Københavns Adresseavis, 1769-12-19
Fra gamle Tider af har Lessøe ligget under Wiborg Stift, og til Dom Capitelet i Wiborg. Hvitfeldt paa 292 siger, at Kong Erick Glipping har givet Lessøe til Wiborg DomKirke. Men at denne Donation maae være langt ældere, det viser Knytlinga Saga, som udtrykkelig melder at Lessøe, er under Wiborg biskop. Om det kandskee saa har været fra Stiftets Oprettelse under Kong Svend Estridsen eller og Kong Waldemar 1ste har gjort det, er man uvis om. Kong Waldemar 2dens Tiid ved 1219, reyste sig en lang varia Trette imellem Capitulet i Wiborg og Munkene i Vitskol Closter om de Eiendomme og Herligheder paa Læssøe, som Kong Waldemar 1ste havde skiænket Klosteret; Kong Christopher 1ste stadfæstede Munkene i Vitskol 1252. deres fierde Part af Øen Læssøe, undtagen de Enge Æstreberg, indtil en stoer Steen som staaer imod Østen. 1724 opkom atter Tvistighed imellem Capitulet i Viborg og Vit skal Kloster, formedelst et Capel, som Klosteret havde ladet bygge paa Læssøe, hvorved Capitulet fandt sig fornærmet. Saadanne Disputer varede ved indtil 1320, da VitskølKloster solgte og afhændte til Capitelet i Wiborg alt sit Gods og sine Rettigheder paa Læssøe. De vidtløftige Tvistigheder imellem Capitalet i Wiborg og de Børlumske biskopper, angaaende Jurisdictionen paa Læssøe, som bemeldte biskopper, efter Øens naturlige Lægde tilholdte sig, men Wiborg Capitalet formeente sig at have gammel Hærd derpaa, bleve vel 1394 saaledes bielagde, at biskop Svend af Børlum og hans Capitel afstoed til Capitulet i Wiborg alsin Jurisdiction paa Læssøe imod en aarlig Afgift paa to Mark Sølv og visse Rettigheders Forbeholdelse. Jkke desto mindre bleve dog Stridighederne under de følgende Børlumske biskopper fortsatte, og undertiden med største Hurtighed drevne. Efter Reformationen beholdt Dom Capitelet i Wiborg denne Øe, og endnu haver biskoppen, og de andre saa kaldte Capitulares i Wiborg den Aarlige Landskyld af Landet, som de aarlig ved St. Olai Tider skiftes til at besøge, for at have Kundskab om Tilstanden paa Landet, og den af dem hvis Tour det er i det Aar at besørge Landets Sager, kaldes Procurator Lessorie. De beskikke med Kongelig Confirmation selv Landfogden, som indkræver Landskylden for dem, og har Tilsyn med Godset. Men de Kongelige Skatte betales til Aalborg Amtstue som nærmest beliggende. Landskylden som Capitelct faaer, er af enhver Gaard aarlig 3 Rdlr. 2 Mark 4 Skill. Og nesten ligesaameget udgjør de Kongelige Skatte. Hver Mand er SelvEyer, Gaardene ere smaae og Lavskyldte, og ingen Gaard staaer høyere end for 1 Tønde 2 Skiepper 1 Album Hartkorn, undtagen Landfoged Gaarden, men de fleste Stæder haver allene Skiepper Hartkorn. Efter Sandflugten er heele Landets Hartkorn allene 140 Tønder, som contriberer. Præstegaarden staaer for 7 Skiepper 3 Fierdingkar 2 Album. Læssøe har sit eget Birk og Birke=Ting, som holdes om Mandagen. Kongen sætter selv Birkedommer, Tolder og Præster. Af Biergeløn for strandet Gods som her falder, tager Capitels=Herrerne som en gammel Ret 1/2 Part, men Landfogden og Birkedommeren nyder hver en Kiendelse. J gamle Dage har Capitulares i Wiborg saavel som Landets Kirker. havt gode Jndkomster af de Salt=Kiedler som vare i Gang der paa Landet, men denne Handtering, tilligemed Revennerne deraf, er længe siden gaaen til Grunde. nordentlige Byer, men hele Landet, saa Paa vidt det beboet, seer ud som en Bye; thi enhver Beboer har anlagt sin Gaard eller Boel i sit Enemærke, saa at der er næsten lige langt imellem hvert Sted. De fleeste enkelte Stæder have intet andet Navn, end efter Folkene som beboe dem. Stæderne paa Landet ere arvelige, eller og for Penge kiøbes og sælges imellem dem selv. Landfogden