Berlingske Tidende, 1829-07-17
London, den 10de Juli. J Juni Maaned er her udkommet et høist interessant Vær"Constantinopel i Aaret 1828. Forfatteren, Charles Macserlane, der har opholdt sig 16 Maaneder i Tyrkiets Hovedstad og Provindser, er en kundskabsrig og sindig Jagttager, til hvis Beretninger man kan fæste Liid. Af hans Skrift meddele vi Følgende der strax efter Forfatterens Ankomst almindeligen fortaltes som vist, og under hans Ophold i Tyrkiet aldrig er blevet omtvivlet. (Sultanen er nemlig, som alle halvoplyste Mennesker, uagtet sin religiøse Indifferentisme, ikke fri for Overtroe.) Mahmud lod en anseet Spaamand hente, for af ham at erfare Resultatet af Krigen mod Rusland, og af de Forhold, i hvilke denne vilde bringe ham til England og Frankrige. Spaamanden medbragde fire Haner. Hver af dem, sagde han, skulde forestille en Nation; den ene Tyrkiet, den anden Frankrige, den tredie England, den fjerde Rusland. J Midten af Lysthuset i Seraillets Hauge stillede han Hanen, der var Tyrkiet; derefter kastede han England, Frankrige og Rusland paa den. Men i Stedet for at disse tre Haner skulde overfalde Tyrkiet, begyndte de en Kamp med hverandre indbyrdes; et Par af Gangen. Tyrkiet beholdt Valpladsen; Rusland blev ilde tilredt og fik en Vinge knækket. Resultatet var aabenbart; Sultanen fattede nu større Tillid til et lykkeligt Udfald af Krigen end nogensinde han var nu forvisset om, at hans Hære vilde slaae Russerne, og at Englænder og Franskmænd vilde raabe Almale (et tyrkiske Udraab, som betyder Bravol). Denne sindbilledlige Forestilling, gjør i det mindste Spaamandens Snildhed og Menneskekundskab Ære. At de tre Allierede bleve kastede mod Tyrkiet, men fægtede mod hverandre indbyrdes, var en god Idee, og da Gogleren vilde smigre Sultanen, maatte han jo have været en Daare, om han ikke havde valgt den stridbareste Hane til Tyrkiets Repræsentant. Andre Spaamænd vare mindre fifsige og heldige, de practiserede kun blandt Almuefolk. Regjeringen, der frygtede deslige Auguriers skadelige Virkninger paa et lettroende Folk, holdt det ikke under sin Værdighed, at forebygge dem; Sultanen yndte blot saadanne Propheter, der spaaede ham, hvad han lystede, at høre. - J April Maaned 1828 forsikkrede en Tyrki Constantinopel, at en Helgen, der for mange Aarhundreder siden var død, adskillige Gange havde aabenbaret sig for ham fra Spidsen af et Winaret (Taarn) paa en Moschee, nær ved sin Grav, og høitideligen bebudet ham de Ulykker, der vilde ramme Riget, som følger af Sultanens Ringeagt for Prophetens Lov og Folkets helligede Vedtægter. Da denne Røst fra en anden Verden svarede til Tyrkernes Fordomme, udbredte Rygtet herom sig i Hu og Hast gjennem hele Byen, og naaede snart Sultanens Øren. Han erklærede, at Visionæren var besat af Diævle, og lod ham give en saa dygtig Bastonade, at Lysten, til at kaste et prophetisk Blik ind i Fremtiden aldeles forgik ham - Sultan Mahmud tyede, for at retfærdiggjøre sine mangfoldige iværksatte eller paatænkte Reformer, til et i en østerlandsk despotisk Stat uhørt Middel, han appellerede til den offentlige Mening! Et Værk under Titel "Seierens Grundvold blev under hans Opsyn sammenskrevet af alle de faa Lærde, i Constantinopel, elegant trykt paa fiin Papiir fra en Fabrik i det christelige Europa, og en stor Mængde Exemplarer sat i Omløb. I dette officielle Skrift siges, at Halvmaanens Keiser dømmes fordums Herlighed nu er fordunklet, og at det, i Stedet for at indjage de Vantroe Skræk, nu føler den i sin egen Barm. Denne Forandring til det Værre tilskrives Janitscharernes Demoralisation og Muselmændenes latterlige Fordomme mod Ef i terligning af de Christnes Krigskonst og Disciplin; Fordomme, der, efter Bogens Forsikring, aldeles ingen Grund have i den mahomedanske Religion eller i Prophetens Anordninger.