Den Vest-Sjællandske Avis, 1817-06-12
Oversigt over Dagens udenlandske Nyeheder. J Kongeriget Würtemberg er Naturen og Menneskenes Sind i et lige stærkt Oprør. Der indtraf nemlig fra den 26de og til den 28de Mai et saa uhyre voldsom og vedholdende Regnveir, at NeckarFloden svulmede op til en Høide, som den ikke havde havt i 40 Aar og gjorde ved sine Oversvømmelser en umaadelig Skade paa Enge, Marker og Bygninger. Kongen maatte om Aftenen Kl. 10 den 27de flygte fra sit Lystslot Bellevue, som ligger en halv Miil fra Stutgard. Vandet trængte saa stærkt ind i Bygningen, at Dronningen maatte redde sig paa ved Hielp af en Stige ud af Vinduet. Vandet havde saaledes angrebet Slottets Grundvolde, at Gulvet begyndte at synke og Bygningen truede at styrte ind. En kongelig Rideknegt som skulde overbringe et Budskab, blev en Fierdingvei fra Slottet bortrevet af Bølgerne; en Mand som tilede til med Heste for at frelse ham, druknede ligeledes. – Disse Naturulykker havde udbredet sig langs med Neckarstrømmen og Rhinen, fra Manheim høres de ynkeligste Klager, Regnen havde varet i 3 Timer; Vandet stod over Veie og Marker, Sæden var ødelagt, i disse allerede halvt for hundrede Egne, Favnebrændet i Skovene var bortskyllet, paa de lavere Stæder maatte Menneskene tage deres Tilflugt til deres Huustage; Storm klokkerne og Nødskud hørtes overalt. Ogsaa høiere oppe i Tydskland har dette frygtelige Skyebrud udgydet sig og samme Klager høres fra Main som fra Neckar Egnene; man befrygter atter en slet Høst i det sydlige Tydskland. – Dette Uveir havde den politiske Virkning, at de würtembergske Stænder ikke kunde forsamles den 28de Mai; da endeel af de Deputerede som vare forviiste, ikke kunde komme tilbage til Stuttgard; eftersom Regn veiret havde ved Flodernes Oversvømmelse afskaaret al Forbindelse imellem denne Stad og Stæderne Ulm og Ellvangen; først den 30te Mai kunde Stænderne igien holde et Møde, hvori det Kongelige Ultimatum blev oplæst. Oprøriste Scener vare imidlertid forefaldne i Hovedstaden; da 60 til 80 af denne Stads Borgere, især af Viingartnerne, begave sig til Ministerens v. Wangenheims Huus og brøde ind deri. En Formand for dem trængte indi Ministerens Værelse, men, da han havde gjort en Hoben eenfoldige Spørgsmaal, og da Ministeren svarede ham med megen Sindsroe og Fasthed, saa syntes han at befinde sig. Jmidlertid kom Vagten til og Hoben løb sin Vei. Dette Opløb var forberedet paa forskiellige Maader. Ubekiendte Personer havde Aftenen tilforn lagt oprøriske Skrifter ind i Husene. Den 29de var et dumpt Rygte i Omløb, at nogle tusinde Mennesker vilde forsamle sig den følgende Nat, for at bemægtige sig Ministeren von Wangenheim. Politiet har ikke opdaget Cheferne for disse Complotter (som vise med hvilket HeldJacobinismen har forplantet sig til Tydskland) Militairen var hele Natten under Vaaben; talrige Patrouiller Jnfanterie og Cavallerie trak Gaderne, igiennem, og holdt Folket i Roe og Orden, hvilket var strømmet sammen udenfor Ministerens Huus. Kongen reed selv inden Kl. 10 om Aftenen tre Gange forbi Ministerens Boepæl, for at tage de trufne Sikkerheds Anstalter i Øiesyn; Natten hengik uden videre Uroelighed. (Prinsen Poul, Kongen af Würtemberg eneste Broder, har upaatvivlelig ved sine Skrivelser biedraget meget til at forvirre Almuens Begreber og til at befordre Folkets forunderlige Forblindelse, saa at det ikke kan fatte og paaskiønne dets Konges overordentlige Opoffrelser, og Omsorg for dets Vel, dog maae man ikke troe at denne Misfornøielse er udbredet overalt i Riget; den naaer ikke videre end saa langt som et lidenskabeligt Parties Konstgreb formaaer at strække sig; hvorlet havde det ikke f. Ex. været for de misfornøiede Herremænd her i Danmark, at faae Bønderne til at giøre Spektakler, dengang Stavnsbaandet skulde løsnes, og Udskiftningen og Udflytningen skuldeforetages, dersom Regieringen havde spurgt dem om deres Meening og det var kommen paa Tale og gamle Rettigheder. De Forbedringer, som ere iværksatte her i Landet i Henseende til Bøndernes Kaar og til Landvæsnet, Grundvolden til Danmarks Held og dets stedse stigende Flor, udviise hvad en Regent kan udrette til sit Folks Vel, naar han uhindret kan følge og udføre. sine veldædige Hensigter. J Menneskelivet udrettes intet stort uden det fremgaaer fra en Forstand og efter en Plan, Regenten kan og bør høre Raad; men følge sit eget Hoved; i Friestaterne gaaer det kun godt forsaavidt et enkelt Menneskes overveiende Forstand formaaer at beherste alle de øvriges) J de nye würtembergske Lande er man den nye Constitution aldeeles hengiven, Prinsen Poul, som nu er Chefen for Opposionsvartiet i Stændernes Forsamling har længe corresponderet med dets fornemste Medlemmer, inden han tilskrev Forsamlingen. Han har, som et offentlig Blad fortæller: tilforn været to Gange i Strid med sin Fader, en lang Tid opholdt sig i Udlandet og to Gange i Paris, indtil han begav sig til Mergentheim, for at adlyde sin Faders Ordre, hvor han efter befaling forblev til Kongens Død. Han kom for sildig til Stuttgard for at hilse paa sin døende Fader, men han besøgte derpaa sin Broder den nu regierende Konge. Man forsikkrer, at Prinsen Poul gjorde ham dengang flere Forslag, f. Ex. at blive proclameret til Kronprins af Würtemberg, fordi Kongen endnu ikke havde mandlige Efterkommere, at blive indrømt eet af de smukkeste Slotte i Würtemberg, tilligemed dets Omegn o. s. v. Og da hans Forlangende ikke blev opfyldt, skiulte han ikke sin Misforfornøielse, men forlod Kongeriget og tilbragte Vinteren i Hanau.