Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-08-06
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. For KaastaaFemte Aargang. No. 86. Udgivet og forlagt af J. Werfel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Höeckes Enke. Løverdagen den 6 August, 1808. Svar til den i Skilderiets No. 85. indkrøbne Anonym. Endelig fremkryber her paa Prent min og det Kongelige islandske Landoplysnings=Selskabs velbekjendte fleeraarige Anbefaler, men her, som umiskiendelig sees, for om mueligt at nedsætte begges Arbeider og Værd. Jeg vedstaaer, i mit Skrivt Jsland med fuld Alvor at have sagt: "at Jsland her var ikkun lidet kjendt, thi intet kan være mere latterligt, end "at det danske Publicum og hele Europa kiender Jsland vel, efter Anonymi Yttring, af C. Olassens, Olavii a. Bøger, Skrivter, der visselig indeholde adskillige gode Bidrag, Situations-Beskrivelser, Reise Journaler fra Sted til Sted for 30, 40, 50, 60, ja 100 Aar siden, nogle kun ved enkelte Udkanter, og kun til enkelte Steder; Skrivter, som deels bestaae af allehaande Strøetanker uden Classification eller System, og af Jndhold alt for speciale, samt passende til en forlængst forbigangen Tid, Nærings- og Handelsform. Ved Naturens seenere Revolutioner og Tidernes medbragte forandrede Conjuncturer, har Jsland erholdt en heel forandret statistisk occonomisk Forfatning, saaledes, at denne er paa saa Aar, med Husholdnings- og Næringsform og den almindelige Tilstand bleven heel ukiendelig mod før, for selv den i Landet boende, hvad da for en Mand, der som Yngling forlod Landet for 39 a 40 Aar siden, kun med de saare faa statistisk oeconomiske, men nu forældede Kundskaber, som hans Alder da maatte være egne, og da end mere for den, der stedse har været 300 og flere Mile bortfærnet fra samme og aldrig betraadt dets Grund, Var hiin end en Privat=Handels Medinteressent paa Landet, vilde dette, paa Grund af den liden Tillid saadanne Folks Underretninger ofte forhen ere befundne at fortiene, for Jnteressens Skyld ikkun giøre hans Dom og Beretning dobbelt mistænkelig. Allerede her øiner man og tydelig, at de ikke ere at fæste Lid til. Forberedelsen til Olavii mavre Reise, saa skiøn hin end er, giver kun en Samling af endeel offentlige Foranstaltninger til Jslands Gavn for 30 og flere Aar siden. Troil bereiste kun Kilden Geyser og Bierget Her la; Mohr de nordlige og østlige Kyster for Natur historien, men nævner et Oeconomie og Statistik. AlVidalins Deo. Regi, Patriæ er det meeste nu blevet lidet tienligt, 100 Aar senere for vor Tidsalder, vor forandrede Handel og Næringer. Det pudseerligste af alt er at man af Kerguelens de Tremarees Søereise, hvorved han blot vilde paa et Søekort af lægge nogle faa østlige og vestlige Udpynters rette Beliggenhed, skal kiende Jsland vel, som alt vidner om at en lapsus memorie har forført denne Anonym, til en saa eenfoldig Paastand. Mere caracteriserende Forfatteren men derhos løjerlig nok, er den Compliment han søger at paatrænge Regieringen, at den kiender Jsland i 300 Miles Afstand fuldkommen, ved forældede og henlagte Commissions=Beretninger fra 1770, 1783 og 1786, men som skulle være uforældede (?), skiøndt det modsatte af deres Jndstillinger i mange Poster har siden faaet Lovbestemmelse. Nu veed man altsaa et nemt Middel til at kiende Jsland fuldkommen; ikkun at laane for faa Dage disse Commissions=Acter til Giennemlæsning, strax veed man deraf alt om dets da ikke existerende Frihandel og nyttige Anlæg, kiender dets nærværende Tarv, Trang og Forfatning, og veed til Punkt og Prikke alt hvad for Landet er at giøre. Regieringen selv, troer