Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-06-04
Det varede ikke længe og Kjøbenhavn reiste sig op af Støvet og prunkede med Bygninger, der vare indrettede til at optage Yppigheden med alle dens Følgesvende. Lave Hytter, bleve forvandlede til store Gaarde, og Gaarde til glimrende Palaier, Pengene udbredte sig i alle Statslegemets Aarer, og ligesom ved et Underværk blev enhver Bygningsentrepreneur en Herremand, enhver Professionist en Capita list, og enhver Haandværkssvend en flankerende Mand. Et reent Tab af omtrent 15 Millioner Rigsdaler havde bragt Rigdomme ind i Landet, og gjort Hovedstadens Jndbyggere rige istedet for fattige. Store Politikere have heraf beviist saa klart, som to og to ere fire, at Jldebranden har været endog en stor Lykke for Kjøbenhavn. Tiltagende Pragt og Ødselhed i alle Stænders=Levemaade, og den uberydelige Værdie, man satte paa Penge, synes at stadfæste, at deres Mening ikke var ganske urigtig. Men, hvorledes – et positivt et uopretteligt Tab af 15 Millioner skulde være en Fordeel for et Land, Ordet Tab og Fordeel ere her alt formodsigende Begreber. Jngen kan, negte, at Jldebranden, har sat mange Penge i Omløb, og at mangen en blank Daler, som hvilede paa Kistebunden, er derved kommen for Dagen. Men, er er det, at der kommer mange Penge i Circulation, og et andet, at de ere komne i Circulation paa den rigtige Maade. At Jldebranden satte mange Mennesker i den sørgelige Nødvendighed at laane Penge endog af Aagerkarle, og at mangen en Mand er bleven ødelagt ved sit Bygge rie, det er en alt for bekjendt og af Erfaringen stadfæstet Sandhed. De Penge, som kom i Omløb, vare desuden for størstedelen ikke virkelige; de vare kun imaginaire eller indbildte. Men den Jndflydelse, de have havt paa vor Levemaade er desværre alt for virkelig. End- og Folk af simpel Stand ere blevne vante til et Slags Vellevned, som tidlig eller sildig maa briste for dem. Yppigheden i Værelser, og Levemaade er bleven saa stor, at mangen en Familie, nu betaler, ligesaameget i Huusleie, som den førend Jldebranden ret vel kunde, leve af Vor Cours, beviser paa den kraftigste, at det ikke er virkelige Penge, som ere komne til at circulere, de daglig tiltagende overdreven høie Priser paa alle Livets Fornødenheder, den forhen ubekjendte Raffinement i alskens Bedragerier, den store Mængde Falle rende, der ligesom kappes om at tilintetgjøre den offentlige Credit, alt dette lærer os at indsee, at Jldebranden ikke har været nogen sand Fordeel for os og at de tilsyneladende gode Virkninger af en indbildt Pengecirculation dog omsider blive skadelige. Medlidenhed mod udlevede Mennesker. kun faa Mennesker tænke i deres Velmagts Dage paa, at der kommer en Tid, hvor Tidens Tand har forvandlet den kraftfulde Yngling til en rystende Olding, og den rødmosede Mo til en tandløs Matrone. Dersom dette kun oftere faldt os ind, saa vilde man ved de fleste Leiligheder, vise mere somhed for sine af Alderdom kraftesløse Medbrødre og Medsøstre, end man giør, Men i Almindelighed tænker den Unge ligesaa lidet paa selv engang at blive gammel, som den Sunde paa at døe, og den Lykkelige paa at blive ulykkelig. Denne Ligegyldighed mod gamle udlevede Mennesker synes ikke fjelden at finde Sted der, hvor saadanne Mennesker nyde offentlig Understøttelse. Forfatteren har for omtrent tolv Aar siden seet Vartov Hospital og fundet dens Jndretning høist maadelig. Sengene stode der saa tæt ved hinanden, og Uddunstningen af de i een Gang (thi Stue kunde man ikke kalde det, indspærrede Mennesker gjorde Luften næsten undstaaelig for enhver, som ikke var vant til at indaande den. Han erindrer ogsaa, at adskillige af Lemmerne klagede over, at de om Natten ikke kunde sove for Utøi. Hvorvidt denne Jndretning i den senere Tid har forandret sig til sin Fordeel, kan han ikke bestemme. Paa Kjøbenhavns Gader møder man imidlertid ikke fjel den udlevede Mennesker, som høre til eet eller andet Hospital, og som neppe kunne slæbe sig frem. Saaledes saae man for nogle Uger siden en Kone paa 84 Aar, Dødens udtrykte Billede, siddende afmægtig paa en Trappe i Gothersgaden, hvor hun havde faaet Krampe i Benet, og saaledes saae man endnu i Dagen gammel Kone, som af Mathed faldt om paa Gaden, slog sig et stort Hul i Hovedet og maatte derpaa kjøres hjem. Begge disse Koner hørte til de saakaldte Fattighospitaler, Der er intet billigere, end at saadanne gamle Folk komme ud og nyde den frie Luft, men det røber den yderste Grad Ligegyldighed, naar man lader dem gaae ene. Det burde altid være een af de yngre og stærkere Lemmer paalagt, at følge med et saadant gammelt og svagt Menneske, og dette kunde jo skee uden mindste Bekostning for Stiftelsen. Vauphall i Kjøbenhavn. Glædens Guddom synes at have valgt vor Hovedstad til sin Vinter= og Sommerresidence. Den udøser sit Overflødighedshorn med største Rundhed over os. Der er nu saa megen Morskab, hos os, at der snart maaskee, vil komme en Tid, at man for Afvexling vil længes efter nogen Kiedsomhed. Rygtet fortæller, at vi ogsaa nu faae et Vaurhall udenfor Vesterport. Da Ordet endnu er temmelig ubekjendt, saa er det Pligt at gjøre især det smukke Kjøn opmærksomt paa dette paradisiske Moerskab, som hverken to Timers Valtsen, et Aandedræt, eller Ungerske Danse, som man er færdig at styrte ved, kunne sættes i Sammenligning med. En saadan Forlystelse er hidtil endnu saa ubekjendt hos os, som Jis og Masquerade vare det i hine plumpe borgerlige Tider, da man ikke kjørte i prægtige Equipager og bedrog Gud og hver Mand, og da man kaldte det en Skurkestreg, naar en Mand, Dagen førend han fallerede, laante nogle Tusinde Rigsdaler af sin fortroelige Ven. En med mange tusinde couleurede Lamper illumineret Hauge, hvor der er Musik og Dans i alle Kroge, og hvor man kan faae sine Sandser, pirrede, tilfredsstilte og atter tilfredsstilte, om de end vare femten istedet for fem i Tallet, kaldes Vauxhall, og en saadan himmelsk Forlystelse forestaaer og nu, efter Sigende, paa Skydebanen. Dette Sted er ogsaa ganske skabt dertil. Den smukke Sal og Hauge, den store Mark, som vender ud til Søen, ere ret skikkede til at give disse nye Fornøielser al muelig Afvexling. Den, der vil hville, danse eller conversere, kan gaae op paa Salen; den, der vil nyde det behagelige Syn af tusindfardede Lamper og mylende Mennesker, kan gaae ged i Haugen, og den, der, med sin Donna vider Armen, vil nyde Naturens tanse Glæder, og vælte sig omkring i det høie Græs, hvor duftende Markblomster, hviddrende Lærker og forrende Græshopper, stemme Sjelen, til de blideste Følelser, – kan gaae ud paa store Mark lige til Havets Grændser. den