Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1816-08-02
(Af Kjøbenhavns Skilderie.) Randers, den 23de Julii. Med billighed roser man os i Aalborg fordi vi finge ganske andre Skuespil at see end Fyenboerne. Man bød os herken Holbergs Skuespil eller andre Originaler naar jeg undtaget Heibergs Jndtog, som Selskabet holdt sit Jndtog med i Randers. Derimod fik vi Troldqvinden Sidonia, dette ægte tragiske Mesterstykke. Det var Mad for Mons. Hvad kan være mere tragisk end: at en Fyrste for et fremmet ubekiendt Fruentimmers Skyld forgifter sin gode elskværdige og troe Kone, At Sidonia er kold mod Fyrsten, men elsker sin Page, som hun, paa Theatret, lader hvile i sit Skjød, At en Munk, som ogsaa løber efter hende, lader hende, af Aabrynde, kaste i et Fængsel, fordi han træffet hende i en antiplatonisk tete a tete med Pagen, og at denne troe Svend kryber tredssindstyve Alen op ad en steil Muur, for at see hende, At Munken, der endnu ei kan dæmpe sin vellystige Natur, vil omfavne hende, skjøndt hun, paa hans Denunciation, er lænket til en Blok, og at hun truer at knuse hans Hoved med Lænkerne? At Fyrsten raser, og hele Spectaklet ender i et Grabkapel mellem Ligkister og Dødningebeen, Er det ikke fortræffeligt? Skade at vi gik glip af en stor Fornøielse her i Randers, nemlig at see Fyrstinden i Liigkisten. Vi have, destoværre, intet Gravkapel og heller ingen Liigkister, Bort Theater forestillede en Skov, med et Staggitter i Baggrunden, og et Par Mausoleer, der faae ud som Milepæle. Jgjennem disse maatte Fyrstinden holde sin Opstandelse, men det gjorde alligevel ypperlig Effect. Stykket selv blev fortræffeligen spilt: Hr. Liebe udførte Fyrsten Odd's svære Rolle særdeles vel. lands, Mad. Zink, ypperlig. Det var nok Forfatterens Skyld, at hun, da Sovedrikken virkede, styrte de voldsomt om paa Scenen; slig Virkning har neppe en Sovedrik, man sover ind ved den. Aldobrandini, Hr. Hass. Tolemed. Hr. Enholm. Gregorius Hr. Haack. Spilte meget godt. Mig tykkes han var vel sinal, til slig en geistlig Herre, og manglede Consuren. Sidonin, Mad. Andersen. Man seer strax at denne talentrige Skuespillerinde tænker over sine Røller, kan rigtig fremsige foretegnede Jdeer og Følelser, og at hun har havt en god Skole. Cyntio, Mad. Liebe. Hun udtrykker den naive Kjærlighed, saadan, at man maatte ønske: den fandtes saaledes paa Jordkloden, i Almindelighed. En Munk, Hr. Rind, Præsidenten, Hr. Zinck. Den hemmelige Ret, hvori Hr. Zinck var Præsident, udsagde sin Fordømmelsesdom over Sidonig med saadan Fynd, at det virkede paa alle, ja endog Statisterne stode som forstenede og glemte at føre hende bortCondrillons fortryllende Musik henrev Enhver, og Mad. Liebes og Jomfrue Clausens Duet skal stedse vorde mig i kjært Minde. Mad. Zincks Cendrillon er uforlignelig. Hr. Zinck gav den vise Alidor, og havde saadan Tillid til Publicums Jmagination, at han brugte det samme Ansigt til Tiggeren som til den store Astrolog, J samme Spor traadte Hr. Enholm som Konge; han declamerede som Demosthenes – sine unge Dage. Hr. Capelmusicus Kittler spillede i Simphonien paa Claveer, som tog sig fortræffeligt ud, især i første Act, hvor han efterlignede Valdhorn. – Saadan et Tryllespil, tager sig godt ud paa et lille Theater. Man er i en Feeverden, omringet af lutter dandsende Genier; paa den vise Alliders Vink forvandles Anine fra en simpel Kokkepige pludseligen til en smagfuld pyntet Dame, og en simpel Stue til en Søilesal, hvis Støfter række lige optil Himmelen, saa, naar vi blot kan saa Loddiskaat see, med Maschinmester Nielsens berømte Jldregn er der intet mere tilovers for os at ønske.