Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-02-06
J Aaret 1328 uddøer den regierende Linie og en Sidelinie, Huset Valois, bestiger den Franske Throne, og med denne Forandring begynderen høist ulykkelig Epoche for Frankerige, thi den Engelske Konge Edvard den 3die giør Fordring paa Thronen og nu opstaaer en saare blodig og langvarig Krig med dette Land. Under den første Valois Philip den 6te, gik det endda taaleligt, ogsaa han havde Held til at inddrage vigtige Provinser under Kronen; imidlertid erobrede dog Edvard Calais Denne Krig ruinerede Rigets Financer og den almindelige Rigsdag fik etableret derved den Grundsætning, at intet Skattepaalæg skulde være gyldigt, uden at Stænderne havde givet deres Samtykke dertil; det samme Privilegium, som de Deputeredes Kammer endnu har i Hænderne, og hvorved det bliver i Stand til med saamegen Kraft at modsætte sig et Ministerium, som mishager det. – Efter Philips Død i Aaret 1350 besteeg hans Søn Johan Thronen, hvis Characteer meget dadles; men som dog den berømte Engelske Historieskriver Hume tildeels meget forsvarer. Under ham brød Ulykken i fuldt Maal uden, og indenfra udover Frankerige. Krigen med England begyndte paa nye; Edvard den 3dies Søn, som ogsaa hedte Edvard, faldt ind i Frankerige. Johan rykkede imod ham med en Armee paa 40,000 Mand; det kom den 19de Septbr. 1356 til et Hovedslag ved Maupertuis to Mile fra Potiers. De Franske bleve totalt slagne og Kongen taget til Fange med sin Søn Philip; han døde i sit Fangenskab i Aaret 1364; da Stænderne ikke vilde antage de Fredsbetingelser hvorved han kunde erholde sin Friehed. De 3 Stænder beherskede Frankerige, hvilket dengang ligesom under Revolutionen, var Sædet for de vildeste demagogiske Udsvævelser og tiente til et passende Forbillede paa Frankerigs indvortes Tilstand i Aarene 1793 og 94. Forstanderen for det Parisiske Kiøbmandskab Stephan Marcel de Dages Robespierre), og som stod i Spidsen for den tredie Stand, tilveiebragte et Oprør mod Adelen, fik Jndvaanerne i Paris og en stor Deel af Landalmuen paa sin Side, og lod mange af de for mste Personer henrette. De Begivenheder, som passerede i hine Dage, havde megen Lighed med dem vi have seet i vore, ogsaa dennegang vare røde og blaae Huer Kiendetegnet paa Antiroialisterne, ligesom i Jacobinernes Periode, ogsaa dengang bleved komste Handlinger begaaede; men de havde ogsaa den samme Virkning, som alle Udsvævelser, at de blive tilsidst fordærvelige for dem som begaae dem. Marcel blev forhadt og kom i en farlig Stilling ligesom Robespierre ligesom denne blev fældet ved et Skud, saa blev hiin dræbt ved et Øxehug; da han i sin Fortvivlelse vilde overlevere Staden til Englænderne. Paris underkastede sig Johans ældste Søn Carl den 5te, og den tredie Stand, som havde misbrugt de dem tilstaaede Frieheder, tabte dem nu indtil Revolutionen. – Naar man giør sig bekiendt med disse Begivenheder, saa paamindes man paa den ene Side hvor lærerig Historien, er, og paa den anden, hvor let dens Paamindelser, forglemmes, uagtet alle dens Advarsler komme de samme Begivenheder paa nye frem og paa den samme Jordbund; Menneskene lade sig paa nye igien forlede af deres Passioner til at begaae de samme Forseelser og paadrage sig derved de samme Lidelser. Maatte nu blot det liberale Partie tage sig denne Erfaring af den tredie Stands Forhold i det fjortende Aarhundrede til Hiertet og ikke ved sine lidenskabelige Angreb paa Regieringen og Modpartiet igiennem sine tøileløse Journaler, tabe de Rettigheder, som ved Constitutionen nu ere indrømmede det Franske Folk Under Carl den 5te i Aarene fra 1366 – 80 kom Frankerige, en bedre Forfatning, han bragte indvortes Rolighed tilveie, sammenkaldte sieldent Stænderne og lod ved sin store Feldtherre Connetable du Guesclin Englænderne fratage deres fleste Erobringer i Frankerige. De sto sørgeligere blev Rigets Tilstand i Aarene fra 1381 - 1460 under hans 10 Efterfølgere Carl 6te og Carl 7de. Den Første gik fra Forstanden. Omstændighederne derved ere besynderlige: Han havde et naturligt Anlæg til Melancholie, en Dag da han reed igiennem en Skov i en stærk Sommerbede, sprang en besynderlig klædt Mand (som man troer var udsat paa ham af nogle af de Store) pludselig udaf en Busk, greb hans Hest i Tømmen og raabte til ham: Hold stille Konge og vend om, Du er forraadet, Kongen blev i Øieblikket forvirret Hov det: trak sin Kaarde ud og foer løs paa sit Følge. Efterhaanden kom han til sig selv igien man vilde opmuntre ham og foranstaltede en Maskerade, hvorved Kongen med fem andre Herrer skulde forestille Vildmænd og havde iført sig en haaret Dragt. Man dandsede med Fakler. Kongens Onkel Hertugen af Orleans holdt sin Fakkel for nær til een af de Maskerede, der gik Jld i ham og alle de øvrige; fire af dem døde paa en rædsom Maade og Kongens Liv blev med Møie reddet. Men nu var hans Forstand tabt for bestandig; hans Onkler Hertugerne af Orleans og Burgund overtoge Regieringen; men de laae bestandig i Strid med hinanden, hele Frankerige tog Partie med den ene eller den anden; de største Grusomheder bleve begaaede og hele Rige, kom i den yderste Forvirring. Jmidlertid faldt den Engelske Konge Henrik den 5te ind i Frankerige, sloge de Franske totalt ved Azincourt og erobrede Hertugdommet Normandiet. – Hvad er denne Jord andet end et stort Theater hvorpaa det ene Sørgespil bliver opført efter det andet og kun imellem et Lystspil bliver givet til Hvile og Afvexling. Men imedens alle de Salskaber, som passere paa dette Theater, bestandig afvexle, blive dog Coulisserne malede af Naturens Haand, ved at være lige skiønne og uforandrede.