Aarhuus Stifts-Tidende, 1816-10-19
(Forlangt Jndrykkelse. Declaration. Hr. Medicin malgre lui : Hr. Doctor qvas Hvordan er han paa eengang blevet saa korasik i Er det fordi han haver bierget sig en Svend Hr. Barbasiks, ja vist, det er en deilig er den, Her gaaer Ordsproget i Opfyldelse ---desværre! dom Tieneren han er, saa fölger ham hans Herre Men jeg er lige glad, jeg tage skal den anden, Og staae den ene med for Maven eller Panden, Hvor det gier höiest Skrald (naturligviis det Rum leg medder, som er meest opfyldt af vacuum; Det maae nødvendig blive Fanden) Forste Gang Slog jeg nok feil jeg hörie, strax at noget sprang nu vil der atter springe noget som er værre - Herud Sads Barbariks! herud kun med din Herre Og tag saa Drengen medder min Ære blier des store Naar trende for mig ene monne Hæle imare, Dog, der behoves ikke, thirieg har den Tanke Jeg skal jer alle som til Carbonade banke, Saa ingen at ler leve skal til Krigens Ende: her mit Udfordringsbrev jeg eder menne sende. (De militaires er just ikke slet saa lange, Skjöndt heller ei saa net affattede i Sange. Men det er lige godt I haver sat en Klak Paa Øren min, den vaskes ikke af med Snak. Soldaten slaaer paa Skjoldet - jeg slaaer paa mi Bækken, En haard Nöd blier jeg, see jer for, om i ka knælen! Velan da i Cuioner, træke faldud er begynd! Nei bie et Öieblik det er maaskee dog Syndom jeg paa eengang skulle dræbe ti Barberer, Hvad hielper det desuden, at jeg massarerer, En Snees af Langet, der er fleer end nok tilbage Som kunne nævne dem - Skal jeg da Kniven drage Hvad eller la den blive i sit Futteral, Jeg saaer just en Idee - den er vel ei saa gal: Hvad om jeg kunde Munden først paa Svenden bindes Jeg Mesteren desbedre vilde overvinde, Thi Sandhed gaaer for alt er jeg maae oprigtig stet Den Barbarks er dog en Karl i Barberiet! Jeg kunde i mit Embed have megen Nytte, Af slig en Assistent er hvad fra han vilde flytte, Vi skulle da som ingen Ting den anden banke ---Men hillemen jeg kommer paa en anden Tanke: Hvad om jeg kunde bringe Mesteren paa min Side Saa kunne vi en deur galant paa Svenden ride. Villis doch probiren: Bruder hör, den Barbasiks En Gavtyr er, hans rette Narn er carnifer, leg mærkede jo strax, at du ham ikke kiender Han kalder sig din Ven, men naar du Ryggen vender Han rækker Ingen ud, og kalder dig en Hest. Vel haver jeg dig værre end den sorte Pest, Men aaben Feidel ingen Lurendreierstykker, leg lige slaaer i Fiæset, ej i Nakken rykker, Derfor begynder jeg, at ynkes over Dig, Og er du klog min Ven, saa giør du Fred med mig Det skader intet, at vi har hinanden vasket; Thi naar to Kæmper sig indbyrdes har krabasket Og provet ret tilgavne i Strid hverandres Kræfter, De blier de allerbedste Venner siden efter. Saa lad os give Verden nu et smukt Exempel! Og vandre Haand i Haand til Enighedens Tempel. Du gier blot et Glas Punsch i Krigsomkostninger Og evig Fred imellem os afsluttet er, Som og en Alliance of- og defensiv Imod Hr. Barhasiks et Au vee, der sprang min Kniv. Nu er jeg værgelös, kan ingen Modstand gjöre Hr. Bruder, nu maae du allene Krigen fore. leg faaer - skjönde ei af Frygt - fra Krigstheatret i ile, Og som en gammel Helt paa mine Laurbær hvil Altsaa, Messieurs Adien, og vil i rages meer kom ej til mig - S. S. Emeritus Barbeer.