Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1830-08-24
(Jndsendte Jndrykkelser.) Efter at hans Høiærværdighed Hr. Provst Ridder, Bentzon i 18 Aar med en aldrig svækket Jver, og en sjelden Duelighed havde forestaaet det snedstedske Skolelærer-Seminarium, afholdt han i den 18de til 21de Dennes for sidste Gang DimissionsExamen over de Elever, som vare dannede under hans Veiledning og nu vare modne til at udgaae af Stiftelsen. Rørt faae de tilstædeværende Medlemmer af Directionen denne ædle, og af alle Gode højt agtede Lærer at nedlægge sit Embede for at overgive det i sin Eftermands Haand; men ikke mindre rørende var det, at være Vidne til den Kjerlighed og Taknemmelighed, der besjællede de mange agtværdige Mænd, der vare dannede af ham, og nu for det meste ansatte til Lærere i Landets forskjellige Provindser. - Hindrede, fra personligen at bevidne ham deres Høiagtelse, havde man ved Sammenskud anskaffet et skjønt Taffeluhr, som efter fuldendt Examen ved een af Stiftelsens ældste Elever blev ham over Paa Forsiden af denne Mindegave var leveret. indpræget følgende Jndskrivt: Din rige Udsæd i Tiden. Voxer frodigen for Evigheden. Og paa Bagsiden var indgravet: Høiærværdige og Höilærde, Hr. Provst Bentzon, Ridder af Dannebroge, Mindes stedse faderligen. Sin Skole i Snedsted, Saa megen Ære, som disse Følelser gjøre de snedstedske Seminarister, saa behageligt maa det have været for denne Embedsmand, at see sine Bestræbelser lønnende med almindelig Agtelse og Erkjendtlighed. En Agtelse han ei alene fortjente som Lærer, men ogsaa som Menneske; thi efter saa mange Aars Prøve blev han sig selv stedse lig; stedse utrættelig i sit Kald - stedse trofast i Venskab; uskrømtede Taarer skulle ledsage ham paa hans Reise, og tusinde venlige Ønsker omsvæve ham i hans nye Hjemsted; med Tilfredshed vil han da erindre sig det fjerne Thyland, og med Vemod ville hans her efterladte Venner stedse mindes hvad han var for Os, og hvad vi tabte ved hans Bortgang Fr. Sørge-Ode. Hr. Eggert Wilhelm August FayeVallelja, Guds Cherub-Flok udtoner: En herlig Aand, hidbragt fra Jordens Skjød, J vort Elysium, nu salig troner, Udløst fra Støvets vidtadspredte Nød; Saa trofast tjente Du vor Gud! dernede, Saa reen, saa høi, saa sjelden var din Dyd At vi, og kjere Aand! Dig nu skal lede J Himmelegnene til evig Fryd!! Vi snart til Christi underskjønne Rige, Fuldkommenhedens store klare Meed, Henrykkende Dig lade skal opstige Til salig Fred i Aanders Evighed!! Saa jubles hist af gyldne Myrlader Jmedens her, i Smertens rørte Hav, Det forgomspendte Hjerte, tungt sig bader, Selvstræbende imod den stille Grav. Et ædelt Hjerte, hørte op at banke En Yngling svandt, som havde Dyden kjer, Hvad er dog det imod den visse Tanke, At Flid og Dyd ei vorder lønnet her Nei, Nu i Himlens skjønne lyse Rige Han Evighedens Palme, vundet har; Ham alle Sorger, alle Qvaler vige. Hans Lykke-Stierne, brænder evig klar, Tidt spired Glædens Blomst i Smertens Taare." End Een, maaskee og her kan smille frem; En Mængde Hjerter blødte ved Din Baare Og Taarer trille paa Dit snevre Hjem. Her, Fader, Moder, Brødre, Søstre, græde - Du Deres Elskte, sank i Dødens Favn; Frem, Venner og Veninder træde Og tungt, med Hine, sukker ved Dit Savn; J Hjerterne et Monument De sætte Til Ære for Dig i hedengangne Ven De om din Urne, Mindekrandsen slætte Og plante Blomster paa det Gravsted hen Nordsøen til Agger Kirke. Tidt vælted sig oprørte Bølge, Hen af Dig, indviede Ven Først nu, man udregned den Følge: Du styrter i Afgrunden hen. Ei længer i Dig, Gud bør tjenes, On vakler med villende Klerk, Dit Barn i Dig Ordet formenes; Mon dette er Nordsøens Værk, Saa hørte jeg Dag og Nat spørge, Herude, og inde ved Land; Den fattige Fisker mon sørge, Dig miste, saa nødig han kan. - Saa vid da urokket Du stande Jndviet Du være paa ny. Ei skal Du for oprørte Vande, Saa hastig, faae nødigen fly. Gud, atter i Dig nu dyrkes, skal Det skal, man omvexler til maa Men maa, er her kun et vindfuld Knald Mod hvilker, skal kongeligt staa