boer paa en Gaard, kaldet Klitgaard, liggende midt i Landet nær ved PræsteGaarden og Byrum Kirke, og har Konge Tienden af Landet til sin Løn. Denne Gaard er den største, og staaer for 4re Tønder Hartkorn, da alle de andre som forhen er sagt, staaer, for meget mindre. Jndbyggerne have selv Kirke=Tienden og derimod holde Kirkerne ved lige. Husene ere alle tækkede med Tang af 1 til 1 1/2 Alens Tykkelse, der kan ligge saa længe Tømmeret varer. Dette Slags Tag ved første Øyekast seer ikke meget vel ud for Fremmede, men giver tætte og varme Boeliger, og Jlden kan ikke lettelig fænge derudi, Paa deres Vaanings=Huuse er Jstræk Navnet, men Færhuusene kalde de Fær=Nøsteret. Stuerne ere nesten overalt panelede, med Alkove=Sænge, og Hylderne med Hollandsk Steentøy pyntede. Paa Landet findes 34 Veyer=Møller, som ere mindre end de almindelige, thi hver 2 a 3 Gaarde eller Huuse har sin Veyr Mølle. Ved de fleeste Gaarde ere opreyste Flag=Stange, hvorpaa ophidses Flag, naar der holdes Brøllup eller andre Høytideligheder paa Landet. Vognene som der bruges, have meget store Hiul, som kommer deraf, at de oftest maae føre paa Vognene over en halv Miil ud i Vandet, hvad de enten hiembringe eller udføre med deres Baade. Jndbyggernes Tal kan man regne til 2 a 3000 Siæle, Communicanterne beløbe sig til 900 a 1000 og de som svare Extra Skat til imod 900. Men omendskiønt Landet er temmelig Folkerigt, saa kunde dog mangfoldige fleere Mennesker og næsten dobbelt saa mange paa Lessøe finde fornødent Ophold, dersom det meget ødeliggende Land blev optaget, Sandflugten dæmpet, en ordentlig Havn anlagt, og visse Nærings Midler saasom Fiskeriet, Sælhunde Fangst, og deslige, bleve med større Fliid iværksatte. Mandfolkene ere mesten altid om Sommeren paa SøeFart, og ere dygtige Søe=Folk, de bruge Hollandsk Skibs Dragt, og ere af Naturen sunde store og velskabte Folk. Qvinderne ere friske, velvoxne, og see got ud, uagtet deres meget og grove Arbeyd, de ere og stærke, og leve længe, formedelst den stærke Motion og idelige Arbeyde de fra Barns Been blive vante til. Deres daglige Dragt er fiint hvidt Klæde over Hovedet, blaae Kirsens Trøyer, kantede med lysere Floretten Baand og med smaae Opslag som gaae langt ud for Hænderne, Livstykket af Kramtøy, begge Deele med Sølv Knapper i og grønne Filtes Skiørter, men Stats Dragten er en Fløyels eller Damastes Hue, derover et Cammerdugs Klæde bundet oven paa Hovedet med tvende Flipper eller med lange nedhængende Hængler, en sort Fløyels Trøye, som staaer aaben med Sølv Fielegrans Knapper, ziiret med Sølv Bukler og Kieder, og et par Hager af Guld eller Sølv, en Sølv Knap i Særken under Hagen, naar Trøyen er tilknappet have de et Sølv=Belte om Livet, besat med mange forgyldte Bukler, men staaer den aaben haver de derunder et Livstykke af Damast, eller andet Silketøy, med Sølv Knapper i, et sort Skiørt, og et sort eller blaat Damastes Forklæde. Qvinderne forrette alt Land=Arbeyd, ja naar Mand og Konen age til Kirke, da kiører Konen for Manden, som sidder bag i Vognen. Der findes vel en tredie Deel meere af Qvinde= end Mand Kiøn, deels fordi mange Mandfolk gaae ud af Landet i fremmed Dieneste og komme aldrig igien, deels og fordi mange omkomme paa Soen. Som Mandfolkene finde deres Regning ved at tiene og fortiene Brødet paa Søen og uden Landet, saa bliver Ager=Dyrkningen, saa got som den kan, dreven af Qvinde Kiønnet; Er det Pløyning, Saasning, Harving, Giødning, indtil Meiningen maae de forrette det. Det er derfore ey at undre paa, om Landet ikke bliver dyrket saavel og ordentlig, som det burde. Rug og Byg faaes her i lige Mængde, men mindre Havre, hvortil Jorden ikke er beqvem. De fleeste Aaringer have de dog Mangel