Københavns Adresseavis, 1764-03-28
Fundne og opdagede Sager. Hvem som i Sr. Triers Bod paa Hiørnet af Badstuestrædet og Vimmelskaftet har tabt en Ring, kand sammesteds faae den tilbage imod at sige de Bogstaver Ringen er mærket med, og dette Avertissements Betaling. Skiønheden og Bæstet. En Foræling for Børn. En meget riig Kiøbmand havde sex Børn; tre Sønner, og tre Dettre; han var en fornuftig Mand, og sparede intet paa sine Børns Opdragelse; han holdt alle Slags Mestere til dem. Døttrene vare alle smukke, men i sær blev den yngste for hendes Deylighed beundret af alle dem der saae hende. Man kaldte hende, fra hun var liden af, næsten intet andet, end Skiønheden. Dette Navn beholde hun, og det paaforte begge de andre Søstres Avind og Had. Denne yngste, som var saa meget deyligere, end hendes Søstre, var ligesaa meget dydigere end de. De to ældste vare meget storagtige, fordi de vare saa rige; de ville endelig være naadige Fruer, og holdt sig for gode til at omgaaes med de andre Kiøbmænds Dattre; thi de ville ikke have andre, end Standspersoner i deres Selskab. De gik hver Dag paa Comoedien, til Bal uden for Porten, og foragtede deres yngste Søster, som fordrev hendes meste Tid med at læse gode Bøger. Det var overalt bekiendt, at disse Piger havde Penge; der fandtes derfor adskillige fornemme Kiøbmænd, som begierte dem til Ægte. De to ældste svarede: de ville ikke gifte sig, uden de kunne faae en Greve, eller i det mindste en Baron. Skiønheden (vi vil lade den ynste beholde dette Navn) takkede hendes Friere meget hosligfor den Ære, de beviste hende, men sagde tillige, at hun endnu var for ung, og at hun ønskede, at blive hos hendes Fader nogle Aar endnu : Hvad skeede, Kiøbmanden tabte paa engang alle sine Midler, og beholdt slet intet af alt det han før eyede, uden et lidet Huus paa Landet, som laae meget langt fra Byen. Han fortalte sine Børn grædende denne Tidende, og gjorde dem det Forslag, at reise ud til denne Gaard, og drive der Avling li som Bønder, at de dog paa en skikkelig Maade, kunne fortiene noget at leve af. De torældste Døttre, svarede: De ville ikke forlade Byen, de havde Opvartere nok, af hvilken enhver ville holde sig for mere end lykkelig, naar han maatte saae dem. Vores gode Frokener toge Feil. Deres forrige Opvarteere ville nu ikke see til dem, siden de vare blevne fattige. De havde gjort sig forhadte ved deres Storagtighed, og hvor der blev talt om dem, saa sagde man: "De fortiene ikke, at man ynkes over dem; det ger os ret kiert, at de kand blive lidt ydmygede, nu kand de see til, om de kand forsvare den naadige Frue iblant Malkepigerne: Men til samme Tid sagde ogsaa enhver: "Hvad Skiønheden angaaer, da gjor hendes Ulykke os ret ondt; Hun er et dydigt Fruentimmer; hun taler saa mildt, saa høflig, til alle, endog de ringeste og fattigste, hendes hele Væsen er stille, anstændig og indtagende." Der var endogsaa adskillige Standspersoner, som friede til hende, endskiønt hun ikke eyede en Skilling; men hun kunne ikke føre over sit Hierte, at forlade sin fattige Fader i hans Ulykke, og havde fast besluttet, at følge med ham paa Landet, for at trøste ham, og for at hielpe ham at arbeide. Hun blev i Førstningen vel temmelig bedrøvet, da hun havde tabt at sin Formue, men hun var fornuftig, og sagde til sig selv: "Dersom jeg nu og græd, nok saa meget, saa fik jeg derfor dog ikke mine Penge igien. Jeg maae derfor søge at blive lykkelig uden dem. Da de nu vare komne paa Landet, gav Kiøbmanden, med sine tre Sønner, sig til at dyrke det Stykke Jord, som laae til deres Huus. Skiønheden stod hver Morken Klokken fire op, gjorde Huset reent, og besørgede Maden til Folkene. Det faldt hende i Begyndelsen temmelig suurt, thi hun var før ikke vant til saadant Arbeide; men efter to Maaneders Forløb, blev hun stærk, og det flittige Arbeide gav hende en fuldkommen Sundhed. Naar hun var færdig, med det hun havde at giøre, saa læste hun, spilte paa Klaveret, eller sang ved hendes Syetev. Hendes ty Søstre vare næsten kiede af Livet, saa lang blev Tiden dem, de stode ikke og førend to Timer for Middag, derpaa maatte de forslaae sig Dagen med at spadsere omkring, og beklage deres prægtige Klæder, og deres