Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-09
Om Kristendommen paa SandwichsØerne lyder Beretningen kun lidet gunstigere: J Aaret 1820 kom nogle nordamerikanske Missionairer til Øerne. Den øverste Minister, Karemolu, udvirkede dem hos Kongen, TameameaII, Tilladelse til at prædike Kristendommen. De vandt Kongen, hans Familie og de fornemste Øboere for den nye Religion og banede sig derved Vei ogsaa til Mængdens Hjerter. Jmidlertid. ulmede Utilfredsheden i Stilhed, og Kongen fandt det raadeligst i 1824 at begive sig tilligemed sin Gemalinde til Engeland, efterat have overgivet Regjeringen til Karamolu og sin Stedmoder, Kahumanna. Til denne Tid ankom jeg just til Øen. Ved mit Besøg hos Enkedronningen, Nomahanna fandt jeg Trappen fuld af Børn, Voxne, ja selv gamle Folk, som under Nomahannas Veiledning øvede sig i at læse og skrive. Selv Gouverneuren Chinau havde en AB-C. Bog i Haanden. Nogle graahærdede Hofmænd vare formodentlig komne for et Syns Skyld; thi de holdt deres A-B-E=Bøger bagvendt og anstillede sig dog, som om de ivrigt studerede deri. Jmidlertid fandt jeg ved dette mit første Besøg paa Sandwichs-Øerne, at Missionairernes Indflydelse her endnu langtfra ikke var saa stærk, som paa Otaheiti. Nomahanna erklærede, at hun kun havde antaget Kristendommen, fordi hun saae, at Europæerne og Amerikanerne, der vare hendes Landsmænd saa overlegne i Kunster og Videnskaber, havde denne Religion. Hun tilføiede, at hvis hun bemærkede, at denne Religion ikke duede for Folket, vilde hun antage en anden. Ved mit andet Besøg paa Øerne i September 1825 fandt jeg Alting meget forandret. Tameamea og hans Dronning vare døde i Engeland: Kahumanna havde bemægtiget sig Formynderskabet over den 13aarige Thronarving, og hun lod sig igjen ganske lede af Missionairen Bengham. Religionen og den strængeste Kirkedisciplin drives nu med Iver. Der er intet Huus og ingen Hytte, hvori der jo bedes uendelig meget. Selv de Fremmede, som komme hertil for Handelens Skyld, maae antage et fromtladende Væsen, hvis de ville kunne drive deres Forretninger. At synge er en Forbrydelse, og den, som dandser, skal ikke haabe at finde Barmhiertighed. Om Søndagen tør der ei engang gjøres Jld paa. Nogle af det kongelige Folge, som vendte tilbage fra Engeland, ymtede vel om, at man i Engeland ikke kjendte saadan Tvang; men forgiæves, Kahumanna og Bengham taale ingen Modsigelse, og da de have Magt til at lade Halsen dreie om paa de Gjenstridige, kan man vel indsee, at deres Mening maa gaae igjennem. Kort før vor Ankomst var den befaling udkommen, at alle Landbeboere skulde bringe deres Børn til Hanaruro, – en Havn i Nærheden af Hovedstaden – for der at undervises i Læsning og Skrivning. De vare saare utilfredse dermed, men vovede dog ikke at knurre. Da vi ankom, fandt vi mange fattige Familier bivouakere paa Gaderne med A-B-C Bogen i Hænderne. Naar de kunne læse, plager man dem med at lære Bibelsteder udenad. Man tvinger dem til Skinhellighed og Hykler. Enhver, som ikke vil lære at læse, tilraaber Dronningen: "Gaae hen og drukne Dig!" hvilken despotiske Befaling øieblikkeligen maa adlydes. Da Folket anseer Bengham som Kilden til sin Ulykke, antændte de en Nat hans Kirke, men Branden blev snart sluk Hermed ville vi slutte Kotzebues Beretninger. Lad ham selv forsvare dem imod deres Vrede, som han ved disse Meddelelser kun har gjort en slet Tieneste. Men vi vide dog nu, hvad vi have at dømme om Missionairberetningerne, og takke ham derfor. Paafaldende er iøvrigt de her omtalte Øers Lighed med Jesuiter Missionerne i Paraquay. Ligesaa sank paa Marianeserne Befolkningen fra 44,000 til 1,38, allene ved Kristendommens Indførelse. J Kalifornien fange de spanske Dragoner de Vilde med Snarer, som de kaste dem over Hovedet, døbe dem derpaa uden Videre, drive dem med Stokkeprygl i Messen, og lade dem de øvrige sex Dage arbeide i deres Ansigts Sved for deres Omvendere og Undertrykkere. Allerede er Befolkningen formindsket 2 Dele, og de Kristne mere frygtede, end Ulvene i Skoven.