Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-02-23
J Jversens Avis af 9 Febr. læses følgende: For Forældre og Lærere. - J denne Avis No. 150 f. A., var et mærkeligt Stykke indrykket af Hr. Prof. Olufsens Skrivt om: "den danske Almues almindelige døsige Arbeidsmaneer, med et afgjort Hæng til Ladhed og Sludskerie i Arbeidet." Hvilket ogsaa kan siges om Almuen i Hertugdømmet Slesvig, i det mindste paa Øst- og Nordkanten af samme, hvor en stor Deel af Beboerne elske Lediggang meer end Arbeidsomhed. - Ved at læse Hr. Professorens Tanker om Aarsagerne til denne Ladhed, der synes ligesom at ligge i en stor Deel Menneskers Natur, fandt jeg mig foranlediget til derved offentlig at fremsætte mine Tanker derom, som ere disse. J den sidste Halvdeel af det forrige Aarhundrede, er Kjæledægopdragelsen bleven almindelig Mode, efter hvilken Børnene i et og alt skal raade dem selv og have deres egen Villie, da man mener at det er Synd og Skam at pidske dem med Riset, som Forfædrene gjorde, – ligeledes at nægte dem at æde saa meget som de selv lyster o. s. v. - Denne Børnenes Selvraadighed i at gjøre hvad de ville, foraarsager ligefrem at de lade Arbeidet ligge og vænnes til Ørkesløshed og Uorden, og den megen Spise, og de mange lækkre Sager som Kjæledæggene blive idelig og uden Orden tilproppede med, saavelsom stærke Drikke, Kaffe, Brændeviin o. s. v., forvolde at de blive smaae, forvoxne, svage og kraftløse Mennesker, der altsaa ere uskikkede til Virksomhed og Ardeide; men mægtige Fraadsere, Drankere, Vellystlinge, ja vel endog Lognere, Bedragere, Tyve o. s. v. Forfædrene, der bleve opdragne paa en simplere men strængere Fod med Spise og Drikke, og de fornødne Tugtelser, – hvorved Dssighed og Slethed i de Unges Siele tilintetgjordes, – bleve store, velvoxne, kraftige og arbeidsføre Mennesker, som ikke heller i Almindelighed kunde beskyldes for Dovenskab og de dermed forbundne Laster. - Ogsaa troer jeg at kunne anføres som en vigtig Aarsag især til Mandfolkenes Uvirksomhed og deres Afskye for Arbeide, den forhen og vel endnu paa sine Steder brugelige Skik, at lade Børnene i deres bedste Ungdomsaar sidde fra Morgen til Aften paa en Bænk i Skolen, hvor de neppe tillades saamegen Tid til at bevæge deres Legemer i, som de behøve til at forrette deres Fornødenheder. Mangen en Skolelærer har vist gjort sig en stor Ære deraf, at han de hele lange Dage kunde holde Børnene brav i Rolighed paa Bænkene, uden at tænke paa, at de Børn, hvis Lærer han var, ikke alle skulde være Skrædere, Vævere, Skomagere eller andre siddende Haandværksfolk. At saadan langvarig og megen Stillesidden maa have en skadelig Jndflydelse paa de Unges Vært og Muskelkraft, hvorover de ved den voxne Alders Opnaaelse ere ganske uskikkede til legemlige Anstrængelser og Arbeider, er upaatvivlelig. - En Landsbyeskolelærer, handler derfor mere viseligen og hensigtsmæssigen, naar han lader sine Skolebørn, der overhoved efter deres Stand ere bestemte til kraftige Legems arbeider i deres Mandomsalder, flere Gange om Dagen uden for Skolen bevæge og hærde deres Muskler ved at tumle sig med hinanden ved Løben, Springen, Leeg o. s. v. Endogsaa denne Legemsbevægelse er gavnlig for Børnenes Kundskabs Forfremmelse, thi efterat de saaledes have gjort Motion ere de langt mere opmerksomme og skikkede til Underviisning. – Til Stadfæstelsen, af disse mine Meningers Rigtighed og Sandhed, maa Erfaringen og Eftertanken være Vidne. A. Kloster, Skolelærer i Hastrup pr. Aarøesund.