Selskab, som de nu saa meget savnede. See ikkun til vores yngste Søster, saade de til hinanden; hun J har en nedrig Siel, og er saa sælsk, at hun er fornøyet, i disse slette Omstændigheder." Faderen tænkte ikke som hans Døttre. Han vidste at Skiønheden var meget bedre skikket til at lade sig see i Selskaber, end hendes Søstre. Han beundrede hendes Dyd, og i Særdeleshed hendes Taalmodighed; thi hendes Søstre lode hende ey allene forrette alt Arbeide i Huset, men de vare hende ogsaa allevegne paa Halsen. Det var nu et Aar, at denne Familie saaedes havde levet paa Landet, da Kiøbmanden fik et Brev, i hvilket man lod ham vide, at et Skib paa hvilket han havde Varer, var lykkelig ankommen, og at alt hvad det havde inde, var i god Behold. De to ældste Døttre vare nær bleven gaine i Hovedet, af Glæde over denne Tidende, de tænkte ikke paa andet, end at de nu kunne komme fra Landet, hvor Tiden havde været dem saa kiedsommelig. Da de saae deres Fader reisefærdig, bade de ham, at han ville bringe dem Klæder, Blomster, Kniplinger og anden slig Fruentimmerstads hjem med sig. Skiønheden bad ikke om noget, thi hun tænkte ved sig selv, at hendes Faders hele Fortieneste, ville ikke strække til at kiøbe alt det, som hendes Søstre ville have. Faderen sagde til hende: "Og du beder mig ikke, at jeg skal kiøbe noget til dig." "Siden de har den Godhed, at tænke paa mig, svarte Skiønheden, saa beder jeg at de vil bringe mig en Rose hiem, thi her har vi ingen." Det var ikke fordi hun var saa begierlig efter en Rose; men hun ville ikke ved hendes Opførsel beskiemme hendes Søstre, hvilke ellers havde sagt, at hun ikke ville bede om noget, allene for at ophøye sig over dem. Den ærlige Mand reiste derpaa bort; men saamart han var kommen til Byen, begyndte man en Proces med ham, i Anledning at hans Handel; Han havde megen Fortred med den, og da han havde ført den til Ende, saa reiste han ligesaa fattig hiem som han var for. Han havde ikke over tredive Miil til sit Huus, og glædede sig alt paa Veyen, at han skulle nu see sine Børn igien. Men da han reiste igiennem en tyk Skov, foer han vild. Det surede forsk ekkelig, og Blæsten stormede saa sterk. at den kastede ham to Gange ned af Hesten. Natten overfaldt ham, og han tænkte ikke andet, end at han enten skulle fryse ikiel eller blive et ulykkeligt Rov for Ulvene, hvilke han fra alle Sider hørte tude. Paa een Gang, blev han ved Enden af en lang Allee, et stærkt Lys vaer; Han fulgte strax denne Vey, og saae at dette Lys som fra et stort Slot, som var overalt meget stærkt oplyst. Kiøbmanden takkede Gud, for den Hielp han her sendte ham, og skyndte sig at komme ind paa dette Slot; men han forundredes meget, da han ikke fandt et Menneske i alle Gaardene. Hans Hest, som fulgte efter hom, saae en stor Stald aabe, og gik der ind. Der fandt den Havre og Høe, i Overflødighed, og da det stakkels Dyr næsten var død af Sult, gav det sig strax derover, og aad med største Graadighed. Kiøbmanden forlod sin Hest ved hans lystige Maal. tid, og gik op paa Slottet, hvor han fandt ligesaa mange Mennesker, som neere. Men da han kom ind paa en stor Sahl, fandt han Kaminen varm, og et rigelig besat Bord, som ikke var der ket, uden til en Person. Da Regn og Snee havde igiennemblødt hans Klæder lige indtil Kroppen, saa gik han hen, og stod for Jlden, for at blive tor, han sagde ved sig selv; Herren her paa Slottet, og hans Betientere tager mig denne Frihed deg vel ikke ilde op; thi de maae dog vel komme saart. J disse Tanker biede han en meget lang Tid. Men da Klokken var slaaen Elleve, og han hverken havde hørt eller seet noget Menneske, kunde han ikke længer udstaae Sulten, han tog derfor en stegt Kapun fra Bordet, saae sig allevegne omkring, og spiste den i største Hast, og med ligesaastor Frygt. (Fortsættelsen følger.)(Dette er taget af Madame Marie le Prince de Beaumonts Magazin for Børn, som er udkommen i disse Dage i Dansk ved den Mumske Boghandlings Forlag, hvor den sælges for den forhen bekiendtgjorte Priis; den saaes og hos Bogbinder og Boghandler Prip i Silkegaden i forskiellige Slags Bind og til forskellige Priser, saasom til 3 Mk. 4 Sk., 4 Mk. 8 Sk. Den er og sammesteds at faae til Leye for 6 Sk.,