Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-04-20
Ordet Frimester er et meget besynderligt Ord. Man skulde troe, at Frimestere vare frie Folk og Mestere derimod Trælle, men Erfaringen lærer, at de første stundom trælle for de sidste. stadfæster desuden, at der ikke gives nogen examineret Fribarbeer. Hos Professionister kan en Frimester være ligesaa duelig og stundom endog dueligere end en virkelig Mester, thi her er det gjerne kun Mangel paa Penge, der har hindret ham fra at blive det sidste, men hos Chirurgerne er Tilfældet ganske anderledes, disse behøve kun at melde sig ved Academiet, for uden Betaling at blive examinerede. Den almindelige Mand staaer gjerne i den Tanke, at den, der er Fribarbeer, maa forstaae sit Fag ligesaa godt, som den, der er virkelig Mester eller Chirurg – ligesom de Sko, der syes af en Frimester, maa være ligesaa gode, som de, der syes af en virkelig Mester. Til denne Mening forledes han saa meget deslettere, da han er vant til at søge Raad hos Amtschirurgen, hos hvem der ogsaa barberes, og barbere, og curere have efter hans Mening een og den samme bemærkelse. Den arme Patient søger altsaa Raad og Hielp hos en saadan Frimester, som hverken kjender til Sygdommene eller til Lægemidlerne og deres Anvendelse, - og en saadan Badskjær kan lettelig frimestre et saadant stakkels Menneske ind i den anden Verden. J det mindste kan Patienten blive saa forfusket, at de bedste og rigtigst anvendte Midler siden ere uden Nytte. Man har Exempler nok paa, at Fribarberer have paa egen Haand givet Medicin Vilde man indvende, at de ikke have Tilladelse dertil, saa kan man med Føie spørge, hvo skal angive et saadant Menneske hos Øvrigheden, hvor mange skjøtte om at befatte sig dermed, og hvor mange ønske at spilde Tid og Penge paa at sagsøge den Skyldige? Desuden kan man sige om en saadan Fusker i Lægekonsten, hvad en Maler engang sagde til en Doctor, Frugterne af din Konst begraver man. Men lader os end antage, at man ikke let kan sætte Grændser for saadanne utilladelige Handlinger ved et Forbud og ved at straffe Overtræderen, saa bliver der dog een Ting endnu, som vist kunde og maaskee og burde forbydes Fribarbere, det er den Misbrug at aarelade. Bør et Menneske, uden medicinske Kundskaber have Tilladelse til at anvende eet af de farligste og vanskeligste Midler, at aabne en Aare paa et Menneske og aftappe det Blod *) Man veed, hvor tilbøielig Det, er endog gaaet saavidt, at Barbeer drenge, som endnu ikke havde lært at menig Mand er til at lade sig aarelade ganske uden Aarsag og blot af Griller. Kommer han til en Amtschirurg og forlanger at aarelades, saa spørger denne først om Aarsagen; i det mindste fordrer hans Reputation, at han maa være forsigtig. Fribarberen derimod har ikke de fornødne Kundskaber til at dømme om, hvorvidt Aareladningen er gavnlig eller skadelig; han aarelader muelig enhver, som anmoder ham derom. For at raade Bod paa alt det her Paaankede, vilde det nok være nødvendigt, enten kun at tillade Amtschirurgerne at holde Barbeerstue, eller at skille Barberingen fra Amtschirurgernes Fag. J sidste Fald maatte vel Amtschirurgerne have en Erstatning for deres Arbeide ligesom Fattiglægerne og fordeles i visse Districter. Denne Foranstaltning vilde efter Forfatterens Mening være den passeligste og for Staten gavnligste Ønskeligt vilde det ogsaa være, at man efterhaanden lod Amterne løse ind, og ikke lod nogen drive Handel med et for Liv og Helbred saa vigtigt Fag. Den, der har faaet den store Guldmedaille barbere, have givet sig af med at aarelade ved Maler og Billedhuggeracademiet, har Tilladelse til at nedsætte sig i adskillige Professioner, som Mester, uden forud at have staaet i Lære hos en Laugmester. Hvorfor skal den, der har anvendt Tid og Studium paa sin Konst, og aflagt Prøve paa, at han forstaaer den, ikke ligeledes nyde den Belønning, at maatte nedsætte sig som Amtschirurgus, uden at han behøver at kjøbe sig ind i Amtet? Det er fornedrende for Menneskeheden at tænke sig Laug i een af de hæderværdigste Videnskaber.