Norske Intelligenssedler, 1793-07-24
Korn-Priiserne: Dansk Hvede, fra 5 1/4 Rd. a 5 1/2 Rd. pr. Tønde. Ruug, fra 3 Rd. 84 sk. a 4 Rd. - Do. . . . 2 3/4 Rd. a 3 Rd. - Do. Malt, Byg . . . 2 3/4 Rd. a 3 Rd. - Do. Havre . . 1 Rd. 36 sk. a 1 1/2 Rd. - Do. Christiania den 24 Julii 1793. hos Dykkelige Norge, hvis Beliggenhed saavidt adskiller dig fra Hoffernes Kabaler, fra Krigenes Tumle-Plads, de varme Himmelegnes udsvævende Jmagination og en misbrugt Rigdoms farlige Kilder, med fleere Fordærvelses Aarsager, som nu har bragt saa mange Folk i Oprør og Harnisk. Naar disse sees indtil Blod at stride for deres menneskelige Rettigheder, som dog saa længe Guds Ret til Menneskene forglemmes, neppe kan blive noget andet og bedre, end Sverdet i den rasendes Haand, kan du være en rolig Tilskuer dertil og uddrage Lærdomme deraf. Du høres derfor ikke med Voldsomhed at raabe enten om Aristocratie, eller Demoeratie, mindre om Anarchie, men kun i stille Rolighed at forlange et Academie, et Universitet, som med andre Ord vil sige, kun mere Oplysning og Kultur, meere mental Fornøyelse og borgerlig Lyksalighed. Kun at faae flere oplyste og nyttige Borgere, naar de dertil kunde blive dannede inden dine egne Grændser, med faa Ord, kun at du som i den Henseende ikke var et Folk, nu maa blive et Folk, i det mindste ikke i denne Post udmærket fra alle andre Folk, som naar de undertiden spørge, endog i al Alvorlighed; Hvilke Videnskaber der læres paa de Norske Academier, ey kan besvares af dig uden Skamfuldhed. Skal dette regnes blant menneskelige Rettigheder, kan da vel nogen være bedre grundet end denne? Skal det kaldes Revolution, kan da vel nogen være uskyldigere og ønskeligere, Og dog kan man ikke sige at dette hidindtil med nogen Varme og Jver har været begiærdt, mindre nogentid afslaaet og nægtet. Maaske vi endnu ikke ere enige nok, at begiære det, og at det af den Aarsag kunde blive nægtet. Maaske nogen ogsaa kunde falde paa, at spøre. spørge: Hvorfor det nu mere end tilforn begiæres: Og om ikke under en billig Begiæring, kan ligge en slet Grund, saasom den nu saa smitsomme Revolucons Syge, eller andre Miffostre af en uroelig Aand. Det maae derfor tillades mig, at gaae tilbage til Sagens første Kilde, for deres Skyld, som maaske endnu ikke kiende den. Denne bliver da saavidt jeg seer ingen anden, end det Gode Hans Kongelige Høyhed vor naadigste Kron=Prinz har udvirket for Norge, og det Haab det samme gav alle Veltænkende, at see flere Mangler af hiulpne ved samme velgiørende Haand. Dette Haab yttrede først en Rothe i hans Danmark og Norges Fordringer til hinanden, ved Anledning af Hans Kongelige Høyhed Kronprindsens Reyse til Norge 1788. Denne ædle Danske Mand, vilde derved opvække sine Norske Brødre, til at tale høyere end før, som om andre Ting, saa og om det saa længe stiltiende forønskte Norske Academie; men som det syntes, uden synderlig Virkning hos Vedkommende, hvorfor jeg desto heller loed mig af en god Ven, overtale til at give derpaa en Repliqve, kaldet: En Nordmands Fordring til sine Landsmænd, ved Anledning af Rothes D: og N. Fordringer til hinanden etc: Men dette som tillige angik andre Ting, var ikke tilstrækkeligt for min daværende Jver for et Academie i Norge, som gik saavidt, at jeg vovede, at skrive til Hans Kongelige Høyhed selv derom, kort for hans Reyse til Norge, ja vel vidende hvor lidet en eneste Mands Stemme kunde gielde i en saa vigtig Sag, loed jeg det ikke blive derved, men søgte ved Skrivelse at bringe de fleste af Bisperne, og andre formaaende Mænd i Landet, paa min Side, i Haab, at een saa eenstemmig Røst af mange, desto meer skulde trænge ind for Tronen. Siden havde jeg den Naade, at tale mundtlig derom, med Hans Kongelig Høyhed selv ved