Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1787-12-11
Roeskilde, den 8de December. Jgaar Formiddags Klokken 11 begyndte RektorJndsettelsens Høitidelighed med en smuk Koncert af Jnstrumental og Vocal-Musik, efter trykte Kantate, besørget af Skolens Kantor og Stadsmusikanterne, baade for Biskop Balles, saavelsom og før Rektor Taubers latinske Taler, i Overværelse af de fornemmeste Lærde og Ulærde, Kammerherre, Amtmand Moltke og andre Standspersoner, Magistraten, Præsteskabet i Byen, og nogle Præster fra Landet, og nogle Tilreisende fra Kiøbenhavn. Jndholdet af Biskovens fyndige og smagfulde Tale var at anpriise Nødvendigheden og Nytten af den grædske og latinske Literatur. Han anførte passende Exempler især af Kikehistorien for at sette vor Levealders ubesindige Travlhed med at fortrænge latinske og græske Autorer i sit fulde Lys; han viste grundigt, hvor bedrøvelige Følgerne vilde blive, til Tab for alle Videnskabers Fag, i Fald saadanne Forslag fik Medhold i vore Lande, og opmuntrede alle Stolelærerne endog fra denne Side at haandhæve og forøge Skolens Ære. Han karakteriserede livagtig ikke allene den salige Justitsraad Saxtorphs sande Værd, og lod hans Fortienester skee fuldkommen Ret, men endogsaa hans Eftermand og de Lærere, som i Fællesskab med ham skulde bestride Underviisningen, skildrede han fra Forstandens og Hiertets Side. J det hele Foredrag ved sin latinske Veltalenhed beviiste Bi skoven at han fra sine Akademiske Aar af indtil denne Dag havde sat høi Priis paa Grækernes og Romernes Læsning, som ægte Mønstre for den sunde og ufordærvede Smag. Derpaa traadde Rektoren Hr. Professor Tauber op med en latinsk Tale af følgende Jndhold: Hvorledes en Skolelærer, skulde drive Underviisningsverket, for at treffe en Middelvei imellem den nyemodige og overdrevne Kierlighed til Sagkundskab, og den derved indsnegne Ligegyldighed og Foragt for den latinske og græske Sprogkyndighed. Han veiede de nyere Pædagogers og Philanthropiners, især Basedows og Trappes Beviisgrunde, med hvilke de ville afgiøre de døde Sprogs Unødvendighed, for at forfegte deres blinde Høiagtelse for de nyere, paa de Gamles Bekostning. Overgangen dertil banede han sig ved at forestille, at man, for at drive Underviisningsverket med Held i de latinske Skoler, maatte lade saamange Forberedelses Kundskaber gaae i Forveien, som behøvedes for at aabne Lærlingens Siel, sette alle hans Evner i en nyttig Virksomhed, stemme ham til at tænke, og lette Overgangen for ham til det Latinske og Græske. Dernest viiste hans hvorledes man skulde drive Underviisningsverket, philosophisk, ved ikke allene at opholde sig ved Sprogets Mekanik, eller Udsiden som Barken eller Skallen, og saa at sige, Tankernes Krop, men trænge ind til Marven, Kiernen eller Sielen, eller til Tankerne selv, aflegge Regnskab for Ordenes Stade, Tankernes Forbindelse, Sætningernes Kiedegang, deres udvortes Paaklædning og indvortes sande Værd. Han sluttede med en Opfordring, til sig selv, til Skolens Lærere og Disciple at hædre den Sallige Justitsraad Saxtorphs Minde, ære hans Støv og giøre ham uforglemmelig ved at følge hans Fied og styre Skolen med en sindig Virksomhed og en rolig Drivtighed, og i Forbindelse med sin kjere Medstyrer og de øvrige Skolelærere, giøre det til en Hovedsag at nytte hans Foranstaltninger og Nemheder i Underviisningsmaaden, og med forenede Kræfter sørge for, at den Udsæd af Kundskab og Dyd, som han har udsaaet, ei visner, men evig fremspirer - o. s. v.