Corsaren, 1841-03-19
Hvorledes "Dagen" og "Berlingske Tidende" aflagde Besøg hos en Mand ved Navn Folket i Anledning af de moralske Garantier. Det var en Middag i Februar Maaned, Klokken kunde omtrent være 2, da 'Berlingske' og 'Dagen' mødte hinanden lige paa Hjørnet af Østergade og Amagertorv. 'Hvorledes gaaer det, Hr. Collega?' spurgte Berlingske, idet han fortroligt rakte sin Medforbundne Haanden, men allerede forud søgte at læse et ugunstigt Svar af hans Ansigt. Men denne var ligesaa snu og svarede med glædestraalende Mine: 'Takker! Brillant, Gud skee Lov! Det hjælper godt, at vi nu faae Udnævnelserne lige saa tidligt, sommetider endog tidligere end De'. Berlingske bed sig en Smule i Læben, men sagde derpaa: "Lad os gaae lidt ned af Slotspladsen til og passiare sammen. Det vækker Folks Opmærksomhed, naar vi To staae her, og de slutte sig saa strax baade til det Ene og det Andet og Regjeringen. Dette Raad blev fulgt, og den brede Berlingske spadserede Arm i Arm med sin smallere Collega hen over Høibroplads. Blandt Andet kom nu ogsaa Samtalen paa Anledningen til Begges Spadseren idag, og Dagen fortalte da sin Collega, at han egentlig havde havt ifinde at besøge deres fælleds Bekjendte, Hr. Folket, og snakke ham nogle Skruer ud, som Oppositionsbladene havde sat ham i Hovedet angaaende statsretlige Garantier m. M. - 'Ah!'. raabte Berlingske, 'der bør jeg by God! være med; skulle vi ikke følges ad derud?' - Dette Tilbud blev modtaget med Glæde, og man aftalte at mødes Kl. 7 om Aftenen for i Selskab at aflægge Visitten. Kl. 7 1/4, bankede vore to Venner paa hos Hr. Folket, og indenfor lød et trobjertet 'Kom ind!' De traadte ind i Stuen og fandt Hr. F. siddende ved Aftensbordet, omgiven af Kone og Børn. (Hr. F. er en Mand af Middelhøide med et aabent og godhjertigt Ansigt. Han har Ord for at besidde en god, jevn Forstand, der ikke forstaaer sig paa Krogveie, et roligt og fredsommeligt Gemyt, som ikke let geraader i Vrede; men, bliver han først vred, skal han være slem at komme tilrette med. Han ynder meget at tale om Tidernes Tryk og om fine store Skatter og Afgifter, men betaler desuagtet disse, naar Tiden kommer, med meget Rolighed. Han er i meget Strid med sig selv om et Valg imellem det Gamle, som han har en sky Ærefrygt for, og det Nye, som egentligt tiltaler ham meest, og, da han er temmelig magelig, har han besluttet at lade Andre hjælpe ham ud af denne indvortes Strid. Det var i denne, at Oppositionspartiet nylig havde faaet hans Sind meest paa deres Side, og hvori nu hans to Besøgende idetmindste vilde tilbageføre Ligevægten.) - Foruden Hr. F. og hans Familie var endnu en Person tilstede, nemlig Hr. Slendrian, som er en god Ven af Hr. F. og noget beslægtet med ham, men hvis Omgang siges ikke at være den gavnligste for ham, idet han jevnlig skal forføre ham til Ladhed og Dovenskab. Efter at de første Hilsener vare forbi og Gjæsternes Velbekomme Dem! var blevet besvaret med 'mange Tak!' begyndte en lille venskabelig Discours. Berlingske tog fat paa et Stykke Franskbrød, som laa paa Bordet, og sagde: "Det er det Eneste, som jeg har at anke over her i Landet; Franskbrodene ere for smaae. - Ja, det maa De nok sige, sagde Madamen;"for saadant et usselt Stykke Brød (Gud forlade mig min Synd!) maa man give 2 S. Men det siger min Mand, kommer af Regjeringens..... 