Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1842-04-26
Physikeren, Conferentsraad Ørsted har modtaget et nyt Beviis paa Udlandets Anerkjendelse af hans store videnskabelige Fortjenester, idet han i Anledning af Decandolles Dødsfald er bleven valgt til een af de otte Associes Strangers af det franske Jnstituts Videnskaber. nes Academie. Allerede i en Række af Aar havde Ørsted, været corresponderende Medlem af Academiet, men den nye Klasse, hvori han nu er optaget, er en saa meget større videnskabelig Udmærkelse, som Antallet er saa begrændset, som nævnt, og Adgangen kun aabnes ved Dødsfald iblandt Europas første Lærde. De Videnskabsmænd, der vare Nee. paa Valg tilligemed Conferentsraad Ørsted, vare – efter Hamb. Neue Zeitung. - Engellænderne Dr. Brewsteri St. Andrews, Dr. Herschel, Prof. Faraday, Tydskerne Prof. Jacobi i Kønigsberg og Prof. Liebig i Gjessen, Mischelich i Berlin og Tiedemann i Erfurt, og Jtalieneren Prof. Melloni i Neapel. Om den af Hr. Cand. Theol. G. Strøm udarbeidede "Lærebog i Danmarks Historie siger en Anmelder i Fædrelandet: "Det er vel i en beleilig Stund, at Hr. Strøm besluttede at udarbeide en Lærebog i Danmarks Historie til Brug for Almueskolerne. Ligesom det nemlig er indlysende, at Bekjendtskab med Fædrelandets Skjebner og Tilstande gjennem Tidernes Løb er en nødvendig Betingelse, for at kunne forstaae sin egen Tidsalder, og sin egen Stilling i Samfundet, saaledes viser Erfaring, at der er Jntet, der i den Grad interesserer Almuesmanden, som netop historisk Læsning. Gamle Krøniker om Holger Danske og Roland, om Uglspil og Norcross, findes i enhver Bondestue ved Siden af Psalmebogen og Testamentet, og deres sidtede og forrevne Tilstand vidne som oftest tilstrækkeligt om, hvor begiærligt de læses i de lange Vinteraftener. Men Bonden veed dog ret vel, at han har langt bedre af at læse de Krøniker, hvis Jndhold er historisk Sandhed, og som angaae hans eget Fædreland, hans egne Forfædres Liv. Men skal nu denne Kjærlighed til Fædrenes Historie, der synes eiendommelig for de nordiske Folk, pleies og ledes til at bære Frugt for Livet, da maa den Unge i sin Skole anvises og forberedes, saaledes, at han siden med nogenlunde Sikkerhed kan orientere sig i det, han læser, og forstaae Begivenhedernes Sammenhæng og Betydning. Det ligger i Sagens Natur, at en Lærebog af dette Slags maa have Charakteer af et Udtog, saa at Forfatterens Opgave indskrænker sig til, med Skjønsomhed at træffe det rette Udvalg og at finde den til Bogens Brug bedst svarende Form. J begge disse Henseender har Forfatteren, saa vidt vi skjønne, været heldig, hvilket vistnok for en stor Deel er en Følge af, at han har lagt Allens fortræffelige Haandbog til Grund. Rigtignok synes det os, at Folkets indre Historie, dets Frem- og Tilbageskridt, ikke noksom er fremhævet, hvilket er saameget mere paafaldende, som denne Deel netop er saa fortrinligt behandlet hos Allen. Ligeledes troe vi, at Forfatteren paa enkelte Steder (f. Ex. Pag. 10) ved en uforholdsmæssig stor Mængde Navne har paalagt Børnene en Byrde, som vil blive mange af dem for svær. Men det staaer jo altid i Lærerens Magt at lempe sig efter Elevernes Evner og anskueliggjøre dem Jndholdet ved at meddele dem udførligere Oplysninger om de i Lærebogen antydede Begivenheder. Naar saaledes Læreren er paa sin Post, naar han f. Ex. benytter Fibigers Læsebog ved Siden af Lærebogen, ville de anførte Anker for det meste falde bort.