Corsaren, 1841-08-20
En Tale om: Ingenting. (Det er Alle, idetmindste Provindsavisernes Læsere, bekjendt, at der for nærværende Tid hersker en overordentlig Stilhed i vort politiske Liv - overordentlig, fordi den endog er større end sædvanlig. Hans Majestæts allerhøieste Sygdom har ophørt at beskjæftige Folks udeelte Opmærksomhed - fordi den er saa godt som forbi, man har vænnet sig til at see det høieste Brudepar som Mand og Kone, og har altsaa tabt Nyhedens Jnteresse; de høiere Gjæster have forladt os; de høie Autoriteter gaae deres sædvanlige Gang - og den er ikke egnet til at forstyrre Folk. Videre. Der skeer Intet, hverken Godt eller Ondt, der begaaes ingen Daarligheder NB. en gros, hvilket sidste er saa paafaldende, at vi, hvis vi ikke vidste det bedre, kunde antage det bevirket ved en Sammensværgelse, hvis Hensigt var at ødelægge "Corsaren" - ved at berøve den sit Stof. Dog, hvorledes det end forholder sig hermed, saa er det vist, at Daarlighederne nok ville komme igjen: Naturam furca expellas, tamen usque recurrit, (hvilket for dem, der ikke forstaae Latin - og der ere mange skikkelige Folk, som ikke forstaae Latin - kan oversættes ved Ordsproget: "Naturen gaaer over Optugtelsen"). For imidlertid at forslaae Tiden under denne Kjedsommeligheds-Tilstand, hvis Vine gaaer saa vidt, at vi vilde velsigne saavel det kongelige danske Cancelli for en ny Trykkefrihedsaction, som og den, der gav Anledning til Actionen, ja endog dem, som blot havde hort paa ham, medens han gjorde sig værdig til Actionen - under denne rædsomme Tilstand har man kun een Ting tilovers at forslaae Tiden med, en ussel lille bitte Ting, men som dog altid er Noget: Jngenting. Det blev ved sidste Redactionsmøde overdraget et Medlem at underholde de øvrige Medlemmer med en Undersøgelse over dette den danske Nations politiske Fødemiddel, og i den næste Forsamling opfyldte han det ham overdragne Hverv i følgende Tale:) Mine høistærede andægtige, taalmodige, taalmodigere og taalmodigste Tilhørere! Bereder Eder paa en lang Talle; thi jeg er opfyldt af mit Stof - dog neil det er jeg ikke; thi saa var jeg jo aldeles tom; men jeg er begeistrei, gjennemglødet, opløftet deraf (kunde jeg blot tilføie, at jeg var drukken deraf, som de nyere danske Tragedieskrivere synes at være af deres Stof, efterdi de tumle saa underlig dermed, saa var skeet et Mirakel idelmindste har man da hidtil antaget, at Jngen kan blive drukken af Ingenting). Jeg har nemlig under mine Betragtninger over Ingenting gjort den Opdagelse, at det er langt mere, end man i Almindelighed antager, at det spiller en større Rolle i Verden, end Mange, ja maaskee de Fleste, ville troe. Spørger man for Ex.: "Hvad udretter hiin Stormand?" saa er Svaret ofte, maaskee altfor ofte: Jngenting. Spørger man. "Hvad duer denne Minister til?" saa svare Mange af os her, uden at spørge længe om, hvilken Minister der menes: Jngenting. Kommer Talen paa Reductioner, Finantsbesparelser, Sparsommelighed o. desl., og opkaster en Tilstedeværende tilfældigviis det Spørgsmaal. "Hvad opnaaedes egentlig derved?" saa vil jeg vædde Ti mod Een paa, at Tungen uvilkaarlig faaer Lyst til at sige - ja, hvad den vilde sige, kan her være ligegyldigt; thi naar det er i stort Selskab, betænker Tungen sig i Almindelighed paa Halvveien og tier stille, hvilket netop er det Samme som at sige Jngenting. Men nu maa dog Enhver indrømme, at en Stormands Fortjenester, en Ministers Dygtighed og Resultatet af Reductioner og Finantsbesparelser ikke ere faa ganske ubetydelige Ting, ja at de endog have Udseendet af at