Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-03-27
Jnden- og udenlandske Efterretninger. Udenlandske Efterretninger. Paa en Tid da ethvert Bidrag til at ophielpe indenlandsk Jndustrie, og derved befæste vor National Selvstændighed, maae være kjerkomment, dvæler Patrioten med inderlig Glæde ved det rige Stof til et saa vigtigt Æmne, som findes i den af Hr. Etatsraad Nissen, i Anledning af vor Konges Fødselsfest den 28 Jan, sidstleden holdte Tale paa Sorøe Akademie. For at bidrage til end større Udbredelse af de kraftfulde Jdeer, Forfatteren med saa megen Varme udvirker, vil Udgiveren her meddele en Prove af Jndholdet. Som forhen meldt, handlede Talen om: "Grundsætningen af Forordningerne af 14 Octbr. og Patentet af 14 Dec. 1808, som det eneste Middel til Statskreditens Oplivelse i Fædrelandet, i hvilken Henseende Forfatteren valgte disse Dannerkongens egne mærkelige Ord til Æmne for sin Tale: Ved at afsige Handel med Fremmede, ved Tarvelighed og Opmæksomhed paa indenlandsk Fabrik= og Konstflid kan allene Statskrediten oplives."Al Handel med Fremmed. - hedder det i Talen selv - eller rettere al Forbrug af fremmede Vare skulle vi frasige os, paa to Poster nær, som vort eget Land ikke noksom frembringer, og Menneskelighedens Tarv dog nødvendig fordrer: Lægemidler og Boger; thi af hine kunne de meest aromatiske ikke trives under en hold Himmelegn, og uden en fri Meddelelse af videnskabelige Gjenstande, skulle vi blive tilbage i Kultur. Saa længe nemlig skulle vi frasige os baade at kjøbe af Fremmede og sælge til Fremmede, indtil indenlandsk Productionsslid og Forædlingsflid have naaet Udlændingens, og paa Frembringelses og Forædlingsflidens Fremvært skulle vi derhos arbeide af alle Kræfter. Jngen Undtagelse fra denne Regel skulle vig tillade os, uden saa længe og saavidt vi endnu ikke maatte være i Stand til, selv at forskaffe os en eller anden uonigjængelig Fornødenhed, som til Vellevnet, ei Forfængelighed, ei Jndbildning, ei Modesyge, men virkelig Trang maatte læske, hvis Mangel ere paa anden Maade og ved anden Ting var at erstatte. Ogsaa er Brugens ganske Afskaffelse det sikkreste Værn imod Egennytten, som kunde fristes til at overtræde Forbudet. Naar vi da ikke bruge den Fremmedes Vare, naar vi ikke overlade Udlændingen vore egne i raa Materie, for at lade ham forædle dem, og sælge os dem igjen, naar vi ikke saaledes udgive langt mere, end vi tager ind, da vil Statskrediton oplives, da vil Udlændingen ikke kunne indkjøbe vore Papiirs penge for en Bagatel, til dermed at afkjøbe og vore Vare, Eiendeele og Næringsmidler, da ville Priserne komme iget billigt Forhold, Staton vinde Kraft, og Alles Velstand betrygges. Sporgsmaalet, om vi og kunne undvære fremmede Vare, besvarer Forfatteren (paa de fornævnte Undtagelser nær) med et bestemt Ja, naar Danmark, Norge og Holsteen ere forenede i een Stat, og Jntet hindrer Samfærselen, imellem Landene. Give ikke spørger han derpaa - Danmark og Holsteens frugtbare Sletter saa stor Overflødighed af Korn og Fedevare, at baade dets egne og det klipperige Norges Jndvaanere kunne dermed forsynes Frembyder ikke Tvillingrigets vidtstrakte Kyster, Fjorde, Elve og Søer riig Næring af Fiskerie Voxe ikke baade stærke og skjønne Træer af forskjellige Sorter i vore Skove, hvoraf vi kunne bygge vore Boliger og Skilt, danne vore Redskaber