Norske Intelligenssedler, 1768-12-21
Om Norges store Kiøbmænds Navne Og at fra Norden kommer Guld, Jeg saae den delige MachinFournere Hundrede allerne, Jeg saae dens Hoved Magazin Flød ud i mange Handels Greene. Jeg saae for mine Øjne grandt Hvad Fremmede vil kalde Fabel, Som dog af Skibets Captain Stabel Og fleer kand vidnes det er sandt: At Norske Klippe, som en Gaas, Paa Vandets Overslade flyder, Og Salt, som i St. Hubes faaes, Man og af Nordske Klipper bryder. Jeg regned Klippernes Værdie, Og tænkte, Skib der er saa dyre, Og fleer at eie og bestyre, Er andet, end et Høkerie; Jeg tænkte: den er ret Marchand Hvis Guld summeres op til Tønder, Til slig en ægte Handels-Mand. Vil tages andre Folk end Bønder. Jeg ønsked: dets Entrepreneur Maa aldrig Fragt og Fordeel seile, Jeg ønsked Klipperne at seile, Til sidste Dag for Medgangs Bør. Jeg ønsked Skibet efterdags Fortiene Tusinde paa Gangen, Jeg ønsked fleer af dette Slags At holde Udenlandske Stangen. Mit Øie var ved Jord og Vand Med alt for mange Syner ringed, Da Geisten uformærkt sig svinged Til Gud, som Altings Overmand. Jeg knæled, frygted og tilbad Monarchen paa sit Almagts Sæde, Jeg saae hvor han i Haanden sad Med alle Leed af Verdens Kiæde. Jeg saae i heele Jordens Kreds, Parterne og i det Hele, Manglerne og i Fordeele, Hans Godheds Fodspor allesteds. Jeg saae Ham i en alviis Form Hver enkelt Skabnings Led og Hempe, Fra Engler og til mindste Orm, Til deligste som lempe. Jeg saae Ham som en allgod Faer Til alt sit Huusets Vinkler sorge, Jeg saae i det afsides Norge, Hans Naades Fylde Sole-klar. Ak var mit Øje ej for blød! Saa tænkte jeg ved denne Scene, Her er det Land, hvor jeg faaer Brød, Min Gud, giør mine Tanker reene. Jeg saae til Trods for Løgn og Svads, Der skildrer Norge som et Babel, Et Land beqvemt til Kiøbmands Stabel, Bestemt til Skibes Samle-Plads. Jeg saae i Dale, Skove, Søer Den yndigst Scene forestilled, Hver selv Naturen, som Acteur, J tusindfold Afvexling spillid. Jeg saae i Strøm og Elv og Foss Naturlig dannede Canaler, Og Bygningers Materialer. Sig bød paa Klippen frem derhos Jeg saae en talrig Flode strøg Paa Kap ind i de smale Bugter, Jeg saae, der mangled ej Besøg Til Norges herlige Producter. Jeg faae et større Syn, saafremt Min Siæl ei bleven var forskrækked, Da Skaberen for mig opdækkede En Skat i Norges Jndvold giemt. Jeg saae, at Folket slittig trak En Øyessente af Jordens Struber, Og hver Mand sagde Himlen Tak For Styrkningen af ædle Gruber. Jeg saae den rigelig Offe Af Hav, af Elvene og Dammer, Der var til Folkets Spise-Kammer, Bestemt af Himlens Spise-Vert, Jeg saae Jndbyggerne til Vands At gotte sig tilgavns med Fisken, Jeg saae at høire op til Lands Var Fugle Folkets Lekkerbisken. Jeg faae ved Øjets øvrig Sving, J Dalene de slette Bøder, Med Field og Snee og faste Høider, Jndcirklede som i en Ring. Jeg saae i Agre, Enge, Søer Den deligste Prospect for Øjet, Jeg saae der Heste, Faar og Kiør, Jeg saae der høsted, saaet og pløiet. Jeg saae nu en forvoxen Krat Blev til en frugtbar Ager nytted, Jeg saae de store Steene flytted, Og rundt omkring var Gierde sat, Jeg saae til Rente deligt Korn, Til Trods for Udenlands Stor Muuler, Der meener Norge, som tilforn, Forgik ved Savn af deres Smuler. Jeg saae paa snevreste Distans Prospect af alle Aarets Tider: Jeg saae om mig paa alle Sider, Henrykkelser for Siæl og Sands. Jeg saae og Øjet blev ej mæt, Jeg saae Guds lyse Forsyns Fakler, Jeg saae det deligste Portrait, Jeg saae Guds Kiærligheds Mirakler. Til Slutning gav jeg mig fortabt, Jeg daaned hen, jo meer jeg tænkte, Jeg mig i Almagts Dybet sænkte Af Den, som mig og alt har skabt. Min Siæl, da den et Øjeblik Som en Elstast var henrykked, Omsider til Guds Ære fik De faae og korte Ord udtrykked: Du Plet af Jordens Kreds i Nord, Du Kierne af Guds Almagts Værker, Som bær Guds Fingers klare Mærker, Du Centrum af den heele Jord! Du Skue-Plads for en Poet, Du all Naturens Mester-Stykke, Du dine Naboers Magnet! Man maa vel ønske dig til Lykke. Min Musa Dig med denne Sang, Min redelige Læser, møder, Om Du Dig ej paa dette støder, Tør meere følge næste Gang, Den Haand, som dannede dit Rids, Og var saa rund mod dig paa Gaver, Tilsidst ved Ordets Stierne haver Opbragt dig til din Lykkes Spids. Gid du og gid din sildig Slægt, Blant Klipperne, som du var navlet, Maa staae til Skyds og Varetægt Paa Klippens Grund, som dig har avlet. Du fik saa mange Naade-Tegn, Beviis med Tak til Gud paa Tungen Dit Folk er ej af Steene sprungen, Skiønt du beboer en steenet Egn. Om du med trodsig Nakke-Kast, Forglemmer Gud og bliver sikker, Tænk Gud, om du var nok saa fast, Kand ryste dig, som nogle Brikker. Gid hver en Lade-Plads og Flek J dig til Stapel-Stad forvandles, Hvor der maa bygges, sælges, handles, Til hver Misunders Skam og Skrek. Gid din Commercie i Floor Maa staa til Domme-dag urygget, Gid fleer de Handlendes Contoir Var fast paa Norske Klipper bygget. Gid fleere saa i Compagnie Som Klippen og som hendes Syster, Af saftig Bug og rige Bryster, Maa give Handelsmænd at die.