Aalborg Stiftstidende, 1838-07-19
Endnu vigtigere end ovenstaaende er maaske følgende Efterretning fra Nederthinen, som der i Egnen har trængt alt Andet langt tilbage i Baggrunden. Et heelt Armeecorps sættes paa Krigsfod og dette skal kun udgjøre en Deel af en Forbunds=Armee, som skal concentrere sig ved den belgiske Grændse. J Stæderne ved denne er allerede indløben Ordre til at holde sig beredte til at modtage disse Tropper. Ligesom denne Forholdsregel paa den ene Side maa bevise Verden og navnlig de paagjældende preussiske Provindser, selv, at den preussiske Regjering, trods de kirkelige Misforstaaelser, slet ikke er bange for at udvikle sine Kræfter mod Udlandet, og derved dækker ethvert Skin af Svaghed, saaledes hæver den ogsaa paa den anden Side det tyske Forbund, hvis stille Virken saa let kan udsætte det for at dets Magt og Betydning miskjendes. Det er første Gang, at Forbundet paa denne Maade træder op med væbnet Magt, for at værne og Rettigheder og Fordringer, som man vil gjøre det stridigt. Hvad vil Belgien gjøre ved denne Demonstration, Om dette Spørgsmaal dreier sig nu Alt. Det er at antage, at franske Tropper, naar de rykke ind i Belgien, kun ville gjøre dette, for at opretholde de 24 Artikler; idetmindste vilde England, som, trods al den Virak, det stiver for Marschal Soult, dog seer med skjæve Blikke til Frankrige om sig gribende Magt, neppe taale det Modsatte. At en fransk Minister vil findes beredvillig til at lade Luxemburgs- og Limburgs Besættelse skee i Conferentsens Navn, er ingen Tvivl underkastet, naar blot Ludvig Philip vil det. Leopold er nu reist til Paris, for at erfare sin Svigerfadets Mening af hans egen Mund. Det kommer derfor blot an paa, om Belgien rolig vil see paa, at tyske Tropper besætte Luxemburg og franske Tropper Limburg. Regjeringen kan ville det, men vil den være istand til at holde Folket i Ave. Der gives indsigtsfulde Belgiere, som yttre den Mening, at Regjeringen i Brüssel heller end gjerne ønsker fremmede Troppers Jndrykning, for med god Mine at kunne opfylde en Tractat, som den ei har Magt nok til at sætte sig imod med Held, ligesom i sin Tid Holland lod Citadellet, i Antverpen tage fra sig med Magt. Men Andre troe alvorligt paa en Modstand og ere af den Mening, at Europa neppe vil vove at udfordre den, da den let kunde antænde en almindelig Krig. Man nærer imidlertid det Haad at Ludvig Philip, der vel neppe gjerne spiller høit Spil og sætter Meget paa eet Kort, vil gjøre Sit for at afholde Leopold fra al Modstand, og at paa den anden Side Forbundstropperne, hvis det skulde komme til et Sammenstød, ogsaa ville holde sig indenfor visse Grændser. J Beleiringen af Antverpen saae man ogsaa Spirer til en almindelig Krig, men man tog feil. Det Værste er vel imidlertid, at Besiddelsestagelsen af det paagiældende Gebeet til Hollands Fordeel kun er eet Skridt til Sagens Tilendebringelse og at det Vigtigste, Pengesagernes Afgjørelse, da endnu staaer tilbage. Franskmændene trak sig tilbage, da de havde overleveret Antverpen til Belgien; vil det Samme skee, naar Limburg og Luxemburg komme i Hollands Besiddelse? Det er Finantsqvæstionerne, der ville blive vanskeligst at løse, og Protocolkrigen sees derfor med en vis Spænding imøde. Man maae ikke glemme, at, da Belgien nu ikke meere kan være hollandsk, saa er det selv i de for Holland stemte Magt ters Jnteresse at sætte Belgien i en saadan Stilling, at det ikke tilligt eller sildigt nødes til at blive fransk.