Skyds=Skiftet her paa Præstegaarden, og da Talen der for hastig blev afbrudt, Dagen efter at nyde Audience hos ham i Drammen, i Følge med min Broder, som samme Tid overleverede et af ham i samme Materie opsadt Skrift, som Hans Kongelig Høyhed naadigst lovede at igiennemlæse. J Tronhiem blev han siden ved en i det Norske Videnskabers Selskab holden Oration, erindret om det samme, som jeg siden fik at vide. Men strax derpaa fulgte Toget til Sverrig, som bragte det ene med det andet i Forglemmelse og gjorde Ordsproget sandt; furente Marte silent Musæ. Siden har Tanken om det Norske Academie, ligget hen blant andre dunkle Forestillinger, indtil nu da en Wilse søger at opklare, den igien, og har derved virkelig bragt Sagen i større Giæring, end den nogentid tilforn har været. Maatte den nu ogsaa bedre lykkes end tilforn, Maatte kun nogen være hældig nok paa den eftertrykkeligste Maade at fremlægge for Re gjæringens og hele Publici Øyne, ey allene Nytten af en saadan Stiftelse for deres Skyld, som endnu kan have noget derimod, men ogsaa Nødvendigheden, til deres Jgiendrivelse, som maatte mene, at den samme Nytte, ogsaa paa andre Maader kan erholdes, hvori vel er noget sandt, men og noget usandt. Sandt. Sandt er det, at vi uden et Norsk Academie, kunne faae visse Personer dannede til, i det mindste efter en gammel Slendrian, at blive geistlige og verdslige Embedsmænd. Men at Lyst til Studeringer, Smag : Videnskaber, Jndsigt i Kunster, med meere dertil henhørende, skulde uden Academie, uden offentlig Biblioteqve, stige til nogen Høyde og blive almindelig udbredt iblant os, eller at Mængden af Nationen i dens adskillige Klasser, saasom: Kiøbmænd, Borgere, Fabricantere, Holtzførstere, Brugseyere og Proprietairer, skulde uden dette stige til nogen mærkelig Oplysnings Grad, og blive det, som disse i endeel andre Lande ere og ligeledes her burde være, det bliver vel ligesaa usandsynligt og usandfærdigt, som det med al den Erfaring man hidindtil har haft, er gandske stridigt. Ligesaa lidet kan man vente, at de saa studerede i Landet, skulde besiæles af nogen Lyst, at udmærke sig i Videnskaber, saa længe der i Landet selv gives ingen, som lønnes for Videnskaberne, eller at andre Landets Børn, som ey ere studerende, skulde faae nogen Forsmag paa Sprog, Geographie, Morale, Mechanik, Physik, Oeconomie, og en af sine rette Grunde til muelig Fuldkommenhed dreven Agerdyrkning, saa længe intet af alt dette nogensteds i Landet offentlig læres. Mange vide derfor ikke hvad de skal anføre deres Børn til, og hvad de end til sidst bliver, Volunteurer, Advorater, Rabulister, Copiister o. s. v. forstaae de dog mindst af dette, som meest skulde giøre dem baade moraliter og physice lykkelige. Disse ere de Mangler vi maae have for Øyne naar vi tale og Nødvendigheden af et Norsk Arademie, og saaledes burde det være indrettet, at disse Mangler kunde af hielpes. Lader os derfor søge derom og arbeyde derfor med al den Jver, som anstaaer en ærekiær Nation og tilligemed den Tillid, som dens udmærkede Troskab og Lydighed mod deres Souverainer, kan give den Grund til, under en viis og naadig Regiæring. Have vi dog en Ober-Hofret, som vi kunde undvære, blot for at vedligeholde et gammelt Riges Værdighed og Ære, hvorfor skulde vi ikke ogsaa faae et Academie, som er os langt meere baade til Nytte og Ære, De deraf flydende Uleyligheder enten for Staten eller i andre Begivenheder, som nogle faa frygte for og giøre saa meget af, kan jeg her saa meget heller forbigaae, som de ey ere af anden Beskaffenhed, end at de ved en beqvem Jndretning og under en viis Regiærings Tilsyn kan forebygges. At man skal nødes at spørge: Hvorfra Pengene skal komme, er beklageligt, naar vi hensee til det meget, som aarlig