Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1780-12-01
Et Fruentimmer, behersket af nedrige Sinds Lidelser, søger at tilfredsstille dem ved Midler, afpassede efter det, som indtager hende, og holder siden intet for at være sig anstændigt; men den Deel af Kiønnet, som vanærer det, bør aldeles være udelukt fra alle artige Selskaber. Overdaadighed opstiller ellers de farligste Snarer for den agthare Deel af det smukke Kiøn. Saa gunstig, som den er Overdaadighed og Elskov, saa meget er den Qvinde Kiønnets sande Bestemmelse imod. Den forhindrer de varige Foreninger, som de ellers kunde indgaae, og holder Mandspersoner tilbage fra al alvorlig Forbindelse med dem. De frygte med Rette for en Pragt, som, da den er bleven et Slags Nødvendighed, og gjerne altid gaaer over den Formue, en Ægtefælle har tilbragt dem, truer med endog at forøde deres Midler. Ægtestanden blev ikke saa ilde udraabt, førend i Overdaadigheds Tider. Der er nu ei meere, end to Slags Folk, som underkaster sig dem, den gemeene Mand, der er bragt til en saa yderlig Elendighed, at den ikke vel kan blive større, eller og de, som holde sig skadesløse ved en maadelig Medgift, hvoraf en temmelig Deel forødes paa Overflødigheder fra samme Dag af. Alt hvad mange Fruentimmer forlanger for nærværende Tid af en Mand, er, at hans Midler kunde være tilstrekkelige til deres umættelige Begierlighed efter Overdaadigheds=Kram, følgelig dømmer Fruentimmer om Mandfolkene efter deres udvortes Pragt. Dette er slet ikke at undre over, thi da Qvinde=Kiønnets Jndbildnings=Kraft stedse har at bestille med saadanne smaae Ting, som Klenodier, Klæde=Draater, o. s. v. faaer de Hovedet saa fuldt af billeder, at der bliver intet Rum tilovers for den Agtpaagivenhed, de skylder andre Ting, der fortiener den bedre Deres Samtaler giøre meget til at forøge denne Skrøbelighed. Udi de fleeste bliver gjerne afhandlet en Deel af Stadsen. Taler man om et nyegift Fruentimmer, giøres der tusinde Spørgsmaale om hendes Klæder, Kniplinger, a., men om hendes Mands Gemyts Art spørger man kun saa loselig. Fruentimmerets Vittighed glider over Mand folkenes væsentlige Egenskaber, og standser ved det udvortes derover bliver de tidt bedragne. Al den overdandige Pragt, som Rigdom og Smag kan tilveiebringe, for at forblinde Øynene, kan ikke bevæge Fornuftige, til at giøre Væsen af saadan Overdaadighed. En lige udvortes Anseelse af Pragt giør, at man ikke meere kan kiende et gemeent Fruentimmer fra dem, der ere af høyeste Stand. Hvo vil da vel see sit Huses Undergang, for med stor Nød at blive de foragteligste Mønstere lige. Alle Folk ere overeensstemmende deri, at en Stads, som er bleven saa almindelig, er af ingen Betydenhed, og dog vil ingen afskaffe den. Naar Overdaadighed engang har gjørt alle Stænder lige, saa vil Pragt slet intet sige. Saa vidt har vi nu allerede bragt det, og vort Selskab er næsten intet andet, end en Maskerade, hvorudi enhver ikke bærer de Klæder, som passer sig best paa hans Stand; men de, som skikker sig best for hans Jndbildning, og i hvilke han holder for, at han allermindst kan blive kiendt. Dersom noget kunde bringe en forfængelig Stads i Foragt, burde det være dette, at man seer de allernedrigste Folk at føre den; men vi ere som Børn, og ville heller tage Deel i disse indbildte Fordeele med de meest berygtede Folk, end undvære dem.