Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-09-25
Blandinger. Navnet paa Hovedmanden for Attentatet mod de franske Prindser skal ikke være Papard, men Queniset. Han har nu holdt op med sit Benægtelses system og gjort nogle Tilstaaelser, ifølge hvilke sex Personer ere blevne arresterede som hans Medskyldige. To af disse ere blevne arresterede for at have taget virksom Andeel i Forbrydelsen; den Tredie skal have været Morderen behjælpelig derved, at han ladede Pistolen og gav den til ham; den Fjerde skal have stillet sig foran ham og holdt sin Skulder hen for ham, for at han kunde tage rigtigt Sigte. Efter en riig Laurbær- og Guldhøst paa Havanna indtraf den classiske Dandserinde Fanny Elsler til New-Orleans, hvor hun blev engageret for 10 Forestillinger paa St. Carlos=Theatret, for hverken meere eller mindre end 1000 Piastre pr. Aften. Man reves om billetterne; Billet-Contoiret blev forvandlet til en Auctionssal, idet Folk overbøde hinanden og i Almindelighed betalte Pladsen med 8 Piastre; men da den guddommelige Fanny fremtraadte i Sylphiden, bleve Folk ligesom gale af Henrykkelse, og det tordnende bifald ophørte ikke igjennem alle ti Forestillinger. Blomster og Krandse, hvori der, foruden Laurbærrene, ogsaa vare indflettede kostbare Diamant ringe, forvandlede Proscenium til en Have. Til sin Benefice valgte Fanny Elsler Guden og Bayaderen, og havde derved en Jndtægt af 6000 Piastre. Hun havde medbragt en Dandser, Mr. Sylvain, og en Dandserinde, Mad. Aroline, der bleve særligt gagerede. Da det første Engagement var tilende, blev hun af Directionen for Theatre d'Orleans engageret til andre 10 Forestillinger, og optraadte her om muligt med endnu større Furore. 25,000 Piastre er det mindste, som Fanny Elsler tager med sig fra New Orleans. De begeistrede Creoler besluttede, endnu at bringe hende en Afskeds-Serenade; men da dette syntes at være at drive Tingen lidt vel vidt, eftersom man kun yderst sjeldent bringer Folk dertillands, som have gjort sig fortjente af Fædrelandet, en saadan Hylding, besluttede endeel sindige Borgere, der vare mere maadeholdende, end de af Enthusiasme berusede franske Creoler, og som i Stilhed havde ærgret sig over, at en Dandserinde skulde sammenskrabe saa enorme Summer i Amerika, at forpurre denne Stads ved en Charivari. Neppe lode altsaa Serenadens første Toner igjennem den stille Nat, for der raabtes: Brand! Brand!" Sprøiterne, som i Amerika ere behængte med Klokker, gjorde nu, i Forening med Lyden af utallige Kobberkjedler og Jerngryder, en saa rædsom Larm, at man, behørigt afkjølet, uden Seregade, men halv døve, listede sig hjem hver til Sit og lod den guddommelige Fanny afreise i al Stilhed. Hr. v. C., pensioneret Officeer i Paris, havde en ung, elskværdig Kone, men var ulykkeligviis skinsyg i høi Grad. Nylig gik han hjem fra et Selskab, og troede, da han havde naaet de elysæiske Marker, at see sin Kone ved en fremmed Mands Arm. Greben af Vrede og Skinsyge styrter han løs paa Damen, griber hende noget ublidt ved Armen, og siger med Harme til hende: Hvad gjør Du der, Elendige Med et Forfærdelseskrig søger Damen at rive sig løs Da opdager Hr. C. sin Vildfarelse, og vil bede hende om Forladelse; men endnu for det er ham muligt at frembringe et Ord, bibringer hendes Ledsager ham et saa heftigt Slag med en Stok, at han bevidstløs tumler omkuld. J faa Øieblikke havde en Mængde Mennesker forsamlet sig om de tre Personer, og da Jngen vidste Grunden, der havde bragt den unge Mand til denne Voldsomhed, vilde man gribe ham og bringe ham til Vagten; men Hr. v. C., der imidlertid var kommen lidt til sig selv, modsatte sig med Eftertryk dette Forehavende. Han har havt fuldkommen Ret. sagde han: Jeg vilde i hans Sted have gjort det Samme, forresten er jeg saa glad over, at det kun var en Skuffelse, at jeg slet ikke tænker paa at beklage mig." Derpaa blev Hr. v. C. i en Leievogn bragt til sit Hjem. Desværre havde denne Begivenhed meget slemme Følger for ham; thi samme Nat blev han angreben af et Slagtilfælde, der lammede hans hele Legeme. Man tvivler om hans Redning Paa den fransk tydske Grændse ved Forbach vilde den 19de Aug., om Aftenen, fem Smuglere indføre Contrebande; to Toldbetjente, ved Navn Claus og Weidig, vilde hindre dem deri; men da de, ifølge deres Jnstrux, ikke turde bruge Vaaben, for der blev skudt paa dem, nøiedes de med, hver især at gribe fat paa En af Smuglerne og raabe om Hjælp. Men Den, Weidig havde grebet, tilføiede ham nu med et skjærende Jnstrument to Stik, saa han strax sank til Jorden; derpaa faldt han over Claus, der brødes med hans Kammerat, og bibragte ham saamange Dolkestik, at han døde paa Stedet; Begge grebe nu Flugten. Weidig staaer neppe til at redde. Claus var Fader til fem Børn; Weidig var vel ikke gift, men en tro Støtte for sin Moder og flere yngre Sødskende.