Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1813-12-27
Keiser Napoleon havde ikke allene forudseet Østerrigs Krigsrustninger, men endog erkjendt dem for nødvendige og ved mere end een Leilighed udtrykkelig billiget dem. Han havde Grunde nok til at troe, at Hs. Maj. Kriseren, i en for Jordens Skjæbne saa afgiørende Tidspurkt vilde tilsidesætte alle personlige og forbillende Hensigter, kun drage det østerrigske Monarkie og de det omgivende disse høieste Motiver gjorde ham til Pligt. Det øster Staters varige Vel tilraads, og intet beslutte uden hvad rigske Kabinet havde aldrig yttret sig saaledes, at dets Hensigter kunde gives en anden fornuftig Udtolkning: Det blev ikke blot fra Frankerigs Side erkjendt, at den østerrigske Mægling ikkuns kunde være en bevæbnet, men endog mere end den Gang erklæret, hvorledes Østerrig, under de indtræffende Omstændigheder, ikke meere maatte indskrænke sig til en Birolle, men med større Kræfter træde frem paa Skuepladsen og give et Udslag som selvhandlende Magt. Hvad den franske Regjering ellers maatte haabe eller befrygte af Østerrig, saa indeholdt hiin Tilstaaelse den foreløbige Retfærdiggjørelse af det hele F. hold, som Hs. Maj. har valgt og fulgt. Saavidt havde Forholdene udviklet sig da Keiser Napolevn forlod Paris, for at standse de Allieredes Fremskridt. De russiske og preussiske Troppers Heltemod i de blodige Fægtninger i Mai Maaned have selv deres Fjender ydet Ret. At Udfaldet af denne Feldttogets første Periode alligevel ikke var gunstigere for dem, havde deels sin Grund i den franske Krigsmagts Overlegenhed og i deres Anførers af hele Verden erkjendte militaire Gennie, deels i de politiske Kombmationer, som under de allierede Sonverginers hele Foretagende tjente dem til Rettesnor. De handlede i den rigtig beregnede Forudsætning, at en Sag, som den for hvilken de strede, urauelig længe kunde blive derved allene, at tidligere eller sildigere, i Lykke eller i Ulykke, enhver Stat, der endnu ikke ganske havde tabt sin Sølv stændighed, maatte træde i deres Forbund, enhver uafhængig Armee staae paa deres Side. De gave derfor deres Troppers Tapperhed kun for saavidt som Øieblikket bød det frit Spillerum, og svarede en anseelig Deel af deres Kræfter til en Epoke, hvori de haabede at kunne med mere udvidede Midler stræbe efter nyt Held. Af samme Grunde, og for at kunne oppebie Begivenhedernes videre Udvilling, indgik de en Vaabenstilstand. Jmidlertid havde Krigen ved de Allieredes Tilbagetog for Øieblikket vundet re Udseende, der daglig lod Keiseren, før, hvor umueligt det vilde være at blive en ørkesløs Til stuer ved dens videre Fremgang. Fremfor Alt var det preussiske Renerties Skjæbne en Ting, som beskjæftigede Hs. Majestæts Opmærksomhed. Keiseren holdt det preussiske Monarkes Giennetet i for der første Skridt til Gjen oprettelsen af Europes politisk Avstem; den Fare, hvori det nu svævede, ansat hin ganske som sin egen. KeiseNapoleonhavdraflere et Degyndelsen af April Maaned ladet dette at han eftergade det preussiske Monarkes Opløsning som en naturlig Følge at dets Forfald fra Frankrig og Krigens vivers Fortsættelse, og at det nu inde samme en paa Østerrig, om det Lilde foreenstigtsstoHins Dous med sine Dito; en Ulladelser som tydelig mod viste, at inten Middel maatteldes uforsøgt for at redde Preussen. Hvis dette store Øiemed iklog sig paa ved en billig Fred, saamaatte Ruslan og Planssen understøttes med var kraftig Medvirkning. Gaard ud fra denne natutlige Synspunkt, om hviden Frankerig selv ikke meere kunde være i Tvivl fortsatte Hs. Majestæt sin Rustninger med utrættet Virksomhed. Han forlod i de første Dage af Juni Maaned sin Residents, og begaa sig hen i Nærheden af Krigsskuepladsen, deels for, hvis Udsigt dertil gaves, at kunne arbeide kraftigere paa en Underhandling for Freden, der endnu som for vedblev at være hans Ønskers høieste Maal, deels for med større Eftertryk at kunne lide Forberedelserne til Krigen, hvis intet andet Valg skulde blive tilovers for Østerrig. Jkke længe i Forveien havde Reiser Napoleon ladet forkynde, at han havde bragt en stredskongres til Vrag i Forslag, hvor Befuldmægtigede fra Frankerig, de forenede nordamerikanske Stater, Danmark, Kongen af Spanien og samtlige allierede Fyrster, og paa den anden Side De fuldmægtigede fra Engelland, Rusland, Preussen, de spanske Jrssurgenter og denne krigførende Masses øvrige Allierede, skulde komme sammen, og fastsætte Grundlagene for en langvarig Fred. - Til hvem disse Forslag, skulde skee, paa hvad Maade, i hvilken diplomatisk Form, ved hvis Organ, var det østerrigske Kabinet ganske ubekjendt; det havde blot faaet Kundskab herom af de offentlige Blade. Hvorledes iøvrigt et saadant Projekt skulde indledes, hvorledes en Freds=Underhandling skulde fremstaae af saa uligeartede Elementers Forening, uden et eeneste eenstemmig antaget Grundlag, uden noget foregaaende planmæssig ordnet Arbeide, lod sig saa lidet begribe, at man meget snarere maatte holde det hele Forslag, for et Phantasiespil end for en almen Opfordring til en stort politisk Foretagende. Fuldkommen bekjendt med Vanskelighederne af en almindelig Fred havde Østerrig længe tænkt paa, om man ikke lidt efter lidt og med sagte Skridt kunde rykke dette fjerne og ikke let opnaaelige Maal nærmere, og i denne Hensigt yttret saavel Frankerig som Rusland og Preussen, Ideen om en Fastlandsfred. Jkke som om det østerrigste Hof et eneste Øieblik havde miskjendt Nødlændigheden og det overveiende Værd af en af alle store Magter fælleds forhandlet og afsluttet Fred, uden hvilken Europa hverken kan vente Sikkerhed eller Held, eller meent, at Fastlandet kunde bestaae, naar man nogensinde ophørte at betragte Engellands Afsonaring som et dødeligt Onde Efter at Frankerigs afstrækkende Erklæringer Lande næsten lintetgjørt af Forhaabning om Engenande Deeltagelse i et almindeligt Fredsforsøg, skulde de af Østerrig forslaaede Underhandlinger betragtes som en væsentlig Bestanddeel at en forestaaende større Underhandling og en saad almindelig Fredskonges; de skulde tjene denne til Forberedelse, levere Præliminairatitier til en fremtidig : Hovedtryktat, og ved en lang Kontinustod hanstilstand, bane Vel for en mere udgivet og grundigere Forhandling. Havde den Standpunkt, hvorfra Østerrig gik ud, været af anden Art, saa vilde sikkelig Rusland og Preussen, som ved destemt kotlig vare knyttede til Engelland, aldrig have bestemt sig til at antage det østerrigske Kabinets Indbydelse.