Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-05-31
Kbhposten meddeler nogle interessante Details om de svenske Studenters Modtagelse i den danske Hovedstad. Hvad de kjøbenhavnske Studenter mangle - hedder det i Beretningen - har Man derimod i Lund, nemlig en Sangforening; samtlige dennes Medlemmer vare herovre og ledede af den vakkre Componist, Candidat Lindblad, skaffede disse Herrer paa Skovtouren det hele Selskab en riig og herlig Nydelse. Ved Gildet var den første Skaal et, Velkommen til de svenske Brødre, forenet med en Tak for sidst, en Tak for den ifjor nydte, saa udmærket gjæstfrie Modtagelse. - Den Sang, der havde til Titel, en Skaal for Norden, gav naturligviis Anledning til en med et tordnende bifald modtagen Skaal for den nordiske Trefoldighed, og hvor ganske denne traf det rette Brændpunkt for Forsamlingens Begeistring, viser sig vel klarest deraf, at den ligefrem blev Moder til i det mindste en halv Snees Taler og Skaaler fra svensk som fra dansk Side, alle i samme Aand, alle med fyrig Begeistring pegende hen paa ikke blot det Glædelige i det bestaaende Forhold mellem Beboerne af begge Sundbredderne, men Nødvendigheden af at dette Forhold stedse vandt ny Kraft, stedse blev inderligere og nærmere, stedse gjennemstrømmede i en endnu fuldere Maade alle Klasser, af Folket, og især Bonden, vel for Øieblikket den eneste, hos hvem der endnu kan være Tale om Levninger af den gamle, ulyksalige Fordom og Uvillie. Mangt helligt Løfte blev der aflagt om, hver i sin Kreds at virke til Sandhedens Erkjendelse og Kjærlighedens befæstelse, og disse Løfter besegledes ved mangt trofast Haandtryk af de tætte Klynger. - Den tredie Vise sluttede med et Leve for Bellmann og Linne, for Vidskab og Kunst i Nord; at Man da fra svensk Side heller ikke glemte et høit Leve for "Skjaldenes Adam," og at dette fra dansk Side besvaredes med et for Sverrigs Tegner, ligger saa ganske i enhver saadan Fests Aand. Kun Et - vedbliver Kbhposten - kunde have givet Festen forhøiet Betydning: hvis vore svenske Venner havde mindedes, hvor dyrebar den 28 Mai er enhver Dansk, havde valgt denne i Stedet for den 26de, til at aflægge os deres Besøg, og havde fri ret den sammen med os. Dog, det kan jo vel skee et andet Aar, og Landgangen kan da blive paa selve Stedet, hvor Festen skal staae. "Dagen" beklager, at den herskende gode Stemning skulde blive afbrudt ved en Dissents, der opstod mellem de Studerende og Vagten ved Jndgangen til lange Linie, hvilken Conflict dog gik af uden De danske Studenter erholdt større Ubehageligheder. nemlig kort efter Adgang til lange Linie, for derfra at bringe de afreisende svenske Venner det sidste Hurra. Med følgende Motto af den norske Digter, Welhaven: Et Hurraraab, en Snaps, om aldrig Andet, Kan i en Fart faae Blodet til at stige, Og bringe Tanken til det lysblaa Rige, Hvorfra man seer med Ørneblik paa Landet. læses i Aarhuus Avis følgende forlangte Jndrykkelse: Naar der i denne Tidende No. 82 spørges, hvorfor man ikke ligesaavel her i Aarhuus, som andre Stæder, fejrer den 28de Mai, saa svares hertil: Aarhuus Kjøbstads Jndvaanere, føle vistnok lige saa varmt for Stænderinstitutionen som de øvrige Kjøbstadbeboere, og deres Fædrelandskjærlighed eller Patriotisme vil sikkerligen, naar det kom an paa at vise den i Gierningen, ikke staae tilbage for disse; men de antage ikke, at den Enthusiasme, der fremkonstles ved et Gilde, eller i et godt Laug, er Beviis paa nogen af Delene.