Jyske Efterretninger, 1772-02-21
No. 8. Jydske Efterretninger Tedagen den 21 Februar 17 Svar til en Ven paa det Spørsmaal: Hvad er Aarsagen, at saa mange Unge og Gamle af begge Kiøn nu paa nogen Tid saa yppig bortløbe fra deres Fødestavn til Holsteen? En Hosbonden Skyld derudi, Ere saadanne Bortrømningen skadelige for Landet, og, om saa er, ved hvilke Midler kan dette hæmmes, fra T. R. -n. Aalborg 1772, trykt Udi det Kongel. privileg. Bogtrykkerie ved Joh. P. Holsberg. og sælges sammesteds for 4 s. stor 15 Sider i 8vo. Forfatteren er af de Tanker, at der gives Aarsager, som deels tvinge, deels lokke mange, i sær i Jylland og flere Danske Provindser, til at forlade deres Fødestavn, og at en Hosbond, selv kan være Skyld derudi, baade ved et ubilligt Forhold imod sine Underhavende, og ved en overdreven Lemfældighed i de Skyldiges Afstraffelse; Til Beviis paa det sidste anføres Hr. Fred, paa Lod. der beskrives som en Mand, der skal have det ømmeste Hierte til sine Underhavende, og dog skal der fra hans Gods bortrømme de Fleste. Efterat Forfatteren korteligen har besvaret hver Post i Spørsmaalet, yttrer han sine Tanker om, hvorledes dette store Onde kunde afværges. Han forestaaer et Middel, hvilket, efter vore Tanker, vist ikke vil behage de sidste Proprietad. er prietairer og Jordegods Eyere, det spaaer han sig og selv, og derfor i Forveien giver denne smukke Erindring S. 9. Sæt deres Sind i den Forfatning, at De uden Fortrydelse kan læse det allerforligste Raad, og hav saadanne Tanker om mig, som de hidindtil har havt, at jeg, nemlig, ønsker alle Stænders Fordeel og ingens Skade, og altsaa at saavel Proprietairen, som Bonden, maae florere. Falder mit Forslag Dem, som Proprietair, forunderligt, ja endog urimeligt ved første Giennemlæsning, beder jeg Dem atter at læse det, da Deres Tanker maaskee kunde blive fordeelagtige for mig, og overeensstemmende med mit Forslag." Forslaget gaaer ud paa, at Kongen skulde afskaffe Hosbondernes Rettighed til Mandskabet, som fylder Aar paa deres Gods; men uagtet alle de Indvendinger, der kunde giøres imod denne, for mange, ufordøyelige Satz, saa beviser han dog, at det var til Nytte for Kongen, Landet, Proprietairen, Bonden. Naar Forfatteren i Anledning af det sidste viser, hvad Indflydelse denne Indretning vilde have i Bondestandens Velgaaende, da ublader han sig S. 14, saaledes: "Men hvor indseer ikke lettelig dette, Bonden blev derved fri. Han havde nu ikke fornøden at blive under det Aag, han nu er fød under. Vilde den Hosbond, paa hvis Gods han er fød, og haver fyldt sine Aar, ikke tænke paa sin egen og sine Underhavendes Beste, kunde han tage Fæste hos en anden. For han fæstede, var han befriet fra at tiene paa det Sted, ham nu anvises af Hosbonden. Han valgte nu selv Tieneste, og altsaa tiente med meere Lyst og større Nytte. Han blev derved opmuntret til at skikke sig vel, paa det han, naar hans Fæste Tid kom, kunde faae en desbedre Gaard under en god Hosbond. En Enke kunde da faae den Mand, hun havde Lyst til. Han hørte nu ikke, som tilforn, til noget vist Gods, og behøvede intet Pas, og hun havde altsaa ikke fornøden, som nu, at tage den, som Hosbonden, sender hende, hvilket han undertiden nødes til af Mangel paa andre. Disse og fleere Herligheder, hvilke jeg, for at undgaae Vidtløftighed, ikke vil opregne, flød deraf for Bondestanden. Skeede nu ovenmældte Indretning, hvad, maatte jeg spørge, skulde da vel bevæge Mandskabet til at rømme, De havde Frihed at tiene i Landet, hvor de lystede, de vare og bleve Soldater, hvor de kom, og deres Vilkor var lige med de Øvriges af deres Stand. Ney, Kierlighed til sin Føde Egn skulde da holde Folkene hiemme." Dette, saavelsom heele Brevet, fortiener skionsomme Læseres bifald, og hvo kan vel med Grund nægte, eller imodsige, disse bekiendte Sandheder, me og upartiske Læsere at bedømme dette Spørsmaals Oplysning, Dog, vi ville tilbageholde vores Dom og overlade til skiønsom De i forrige No. belovede Cantata fra Ribbe. For Orationen. Dongen leve alle siunge i Stemme i med Mund og Tunge, Alle udi dette Land: Vivat vor Kong Christian. Herren holde fast paa Kronen, Og stadfæste ham paa Thronen, Lad Doegs Slægt forsvinde, Og Achitopheel finde, Hans Raad skal ey bestaae, Lad ham til Gallien gaae. Gud Kongen i sit Forsvar tager Og ledsager Sætter hannem fast paa Thronen, Styrker ham at bære Kronen Derfor synger alle Mand: Leve vel Kong Christian. Chorus. Med frydefuld Røst, med Hierte og Tunge Danske og Norske istæmme og siunge: Leve vor Konge og mættes af Aar! Thronen ey falde, før Verden forgaaer. Efter Orationen. Glæd dig, o Dannemark! Ved Kongen din Monark.