Københavns Adresseavis, 1766-09-26
Ved en Skrivelse fra Abbeville, dateret den 6 Augusti er følgende Berætning indløben: Jeg maae meddele Dem nogle besynderlige Omstændigheder, som ere forefaldne i Paris for og under den unge Helligdoms=Skienders Jean Francois le Febure de la Barre Henrettelse. Han hørte paa sin Døds=Dom med en stor Koldsindighed; hvilken gik endog saa vidt, at han loe efter at Dommen var reent udlæst for ham. Skrifte=Faderen blev derover meget ivrig, men Misdæderen vilde ikke tale med ham, uden om uvedkommende og ligegyldige Ting, hvilke han fremsatte endogsaa paa er lystig og latterlig Maade. Da han kom til Retterstedet, steeg han gandske uforsagt derop; men da han var kommen derop, blev han noget bleeg. Heraf tog Præsten Anledning til at erindre ham om, at han mærkede nogen Frygt for Døden hos ham. Ney, slet intet svarede la Barre, Menjeg anseer de mange af mine Fiender, som staae om mig og fornøyer sig over min Henrettelse, med stor Foragt. Den ere de, blev han ved, gode Gud, er det mueligt at Mennistens Had kand forføre dem til slige Foretagelser, Den Geistlige tog heraf igien Anledning til at tale og bringe ham paa Tanker om det strækkelige Øyeblik da han skulde udstaae Døden, og om Dødens skrækkelige Følger. Men Misdæderen udbrød i dine Ord: Min værdige Herre, inden kort Tid faaer jeg meer at vide om denne Sag end DeMen hvad betyder det som hænger deri en Strikke, spurgte han, det er, svarede den Geistlige, Eders ulyksalige Med bryder, som er hængt i sin Efterligning. - Herover gar han sig til at lee, Men kort derefter udlod han sig med en alvorlig Tone; Denne min Medbryder har kun ført sig slet op i at begive sig paa Flugten; thi havde han havt sin Ære kier, aa havde han nok ladet sig hænge. Da han siden blev 7 velsklædte Personer paa Retterstedet vaer, spurgte han, hvem de vare Man svarede ham, at de vare Skarprettere. Det er artigt, sagde derpaa denne Helligdoms Skiendere, at der skulle være 7 Bødler og mig erne. Han kaldte derpaa een af dem til sig, og gav sig i Tale med ham, sigende: Tør jeg spørge Dem, hvem De er, Min Herre! - Jeg har den Ære, svarede han, at være Slarpretter i Paris, - Saa har De vel hugget Hovedet af Hr. Lallyspurgte Spotteren. - Ja, min Herre, jeg har havt den Ære, svarede Bøddelen. - Men, min Ven, da maae jeg sige Dem, at De har kun liden Ære deraf, siden Dehar hugget feyl. - Det er sandt, svarede Skarpretteren, der indløb en Feyl derved; dog var den ikke paa mit Side; Thi Major Lally vilde ikke holde sig i en god Stilling. - Siig mig da, hvorledes jeg skal stille mig, for at faae Ære deraf, siden jeg selv ingen Kundskab haver derom, saasom det er den første Gang i min Livstid, at jeg skal lade mig mit Hoved hugge af. Stil mig da efter Deres Sind! - Meget vel, min Herre, sagde Skarpretteren, og derpaa stillede han ham som han syntes: Men da han imod sit Vidende dreiede sig lidet af Lave igien, sagde Skarpretteren til Præsten: Han holder sig ikke saaledes stille. Hvorpaa den unge Mishandlere vendte sig og tiltalte ham med en frisk Stemme. Hvorfor, Pokker, stiller De mig saa Det er jo Deres Skyld naar De ikke giør Deres Sager got; derfor maae De ikke skyde Skylden paa mig. Derefter satte han sig i Lave igien, og spurgte: er det nu bedre da, Dette besvarede Skarpretteren ved et Hug af sit Sværd, hvilket med eet skilte ham ved Hovedet. Han løftede da Liget op, og kastede det tillige med Dictionnaire Philosophique paa Jlden.