Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1834-10-31
Efter et saa soleklart Exempel paa Embeds-Authoritet, overlades det til Andre at bedømme, om Hr. Etatsraaden har afbeviist Trangen til en Reform, ogsaa i Embedsklassen. Fra Embeds-Gravitetens" Linie har han i det mindste fjernet sig vel meget og valgt en heel elliptisk Bane. Jeg er mig bevidst, aldrig at have gjort noget Skridt til at nedbryde den Embedsmændene tilkommende Agtelse og er stedse kommet godt ud af det med dem, for Hr. Etatsraaden forlod Jsland. Kan han sige det samme om sine Avis Epistler, skal det være mig kjært, og hvad angaaer Regjeringen," som han ogsaa vil skræmme mig med, da staaer jeg den lige saa nær som Hr. Etatsraaden. Den behøver sikkert ikke hans Kompas til Veiledning. Det bør ikke heller lades ubemærket, hvor gjentagende Hr. Etatsraaden anstrænger sig for at forvexle Udtrykkene: ikke at vise Lyst og at vise Ulyst, hvilket første er det Fiskeren med en Slags Delicatesse har brugt. Slig en "Bogstav, Reformator burde af Sporon vide, at der i Sproget ikke gives to aldeles eensbetydende Ord, og at derer et stort Spring imellem f. Ex. at sige: "jeg viser ingen Taknemmelighed, og Hj. v. Utaknemmelighed,", ikke at gjøre Ret og at gjøre Uret, ikke at være et Menneske og være et Umenneske, have ingen Dyder og have Udyder, jeg fik ingen Tak og jeg fik Utak." J disse og mange flere Tilfælde betegner Partiklen U" en stærkere Negation end Artikken, ingen. Alle de uværdige, og ækle Udgydelser om, Avisen, skjænker jeg Hr. Etatsraaden og viser dem med Protest tilbagetil den Pol, hvoraf han har øst dem. Som saa fortrolig med Profeten Holberg maatte han ellers vide, hvor let det var at lade hiin Spot retournere paa Dommeren, thi naar hans høviske Pen gotter sig saa hjertelig over det Skrald af Ruuses Pose, burde han ikke have glemt dennes Forsvar, som for Hr. Etatsraadens Andagt, uden Fordreielse, og lige efter Bogstaven lyder saaledes i Peder Paarses 2den Bogs 1ste Sang: Jeg kan der ikke til, naar Jld i Krudtet kommer, Saa holder det ei let. Sligt hændtes vor Landsdommer, En slig studered Mand, da han paa Landsting var. Saa af fornemme Folk sligt ei sig holde lar. Hine satiriske Udfald paa Aviser og Dommere ere ligegamle, og dog har Verden hidtil beholdt baade Aviser og Dommere. Latterligt er det, naar Hr. Etatsraaden viser sig saa stokblind, at han i sin Forbeholdenhed om lovlig Paatale, den jeg endnu intet har mærket til, ikke vil tillade mig at see en Trudsel, og derimod, uagtet min udtrykkelige Erklæring: at han skal være velkommen, hoverer over min Sørgmodighed. "Det maa da høre til de Ting, Hr. Etatsr., ikke kjender (vid, hans første Avs-Epistel); men han kan være forvisset om, at han ikke har kjølnet min Jver, som hidtil at optræde som Talsmand for den Forurettede, hvor Leilighed tilbyder sig. Hvad overalt hans Trudsel om lovlig Paatale angaaer, da trøster jeg mig med at baade Fiskeren og jeg staaer - om ikke paa samme Rangtrappe, 4 saa dog med alle Danske 6te Frederiks Trone lige saa nær som Hr. Etatsraaden, der vel kjender Digterens skjønne Ord: "Min Herre, viid, De staaer paa Danmark Grund! De kjender knap vor Skik i disse Dale: Bestandig var der Vei i Herthas Lund Fra Folkets Hytte og til Fyrstens Sale. Den Mindste selv sig nærmed Folkets Drot, Og bragte did sit Hjertes Bønner, Og følte selv i Kongens Slot, At han var En af Landets Sønner."Ja, Gid den Vei til