Ribe Stifts Adresseaviser, 1833-04-12
Frankerig. J den senere Tid har Krigsbudgertet været Hovedgienstanden for de Deputeredes Forhandlinger. Dette fordrer for Aaret 1833 en Sum af 316,643,000 Fr., hvilket er henved 8 Mill. mere end i det foregaaende Aar. Betydelige Reductionerere derfor ogsaa foreslaaede og flere af disse antagne, uagtet Krigsministeren med stor Jver satte sig derimod. Pariserbladene gjøre i Anledning af disse Forhandlinger den bemærkning, at Marskal Soult giver et nyt Beviis paa, at en seierrig Feltherre ofte gjør en maadelig Figur, som Statsmand. Marskalken, sige de, misforstaaer ofte ganske, hvad der under Forhandlingerne bliver fremført; Hr. Dupin maa ofte gjøre ham opmærksom derpaa og sige: "det er ikke saaledes at forstaae, Hr. Marskalk, men Meningen er o. s. v. . . . . "Naa saaledes", svarer da den gamle Krigsmand, nu forstaaer jeg der!"; men han skyder dog igjen forbi, og Hr. Dupin maa atter afbryde ham: "Nei Hr. Marskalk! saaledes var det heller ikke meent". Kammerets Opmærksomhed fordobbledes, da det 10de Capitel, om Genivæsenet, kom paa Bane, fordi der ogsaa handledes om Paris's saa meget omtalte befæstning og om de dertil for i Aar fordrede, men af Commissionen nægtede, 2 1/2 Mill. General Subervic bestred først Beleringens Hensigtsmæssighed; Hr. Delaborde derimod vilde godtgjøre, at de Allieredes Bestræbelser vare strandede paa Paris, dersom Staden, 1814 havde været befæstet. Hr. Delessert var af den Mening, at Fæstningsværkerne aldrig vilde blive fuldendte; at, naar man i Aar bevilgede 2 1/2 Mill. til at bygge op, vilde man maaskee om et Par Aar komme til at bevilge ligesaa Meget, for at rive ned; og at overhovedet denne Plans Udførelse vilde koste over 100 Mill. Marskalk Soult forsvarede dernæst sin Bekostningsplan, og det gjorde, som man nok kan tænke, et stort Jndtryk paa Kammeret, da han fortalte, at han i Aaret 1815 havde ledsaget Napoleon paa en Ride. tur om Paris, at Keiseren havde udkastet en Plan til Stadens befæstning, og at det netop var denne Plan, Marskalken nu var i Færd med realisere. Desuagte, fremkom Hr. Larabit med en anden Plan; han vilde have en sammenhængende Række af Fæstningsværker umiddelbart omkring Staden, istedet for enkelte Forter i fjernere Afstand, med hvis Opførselse, han meente, Regjeringen ikke saa meget havde den Hensigt, at forsvare Paris mod fjendtligt Angreb, som den, i paakommende Tilfælde at holde Hovedstaden i Ave og skue Frihedens Yitringer. Nu fremstod General Bernard forhen Napoleons Adjutant, som har tilbragt de 15 Aar under Restaurationen i Nordamerika. Han for barede Regjeringens System; det samme System, sagde han, havde han fulgt ved at befæste Ny-York og Ny-Orleans, og det var aldrig faldet de frie Nordamerikanere ind at frygte for, at Forter, besatte med nationale Tropper, kunde blive Despotismens Værtøier. Endelig fremkom Hr. Debelleme med det Forslag, at Paris ikke turde befæstes, førend en speciel Lov des, angaaende var fremlagt. Denne Anskuelse fandt Bifald; Marskalk Soult føiede sig deri og lovede at fremlægge en saadan Lov, men forlangte dog at en mindre Sum maatte bevilges, for at Arbeidet ikke imidlertid skulde standses. Ved denne Krigsministerens Eftergivenhed fik Debatierne om denne Sag en fredelig Ende, og henved 2 Mill. blev næsten eenstemmig bevilget. Freden blev imidlertid i samme Øieblik forstyrret da Hr. Viennet pludselig viste sig med et Nummer af Tribunen i Haanden, for hvis Jndhold han forlangte den ansvarlige Udgiver tileret for Kammeret. Jndholdet var ogsaa nærgaaende nok for Hr. Viennet, som deri blev meget haanlig tracteret; hvilket han imidlertid naturligviis ganske vilde have hævet sig over, dersom det ikke tillige havde været fornærmeligt for hele Kammeret. Sagen blev endelig henviist til en Commission, men havde sat de Deputerede i en saadan Bevægelse, at Præsidenten havde megen Møie med at faa Roligheden igjen bragt tilveie. Den pyrenæiske Halvs. Den saalænge ventede Forandring i det spanske Ministerium er nu virkelig iværksat, men tilfredsstiller vel næppe ganske noget af Partierne. D. Juan Gualberto Gonzales et udnævnt til Justitsminister, istedetfor Fernaudes del Pino, som igjen tager sin Plads i Castiliens Raad; D. Antonio Martinez er bleven Finantsminister, istedet for Encima de la Piedra, som har faaet en betydelig Pension og Elisabetordenens store Baand; Søministeren, Hr. Ullaa er afsat, og hans Partes midlertidig overdragne til Krigsministeren. D. Joseph Cruz. Sidstnævnte har til samme Tid udstedt til Militærcheferne en Omgangsskrivelse, der er en god Commentar til Ministerforandringen og viser Hensigten dermed at være, paa den ene Side, at styrke Ministeriet imod det carlistiske Partii, paa den anden Side, at betage det libetale Parti Haabet om dets Yndlingsplaners Udførelse, ved at bortfierne de Medlemmer, som ere dette Parti i Særdeleshed hengivne.