Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-26
J de sidste danske Krigsaar sysselsatte endog sex Kjøbenhavnske Professorer sig med udenlandske Recensioner, som de i deres Journal for udenlandsk Literatur lode aftrykke, en Syssel, der vel kunde nogenlunde undskyldes med den forøgede Dyrhed af fremmede Journaler og andre Skrifter, men som dog, naar den ogsaa i Fredstider skulde fortsættes og blive til Vane, vilde, da Kundskaben om det tydske Sprog næsten er almindelig blandt danske Lærde, blive farlig for Videnskabelighedens Flor, og følgeligen heller ikke fortjenstlig og indbringende. (Det kan ikke nægtes, at Compilations- og Oversættelsesvæsenet i de sidste Aar har grebet alt for stærkt om sig, og at de fleste Oversættelser næsten ere fra det Tydske: et Sprog, som Folk, efter en ubenævnt Forfatters Mening, her tillands fødes med (man kunde næsten lægge til "fødes ved. Men en ikke let opløselig Gaade er det, hvorledes alle de trykte Sager, som Presserne dagligen give fra sig, finde endog den ubetydeligste Afsætning. Det er begribeligt, at i saa næringsløse Tider, som de nærværende, ikke færre have Lyst til at skrive, som til at leve, uden at bruge andet end deres Fingre, men hvorledes der kan findes Folk, der endnu have Lyst og Penge til at kjøbe mange af disse Fingerproducter, er og bliver en stor Gaade. Skade er det, at de enkelte Guldkorn, som blandt al den Mængde simpelt Gulvsand fremkommer, henskylles tilligemed dette til Lethe. Den beskedent fremblomstrende Rose qvæles blandt Nelder og Ukrud. Alle muelige Charlatan og Gjøglerkonster betjener man sig af, for at skaffe de slette Producter Afsætning, og intet Under, at de faa Bogelskere, der endnu have Lyst og Ævne til at kjøbe, saa saare tidt skuffede, omsider maa ganske tabe Lysten til at kjøbe nye Producter. De bedre Pressefrembringelser have ofte Ondt ved endog blot at kunne blive bekiendte, thi det er ikke her, som i Engelland, Frankrig og Tydskland, hvor der gives saa mange Organer til Bøgers Kundgjørelser. De Herrer Critici, de store med de smaa, erkiende, ligesom Napoleon i sin Tid, ingen Neutralitet; de tælle kun Venner og Fiender. Deres Roes, som deres Dadel, er derfor overdreven, og næsten ingen troer dem mere paa deres Ord. Det, som ruinerede det persiske, assyriske, græske og romerske Rige, ruinerer ogsaa vort Bogrige, i det mindste i mercantilsk Henseende.)J samme Tidsskrifts næstfølgende Nummer læses i en Bedømmelse over Baustücke, ein Lesebuch for Freymaurer &c., v. Br. G. Freyh. v. Wedekindt, 2te Saml. 1821, nogle interessante bemærkninger over Frimureriet, der, ved dets nyeste Forfølgelser i adskillige Lande, har vakt Europas Opmærksomhed. Paa det rosværdigste, siger Rec., vedbliver Hr. v. W. at udvikle det tydske Frimureries sande og ægte Formaal. Vi sige forsætligen det tydske Frimurerie; thi det engelske nærmer sig stedse mere almindelige, sluttede Selskaber, bestemte til den selskabelige Fornøjelses Forøgelse, hvilke ikke sjeldent udarte til et Lag af lystige Brødre. Loger, som man ikke kan gjøre denne Bebreidelse, søge vel med stor Samvittighedsfuldhed at følge de indførte Former, men glemme derhos at udforske og øve det Væsentlige, der er indhyllet i Konstens Symbolik. Endnu værre synes det bevendt med det franske Frimurerie. Det er for dens Deeltagere mere Spil og Tidsfordriv, end alvorlig Gjenstand. Ved en Mængde Grader, opdyngede Ceremonier, udvortes Prunk og latterligt Baandkram, ville de give deres Forsamlinger Jnteresse, og lokke dem, der befinde sig udenfor deres Kreds, ved saadant Flitter i deres Haller. Lad nu end være, at man maa tilgive dem dette, i Betragtning af deres Nationalcharacteer; thi naar disse Børnerier end ikke kunne gjøre Fordring paa Gavnlighed, og kun tjene til den selskabelige Glædes Forhøielse, saa berede de dog ikke dem, der more sig dermed, nogen Skade.