Aarhuus Stifts-Tidende, 1832-05-18
Hvad den af Hr. Ritmesteren yttrede Mening angaaer, da troer jeg, at den maa beroe paa en Misforstaaelse, og at Sammes Mening har været, at Publikum vilde sætte større Tillid til et Forehavende, som udgaaer fra Nogen, der bestemt siger, at han ogsaa vil paatage sig Udførelsen af den af ham proponerede nye og ubekiendte Sag, end til et Forehavende, der proponeres af Nogen, som Jntet vil have at gjøre med Sammes Udførelse, og som derved tilkjendegiver, at han enten ikke føler sig istand til at udføre, hvad han selv angiver, eller ikke vover at paatage sig det hermed forbundne Ansvar, og af disse Grunde overlader begge Deele til Publikums Bestemmelse. Hvis dette har været Ritmester Paulsens Mening, saa troer jeg, at den største Deel af Publikum deeler samme med ham, og det af følgende Grunde: Et Forehavende, som det, den omtalte Jndbydelse bebuder, kan kun bestaae og blomstre naar det understøttes af Publikums Tillid og den offentlige Mening. For at skaffe sig denne Understøttelse er det ikke tilstrækkeligt, at Sagen i og for sig finder Publikums Bifald, men det er nødvendigt, at den offentlige Mening sætter Tillid til de Mænds praktiske Sagkundskaber, til hvem Udførelsen af et saa vigtigt Foretagende overdrages. Jndbydelsen siger udtrykkeligen, at Bestyrelsen skal vælges af de forskjellige Commiteer; disse skulle igjen vælges af de enkelte Subskribenter, og saaledes er det umuligt at forudsee, paa hvem disse Valg ville falde, og om disse ville svare til den offentlige Mening eller blive afhængige af andre Omstændigheder og Forholde, der letteligen kunne bevirke, at Mænd blive valgte til Bestyrere, til hvis Kundskaber om Hesteavlen Publikum ikke sætter Tillid. Dette er ogsaa, saavidt jeg formaaer at skjønne, en af Hoved grundene til at Jndbydelsen hidtil ikke har fundet betydelig Deeltagelse, da de Fleste først ville overbevise sig om, hvorledes de omtalte Valg falde ud, inden de bestemme sig til at anbetroe deres Penge til Hænder, der maaskee aldeles ikke forstaae at anvende dem paa en nyttig Maade Jeg kan derfor ikke bifalde den ærede Hr. Forfatters Mening, at en Jndbydelse, der indeholdt, at de Jndbydende selv vilde paatage sig Bestyrelsen, skulde optages med mindre bifald, end det har været Tilfældet med den omtalte Jndbydelse, der lader det beroe paa Lykke og Fromme, hvem Bestyrelsen skal blive overdraget, og har tvertimod den faste Overbeviisning, at en Jndbydelse, som indeholdt, at Jndbyderne selv vilde paatage sig det Ansvar, der er forbundet med Udførelsen, vilde optages med langt større Tillid, forudsat at de Jndbydendes praktiske Sagkundskaber, vare almindeligen erkjendte. Den Sammenligning som Forfatteren gjør imellem Selskabet til Hesteavlens Forbedring og Landhuusholdningsselskabet, synes mig ikke de passe, thi Landvæsenet er for os Alle ingen nye, hidtil ubekjendt Gjenstand, og letteligen ville Medlemmerne af dette Selskab kunne vide at vælge de bedste og meest praktiske Landmænd til dets Bestyrere, hvorimod Jndførelse af Væddeløb og Udbredelse af Fuldblodsheste i de danske Provindser er for den største Deel af det danske Publikum noget aldeles Nyt og Fremmed. Hvad Landhuusholdningsselskabets gavnlige Virksomhed iøvrigt angaaer, saa er jeg, som Beboer af Hertugdømmerne, ei istand til at bedømme, hvortil denne strækker sig i det egentlige Danmark, hvorimod dette Selskabs gavnlige Virksomhed i begge Hertugdømmerne hidtil har indskrænket sig til at uddeele Sølvbægere og Medailler til de Folk, hvis Stræden gaaer ud paa at attraae deslige Forfængelighedens Fostre, og som for det Meste benyttes af saadanne Landbeboere, som sætte deres personlige Forfængelighed over Lysten til paa en nyttig Maade at udmærke sig i deres Stilling.