Berlingske Tidende, 1836-03-01
Gazette des Tribunaur af 21de Febr. bekjendtgiør, ifølge Opfordring fra Pairsrettens Præsident, de senere Forhører, der efter Domfældningen bleve foretagne med Fieschi, Moren og Pepin. disse har Pspin indrømmet, rigtignok at have vidst noget om Attentatet (hvilket imidlertid efter den nyere franske Strafferet ikke danner nogen Forbrydelse); men han tilføiede den Paastand, at han havde anvendt Alt, for at bringe Fieschi derfra, ja han havde endog tilintetgjort Træmodellen til Maskinen, i det Haab saaledes at forebygge Attentatets Fuldførelse. Confronteret med Pepin erklærede Fieschi det for muligt, at Pepin havde tilintetgjort Modellen; ligeledes var det sandt, at ved en Sammenkomst mellem dem begge og More havde Pepin en heel Time igjennem gjort Jndvendinger mod Attentatet, navnlig med Hensyn til den Mængde Offere, der vilde falde. Men da han (Fieschi) erklærede, at man maatte fatte en Beslutning, og enten opgive den hele Sag eller kjøbe Flinteløbene, da var det blevet ved den Beslutning at kjøbe dem, og Moren havde Dagen efter bragt ham Pengene dertil. Pepin nægtede at have deeltaget i denne Beslutning, nægtede ogsaa at give Penge dertil; men i dette og det næste Forhør gav han at forstaae, at hans fjerne Deelagtighed, saavelsom den Omstændighed, at han ikke havde aabenbaret noget, var at tilskrive Frygten for Fieschis Dolk. Fieschi indrømmede, at Pepin havde været mindre hidsig derpaa en Moren, men dog holdt han sig overtydet om, at Pepin havde holdt en Mængde af sine Venner i Beredskab, for at de, saasnart Attentatet var lykkedes, kunde bryde løs. - Paa denne sidste Omstændighed rettedes især det, den sidste Nat for Henrettelsen, med Pepin anstillede Forhør. Han tilstod nu at være blevet Medlem af et hemmeligt Selskab, der kort efter Bekjendtgjørelsen af Loven mod Foreninger havde dannet sig, og hvis Hoved øjemeed var at styrte Regjeringen. Han tilstod endvidere, at have sagt til flere Medlemmer af dette Selskab, navnlig til de bekjendte Republikanere Blan qui, Doctor Recurt, en Sieur Floriot og Flere, hvis Navne han havde glemt, at ved Revuen den 28de Juli vilde der blive udført et Attentat mod Kongen, nøiere Omstændigheder havde han imidlertid ikke angivet dem. Jøvrigt vedblev han at paastaae, bestandig at have raadet fra Attentatet, intet at have gjort til dets Udførelse eller Lettelse, og til denne hans Jkke-Medvirkning maa da hans Forsikkring, om at være uskyldig, fra Skaffottet af have havt Hensyn. Det sidste Forhør over Moren, den 18de, var aldeles forgjeves, idet More erklærede, Jeg er rigtignok Republikkaner, men jeg har ikke foretaget noget mod mit Fædreland, og jeg vilde, hvis jeg var kommet under Vejr med et saadant Attentat, have anmeldt det." Det er mærkeligt nok, at Fieschi i Løbet af den sidste Confrontation med Pepin, indrømmede ham mange Punkter, som han tidligere havde bestridt eller dog fremstillet anderledes. Destomindre Værd kan man tillægge hans Vidnesbyrd. Tidligere havde han fremstillet sig som Jnstrumentet i Pepins og Morens Hænder, nu indrømmede han selv, at Pepin havde raadet fra og kun ved ham havde ladet sig bestemmes til Udholdenhed. – Ved disse senere Forhører vil maaskee den moralske Overbeviisning om Pepins og Mo reys Medskyld blive bestyrket; Forundringen over, at ingen Formildelse i Straffen indtraadte, formindsker den