Viborger Samler, 1849-01-18
Jndenlandske Efterretninger. Frankfurter-Regjeringens Memorandum, hedder det i Ber Tidendes officielle Meddelelse, er støttet paa og stemmer næsten ordlydende med en Note af 16de Decbr. fra den nu afgaaede Minister v. Schmerling til Baron U. DirckinkHolmfeld, der for Tiden opholder sig i Frankfurt i en officicus Sendelse fra den danske Regjering. "Det er hensigtsmæssigt og nødvendigt, at det Publicum, der nu har Frankfurter-Repliken for sig, først og fremmest bliver bekjendt med det Document, hvortil den refererer sig, og dernæst tillige erholder Kundskab om, hvorledes Replikken er optagen fra dansk Side. Vi meddele saaledes først et Uddrag af en Gjenpart til Syndicus Banks, den tydske provisoriske Centralmagts Gesandt (i Kbhvn.) i overordentlig Sendelse. Noten er af 25 Nov. 1848, underskreven af Grev A. W. Moltke (Præsident i det danske Statsraad og Jnterims=Udenrigsminister), og affattet i det tydske Sprog- Den danske Regjering har, hedder det i denne Note, med smertelig Utaalmodighed forgjeves imødeseet i flere Maaneder Opfyldelsen af de Bestemmelser, til hvis Optagelse Tydskland havde forpligtet sig i Malmoconventionen, Centralmagtens Gesandt kjender de sørgelige Følger, der ere opstaaede ved denne Nølen. Derved har det oprørske Parti i Hertugdømmerne erholdt nyt Mod; det stræber med Frækhed og Forvorpenhed efter at kuldkaste det afde høie Contrahender tilsigtede Forsoningsværk. Under de meest frivole Paaskud har man nægtet Udleveringen af to i Altona under Beslag lagte danske Skibe, mange politiske Fanger ere anholdte, blot paa Grund af deres urokkelige Troskab imod deres Landsherre, Presse- og Associations=Frihed afsloges de dansktalende Slesvigere næsten alle de Embedsmænd, som forbleve deres Konge og deres Eed troe, ere afsatte fra deres Embeder; den tractatmæssig stipulerede Afsondring af de slesvigske Tropper fra de holsteenske er ikke kommen til Udførelse; Soldater, der af den danske Regjering vare permitterede til deres Hjemstavn, har man endog befalet at møde ved Militairsessionerne i Hertugdømmerne: kort, Mangel paa kraftig Optræden fra vore Medcontrahenters Side har givet Oprørspartiet i Hertugdømmerne en ønsket Leilighed til aanske at eludere Bestemmelserne i Vaabenstilstands-Conventionen. . . Den under 22de October installerede interimistiske Fælledsregjering har betegnet sin Virksomhed ved Beslutninger og Handlinger, som ligefrem haane Vaabenstilstandsvilkaarene og Kongen af Danmark har med fuldkommen Ret kunne ansee den factisk eluderede Vaabenstilstand som ikke længere existerende; Concessionernes Tid er nu forbi, Kongen kan ikke indrømme nogen Forandring i den bestaaende Administration paa Als og Ærøe, hvis Udelukkelse fra den imod Danmark fjendtlig stemte og vilkaarlig handlende Regjering er motiveret ved den simple Følelse af Værdighed, Pligt og Menneskelighed. Kongen slutter sig til sit Folks varme Sympathier, – dette Folk, der omgiver ham i Troskab og Enighed, der kun kæmper for sin Ære og Ret, der er tilsinds at kæmpe indtil det yderste for disse, der uden egen Brøde er reven ind i en det paatvungen Krig, der tilintetgjør saa megen Lykke og Velstand. Ja, Danmark er uden Brøde ligeoverfor Tydskland. Det har opfyldt sine Pligter imod Hertugdømmerne. Ufreden maa eene og alene tilskrives Lidenskabernes Opsving under Begivenheder, der have rystet Europa og de uhyre Vanskeligheder, som under saadanne Omstændigheder optaarne sig, med at opdage de skjulte Drivefjedre til Oprøret og lade Sandhedens og Rettens Røst trænge igjennem og overdøve Oprørernes vilde Skrig." – – Det hedder fremdeles i Uddraget, af det danske Udenrigsministeriums Jnstructioner til Baron Dirckink=Holmfeld: "Jeg billiger fuldkomment, at