Corsaren, 1841-12-31
Breve til en Huuslærer i Jylland. Tredie Brev. Onsdagen den 29de Decbr. "Glædeligt Nytaar!" - Dette gode Ønske skal være det Første, Deres Blik møder, naar De aabner Brevet. Jeg glemte sidst at ønske Dem en glædelig Juul; men det har vel ikke skadet noget. Paa Landet og især i Jylland feires Julen jo endnu i al den Herlighed, som Palludan-Müller saa digterisk beskriver: Julenadvere, Julebesøg, fra Kjøbenhavn, Juleballer, Julelege og Juleforlovelser. De sidste komme efter den øvrige Sviir (ondskabsfulde Folk paastaae: som Virkning efter Aarsag) og bringe Glæden paa den høieste Spidse. Ak! ved den blotte Tanke om dem synes jeg at høre, de enthousiastiske Skaaler og de dundrende Hurra'er. Mon de da erindre at drikke en ærlig Skaal for et vist ungt Par, der ogsaa gjerne vilde holde Forlovelse, men som ikke tør for Formynderen? Mon man tømmer et Glas for, at den unge Mand snart maa blive erklæret myndig og Forlovelsen høitidelig declareret? – Hvo staaer frem og udbringer efter den unge Hr. Petersens og den unge Jfr. Jensens Skaal en Toast for det unge Danmark og den unge Frihed? – Maaskee - Jngen. Det var jo "Politik", og vore kjære Landsmænde som hele Aaret om ikke have Tid til at beskjæflige sig med Politiken", finde det, naar de have Tid, upassende. Maaskee vil det ogsaa synes Dem et underligt Forlangende, at Politiken skulde blandes ind i Familiefesterne, og dog er dette Forlangende ikke mere velbegrundet end netop her i Danmark, hvor det endnu for de fleste Familier synes saa urimeligt. Hos os har nemlig Familielivet en saa overveiende Jndflydelse, at det offentlige Liv næsten kun gjennem dette kan vinde Betydning. Fædrelandet og Friheden maae indføres i Husene som blye og beskedne og ubudne Gjæster. Med venlig dansk Gjæstfrihed vil man byde dem Plads ved Bordet; ved længere Omgang vil man faae de elskelige Gjæster kjære og tilsidst ikke kunne løsrive sig fra Omgangen med dem. Familiefaderen behøver da ikke at forlade Kone og Børn og Afiensmaaltid og Pibe for deres Skyld, han vil sætte for dem det Vedste, Huset formaaer, og lære sine Børn, alt medens de ere ganske smaae, at elske og ære dem. Men det var nu ikke derom, jeg vilde tale - som Professor Sibbern pleier at sige ved Slutningen af sine Forelæsninger. Det var om andre Ting. Jeg sender Dem herved et Exemplar af det ultra-servile Blad, der for nogen Tid siden blev uddeelt gratis med Adresseavisen, og som De beklager ikke at have, idet mindste for Curiositetens Skyld. Jeg sendte Dem gjerne flere til Uddeling iblandt de kjære Jyder; men alle de af mine Bekjendte, til hvem jeg har henvendt mig før at faae Exemplarer, have svaret mig, at de allerede have brugt deres. Ligeledes skal jeg med første Pakkepost sende Dem et Exemplar af det tidligere omtalte Hefte af "Tidsskrift for Literatur og Critit", som nu er udkommet i færligt Aftryk. "En Fædrelandsven" (saaledes hedder det i Adresseavisen) har ladet trykke 8000 Exemplarer deraf og sælger dem for 16 s. pr. Stykke, hvilke 16 s. han ikke engang beholder selv, men lader tilfalde en velgjørende Anstalt. Den "Fædrelandsven" er aabenbart en stor Fædrelandsven og har en stor Kasse at tage af: men, om den Kasse er hans egen, vides ikke. Ved at læse Skriftet vil De snart see, at den udmærkede Mand, som siges at have forfattet det, her, som desværre oftere er skeet, har maattet tale imod sit bedre Vidende og derfor taget sin Tilflugt til Paastande, hvis Urimelighed kun ligger altfor klart for Dagen. Saaledes siger ogsaa han, at Frihedsbestræbelserne her ikke ere Andet end en Efterligning efter fransk og engelsk Mønster. Kan man vel troe det muligt, at ogsaa denne Mand skulde være saa blind for Sandheden, at han seer Folkeslagene som adskilte fra hinanden ved dybe Kløfter og Svælg, over hvilke de betragte hinanden og efterligne hinanden? At han ikke skulde vide, at den hele Menneskehed er som en Sø, hvori man ikke kan slaae Bølger paa noget Sted, uden at Bølgerne forplante sig videre i store Kredse og bringe Bevægelse over hele Søen? Der skete en Bevægelse engang, og det var en stærk Bevægelse; et Lyn slog ned og oprorte Bølgerne. Til alle Sider udbredte sig Bølgekredsene, og nogle naaede herop og forjoge den dorske Søvnighed, som laa over Fladen. Denne Bevægelse var Frihedens; det var Spørgsmaalet om den borgerlige Frihed og Lighed. Men, saasom Veien hertil var lang og Massen, som her skulde sættes i Bevægelse, ikke var saa let bevægelig som Vand, men næsten seig som Tjære, tog det lang Tid, inden den virkede herop, og imidlertid hørte Bevægelsen op hist nede, og en ny indtraadte. Den Tid er forbi, da Friheden hist førte Folket til Storm mod de kongelige og adelige Slotte, da man i Slottene kun saae Despoternes Fæstninger og ikke Rigdommens Templer. De Store og Mægtige, Despoterne og Aristocraterne have faaet Friheden forjaget; den er gaaet bort, men - er kommen igjen i en ny Skikkelse. Den kalder sig ikke længere Frihed, men Hævn; den vil ikke længere nøies med at plante sin Fane paa Palladserne, den vil plyndre disses Rigdomme, fordi den selv er fattig og selv er bleven underkuet at de Rige. Den er ikke længere lys, modig og begeistret, den er mørk, feig og sniger sig i Mørket. De Store og Mægtige ville maaskee faae samme Triumph, som nogle Bønder i Storeheddinge engang havde. De havde samlet sig i en stor Skare og vilde ikke, da Byfogden i civil Dragt indfandt sig og opfordrede dem til at skilles ad, gaae bort. Saa gik Byfogden hjem, tog sin Uniform paa og Politibetjente med sig, og saa maatte de gaae og fik Prygl til. De Store og de Mægtige føle sig ogsaa ilde tilmode ligeoverfor den forandrede Fjende. Før var det dog en ridderlig Helt, af hvem man kunde vente Skaansel, nu er det en blodig Morder, som lurer ved Dag og ved Nat; før vilde Kampen være bleven en aaben Kamp, hvor Sol og Vind var deelt imellem de Kæmpende, nu bliver det en Kamp i Natten, en mørk og blodig Gjerning, fra hvilken ingen af det overvundne Parti gaaer ud Og de Overvundne - det bliver Aristocraterne; thi Fjenden er for talrig, han er Alle, han er Millioner, som Jntet have, imod dem, de faa Hundrede, de Privilegerede, som have Alt. Jgjennem disse Rædsler skal Bevægelsen gaae om lang eller kort Tid - maaskee og kortere Tid, end man troer - og Friheden skal foraarsage Ulykker, medens den kunde være gaaet Haand i Haand med Rolighed og Lykke. Hos os tilbyder sig endnu dette Sidste. Friheden staaer her som en lys og modig Helt for at føre Folket frem. Han kan forjages, men - for at komme tilbage i den mørke Skikkelse. Skal det nu her være en Efterligning?