Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1833-09-15
Politiske Efterretninger. Portugal. Fra Madrid meldes under 26de August, at efter en hæftig Fægtning mellem Marskal Bourmonts og Grev v. Villaflors Tropper, som fuldkommen er falden udtil Dom Pedros Fordeel, har Hertuger, Cadaval med den største Deel af sine Tropper underkastet sig Donna Marias Regjering. Dom Miguel skal derpaa have begivet sig til Campo Major, den sidste portugisiske Grændsestad mod Spanien, og som ikke ligger langt fra Badajoz; man paastaaer endog, at han med sin Generalstab skal være kommen paa spansk Gebet. Over Engelland havde man ingen Efterretning fra Lissabon, f sildigere Dato end den 19de August, og da var intet andet forefaldet, end at de constitutionelle Embedsmænd havde forladt Santarem, hvilken, tilligemed med nogle andre Stæder, vare blevne besatte af noget miguellistisk Cavallerie og Guerillas. Marskalk Bourmont var, vist nok nu vel sildigt, af Usurpateuren bleven udnævnt til interimistisk Krigsminister. De Troppe-Afdelinger, som udsendes af de miguellistiske Generaler, havde Ordre til at skiende og brænde overalt hvor de drage frem; denne befaling fik isærdeleshed General La Roche Jaquelin, hvis Hverv det var, i Alentejo at ødelægge Alt; det var General Bourmonts Plan at gjøre et reent Vende af Portugal, og de skjendigste Grusomheder og Ødelæggelser ere begaaede af hans Tropper. De franske legitimistiske Officerer bærer hvide Cocarder, og erklære, at de, efter at have sat Dom Carlos paa den spanske Throne, ville proclamere Henrich V i Frankerig; men disse Heltegierninger ere vel nu snart forbi. - Folgende Udtog af en Skildring i Aaret 1831, under Tyranen Dom Miguel taget af Dr. Venturinis Chronique des neunzehnten Jahrhundert og anført i Tillægsbladet til Cancelliraad Hempels Bidrag til Tidshistorien, vil sikkert interessere flere Læsere: "Rigets indre Tilstand, og især Hovedstadens, hvor talrige Betlere oversvømmende Gaderne, var i enhver Henseende skrækkelig. Overalt herskede Mistroe og Mistanke; ingen Soldat turde paa Gaden tale med en Borger. Spioner og Angivere snege sig overalt omkring, trængte ind i Familiekredse, opsnappede ethvert mistænkeligt Ord, og sønderrev saaledes Naturens helligste Baand, at Broderen maatte zittre for Broderen, Huusfaderen for sine Medboende, Ægtefællen for sin egen Hustrue, som for bestukne Forrædere. Den sidste Sammensværgelse mod Tyranen havde forøget hans Raserie, og han gav Justits kantsleren befaling til inden fem Dage at indlede Proces mod samtlige saakaldte Høiforrædere. Rygtet havde nemlig sagt, at de fleste Militaire af Lissabons Besætning havde undertegnet en Adresse til Gouverneuren, hvori de besvore ham at befrie Fædrelandet fra et saa utaaleligt Tyranie. Det være nu sandt, eller ikke, nok, Dom Miguel udfærdigede paa Grund af hiint Rygte en Ordonnants, i Følge hvilken to Specialcommissioner nedsattes for at domfælde de arresterede Jndividuer, Tropperne blive lig vilde Dyr, man først i Myrderiets Øieblik slipper løs, indsluttede i Casernerne, 2 Krigskibe ankrede foran Terceiro do Paco og Pae; de Sodre, medens Dom Miguel havde trukket sig tildage til Salvaterra og lod ei høre det mindste fra sig. J Oporto, hvor Antaller, af de for revolutionaire Planer Hæftede, beløb sig til 11000, hvoriblandt 3000 Geistlige, havde Prevotalcommissionerne hverken Dag eller Nat Roe for at rygte deres frygtelige Kald; saaledes blev allene som Beviis paa Bloddommernes Grusomhed, blot paa Grund af nogle i en Kjøbmand Sauvinets Have som Signal opstigende Raketter, 2 Kjøbmænd, 1 Officeer og 3 Underofficerer dømte til at hænges, derpaa halshugges, og dernæst deres døde Legemer brændes, og Asken strøet i Vinden. J Lissabon sluttede Specialcommissionen sine Møder den 11te Marts. Fleertallet af Dommerne havde erklæret at man fandt ingen Forbryde se, der fortjente Døden, men Dom Miguel svarede herpaa, "De Hæftede ere forrykte Constitutionelle, de maae døe!" selv Hertugen af Cardavals Forbøn rørte ikke Tyrannens Hjerte, han reiste kort for Henrettelsen til Mafra, for ikke meere at bestormes med Bønner om Benaadelse. Den 16de Marts feiredes derpaa dette frygtelige politiske Autodafe, hvortil Natten forud var reist et ni Fod høit med Jerngitter omgivet Skafft paa Casa SodraPladsen. J sammes Midte befandt sig en stærk Pæl, hvortil var fastgjort et Sæde. Ved Siden laae store Hobe Beeg og Tjære, for strax efter at brænde Ligene. Allerede tidligt om Morgenen vare alle til Retterpladsen førende Gader, besatte med Tropper, og Kl. 8 og Mordskuespillet sin Begyndelse, og et Tog omgivet af talrigt Militaire med syv Dødsdømte, og fjorten Præster i Midten, bevægede sig langsomt fra Limoerofængslet. Alle De dømte vare iførte hvide lange Klæder, bare i de sluttede Hænder et lidet Trækrusisix og gik barfodede. Ved hver Kirke, som disse Ulykkelige maatte forbi, gjorde Toget Holdt, og Præsterne overøste de ulykkelige Slagtoffere saaledes med geistlige Trudsler og Formaninger, at fulde fire Timer medgik inden de naaede Retterpladsen; her maatte de alle, ledsaget af Præsterne, bestige samme, og hver Enkelt blev tvungen til at sætte sig med Ryggen, vendt mod Pælen paa den omtalte Stol, hvor Skarpretteren, en vanskabt Karl, med Strikker, snørede den siddendes Arme, Been og Krop fast til Pælen, slyngede derpaa en kort Strikke om Halsen, igjennem hvilken han bag Pælen stak en kort tyk Stok og omdreiede samme 4 a 5 Gange, indtil Slagtofferet var qvalt. Nu bleve Ligene løste og lagte til Side, medens en anden Ulykkelig igjen fremslæbtes og aflivedes paa samme Maade.