Jyllandsposten, 1841-06-04
Kammerherre og Capitain Johan Caspar de Mylius til Estruplund og Lystrup lod den 11te April 1839 foretage Arrest hos den daværende Huusmand i Svinninge, Niels Christiansen, (der for 16 Aar siden havde fæstet Huus hos Lystrups daværende Eier, Holstein Rathlau, for resterende Skatter og Afgifter; Huusmandens og Konens faa Eiendele bleve alle belagte med Arrest, deriblandt et Lommeuhr (3 Rbd.) og følgende af Mandens og Konens Klædningsstykker: 5 Korsklæder, et Tørklæde, 2 Forklæder, 2 Vadmels og 2 andre Tørklæder, et Skjørt med Trøie, en Bomuldstrøie, 2 Huer (Værdi 16 s.), et Hvergarns Forklæde (16 s.), 2 Blaarlærredsskjorter (6 Mk.), 2 Blaarlærredssærke (4 Mk.), (at ingen Mandsklæder, fandtes, synes blot at grundes i Mandens Fraværelse.) Den Sæd og de Kreaturer, Manden eiede, bestod kun af 2 Tdr. Havre, 6 Skpr. Rug, 1 Skp. Meel, en 1 Aars Kalv, 1 Bede, 1 Faar, 2 Lam og 2 Høns. Vurderingen for alt det Arresterede beløb 78 Rbd. 82 s. Manden forbeholdt sig sin Ret. Den paafølgende 1ste Mai 1889 maatte Mand og Kone forlade Huset og fik Plads som Almisselemmer i Kongsted Fattighuus. Under den til Arrestens Forfølgelse anlagte Sag har Huusmanden anlagt Contrasøgsmaal, hvorved dog Kammerherrens Fordring har faaet en Nedsættelse af 20–30 Rbd. eller maaskee meere; Huusmanden tilpligtedes ved Dom af 5te Novbr. 1839 at betale Resten samt 20 Rbd. i Omkostninger (hvorfor Omkostninger paalagdes ham, uagtet hans Contrasøgsmaal dog idetmindste foren Deel har faaet Medhold, vides ligesaalidt, som hvor stort Contrasøgsmaalet var, da Acterne og Dommen i samme Sag ikke ere fremkomne under Justits sagen.) Den 25de Juni 1840 lod Kammerherre de Mylius foretage Execution i Hospitalet over den Domfældte; en stor Deel af det arresterede Gods var ikke i Behold, i hvilken Anledning Fogden forbeholdt det Offentliges Ret imod Niels Christiansen; det Mangledes Vurderingsbeløb var 50 Rbd. 86 s. Konen, som var alene tilstede, vedgik, at de fleste manglende Ting havde hun solgt af Nød og Trang; Kalven var slagtet af Manden, og Kjødet brugt til hans og Families Underholdning; men han var nødsaget hertil, da han efterat være udsat af det ham i Leie overdragne Huus ikke kunde sørge for Foder og Græsning til samme."De 5 Korsklæder og 2 Huer samt 1 Tørklæde udsagde Konen at være opslidte; af de 2 Tdr. Havre vare de 7 Skpr. overleverede Kammerherrens Forvalter, og Resten brugt til at føde Kreaturerne, inden Folkene udsattes af Huset; de 6 Skpr. Rng vare forbrugte i Huset. Af det Øvrige vare enkelte Ting blevne borte, faldne i Stave eller sønderslagne. De Ting, Konen vedgiat have solgt, bestode, foruden Beden, tildeels i Sengeklæder, hendes Gangklæder, hjemmegjort Lærred og Vadmel, de fleste af deres Lagener og den omtalte Skjeppe Meel. Uhret havde Manden udleveret sin Søn som dets rette Eier. Derimod fandtes ved Executionen og bleve udlagte som ikke gjenfundne ved Arresten: 3 Par Skindbuxer (Værdi 2 Rbd.). Manden, er 57 Aar, Konen 53, Jngen af dem har før været tiltalt. De actioneredes nu for ulovlig Omgang med arresteret og udlagt Gods. Underdommeren tilskrev Mylius, i Anledning af Spørgsmaalet om Erstatning Kammerherren svarede: at han ikke reenoncerede paa Erstatning, men paastod samme efter Vurderingen. Dommeren fritog Manden for Straf i Henseende til Slagtning og Forbrug af Kalven, da det ikke kunde undgaaes at slagte den, men frifandt ham dog kun for videre Tiltale, og Konen bemærkede Dommeren, at det ikke var oplyst, at hendes Disposition over Tingene var skeet efter Publicationen af Frd. 11te April 1840; men dømte hende dog til 5 Dages Vand og Brød, og at betale Mylius i Erstatning 34 Rbd. 82 s.; Overretten derimod, paa Grund af, at den ældre Lovgivning før 11te April 1840 ikke medførte offentlig Tiltale for ulovlig Disposition over arresteret Gods, frifandt begge Ægtefællerne for Justitiens