Viborger Samler, 1846-10-26
Med største Opmærksomhed har Undertegnede læst Alt hvad som efter sidste Roeskilde Stændertidende er sagt herom. Han har heri fundet Meget, som efter hans Anskuelse anbefaler sig, men ogsaa ikke Lidet, som han ikkuns henregner til meer eller mindre smukke Fantasibilleder. Antag at Danmarks største Forsvar ikke skulde ligge i dets Beliggenhed og et fredelskende klogt Ministeriums positive og neg i e Handlinger, og antag fremdeles, at en almindelig Folkevæbning vilde være et Gode for Landet, som dog vistnok meget vil afhænge af, om andre Lande (altsaa flere end Preussen, vil følge dette Exempel, i hvilket Fald derved dog forme ntlig ikke vilde vindes Meget. Men forudsætter vi alligevel Ønskeligheden af en saadan almindelig Folkevæbning heri Landet (Riget), kan der vist ikke være deelte Meninger om, at naar vor Liniearmee skal conserveres som den er, alle Kyndige jo ere enige i den bør, ville vore financielle Kræfter ikke tilstæde Udførelsen deraf uden ved at indrømme Frikjøbelse." Og skulde der nu vel heller findes saa stor Uretfærdighed i, at Een lægger Arbeide, en Anden Penge til, for at forsvare Landet, Jeg indseer ikke dette, naar Valget bliver frivilligt, ikke tvunget. Naar altsaa f. Ex. den 22 aarige Reserve, som opholder sig udenfor Kjøbstæderne, uden Hensyn til Stand eller Vilkaar, paa Sessionen bliver kjendt krigsdygtig og ham gaves Valget, for han trækker Lod, om han skal aftjene sin Værnepligt ved Linien eller Forstærkningen: om han hellere vil betale een Gang for Alle en temmelig høi Frikjøbelsessum (Krigsskat), f. Ex. 400 Rbd., om han holder Maal og forøvrigt har Egenskaber, som qvalificerer ham til Linien, og om han er Undermaals eller ikkuns er tjenlig til Stykkudsk &c., da maaskee ikkuns det Halve, skjøndt Meget taler for at denne ikke bor have bedre Vilkaar. Vilde Nogen befrie sig for Værnepligt efter at Lodden var falden paa ham til Linien, burde han give det Dobbelte eller 800 Rbd. Havde Reserven derimod havt et flereaarigt Ophold i nogen liden eller stor Kjøbstad, burde han ligerviis uden Hensyn til Stand eller Vilkaar behandles paa samme Maade – altsaa ogsaa kunde frikiøbe sig ved at erlægge Krigsskatten - dog saaledes, at da enhver af disse Kjøbstæder enten burde have et eget Korps med 2de Afdelinger, for de Yngre og Ældre, som skulle underholde dem selv med Alt, undtagen Vaaben og Armatur, men gave Tilladelse at betjene sig af en simpel, men eensformig Klædning, de til enhver anden Tid kunne bruge, som f. Ex. Haderslev frivillige Korps sort (for den yngre Afdeling maaskee rettere bruun) med en Cocarde paa Hatten, eller, flere af de mindre Kjøbstæder sammenlagdes for at udgjøre et større Korps, maatte enhver Kjøbstadindvaaner paa den Maade kunne aftjene sin Værnepligt i Fredstid ved sit Hjem eller i Nærheden deraf. Og naar Kjøbstadmanden saaledes maatte underholde sig selv, fik en Dressur (vel helst af Linie-Befalingsmænd nogenledes liig de regulaire Tropper, fik en længere Tjenestetid, blev mere end Landboen bebyrdet med at skulle assistere Politiet til Ordens Overholdelse, gjorde Brandtjeneste a., skal han vist ikke med Billighed kunne misundes af Landmanden, fordi denne, der ligesom fra Barn af dannes til Kriger, blev foretrukken til den fuldkomnere Krigstjeneste. *) Dette Ord maa ikke strække; i Kjøbenhavn skulle den Værnepligtige, *) Dette Ord maa ikke skrække; i Kjøbenhavn skulle den Værnepligtig efter det Stænderne forelagte Udkast, kunne frikiøbe sig, og forørrigt tilstæder jo Udkastet Bytning og Stilling til Liniearmeen. Ved denne Betragtning maa man heller ikke tabe af Sigte, hvad en æret Stænderdeputeret saa træffende har sagt, og som selv den der allermeest inclinerer for Sagen ikke vil kunne nægte, uden at fornægte Sandhed: "Det er retfærdigt – saa ere hans Ord – at Værnepligten ikke udelukkende skal paa hvile Bondestanden, men det vilde være dobbelt Uret, om man, ved at vise Retfærdighed mod denne Stand, paaførte en anden hidtil for Værnepligten befriet Klasse en endnu større Byrde." Hvortil kommer, at man heller ikke maa forglemme, at naar Linien, efter vor financielle Forfatning, ikke kan forøges over dens nuhavende Styrke (27,000 Mand, blive de selvunderholdende Borgerkorps jo altid en Vinding for et Rigs værn, saaledes calculerer man jo 6,000 Mand alene for Kjøbenhavn. Tilstæder man saaledes