Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-11-09
Nyeste. kilderie af: øbenhavn. AnnaandananonSyvogtyvende Aargang. No. 90. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 9 November 1830. Om Sindssvage og Afsindige. I. Hvorhen med vore Gale, Et Forslag af Fr. Nasse. (Af Tidsskriftet for psychiske Læger med fortrinligt Hensyn paa Magnetismen, udgivet af Fried. Nasse; 18. 4 On.) i Meddeelt.) angaaer Hvo kan nægte, at det i Tydskland, skjøndt ej mindre i andre Lande, i det Hele staaer vedvarende slet til med de Ulykkelige, som, det være sig forskyldt eller uforskyldt, ere nær ved at falde i Afsindighed, eller hvem dette frygtelige Onde allerede har bemægtiget sig. Regner man (og Overslaget er neppe for lavt), at der deels af Privatlæger, deels i de tre eller fire godt indrettede Gale-Anstalter, som vi have, bliver godt sørget for omtrent den sjette Deel af hine Ulykkelige, saa blive end tilbage fem Sjettedele, hvis sørgelige Lod det er, enten at blive overladte til sig selv, uden al menneskelig Hielp, eller om hvem vel Læger eller Beslægtede bekymre sig, men hvis Onde ved urigtig Behandling stedse tiltager i Heftighed og Haardnakkenhed, eller som ere indspærrede, ligesom Forbrydere, i Tugthuse og selv, som det bestandigen forekommer i Tydskland, paa endnu værre Forvaringssteder. Hvad skal der blive af dem. Der gives Mange deriblandt, for hvem Opholdet blandt deres Paarørende er afgjørende skadeligt, andre passe ikke for Daarekisten, fordi de vilde føle Opholdet paa et saadant Sted altfor smerteligt, det være sig enten for nedbøiende eller for exalterende. Er vel ikke ogsaa destoværre den, der eengang har været i Daarekisten, sit hele Liv igjennem plettet for Folks Øine? Dertil kommer, at Oprettelsen af Galeanstalter udfordrer Penge, og at altsaa en god Villie ej ene er tilstrækkelig dertil, at endeligen Penge og Indretning ei ere de eneste Betingelser for gode Anstalter. Man har nyligen raadt, at henvise den Lægerne tilkommende Pleie af de Gale til Stifts physikerne paa Landet, ligesom om disse ikke allerede havde fuldt op at bestille! Der ere retlige Undersøgelser, hvortil Lægen maa give sin Meening, Besigtigelser, Indberetninger, Betænkninger over een eller anden Ting, Jndpodninger, Maanedsberetninger, Aarstabeller etc. etc.; der er Privatpraxis som Supplement til Erhvervet. Saadanne Forretningsmænd, som den hele Dag igjennem ere sysselsatte, og ikke sjelden maae være hele Dage ude af Huset, maae dog vel blandt det hele Læge-Personale være de mindst skikkede til Omsorgen af Syge, for hvem just det Modsatte er nødvendigt, nemlig en saa lidet som muligt deelt Opmærksomhed og en ofte gientaget Indvirkning af deres Læge. De, der afgjort ere Forstandssvage, maae helst blive hos deres Paarørende; de Rasende maae Daarekister, ligesaa de Afsindige, som true sig selv eller Andre med Fare. Men hvor skulle vi gjøre af dem, der begynde at blive Forstandssvage, hvor af de godmodige Narre, men fremfor Alt hvorhen med de let bevægelige, følsomme Melankolske? Der gives en Stand, for hvem Menneskenes aandelige Ledning er en Hovedopgave, og som allerede er sysselsat med Opdragelsen, som alt i tidligere Tider deeltog i de Gales Pleie og Ledning, ja som fordum ganske alene har Omsorg for disse Syge, og som ogsaa endnu ved sit indre Kald, saavelsom ved sin udvortes Stilling især er skikket til at tage sig af samme. Denne Stand, kalde man atter til Hielp for hine Ulykkeliges Pleie og Helbredelse. Den Geistlige, fremfor Alt den Geistlige paa Landet overgive man hine Gale, hvem Opholdet hos deres Paarørende Jntet gavner, og som ei nødvendigen høre til Daarekister. Man give en Geistlig en eller efter Omstændighederne ogsaa et Par; en i Nabolauget boende Læge see til de Syge fra Tid til Tid, efter Behov oftere eller sjeldnere; han lede det Legemlige eller Physiske og raadføre sig med den Geistlige om det Aandelige. Udførelsen være den Geistlige overdraget. Han