Viborger Samler, 1843-02-06
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Af Guizots lange, med diplomatiske Actstykker udstyrede Tale i Pairskammeret til Forsvar forde bestaaende Gjennemsøgningstractater fra 1831 og 33 udhæves efter Alt. Merc." Følgende: "Jeg vil ikke fagde Taleren – "forsøge at løse alle Retsproblemer, enhver Tvivl, der kan opstaae i Gemytterne. Jeg har practiske Spørgsmaal, og disse vil jeg drøfte grundigen Landets Ære og dets Stilling ere interesserede i disse Undersøgelser. Jeg veed, m. H., hvilken Følelse der har reist sig imod Gjennemsøgningsretten. Denne Følelse, agter jeg. Jeg vilde ansee mig for vanvittig, naar jeg ikke tog den under Overveielse; men jeg vilde ansee mig som skyldig, naar jeg for den opoffrede Alt ligeindtil Sandheden." Taleren erindrede derefter Pairskammeret om den Vedholdenhed, hvormed Frankerig havde søgt at bevirke de europæiske Magters Tiltræde til Tractaten angaaende Gjennemsøgningsretten, oplæste flere af det franske Cabinet affattede Depescher, og spurgte Kammeret om det virkelig var af den Mening, at Frankerig nu, efter at have opfordret Stater til at tiltræde Tractaten, og efterat disse havde efterkommet Opfordringen, kunde trække sig tilbage og overlade til Storbritannien ene Jnspectionen over hine Overeenskomster. Hine Tractater have bevirket, at den afskyelige Negerhandel næsten ganske er ophørt (?)- Saadanne, saa store ere de Fordele, Tractaterne yde. Hvilken er da vel Tractaternes Skyggeside, Lader os m. H. erkjende, at man har skildret den med altfor mørke Farver! Hine Tractater have bestaaet i 10 Aar uden Reclamation fra Kamrenes Side. Hvad Privates Klager, angaaer, da have disse i dette Tidsrum været indskrænkede til 12, af disse ere 7 erkjendte som grundløse; kun2 ere erkjendte gyldige; 3 ere endnu uafgjorte. Var Udøvelsen af Gjennemsøgningsretten betegnet ved skrigende Misbrug; hvorledes vil man da kunne forklare sig den lange Taushed, Jmidlertid have hine Tractater en mindre lys Side; hvorledes skal man afhielpe denne Ulempe? Jngen vil kunne bestride den Sandhed, at man paa en loyal Maade maa fuldbyrde Tractaterne saalænge de ere i Kraft. Skulle vi da aabne Underhandlinger, der have til Hensigt at annullere de bestaaende Tractater, Dette, m. H., er Spørgsmaalet. Jeg troer, at saadanne Underhandlinger nu i dette Øieblik, i den Forbittrelsestilstand, hvori Spørgsmaalet om Gjennemsøgningsretten har bragt de to Riger, vilde være utidige." Taleren bemærkede dernæst, at de franske Kamres og Pressens fiendtlige og lidet passende Manifestationer med Hensyn til England, havde under lignende Omstændigheder tvunget den Engelske Regjering til at afslaae de af det Franske Cabinet forlangte Modificationer. Han oplæste en den 12te Febr. 1844, dateret Depesche, hvori Lord Aberdeen beklager at være i den Nødvendighed at svare ved en Vægring. Efter de fiendtlige Manifestationer, der havde fundet Sted i de franske Kamre, sagde Lord Aberdeen, kunde England ikke give efter uden at compromittere sin Værdighed. Vi have ikke knyttet Underhandlinger forat ophæve Tractaterne fra 1831 og 33 (quant a la revocation). Vi formene ikke, at det er klogt og passende (opportun) at knytte saadanne. Vi formene det ikke, fordi vi troe at de ville være frugtesløse, fordi vi troe, at deres Udgangspunct vilde være enten Svaghed eller Daarskab (parceque nous crovons quelleaboutiraient a une faiblesse og a une solie). Hvad mig angaaer, da vil jeg ikke overgive mig til hiin eller til denne. Jeg har engang i en anden, men dog lignende, Anledning sagt til Lord Palmerston: "Mylord De opoffter den store Politik for den lille; de gode Forhold med Frankerig ere mere værd end Syrien." Hvad jeg dengang sagde til Lord Palmerston, siger jeg idag til mit Fædreland: Lader os ikke opoffre den store Politik for den lille; de gode Forhold med England ere, betragtede fra det politiske og moralske Standpunct, mere værd end Modificationerne i Tractaterne om Gjennemsøgningsretten. Til denne uforbeholdne Erklæring sluttede sig hvad Guizot havde at meddele om de Skridt, som Frankerig i den allersidste Tid havde foretaget angaaende Tractaternes Fuldbyrdelse. Man vilde i Forening med England afskaffe de Misbrug, som Fuldbyrdelsen af Gjennemsøgningsretten har lagt for Dagen og nøiere iagttage Stipulationerne ved Tractaten fra 1833. (For dette Aar ere 48 franske Krydsere og 49 engelske Krydsere forsynede med Bemyndigelsesmandater; i Aaret 1842 havde England over 80 Krydsere i Søen.) - De retlige Forhandlinger og Godtgjørelse til franske Undersaatter, hvis Skibe uretmæssigen vare anholdte, gaae deres Gang fremad, og drives med Jver. J Slutningen af sin Tale aabnede Guizot en fjern Udsigt til Tractaternes Ophævelse. "Ophøre Misbrugene ganske, kan Frankerig ikke have noget at indvende imod Tractaterne, skulde de derimod vedblive, da er det at vente af England, at det vil række Haanden til deres Ophævelse. Men af sig selv opløses Tractaterne, naar deres Formaal – Negerhandelens Undertrykkelse - fuldstændig er opnaaet. - Vil man - for at føie Oppositionen og den utaalmodige Presse - overile sig, da vilde Frankerig efter Talerens Overbeviisning kun svække sig selv og nedsætte sig i sin politiske Anseelse. Derfor er det Regjeringens faste Beslutning, uden at opoffre Nationaluafhængigheden, fuldstændigen og loyalt at fuldbyrde Tractaterne fra 1831 og 33, og Regjeringen anseer det hverken for klogt eller passende nu at knytte Underhandlinger, der vilde forfeile deres Hensigt."