være store Ting. Videre. Lader os træde ind i et eller andet Slot og kigge ind i et Gemak, som beboes af en eller anden Favorit, og lader os see, hvad han foretager sig. - Han foretager sig Ingenting Og dog foretager han sig Meget: Han ligger henstrakt i Sophaen og tænker. Hvad tænker han paa? - Paa Ingenting. Men hvad er da egentlig hans Forretning, hvad lever han for i dette Øieblik? – Han har sine Ordener paa Brystet, han er omgiven af Pragt, Hofluft, Hofduft. og Bekvemmelighed: Han soler sig i Naadens Solskin. - Nu, er da det at sole sig i Naadens Solstin Ingenting? J Sandhed! Nei! Mange gave deres Samvittighed for at opnaae det, og man giver ikke sin Samvittighed bort for Jngenting. Jeg kunde blive elegisk eller sentimental og dvæle ved en eller anden rørende Scene af Livet og navnlig af dettes interessanteste Side. Kjærlighedslivet. Elskeren spadserer med sin Elskede. Hun er taus og alvorlig. "Hvad feiler Dig, min Elskede?" spørger Elskeren, hvem denne Taushed foruroliger. - "Ingenting," - "Jo, vist feiler Dig Noget, min Pige," siger han; "Du er jo saa taus. Du har vist Hovedpine?" - "Nei, jeg forsikkrer Dig, jeg har ikke Hovedpine. Der feiler mig Ingenting." - "Har Du da ikke Snue? Du forkjølede Dig vist iaftes, da vi gik fra Theatret?" "Nei, jeg har saamæn ikke Snue, der feiler mig virkelig Ingenting." - "Der er dog vist Noget i Veien; Du pleier ellers at være meere snaksom." "Ja, snaksom; det er nok det, som man ikke maa være. Sagde Du ikke iaftes, at jeg havde talt for meget med Lieutenant -, og plager Du mig ikke altid, saasnart jeg taler et venligt Ord til et fremmed Mandfolk? O! at være forlovet! det er den ulyksaligste Tilstand af Verden!" (hun græder). - Hun er kjed af sin Kjæreste, det feiler hende, og det kalder hun Jngenting. Men jeg seer, at J ikke opbygges ved det Sentimentale, og jeg iler derfor med at fremføre mit bedste Beviis for Ingentings store Betydning. Jfølge Kongeloven er det danske Folks Magt - Jngenting. Kongen har al Magten, al Kraften og al Herlighed. Men ifølge Ørsteds Forsikkring i Stænderne har Folkets Magt dog en saadan Magt, at Kongen ikke kan sætte Noget igjennem imod Folkets Ønske eller Villie. Folkets Magt. Ingenting, hersker altsaa aldeles over Kongen, Kongen hersker igjen aldeles over Folket, følgelig er Ingenting den mægtigste Kraft i Danmark, thi den hersker over Kongen og Folket tillige hvis Ørsteds Forsikkring er rigtig. Tillader mig endnu blot at fremføre adskillige nyere Tallemaader som Supplement-Beviser til disse store Kjendsgjerninger. Med Jngenting spiser man Folk af, med Ingenting gjør man Statslaan (NB. Ingenting maa da være i Statskassen), med Ingenting lønner man store Digtere, med Jngenting dræber man Tiden, med Ingenting forliges stridbare Folk godt, ved Ingenting taber endog en Keiser sin Ret, kort sagt. Ingenting hjælper og er nyttig der, hvor alt Andet ikke forslaaer. Efterat jeg saaledes har viist, at Jngenting er en temmelig stor Størrelse, skal jeg vel vogte mig for at gjøre opmærksom paa, hvor lille den egentlig er. Saaledes at holde baade med og mod En er slet og urigtigt; Hr. J. Levin vilde kalde mig en Hegelianer derfor; thi han kalder alle slette Folk Hegelianere. Saameget vil jeg blot sige, at Jngenting ikke kan opdages med blotte Øine, undtagen om Natten, i Form af Spøgelser; ikke høres, undtagen af de Mistænksomme; ikke føles, lugtes eller smages, undtagen i Jndbildningen. Men, da Jndbildningen er stor i denne Verden, saa maae J ikke undre Eder over, at jeg nu bilder mig ind at have talt nok og godt nok om Ingenting.