Aarhuus Stifts-Tidende, 1814-04-23
Begivenhederne i sidstafvigte October omstyrtede den uhyre politiske Bygning, som kaldtes det franske Rige, og var grundet paa Ruinerne af fordum uafhængige og lykkelige Stater, forstørret med ældgamle i Monarkier frarevne Provindser, vedligeholdt paa en heel Generations Blods, Lykkes, og Velfærds Bekostning. Af Seieren førte til Rhinen, men besielede af Lyst til at see Europas Statsbygning gjenoprettet efter en rigtig Maalestok af Magternes Ligevægt, bestemte de allierede Souverainer, ikke at nedlægge Vaaben, for de havde naaet hiint ædle Maal for deres Anstrængelfer. Man besluttede at søge Freden paa fransk Grund. Ministeren for de udenlandske Anliggender i Frankrig kom dem imøde, men den franske Regiering viiste, kun at have eet Øiemed, det: at blænde Folkenes Øine, og kaste paa de Allierede den hadefulde Skyld for en Angrebskrig. De allierede Magter kunde haabe, at Fortidens Erfaring vilde blive af Jndflydelse paa en Erobrer, som udsat for en stor Nations Bebreidelser for første Gang var Vidne til dens Lidelser i hans egen Hovedstad. Denne Erfaring maatte frembringe den Følelse, at hans Thrones Vedligeholdelse væsentlig afhængte af hans Maadehold og Retfærdighed Man kunde derfor heller ikke standse de militaire Operationer. Engelland, den eneste Magt, der var kaldet til i Fredens Vægtskaal at lægge Frankrigs Skadeserstatninger, kunde nøie betegne de Offere, som det 10. beredt til at bringe den almindelige Fred. - Frankerigs Befuldmægtigede foreslog en Vaabenstilstand, grundet paa den Basis, som de allierede Hoffer selv holdt for nødvendig til Fred. De tilbøde 3 umiddelbar Overgivelse af faste Pladser i de Lande, som Frankrig skulde aftræde, under Betingelse af de militære Operationers Ophør. Men ved 20 Aars En faring overbeviiste om, at i Negociationer med det franske Kabinet, de synbare Tilbud vel maa skilles fra de virkelige Hensigter, afsloge de allierede Hoffer disse Forslag; men tilløde sig i dets Sted, at undertegne FredsPræliminærer. Denne Undertegning havde for Frankrig alle en Vaabenstilstands Fordele, uden for de allierede at medføre Ubehageligheden af de trigerske Operationers Ophævelse. Nogle partielle Fordeele betegnede imidlertid de første Skridt af en Hær, som var dannet under Parises Mure og bestod af Folkets Haab og den nuværende Generations Blomster. Strax forandrede Sammenkomsterne i Chatillon deres Karakteer; de franske Befuldmægtigede bleve uden Jnstruktioner, og kunde ikke besvare de allierede Magters Forslag. Disse foresloge nu en Præliminærtraktat efter de Grundlag, som den franske Regiering selv havde tilbudt i det Øieblik den troede sin Existence i Fare, af følgende Jndhold: Frankrig, bragt tilbage til de Udstræk ninger som i Aarhundreder havde sikret dets Rolighed og Lykke under dets Kongers Herredømme, skulde med Europa deele Frihedens, Nationaluafhængighedens og Fredens Velgierninger; af Regieringen afhænger det at give Landet Freden med dets Kolonier og Handel tilbage. Man var endog villig til, venskabelig at diskutere om Udvidelser, der kunde være giensidig fordeelagtige, udenfor de Grændser, som Frankrig havde før Revolutionskrigen." Fiorten Dage hengik uden Svar fra den franske Regierings Side; man overlod de franske Befuldmægtigede, at overrække et Kontraprojekt, Tiden gled imidlertid hen til den 15de Marts, da dette Kontraprojekt blev overgivet. J samme forlangte den franske Regiering, at fremmede Folk, som ikke Aarhundredes Herredømme vilde have sammensmeltet med det franske Folk, skulde udgjøre en Deel af dette. Frankrig skulde eri holde en Udvidelse, uforenelig med Ligevægtsystemet, og uden alt Forhold til de andre politiske Legemer i Europa, det skulde beholde de Angrebsstillinger og Punkter, ved hvilke dets Regiering til Europas og Frankerigs egen Ulykke har anrettet saa mange Ødelæggelser og Throners Omstyrtelser. Medlemmer af den regierende Familie i Frankrig skulde igien sættes paa fremmede Throner, og den franske Regiering vedblive at være Voldgivtsmand i den europæiske Magters indbyrdes Forhold. - I dette for Verdens Held saa afgiørende Øieblik var det, at de allierede Souverainer fornyede det høitidelige Forbund, ikke at nedlægge deres Vaaben, før den store Gienstand for deres Alliance var opnaaet. Frankrig har sig selv at takke for de Lidelser, det maa taale. Det er endelig Tid, at Fyrster maa kunne vaage over Folks Vel uden fremmed Jndflydelse, at Folkene lære at agte deres giensidige Uafhængighed, at de selskabelige Jndretninger bevares for daglige Omvæltninger, Eiendom og frie Handel sikres. Hele Europa har kun eet Ønske, som er Udtrykket af alle Nationers Tarv, og til hvis Fremme alle ere forenede.