paa Brødkorn, og maae leve af tør Horn Fisk og Vand, naar Avlingen ikke kan føde dem. Naar de pløye have de 6 a 8 Par Bæster for Ploven, meere af Sædvane end Fornødenhed. De pløye 3/4 Alne breede Furer, som med Spader prikkes og blive overskaarne for Jorden faaes, hvilket kaldes at jevne og giver dem meget Arbeyd; De afskiære Kornet med Sægele. Giødning føres aarlig paa Agrene, som bestaaer af Aske, Møg, Tang og Grøndsvær, som de til Skade skrælde af Jorden og nedhakke i Mødingerne til Forraadnelse. Paa den Nord Vestre Side af Landet ligger en stor Deel Hedeland, som bruges til Fædrift. Paa Landets Nørre Kandt, fra Lundgaarden af, og end meere paa Øster Landet fra Siørby af, seer man adskillige Strækninger af øde Land, som Sandslugten har fordervet, og som noget nær kan udgjøre den halve Deel af Øen; men en stor Deel deraf er igien med Sandhavre, Marhalm, Klittetag og Græsbegriet og kan nu passere for god Ager og Eng. Paa Sandflugten voxer og Kongelyng og Dværf, Vier, hvilket sidste Slags ey voxer almindeligt andensteds. Dersom dette ødeliggende Land, som for nærværende Tid holdes for at være gandske brugbart, men ligger udyrket af Mange, deels paa Folk, deels paa gode Indretninger, blev optaget, kunde det ernære mange nye Beboere, eller om det til Landets egne paa gode Vilkaar blev overdraget, behøvedes ikke, at 2 eller 3 Familier, som ofte skeer, skulde sidde paa een Gaard, da her blev brugelig Jord nok til dem alle Paa nogle faa Steder findes nyt optaget Land, som bærer den deyligste Sæd, Græsset som Engene frembringe, er og meget got. Paa sine Steder falder og Tørveskiær i dette øde Land. Dog findes her endnu høye Bakker af levende Flyve=Sand, som ikke ere tilgroede. Midt i denne Ørken staaer den gamle Hals Kirke, som nu næsten er faldefærdig, Taarnet som for Søefarendes Skyld holdes vedlige, med det halve Tag, Muuren, den Sydlige Side og noget af den Nordlige, staaer tilbage. Saa ere og Øster for Hals Kirke endnu nogle Huuse af den store Bye, Øster=Bye, tilovers fra Sandflugten, tilforn var Hals Sogn det beste og største der paa Landet. Nogle af Hals Kirkes Ornammenter, ere hos Kirke=Værgerne endnu i Forvaring, Landet har i ældre Tider været sterkt bevoxet med Skov af Gran, Fyr, Eeg, Bøg, Ell, Birk, Ask, hvoraf kunde haves nok baade til at bygge med, og til at brænde, men altsammen ødelagt, uden et lidet Stykke Lunden kaldet, som ligger midt paa Landet, og hvoraf Lundgaarden, som er i Hals Sogn, har Navn. Der hvor Sandflugten har været, sees endnu staae mange Fyr og Grand=Stubbe, som om Sømmeren skyde smaae Skud af sig; men blive af Creaturene opædte. Aske Træet voxer her overalt, ja man seer deraf baade Stubbe og Træer staae i den tørre Sand, saa at om dette og fleere Slags Træer blev med Fliid forplantet, vilde de komme meget vel frem, her voxer en Art Torn, som har meget hvasse og pigede Blade. Vild Humle findes ogsaa her og der at voxe. Haver haves paa nogle Steder, hvori baade Træer og andre Væxter, kommer til god Fuldkommenhed. Sennop faaes paa Mødingerne uden for Gaarden, og groer der overmaade vel. Siden der tilforn er holdt slet Huus med Skoven, har de stor Mangel paa Brændsel. Doct. Bister, som for en 40 Aars Tid siden anlagde paa Læssør et Salt=Syderie, siges at have fordervet det af Skoven, som Sandflugten havde levnet. For nærværende Tid nødes de til, af Faare Mog opgravet af Faarestien og Creaturernes Giødsel at bereede sig fornødent Jldebrand, saaledes at de med en Skovsammenklappe runde Kager, som brænde meget let, naar de ere tørrede i Soelen, dog bruges de mindste deraf som mueligt, for ikke at mangle Giøde til Jorden, Asken deraf bliver god Giødning. J Klitterne eller det øde Land har de ellers