Norske Intelligenssedler, 1764-03-14
CassagNordske JntelligenDed Nr. No. H. Onsdagen den 14. Marti 1764. NB. No. 4. Kiærligheds Fest. Forfatteren af dette Vers har umaget sig for at opbygge. At vise et dydigt Ægteskabs Lyksalighed er Hans fornemste Hensigt. For at opvække des større Ærbødighed for denne Stand, for at forhøye dens Glands udvælger Han et modsadt Billede, Løsagtighed. Jngen Gemyts Følelse er ædlere end Kiærlighed: Jngen Tilbøyelighed avskyeligere, ingen skadeligere for det Menneskelige Selskab, end uordentlig Lyst. Begge Deele har Forfatteren stræbet at sætte i sit Lys. Han vender sin Taletil den vederstyggelige Flok, som av en rasende Tilbøyelighed løber fra en Uteerlighed til en anden: J hvis optændte geile Bryst, Til hver Sirenes Favn for Lise løber J Kaade, som for Liv og Ære kiøber Et Øyebliks indbildte Lyst. i som forglemmer al Menneskelighed, beskæmmer Naturen. J som i Fæiskhed om Rang med Bæster stride (overvinder den) Og praler krandsede (med Seyer=Kroner) paa deres høyre Side, Nu blegner Menneskelighed, Naturen sukked selv derved. Nu er intet meere helligt, intet sikkert for de voldsomme, de rivende Begierligheder. Hiertet, Guds egen Tempel, giøres til en Afguds Tempel, der æres, der tilbedes Uteerlighed, med Guddommelig Dyrkelse. Guds og Naturens Love sønderrives. Kydskhed, Kydskhed, denne ædle, denne Himmelske Dyd bliver et Rov for Geylhed. Og endnu, hvilke himmelraabende Misgierninger, Deres Lysters Avfødninger overlades til en vankende og vildfarende Skjebne. Disse uskyldige Fostre bliver ved deres unaturlige Forældres Grumhed udsatte til et Bytte for Armod, Skiændsel, og Laster, Og gid dette var det værste, thi Forsynet glemmer ikke disse. Men, gruer Læsere, hvor mange af disse ulyksalige Kræ opoffres, dræbes, for at haandhæve et Navn, en svag Skygge af Ære, hvor mange umodne forderves, Skræk og Avskye holder Pennen tilbage. Dette Mørke taaler ikke Dagens Straaler. Disse Vanskabninger beskriver Forfatteren. = = = Et Offer ledes frem: Min Gud--Forældres Bligt og Kydskhed slagtes Og Millioner Liv med dem; Et mindre Offer kand ey værdigt agtes Forbittrelse og Avskye udraaber: Pesten. Helveds Ziir, Naturens Seer angerfulde denne Fest. Kommer, seer den reene, den ægte Kiærligheds Lyksalighed; Uskyldigheden Dyden favner, Mod dette Favnetag er Verdner Avner. Her er en Himmel av Fornøyelser. Jntet foruroliger denne HelligdomSkindsyge, Avind, Sorg, Splid, Helved Fostre svermer Langt fra den Helligdom som Himlen selv beskiermer. Hid Skiæbnens Grumhed ikke naar, Minuter her er Jubel=Aar. Tiden allerne skiller dette Paradiis fra det Ævige, Tag Grændseskiellet bort, lad Tiden ævig blive En ævig Vellyst er da Følgen, Almagt kand ikke give meere. Uskyldig, ævig Kiærlighed, dette er det sidste Trin; Menneskelighed kand ikke stige høyere. For Adam, Adam det fuldkomneste, det lyksaligste Menneske; For Adam var ey meer bereed. Her spørger Forfatteren. Nød Geylhed denne Lyst i Lafters Rige, Han slutter med dette Ønske: Ved Dyd lyksaligt Par til Dydens Ære, Hver Dag en Bryllups Fest for Eder være Læseren kand heraf selv dømme. Vi beklager allerne at Forfatteren ikke er tydelig nok: En af de allervigtigste Poster i moralske Betragtninger, Enhver Læsere følger ikke Forfatterens Tænkemaade. Herav kommer vrange Fortolkninger. Hensigten tabes, som er at opbygge. Hvor røres af hvad han ikke forstaaer. Dog maa vi tilstaae, Lastens Avskyelighed kand i nogen Maade undskylde Forfatteren den taaler ikke at udvikles for meget: Tydelighed maa vige for Anstændighed. Den som læser for at opbygges, finder den skiulte Mening. Endeel vil maaskee støde sig over at Forfatteren ikke har opholdt sig nok over Brude=Parret; men dette synes vi er snarere en Dyd end en Feyl. De fleeste Berømmelser beskiæmmer meere, end de hædre. J den første Strofe: See nu - Et Offer a. har dette see nu giør, Sammenhængen reent utydelig.