Fyrstens Sale maa om muligt endnu vorde mere jævnet for hver Landets redelige Ven! Akterne ligge nu for Publikums Øine, Lige saa lidt Etatsraaden som jeg, men det tilkommer Dommen, efterat have gjennemlæst Alt. Naar Embedsmanden finder det i sin Orden, paa slig en Maade at feie for sin Dør, da bliver al videre Tilsvar fra min Side overflødigt. For Hr. Etatsraaden gaaer jeg gjerne af Veien og skjænker ham det sidste Ord i en Sag, der neppe har bidraget til at forøge hans Hæder. Sluttelig finder jeg det endnu nødvendigt at tilføie den Erklæring: at de ziirlige Noter under ovenstaaende Epistel alle ere af Hr. Etatsraadens egen Kramkiste, samt med Hensyn til det smukke Udtryk i hans Motto om glubsk Betaling for at faae Sted i Avisen, at jeg hverken har krævet eller agter at kræve Hr. Etatsraaden een Skilling for begge hans vidtløftige Jndrykkelser. Nærværende hele Extranummer af Tidshistorien er saaledes en reen Skjænk til Fidibusser for Hr. Etatsraaden. Odense 30 Octbr. 1834. S. Hempel. Endnu en lille Tilgivt til Publikum. Hvormed mon dog, Redaktøren har forsyndet sig saa grovelig imod Hr. Etatsraad Johnsson?" saa hører jeg flere spørge. Skulde Man ikke troe, at der hidtil havde bestaaet et fiendtligt Forhold imellem Os To, Nei, kjære Publikum At dette ikke er saa, og at jeg aldrig stod ham et Haarsbred, iveien, men at den eneste, personlige Berøring, jeg veed derhar fundet Sted imellem Os, tvertimod har været af det modsatte Slags, skylder jeg mig selv at oplyse, da det tillige kan afgive et Exempel paa min forrige Erklæring (S. 28) "at jeg ikke er saa villig til at indføre Bidrag, der synes at indeholde personlige Ubehageligheder, eller nære Kivagtighed." Under 4 Februar i indeværende Aar modtog jeg fra en høit agtet Embedsmand følgende Jndrykkelse, med hans Forsikring, at Forfatteren var en paalidelig Mand, som ønskede igjennem Avisen Øvrighedens Opmærksomhed henvendt paa en formeentlig utilladelig Uorden - den i Jndrykkelsen paatalte - da han havde sendt tvende af sine Sønner med en Hest, som han vilde sælge, forgiæves omtrent 20 Mile frem og tilbage til Middelfart, fordi han ikke kjendte Praxis, men kun rettede sig efter det offentlig bekjendtgjorte." Den forlangte, men qvalte, Jndrykkelse lød saaledes: "Er det med Regjeringens Villie, og kan det bringes i Forening med offentlig Orden, at et Marked, som i Almanakken er bestemt til en vis Dag, holdes Dagen forud, uden at nogen forandret Bestemmelse er bragt til almindelig Kundskab. Dette var Tilfældet med Markedet i Middelfart, der blev holdt den 30te Jan. idet det i Almanakken for iaar er ansat til den 31te Jan., paa hvilken sidste Dag intet Marked blev holdt. Vist er det, at slig en Afvigelse fra en fastsat Regel paadrager dem der boe, ofte mange Mile, borte fra Markedspladsen, megen forgiæves Uleilighed og Bekostning." Og hvad gjorde nu den af vor forbistrede Etatsraad Galde siden saa rigelig overskyllede Redaktør", Jstedetfor, efter Etatsraadens Sigtelse, at vise "Beredvillighed til Optagelsen af et i sig selv meget uskyldigt og vel beføiet Spørgsmaal, ønskede jeg at spare Vedkommende for enhver mulig Krænkelse, og sendte Hr. Etatsraaden Underretning om Jndrykkelsen, med følgende Skrivelse: Til min Avis er indløben en forlangt Jndrykkelse, betræffende Anke over at Markedet i Middelfart blev afholdt 30te istedetfor 31 Jan., hvorved Adskillige bleve satte i unyttig Forlegenhed og Bekostninger.