Viborger Samler, 1790-03-01
(Fortsættelse af No. 8.) drig var et Aar i Menneskeslægtens hele Historie lærerigere for Fyrster og Folk, end det afvigte. Det viiste den ene med den anden, strax efter hverandre, hvorledes Magten er kun mægtig formedelst Konsten, som leder Omstændighederne; hvorledes et Folk, som troer sig ganske undertrykt, i Opvallingens Øieblik, kan kuldkaste Troner, og den meest frygtelige militairske Magt er da intet; men det viiste og, hvorledes just dette Folk, naar det tænker sig ganske frie, bringer et heelt Rige i Anarchie. Det viiste, at store Herrer ere underkastede smaa Omstændigheder. Naar vi tale om Folket, forstaae vi tillige derunder Soldaterne. Disse have allevegne og alletider, naar noget er bleven udrettet af Folket, medvirket enten ved passiv Uvirksomhed, eller ved virksom Deeltagelse. Det var de franske Garder, som S. 106 s. indtoge Bastillen, og underkastede deres Konge de nye Forandringer. Paa andre Steder, i andre Lande saae Tropperne til paa Revolutionen, eller deserterede, eller gjorde sig paa anden Maade saa mistænkte, at de kunde ikke bruges imod Folket. Vi undertrykke en Hob Betragtninger, som herved indfalde Eftertanken. Vi anføre kun en historisk Anmærkning. Historien viser mange Rebellioner, mange Ubestandigheder af Soldaterne; men stedse til Soldatens, til Generalens Fordeel, ingen Rebellion til Skade for den Militair-Etat selv, som Stand betragtet. Men i Frankerig grebe Soldaterne Demokratiets Partie - Demokratie og Militair, det synes utroeligt, og er dog virkeligt. De Tropper, som under Ludvig XIV. vare et Mønster for hele Verden, faldt under Ludvig XVI. i en saadan Usubordination (Overhørighed), at de ikke mere adlydede deres Officerer, og begyndte at oprette et militairsk Demokratie- Det vil blive evig mærkværdigt, at i det Aar, i hvilket Borger= og Bonde-Standen allevegne søgte at indskrænke deres Fyrster, og at formindske deres Magt - udvidede just disse 2 Stænder, Gustav den 3dies Magt, forøgede hans Vælde. Han var den eneste, der vandt, da andre Fyrster tabte. Ham gav Folket nye Rettigheder, da et andet betog andre deres Rettigheder. Og midt under de udbredte Folke-Giæringer var i de Danske Stater Rolighed og Fred, fra Wardøehuus indtil Altona. Alt glædede sig ved sin Bernstorff, og ved de Mænd af Regieringen, som, af Princip, gav Folket uden dets Begiering, nye Velgierninger, og Bondestanden Frihed og bedre Dage. Hvad Magten tog i andre Lande, det gav herFaderhaanden. Og det Militaire dannede sig under Anførsel af sin Konges Søn, og under Hans store Feldtherre, Prinds Carl af Hessen, Hans Veiledning, for at være endnu bedre, end Frankerigs berømte Krigere under Ludvig XIV og Conde - have været. Med alle hine urolige Folke=Bevægelser opstod, som ovenfor er anmærket, Begyndelsen til en nye Epoche i Menneskeslægten - Skiebnens Forbedrings Epoche, for de saa kaldte lavere Stænder - Den vilkaarlige Magts Undertrykkelse, Jndskrænkningen af den ministerielle og Underministerielle Despotismus af Aristokraternes Herredømme paa Tro nerne. Saaledes virkede Ont Got. Saaledes forevigede sig 1789 iblant Aarene af mange Aarhundrede. Men hvilke Scener saae man i dette Aar! Paa mange Steder omvendt Orden blant Tingene og Menneskene, Fisker kiellinger satte sig ved Siden af Chefen over en Nation af 26 Millioner Mennesker, og gave ham Love, og bortførde Kongen fra hans Residentz. - Man saae en Dronning, en Datter og Søster af Cæsarerne, i Færd med at blive myrdet af sine Undersaatter, og at undflye af Sengen, uden Klæder. Man saae den Cocarde fæstes en Konge paa Brystet, som var Tegnet paa et Oprør imod ham. Man saae Ludvig den Stores Descendent staae for en Stads Magistrat, i det Magistraten sad. Man saae Vederstygelighed, Afskyeligheder, alle Umenneskeligheder af en borgerlig Krig, i det man paastod, at der existerer ingen borgerlig Krig. Man saae Forræderie i Fæstninger, ved Hofferne, hos Livgarden, hos de i hellig Eed staaende Soldater. Man saae en Armee paa 100,000 Mand blive slagen af 30,000, saasom Anføreren var ingen Officeer, men kun Storvizir, og begik dumme Feil, som selv hans Contrapart og Øievidne, General Karaitzai sagde, hvilke gjorde hans Magt unyttig, og hans Tropper modløse. Man saae en General i en stor Festning forsynet med 18,000 Mand, med 300 Kanoner, og alt overflødigt, ydmygst at bede sin Fiende, som endnu ingen Beleiring begyndte, havde tillige heller intet Skyts, at antage Fæstningen, og hvad der var derudi.