Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1810-12-21
Jfølge tvende officielle Beretninger, den ene fra Lord Wellington, dateret Cartaxo den 21 Novbr., den anden dateret den 22 s. M. fra Admiral Berkeley, som kommanderer den Engelske Søemagt paa Tajo, har den Franske Armee under Fyrsten af Eslingen Natten til den 14 Novbr. forladt sin Stilling for Lissabon, og drage, sig tilbage til Santarem. Den 15de brød Engellænderne ligeledes op, og fulgte Fjendens Berægelse. De stærke Forskandsninger, bag hvilke de stode, besattes af Soldater og Matroser fra Flaaden, og en Mængde Smaaeskide sendtes op af Tajo til Valada, for at understøtte Landmagtens Operationer. Den Engelske Avantgarde og Kavalleriet kom den 17de over Azambuga til Cartaxo. Samme Dag sendtes General Hills Korps paa Baaden, til Valada paa den anden Bred af Tajo, da man havde Efterretning om at Fjenden havde detascheret et stærkt Korps til Soleago. Begge fjendtlige Hære staae kuns 1/4 Miils Vei fra hinanden. Santarem skal være en de stærkeste Stillinger i Portugal. Nogle troe, at det er Massenas Hensigt, paa venstre Tajo Bred at trænge frem til Lissabon. Det Engelske Blad the Times raisonnerer herom, som saa: "Det vilde være uklogt, da Massen frivillig og uden Nød har foretaget sig denne Bevægelse, at ansee samme som Begyndelsen til Portugals Befrielse og de Franskes Afmarsch. Alligevel, da Lissabon derved har vundet den betydelige Fordeel, at det kan skille sig af med sin overflødige Befolkning, og for Øieblikket virkelig er befriet, maae man troe, at en Feldtherre, som Massena, har et eller andet vigtigt Maal i Sigte. Maasker vil han drage Forstærk ningerne under Drouet til sig? Maaskee fremskynde Abrantes's Elobring, eller give Mortier Leilighed at trænge frem paa den sydlige Tajo Bred? Hvad det saa er kan vi see, at vi ikke meere maae stole paa Hungeren. som vores Allierede, thi i alle de Steder, de Franske have forladt, fandt vore Tropper Forraad af Korn, Qvæg ac J Tyrkiet have Servierne atter afslaaet et Tyrkisk Angreb, og Russerne jaget et Korps, som vilde fouragere, tilbage til Viddin. Den Bestyrtelse, de sidste Efterretninger fra Armeen have foraarsaget hos det Tyrkiske Folk, skal ellers være ubeskrivelig. Mere end før føler Divaner, den trængende Nødvendighed til at see Freden vende tilbage med en saa frygtelig Naboe. Portens Ministre finde nu, at Storherren er gaaet for vidt i de tvende udstædte Op aab til sit Folk, medens han ey har opfyldt sit Keiserlige Løvte: selv at drage i Feldtten. Storviziren havde ventet sig et ganske andet Udfald af denne Campagne, og naar Fjenden først er Herre over Rumelien og Bjerget Hæmus, hindrer intet ham fra at møde for Konstantinopels Porte. Jngen af Ministeriets Medlemmer vover med alt dette frit at yttre sine Tanker om Tidens Begivenheder; de sukke over Rigets sørgelige Forfatning, og vente at Forsynet en Forbedring i deres Stilling. De tilstaae med Skamfuldhed, at der er ingen i Riget, der har Karakteer, nok eller Aandskraft til at drage Riget ud af dets Afmagt; eller Jndflydelse og Tiltroe nok hos Sultanen, til at kunne give ham nyttige Raad. Storherren hører Jngen, han har ikke Tillid til nogen af sine Ministre, han hører kun sin egen Villie. Fra en anden Kant ængstes Porten af Vecchabiterne, der siges at være trængte frem i Syrien indtil Damascus.