De, Hr. Baron, strax i Deres foreløbige Skrivelse af 19de Decbr. har imødegaaet Paastanden om at Als og Ærøes Overlevering skulde være en os ubetinget paa hvilende, af de øvrige tractatlige Bestemmelsers Opfyldelse eller Jkke-Opfyldelse uafhængig Forpligtelse. Foruden dette kræve endnu to andre skriftligt Svar, nemlig: den saakaldte slesv. holstenske Landsforsamlings, allerede i v. Schmerlings Note af 16de Decbr. bebudede, senere under 27de f. M. paafulgte Sammentrædelse, samt den aftraadte Ministers Forsøg paa at ville dække Oprøret i Hertugdom merne ved at erklære det for en retmæssig Bevægelse – og det uagtet det fornemmelig tilskyndedes og lededes af ærgjerrige deres Pligt aldeles forglemmende Prindser, der stode Kongehuset saa nær. Hvad førstnævnte Punct angaaer, da ville De indskrænke Dem til i deres Regjerings Navn at protestere imod den nys stedfundne, saavelsom imod enhver anden noksaa kortvarig Sammentræden af den nævnte Forsamling, hvis ExistentsMalmøerconventionen ganske ignorerer og imod hvis fremtidige Virksomhed en udtrykkelig Bestemmelse i Conventionen saameget mindre ansaaes fornøden, som hiin Forsamlings Jkke-Tilværelse under Vaabenstilstanden desuden implicite er forudsat, naar det i den 7de Artikel hedder, at den lovgivende Magts Udøvelse hviler." Med Hensyn til det andet Punct maa Hr. Baronen i den Note, De har at indgive, fremhæve, at den danske, som enhver anden legitim Regjering, betragter det som Oprør, naar et Parti (en større eller mindre Fraction af Befolkningen) vilkaarligt og med Magt vover at fremtvinge en Søndring af Landsdele, der tilsammen udgjør een Stat. De vilde tilføie, at en Tilsidesættelse af denne Retsanskuelse maatte ryste det europæiske Statsystem i dets Grundvold, at det umuligt kan have været Hr. v. Schmerlings Mening at opstille nye Theorier, som ingen legitim Magt vilde vedkjende sig og at han saaledes ved sin Yttring vel nærmest maa have tilsigtet en Appel til den danske Regjering, for derved at afværge, at Retsanskuelsen, gjennemført i alle dens Conseqventser, skulde bringe Lovens hele Strænghed til Anvendelse mod Oprørerne. Saaledes forstaaede vilde hans Yttringer aldrig savne Indgang hos en Regjering, som i dette Øieblik skrider til Fredsunderhandlingerne, gjennemtrængt af den Forsonligheds-Aand, der gjerne glemmer skeet Uret, naar en oprigtig Villie til at gjøre den god igjen er umiskjendelig. Efter skriftligen at have besvaret disse Puncter i Hr. v. Schmerlings Note vil De i Samtale benytte enhver Lelighed til at paavise Urigtighederne i hans Sagfremstilling. Skjøndt De i Deres Kiendskab til Forholdene ikke vil savne Stof hertil, anseer jeg det dog ikke ganske overflødigt her at yttre mig angaaende nogle af de meest ubeføiede Paastande. Naar det indrømmes, at Danmark maa have følt sig utilfredsstillet ved den Maade, hvorpaa Frankfurter-Forsamlingen vedtog den af dette Land og Preussen pure ratificerede Vaabenstilstands=Convention, da viser dette tydeligt, hvad Hr. Baronen ikke bør lade ubemærket, at Centralregjeringen selv indseer, at hiin, af et Medlem ved Navn Francke til Forsamlingens Protocol dicterede, Beslutning indeholder en Kuldkastelse af Conventionens retlige Basis og aabner Døren for enhver vilkaarlig Fortolkning af dens Bestemmelser. At en saadan i en vis Grad fra dansk Side er bleven taalt, viser kun, at Danmark, for ikke at gjøre Fredsunderhandlingerne umulige, fremfor Alt har villet undgaae en Fornyelse af Fjendtlighederne. Forhandlinger om Modificationer i Vaabenstilstands-Conventionens Væsen ere fra vor Side først og endda kun betingelsesviis foreslaaede, efterat den 23de Octbr. havde viist os Umuligheden af, at den i Hertugdømmerne indsatte Regjering vilde iagttage den Upartiskhed, der efter