Viborger Samler, 1785-06-27
DEN. VIBORGER. SAMLER. No. 26. TRETTENDEAARGANG. Mandagen den 27 Junii 1785. Slutning. af No. 24. Om Betleriets Jndskrænkning. Hattig Væsenet staaer ved Magt. Det kan skekerligen antages, at det staaer paa en god Fod, hvor de allernaadigste Forordn. nøie holdes i Kraft, til de virkelig Armes Hielp af Sognet efter Ansættelsen og i Tilfælde af Herredskassen. - For at give give et Forslag til Betleriets Afskaffelse eller Standsning synes Forandring i den Punkt om Ligning og Ansættelse hverken at være fornøden eller tienlig; men det er vist nok, at foruden de indskrevne Lemmer til Almisse=Portioners Nydelse, som, medens de nyde Almisse, ei bør betle, ere der ikke sielden andre Nødlidende, som Sognet endnu ei kan forsyne med en bestemt fornøden Almisse, og som dog, medens de kuns have Expectance paa den, ei kunne nære sig: Et Lem af Meenigheden kan jo og inden Aarets Ende, at en nye Kommission skal holdes, og inden en Almisse=Lod bliv vakant, blive sat i de Omstændigheder, at Bettelstaven er fornøden som det erneste Middel til Livets Ophold. Paa eengang ganske at see Betleriet afskaffet gaaer nok ikke an. Det var derfor alt at ønske, at det for det første kunne standses. Her gielder det: af 2 onde Ting, som ei begge kan undgaaes, vælges der mindre for det større. Efter denne gode gamle Regel kunne (indtil Spinde=Skolerne eller et andet lige Anlæg, som gav den Fattige Anlednintil Arbeid og Fortieneste, blev almindelig, nogle faa Nødtrængende, som foruden de indskrevne elendigste Almisse=Lemmer, der nyde det visse efter Ligning tillagte, findes Egnen tilhørende, tillades at betle i Herredet. Skulle jeg nøiere bestemme, hvo jeg undte Frihed at giøre Besøgelser hos de Barmhiertige i Herredet, blev det dem, som ved Forordningen ang. Fattige. Fattige paa Landet resereres til den anden og tredie Klasse. Jeg meener og det har god Grund, hvorfor saadanne maatte tillades at søge Hielp i Herredet, ei alene i et Sogn. Det forstaaer sig, denne Tilladelse skulle søges og aldrig gives nogen før efter nøieste Undersøgelse, aldrig uden alvorlig Betydning om Jndskrænkningen. Til Sikkerhed skulle saadanne Herreds=Betlere ei alene forhverve sig, men og altid medføre Attest fra sin Hosbond og Præst tillige under Haand og Signet, hvilke Attester ei burde gielde over et Aar i det høieste, omtrent af dette Jndhold: Denne N. N. af N. Sogn N. Gods, som har været &c. og havt det Uheld (som anføres nyder endnu ei af dette Sogns Almisse, nødes derfor at søge Hielpa. i dette N. N. Hered. Kom da nogen uden gyldig Attest i Herredet, eller med den uden for det, eller og kuns brugte den længere, end den bestemte Tid, saadan en maatte hiemvises sans facon. Saadan en kunne maaskee rettest ved en Fattigfoged, som hver Sogn gjerne maatte holde, besørges transporteret til sit rette Hiem, og dennes Fogdeløn kunne tildeels bestaae af denne Sportel, at ham strax ved slig ulovlig Betlers Aflevering skulle betales enten 2 Rdlr., om det ei synes formeget, eller 2 Mk. for Milen fra Sognekirken at regne hvor Betleren blev greben. Maaskee kunne Opbringerpengene og rettest strax erlægges af Hosbonden, imod at Hosbonden havde fuld Ret, enten at lade dem udpante af den Strafskyldiges Boe, eller og lade denne næste Søndag ved Fattigfogden sætte i Gabestokken til Exemplarisk Straf med Trudsel, at denne saaledes første Gang straffede, om han eller hun anden Gang blev greben i ulovlig Tiggerie, skulle miste lovlig Tilladelse, og ei vente nogensinde at faae Sognets Almisse, men blive sat i Tugthuset.