Ribe Stifts Adresseaviser, 1847-07-20
Af Talerne, som bleve holdte ved det skandinaviske Selskabs Fest for Naturforskerne, optage vi efter Fædrel." følgende Tale af Prof. Clausen: "Det førske Ord fra dette Sted er lagt paa mine Læber; og dette første Ord – hvilket skulde det vel være Det ligger alle mine Landsmænd paa Tungen. Ved staae vi her i Kongens Gaard; men – vi vide det Alle – det er efter vort Konges Sind, naar vort første Ord bliver det Hilsens Ord, hvormed vi modtage de kjæreste Gjæster; et nordisk Hil og Sæl, et Velkommen, saa lydeligt som hjerteligt, til Alle og Enhver især, som har fulgt vor Jndbydelse, og navnlig til dem fra Brødrerigerne hiinsides Øresund og Kattegat. Det er en Hilsen, som i disse Dage er allerede oftere bleven udtalt af dem, - i Spidsen af dem, af vor Konge, – der have kunnet bringe den paa Videnskabens Vegne. Men her er det ikke Videnskabens Heroer eller dens Dyrkere, vor Hilsen gjælder. Den lyder, gjennem min Mund, fra et Samfund af Borgere, som vel vide at skatte de Videnskaber, der lære Mennesket at kjende den Verden, i hvilken han er sat, der aabne Jndblik i de Underes Dyb, i det Smaa som i det Store, der omgiver ham, der lærer at bøie og lede Naturens mægtigste Kræfter i Livets mangfoldige Tjeneste, – som vel vid at skatte baade den rige Glands, der fra denne Kreds spreder sig over det skandinaviske Navn, og den rige Velsignelse for Legem og Sjæl, der fra denne Kundskabs og Dygtigheds Fylde bliver os Alle til Deel, men som ere langt fra at turde her tiltage sig nogen Vurdering og Dom. Det er en anden Stemning, der udtaler sig i Hilsenen, som den her bringes Det er Glæde over den Drift og Trang, der atter samler Nordens Mænd i broderlig Forening, Glæde over, at det er naaet som Virkelighed, at de trende Folk mødes som een Nation, at de trende Landes Videnskabsmænd samles til at udvexle Tanker og meddele Kundskaber i det ene fælleds Grundsprog, Glæde i den Forviisning, at ingen saadan Samling kan finde Sted, uden at det bliver altid mere klart og levende, hvor smukt og hvor godt det er, at De, der ere naturligen kaldede - kaldede ikke blot ved fælleds Tungemaal, men ogsaa ved samme Grundretning i Tænkning, Opfatning og aandelig Jnteresse finde sig sammen, og slutte sig ret nær tilsammen. Det er en gammel Tanke – og hvilken ret naturlig Tanke er ikke gammel, –, der her arbeider sig frem Men hvad der forhen havde Møie med at holde sig i Live, og fristede en kummerlig, mere lønlig end levende Tilværelse, udvikler sig nu, baaret og frembjulpet af Tidens Strømning, til frisk og frodig Virkelighed. Tidens Magt er stor, og - lovet være Gud! ikke blot til at adskille og opløse, men ogsaa til at sammenknytte og forene. Et skandinavisk Selskab i Danmarks Hovedstad har, to Aar tilbage, hilst den yngre Slægt af Sverrigs og Norges ædleste Sønner, og, i en Tid, som bærer saa rige Sædekorn i sit Skjød, hvor tankefuldt hviler ikke Blikket paa Slægten, der skal see mange af disse Spirer modnes, maaskee skal være kaldet til Høstens Arbeide! – for eet Aar siden sluttede vi os med begeistret Jubel til Hyldingen, der bragtes Nordens ophøiede Konger, da de med broderligt Haandtag beseglede den nordiske Pagt; – og her lyder Hilsenens Ord til den ældre Slægt af Videnskabsmænd, der, som det aandelige Livs Pleiere og Forfremmere, ere spredte over Standinaviens Lande. Det Aandelige kan kun fremmes til Velsignelse ved aandelige Kræfter, og er Nationaliteten, som den visselig er, et aandeligt Væsen, da er den stillet under de aandelige Kræfters stille, men sikkre Virken, og vil, under disses Varetægt, udfolde sig til en stærk og styrkende, en sund og velgjørende Magt.