og Huusgeraad, Jndeholde ikke Norges Bjerge Jern og andre Metaller til allehaande Brug, Være ikke Danske Faar Uld, og Danske Agre Hør og Hamp, hvoraf vi kunne tilberede os Klæder, Groe ikke Krap og andre Farvematerialier paa Dansk og Holsteensk Grund? Mangle Nordens Jndbyggere Opfindelsesaand, Behændighed og Klygt til at forarbeide og forædle Landets Produkter, Have ikke adskillige Haandværkere, Fabriker og Manufakturer allerede bragt det til samme Fuldkommenhed, som andre Nationers, og berettiges vi ikke derved til at troe, at det samme kan skee med mange andre." De Jndvendinger, som jævnlig høres, ei allene af den egoistiske Kiøbmand, men ogsaa af den findige Mand: Voxe da Vine, Kaffe, Thee, Sukker, Riis, Citroner, Specerier, Bomuld i Norden, Spinder Silkormen iblant os den Silke, vi bruge? Lever i disse Lande Dromedaren, af hvis Haar vi kunne forfærdige ægte Shavls Bære vore Faar Engelsk og Spansk Uld, at vi kunne væve fiint Klæde, Findeden tyriske Purpursnekke paa vore Strandbredder, eller høre alle Slags Farvematerialier hjemme her, Kunne vi undvære fremmed Salt, Salpeter og Krudt, Have vi tilstrækkelig Klæde og Lærred til Armeen, og Hamp og Seildug til Skibes Tiltakling &c. &c." gjendrives, med Fynd saaledes: "Behøvede Nordens gamle Beboere Sydlandenes Mue, Jndiernes Kaffe og Sinas Thee, for at være en stærk og kraftfuld Folkeslægt, ja end for at opildne Sindet til froe Selskabsglæder, Nei, Nordens Korn og Humle og Nordens Bier lever dem baade sunde og stærke og velsmagende Drikke; og fra Norden udgik Cimbrer og Gother, som bragte Sydboerne til at skielve. Ere vi dansaa anslægtede og forvænte, at vi ei kunne undvære Vine eller hidsige Drikke, saa lader os vende vor Opmærksomhed paa Nordens Viindrue, Ribsen. Naar den dyrkes paa Viinrankens Maade, kan den forædes til en betydelig Grad, og give en velsmagende Viin. At der ogsaa af Stikkelsbæren kan beredes en Viin, som næsten opnaaer Tokayeren, har en ædel Danneqvinde viist Det er bekjendt, at Birketræets Saftgiver en behagelig Viin. Og nu Mosten, mon den ikke kunde høi Grad Forædles, Bergammottens Saft kan blive Champagneviin. At Mjød, denne vort Nordens Oltids og Valhals yndede Drik, kan forvandles til Mallaga viin, have uden Tvivl Flere erfaret. Skal et Østerlandsk Harem nødvendig give Exemplet i Nordboers Huse paa Kaffedrik, saa have vi Løvetanden og Cichorien og den røde Bede, som kunne træde i dens Sted. Skal den østlige Asiater endelig lære og Brugen af Thee, saa have vi Rolliken og Hanekammen, og især den Engelske Jordværs Blade, som kunne træde i Stedet. Dersom vi beflittede os, som vi burde, paa Bieavlen, da vilde Honningen allerede for endeel gjøre Sukkeret unødvendigt; og vi skulde ganske miskjende den uendelige Skabers store Værk, om vi troede, at han havde indsluttet al Sødme i den eneste Plante Sukkerrøret, som kun trives under en heed Himmelegn. Mange andre Planter indslutte og en sod Vædske, som ved konstig Bearbeidning kan udbringes af dem, saasom den hvide og røde Bede, gule Rødder og mange Træers Frugter, Vi behove ikke Ostindisk Riis, saa længe vi have Lollandsk Manna, ikke Citroner, saalænge vi have Berberisser. Kun en Apicius fordrer Jndiske Specerier. Kun den Blodagtige beklager Savnet af Bomuld og Sikke og Kammeelhaar og Spansk Uld, saa længe Landets Agre bære Hør og Hamp, og Faarene