Norske Intelligenssedler, 1794-01-22
Nelligenz, ord. Norske . No 4. Onsdagen den 22. Januarii 1794. Föd d: 4 Nov. 1769. Död d: 14 Jan: 1794. Kom, Lykkens Skiødebarn! Du, som i Livets blomstrende Foraar aldrig drog Modgangs Suk, eller fældte Bedrøvelsens Taare! Kast et opmerksomt Blik paa denne lærerige Urne: ENS, VNDIG OG DERIC var DEN VELBAANNE ERGKENHENRIETTE CHRISTINE LACHMANN: Riig paa Naturen og Konstens Prydelser, blev Hun Kiønnets Ziir, Skiönnerens Beundring. og Familiens Glæde, indtil Evighedens Herold forkyndte Hende Dagenes Ende. LRSER. Vær aldrig tryg ved Lykkens Smill, Skjebnens Lov er skiult for Dödelige, tidlig eller silde skal du dog i Modgangs Skole lære Naturens Bud: Bliv viis, og døe!!! Par Pari reserenden. Menneskets Siæl har en naturlig Modbydelighed for at tænke paa Døden. Hvad Under at det lykkelige Menneske skyer en qvidefuld Tanke, som en lang velse gjör kuns fordragelig, skiønt alletider rørende nok for den Føelsomme. Denne gyselige Tanke er dog en stærk Bryst-Værn mod Lasternes Overmagt, og en Drive-Fiær meere, til stræbsom Fliid at udøve de bimmelske Dyder, Döds-Tidens, paa Erfaring grundede, Uvished, tvinger derfor ethvert fornuftigt Menneske til ofte at tænk paa Döden, som saaledes taber meget af sin Skræk Omtrent paa denne Maade, tænkte vor høytelskede Ven, BUGGE HANSEN L. A R. S. Forvalter, som ved sin Bortgang fra dette Timelige foraarsagede Hans Paarørende samt Venner, og mange gode Medborgere et smerteligt Tab. Han var saa lykkelig sidste Sommer at blive aldeles befriet, ved en hastig og heldig Kuur, fra en Hals-Betændelse. som nu og da haardeligen havde plaget Ham omtrent i 30 Aar, som og fra den i seenere Tider dermed fölgende Bryst- og Bug-Vattersot. Ligesom Aften Solen, praler med sine skinnende Straaler, efter et mørkt og stormende Uveyn, stod Manden nu frem, til almindelig Glæde, triumpherende over sine udstandne haarde Lidelser. Han reiser vidt og bredt til Frender og Venner, de Han vidste vilde tage Deel i Hans uventede Lykke, og fryde sig over Hans nyelig erhvervede Skat Helbreden. Modig trodser Han nu Efter-Aarets ubestandige Veyr, saavelsom Vinterens voxende Kulde, hvilken endog den raskeste Normand allerede beviiste en synlig Ære-Frygt Vor afdøde Ven var Helten, der ikke vordede Kuldens Kiempe-Styrke, mærkede ikke Legemets Mangel paa Fordums Kræfter, og glemte Lægens igientagne, og indstændige Erindringer. Tre eller Fire Maaneder. ned vor Ven HANSEN, blandt sine Venner den omtalte Fornøyelse af sin Hilse Men tilig i December f. A. begyndte Hans Livs Lys at fordunkles og gik ud den 5te Januarii d. A. En haard Catarr med en bestandig Feber, angreb Ham fælles, hvilken sidstbenævnte trodsede den anvendte Hielp, fortærede Hans Kræfter, og med afvexlende haarde Anstød gjorde Ende paa Hans Liv Saaledes mistede vi vores saa højt yndede LARS BUGGE HANSEN i Hans Manddoms beste Aar. Vores Sorg over dette Tab, lættes kuns ved den Trøst, at Han nu er henflyttet fra denne kummerfulde Verden til Herlighedens Boeligen hvor Han nyder bestandig Roe og Glæde, Ak! Du norske kuldsvangre Luft, Ofte har du forfulgt mig ubarmhiertig, og kastet mig ned paa Syge-Leyet; Nu har Du frarøvet mig een af mine dyrebareste Venner, Med en meer end saturnisk Grumhed ødelægger Du aarlig mange af Dine Eegne. Bragernes den 10de Januarii 1794. GISTESENUrokkelig som K. Urokkelig som Klippen, staaer den Retskafne i Lidelser. Med større Mød end Helten, fejrer han ved det sidste Stød, Dette viiste R. S. BUGGE. HANSEN Velædle L. A. Forvalter ved Hadelands Glas-Værk. Martrende Lidelser blev Din Lod derved Knustes Din stolte Bygning: men Din Siæl var for stor til at böjes: At hylde svigfrit Venskab; at vise det ömmeste Broder Hierte kildrede Dig. At opfylde Dine Pligter: som den sieldneste Mand, som den omhyggeligste Fader, og at udbrede Held og varig Glæde i den Kreds du virkede, var Din stolteste Baad. Hiertet fandt man paa Dine Læber: derfor vare. Niddingen, den misundelige og det loggrende Kryb lige væmmelige i Dine Öyne, Derfore kunde Dufrareven den dydigste Mage, de haabefuldeste Børn, tilsmille dem et Farvel, der var varmt, som den Ild, der første Gang flammede i Dit Bryst. L. ESER. Er reen og usminket Dyd din Ledsager, saa bliver Döden dig behagelig, og det sidste Sandskorns Dalen, bebuder dig den frydefuldeste Evighed.