede den kun at straffe ham ene. J Aaret 1813tenedes Riget paa ny af Hungersnød, og det endog meest i Egnene Kenani og Sentlue, der ellers, formedelst deres Frugtbarhed og rig Host, ansees for Chinas Kornkamre Nøden var virkelig bleven uhyri disse Provindser, og Giøringen skrækk lig. Jndbyggerne vandrede i Hobetal ud til Naboenene, og alle Veir vare bedækkede med Liig. Gouverneurerne i disse Provindser havde foreslaaet nogle Midler til Understøttelse, men man agtede kun lidet paa deres vise Forestillinger. Jmidlertid forskaffede hyppig Skylregn, som faldt henimod Enden af Sommeren, en temmelig gunstig Høst, og Roligheden blev igien til veiebragt. Men denne Rolighed lignede et Havbak, der gjerne gaaer foran en skrækkelig Storm. En Sammensværelse hvis Lige man ikke finder i Rigets Aarbøger, blev opdaget i Løbet af den niende Maaned. Men da denne Sammensvær else blot er en følge af det Oprør, der allerede fandt Sted for 8 Aar siden, saa vil det, for klart at fremstille de forskellige Facta, være nødvendigt, at give en kort Oversigt over de Uroligheder, eller meget mere Bestræbelser, hvorved Chineserne have søgt at sætte deres retmæssige Beherskere paa Tronen, hvibefindelse Mongolerne have anmarset sig med saa stor Troløshed. Der gives i China tre forskillige Religioner, som erkiendes af Regieringen Den første er Consutseels, den anden Larkiuns, og den tredie Fol= Tilhængeres. De to sidstnævnte af disse Secters Pagoder aabnes hvert Foraar paa bestemte Dage, og Forket strømmer i Hebral derhen, forat forrette Bøn. Forat spare Pillegrimmen en lang Reises Hindringer og Besværligheder, stiftedes snart i de forskjellige Provindser Kludder, hvor man hvert Foraar kom sammen, forat efterleve de forskellige Religionsskikke. Denne Indretning blev siden saa almindelig, at der næsten i hver Landsby var en Anstalt af denne Art, hvori Folket tog Deel. Adskillige af disse Klubbe, have temmelig Liighed med Frimurerlogerne; de have, som de, deres Mester, deres særegne Lov og Jndretninger. J en af disse Klubber, ved Navn Ninensort, er det hvor der endnu gives nogle Efterkommere af det sidste af Folket saa høi elskede Dynastie, og hvor der næsten i et Aarhundrede ere stiftet Sammensværge se, mod det nu i China regierende Huus. For 8 Aar siden var en Redellion brudt ud i Kenani. Rebellerne havde giennemstrøget fem Provindser; det kom til adskillige Fortninger med Keiserens Tropper, som gjorde dem Overgangen over den gule Flod stridig. Endelig lykkedes det Anføreren for den Keiserlige Armee at bringe Oprørerne til Rolighed, idet han klogelig lovede dem Amnestie fra Regieringens Side. Naaledes endtes denne Borgerkrig, der havde kostet Riget over 80 Millioner Unzer Sølv. Freden, som iøvrige begge Deele trænge til syntes, Tak skre Regieringens Maadhold, ganske at være tilveiebragt paa ny, da mod Slutningen af samme Aar en af Rebellernes Hovedmænd, ved Navn Liventschiu, fattede den kjække Beslutning at erobre Tronen. Han anvendte 8 samfulde Aar paa at organisere en Armee, som har dannede af Landmænd, der hemmelig øvede sig i Vaaben, som har forskaffede dem. Han afdeelte dem i Corps, gar den Faner, Generaler og Officerer, ophøiede de meest Udmærkede af de Medsammensvorne til Fyrsters, Ministres, Gruverneurers Værdigheder a. Har sendte deruden ivrige Tilhængere til det ostlige og vestlige Mongolie, for der at prædike Oprør og skaff sig nye Tilhængere, saa at han, foruden en Armer paa 100,000 Mand, som han dannede i Provindserne Døili, Kenani og Schønton, sammenbragte en Mængde Folk i alle Riget 3 Dele, og inddeelte dem i 8 Corps, hvoraf hvert fik et eget Navn. Denne bekiendte Oprører blev anseet for en Beboer af Staden Klacini i Provindsen Kenani, og var bekiendt hos sine Tilhængere under Navnet Schountkani, Keiser af Tamini. Efterat have truffet alle de Anstalter, han troede nødvendige til Foretagendets heldige Udfald, besluttede han at marscherr imod Peking. En Handelsmand fra denne Stad, ved Navn Linzine, Formand for Klubben "til Hæder kaldet, en virksom og duelig Mand, forenede sig med Liventschen, og dannede et Armeecorps, hvis Commando han overtog. Da ingen uden Liventschin og Rebe armeens Hovedanførere kiendte Angredsplanen, saa kan man af de nærmere Omstændigheder ved dens Udførelse kun med dele det, som har slaaet derom i petingsk Tidender. Den 15de i den niende Marned (26de September 1813) var den Dag, paa hvilken Liventschins Armee skulde concentreres og angribe adskillige Stæder, hvorpaa Armeen skulde i forcerede Marscher rykke mod Hovedstaden, medens 200 Medlemmer af Klubben "til Hæder til den bestemte Tid skulde sætte sig i Besiddelse af Palladser, og 500 Medlemmer af samme Klub følgende Daa bemægtige sig Kongens Person, naar han kom tilbage fra Geke ved den østlige Kirkegaard; de øvrige Dispositioner bleve hemmelige. Planen var meget klogtig udtænkt, og dens Udførelse var ingen Vanskelighed underkastet. Løv Sammensværgelsen uheldig af, saa kan det alene til skrives Keiserens lykkelige Stierne.