Berlingske Tidende, 1833-12-12
Petersborg, den 29de November. Bladet Den Nordiske Bier indeholder følgende Details om de Uralske Kosakers Sæder og Leveviis. - Urals Beboere paastaae, at deres Forfædre allerede i Car Jman den Frygteliges Tid have nedsat sig ved Bredden af Uralfloden. Nogle forsikkre, at de, der grundlagde dette Establissement have været Dønske Kosaker, Raskolniker, Tatarer fra Kuban og fra Krimim; Andre, at de have været Strelitzere, der flygtede for Car Jwan den Frygteliges Vrede. Deres Naboer, Kirgiser, Kalmuker, Tatarer, Perserne og Chiwas Jndvaanere, lærte dem at kjende ved deres Streiftog, ved hvilke de erhvervede dem modige og fortvivlede Soldaters Reputation; endnu den Dag i Dag er, holde Urals Beboere det under deres Værdighed, at angribe sin Modstander med et Gevær, med Landsen i Haanden styrter han løs paa ham. J Aaret 1613 underkastede de sig den Russiske Regjering. Marie Muiret søgte ved Urals Strandbredder et Asyl didhen begave sig ogsaa de berygtede Landeveisrøvere, SteenkaRazin og Pugatschef. Nu frembyder det Uralske Land et høist mærkeligt Syn. Dets Beboere have beholdt Gammel-Ruslands Sæder med alle disses Fordomme og Naivitet. Naar man har betraadt det Uralske Land, behøver man ikke at optage sin Pengepung; man har da aldeles Jntet at betale, og behøver intetsteds at give Drikkepenge. Kosakerne klæde sig næsten ganske Russisk, i Ovrigt er deres Klædedragt meget beqvem; de have ingen særdeles Diaalett, men en meget tydelig Udtale. De leve af Fiskerie og Fæedrift; paa deres Landeiendomme voxer inten Korn; Jordsmonnet kan ikke paa Europæisk Viis inddeles i Skifter. Kosaken slaaer sit Græs paa en bestemt Tid, Kirgisen, følger ham med sine Hjorder, og bliver da Vinteren over i de med Siv bedækkede moradsige Egne. Fiskeriet, dette Lands betydeligste Erhvervsgreen, har sine bestemte Tider. At fange Fisk til en anden Tid end den forskriftsmæssigen fastsatte vilde være en Forbrydelse. Fiskefangsten drives om Efteraaret, Vinteren og Foraaret. Kasakerne mærke sig de Steder, hvor Fisken, paa sin Vei til Ural, standser for at lege. Paa den fastsatte Dag styrter, efter et givet Signal, hele Befolkningen i Baade. Enhver søger at forekomme sin Naboe og drager uhyre Fisk op paa Landet; disse renses og saltes strax, og bringes da bort paa store Vogne. Denne Fiskefangst varer næsten i hele tre Uger, og Flodbredderne vrimle da af Spadserende. Om Vinteren er det ligesaa. Man sønderhugger Jsen, og trækker med Stænger, der ere forsynede med Pigger paa alle Kanter, de største Fisk ud af Vandet; en saa dan Fisk veier ofte over 20 Pud, og giver halvandet Pud Kaviar. - Rekruterne vælges paa en særegen Maade. Enhver Stamme møder, udvælger de Frivillige, udbetaler dem Penge, eqviperer dem, og sender dem til det bestemte Sted; saaledes behøve de formuende Kosaker, der drive Næring, ikke at forlade deres Sysler, og de Fattigere eqviperes og faae desuden en Pengesum, som de kunne overlade deres Familie til Livets Ophold. Tallet paa de Uralske Kosaker beløber sig til 45,000 Jndividuer; deraf gjøre 8,292 Krigstjeneste. - De sidste Feldttog have beviist, at Kirgisernes Ørkener ere tilgængelige for Kosakerne. Man maa ingenlunde stille Kirgisen ved Siden af den Kaukasiske Bjergrøver. Kirgiserne ere i Almindelighed slet bevæbnede og meget frygtsomme; desuden have deres Jnvasioner stedse blot Qvægtyverie til Hensigt. - En Ulykke, som synes at true dette Land, er Uralflodens Udtørrelse. Det Caspiske Havs Leie bliver hvert Aar snevrere og Uralflodens Munding opfyldes med Sand, saa at Fisken ikke kan stige op i Floden uden med høit Vand. Dersom Strømmen ikke udhuler en ny Munding, saa ville Kosakerne komme i den yderste Nød, thi Fiskefangsten er deres eneste Næringsvei.