Viborger Samler, 1840-10-27
J Aaret 1835 lod det kongelige Rentekammer ved Jngenieur-Corpset foretage de Opmaalinger og Nivellements af Veilinien imellem Randers og Viborg, som stedse foregaae Anlægget af en ny Hovedlandevei. Da nu denne Linie ikke i Forordningen 13de Decbr. 1798 var bestemt til Hovedlandevei, antoges det almindeligt, at det var Rentekammerets Anskuelse, at det vilde foreslaae for Hs. Majestæt en Forandring af Veilinien. At Rentekammeret dengang havde den Anskuelse af Forholdet, at Veilinien burde forlægges til Randers, maatte man og nødvendigviis antage paa Grund af et Aastedsmøde, der efter Collegiets Foranstaltning samme Aar blev afholdt paa Viborg Raadhuus. Dette Møde afholdtes af Chefen for Jngenieur-Corpset, Stiftamtmanden, Byfogden og Borgerrepræsentanterne i Viborg, samt vedkommende Herredsfogder; og bivaanedes desuden, efter speciel Tilsigelse, af de Grundeiere i Viborg, over hvis Eiendom den tilsigtede Chaussee skulde gaae, samt af Eieren af Asmildkloster, deels med Hensyn til at den nye Vei skulde gaae over Gaardens Mark, og deels og fornemmelig med Hensyn til den specielle Jnteresse, han som Eier af den nuværende Dæmning og Broe over Viborg Søe vilde have i, at Veivæsenet anlagde en ny Broe. Da der nu ved dette Aastedsmøde blev afhandlet den Qvæstion, om Linien burde forlægges til at gaae fra Randers til Viborg, og da vedkommende Grundeiere bleve spurgte om, hvilken Erstatning de vilde have i Anledning af Veianlægget synes mig deraf resulterer med en simpel Fornuftnødvendighed, at Rentekammeret dengang har villet forlægge Vei linien; thi hvorfor skulde dette Aastedsmøde ellers afholdes: hvorfor skulde Qvæstionen om Forandringen debatteres, og hvorfor skulde Grundeierne ellers kaldes sammen? – Resultatet af dette Aastedsmøde synes imidlertid at have havt en væsentlig Jndflydelse paa Rentekammerets Anskuelse; thi, efterat det var afholdt, blev Sagen ganske sat i Beroe, og da Viborg Byes Borgerrepræsentanter paa Grund heraf indgave en Ansøgning til Hans Majestæt om at Veilinien maatte forlægges til Randers, og om at Arbeidet derpaa snarest muligt maatte paabegyndes – fik man, saavidt vides. det Svar, at Collegiet ei fandt Anledning til for Tiden at indgaae til Hans Majestæt med Forestilling desangaaende. Jstedetfor at forelægge Hans Majestæt denne Sag til Resolution, hvilket jeg forøvrigt finder var Rentekammerets Pligt, handlede Collegiet de følgende Aar i en anden Retning, nemlig ved at paabegynde Anlægget af en Chaussee imellem Viborg og Holstebroe (sie,), hvilket noksom omtalte og almindeligt misbilligede Vei=Anlæg Stænderne ved deres Forestilling til Hans Majestæt fik standset. Naar jeg foran har anført, at Rentekammeret, som Følge af Forhandlingerne ved det omtalte Aastedsmøde, synes at have skiftet Anskuelse, da maatte man vel derefter antage, at det ved den der stedfundne Drøftning af Qvæstionen blev statueret, at den ældre Veilinie var den retteste. Dette er imidlertid ikke saa, da det tvertimod af samtlige Vedkommende (med Undtagelse af Kammerjunker Herredsfoged Bülow, hvis eensidige Anskuelser tilstrækkeligt bleve gjendrevne) antoges, at Veilinien burde gaae til Randers. Paa Grund heraf var det ei at undre over, at Publicum, da man nu engang satte Rentekammerets forandrede Anskuelse i Forbindelse med dette Aastedsmøde, antog et Bispørgs-Debatteren for at have havt Jndflydelse paa Collegiet, og navnligt det Spørgsmaal, om det Offentlige havde Ret til at slaae en Broe over Viborg