Københavns Adresseavis, 1774-10-21
Følgende Stykke er taget af et Skrift under Titul: BrudeSang til Hans Kongel. Høyheds Prinds FredsCtis Formæhlings Fæst. Forfatted af Em. Balling, udgaaed i Dag, og sælges her paa Contoiret for 8 s., samt hos Boghandler Buch paa Nørregade, Gyldendahl i Helliggeist=Stræde, og hos Forfatteren selv paa Vestergade i No. 14. Fra Borde gaaer vores Deylige, og kaster et taksomt, Blik til det Høye, som har ført Hende saa uformerkt over de stolte Bølger, triner med glade Trin i den Kongelige Chalouppe, og sætter de seylende Tilskuere i nye Henrykkelser. Prægtigere Syn faaes aldrig før fra de Danske Strandbredder. Moltusinde svermede paa de flagende Baade, i forlystende Sirkeler omringede de Engelen, og med klappende Aareslag Slog Nordens kiekke Søe=Sønner, sine muntre Takter efter hurrande Lykønskninger. I denne Triumph førtes Hun frem mellem Fryde=Skriig, Sang, Symbaler, Harper og Trometter fra de plantende Chore ved Canal=Kandten, og med den fanreste Lykke naaede Ste let, hvor Hun første Gang skulde betræde Dansk Jord. Tvige Gud, hvilket Suk fløy ikke ud fra Hendes unge Bryst, da Hun gjorde det første Triin, Men det var til Dig, og Du forstod Hendes heele Siæls Anliggende; et biefald fra Din Trone nedskiød sig i Hendes Bryst, og gjorde Græden talende af Hendes fromme Øyne. Usynlige Magter stillede sig om den Dyrebare, og ledsagede Hende varsom op i Ærens Port, hvor det første Trin skulde giøres for Friderichs Brud. Der stod nu denne Erens Datter for Sin Bongoms og al Folkets Øyne! - O! hvilket Engle=Syn! Tør jeg vove at afskildre den Deylige? – Staae mig bie venskabelige Muse, eller du, Yndighedernes Gud, kom selv og for min svage Pensel imedens den afbilder de høye Egenskaber, der zure Hendes udvortes yndige Stikkelse. Jkke de flyngende Haarlokker, eller de purpur malede. ber, eller de funklende Øyne, eller den prangende Rose paa Hendes Kinder, bliver Gienstande for min dristige Pen. Jkkun til Phantasiens Pensel overlader jeg dette spillende Malerie, for at forlyste de Svage, der sætter blot det udvortes Skiønne, til Maal for deres Beundring og Henrykkelse. Langt større Skiønheder still de sig for mit betragtende Øye. En dydig Siæl forenet med den depligste Person. - Ypperlige Syn i Naturens Rige, Men hvad som overgaaer begge: En Siæl, fortællende gjennem Fyrstelige Liniamenter, alle de christelige Egenskaber, som ziire Jordens ypperste Skabning, og giør Mennesket. til Gud paa Jorden. Saadan saae jeg vor elskværdige Friderichs elskværdige Brud. Fortiener dette ikke vor Henrykkelse, ikke vor Beundring? – O! hvor smillede ikke den fromme Kierlighed af Dine unge Øyne, deylige Brud, da Du første Gang saae Din Gemahl, og det Folk, der kalder ham Talmand, Hvor liflig var ikke Dit Sprog da Du første Gang oplod Dine Læber ved Din Herres, Side, og gav Ham mundtlige Vidnesbyrd om Dit Hierte Hvor Engle fromt Dit Ansigt, da de innerlige Fornøyeler udbredede alle dine udvortes Yndigheder, og Følelsen, pressede Glædes Perler af Dine Øyne, da den dydige Undseelighed spreede sit Purpur paa den mildrende Kind, og de ædle Behageligheder tog Sæde, i Dit heele Ansigt - og loe! - Da, da saae Naturen et lignende billede af sin første Deylige og al Folket tilbad.