er ved sit Kald allerede Pychagog (hvilket ingenlunde gielder om Lægerne, i det Mindste med Hensyn til Størstedelen, eller efter sammes ogsaa endnu sædvanlige Dannelse); han er, hvilket her fremfor Alt kommer i Betragtning, Pædagog enten formedelst endnu fortsat eller dog tidligere Øvelse. Børneopdragelse og Galeopdragelse er ikke blot i psychisk Henseende nær beslægtede med hinanden; men ogsaa for hiin lægge meget ofte Børnenes Lyder, Luner og Egensindighed Hindringer i Veien formedelst physiske Forhold, der udfordre Hjelp og Raad af den Læge, der agter paa saadanne Forhold. Landlivet, den frie Naturs Nydelse, Leilighed til at tage Deel i Gartnerens, Landmandens Sysler, – altsaa netop det, som saa ofte maa undværes af Gale, og som er saa væsentligt for for Galeanstalter, finder den Psychisk Syge hos den Geistlige paa Landet. Her er Have og Mark, Hakke og Ploug. Her kan den Syge røre sig sysselsætte sit Legeme, glæde sig ved sit Arbejdes Fuldendelse, erhverve sig ved legemlig Træthed en velgjørende Afspænding, en beroligende Søvn. Der gives Afsindige, som maae være alene kun i Forening med den, som skal være deres Leder. En saadan Eensomhed kan den ugifte Geistliges Bopæl forskaffe den Syge. Paa Andre har Livet i en velordnet Familie en gavnlig Jndflydelse, og veldædig kan Jndvirkningen af den huslige Fred, af Kjærlighed, af Endrægtighed blive, hvilken saamangen Præstefamilie, men aldrig en Daarekiste formaaer at tilbyde. Den Geistlige veed at bruge Midler, som mindre passe sig for Lægerne (enkelte Undtagelser ej medregnede), ja med hvilke en Deel af samme endog er ubekjendt, Midler af stor Magt, ogsaa hos Afsindige, endskjøndt endnu meest forsømte hos disse, religiøse Opmuntringer, religiøse Begeistringer. Af de Geistlige vilde vi først ret kunne erfare, hvad disse Midler under gunstige Forhold formaae hos Afsindige. De Afsindiges Behandling fordrer Tid, ofte ret megen Tid, til gjentagen Iagttagelse og psychisk Jndvirkning. Men Tid mangler de fleste Læger. Lægen maa drive en Profession med sine Besøg, det behøver den Geistlige ikke, og for den Virksomme bliver mangen Fritime tilovers fra hans Kaldsforretninger, hvilken han kunde anvende paa den psychiske Syge, som han havde i Pleie. Vistnok ville de fleste Geistlige, som skulle lede Afsindige, behøve endnu en Forberedelse fordenne særegne Green af Pychagogien. En Bog paa ikke mere end hundrede Sider kunde imidlertid, med Udeladelse af det, som ei er afgjort, men endnu kun Mening og Formodning, indeholde i hint Øjemed Alt, hvad der hidtil er fundet af ægte Praktisk til Kundskab om Afsindighed og Ledning i psychisk Henseende. En Forelæsning paa Unversitetet, vilde paa det meest Passende forberede de fremtidige Geistlige, efterat de i Forveien havde hørt Plychologie, til hin Green af deres Virken; og Pychologie er jo paa Universitetet et Lærefag, for næsten alle unge Theologer, med færre Undtagelser end for Medicinerne. Og saaledes var da, hos det store Antal af Geistlige paa Landet, en Plads fundet for alle Afsindige, der ej, kunne have eller behøve Ophold i deres Familier eller i Daarekister, uden at gjøre noget Krav paa de offentlige Kasser, til hvilke det er nødvendigt at tye for at faae bygget og indrettet mange eller udstrakte Galeanstalter. Saaledes var da tillige en god, en skaanende, velgjørende Plads, under Opsyn af Lægen og Sieleførgeren erhvervet. Skulde man ej kunne haabe, at hyppigere Helbredelser vilde finde Sted blandt de paa denne Maade forsørgede Afsindige, end ved Sagens nuværende Stilling, Skulde ikke flere Forebyggelser af et fuldkomment Udbrud være en Følge heraf, Skulde ikke sjeldnere Overgange fra Sindssvaghed og Afsindighed til rasende Galskab kunne ventes ved større Skaansomhed mod de Syge, De Geistlige fik en Forøgelse til deres Indtægter, som de Fleste af denne Stand vel behøvede. For de velhavende Syge fik de Betaling af disses Familier, for de Fattige af disses Menigheder.