Berlingske Tidende, 1814-06-03
Fortsat Udtog af Parlementsdebatterne. Underhuset den 12te Mai. Hr. Whitbread ønskede, førend man skreed til Debatten om Norge, at vide, om Copien af en Tractat, som havde staaet i de offentlige Aviser, og sagdes at være bleven undertegnet i afvigte April Maaned mellem Danmark og Engelland, var authentisk, da den ikke havde været forelagt Huset. Han ønskede det Spørgsmaal besvaret, om det Rygte, at den var bleven ratificeret, var sandt eller falsk. Skatkammercantsleren sagde, at bemeldte Tractat var bleven ratificeret. Hr. Wynne ønskede at erfare, om nogen Forandring var foretaget i den, som gjorde 2. skallig fra den Copie man havde last i de offentlige Tidender. Skatkammercantsleren Derede, at der ingen Forandring, var skeet, hvad Tilbageleverelsen af de danske Colonier angik. Hr. Wynne spurgte derpaa, hvorfor miner angaaende Danmark og Norge, som vare udfærdigede i Anledning af en Adresse til Prindsregenten, ikke vare blevne forelagte Huset. Hr. Goulburn svarede, at dette havde alene sin Grund i en Feiltagelse. Hr. Wynne sagde endvidere, at Huset af Mangel paa disse Dacumenter vilde komme til at dedattere altfor uregelmæssigen, og det vilde maaskee være bedste at forespørge sig om Huset vilde at han skulde gaae videre i denne Sag, eller opsætte sin Motion til en anden Gang. Statkammercantsleren meente, at det var mere passen, de at stride til Overveielsen af Prindsregentens Budskab angaaende den Bevilgning, der skulde gives Hertugen af Wellington og hans Officerer. Da han i denne Anledning havde taget Ordet sagde han, at det ikke var hans Hensigt udførlig at fremsætte alle denne store Feltherres Fortienester, som overgik al Beskrivelse, og som vare blevne belønnede med den høieste Værdighed, en brittisk Undersaat kunde naae. Men da en Krig nu var endt, hvis heldige Udfald for en Deel skyldtes Hertugens Krigerduelighed, maatte det være Husets og hele Rigets, som det var Regentens Ønske at give ham Beviser paa at man paaskiønner hans Fortienester. Man havde allerede gjort det 3 første Skridt ved at hæve hans Familie til den første Værdighed i Riger, og der stod kun tilbage at aflægge ham saaledes, at han ikke alene kunde leve overeensstemmende med sin Stand, men ogsaa træde tilbage fra offentlige Sysler, forat tilbringe en hædret Alderdom, lønnet med Ære og Beundring og ledsaget af sit Fædrenelands Velsignelser. Det var over et Aarhundrede siden en brittisk Feltherre, saaledes havde udmærket sig, og han havde endog overgaaet Hertugen af Marlbortugh, i det han under langt farligere Omstændigheder, med mindre disciplinerede Tropper havde vristet tvende Kongeriger udaf en gammel Fiendes Haand. Taleren havde ifinde at foreslaae, at man skulde bevilge Hertugen en aarlig Sum af 10,000 Pund Sterl. foruden det Parlementet allerede havde tilstaaet ham; men han fandt det mere paaseende at denne aarlige Jndtægt blev forvandlet til et Landgods, som det skulde overlades Hertugen selv et kiøbe for en bevilget Sum, der ikke oversteeg 300000 Pund Sterl. J Kiøben skulde være en passende Bolig, og hvis der paa Lant godset ingen saadan var, skulde der til den af Hovedsummen henlægges 50,000 Pd. ler, som havde tient under Hertugen af Wellingtøi, og gjorde enden Han foreslog dernæst ogsaa Belønninger for andre udmærkede Genera lig en Motion for en Adresse til Prindsregenten, hvori Huset skulde bevidne ham sin Tak for Budskabet og sin Redeborghed til at opfyldt hans Villie i denne Henseende Hr. Whitbread var forvisset om, at der ikke kunde være mere end een Mening om Hertugen af Wellingtons fortienester; Jngen vil kunne betage ham sin Hæder, og hans Navn vil gienlyde herden sildigste Efterslægt. Hr. Whitbread var af Ske kommercantslerens Mening; dog forekom det ham, at den vennævnte Sum af 300,000 Pund Sterl. var utilstrækkelig til et Jordgodses Jndkiøb, tatens Ratificationer bleve udvexlede i Lüttich den 7de April sidstl., med a) See Anmærkningen i Statstidenden Nr. 43, hvoraf erfares, at Tractikel betræffende Coloniernes Tilbagegivelse, som er bleven underkastet an Undtagelse af Tillægsartiklerne, som dog kun foran re Tractaten 4de Ar dre Regler, end de i benævnte Artikel fastsatte. da Pallaiet allene vilde medtage henved Trediedelen deraf. Han ønskede derfor at huset vilde udsætte de nærmere Bestemmelser til et an= og det Møde, og tilføiede til Slutning, at han ønskede Huset ogsaa vilde til sørge for, at udmærkede Mænd i Søkrigstienesten ikke bleve ubelønnede. Hr. Ponsonby billigede alt det Hr. Whitbread havde sagt, og skiønt det var usædvanligt at Underhusets Medlemmer klagede over, at de af Ministrene foreslagne Jndkomstsbevilgninger vare for utilstrækkelige, fandt han dog, at den Sum, man vilde tilstaae Hertugen af Wellington, var det, især da de Jndtægter, den spanske Regiering gi havde Lovet Hertugen, som afhængige af Tidsomstændighederne vare 3 uvisse. Han gjorde derfor en Motion for at Bevilgningen maatte stilles paa 400000 Pund Sterl.