gaaer ud for Silke Tøyer, kostbare Vine, endog Engelske Hatte i deres utallige Forandringer, og andre yppige Ting. Men da det dog er nødvendigt, kan man ikke andet end bifalde, den nu tagne Vey ved Subscription, som i det mindste er den ædelmodigste og saa længe man vil hensee til en Holbergs, en Angels og Clasens Exempel, vel heller ikke vil blive frugtesløs og unyttig. Men Spørsmaal om her ikke kunde og burde gives flere, jeg vil ikke tale om fremmede og langt fra liggende, men saadanne som ligge inden for vore egne Grændser. Jsær synes mig, at da saa mange Kirker i Norge ere solgte til Statens Fornødenhed, kunde og burde de øvrige hele Nordlandene igiennem ligeledes sælges til Kundskabens UdUdvredelse saavel i ve nedrige, som i den her omtalte Kone (Skale Spørsmaal. om her ikke ogsaa ere Stiftelser, som kunde tages til Hielp og give noget anseeligt til en Høyskoles Understøttelse. J Bergen er til Ex: et Seminarium, som mig er sagt af 17 til 18000 Rd. Fond, eller maaske noget mindre. Den Connexion det staaer i med Cathedral-Skolen, har som tiest foraarsaget Jalousie, imellem begges Lærere og gjordt denne Stiftelse lidet nyttig; saa det for den Skyld gjerne kunde ophæves. Det har en anseelig Bygning gandske beqvemt for et Academie og som ved Tilbygninger kunde blive det endnu mere. Desuden er i Bergen geistlige verdslige og til deels litteraire Embedsmænd nok, som med et maadeligt Tilleg, kunde blive Professorer i nogle Videnskaber. Der er lettere Levested og mindre Luxe end i de øvrige Stifters Hovedsteder, der er og en større Skibsfart, som giør den fremfor andre Byer tilgiængelig fra alle andre Provintzer, med mere saadant, som her forbigaaes. Jeg har saaledes angivet no gie Grunde for et Academie i Bergen, at de mod andre kunne afveies og prøves. Hvor Vægten da hælder hen og hvad Udslaget bliver, kan være en Patriot ligegyldig. Nok, naar de juste veyes for viselig at vælges. Nok er det ogsaa formig, at jeg her har givet min Stemme og yttret mit Ønske, som gaaer ud derpaa, at vor Trang til meere Oplysning og Sinds=Kultur i alle Stænder, almindelig maae føles, enstemmig bevidnes, med en hældig Pen pathetisk afmales og under en faderlig Regiæring, allernaadigst afhielpes. Eger den 15de Julii 1793. H. Strøms. Udbredelse saavel i de nedrige, som i den her omtalte høye Skole. Spørsmaal. om her ikke ogsaa ere Stiftelser, som kunde tages til Hielp og give noget anseeligt til en Høyskoles Understøttelse. J Bergen er til Ex: et Seminarium, som mig er sagt af 17 til 18000 Rd. Fond, eller maaske noget mindre. Den Connexion det staaer i med Cathedral-Skolen, har som tiest foraarsaget Jalousie, imellem begges Hævere og giort denne Stiftelse det nyttig; saa det for den Skyld nerne kunde ophæves. Det og Bygning andre beqvemt for et Academie og som ved Tilbygninger kunde blive det endnu mere. Desuden er i Bergen geistlige verdslige og til deels litteraire Embedsmænd nok, som med et maadeligt Tilleg, kunde blive Professorer i nogle Videnskaber. Der er lettere Faugtraaa sundre Luxe end i de nye Stifter Hovedsteder, der er og en større Skibsfart, som giør den fremfor andre Byer tilgiængelig fra alle andre Pro og mod mere saadant, som henstandiaaned af at saaredes angivet no gie Grunde for et Academie i Bergen, at de mod andre kunne afveies og prøves. Hvor Vægten da hælder hen og hvad Udslaget bliver, kan være en Patriot ligegyldig. Nok, naar de juste veyes for viselig at vælges. Nok er det ogsaa formig, at jeg der har givet min Stemme og yttret mit Ønske, som gaaer ud derpaa, at vor Trang til meere Oplysning og Sinds=Kultur i alle Stænder, almindelig maae føres enstemmig bevidnes, med en hældig Pen paabets atmares og under en faderlig Regiæring, allernaadigst afhielpes.