Søe uden Hensyn til Asmildklosters Eiers Broeprivilegium. Denne sidste bestred nemlig det Offentliges Ret i saa Henseende, hvilken Ret derimod forsvaredes af Stiftamtmanden, Om og hvorvidt denne Qvæstion virkelig har havt Jndflydelse paa Collegiet, saa at dette, t. Ex, paa Grund af den betydelige Erstatning der fordredes, ikke vilde have Qvæstionen afgjort, er naturligviis umueligt for nogen Uindviet at have Kundskab om, men at Qvæstionen ei burde, og er bør have Jndflydelse paa Sagen, er en Selvfølge. – Da Anlægget af en Hoved-Landevei til Randers i høieste Maade interesserer Viborg Bye, forekommer det mig, at det er den største Opfordring for Borgerrepræsentanterne til, nu at tage sig af Sagen, og navnligt ved et Andragende til den Committee, der i Stænderforsamlingen er nedsat angaaende den nye Veiforordning, at forsyne samme med de fornødne Materialier til en fuldstændig Kundskab om Sagen, og vil jeg som saadanne foreslaae: a) Copi af Borgerrepræsentanternes Ansøgning i 1835; b) Gjenpart af Stiftamtmandens grundige Erklæring over Sagen, der vist ei vil nægtes meddeelt fra Contoiret, samt e) en Udskrift af Forhandlingerne ved Aasteds Mødet i 1835, der saavidt vides ligeledes vil kunne faaes paa Stiftamts-Contoiret. Uagtet jeg ei vil omhandle det Spørgsmaal, hvilken af Vei linierne der fortjener Fortrinet, skal jeg dog gjøre den almindelige bemærkning, at, hvis man vil anlægge en Vei for at den skal bruges, kan der neppe være nogen Tvivl. Viborg og hele det vestlige Jylland, inclusive Salling, Morsøe og Thye, har ingen Handels- eller anden Communication med den ubetydelige Bye Hobroe, eller igjennem samme med nogen anden Deel af Landet, saa at den allerede værende Landevei imellem Viborg og Hobroe, er fuldkommen tilstrækkelig til den paa samme stedfindende ubetydelige Passage. – Naar derimod en ny Hoved-Landevei anlægges til Randers, vil Afstanden imellem denne Bye og Viborg af den allerede afsatte Linie kun blive 5 (nu 6) Mile; ligesom og Afstanden imellem Aarhuus og Randers ved den nu anlæggende nye Hoved-Landevei noget forkortes; hvoraf følger, at al den Communication, som Viborg og det vestlige Jylland har ei blot med Randers, men, hvad der vigtigere, med Aarhuus, og derfra med Øerne og Kjøbenhavn, vil finde Sted af Landeveien til Randers og Aarhuus, istedetfor af den nuværende slette og kun noget kortere directe Vei fra Viborg til Aarhuus. Den nye Vei til Randers vil saaledes blive at væsentlig Nytte for Provindsen i det Hele. – Det Argument, som Rentekammeret har anført forBibeholdelsen af Linien til Hobroe (Roeskilde Stændertidende Pag. 282) at der allerede gives gode Communications-Veie imellem Viborg og Randers – synes mig betyder aldeles Jntet, thi efter det Princip skulde man vælge til Hoved Landevei den Linie, hvor der nu vare de sletteste Veie. Om Landeveien til Randers nu virkelig er bedre end den til Hobroe, veed jeg ikke, men det veed jeg, at den muelige Difference er reent tilfældig, temporair og afhængig af de nuværende Herredsfogders Tjenesteiver, hvilket snart kan forandres, saa at den til Hobroe med de samme Resourcer kan blive bedre. – At der er Vandcommunication imellem Viborg og Randers af Nørre Aae (forsaa vid Rentekammeret og sigter dertil), er vidst nok, men denne er høist ufuldkommen, thi ligesom Ladestedet er 3/4 Miil fra Byen af en slet Vei, saaledes er Pram=Seiladsen ofte en stor Tid af Aaret umuelig af Mangel paa Vand, ikke at tale om Jis. Viborg, den 25de Octbr. 1840. C. M. I.