Tiltale og paalagde det Offentlige Actionens Omkostninger. Og hermed ønske vi atter at anbefale Hr. Kammerherren til Jydernes særdeles Opmærksomhed, ikke blot hvor Talen er om at bringe ham ind i det udkaarne Folkeraad, men overhovedet i ethvert Selskab og Samfund, eller communalt Forhold, hvor slig en Hædersmand med slig Humanitet kunde yderligere udvikle sin Characteer i hele dens endnu ubekiendte Udstrækning. Bør Sognefogden være en pletfri Mand? Jeg har altid staaet i den Tro, at enhversomhelst Embedmand, han være Minister eller Sognefoged, i sit Embede eller Bestilling, skulde udvise sin Redelighed og ikke i mindste Maade tillade sig bedrageriske Handlinger, uden derfor paa det strængeste at blive draget til Ansvar. Men det maa tilstaaes, at man altfor ofte seer Exempler paa det Modsatte, der baade i det Store og Smaa bringe Folk til Forbauselse. En ikke uvæsentlig Sag var det for nogle Aar siden i Middelsom Herred saaledes at erfare, at Sognefoged Anders Hjuler i Østervelling, som tillige var Skovfoged, efterat have paa en hemmelig Maade tilegnet sig og ladet hjemføre til sin Gaard opgravede Træstubbe og Rødder, der henlaae i et en anden Mand tilhørende Skovskifte i Østervelling Skov, hvilken Adfærd efter det almindelige Begreb om Skovtyveri, vel udelukkende dertil bør kunne henregnes, og efterat være dømt ved Underretten paa 4 Gange 5 Dages Vand og Brød nu ved Landsoverretten i Viborg endog har faaet Dommen formildet til 2 Gange 5 Dages Vand og Brøds Straf, og dette Alt, uden at man seer, at der har været nogen Tale om, at Anders Hjuler burde for denne Fremfærd afskediges fra Sognefogderiet. Hvorledes saadant kan bringes i Harmoni med vore Love, er ikke let at forstaae. Vel kan der siges, at Skovtyveriet kun er en privat Sag mellem vedkommende Skoveier og dennes privat ansatte Skovfoged; men med dette Raisonnement finder jeg ingenlunde, at det Offentlige kan være tjent. Begaaer den Mand, der fungerer som Sognefoged, saadan uredelig Handling, hvorved han i Et og Alt berøver sig den borgerlige Agtelse, uden hvilken hans Ord og Handling kun levnes liden Tiltro, da finder jeg, at baade han bedre var tjent med at blive entlediget fra sin Post, ligesom Andre ved dette Exempel lærte, at den for Uredelighed paa Vand og Brød hendømte Sognefoged var uværdig til at beklæde saadan Post. Uagtet man tidligere her i dette Blad har seet, at Landsoverretten i Viborg med megen Overbærelse antager sig deslige Embedsforseelser, maa det dog indrømmes, at man med Grund meget maa undre sig over, at nærværende Underretsdom her har lidt Jndskrænkninger, saameget mere, som Sognefoged Peder Lærke i Overhornbek i sin Tid blot formedelst foregivet Forseelse med et enkelt Sneekastningstilfælde blev sat fra sin Bestilling, hvilket staaer i en mærkelig Modsætning til den her brugte Fremgangsmaade. Jeg mener derfor, at har en Sognefoged, selv udenfor sin egentlige Bestilling som Sognefoged, i den Grad gjort sig skyldig i Uredelighed, at han dømmes til at afsone saadant i Fængsel paa Vand og Brød, da burde den directe Følge deraf ligefrem være, at han ex officio blev afskediget fra sin Tjeneste. Der er af flinke Bønder nok i hver By til, at man her skulde være i Forlegenhed med nyt Valg, og jammerligt vilde det være, om man allerede i Sognefogedposten skulde taale og finde sig i Opretholdelsen af Personer, som ikke due og som ikke undsee sig ved, at foregaae Beboerne med forargeligt Exempel. Min Mening er det derfor, at det, for ikke at demoralisere Almuen, er en ubetinget Nødvendighed, at Sognefogden er en pletfri Mand, det vil sige en Mand, som i Tilfælde han enten i eller udenfor sin Bestilling begaaer Handlinger, hvorved han i Retten idømmes Straf, som medfører Fængselstraf eller Lignende, uden videre burde afskediges fra sin Post; thi kun paa denne Maade kunne Beboerne have Agtelse for deres nærmeste Overhoved.