en Art Tørv kaldet Knap= eller Skud=Tørv, som graves uden ringeste Orden, men den maae bruges sparsomt, i Fald den i Fremtiden ikke skal mangle. Den er næsten saa god som de bekiendte Kull=Torv, meget Svovelagtig, brænde got og giver stærk Heede, den bestaaer at forvittrede Roder, Kies og deslige. Tørven graves af Qvindfolkene, deres Spader ere korte og i alt 3/4 Alen lange, dem setter de for Knæerne og grave dermed ligesaa hastigt som Mandfolk paa andre Steder. Grunden er saa beskaffen: 1) Sand 1 1/2 Alen, 2) løs Tørv Jord, 3/4 Alen, 3) god Tørv Jord 2 1/2 Alen, 4) blød Tørv Jord 1 1/2 Alne, siden naar de komme dybere ned, er der graaagtig Sandbund og Steen. Udi denne Tørve Grund findes Endeel Bernsteen, eller Rav, hvoraf fordum her maae være fundet meget endnu, siden nogle Lærde deraf have taget Anledning, at drage de gamle Glossaria eller Raunonia til Læssøe. Paa Landet giøres en stor Deel Dynevaar og Vadmel baade fiint og godt, som udføres til Norge; thi Qvinderne ere meget duelige og arbeydsomme. De har og paa nogle Aar begyndt at giøre Filt, som de lade farve i Aalborg, og som er ligesaa got som det der kiøbes af Krammen. Vævere ere her mange iblant Qvinde Kiønnet. Foruden dem findes her ingen andre Haandværker, end Skrædere, Skoe magere, Smede, Tømmermænd og Snedkere, Salt=Syderie har fra ældre Tider været en af Lessøeboernes Nærings Veye. Salt=Kiedlerne have kasted gode Jndkomster af sig, ey allene til Kirkerne og Landets Herskab Canikerne i Wiborg, men endog til Jnteressenterne som baade vare af Jndbyggerne og fremmede uden for. Et Document af 1330 viser, at biskop Tyge i Børlum tillod paa Læssøe nogle ellers forbudne Ægteskaber, og fik for saadan Tilladelse 14 Læster, Salt i et Aar. Paa en fælleds Mark kaldet Boebakkerne ved Strandbreden Sydost i Byrum Sogn, skal man endnu kunde see hvor Salt=Panderne have staaet. J disse Salt=Kiedler, havde Eierne visse Parter, Fierdinger, Ottinger og mindre Parter, som de kaldte Afgierd, tre paa en Otting. Man finder at saadanne Parter ere blevne arvede, solgte, bortleyede, pandtsatte, bortgivne til Kirker og Klostere. 1426 solgte Bodil Oluf Pedersens Enke til Dueholm=Kloster en Fierding af en Salt Kiedel med al sin behøring og Rede, som ligger paa Lessøe paa Rønnere. 1447 har Esbern Hog Jndbygger paa Lessøe, for sin og sin Hustrues Siæl, givet til Duholm Kloster en Otting i en Salt=Kiedel, som staaer Øster paa Land bode paa Lessøe. Aaret derefter har samme Mand solgt til Klosteret halvanden Afgierd i samme Salt=Kiedel. 1447. har Lilde Henrick testamenteret til Duholm Kloster en Fierding Salt=Kiedel, liggende paa lange Røn i Lessøe hos Fogdens Bod. 1455 har Jver Jensen i Aars givet til Mariagen Kloster sin Part i en Salt Kiedel paa Lessøe. 1511 Skiødede Sidsel Andersdatter til Mariager Kloster toe Parter i en Salt=Kiedel paa Lessøe. 1527 eyede Mariagers Kloster en heel Saltkiedel paa Lessøe, som de leyede bort. Af Kirkernes Regnskaber sees, at de indtil Aar 1616 har haft Salt=Kiedeler at Leye bort til Landfolket og deraf haft aarlig Jndtægt; J seenere Tider ere disse Indretninger ligesom alle deslige Salt=Fabriquer i Jylland, gandske gangne til Grunde, til deels af Mangel paa Skov og Brændsel, til deels og af andre Aarsageer. For 30 a 40 Aar siden indfandt sig paa Lessøe en Mand som kaldte sig Doctor Bister, og anlagde der Saltsyderier paa tvende af de Udholme som kaldes Rønnerne, men da han havde meest ruineret Resten af Skoven og der formedelst de alt for store Bekostninger, kom intet ud af Anlegget, greeb han til uheldige Projectmageres sidste Raad og giørede sig usynlig. Nu raffinere Jndbyggerne til eget Huusbehøv Salt ved Solens Hielp, saaledes: De grave Hull ved