Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1817-06-27
Jndsendt. Det er en bekjendt Sag, at baade Retfærdighed og Klogskab byde enhver Regjering: kun i den alleryderste Nød at gjøre Jndgreb i de mellem Privat indgaaede og lovformelige Contracter. Hvad private Folle contrahere mellem hinanden, salvis legibus, er ordentligviis enhver Anden uvedkommende; men den ene af de 2 Contraherende er unægtelig baade moralsk og juridisk forpligtet at Uelholde sit Ord til den anden, og opfylde hvad han frie og at utvungen med Haand og Mund har lovet at præstere. Gjør han ei dette, maa han og ved Lov og Dom kunne tvinges dertil. Er denne Sætning rigtig, saa vil det udentvivl være en betænkelig Sag at iværksætte det af den Oekonomiske Correspondent gjorte, og i denne Avis No. 78 Pag. 310 omtalte Forslag, sat reducere al Gjeldyngre end 1 Jan. 1813 til rede Sølv. (Jndsenderen forudsætter nemlig, at Meninerigener, at dette ved et Lovbud fra Regjeringens Side skulde iværksættes; thi at Private, som have indgaaet en Con strakt, kunne efter fælles Ønske og med gjensidigt Samtykke forandre den igien, ja reent ophæve den, følger naturmiligviis af sig selv; men en privat Overeenskomst kan ingen almindelig gieldende Regel afgive. - Vel kan det ikke nægtes, til at Staten, eller Regjeringen, som repræsenterer Staten og handler paa dens Vegne, har, ifølge sin Overeiendomsret og te ifølge sin Forpligtelse at sørge for det almindelige Vel, Ret til ogsaa at gjøre Forandringer i de af Private indgaaede Foreninger: ste men Retfærdighed og Billighed tilsiger, at Staten ikke uden i nyderste Nød og hvor det gielder om det Heles Frelse gjør Brug af denne Ret. Et saadant Skridt gjorde paa en vis Maade den danske Regjering, da den i Anledning af den under 5 Jan. 1813 foretagne almindelige Forandring med de i Landet de gieldende Penge, tillige befalede, hvorledes de i Repræsentativer gjorte Laau imellem Private skulde tilbagebetales. Men herved maa endda bemærkes, at Forandringen egentlig angik Pengevæsenet, ikke de indgaaede Contracter, og Lovbestemmelserne om Tilbagebetalingsforholdet bleve egentlig kun " nødvendige fordi de forhen cirkulerende Repræsentativer, skjøndt saa betydelig nedværdigede ved Coursens Stigen, dog turidisk gieldte for den paalydende Sum. Og endda manglede der jo langt fra ikke dem, som skjøndt ubeføiet dadlede dette Lovbud som et Indgreb i Privates Rettigheder. Men efterat det nu ved de nyere Anordninger om Statens Pengevæsen er tilladt Enhver efter Godtbefindende at contrahere i Navneværdi, Sølvværdi, eller rede Sølv, maa det vist kaldes at foreflaae en meget vold som Forlandring, hvis Man vil, at Regjeringen skal omgiøre alle disse mellem Private indgaaede Forpligtelser, og, naar Disse efter eget Valg have bestemt sig for at contrahere i en vis Pengesort, befale dem at opfylde det Contraherede i en anden, et Lovbud, hvormed Creditor og Debitor meget let kunde begge blive lige slet tjente, ikke at tale om, den Usikkerhed i Henseende til indgaaede Contracter, deraf nødvendig vilde flyde, og det Tab, offentlige Stiftelser og Umyndige tillige kom til at lide. - Men der har Correspondenten Ret, at det at contrahere i Sølv=Værdie eller i rede Sølv er langt at foretrække for Contrakter om Betaling i Navneværdie, som er saa usikkert, og hvorved lenten den ene eller den anden nødvendig maa tabe, naar Koursen noget betydelig forbedres eller forværres. Derfor, ligesom Regjeringen har anbefalet Undersaatterne hin Maade at contrahere paa som den sikreste, saa har og vor fortjente Ørsted i sin Eninomin alt for længe siden gjort opmærksom paa dens Retfærdighed og store Fordeele (Eunomia Pag. 519, 523 &c.). Meget beklageligt er det derfor, at disse og flere Vink ei i Tide toge til Eftertanke, hvorved megen Ulykke vilde have været forekommet; men Aarsagen dertil maa allene søges hos dem, som ved skjændig Mistillid til Regjeringen og dens Anordninger søgte at berøve vore - skjøndt paa Statens Grundeiendomme, funderede - Rigsbanksedler al Kredit og at nedværdige dem til Jntet, hvilket foraarsagede Eiendommes og Vares Opdrivelse til de urimeligste Priser. At nu disse Priser ei kunne holde sig, er klart nok, derpaa afgiver enhver Termin Bevis; og det var værd at beregne, hvor mange Gange de Penge, som i de nærmest forestaaende Terminer skulle udbetales, overstiger den hele Pengemasse, som cirkulerer i Danmarks Rige. Regner Man den cirkulerende Pengemasse for 30 Millioner Rigsbd. N. V., og fordeler den paa 2 Millioner; Mennesker, bliver det kun 15 Rbd. N. V. pro persona! Men, som det gaaer i Verden, at Man af Skade skal blive klog, saa var det høilig at ønske, at det dog nu maatte komme dertil, at alle Handeler paa lang Tid, især om faste Eiendomme, og alle Penge=Contrakter og Gjeldsbeviser, herefter alene bleve udstædte paa rede Sølv, noget som Regjeringen har overladt til Enhvers eget Tykke, og hvis Ønskelighed dog nu er iøinefaldende. En følge heraf maatte da blive, at Sedlerne altid regnedes efter Dagens Cours i Handel og Vandel. dix.