'Tys, hjerte Madam!' afbrød Berlingske hende; 'det har Regjeringen ingen Skyld i' -'Jo, saagu har den saa,' udbrød nu Hr. F., 'har den ikke Skyld paa den ene Maade, saa har den paa den anden. Alting er dyrt her i Landet, paa Alting hviler Consumtion, Afgift og Skat, en simpel Mand som jeg og mine Lige kan aldrig blive til Noget. Fortjenesten gaaer bort til det daglige Brød. Det bliver aldrig godt, før vi faae Skattebevillingsret og statsretlige Garantier.' - 'Ak!' raabde nu Dagen, 'nu have Deres liberalistiske Omgangsvenner igjen fyldt Dem Hovedet med Præk og Kistesnak om disse 'statøretlige Garantier'. De er jo en fornuftig Mand, Hr. F., og deres sunde Sands i Forbindelse med deres Tillid til Regjeringen burde overbevise Dem om, at vi have Garantier nok, naar vi kun tilbørlig ville agte paa dem og paaskjønne dem. Jngen redelig og besindig Fædrelandsven kan være blind for Betydningen af de moralske Garantier, som Landet har for en bedre Ordning af Samfundsforholdene.' - 'Garantier mig bist og Garantier mig her,' udbrød Hr. F., 'jeg blæser af deres Garantier, naar De ikke hjælpe Noget. Hvilke Garantier have vi da?' - 'Vi have Kongens gode Hjerte,' sagde Dagen ivrig. - Og vi have Stænderinstitutionen, tilføiede Berlingske - og Pressen, lagde Dagen til med stort Eftertryk. - Men, hvidskede Berlingske til sin Collega. De tog feil, Høistærede; Kongens gode Hjerte er jo egentlig ingen Garanti. De tog ogsaa feil, Dyrebare, svarede Dagen, ligeledes hvidskende, 'Stænderinstitutionen er dog i ethvert Tilfælde ingen Garanti.' - Da tog jeg gu deri ikke meere feil end De gjorde ved at nævne Pressen, udbrød Berlingske ivrig, men hvidskende, 'Ja, saa have vi, sandt for Gud! løiet begge To,' svarede Dagen; 'men det gjør Ingenting; det mærker Fæet ikke.' - 'Hvad er det, Dor. hviske om?' spurgte Hr. F., som imidlertid havde siddet og speculeret over det, de havde sagt ham. - De sagde, Falern, raabte Hr. F's lille Søn, en livlig og opvakt Dreng, som de to Besøgende ikke havde taget sig iagt for, da de talte, De sagde, at det ikke var sandt, hvad de fortalte Dig, men at det ikke gjorde Noget, fordi Du var et Fæ..- Sagde de det, min Dreng? tog Hr. F. tilorde, idet han med tilsyneladende Rolighed reiste sig fra Bordet. - 'Saa det sagde De, mine Herrer!.......' - I dette Øieblik reiste Mom. F. sig og gik hen til sin Mand og sagde: Naa, naa, lille Mand! Bliv nu ikke hidsig og Hr. Slendrian, der hidtil havde siddet ganske rolig og spiist, traadte ligeledes til og bad sin Fætter ikke at forivre sig. De to Gjæster benyttede sig af dette Ophold, greb Hat og Chenille og ilede ud af Døren. Hr. Slendrian tog Hr. F. under Armen og sagde: Kom, lad os sætte os tilbord igjen; men Hr. F. rev sig med en Gebærde af Uvillie løs og gik hæftig op og ned af Gulvet. Efter nogle Minutters Forløb opklaredes hans Ansigt, og han sagde: 'Mutter! lav et Glas Punsch til mig og Fætter, for, egentlig talt, har jeg dog ingen Grund til at ærgre mig. Nu har jeg jo faaet at vide, hvad deres moralske Garantier due til.'