Berlingske Tidende, 1836-04-15
Den 3die dennes bleve Offrene for Fieschis Mord forsøg tidlig om Morgenen bragte til den nye opbyggede Hvælving i Jnvalide-Hospitalet. Hvælvingen er inddeelt i tolv Gemakker. J Midten findes en Mindesøile, ved hvis Fod Marschal Mortier og General Lachasse de Verigni ere begravede. – Kun Jnvalidernes Vice-Gouverneur og Jnstitutets Architet vare tilstede ved Ceremonien, J Forgaars gjorde Ministeriet et uheldigt Forsøg paa at møde den Dadel, man har gjort samme, at det nemlig ikke brød sig synderligt om Landets materielle Jnteresse. J sin Egenskab som Finantsminister indbragde Hr. d'Argout et Lov-Forslag i Kamret, angaaende det, af Runkelroer tilberedte, indenlandske Sukkers Beskatning, hvilket Forslag nu nedrives af alle Journaler, undtagen af den ubetydelige Jmpartial, og hvis Oplæsning i Kamret fremmanede en saadan Storm, som man endnu aldrig har været Vidne til ved nogen Lovs Fremlæggelse. Til de Deputeredes Ære maa man imidlertid antage, at, skjøndt det nye Project vistnok strider mod Manges Jnteresse, deres Uvillie ikke saameget har havt sin Grund i den foreslaaede Skat paa Sukkeret, som meget mere i den Tvangs-Forholdsregel, der skal forbindes med hiint Paalæg, og som hvis den iværksættes, alene kan gjøre det muligt for de store Runkelroe-Sukker=Fabrikker at bestaae, men derimod maa tvinge de mindre til at nedlægge Arbeidet. Hr. d'Argout forklarede nemlig, at denne Sukker=Fabrikkation voxer i et uhyre Forhold, siden 1828 har den fordoblet sig fem Gange; derved trues Statsindtægternes Hovedkilde, Jndførselstolden, for Sukkeret fra hiin Side Havet, med ganske at tilstoppes. Af 100 Millioner Kilogrammer Sukker, som Frankerig forbruger, hentes omtrent de 60 Millioner fra Colonierne, og de 40 Millioner levere Runkelroe=Fabrikkerne. Hvis samtlige 100 Millioner, Kilogrammer indførtes fra Colonierne, vilde Staten, deraf drage 60,000,000 Franker i Told, medens denne Jndtægt nu er reduceret til 40,000,000. Men det er ikke Nationen i Almindelighed, der vinder derved, men kun Runkelroe-Fabrikkanterne; og da nu disse Fabrikkanter, især i de nordlige, til Runkelroens Dyrkning meere egnede Departementer bestandig formere sig, saa vilde det være hensigtsmæssigt at belægge denne Fabrikation med en Afgivt. Allerede det almindelige Princip, at man maa beskatte dem, der bedst kunne taale det, taler for en saadan Forholdsregel, da Runkelroe-Sukker-Fabrikkationen giver saa uhyre Overskud. Desuden vilde de franske Colonier – vedblev Finantsministeren gaae til Grunde, hvis man ikke kom dem til Hjelp med at lægge Skat paa det indenlandske Sukker. Man burde saa meget mindre undlade dette, som Handelen med Colonierne er den bedste Planteskole for den franske Marine. Han foreslog altsaa, at paalægge det indenlandske Sukker en Afgivt af 15 Fr. 80 Cent. – Saavidt gik Alting godt, men et videre Forslag, der sigtede til at forebygge Vedkommendes Unddragelse fra denne Afgivt, vakte en uafbrudt Murren, som Præsidenten forgjeves søgte at dæmpe med den bemærkning: at Kamret, dog skulde gjemme sin Murren til de Lov-Forslag, der paabøde unødvendige Afgivter." De af Hr. d'Argout foreslaaede Forsigtighedsregler bestode væsentligt i Følgende: Hver RunkelroeSukker=Fabrik maa kun have een Jndgang og maa fra alle andre Sider være aldeles utilgængelig. Ved Jndgangen til enhver Fabrik maa der paa Eiermandens Omkostninger oprettes et Bureau for en Toldbetjent. Eiermanden skulde desuden aarlig udrede, i det mindste 2000 Franker i Omkostninger for Opsigten med hans Fabrikkation. (Denne Afgivt vilde dog komme til at stige med Fabrikkens Storrelse.) Toldbetjenterne skulde vaje alt det Sukker, der førtes ud af Fabrikken, undersøge og qvalificere Siruppen, ja endog vaje de til Fabrikationen indbragte Runkelroer. Det var disse og lignende Bestemmelser, der vakte Kamrets Uvillie. Mænd, hvem det manglede paa al pecuniær Jnteresse ved dette Spørgsmaal, og hvis Uegennyttighed overhovedet en hævet over al Tvivl, f. Ex. de Herrer Lafitte og Salverte, larmede netop allerværst mod denne Plan, der vilde lægge Tvang paa og ødelægge hiin velgjørende Jndustrigreen. Hr. d'Argout vedblev ganske ene at være givet til Priis for deres Critik indtil Mødets Slutning, da nemlig hans Colleger i al Stilhed havde forladt Kamret.