Conventionens Ord og Aand skulde være dens Særkjende. Vel vide vi, at man i Begyndelsen af Septbr. f.A., vistnok bon side i Frankfurt nærede den Tro, at Danmark havde erklæret sig villigt til at indgaae paa Concessioner; men det turde nu ogsaa der være vitterligt, at denne Misforstaaelse ene var fremkaldt ved den Preussiske Befuldmægtigedes mindre correcte Opfattelse af Meddelelserne fra hans Regjering. Formaalet for Vaabenstilstandsconventionens 7de Art, var hovedsagelig at gjenoprette den for Oprørets Udbrud existerende Tilstand. Som første Betingelse herfor stod selvfølgelig Ophøret af den Virksomhed, der havde vakt og organiseret Jnsurrectionen, eller med andre Ord, Aftrædelsen af den provisoriske Regjering og Tilintetgjørelsen af dens mod den legale Tingenes Orden stridende Foranstaltninger. For alle sine Concessioner, for det betydelige, ved de beslaglagte Skibes Frigivelse bragte Offer, betingede Danmark sig intet andet væsentligt Æqvivalent end et paa Tro og Love givet Tilsagn om den saakaldte provisoriske Regjerings Aftrædelse, naturligviis ikke for at see den remplaceret ved en anden af samme Beskaffenhed, men for under Vaabenstilstanden at vende tilbage til status quo ante. Dette er den 7de Artikels egentlige Væsen og Betydning. Dens Opfyldelse er Hovedopgaven, og, saa at sige, den væsentligste Forpligtelse, Preussen i sit eget og i Forbundets Navn havde paataget sig. Danmark lettede sin Medcontrahent Opgaven ved at indrømme en Fælledsregjering, under Vaabenstilstanden, ved fra sin Side ikke at modsætte sig nogen til dens Sammensætning foreslaaet Personlighed, og den Omstændighed, at Combinationen mod Forventning strandede, kunde ikke svække Hovedforpligtelsen til inden en conventionsmæssig fastsat Frist at gjøre Ende paa det oprørske Provisorium. Denne Frist (den 12te Septbr.) var forlængst forløben, men vor Medcontrahent syntes ikke at ændse dette, og medens Berliner Cabinettet iagttog en fuldkommen Passivitet, lukkede det endog Øinene til at den preussiske Øverstcommanderende i Hertugdømmerne, afvigende fra sin første Optræden, ikke blot lod den tidligere Oprørsregjering bestaae stik imod Tractaten, men endog baade middelbart og umiddelbart fremmede dens fortsatte Virksomhed. Da saae Hs. Maj. Regjering ingen tænkelig Udvei, uden til den aftalte Fællesregjerings enestaaende Præsident at tilforordne de 2 Medlemmer, det efter Conventionens Art. 7 paalaae Kongen at vælge for Slesvigs Vedkommende. Man ventede med Grund, at Medcontrahenten heri vilde see en Opfordring til uden Tøven at complettere Fællesregjeringen, ved at udnævne 2 Medlemmer for Holsteens Vedkommende, og det turde være indlysende, at den ufuldstændige Regjering, som kun ventede paa sin Fuldstændiggjørelse fra Medcontrahentens Side, i alt Fald maatte være et mere berettiget, et legalere Organ end hiin provisoriske Regjering, som ingen af de contraherende Parter, uden at oversee indgaaede Forpligtelsers Betydning, kunde ansee som retlig bestaaende efter den 12te Septbr. . . . . Den af den danske Regjering udviste Taalmodighed maa ei betragtes som en Jndrømmelse fra vor Side af den tilveiebragte Retsusikkerheds practiske Nødvendighed. Alle i min Note til Hr. Banks, saavelsom i denne Skrivelse paaberaabte Data vise, at Danmark først ligeoverfor Preussen og senere hos dets Comitenter i Frankfurt har modsat sig enhver reel Afvigelse fra Tractatens Norm, navnlig med Hensyn til Hertugdømmernes Civilforvaltning under Vaabenstilstanden, – de vise tillige, at vi samvittighedsfuldt have opfyldt vore tractatlige Forpligtelser, indtil høiere Hensyn paalagde os at lade en Tractatbestemmelse henstaae uopfyldt, hvis Efterlevelse under nærværende Omstændigheder ikke vilde kunne forsvares for Moralens Domstol.