Aalborgs Stifts Adresseavis, 1826-01-05
J Efteraaret 1808 blev han sendt til Jylland, som Medlem af Commissionen for Norges Providering, hvilken besværlige Post han beklædte med en beundringsværdig Jver og Duelighed, selv paa sin allerede da svækkede Helbreds Bekostning. 1810 blev han constitueret Amtmand i Veile, og gik da ud af det Militaire. Tidlig i 1811 udnævnedes han til Amtmand i Holbeks Amt. 1812 i Januarii blev han benaadet med Kammerherre- Nøglen og faa Dage derefter med Dannebrog-Ordenens Ridderkors. J October 1813 indlod han sig i Ægteskab med Frøken Sophie Hedevig Baronesse af Adeler, som Aaret derpaa skienkede ham en Datter. J det følgende Aar maatte han formedelst tiltagende Svaghed, paa nogen Tid fjerne sig fra Forretningerne og, da hans Tilstand, blev værre, ganske opgive dem paa 2 Aar. 1817 traadte han paa ny ind og blev Amtmand i Svendborg-Amt, i hvilken Post han forblev i 4 1/2 Aar, indtil hans Majestæt i Februari 1822 beskikkede ham til Deputeret i sit Danske Cancellie. J de sidste 5 a 6 Aar havde han raadspurgt adskillige Læger, underkastet sig strenge Cure og, med allernaadigst Tilladelse, foretaget tvende Reiser til tydske Bade, alt uden Nytte. Hans Kræfter aftoge meere og meere, saa at han næsten ikke længere kunde arbejde. Omsider anbefalede Lægerne en Reise til de sydlige Climater. Den tiltraadtes i October 1824, under hans Venners bedste Haab - men ak! de varmeste Ønsker og den omhyggeligste Pleie formaaede ikke at redde ham. Efter langvarige, næsten uafbrudte, haarde Lidelser, som han udstod med urokkelig Kraft og Taalmodighed lige til Enden, hensov han i Montpellier den 24de November 1825, da han endnu manglede 2 Maaneder i 43 Aar. Jeg vil ikke bestræbe mig for, Stykke for Stykke, at opregne den Afdødes virkelige høje Dyder, hans elskværdige, almeennyttige, sjeldne Egenskaber, thi deels kunde jeg faae Udseende af at være partisk, fordi jeg elskede ham saa højt, deels vilde jeg da blive alt for vidtløftig. Kun dette være sagt: at han syntes skabt til at forsøde Livet for Enhver, som han stod i Forbindelse med, saavel i offentlige som private Forhold. Allerede som Barn var han sine Læreres, Husets Folks og Godsets Bønders Yndling; som ungt Menneske indtog han, ved sin Venlighed og Beskedenhed, sit sindige Mod og sin lyse Forstand; og sandelig - Manden opfyldte rigeligen de Forventninger, som Barnet og Ynglingen havde vakt. Hvo nævnede Hermann Løvenskjold uden med Agtelse? Hvo kjendte ham udenat elske ham, Det er neppe for meget sagt; at der var kun een Stemme om ham, i alle de forskjellige Egne, hvor han virkede som Embedsmand. Hans Foresatte vare trygge for Udfaldet af enhver Sag, der betroedes i hans Haand, hans Undergivne lykønskede sig til at være ham subordineerte, thi han gjorde dem Pligten kjer og Byrden let. Hvad var han ikke, med en saadan Embeds=Duelighed og Virksomhed og et saa ædelt Hjerte, bleven for Fædrenelandet, hvis det havde behaget Gud at lade ham leve længere. - Hans tidlige Bortgang kan vel saaledes med Føje kaldes Almeen tab, og paa den Grund vover jeg at haabe: at disse Linier ej uden Jnteresse ville læses. Hvad hans elskværdige efterladte Kone og haabefulde Datter, hans Sødskende og nærmeste Venner, Ældre og Yngre have tabt - det mægter min Pen ikke at udtrykke!!! - - - Han forlod os, men hans lysende Exempel er os tilbage, og i dette Bekræftelsen paa den Sandhed: at en god Samvittigheds Fred og fast Gudsfrygt ene formaae at give Blidhed under Lidelser og Styrke i Dødens Stund, og at det er igjennem Trængseler at Gud vil føre Menneskene til Fuldkommenhed, til sin Himmel, hvor Frelseren er gangen hen at berede os Sted og vil gjenforeene de Adskilte. - Løvenborg den 24de December 1825. Carl Løvenskjold.