Aarhuus Stifts-Tidende, 1817-01-01
Blandinger. En Sommermorgen sad en Skrædder paa et Bord ved Vinduet, da kom der en Bondekone forbie og raabte med Honning. Skrædderen stak Hovedet udaf Vinduet og sagde: Kom op Moer, Jeg skal give Jer god Handsel. Da Konen kom op, besaae han alle hendes Potter, og tilsidst kiøbte han et Fierding: pund. Derpaa skar han sig et Stykke rundt om Brødet, smurte Honning derpaa, satte Maden paa Bordet, og tænkte ved sig selv. Du skal smage mig godt; men jeg vil først have denne Brystdag færdig, før jeg fortærer dig. Dermed begyndte han at sye, og tog lange Sting af lutter Glæde. Jmidlertid lugtede Fluerne Honningen; da kom de i Mængde, og satte sig. paa Honningbrødet. "Hvem har havt Bud efter Jerssagde han, og jog dem bort; men det varede ikke længe saa kom der dobbelt saamange. Da blev Skrædderen vred, greb efter en Klædelap og -, jeg skal lære jer, slog han efter dem. Derpaa trak han Lappen bort, og talte efter, hvor mange han havde truffet. Der laae ni og tyve Døde paa Valpladsen "Er du saadan en Karl, sagde han, og forundrede sig over sig selv. Derpaa syede han sig et Belte, hvorpaa han baldrede disse Ord: Niogtyve i eet Hug. Du maae ud i Verden tænkte han; bandt sig Beltet om Livet, og søgte efter i Huset, om der intet var, han kunde tage med. Da fandt han en sig Ost; den puttede han i Lommen Underveis fangede han en Fugl; den maatte ogsaa derned. Skrædderen steeg, op paa et høit Bierg; paa Toppen af det fandt han en stor Kæmpe, til ham sagde han: Hvor gaaer det Kammerat? J seer jer vil om i Verden beroppe? Jeg maae ogsaa ud i den. Men Kæmpen saae til ham med Foragt, og sagde: Du er en miserabel Karl. Skrædderen knappede Kiolen op, viste ham Bettet og sagde: Der kan du see, hvilken Mand, du har for dig. Kæmpen læste de Ord: Niogeppe i eet Hug; og da han troede det var niogtyve Mennesker, Skrædderen havde slaaet ihiel paa eengang, saa begyndte han at faae Ærbødighed for ham; dog vilde han først prøve ham. Fr. Renter i de konsolidette Fonds for engelske Huse, ja Dagsbladet Qvoditienne paastaaer endog: at forden engelske Regiering har ifinde at anvende den Kon Han tog derfor en Steen, og trykkede den saa haardt, at Vandet lød ud af den. "Saa stærk er du dog ikke. Jkke andet end det, sagde Skrædderen, det kan jeg ogsaa, - greb i Lomme, tog den vaade Ost og trykkede Vallen ud Hvad siger du om det: det var dog mere." Kæmpen forundrede sig, tog en Steen, og kastede den saa høit at man neppe kunde øine den. Giør mig det efter. - Det var godt kyllet, sagde Skrædderen; dog med alt det, er din Steen faldet ned til Jorden, igien. Jeg skal kaste dig een, saa den ikke falder ned. Dermed tog han Fuglen af Lommen og kastede den i Luften. Og Fuglen fløi reent bort i Skyerne. Der traf du dog din Mester! Kæmpen forhausedes, indgik Stalbroderskab med ham, og de droge videre. Da komme de til et Kirsebærtræ, Kæmpen tog Toppen, høiede den ned imod Jorden og gav den til Skrædderen, at han kunde spise deraf. Men Skrædderen var for svag, til at modstaae Grenenes Styrke, og blev vippet op i Veiret med. Hvad for noget, sagde Kæmpen; kunde du ikke holde den svage Qvist, "Det er en smal Sag, sagde Skrædderen, for den der har slaaet ni og tyve i eet Hug; men veed du hvorfor jeg giorde det: Der nede skyde Jægerne i Krattet. Da jeg saae de sigtede paa mig, sprang jeg over Træet. Det giør du mig ikke efter. Da Kæmpen hørte det, tabte han Næse og Mund, og forlangte ingen flere Beviis paa sin Kammerats Dygtighed. Han lystrede ham i alt hvad han sagde, holdt ham frit med alt, og troede, ingen i Verden overgik Skrædderen i Klogskab og Styrke.