Viborger Samler, 1849-11-24
Jndenlandske Efterretninger. Det maa i Sandhed glæde enhver Patriot at erfare den Deeltagelse, den danske Sag erholder i Udlandet. Efterat de politiske Storme, der truede det østerrigske Statskib med Undergang, have lagt sig, sættes Wiener Cabinettet nu istand til atter at gribe ind med ledende Haand i de vigtige europæiske Anliggender, til hvilke den ved djævelske Jntriguer fremmanede Opstand i Hertugdom merne Slesvig og Holsten hører. Vi troe, at det vil være vore Læsere kjærkomment at erfare en af de østerrigske Hovedjournalers Anskuelser om Augusterborgernes Færd og om Opstanden i Hertugdommerne, og meddele derfor efter "Bl. Tid." nedenstaaende Uddrag. Den østerr. "Loyd" indrømmer, at Hovedet for det Augustenborgske Huus ikke vilde have begaaet nogen stor Forbrydelse, naar det havde truffet kloge, men ærlige Forholdsregler for efter det nuregierende danske Dynasties Mandstammes Uddøen at sikkre sit Huus Successionen; men den af dette Huus betraadte Vei bedækker dets Medlemmer med Skam og Skjændsel. "Bag Monarchens Ryg blev der nemlig i flere Aar, førend Opstanden udbrød, spundet forræderske Planer, hvis Opdagelse vilde have fordømt enhver Statholder og Officier, der ei var en Prinds af Blodet, til en vanærende Død." Chefen for Augustenborgerne, Hertugen, var fornemmelig den ledende Aand i Bevægelsen; han var næsten i to Decennier uafladelig beskjæftiget med at forfatte Artikler i Agitationens Jnteresse, – Artikler som aftvinge os Ringeagt for hans Characteer, men en Slags Beundring for hans utrættelige Energie. Artiklen udhæver nu Hertugens Snuhed med Hensyn til at indsmugle saadanne Agitationspuncter i franske, engelske og tydske Blades Spalter og med Hensyn til paa en snedig Maade at formaae sin kongelige Slægtning til endog at bestride de med Udførelsen større Summer, medens han til samme Tid kun udredede de mindre Udgifter af sin egen Lomme. Som Beviis paa Rigtigheden af foranførte Paastand anføres i Artiklen den kongelige Naadesgave af 5000 Rbdlr. til Justitsraad Jasper, - denne troløse Embedsmand og hemmelige Conspirator." "Det oprører os, udbryder "Loyd", hvidere at forfølge Augustenborgernes fulle Troløshed, som skjændigen forraade de en umistænksom Monarch, Slægtning og Ven, og med en hyklet Kjærligheds Mine lokkede ham i deres forræderske Garn. Men den hevnende Retfærdighed har affløret deres Nedrighed, og hvad endog Holstens og Slesvigs Skjebne. bliver, troe vi ikke, at en Augustenborger nogensinde vil komme til at regiere over noget af disse Lande. – Østerrig har stedse staaet i venskabeligt Forhold til Danmark. Endog preussiske Blade have i den senere Tid viist, hvor slet begrundet de tydske Fordringer paa Slesvig ere. Man siger, udraabte de, at Slesvig og Holsten ere uadskillelig forbundne med hinanden, at Holsten hører til Slesvig, og at derfor Slesvig ogsaa maa høre til Tydskland; men de Danske behøve blot at vende Beviset om, og de vilde da paa deres Side have Ret til at fordre Holsteen for Danmark. Dette Argument er nigjendriveligt; kun erkjender Preussen for sildigt Argumentets seirende Sandhed. Preussen har udgydt uskyldigt Blod; det har først bestyrket Forbundsfæller i deres urigtige Mening, og derefter givet dem til Priis for de skrækkelige Følger deraf. Jngensinde kan Preussen oprette den Uret, det har begaaet imod Hertugdom merne, imod Danmark, imod sig selv og sin egen Ære, men Østerrig, som i det danske Spørgsmaal har handlet conseqvent, ærligt og redeligt, som ingensinde – selv i sin Afmagts Øieblik - har nedværdiget sig til Øientjeneri imod det konstig fremkaldte Storm skrig af Frankfurterforsamlingens indflydelsesrige Majoritet, indtager nu, efterat det tydske Jnterim er dannet, en Stilling, i hvilket det kan tale et afgjørende Ord i det tydsk danske Anliggende. - Det paa hviler Østerrig definitivt at ordne Hertugdommenes gjensidige Forhold til hinanden. Holstens Rettighedersomtydsk Forbundsstat maae varetages, men enhver Fordring af Tydskland paa det danske Hertugdomme Slesvig - ingensinde retlig begrundet – maa for bestandig opgives. - Endnu slettere end den indenlandske Politik, som Frankfurterforsamlingen har lagt for Dagen, er om muligt - den udenlandske. Den sletteste Politik for Tydskland er at gjøre Danmarks Bestaaen som selvstændig Stat umulig; og dette vilde være bevirket ved Slesvigs Erobring. Man burde have søgt at vinde deDanske; man har fjernet dem fra Tydskland. Jsandhed, naar Danmark ophører at være Herre over Sundet, da vil Tydskland føle Følgerne af dette Herredømmes Overgang til en anden Magt. Dog - det haabe vi, at de oplyste østerrigske Statsmænd nu, da de have det i deres Magt, ville afbenytte de Kræfter, de kunne disponere over, til at opnaae et heldbringende Resultat for Tydskland, det nemlig: at bevirke en venskabelig Forstaaelse med Staterne af germannisk Befolkning: Holland, Schweiz, Danmark, Norge og Sverrig.