jeg, aldeles ikke vil giøre Fordring derpaa, eller tillægge disse Documenter den Vægt, da desuden intet Menneske i Verden kan siges at kiende noget Land fuldkommen, som han aldrig er kommen 300 Mile nær. Med selv den danske Atlas i Haanden, Thaarups og Begtrups &c. Beskrivelser, fortiente jeg, efter 10 Aars Ophold af og til i Danmark, at kaldes arrogant, hvis jeg derfor dristede mig til at paastaae, at jeg kiendte dette fuldkomment. Hr. Anonym, fortryde altsaa ikke paa, om han end skulde have tilbragt sine Børneaar i Island, men i 39 Aar et seet samme, at jeg ikke videre tør giøre mig nogen Forestilling om hans rette, end sige fuldkomne Kundskab om dette Land, mindre det danske Publicum og hele Europas, om end de anførte Skrivter vare i alles Hænder og læste, hvori meget feiler, og her maa jeg antage, at Anonymen har brugt en Smule Jronie, men ikke fremsat en saadan Urimelighed for Alvor Til hans Catechesin burde jeg holde mig undskyldt fra at svare, forinden han legitimerer, at han er Medlem af det Kongel. Jslandske LandoplysningsSelskab, har noget med samme at giøre, og at dette eller jeg bor staae ham til Regnskab for noget, som da bør skee i Jsland ved Selskabet. Om fuld Underretning angaaende dette Selskab maa jeg derimod henvise det ærede Publicum til mit Skrivt Jsland S. 159 164, hvor man mueligen vil finde Hr. Anonymen (i hvis Øine dette Selskab længe har været en Torn, og vil fremdeles længe blive det, ifald jeg beholder Helbred) paa S. 163,64 tegnet efter Livet. Det fornøier mig ellers meget her at erfare, at han i egen Person selv vil have den Godhed at afgive et bekræftende Beviis paa de sammesteds og S. 41820 gjorte Yttringer. Jeg maa endvidere henvise til et af Amtmændene Thorarensen, Stephensen, Stiftsprovst Magnussen og mig udfærdiget Brev Sept. 1798, indrykket i Minerva 1799, 2 Qv. S. 253, til offentlig Publication derom i Jslands MinnisverdTidindi 2 B. S. 13336, som viser, at dette Selskab styrer en fra 1 Oct. 1798 af samme oprettet og skienket offentlig litterair Stiftelse, hvori slet intet er privat, men som efter Kongel. Reser. af 14 Junii 1799 altid skal staae allene under Landoplysnings Selskabet At det er til dette Øiemed og til almeennyttige Kundskabers Udbredelse i Landet, samt Fordommes Udryddelse, stiftet af Jslands første Embedsmænd, med en Indretning som ene kunne sætte Selskabet i Stand til i dette mindre liberale Land, at arbeide sig frem til Maalet, ved at renoncere paa Fordeel af dets Forlags Skrivter, men erhverve Bidrag til deres Udgave og udbrede deres Læsning, veed, fremfor andre Selskaber, at honorere Medlemmerne med et dem frit tilbragt Valuta i Bøger for det udlagte Jndskud, kan ligesaa lidet forandre dets Navn som Gavnlighed, naar Hensigten dermed bedre opnaaedes, skiøndt med Tab af al Fordeel, og naar Selskabet saaledes fik sat de bedste og almeennyttigste Skrivter i Landets Sprog og allehaande Underviisningsgrene i Omløb, hvorom jeg lader mig nøie med at henvise til Hr. Prof. Engels tofts Dom i lærde Efterr. d. A. No. 27. S. 428. thi formedelst Jndskuddenes lettede Betalingsmaade for Medlemmerne, er det ikke mindre et litterair Selskab, naar det har virket det samme, ja, forholdsmæssig mere, end nogle andre litteraire Selskaber, hvor Indtrædelsen er Medlemmerne mindre fordeelagtig. Dets Regnskaber sees i Minnisverd Tid. 2 B. VII Bilag, offentliggjorte, dets Historie og Arbeider for en Deel i Collegial=Tidenden for 1800 Nr. 27, og at Hs. Kgl. Maj. den 27 Junii f. A. allernaadigst behagede at erkiende dets virkede megen Nytte, og paa Grund deraf at tage det i sin Kongel. Beskyttelse, samt