ikke, da derved i det Mindste Graden af begges Medvirkning synes at være blevet endnu tvivlsommere end forhen. - Som en Følge af hine senere Forhører, have Fængslinger nylig fundet Sted, paany. Doctor Recurt, som allerede blev anholdt den 18de, synes ligeledes at have mistet sin Forstand paa Grund af Pepins Angivelser, og ikke som man hidtil paastod, for en tidligere, mod ham fældet Straffedoms Skyld. Beviis for, at den Opfordring til Geistligheden, som nylig læstes i Aarhuus Avis, og som foregaves at være udgaaet fra ni Præster i Aarhuus. Stift, ikke kan være skrevet af geistlige Mænd. Det var visselig meget at ønske som Hr. Biskop Mynster ogsaa i sin Erklæring har sagt, at denne Opfordring ikke var udgaaet fra geistlige Mænd; thi den er baade i Jndhold og Sprog saa ugeistlig eller gand løs, som noget vel kan være. Dog det er ikke alene ønskeligt, at den ikke maatte være skrevet af Præster; men det lader sig ogsaa til en høi Grad af Sandsynlighed bevise, at den ikke kan være strevet af ni Præster; thi 1) kan det ingenlunde antages, at ni-Præster i Aarhuus Stift skulle være uvidende om Forordningen angaaende Provindsialstænder i Danmark, at de kunne sige, at "den geistlige Stand spiller et Sted barns Rolle i Fædrelandets vigtigste Anliggender, fordi den er udelukt fra Stænderforsamlingerne. Den geistlige Stand er jo ikke den eneste Stand, som er udelukt fra Valgret og Valgbarhed; men alle som ikke ere Grundeiere, ere udelukte derfra. Altsaa ere alle civile og militaire Embedsmænd ligesaa vel udelukte, forsaavidtsom de ikke ere Grundeiere. Disse kunde da med samme Grund føre samme Klage; 2) kan det ikke antages, at geistlige Mænd kunne have saa materialistiske Anskuelser, at de kunne ansee Aandens Gaver for "den gavmilde Naturs: Gaver, eller at de kunne ansee den ophøiede Embedstilling for sorgfri, fordi den kan være fri for Næringssorger; thi saa aandløse og grundfalske Synsmaader kan man dog ingenlunde vente at finde hos en geistlig Mand, som er indviet til at nære og udvikle Aandens Liv og til at bekæmpe og forjage de materialistiske Vildfarelser, hvortil Mængden, som gjerne forguder Naturen og kun kjender sandselig Glæde og timelig Sorg, er altfor tilbøielig; 3) kan det ingenlunde antages, at ni Præster vilde have udbedet sig "de Herrer Journalisters Bevaagenhed."Et saadant Udtryk kan ikke ansees for andet end Satire eller Jronie, eller for at bruge danske Ord, Spot eller Skrømt, thi Journalisterne ere jo dog ikke Fyrster eller høje Øvrighedspersoner, til hvilke saadanne Udtryk passende kunde henvendes. De fleste Avisredacteurer her i Landet synes ogsaa at have fundet en satirisk Compliment i dette Udtryk, da de for største Deelen, ved at omtale dette Stykke, have forbigaaet disse mistænkelige Ord. Og undertegnede Præst, som ikke nævner sit Navn, fordi Navnet i dette Tilfælde gjør intet til Sagen, mener, at man deraf med Vished kan slutte, at den hele her omtalte Opfordring ikke kan være andet end grov Spøg, som dog er meget dadelværdig, fordi den gaaer ud paa at kaste en nedværdigende Skygge paa flere Mænd af en Stand, som altid vil være hæderlig og ærværdig, naar den vedbliver at være virkelig geistlig eller aandelig, og vogter sig for at henrives afden Tidens Aand, som den er sat til at modstaae og til at veilede ved Sandhedens Ord, der udgaaer fra En Præst i Jylland. Evighedens Aand.