Københavns Adresseavis, 1759-08-31
Grundige Betænkninger om Giftermaal og Ægtestanden. (Oversat af det Tydske.) Je fornemmeste Pligter imellem Mand og Kone, bestaaer, som jeg holder for, i Kierlighed, og at kunde styre sine Tilbøyeligheder Lydighed, i et høflig, behagelig og forbindtlig Gemytte. Denne Skyldighed angaaer saavel den ene som den anden. Det er et Aag som de begge paa en lige Maade maae drage udi. Kierlighed veed af ingen Høyhed eller Fornedrelser; af ingen heftig Herredømme paa den ene, eller af en fortredelig Undertrykkelse paa den anden Side. Begges Hensigt skal gaae derhen at de anstiller deres Huusholdning ordentlig, regiere deres Børn og Tienestetvende vel, og ved deres Børns Opdragelse og Underviisning rekker hinanden Haanden til Hielp, at gaae dem for med gode Exempler og flittig give Agt paa deres egen Pligter. for derved at opmuntre dem til at fuldbyrde deres. Først lære vel at regiere sig selv, forend de kand lykkelig regiere deres Underhavende; og overalt i deres gandske Levnet beflitte sig paa at bevise, den tilbørlige Høyagtelse imod deres Overmænd, og en anstændig Opførsel imod deres Undermænd, og alletider anstille sig som et Exempel og Mynster, for alle. 3 Saal. Kiøben Saaledes maae Ægtestanden være beskaffen naar den skal komme overeens med den egentlige Hensigt som Stifteren har havt, Verden maae giøre sig hvad for et Begreb derom den vil. Hvad kunde vel Jndholdet være andet af de Ord, som vi med saa stor Flid finder optegnet i vores KirkeBog, og som vi saa til og ofte hører bliver offentlig igientaget ved Vielser. Vil du elske hende, boe hos hende, trøste, ære og beskytte hende, og atter: At elske, pleye og opvarte hende. Derefter bliver endnu tilføyet: At alt dette skal skee efter Guds hellige Villie og Orden, hvilket er Hensigten af den første Jndstiftelse, som betyder saaledes: at de skal være hos hinanden, og at tiene hinanden til Hielp. Kort at sige, at Ægtestandens Pligt angaaer saavel den ene som den anden. Den grunder sig paa Kierlighed, og bliver med den fuldkomneste Kierlighed fuldbyrdet. Dens høyeste Fuldkommenhed bestaaer ikke i en Forening af begge Kiøn, men i Sielens Forening. i ald Forlængsels Forening, ald Begierlighed i ald Hensigt, og følgelig ald Umage, at giøre Lyksaligheden fuldkommen paa begge Sider. Ald Underdanighed og Lydighed i denne Verden, som er uden denne Kierlighed og Gienkierlighed, kand ikke give et Qvintin Fornøyelse og Rolighed. Hvor lidet man i disse Dage forstaaer dette, eller i det mindste tager det i Betænkning, har man ikke nødig at undersøge. Man kand øiensynlig see det i alle Familier, og kand det ikke være anderledes. Der maatte komme tilsammen tvende herlige Gemytter, som var et rar Mynster af Dyden, og som sielden antreffes paa den Maade som Ægteskab nu omstunder bliver besluttet. Det er et Lod eller Lotterie, hvor man kand finde tu finde Nitter imod en Gevinst. Under fem Hundrede som i disse Dage gifter sig, forstaaer tvende neppe, af hvad for en Aarsag de gifter sig med hverandre. Naar de skulde Navn give den Aarsag hvorfor de gifter sig med hverandre, saa kunde de ikke gjøre det uden at blive skamfuld derover. Jkke at de saavel maatte skamme dem over Sagen i sig selv, som meget meere over deres Daarlighed og Uvidenhed. Man spørger nu Jomfruerne, hvorfor de vi gifte sig? De vilde strax give til Svar, at det var for at giøre et godt Parthie, og at giøre deres Lykke, eller at see sig forsørget i denne Verden.