Den Vest-Sjællandske Avis, 1841-06-07
Den i Overeensstemmelse med Cancelliets Ordre anlagte Sag er af Hof- og Stads=Retten den 30te Novbr. 1839 paakiendt saaledes: "Tiltalte, Cand. Juris Jens Finsteen Gjødwad, bør til Kjøbenhavns Fattigvæsens Hovedkasse bøde 300 Rbd. Sølv, samt efter Udløbet af den Tid, i hvilken han ifølge Høiesteretsdom af 12te April d. A. er underkastet Censur, fremdeles være Censur undergiven i 3 Aar. Saa betaler han og alle af Actionen flydende Omkostninger, og deriblandt i Salair til Actor, Cancellieraad og Procurator Payngk, 15 Rbd. Sølv. Advocat Buntzen har efter modtagen Actions-Ordre indstævnet Sagen til Høiesteret, som den 3die Juni har afsagt følgende Dom: "Cand. Juris Jens Finsteen Gjødwad bør bøde fom hundrede Rigsbankdaler Sølv til Kjøbenhavns Fattigvæsens Hovedkasse, samt være den i Forordn. 27de Septbr. 1799, 20 fastsatte Con fur undergiven i tre Aar. J Henseende til Actionens Omkostninger bør Lands-Over- samt Hof- og Stads=Rettens Dom ved Magt at stande. J Salarium til Advocat Buntzen for Høiesteret betaler Tiltalte 30 Rbd. Sølv. (Dagen.) Af et sjette Brev. Fædrelandet dolerer paa sin farkastiske Maade, og ret vittigt (S. 4273), over at nu tillige Redactionssecretairen er bleven sagsøgt af Cancelliet i Anledning af Nr. 52930. Det vil vel tilsidst naae Papirfabrikanterne og Kludesamlerne, sige de. Jeg beklager dem, og jeg beklager os alle, hvis Sag de dagligen svække ved deres næsten systematiske Petulants. Men forresten kan man ikke billige deres Anke. De erklærede nemlig i deres Nr. 520, at der udfordredes herefter 2 Ting, til at en Artikel kunde optages i Bladet, nemlig: 1) Redacteurens, Plougs, Vidende og Villie, 2) en Raadførsel, enten imellem alle som Udgivere og Redacteuren, eller imellem Redactionssecretairen og Redacteuren. Der bemærkedes ikke, at den større Raadførsel endtes med et Samtykke eller en Consens, men det ligger i Sagens Natur, at Beslutninger, der tages, om hele Stykker eller og enkelte Udtryk, ved Votering eller paa anden Maade, maae kunne kaldes de fem Udgiveres Consens; derimod bemærkedes udtrykkeligt, at i alle mindre vigtige Tilfælde var Redactionssecretairen bemyndiget til at give Consens."Men er han en consentiens med Redacteuren, saa maa han ogsaa for det Offentlige være en vagens; men som saadan bliver han da igjen, naar Tilfældet indtræffer, en compatiens. Der er i Sandhed intet Andet for, saaledes som de Herrer selv have indrettet det og offentligt bekjendtgjort det. Jeg skulde endogsaa formene, at, om det sørgelige Tilfælde skulde indtræffe, at Bladet sagsøgtes for en Artikel af "politisk Charakteer, saa vilde rimeligviis alle 5 Udgivere blive sagsøgte tilligemed Redacteuren, da de nemlig paa ovennævnte Sted erklære, at slige Artikler, er Redacteuren forpligtet til at holde Raad med dem alle fem om, ligesom han skal holde Raad med Secretairen og de andre. Thi, sige de, han har vel ene Ansvaret, men han er ikke eneraadig" for det. Men Cancelliet har ikke forstaaet denne fifsige Distinction; det har meent ganske godmodigen, at saa mange som der raadede for Tingen, saa mange maatte svare for Tingen; da der nu raade 2 for de mindre Ting, men 6 for de større, saa har man denne Gang indstævnet de 2 Raader, idet man ansaae Usømmeligheder om Formælingen for mindre Ting.