Berlingske Tidende, 1834-06-13
Da Constantinopels Erobrer, Mohammed 11, indsaa Rødvendigheden af, at ordne de Græske Rajahers Forhold, gav han det Græske Cleriste Fuldmagt til at vælge en ny Patriarch. herti valgtes Gennadios Scholarios, en dannet og retsindig Mand, hvem Mohammed indsatte i sin Værdighed og hilsede som alle Grækeres Overhoved. Jfølge hiin Constitution, som den Græske Kirke erholdt ved denne Leilighed, blev den regjeret af et Synode, der bestod af Erkebisperne; da imidlertid det store Antal af disse Medlemmer fremavlede mangen Forvirring, indskrænkede man Antallet til Otte. Disse vare Erledisperne af Cizycus, Nicæa, Cæsarea, Adrianopel, Larissa, hessalonik, Ephesus og Smyrna, hvortil endnu senere kom Erledisperne af Chalcedon og Dereon, hvilke Stæder laae nær ved Lonstantinopel og hvis Erkebisper næsten altid opholdt sig i Hovedstaden. Synodet, Adelen, Notablerne iblandt Kjøbmændene, Borgerne og Haandværkerne danne et Slags Nationalforsamling, som har Ret til at vælge Patriarchen, at undersøge hans Bestyrelse og i Nødsfald at erklære ham afsat. Valget af PatriArchen maa imidlertid, saavelsom hans Afsættelse, ratificeres af Sultanen. Kirkens Casse er betroet til en Committee af 12 Medlemmer, hvoraf de fire ere Erkebisper, og de to øvrige Trediedeele ere tagne af de Deputerede for Adelen og den tredie Stand. Denne Committee aflægger Regnskab for Nationalforsamlingen og fornyes hvert Aar. Det patriarchalske Segl er deelt i fire Stykker, som deponeres hos ligesaa mange Metropoliter, Medlemmer af Synodet. Patriarchen har Nøglen, ved hvilken hine fire Stykker vorde forenede; det udfordres saaledes, at disse som Prælater maae træde sammen, naar Kirkens Segl skal anvendes og naar Synodets Acter og Erklæringer, der maae forsynes med dette Segl, skulle legaliseres. Syndet har ubetinget Fuldmagt til at afgjøre alle geistlige og verdslige Anliggender, som høre under dets Jurisdiction. Patriarchen, som Kirkens Overhoved, er Præsident; ethvert Medlem har et vist Antal Erkebisper, der udgjøre hans Jurisdictions kreds og som i deres Anliggender henvende sig til ham; han bringer dem da til Synodets Kundskab, og dette afgjør Sagen, efter dets Kiendelse og efter Stemmeflerhed. Desuden er Patriarchen, i sin Egenskab som Biskop i Constantinopel, de Grækeres øverste Dommer, som opholde sig i hans Divecese, og han understyttes i dette Embede af hans Hofs Personale, saavel Præster som Lægmænd. Bisperne ere overhovedet de i deres Diveceser boesatte Grækeres Dommere; de fælde Dom i Anliggender, som angaae Arvegods og i Ægteskabssager, ja endog ofte i reenborgerlige Sager og saadanne Klager, der henhøre under det correctionelle Politie. Man kan appellere fra deres Kjendelse til det store Synode og til Cadiens Dom; men Enhver, som forbigaaer den geistlige Jurisdiction og henvender sig directe til de Tyrkiske Autoriteter, vorder sat i Bann. Patriarchens Jndkomster bestaae i en Afgift, som lægges paa de Testamenter, der oprettes af Christne i hans Dioccese, og hvilke han har Ret til at bekræfte, i Arven efter Munke og Nonner, som de i hans Jurisdictions=Kreds, i Sporterne ved hans borgerlige og geistlige Domstol, saavelsom af Cancelliet; og til Slutningen, i de Foræringer, som Bisperne og Erkebisperne gjøre ham ved deres Udnævnelse eller muelige Besøg i Constantinopel. Syndets Jndkomster bestaae, 1) i de aarlige Bidrag, som Bisperne og Erkebisperne aflevere i dets Casse, og hvilke man kan anslaae til 100,000 Tyrkiske Piastre. 2) J de Summer, som de samme Geistlige betale een for alle Gange ved deres Udnævnelse eller Befordring; Beløbet heraf anslaaes til omtrent 250,000 Tyrkiske Pjastre. Disse Jndkomster vorde anvendte til Udbetalinger til den Tyrkiske Regjering, der hæver 40,000 Piastre aarligen; fremdeles til Foræringer, som enhver Minister ved den Ottomanske Port erholder ved sin Udnævnelse; og endelig til Bestikkelser, for at dæmpe de Tyrkiske Autoriteters Vrede, naar Christne gjøre bevæbnet Modstand paa et eller andet Sted, eller udvandre med deres Familier til Naboelandene.