give det adskillige Benaadninger. Dets Oeconomie og Regnskaber føres alt for nogen Tid siden og fremdeles af dets Factor som Casserer, revideres af dets to første Stiftere, dets litteraire og Overdirection har jeg besørget som Directeur, med de nærmeste Stiftere og Medlemmer, som og er Brug i andre Selskaber, men at de Fraværende ikke kunne i deres Fraværelse deri deeltage, men kun i Forsamlinger. Mueligen mod sin Hensigt og Ønske gjør den anonyme Velynder mig en dobbelt men uforskyldt Ære med Spørsmaalet: "om Selskabet ikke ere Subscribentere paa mine Forlagsbøger?" Altsaa forudsætter han, at jeg er Forlægger af alt hvad i Selskabets Navn udgives, med andre Ord: at jeg ene fik tilveiebragt og udgivet alle dets Skrivter. Var dette saaledes, vilde det kun vise, at jeg, som enkelt Mand, havde dog kunnet virke meget til Culturens Fremme, men saa megen Ære har jeg ikke forskyldt eller ventet mig af denne Velynder. Til hans Beroeligelse fordenne store Feiltagelse vil jeg derfor herved offentlig og tilforladeligen underrette ham og hele Publicum om, at hverken jeg eller nogen anden end Selskabet selv har fra 1798, da det blev først offentlig Stiftelse, til Datum, forlagt et eneste Blad, end sige mere af alle Selskabets udgivne Skrivter, og alle mine Forlagsbøger i Jsland, og som i ingen Henseende staae i mindste Forbindelse med Selskabets Medlemmers Jndskuds Beregning eller Selskabet selv, undtagen for saavidt dette har for den høieste til Jndtægt førte Betaling, tilladt mig, som enhver anden i Landet, at faae dem trykte i dets Trykkerie – bestaae Summa Summarum i en Piece paa 10 a 11 Ark, udkommen først 1798, under Titel Gaman og Alvara, og 1806 i en Mindetale og Sørgevers over min afdøde 6aarige Datter, frit uddeelt til Venner. J de første 4 Aar, fra 1794798, var Bogtrykkeriets daværende Kiøber og Eier, Biørn Gottskalksen, vel Forlægger, og Selskabets Stiftere, Stiftamtmand og 2 Amtmænd, 1 Biskop 1 Stiftprovst og jeg lige prioriterede i Trykkeriet for Gottskalsen forskudte Summer til dets Kiøb og Drivt: men disse bleve afbetalte 1798, Trykkeriet fra Gottskalksen ved en formelig Contract af 1 Septbr. f. A. udløst af Selskabet, for faa Dage derefter i samme Maaned, ved den forhen allegerede i Minerva offentliggjorte Skrivelse til Stiftamtmanden fra Stifterne, at skienkes tilligemed 1000 Rdlr. i Penge og Trykke materialier til en offentlig litterair Stiftelse for Landet, denne blev ved en formelig judicial Forretning afhændet, og Trykkeriet derester alene drevet for dens offentlige Regning, under Landoplysnings=Selskabets af Kongen ved Reser. af 14 Junii 1799 authoviserede Bestyrelse. Naar Avindsyge altsaa vil skumle over almeennyttige Indretninger og patriotiske Handlinger, burde den dog for egen Æres Skyld, vogte sig for at støde saa hæsseligen an mod Sandhed, som i det mindste Jgnorance eller atter en lapsus memorie her synes at ville forlede vor Anonym til, og til at indlade sig i ham aldeles uvedkommende Ting til Selskabets Fornærmelse. Høistforargerlige Udtryk har jeg (i Skrivket Jsland S. 236) paastaaet, at det over 200 Aar gamle Graduale eller Kirke Psalmebog indeholdt, og derpaa, blandt meget andet, anført som Beviis, at der staaer, vi bør vel bede for Øvrigheden, endskiøndt vi maa taale Byrder og Uretfærdigheder af samme." Dette er ikke revet ud af nogen Sammenhæng, men verbotenus oversat efter Grundsproget, hvor Verset begynder en ny Mening saaledes, "yriir forvaldi egum, alliir ad bidis God, af Pvi Po Pola megn, Pyngst og ningindi med." Jeg appellerer til alle redelige Jslændere og alle dem, som kiende noget til