Den Vest-Sjællandske Avis, 1817-02-08
Oversigt over Dagens udenlandske Nyheder. Ultra Roialisterne i Frankerige betiene sig at alle Midler for at styrte de nuværende Ministre; man formoder, at Jacobinerne spille hemmelig under Dække med dem, og at disse, under Skin af den hvide Jacobinismus, søge at befordre den røde; de udbrede en Mængde af Pamphlets for at opbringe Folket mod Regieringen; i een af disse, som er udgivet under Titel af: et Ord til Ministrene, søge de ligefrem at opfordre til Rebellion, og yttre, at det er deres Pligt at befrie Kongen imod sin Villie og med væbnet Haand af sine Ministres Magt, hvilke de skildre med de sorteste Farver. For at opnaae deres Hensigter, opdigte de allehaande Løgne om indvortes Uroeligheder i Riget og om Sammenrottelser; og de betiene sig af den nærværende Kornmangel for at ophidse Folket. J Vendee drog en sværmende Præst, ved Navn Holzauger, og en Abbe Souffrant, omkring og søgte at sætte Folket i Bevægelse; og det er bekiendt, at mange Uordener ere der forefaldne. J de sydlige Departementer forefaldt ligeledes mange sværmende og vilde Optrin især da Valgene til det nærværende Deputeredes Kammer skulde foretages; ogsaa søgte de Ultras at udbrede det Rygte, at Ludvig XXVII. er endnu i Live. – De Gjæringer, som endnu finde Sted i Frankerige, og som ere af en forskiellig Natur, bevæge Regieringen til forskiellige Forholdsregler; nu til at meddele i de offentlige Blade de fornødne Oplysninger om dens Hensigter, og nu til at ombytte Garnisonerne og at forlægge Tropperne fra en Stad til en anden. J Paris laae især den kongel. Garde; man hvervede forresten stærkt for at complettere Armeen; dog beroer Landets indvortes Rolighed især paa at den allierede Occupations=Armee forbliver i Landet. Ugrundet var ogsaa vist det Rygte, at den franske Regiering skulde, i Betragtning af de dyre Tider, have andraget paa dens Formindskelse. Hertugen af Wellington skal ogsaa have erklæret, at naar dette skulde skee, saa vilde han nedlægge Overbefalingen. Det er derfore rimeligen, at Hertugens Reise til London er bleven foranlediget af en Begjæring af den franske Regiering, at den maatte forundes en Opsættelse i at betale de Summer den skal udrede til de allierede Magter. - Hos alle roelige og fornuftige Folk finder Ludvig XXVIII. Regiering almindeligt bifald; han er nu temmeligt helbredet af sin Podagra. Den næsten forglemte St. Michels Orden er paa nye bleven retableret, for derved at belønne Lærde og Konstnere. Ludvig XVI. Dødsdag blev den 21de Januar helligholdt som en Sørgefest over hele Frankerige, alle ossentlige Forlystelsesteder og alle Skuespilhuse bleve lukkede. – Kongen har udnævnt Præsidenten i de Deputeredes Kammer, Baron Pasqvier, til Storseglbevarer og Justitsminister, hvilken Post han beklædte i 1815. - At Talleyrand er forbudt at komme til Hoffet, siden han ved et stort Diner i den engelske Ministers Palais, og i Baron Pasqviers Nærværelse, udlod sig i fornærmelige Udtryk mod Regieringen, og mod Kongen i Besynderlighed, er bekiendt. Fyrsten af Talleyrand har imidlertid i en udførlig Skrivelse til Lord Castlereagh søgt at retfærdiggiøre sig mod denne Beskyldning. Den franske Regierings Fortørnelse mod Fyrsten maae tiltage, dersom Bonapartes Forsikkring finder Tiltroe, som han har udladt sig med for Hr. Warden, at Talleyrand er allene Skyld i Hertugen af Enghiens Død, at han havde overtalt ham til dette Mord, og at han holdt Hertugens Bønskrift om Naade, saalænge tilbage, indtil Henrettelsen var fuldført. - Uagtet alle disse indvortes Giæringer i Frankerige, al den Kamp imellem Partierne, alden Nød som det forrige Aars Misvært har bragt med sig, forbedres dog unægtelig Frankerigs indvortes Forfatning ved Kongens vise Maadehold; Ministeriets humane og opklarede Tænkemaade, og den gode Aand, som besiæler de nærværende Kammere, og som især sees af den Seier, som Ministrenes Partie erholdt over de Ultras ved Valg forslaget, som gik igiennem i de Deputeredes Kammer den 4de Januar. Det er et Særsyn at see en Opposition i en Forsamling af Repræsentantere at modsætte sig et Lovforslag fordi Kongen vil indrømme sit Folk en større Magt end dets Repræsentantere ønske, og at disse formene at dets Friehed bør indstrænkes saameget som mueligt. Efter mange Debatter, hvori især Marquien af Malcolm og Greven de la Bourdonnave angrebe Lovforslaget, gik det endelig igiennem, hvorved det nu er bestemte: at enhver Fransk, som nyder borgerlige og politiske Rettigheder, er fulde 30 Aar gammel, og betaler 300 Franker i directe aarlige Skatte, er berettiget til at bidrage til at vælge de Deputerede for sit Departement. Oppositionen frygtede for at formange Personer af de ringere Stænder skulde derved faae Andeel i Valgene, og at derved skulde gives Anledninger til Uroeligheder; bleve derimod kun de som vare mere formuende berettigede til at vælge Repræsentanterne, saa vilde der blot blive valgt af de Riges og af Adelens Classe. – Ligeledes blev, efter langvarige Debatter, Loven om den personlige Friehed antaget i de Deputeredes Kammer den 16de Januar, ifølge hvilken enhver, som er anklaget for at have indladt sig i Complott mod Kongens Person og mod Statens og den kongelige Families Sikkerhed, kan, saalænge denne Lov staaer i Kraft, som fastsættes for det første til den 1ste Januar 1818, fængsles, ifølge en Ordre fra Præsidenten i Ministeriet og Politieministeren, uden derfor at stilles for Domstolene. Over 14 Talere lode sig indskrive for at angribe dette Lovforslag; Ministerial-Partiet forsvarede den med at den kun var en temporair Foranstaltning, som Tidsomstændighederne udkræve, og at man saa ofte i England havde suspenderet Habeas Corpus Aften. Den bekiendte Republikaner Camille Jourdan sagde, at man ikke burde ængste sig over en temporair Foranstaltning af en viis Konge, som havde gjort mere for Frieheden end alle hans Forgængere tilsammentagne. – Det er nu vedtaget, at i Kammerne maae herefter ingen skrevne Taler oplæses. – At Forfatningen i Frankerige ikke er saa slet, og at Regieringen er god, sees af, at de offentlige Fond stige. Nu vil Kammernes Hoved=Formaal blive at tage Finance-Forslaget i Betragtning og at forhandle om det Laan, som den franske Regiering underhandler i England, skal antages eller ikke.