Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-12-17
Den 30te Novbr. faaes en gammel ærværdig Mand sidde paa en Steen i Nærheden af Kongens Palais. Han var sortklædt, graahaaret, nedbøiet af Alder, og i hans dybtfurede Træk udtalte sig den meest nagende Bekymring. Han havde foldet sine Hænder, og stirrede hen for sig med taarefulde Øine. "Jeg tiltalte ham – fortæller en Mand i Khousp. No. 304 mine Ord fandt omsider Vei til hans Hjerte. Han fortalte mig, at han var en 70aarig Degn og Skolelærer, som gjennem et halvt Aarhundrede havde arbeidet tro i Kirke og Skole, men som man nu havde afskediget, fordi han ikke, uagtet al sin Umage, inden en meget kort peremtorisk Frist, havde kunne forskaffe sig en Hielpelærer, Først 14 Dage efter Fristens Udløb var det lykkedes ham at erholde en Medhielper, men imidlertid var der allerede andraget paa hans Entledigelse, som ogsaa var paafulgt. J sin ubeskrivelige Elendighed indgiver han til Cancelliet en Ansøgning om, at maatte forblive i Embedet saalænge han kan faae Hjelpelærer, men hans Begjering afslaaes. Givet til Priis for alle Alderdommens og Armodens Lidelser, vovede han, til Hs. M. Kongen at indsende et Andrag, hvori han kun udbad sig den eneste Naade, at det maatte vorde undersøgt, hvorvidt han ved nogen Brøde havde fremkaldt hiint Dekret, som, for Resten af hans Dage, overantvorder ham, med Hustru og Børn, til Mangel og Elendighed. Men ogsaa derpaa erholdt han Cancelliets Resolution: "at der ikke kunde agtes paa hans Andragende." Fortvivlende havde han nu taget Vandrestaven i Haanden og var reist 9 Mile, for hos Kongen Selv at søge den Retfærdighed, som, efter hans Overbeviisning, hidtil var nægtet ham. Nu var han her men hvorledes skulde han, modfalden og afkræftet som han var, kunne forklare Landsfaderen den ham tilføiede Uret. Hans Tanker vare forvirrede; han havde kun Sands for een Ting i Verden, for sin grændseløse Ulykke. Jeg satte Mod i den gamle Mand, og opmuntrede ham til, at blive sit Forsæt tro, at begjære Audients hos Kongen og klage sin Nød for ham. Jeg fulgte ham til Slottets Indgang, og lovede at tøve til han kom tilbage. – Jmidlertid havde jeg mine egne Tanker. Forholdt det sig som han havde sagt - og havde jeg ikke kastet et Øie i hans Papirer, – da maatte jeg finde vedk. Autoriteters Forhold, mildest talt, uforklarligt. Og er det muligt, at en Embedsmand i Danmark kan afskediges og affærdiges med et Pund Brød om Dagen, naar ingen anden Brøde kan forekastes ham, end at han er gammel og svag, En gammel Dandser, en ung Director, giver man Tusinder i Pension; hvad har man tilstaaet denne værdige Jubellærer, Halvssette Tønde Byg og 30 Rbd. om Aaret? For 12 Skilling daglig skal denne ulykkelige Familie anskaffe sig alle Livets Nødvendigheder. Den gamle Mand maa paa Gravens Bred enten sulte eller betle. Man har befalet ham, at flytte ud af Degneboligen, som han dog har kjøbt og i 30 Aar vedligeholdt; og man har ikke tilbudet ham andet Tag over hans graa Hoved, end den aabne Himmel. Midt i Vinteren jager man ham ud, og anviser ham ikke et Skuur, hvor han kan lægge sig hen og døe. Og alt dette har Lovmæssighedens Præg, Alt dette er drøftet af tre Autoriteter: af Skolekommissionen, Skoledirectionen og Cancelliet, af tre Organer for den guddommelige Barmhiertighed, af Præst, Provst og Biskop. - Da kom den gamle Degn tilbage; hans Mine var fuld af Tillid og Haab. Hanvar strax bleven indladt. Med ynksom Opmærksomhed havde Kongen hørt paa hans sørgelige Foredrag. "Man kanikke jage Dembort, havde han sagt: Jeg skal erindre Dem!" Paa disse Ord, der forekomme baade Oldingen og mig, som om de kunde være talte af Gud Selv, bygger han nu sit sidste Haab for denne Verden. (Bemeldte ulykkelige gamle Mand hedder (ifølge Billa gene) J. Brodersen, og har med stor Berømmelse være 20 Aar Skolelærer i det Haderslevske og 30 Aar i Nordrup ved Ringsted, hvor han endnu er.)