Københavns Adresseavis, 1776-10-16
Udgift. Rdlr. Mk. Sk. 1 Rdlr. Mk. sk. Om det Sib riske Hør. (Linum perenne Lin.)(Af Buchos Breve. 3 Deel.) Den Plante, jeg her vil beskrive, henhører til Hør=Ar terne, og har Fortrin for alle hidtil bekiendte. Den er kommen fra Siberien, hvor den først for kort siden er opdaget; den er en stedsevarende Plante, og naar den en gang er opkommet, behøver den nesten slet ingen videre Rygt, end engang at luges. Den trives meget got i Sandjord, og udfordrer liden Giødning. Den driver utallig mange Skud af en eneste Stængel, hvilke alle give godt Hør, man har talt henved 20 til 30 Skud paa en eeneste Stængel. Den voxer meget høyt, og overgaaer ogsaa heri den almindelige Hørplante. Vinteren giør den ingen Skade. De nye Skud, som skyde frem, efter at den August Maaned er afskaarer, holde sig fuldkommen godt Vinteren over; de blive ligesaa grønne under Sneen og Jsen, som om Sommeren. Fortiener en saa fordeelagtig Plante ikke al muelig Opmerksomhed af enhver Esker af Agerdyrkningen, Linnæus ha først opdaget og beskrevet den i hans Hortus UpfalinsisNeppe havde han bekiendtgjort den, saa indførte Hr. Bielke sammes Avl i Sverrig, hvor denne Plante trives ret godt Man har ligeledes dermed gjort et Forsøg i Hannover, hvor den kommer ligesaa godt sort, som i Sverrig. Naar man vil alle denne Plante, maae man først udvælge en sandblandet Jordbund dertil. Samme bliver da tuberedet med en to Gange igientagen Pløyning, der paa saaer man Frøet i April Maaned, og tages en Tredepart mindre til Udsædend af almindeligt Hørfrøe. Den besaaede Ager harves gandske løseligen et Par Gange frem- og tilbage. Frøet ligger omtrent 3 Uger i Jorden, førend det kommer op. Naar det begynder at voxe godt, maae man fra dette, ligesaavel som fra det almindelige Hør, luge Ukrudet bort, som ellers kunde qvæle det. Dette er al den Umage, som dette Hør udfordrer, indtil det bliver modent, hvilket let kiendes derpaa, at Stængelen begynder at blive guul og Bladene at falde af, og da skiærer man det af med en Segel, men rykke det op, maae man ikke. Stubben skyder paa nye frem det følgende Aar, og da luges det igien; men derved behøver man ikkun at anvende halv saa megen Umage, som det forrige Aar, efterdi Hør ret allerede er sterkt nok til at beholde Overhaand over de andre Planter. Og heri bestaaer den hele Rygt, saavel i dette, som i det følgende Aar. Fornemmelig maae man see derhen, at Jordbunden, hvorudi man faaer dette Hør, er vel løs, og at ingen Jordklumper eller Grønsvær findes der. Dersom Jordbunden er alt for tør og maver, kan den gandske lidet giødes. Jeg kan ikke bedre overtyde Læseren om den væsentlige Fordeel, vi har at vente af denne Plantes Avl, end naar jeg sammenligner den med den almindelige Hør, og viser Forskiellen imellem begge. Jeg vil undersøge begge Slags fra deres Udsæd af, indtil de blive modne. Det sædvanlige Hør udsaaes i April og May. Det, som saaes i April, staaer ofte Fare for at forderves i Mai, efterdi det ligger ikke længere end 11 Dage, førend det kommer op Men det Siberiske Hør kan man saae sidst i Martio; det kommer først op i Begyndelsen af den ottende Uge, og man har herved intet at befrygte i Henseende til Foraars Frosten. Man behøver heller ikke, at faae dette Hør paa nye igien, som det almindelige, hvilket paa engang kan gandske gaae ud af Frosten. Aarsagen hertil er let at indsee; thi det stedsevarende Hør er kommet fra et koldere Land, end vores, og er følgelig vant til Frost og Kulde. Det almindelige Hør udfordrer en feed og velgiødet Jord. Det stedsevarende Hør voxer derimod godt i en sandig Jordbund, nesten uden al Giødning, og udfordrer, som allerede i Begyndelsen er meldt, en Trediedeel Frøe, mindre til Udsæd, end det almindelige. Dette har ikkun en enkelt Rod, skyder ikkun en eneste Stængel, og gaaer ud efter Høsten. Roden paa hiint giver derimod flere Grene, og driver hvert Aar nye Skud. Man seer med Fornøyelse denne Plante at voxe, naar Roden begynder at drive Skud; siden den inden gandske kort Tid formerer en liden Busk. Det Siberiske Hør maae renses