Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1814-05-26
(Af Statstidenden.)¬ J Overhuset have især Lord Grey og i Underhuset Hr. Wynne og Hr. Whitbread talet imod de norske Havnes Blokade. Hr. Wynne bemærkede, at Engelland, vel ved Traktaten var forpligtet at understøtte Sverrig i Afstaaelsen af Norge, men det skulde skee,med alt muligt Hensyn til dette Lands Tarv og Lykke; imidlertid var det at udsulte en Nation ikke et af de beste Midler til at bringe Lykke. Hr. Whitbread fandt det sørgeligt, at i et Øieblik da Man bifalder de allierede Magters Høimodighed i enhver anden Henseende og glæder sig ved deres vise, maade. holdne og liberale Politik, en saa skjøn Scene skulde overskygges, og Glandsen af saadan Daad forbunkles ved den Forpligtelse, ved Sult at tvinge en Nation til at undergive sig Sverrig, hvem den som Nation afskyer og har besluttet at modstaae til det Yderste. Skulde Nordmændene ligesom Faar bringes over fra en Herre til en anden, da var dette skeet, for saavidt det stod i Danmarks Magt at iværksætte Overgivelsen. Der lod sig spørge, om Sverrig saaledes havde efterlevet de Stipulationer, det havde indgaaet, at det kunde opfordre Engelland i dets nærværende Forehavende til at medvirke, for at udføre en saa afskyværdig Handling. Uagtet den Jndvending, Nogle havde gjort, at det norske Folk almindelig ønskede at blive indlemmet i Sverrig, vidste han, at Norges Jndbyggere, et taalmodigt, tappert og virksomt Folk havde som een Mand besluttet hellere at opofre deres Liv i Kampen end at underkaste sig. Denne Følelse besjælede enhver Deel af Landet, fra Nord til Syd, og Bondestanden havde allerede grebet til Vaaben og udstod de frygteligste Mangler. Det var besluttet at Norge skulde blive en Ørken hellere, end det vilde underkaste sig det svenske Aag. Og under hvis Auspicier var der begyndt herpaa, Under en stor Hærførers, som idet han skyldte et Folks Valg sin Ophøielse, indgimed andre Nationer et Forbund om at de skulde overle, vere ham et andet Folk, som ikke havde frit Valg med Hensyn til sin Regjering. For Menneskehedens Skyld, for en stor Mands Skyld, som havde bidraget saameget til Europas Befrielse, for Engellands Æres og Regjeringens Hæders Skyld, haabede han, at Ministeren vilde udrede sig af disse Jndvillinger, og Landet paa ingen Maade være pligtig at understøtte en saa fornedrende Jder. Statkammerkantsleren, som tilkjendegav, at Norge ikke var indsluttet i Fjendtlighedernes Standsning, erindrede herpaa, at Traktaten mellem Rusland og Sverrig var Nøglen til den hæderværdige Konføderation, som havde banet Vei til saa store Velgierninger for Europa. Det var sandt, at Engelland ikke havde forbundet sig til at garantere Sverrig Norge, efter at Afstaaelsen var skeet fra Danmarks Side; men denne havde ikke havt Sted. Derimod var det aldeles ikke sandt, at der fra den ene Ende af Norge til den anden herskede Modstandsaand mod den svenske Regjering. Desuden var gjort Norge et ædel modigere Tilbud, end der i noget andet Afstaaelsestilfælde forekommer i Verdens Aarbøger. Hr. Whiebread spurgte, om en Konstitution var hiint ædelmodigste Tilbud? og om det kunde nægtes, at der i et Land, som ikke eiede mere end 7 til 800,000 eller i det høieste neppe 1 Millior Jndbyggere, ikke virkelig stode 30 til 40,000 Mand redetil at modsætte sig Norges Forening med Sverrig, ligesom han og anførte den 10de Artikel af Fredstraktaten imellem Storbrittannien og Danmark til Beviis for, at Hs. Brittiske Majestæt selv har erklæret, at Danmark har opfyldt sin Forpligtelse om at afstaae Norge til Sverrig. Den 5 Mai tilstod Grev Liverpool i Overhuset, at Kommissarier vare sendte fra de allierede Magter, af hvem Storbrittannien var en, til Kjøbenhavn og Norge, i den Hensigt at faae Tingene bragt i Orden, i Mindelighed; men paa Grev Greys Spørgsmaal, om det var en ufravigelig betingelse ved det Forslag, disse Kommissarier skulde gjøre, at Norge skulde forenes med Sverrig, eller om det stod i deres Magt, at foreslaae eller indvillige i Andet, i Tilfælde at Norge havde besluttet at modsætte sig denne Forening og at hævde sin Uafhængighed? vilde han intet Svar give. Hr. Grey formeente derimod, at naar det var en ufravigelig Betingelse, at Norge skulde tvinges til at forene sig med Sverrig, vilde det være en Tilsidesættelse af Pligt baade mod det norske og engelske Folk, at nøle med at bringe Sagen for Parlamentet, saa meget mere da han havde fra en sikker Kilde (en af den svenske Ambassadør selv indgivet Note) at det var de Allieredes faste Forsæt, paa ingen Maade at frafalde Norges Forening med Sverrig.