Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-08-18
Uagtet man neppe har erholdet Vished om Efterretningens Paalidelighed, er man dog allerede parat til at forklare Anledningen til denne store Forandring; den skal, som man siger, ikke udgaae fra Congregationen (Altrapartiet), men fra England, som ønsker et Ministerium paa hvis faste Venskab det kan giøre Regning ved det Drientalske Anliggende og som kan veden vis Popularitet og ved at harmonere med den offentlige Mening (kiender man den blot rigtig) være stærk nok til at holde sig i flere Aar. England har foreslaget Fyrsten af Polignak, som det har fundet lærvillig for gode Raad, og stoler paa hans Løfte ikke at ville arbeide saameget for Congregationen, som fornemmelig for England; saaledes besætter en udenlandsk Magt Posterne i vort Conseil for at vinde Understøttelse for sin Politik; denne Omstændighed characteriserer vor Tilstand. Det er mærkværdigt ved denne store Virksomhed fra Engelsk Side for at forskaffe sig Frankerigs føielige Venskab, at den Russiske Politik holder sig fiern fra al Jndflydelse og giver neppe Tegn paa at der er Liv i den. Er dette en fiin Politik, eller har denne paafaldende Uvirksomhed, som man paastaaer, sin Grund i en vis Stemning i det Petersborgske Cabinet, som ikke vil lægge nogen Hindring i Veien for den Engelske eller for nogen anden continental Politik, (som udspringer af de Toryske Grundsætninger), og kun indskrænke sig til at henvende al Opmærksomhed paa Krigen med Tyrkerne. Har den hellige Alliance, endnu Venner i Rusland, Sikkert er det at alle Organer for den ministerielle Mening i denne Stad (Paris) undgaae ligesaameget at ud lade sig med en bestemt Synsmaade om Rusland, som at den Russiske Diplomatik har hidindtil ved sin Taushed givet den offentlige Mening fuldkommen Friehed; men det vil neppe være raadeligt at udvide denne Taushed og Uvirksomhed til de diplomatiske Forhandlinger imellem Cabinetterne og paa Nationernes indbyrdes Forhold. J Frankerige, i Jtalien, i Tydskland, i Nederlandene og selv i England gives der Spirer eller Stemninger, som ikke burde være fremmede for de Russiske Ministre, og som ved en sand høimodig Politik kunne benyttes til almindelig Fordeel for Europa. Vi paa vor Side ville vel ikke underkaste os den Russiske Politik; men vi ville betragte det som et Beviis paa et vel giørende Venskab, dersom Rusland vilde befrie os fra den Engelske Politik. Ogsaa det øvrige Europa, vilde da faae Leilighed til at sørge for sin egen Jnterresse og forberede sig til Fremtiden. Det er besynderligt, at man overalt med Ængstelighed forventer Ting, som kunne møde og dog ikke kan fatte en bestemt Beslutning, dog sætter man Priis paa en fast Villie, selv hos den Tyrkiske Keiser. For igien at komme til Fyrsten af Polignak saa kunne Englænderne, naar de vente af ham en uforanderlig Politik dog giøre en falsk Regning, og dette var maaskee en Lykke for os, da vi endnu ikke synes at være modne for en ægte Fransk Politik. Læserne kunne tænke om dette Stykke hvad de ville; det seer imidlertid ud som det skriver sig fra en Forfatters Pen, som er af det liberale Partie. Den der fremsatte Formodning bestyrkes meget ved den Omstændighed, at Medlemmerne af det liberale Partie i de Deputeredes Kammer, have i den sidste Tid udeladt sig meget heftigt imod England; ligesaadan som at de forventede, at Ultrapartiet vilde erholde en Støtte i det Engelske Cabinet. Det har bestandig forsvaret den Synsmaade: at Frankerige fornemmelig skulde sætte sig i en væbnet Stilling imod England, saaledes