Ribe Stifts Adresseaviser, 1848-08-28
Naar nu Jndbydelsen af 3. August har stillet som Formaal for nærværende Forsamling blandt Andet ogsaa at overveie, paa hvilke Mænd man kunde ønske, at Opmærksomheden førend de forestaaende Valg maatte rette sig, saa kan jeg, ifølge mit yttrede Forsæt at ville see mig om efter min Rigsdagsmand, ikke være uenig med Jndbyderne angaaende det Gavnlige i at rette Opmærksomheden paa enkelte Mænd, der antages skikkede og villige til at være Folkerepræsentanter ved den forestaaende Rigsdag, t. Ex, paa saadanne, der have udmærket sig som Veiledere og Førere, i de Kredse, hvor de have levet og virket, paa saadanne, som ved Medborgeres Tillid og egne forudgaaende Handlinger ere blevne stemplede som offentlige Personer; men jeg veed ikke, om jeg samstemmer med de ærede Herrer i Maaden, hvorpaa saadanne Mænd helst burde udpeges. Jeg vilde ansee det for meest passende at Forsamlingen, naar en Mands Navn var bleven nævnet, samt hans Tænkemaade og Charakter prøvet, simpelhen gav tilkjende om den vilde anbefale ham til Publicums Opmærksomhed eller ikke. Derimod mener jeg, at ved bør, saavidt det staaer i vor Magt fjerne enhver Tanke om formeligt Prøvevalg. Mine Grunde ere disse a) Den nærværende Forsamling er for lille og for lidt besøgt af den talrigeste Folkeklasse til at kunne anstille Prøvevalg, uden at staae Fare for at vække Misstemning hos dem, paa hvem den vel især har til Hensigt at virke oplysende og veiledende. Saavidt jeg kjender Bonden ret i vore Egne paa nærværende Tidspunkt, er det ingen Umulighed, at der hos ham jo kunde reise sig Mistanke om Tilsidesættelse. b) Fremdeles troer jeg, at et formeligt Prøvevalg vilde stride imod Valglovens Tendents og Aand. J Punktet om Afstemningen til Valgprotokollen (S. 13) afviger nemlig Loven selv fra det Stænderne forelagte Udkast, udentvivl af den Grund, at det foruden anden Ulempe kunde foranledige Agitation, dersom hiin Afstemning, som foreslaaet i Udkastet, blev udsat i nogle Dage efter den høitidelige Valghandling. Men jeg seer ikke rettere, end at det formelige Prøvevalg vilde kunne frembyde lignende Anledning og Leilighed til ærgjerrige Frierier og Koble rier, som det maa være Lovens Hensigt at modarbeide. c) Ved et forudskikket Prøvevalg vilde endelig den høitidelige Valgact tabe sin, om jeg saa maa sige, hellige Naivttet. Det forekommer mig, at en saa vigtig Sag, som Afgjørelsen af Danmarks fremtidige Forfatning er, bør heeltigjennem behandles som en hellig Sag, til hvis Udførelse man bør forberede sig vel, men ikke paa noget Punkt tor gjøre Experimenter, saafremt ikke den hele Sag skal staae Fare for at blive neddragen i platte Tilfældigheders vanhelligende Kreds. Vælgernes Stemmer bør vist ikke bindes ved andre Baand end deres egne klare Overbeviisning og faste Tillid; de bør ikke bindes, men saa bør de eiheller bortgives førend i det afgjørende Øieblik paa den høitidelige Valgdag. Og de Mænd, der da i samme Øieblik vorde Folkets kaarne Mænd, bør ikke overtage deres ansvarsfulde Hverv i Tanken om ustadig Menneskegunst(aura popularis, men med den styrkende Forviisning, at i Folkets Stemme lyder ogsaa Herrens (in voce populi etiam esse vocem Dei. Forsynet bruger, Mennesker som sine Tjenere, men det vil tjenes af dem i Tro og Tillid. Ustraffet har endnu Jngen spillet det guddommelige Forsyns Rolle. – Jfølge det Anførte fraraader jeg at iværksætte Prøvevalg, hvorimod jeg er enig med Jndbyderne i, at Forsamlingen bør fremhæve nogle Personligheder, som blandt andre iøvrigt duelige Mænd vilde, efter dens Formening i Særdeleshed være velskikkede til at repræsentere Folket ved Rigsforsamlingen. Men naar Forsamlingen her vil prøve og kjende, førend den anbefaler, kan den neppe undgaae at møde Vanskeligheder, fornemmelig saadanne, som hidrøre fra Mangel paa forudgaaende offentligt politisk Liv, fra Mangel paa udstrakt og nøie Kjendskab til vore Medborgeres Charakter og Tænkemaade i det Enkelte, som og fra den Ulyst, mange dygtige Mænd føle til at udsætte deres Personligheder for offentlig Omtale. Disse Vanskeligheder maae vi imidlertid stræbe, saavidt muligt, at hæve ved gjensidig Oprigtighed og aabenhiertig Meddelelse i Henseende til Alt det, der kan hjælpe til at danne en offentlig Mening om alle gode og ved Dygtighed udmærkede Danske Mænd. Vel veed jeg, at man her og der har for Skik, naar man modes, at fritte og Bynyt og ved given Leilighed at gjennemhegle Folks private Liv og give deres Hemmeligheder til Priis for Klafferier; jeg veed ogsaa, at ædlere tænkende Sjæle og meere dannede Kredse netop af den Grund sjeldent ville omtale Medmenneskers Personligheder eller hvad der kunde bidrage til at charakterisere dem; men jeg veed ogsaa, at begge Deele ere urigtige, hiint altid, dette fortiden, i første Tilfælde faaer man det at vide, der ikke vedkommer Samfundet, ja som ikke engang altid er sandt, i det andet Tilfælde tilbageholdes de Domme, som skulde fremvirke en offentlig Mening om Personer, luttre den og danne dens Smag for det Sande, Gode og Priselige. Man kan omtale Mennesker skaansomt uden at fordreie Sandheden, ligesaavel som man kan rose dem uden at overdrive. Og hvad den nævnte Ulyst angaaer, vil jeg blot tillade mig at anføre nogle Ord af en svensk Forfatter. De lyde i Grundsproget saaledes: Ofverdrifven blygsamlet kan aldrig betraktas hos en politisk man annorlunda an som oforstand, och oforlatlig klenmodighet. De Mænd, paa hvilke Valget maatte rette sig, have at øve en anden Art af Selvfornægtelse end den, der drager sig tilbage fra Samfundet for at skjule enten Dyder eller Lyder. Naar jeg skulde yttre min Stemme angaaende den bedste Maade at fremme Valgsagen paa for Øieblikket, da vilde jeg tilraade strax at lade Nogle gjennemgaae den antydede Skjærsild. Men sætter Forsamlingen at forberede det Fremtidige. Jeg mener derfor, at hvad her idag bliver forhandlet, bør igjennem Pressen bringes til offentlig Kundskab. Denne Forholdsregel vil skaffe Forsamlingen større Tillid og dens enkelte Medlemmer en objectiv Støtte, hvorved de kunde holde, naar de efter Hjemkomsten enhver i sin Kreds, som det er at formode og tilraade, ville virke til Enighedens og den gode Sags Fremme derved, at de, t. Ex. sogne, eller byviis samle Beboerne, indprænte dem Betydningen af Valget og af Rigsforsamlingen og gjøre dem ret bekjendte med de rigtige Valggrundsætninger, som og med de Personers Character, paa hvilke Opmærksomheden ønskes henledet. C. T. Christensen, Candidat i Theologien, udnævnt Sognepræst til Ho og Oxby.