Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1777-02-24
Jndsendt. En Oversættelse. a) Menneskene see det, som er for Øinene. En Sandhed, som alt for til bliver sand, endskiønt a) Der englische Greis, 12 Th. 48 St. til de største Mænd ikke altid ere de bekiendteste i Verden. Jeg har ofte forundret mig over, hvorfor de vantroe Jøder dog om den Forløser, som de vente, giøre sig et saa nedrigt Begreb, at de sætte al hans Storhed i udvortes Pragt og Herlighed, og forestille sig ham, som om han skulde stifte Ulykke iblandt sine Skabninger, og være fylded med en Alexanders og Ca fars elendige Æregiærrighed. Hvor ulige herlig gere lader han sig ikke tilsyne efter sin sande Caracter, naar man betragter ham, som Stifter af den almindelige Menneske-Kierlighed, som forbedrer vore Lidenskaber, ophøier vor Natur, giver os et sterkt Begreb om Udødeligheden og bibringer os en Foragt for denne ringe og falske Storhed, hvori de blinde Jøder søgte at sætte deres Messiæ Herlighed. Longin siger, intet kand være stort, hvis Foragt er noget stort. Besiddelse af Rigdom og Høihed kand ikke giøre et Menneske ret stor, siden man holder det for en Aandens Høihed, naar man med et ret fornøiet Sind beleer disse timelige og tilfældige Lykke Gaver, og kand være over Begiærlighed derefter. Derfor er jeg tilbøielig til at mene, at i det menneskelige Kiøn blive større Folk skiulte, end de, man kiender, og som trække hele Verdens Øyne til sig. Man havde aldrig hørt noget om Virgil, naar ikke hans huuslige Ulykke havde reven ham ud af hans Ensomhed og bragt ham til Rom. Naar vi forud sætte, at der ere Ængler eller Aander, som see paa de menneskelige Gierninger, hvilket af Fornuften og Aabenbaringen er meget rimeligt; hvor forskiellige maa da ikke deres Begrebe om os være fra dem, som vi selv, den ene af os, haver om den anden, Skulde de kun give os deres Fortegnelser over vore Tiders saakaldede store Folk hvor ulige vilde de være alt det, hvad en iblandt Menneskene tænker og skriver om dem, Derom seer man tydeligen, at Menneskene fælde deres Domme kun efter det Udvortes. Hvor nyttigt var det til, naar de vendte deres fornemste Øie mærke ikke saa meget paa den udvortes Klæde Pragt o. s. v., som paa det fortreffelige Gemytte. Vi forhauses, for Exempel, over Tidernes Glands, over Videnskabernes Ære, over Rigdom, Anseelse og Pragt, og over Seiervindingers Tummel: hine herimod betragte den Verdsligvise i sin stygge Hytte ødslette Dragt, hvilken opholder sin Siæl i Taalmodighed og Taknemmelighed ved alle de Tilfælde, som af nedrige Gemytter kaldes Armod og Elendighed. De spørge intet efter store Feldherrer i Spidsen, af talrige Krigs Hære, eller under Hof-Pragt men de finde til de sande Store i Ørkenes Skygger, indsvøbt i et forslidt Klædebon, og i den skiulteste Vraaer. I deres Øine er Spadseer Gange i Tusmørket, som en from Viis giør, meget herligere end en Feldherres Tog med nogle Hundredetusinde bevæbnede Soldater. En Betragtning af Guds Gierninger, saavel i Naadens Rige som i Naturens Rige; en frivillig retfærdig Gierning, til vort eget Tab; en christelig ædelmodig Tilbøielighed for Menneskernes almindelige og særdeles Bedste; Taarer, som i Skiul, udøses over andre Folks Elendighed; Taarer, som en sand Næste-Kiærlighed lader fremflyde, et undertrykt Privathad; Et Forlig mellem hevn giærrige Mennesker, som af Had og Fiendskab vil ødelægge hinanden; kort sagt, en ukunstled Øvelse af Menneske-Kiærlighed, eller nogen anden Dyd; Det er Gierninger, som i hine høiere Aanders Øine ere herlige, og giør Mennesket, stort og ædelt. De Berømteste iblandt os Dødelige blive tit anseede med Ynk, Foragt eller Afskye, medens de, som her blive de bekiendteste, ansees med Kiærlighed bifald og Høiagtelse, Det nyttige af denne korte Betragtning, gaaer ud paa, at vi ikke ved Menneskernes Bifald eller Dadel skuldelade os henrive; men at vi skal overveie, hvad Anseelse enhver skal have paa den Tid, naar Viisdommen bliverretfærdiggjort, af dens Børn, og, naar intet skal giælde for stort og herligt, hvilket intet zirer den menneske lige Natur og giør den fuldkomnere. Heraf udkommer hver Mandag et Blad fra det bergenske Adresse-Contoir hos O. Brøse.