f. Ex. Gen. Lamarque i en meget passioneret Tale, som gav Anledning til heftige Giendrivelser i de Engelske Blade. Man kan begribe hvilket Jndtryk denne Ministerialforandring maae have frembragt paa det liberale Partie dersom den virkelig har fundet Sted, og som det lader til. Til denne Forklaring af Sagen passer ogsaa den Efterretning, som man vil have fra Toulon at 80 Franske Krigskibe skulle aftakles. Ligeledes at Frankerige har indladt sig i Fredsunderhandlinger med Algier og tilbudt Deyen, der skal være en Helt, et Genie, en Mand af en beundringsværdig Standhaftighed, ligesom Sultanen i Constantinopel, 3 Millioner Franker naar han vil høre op med Fiendtlighederne; men han skal have forlangt 6, hvorfor Chefen for den Franske Eskadre i sin Uvished har afsendt Goeletten La Cigogne til Toulon for at spørge hvad han nu skal giøre. Hermed kan ogsaa det Rygte bringes i Forbindelse som er udbredet i Franske Blade, som man ofte har fortalt og som er ligesaa mange Gange bleven giendrevet, at en of- og defensiv Alliance er bleven oprettet imellem Sardinien og en stor Continentalmagt (det skulde vel være Østerrig, med Hensyn til en nøiere Forbindelse imellem Frankerig og England) og som skulde have til Formaal at garantere de Sardinske Continentalstaters Jntegritet ved et mødende Tilfælde, som vistnok bliver høist usandsynlig. For at bestyrke disse Fortællinger forsikkres at det Sardinske Cavallerie er nyelig bleven remonteret med 3000 Heste, som ere kiøbte i det nordlige Tydskland, og at de Franske sætte deres Fæstninger istand paa Grændsen af Jtalien. Denne hele Fortælling kan betragtes som et Kandestøberie, hvortil man kan føie en anden Beretning af den Nürnbergske Correspondent, at mange Østerrigske Tropper samle sig paa den Tyrkiske Grændse især ved Semlin, og som man maaskee er tilbøielig til at betragte som et Tegn paa en Aftale eller nøie Forbindelse imellem Østerrig, og Rusland. Men al denne politiske Sniksnak kan man gjerne springe forbie, og derimod hellere henvende Opmærksomheden paa at Greve Matuschevitz, den Russiske Keisers overordentlige Gesandt i London, har forladt denne Stad, og har havt en privat Audience hos Kongen af Frankerige. Ogsaa kan man maaskee henvende Opmærksomheden paa en Artikel om de Orientalske Anliggender i det Franske liberale Blad Constitutionel, som fremfor alle de øvrige Blade forsvarer den Russiske Jnterresse med det største Eftertryk og om hvilket Blad, Rygtet endog vil sige, at det modtager umiddelbare Meddelelser fra den Russiske Ambassadeur Greve Pozzo di Borgo. Denne Artikel lyder saaledes: Den Engelske Politik udvikler sig i de Levantiske Farvande og alt forkynder en virksom Jntervention fra Engelsk Side til Tyrkernes Fordeel. Hertugen af Vellington venter kun det Øieblik, at Krisis vil begynde for at give Signalet, og at opfylde de Løfter, som hemmelig ere gjorte Sultanen, og at England vil opstille en bevæbnet Jntervention imod Rusland. Vi frygte for at det Franske Ministerium vil i alle disse Forhold lade sig vildlede, og at dette, som stedse har været ligesaa uforsigtigt som kraftesløst, vil til Skade for den nationale Jnterresse understøtte Combinationen af Cabinetterne i St. James og Vien. Vi have ladet nogle Stridskræfter blive tilbage i Morea, men derom bryder det Brittiske Cabinet sig ikke. Dette, som tillader sig at udvide Blokade retten saasnart dets Politik tilraader det, tager ikke i Betænkning at krænke denne Ret som tilkommer alle krigførende Nationer med aabenbar Vold, saasnart den Græske Regiering vil betiene sig deraf.