Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-09-01
Biskop Mynsteryttrede med Hensyn til Lehmanns Foredrag, at naar denne Deputerede har indrømmet at der nu yttres mindre Jver efter constitutionelle Former i Europa end tidligere, har han tillige formeent, at dette kun kunde betragtes som et øieblikkeligt Phænomen, og at Stemningen snart vilde tage en anden Retning. Men der er ogsaa dem som have den modsatte Mening, og som antage, at hvert synkende Aar bringer nye Beviser, hvor lidet Betryggende, saavel for de materielle som forde aandelige Jnteresser, der ligger i hvilkesomhelst Former, og at den eneste Sikkerhed kan søges i de moralske Garantier. Dog vilde han ikke videre tale om denne Gjenstand, men om samme Deputeredes Yttringer og det tydske Riges Tendents til større Eenhed. Han ansaae det for lidet ønskeligt, om der opstod en tydsk Stat, da den hele Dannelse bliver langt mere alsidig og fordeelt over det hele Land ved den nu bestaaende Afsondring i mange indbyrdes forbundne Stater. Hertil bidrager det ogsaa meget, at Tydskland staaer i nøie Forbindelse med flere Stater, der ikke høre til Forbundet, som Preussen og Østerrig, at nogle Dele tidligere have staaet i Forbindelse med Frankrig, og at det ligeledes gjennem Holsteen er nøie forbundet med Danmark. Jeg antager saaledes sagde han, at Tanken maa vende sig bort fra at incorporere den ene tydske Stat i den anden, og at det er ønskeligt, at den Forbindelse, hvori Tydskland ved Holsteen staaer med Danmark og Norden, maa vedblive. Jeg troer altsaa, at al Tale om, at Holsteen bør løsrive sig fra Danmark, for at indlemmes i en forventet tydsk Stat, bør bortfalde; og jeg kan heller ikke antage Andet, end at den holsteenske Troskab, som vi saa ofte have hørt berømme, og for hvilken Roes vistnok ogsaa tilkommer Pluraliteten af det holsteenske Folk, ingenlunde kan lade det være ligegyldigt at løsrives fra et Kongehuus, som i en Række af Aar har viist det Velgierninger, eller fra et Broderfolk, hvis Pluralitet vist aldrig har givet det Grund til Klage, som med Taknemlighed erkjender, hvad det har lært af Tydskland og Holsteen, men som paa den anden Side ogsaa føler, at ingen Nation behøver at skamme sig ved at staae i politisk Forbindelse med det. Altsaa antager jeg, at baade Forholdenes Natur vil medføre, og at det i og for sig maa ansees ønskeligt, at Holsteen ogsaa for Fremtiden forbliver i den samme Forbindelse med Danmark, hvori det nu staaer. Jeg troer derfor ikke, at man, ved Ordningen af de stænderske Jnstitutioner, kan tage Hensyn til den Eventualitet, at Holsteen skulde skilles fra Danmark og gaae over i et forventet tydsk Rige, uagtet jeg naturligviis paa den anden Side antager, at det stedse vil forblive en Deel af det tydske Forbund, ligesom det nu er. Jeg kan altsaa i denne Henseende ikke være enig med Candidat Lehmann, men derimod maa jeg slutte mig til ham, naar han taler om det Smaaligge og Uheldige i de Undersøgelser, som saa idelig anstilles, om den ene Stat har nogen liden Forret for den Anden, om den er prægraveret ved nogle faa Skillings Byrde o. s. v.; alt dette udspringer vist af en Jnteresse, som vi neppe med Føie kan belægge med Navnet Fædrelandskjærlighed. - Endelig forsvarede han Comiteens Forslag om Valgmaaden, da de stænderske Comiteer aabenbart ikke ere anordnede for at give hver Stand et Organ til at see sine specielle Jnteresser beskyttede, men det vil være deres Pligt at varetage alle den hele Stats Jnteresser. (Fortsættes.)