fra alt Ukrud, som kunde qvæle det, hvilket skeer ved Lugning, og er forsaavidt ikke forskielligt fra det almindelige, som udfordrer samme Forsigtighed, dog koster dette Arbeyde ved det stedsevarende Hør kun halv saa megen Umage, som ved det andet Det Siberiske Hør kan man ikke let rykke op tilligemed Ukrudet, efterdi det har meget sterkere og dybere Rødder; hvilket er derimod langt anderledes ved det sædvanlige, da man ved at udlage Ukrudet tillige oprykker, mange af de gode Planter. Naar man det første Aar har vel renset det stedsevarende Hør fra alt Slags Ukrud, finder man i de følgende Aar meget lidet Ukrud meere; ved det andet derimod maa dette Arbeyde hver Gang foretages fra den Tid af, da det er saaet, indtil det bliver modent. Sengelen og Bladene paa det Siberiske Hør ere mørkegrønne; men de paa det almindelige Hør ere lysegrønne, naar det staaer i en sandig Jord, og noget mørkere i en feed Jord, dog ikke saae eget som paa det Siberiske. Naar Planten paa det almindelige er frisk, samt faaer brede Blade, har man Aarsag at vente en god Høst. Det samme Kiendetegn finder Sted ved det Siberiske Hør, men dette har desuden det Fortrin, at det voxer en Trediedeel høyere, end det almindelige. Stængelen paa det stedsevarende Hør er haardere og har mere Træe, end den paa det almindelige Hør. Dens Grene har og smallere og meere langagtige Blade, og foran ere de endog spidse. Begge Arter blomstrer i Almindelighed i den flette Uge. fra den Dag af at regne, da de ere komne op; Blomsterne paa begge Slags har eens Dannelse; de ere Tragtformige, og bestaaer af 5 brede Blomsterblade. De har et Bæger, som er deelt i 5 lige store Dele, og indeholder 5 Støvtraade. De ere blot forskiellige i Henseende til deres Blomsterblades Lugt, Farve og Størrelse. Det Siberiske Hør har en grægagtig Lugt, som ligner meget de blaa Kornblomsters Lugt. Til Beslutning paa denne Sammenligning maae endnu anføres, at det sædvanlige Hør bliver modent i den ellevte eller tolvte Uge; da taber det sine Blade, Stengelen bliver guul, og Frøehusene faaer en lysebruun Farve, herpaa rykkes det op med Roden og bearbeydes. Naar det Siberiske Hør bliver modent, falder dets Blade ligeledes af, og det forandrer sin Farve; men i Stedet. for at rykke det op, afskierer man det ikkun ved Roden, da det derpaa inden kort Tid driver nye Skud op igien. Endelig er endnu at merke, at Stængelen paa det sledsevarende Hør, som jeg allerede har meldt er meget haardere, samt længere, og indeholder mere Hør end paa det sædvanlige. Hørret af den siberiske Art bliver ligesaa hvid, og er ligesaa fast, som det almindelige Hør, og man faaer af det første meget mere. Naar det Siberiske Hør er afskaaret, og har ligget en Tidlang paa Marken, for at tørres, tager man det sammen i smaa Knipper, saa store at man kan gribe derom med en Haas og afsøndrer Frøet fra Stængelen med en Jern=Hegle, hvilket Arbeyde man kalder Hørheglingen. Naar det er skeet, samles Frøet paa Lagener for at tørres; endelig terskes og sældes det, og bringes til sit bestemte Sted; men man maae ofte vende det, at det ikke bliver skimlet eller brandigt. Stængelen tørrer man end videre i Solen, og naar den er tør nok, binder man den sammen i Knipper. Men man lagttager herved fornemmelig den Forsigtighed, at man vender alle de øverste Deele af Stænglerne til den ene, og de nederste Deele til den anden Side. Derpaa bringer man disse Stængler til det Sted, hvor man vil røste dem. Da de ere meget tørre, lader de sig letteligen røste; man legger dem i nogle Dage i Vand, og udvælger hertil meget klart eller Kilde=Vand. Naar de ere røstede nok, tager man dem op af Vandet, stiller dem hobeviis op i en tre Dages Tid, og tildekker dem oven paa med Bræder, paa det de kan fuldkommen nok giennemrøste. Derpaa lader man dem tørres, og tilbereder dem ligesom det almindelige Hør. Paa mange Steder udbreder man Hørstængerne gandske tyndt paa Rugstubber, i Steden for at legge dem i Vand. Duggen og Regnen røster dem, og man lader dem ligge der saavel i Soelskin som om Natten, men man maae Tid efter anden vende dem.