det islandske Sprog, om Versionen ikke er ordret rigtig, og om ikke Anonymens leverede er derimod aldeles falsk, den neml. maatte vi end af den lide Byrder og Uret; thi megum i det islandske er en reen indicatinus præsens af verbo, en ma jeg maa og prima pers. plar, num, er megum vi maa, men i Conjunctivo og især foruro Conjunct, som her skulde svare til maatte, burde det hedde, mættum, eller som Hielpeverbum: yrdam bruges; men – at man i 39 Aar kan glemme at conjungere, skrive, ja ret forstaae til Gavns sit Sprog, viser os den nyeste Udgave af det Nye Testamente paa Jslandsk, hvor ikke sielden tages qvid pro qvo, hvis Aarsag her og dristigen fubstitueres fatur. Conjunct, for indie, præsens, for at udbringe en falsk og forskiellig Mening fra Originalen. Da Anonymen derhos melder, at ovenanførte Vers har sin fuldkomne Rigtighed, og er taget ud af det Nye Testamente, samt at Apostelen ( befalede, at hede for de Romerske og enhver Øvrighed, om man end af denne Øvrighed maatte vorde forrettet," saa ombedes han at ville citere dette Sted, hvilket jeg, som Laicus, ikke har kunnet finde i Testamentet, da det til videre benægtes at existere, undtagen maaskee som Rand-Glose hos Udgiveren af det nyeste forbedrede islandske Nye Testamente, hvilket ved saadanne og flere Tillæg til Originalen, kunde dog blive beriget om ikke berigtiget. At bede foren ugudelig eller uretfærdig Øvrighed, som i det Nye Testamente ikke engang forudsættes, men stedse at være god, har den unavngivne Apostel maaskee glemt at paalægge os som Pligt. At S. 419 i mit Skrivt slet ingen Fordreielse har fundet Sted, beviser jeg ved her at anføre Originalen, hvor en ny Periode og Vers begynder i den gamle Psalmebog saaledes: Brot veir en min mörg, moti Per, o Jesu hundtik Prier org, i angsyn Pioni, Jesul 2: "Jeg kiender mine mange Forseelser, imod dig, Jesus! Derfor er jeg i dine Øine, Jesus, en lumpen Tævehund, Begge Exempler ansaae jeg høist forargeligt at hele Menigheder skulde udtone; Anonymen derimod finder dette meget passende, altsaa haaber jeg at det oplyste Publicum undskylder mig fra videre herom at indlade mig med en Person, som viser en saa elegant Smag og Cultur, da jeg undseer mig ved at fortsætte Steiden med ham om deslige Materier. Ligesaa uefterrettelig som alt det øvrige er hans skumlende Angivelse, at Psalmebogens lange Fortale og Priis, men et andet, har hindret dens Afsats, og at han tillægger mig denne Bog. Vel blev jeg i Selskabets General-Forsamling paa Altinget, tilligemed Hr. Biskop Vidalin eenstemmig valgt til at ordne den nye Psalmebog, giøre med ham Udvalg af gamle og nye Psalmer til samme, lade de meest udmærkede danske og andre oversætte, og indbød derfor Landets begavede Digtere til originale og oversatte Bidrag, som bleve, efter flere igientagne Revisioner af 2 Biskopper og mig, som dertil authoriserede ved Kongel. Reser. af 22 Julii 1796, afbenyttede, men skiøndt jeg ved fælles Arbeide med Hr. Biskoppen, og den udødelige Biskop Dr. Finsen, tog Deel i samme, og tillige medunderskrev Fortalen, er Palmebogen dog paa ingen Maade min; thi, paa de 2 Exemplarer nær, jeg som Correcteur og Directeur fik frit, har jeg aldrig eet et Blad af Bogen, undtagen hvad jeg for fuld Betaling har kiøbt. For vort Arbeide og for Fortalen, der ikke kunne giøres ret kort, naar den efter 200 Aar skulde forberede Folket til Modtagelse af en ny, staae hverken Hr. Biskoppen eller jeg vor Anonym til Regning, eller for disse vore publiqve Handlinger. Hvis han lyster, behage han at anmærke det urigtige eller upassende i Fortalen, og vente Svar. Ligesaa lidet har Prisen