Uld. Vel sandt: Vore Damer kunne da ikke prunke med Silke og ægte Shavls, eller voxe Smagherrer med Fløiel. De første blive nødte tilat ombytte Cambrigde og Mousseliner med trykkede Lærreder, og de sidste deres Drars de Vigogne med Dansk Klæde. Savnet af de glindsende Farve materialier er kun et indbildt Savn. Vee det Land, hvor Mandens Værd bedømmes efter hans Kjoles Farve, og Qvindens efter hendes Prydelse. En Krigshær, klædt i Graat, kan ligge saavel slaae Fienden, som den, der klædes i Purpur At vi selv kunne koge Salt, virke Salpeter og berede Krudt, er saa lidet tvivlsomt, som at vi kunne forfærdige baade Klæde og Lærreder, baade Seil og Tougværk i tilstrækkelig Mængde, naar vi kun med Jver og Alvor ville, naar kun Productions liden gaaer forud for Fabrikstiden, og ikke udenlandske Varers Concurrente hindrer de indenlandskes Afsætning. Efter at have viist, hvor lidet den Syge er at undskylde, som kjender Oprindelsen til sin Svaghed. og Middelet derimod, men bliver ligegyldig ved sin Tilstand, og udekymret om dens Forbedring, slutter Forfatteren med en kraftig Opfordring til Danmarks, Norges og Holsteens Jndvaanere, at opvaagne af den kraftløse Tilstand, hvori Fordomme og Blødagtighed have nedlænket dem, igien blive Nordboere som deres Fædre, bryde det Aag, hvori Udlændinge holde dem, og foretrække den sande Lykke, som Tarvelighed, Nosomhed og Flid skjænker; de Rige til at anvende deres Formue Myndighed og Jndflydelse til at fremme og udvide National-Jndustrien, Kjøbmændene til at speculere herefter paa at vinde ved indenlandsk Handel, ved nye Anlæg, ved indenlandske Fabriker og Manufacturer, Landets Døttre til at vise, at deres Yndigheder ikke trænge til Sydlandenes Flitterstads, men lade Tonen og Naalen og Værstolen og Kniplestokken under deres. Hænder vorde nye Kilder til Statens Velstand o. s. v. - Det skee! Hendes Majestæt Dronningen har allernaadigst behaget at tilstille Landhuusholdningsselskabet en af Konstdreier Coppy i Fyen forfærdiget kostbar Spindstok, der udmærker sig ved det skjønne og zirlige Arbeide, og ved en Mechanisme, der skyder Tenen bestandigen og jevnt frem og tilbage, hvorved Traaden vindes spiralformigen og i tynde Lag derpaa. Hendes Majestæt har derhos paalagt Selskabet, at tilkjende dette Konststykke som Belønningstil en ved Flid udmærket Spinderske. – J Følge deraf udsætter Selskabet denne Spinderok, som Præmie for det bedste og fineste Linnedspind i største Mængde. De Æstende maae indsende til Prøve i det mindste et Fed, og, om der er flere Sorter, da et Fed af hver, og med paalidelige Attester bevise, hvor meget Spind af lige Godhed er spunden med een og samme Haand. Anmeldelserne skee inden dette Aars Udgang. J Flensborg falholdes den for nogen Tid siden afdøde Raadmand, C. O. H. Møllers skjønne Maleriesamling, som for det meste bestaar af Originalmalerier af de berømteste Mestere, saasom Ru dens, Tennier, Julien, Franck, Wanemmann &c. og deriblandt et stort fortræffeligt Stykke af Julien, forestillende Aurelius's Triumph over Zenobia, Dronningen af Palmyr. De ere for størstedelen i forgyldte Rammer. Dersom der ikke findes en Kjøber til hele Samlingen, saa er man ogsaa villig til at sælge den stykkeviis, eller ligesom Kjøberne ønske det. Den trykte Fortegnelse er at faae hos Enken i Flensborg, i hvis Huus Malerierne findes opstillede.