Frikjøbsret, have vi deri Ressource ei alene til en almindelig Væbning, men ogsaa til at forbedre Underofficerernes Kaar ved Linien a., alene med Undtagelse af de Faa som har lagt Penge til og om Kongen forøvrigt vilde benaade en enkelt Søn for Krigsskatten, som var Forældres eller Paarørendes Forsørger, thi Kjøbstadmanden af tjener sin Værnepligt ved sit Hjem i Fredstid og Landmanden, gaaer deels til Linien og Reserven og deels til ForstærkningsArmeen; Jngen fritages, som er det Retfærdigste. Og – vel at mærke – denne Forstærkningsarmee lader sig meere end sandsynlig heel vel dressere, bevæbne og commandere ved lønnede Officerer og Underbefalingsmænd, opdragne som tilLinien, af de ikke ubetydelige Summer som aarlig vil indkomme, om Enhver, som vil frikjøbe sig, skal betale de proponerede 400 Rbd. (800 Rbd.) i Krigsskat, og dog kan det Antal, der saaledes aftjener sin Værnepligt med Penge eller benaades, aldrig blive stort til Afgang i den almindelige Værnepligtemasse - vel neppe mærkes. Jeg indseer heel vel hvad man vil indvende herimod. Man vil sige: "at det da vil komme til at gaae ud over den mindre bemidlede, især dannede Reserve", som ofte har et mindre hærdet Legeme, ved det han ikke vil kunne udrede Frikjøbelsessummen; hvis Stilling jeg derfor og i det Efterfølgende nøiere vil betragte. Alligevel indrømmes dette, men gaaer det ikke saaledes ofte i Livet: at Skygge følger Lyset, Dog, er Krigsskatten ikke ogsaa et Onde, Enten maa, efter min Anskuelse, hele Krigsvæsenet reguleres saa moderat, at det bliver, især i Fred, ikkuns til en Halv-Leeg – og da forfeiler det jo aabenbar sin Characteer i Krig - eller det maa reguleres saaledes, at Alle tildeles et lige Onde, der grændser til det Umulige, og heri ligger netop Anstødstenen. Det i Stuen opdragne unge Menneske vil stundom i Vinterens Barskhed kunne faae saameget paa 1, ikke tale om 2 Timers Vagt, at han ikke kan forvinde det sin hele Levetid, imedens Bondesønnen, denne først i Almindelighed som Hyrdedreng, siden som Karl, i den fri Luft, under dens mange Variationer, hærdede Reserve ikke engang vil mærke til en liden Forkjølelse deraf. Hvilken Gene ikke ogsaa for Fabrikan- og Haandværkslærlingen, ei at tale om Svenden, som paa Reiser skulde uddanne sig til at blive en dygtig Statsborger, om Værnepligten skal forstyrre dem deri, og hvorledes overfører man vel dette som Resiproqvetet paa den simple Landbrugungdom, saare ugenlig. J Krig bør der mindre tages Hensyn hertil, men Reserven maa opdrages til Krig og under denne Forberedelse er det at Talen her fornemmelig gaaer. Dog ihvorvel den Ene ikke bør holde sig bedre end den Anden om Krig kom paa og det gjaldt om, at forsvare Landet imod et uretfærdigt Angreb (Andet vil vi ikke forestille os), vil dog Statspolitik i høi Grad tale for, at Landet hellere maatte miste, var det endog et heelt Regiment simple Folk end et Compagni af intelligente unge Mennesker, udtalt i en større Almindelighed end om Tanken, som den jo let maa, rakte, for at nævne Exempler fra Hedengangne, Personligheder, der saa sjelden fødes, som en Holberg, en Thorvaldsen &c. Tab. som ikkuns Aarhundreder kan erstatte. Selv den fædrelands kjære Gaard= eller Huusmandssøn vilde indrømme Sandheden heraf, om han havde en høiere Dannelse, og ikke derved ansee sig præjudiceret. Forfølger man ogsaa Principet: "at Jngen bør gaae fri for Værnepligten, men Udførelsen saavidt muligt, ikke uden den absolute Nødvendighed være haardere for den Ene end for den Anden, synes mig, at de udenfor Kjøbstæderne boende, som hidtil har været fri for Værnepligten og i Almindelighed ikke kan henføres til den haardføre Soldaterstand, i Udskrivnings alderen burde gaae over uden Lodtrækning til Forstærkningen, bilve dresseret f. Ex. Herredsviis med denne og ikkuns commanderes imod Fienden efter at denne havde bæret Landet og al Skaansel maatte bortfalde. Med disse Sidste ere nu Jngen undtagne fra vor Betragtning. Og maatte det nu erkiendes af mere Kyndige, at her er udtalt upartiske Jdeer, som lade sig udføre, uden at see tilHøire eller Venstre mere end Pligt byder, vil det fornøie mig; jeg kan feile, men efter min Overbeviisning bliver Reguleringen paa enhver anden Maade mindre retfærdig. Min Jnteresse for Sagen gaaer ikke det Mindste udenfor den almindelige Statsborgers. Odense, den 5te October 1846. N. A. Holm.