afholdt nogen, deels da Bogen mindst blev kiøbt i de best staaende Egne og af de Rige, deels da hiin endog var 4 s. ringere end det gamle Graduales; thi – ikke 5 Mark, men 4 Mk. indbunden, var og er dens Priis, som sees paatrykt, den gamle Salmebog har derimod kostet i 50 a 60 Aar 68 s. -De 16 s., som Skumleren usandfærdigen har tillagt, ere vel endnu en Følge af hans idelige Lapsus memoriæ, for at bedømme det mildest, ligesom og, at denne Priis saa meget mindre var en Skat eller Paalæg, som den var 4 s. under den gamle. Endog den store Udgave med Mittel Skrift, for enkelte, mere formuende Lysthavende, løb indbunden ikkun til 4 Mk. 12 s. -Men, for de 8 s. mere, som selv denne Udgave oversteeg den gamle, erfarer man nu, at denne Oplysningens sjeldne Ven, dog, som ikke mindre god Oeconom, ikke vil bortbytte fornævnte og mange flere af den gamle Salmebogs udtegnede Skiønheder, for den nye i en meere liberal Aand og værdig Smag. Prisen angaaende anmærker jeg alene, at uagtet Selskabet har maattet fra Kiøbenhavn forskrive Papir og Farve, betale Ballen her med 14 a 16 Rdlr., Commissions proc., Transport her og i Landet, og Emballage, Assurance, Fragt 3 Rdlr., og undertiden 4 Rdlr. pr. Balle, derpaa Bøgernes dyre Transport paa Hesterygge om Landet 40, 60 til 100 Mile, med vandtæt Emballage og store Omkostninger, endelig og give 10 proc. for Udsalget til dets Commissionairer, har det, alt dette uagtet, hidtil dog solgt sine Skrivter, som dets paatrykte Priser vise, indbundne for 2 1/2 og mindre end 3 s. Arket, i en Tid, da Boghandlere her, uden hine Omkostninger, ikke kunne sælge et Ark i raa Materie under 4 s. Naar næsten 3,000,000 Mennesker her i Rigerne kiøbe Salmebøger, og Landsvane her medfører, at de fleste medbringe eller dog ere deres Salmebog, men i land kun Forfangerne, da Menighederne der gjerne tie, naar altsaa af 46,000 Menneskeer i Jsland Salmebog kun bruges blandt Forsangerne, af 1/3, og overlades dem til ovenmeldte Priis, da kan Skumleren nok med Ære foreslaae der en nedsat Pris. Dog - holdt Hr. Velynder! De kunde herved lettelig skade Dem selv i Utide, thi, see, som Selskabets Stifter og Directeur, tilbyder jeg herved, i Selskabets Navn, Dem og hvem der vil, Boghandler, Kiøbmand, kort, enhver Vederhæftig og duelig Mand, Forlag fremdeles af alle Selskabets Bøger, paa de med mig aftalende høistbillige Vilkaar, hvoraf det ene bliver: at Bøgerne trykkes alene i dettes Stiftelses Trykkerie, for ikke at udgaae saa fulde af hæsselige Feil, som her i Kiøbenhavn nyeligen de af en ukyndig og skiødesløs Correcteur besørgede islandske Aftryk af Fausts Sundheds-Catechismus; af Janvæge Budryginda og af det nys udkomne Jslandske Nye Testamente, som vilde kun indbringe Selskabet ligesaa liden Ære, som Fortieneste; og dernæst, at Bøgerne stedse i Tide besørges omdeelte i Landet til fuld Fornødenhed. See dog her en ny og skiøn Udsigt til Rigdom og Ære, som jeg lider paa at De ikke formaae, Og nu til Afskeed bevidner jeg Dem, min og Selskabets mangeaarige Anbefaler, Hr. Anonym vor oprigtige Tak for Deres saa venskabelige Denunciationer. Da de nu endelig yttres paa Prent og ere, som jeg tør haabe, tilstrækkeligen oplyste, vil Publicum og hver en god Mand let kunne skiønne, af hvad Aand den eller de Avindsyge herefter tale, som paa en lignende Maade fremdeles kunne søge skiult at skumle over patriotiske Anlæg og gave paa Fortienester. Disse ville kun ved Bagvaskerens Tunge sættes i et klarere Lys, alle gode advares, ikke at lytte til dens uværdige Skumlen, men uskyld og Retskaffenhed i denne finde den vægtigste Anbefaling. M. Stephensen.