Strandbredden, paa de saa kaldte Rønner eller Ud holmer, hvor de meener at være Salt=Kilder, endskiøndt det er befundet ikke saa at være, naar det salte Søevand da opvelder, føre de det hiem i Tønder, og proberer det med et Æg, omdet kan flyde oven paa, bliver der Salt deraf, uden for deres Huus paa frie Mark har de staaende paa tvende Bukke flade Casser eller udhulede Stene 1 og en halv Alen lange, 3 Qvarteer Breede, 3 a 4 Tommer dybe, stillede horisontal imod Solen, hvis Varme da setter Saltet paa Bunden, og kan de af een Tønde Vand vinde 1 1/2 Fierdingkar got Salt; men de maae vel vogte sig for Regn og Dug og passe paa at dække Casserne til med Bredder om Natten. Grunden hvor Salt Vandet opgraves, er af saadan Beskaffenhed, først hvidt Sand 2 1/2 Alen, dernest et Sandblandet fiint Leer eller Mergel 3 1/2 Alen, endelig graatagtig Sand paa 11 Alens Dybde. Jmellem det øverste Sand og Leeret staaer Saltvandet, som formodentlig har sin Oprindelse deraf, at Søen, som staar oftest ind paa Landet paa den Flakke Sandgrund, bliver ved Solens Varme uddunstet, da de saltagtige Deele trænge sig ind igiennem Sandet, indtil det kommer paa Leeret at staae, hvor det ikke kan komme igiennem. Tre Fierdinqveys synder ud fra Landet ere 3 stoere Holme kaldet Renner eller Rønnerne, som tilsammen giør en stiv Miil, nemlig: Hornfisk Rønnet, Kringel=Rønet og Lange=Rønet, paa de to første havde Doctor Bister forbemeldte Saltkogerie for. Der er Søe imellem alle tre Holmee, dog naar Vandet, falder, kan man gaae med tørre Fødder af den ene paa den anden Vesten for disse nær ved Landet er atter en stor Holm kaldet Fer=Rønnet, hvor ogsaa har været et Saltværk. Endnu ere der 5 smaae Udholme, som ligge en Miils Vey fra Landet og kaldes Nør=Røn, sammendrevne af Tang, Sand, mangfoldige store og smaae Kampestene. Det er forunderligt, at Havet her som i en Hvirvel har sammenbragt disse mange Stene. Paa disse Holme voxer Græs 1/2 Alen høyt, her voxer og megen Cochleare, Hyben og adskillige andre Vexter. Omkring disse Holme findes en stor Mængde SælHunde. Her opholder sig og mangfoldige vilde Fugle, som lægge sine Æg paa Holmene, men faae sielden Til til anudligge, besynderlig den skiønne Ederfugl, som her kalEderbleg, hvilken dog nu meest er fordreven fra Lessør, brelaf Mennesker og deels af Ræve, som Landet haver i siver Mængde, Foruden Ederfuglen findes paa Lessøe og HolminHvid Fuglen, enstoer hvid Fugl med en sort Kappe paa Hver det, Stok=Ænder, Maager, Strand=Skader i Mængde Tiollen, Trold=Pipen, Droselen, med flere Slags, som Jndbyggerne ey veed Navne paa, Radgjæs falde her paa sine Tider i største Mængde, Ravne ere her og alt for mange af denne Fugl giør siver Skade i Klitterne, hvor han ophakker Røderne af Sandhavren og Marhalmen. Af tamme Giæs gives her en stoer Mængde. Bier findes ikke paa Landet, men fordi her falder skiøn Græsning i Klitterne eller paa den tilgroede Sandflugt, findes her en anseelig Deel Faar, Bæster og andre Creature. Hvorfor og Beboerne kan sælge fra Landet en Deel røget og saltet Faare Kiød, Flesk og deslige, som meest gaaer til Norge, men og noget til Sverrige. Fiskeriet drives ikke her med den Flid og til saadan Fordeel, som skee kunde; Aarsagen er formodentlig: at Mandfolkene ere meere ude af Landet end hiemme og lettere fortiener Brødet ved at fare end at fiske, og naar de ere hiemme, bekymre sig er meget om deslige Forretninger, men hendrive Tiden med ledig Gang og Tobaks=Røgen. Jkke desmindre fiskes her i Mai, Junii og Julii Maaneder en stor Mængde Horn=Fisk, som saltes, tørres og spæges og deels forbruges til deres Huusholdning, deels sælges til de Svenske. Makrel, Langer og Torsk falde her og men ikke af nogen Betydning.