Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-05-18
Forlangt Jndrykkelse. Da Kammerraad Dalgas for nogen Tid siden ikke blot publicerede et foregivet Brev, indeholdende nogle i en raa Fortid hjemmehørende Udladelser om Bondestanden, men endog tillod sig at henlede Publicums Beskyldning for Forfatterskabet paa en eller anden bestemt Mand, fremkaldte denne Adfærd fra flere Sider den Tilretteviisning, han ærligt fortjente. Sympathi har ledet adskillige af Hr. Des Venner til at tage sig af ham, og deres Skriverier have taget den Retning, som man kunde vente. De ere nemlig udartede til plumpe Personligheder, blandt andet i Aarhuus Stiftstd. 3 65 for 19de f. M., hvor Hr. D's og Andres dadlede Fremgangsmaade forbigaaes med klog Taushed og de Paagjældende kun lovprises som Ædlinge med Hurraraab. Om dette er grundet, eller det blandede Hurra passende, kunne vi aldeles lade staae ved sit Værd, ligesom vi overhovedet nu antage den nævnte Sag med Hr. D. for meere end tilstrækkeligt drøftet og paa den intet Ord mere skulle spilde. Men, hvad der ved denne som flere Leiligheder atter har viist sig og fremkalder disse Linier, er den, som vi ville troe, ikke overlagte Bestræbelse efter at sætte de større Godseiere i forhadt Lys for LandAlmuen. Det kan ikke være andet, end at Massen af Landboerne, ja endog af Eiendomsbesidderne, ere Almuesfolk – være sig meere eller mindre oplyste, og at de derfor have Tilbøielighed til at høre efter slig Tale, især da den kan knyttes til historiske Erindringer. Men enhver retsindig og upartisk Mand maa netop saa meget mere med os sande, at det strider mod Ret og Pligt at indvirke ugunstigt paa deres Stemning mod den mere velhavende Classe af deres Medborgere paa Landet. Vi kunne, uden at sige formeget, paastaae, at vi ikke staae tilbage for nogen dansk Mand i Kjærlighed til vort Fædreneland. Vi nære de oprigtigste Ønsker for Bondestandens Fremgang og Jntelligents. Men vi troe, at de, der under Navn af Bondevenner saa ofte arbeide paa at forvirre Begreberne om Mit og Dit og paa at forringe Agtelsen for den private Eiendomsret, saavelsom for den bestaaende Forfatning overhovedet, ingenlunde bidrage tilat hæve denne Stand, men derimod til at standse det gode Værk. Derfor misbillige vi Forsøgene paa at sætte Bønderne i Hovedet, at de skulle attraae en activ Jndflydelse paa Regjerings=Anliggender. Almuesfolk kunne ikke deeltage der uden Skade. Derfor dadle vi Bestræbelserne for at indbilde Fæstebønder, at de ere Eiere af de Grundstykker, som de have leiet af Andre, og for at gjøre dem tilbøielige til Opsætsighed mod Hoveri og andre Præstationer, som paaligge dem efter lovligt overtagne Forpligtelser. Deres Huusbonder ere Borgere af Staten, hvis Eiendom og gyldigt erhvervede Rettigheder skal agtes og haandhæves. Den vil ikke Bondens Vel, som vil bringe ham til at glemme det, af hvad Aarsag det end maatte være.Hvor ere de Godseiere, som udøve eller kunne ustraffede udøve noget somhelst ulovligt Tryk mod Bønderne: Feile vi ikke i, at Svaret maa blive Sligt har i overMands Minde ikke fundet Sted i Danmark, hvortil reducere sig da de ophidsende Jnsinuationer om, at Bønderne prygles, behandles som Trælle osv. osv. De ere Usandheder, der ikke kunne have nogen ædel Hensigt. Ligesom en Nations Udvikling uden Tvivl kræver, at den maa bestaae af flere Stænder end Bønder og næringsdrivende Kjøbstædborgere, saaledes ligger i Tingen selv, at navnlig Godseiernes Classe ikke kan mangle i nogen Stat. Dersom det altsaa var - hvilket det ikke er) - tænkeligt, at enten Regjeringen kunde bringes til, med Retfærdighedens Opoffrelse, at uddeele de nuværende større Landeiendomme blandt Bønder, eller Bønderne til selv at tilegne sig dem med Vold, saa maatte der dog snart atter danne sig en ny Classe af Godseiere; det var heller ikke godt andet. Men til slige Voldsomheder kunne nu de misforstaaede Bondevenner ikke engang bringe det. Alt hvad de kunne, er, at de maaskee svække Enigheden og Tilliden mellem to nøie forbundne Borger-Classer i det samme Land, hvis Styrke og Velfærd fornemmelig afhænger af dets Borgeres Samdrægtighed. Mon nogen fornuftig Mand kan agte dette for ædel Daad? Vi troe at udtale alle kyndige og sande Fædrelands venners Mening, idet vi protestere imod de lige saa nædle og ukloge som ugrundede Angreb paa Godseierne, hvormed den periodiske Presse altfor ofte besudes. At opfordre Regjeringen og Stænderforsamlingerne til disse Medborgeres Beskyttelse mod Uret, ansee vi for overflødigt. Men med rolig Eftertanke at bedømme og vurdere bemeldte Angreb, dertil opfordre vi alle retsindige Mænd og især den hæderlige Bondestand, hvis mindre klare Anskuelser det synes at man ved samme lægger an paa at vildlede.