Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1829-09-28
Til samme Tid da et engelsk Blad paastaaer, at Venskabet mellem den engelske og franske Regjering alt igjen er kjønnet, læses i Messager et Privatbrev fra Petersburg, hvori yttres Smerte over Ministerforandringen, med Forsikring, at Keiseren elsker Frankerig og ikke har fortjent, at dets Politik skulde styres af Mænd, som ere fiendsksindede imod Rusland. "Af Alt - siges her - maa Man formode, at Krigen nærmer sig sin Ende, og at Keiseren vil i benytte sin Overvægt ogsaa til Grækenlands Bedste. Og netop i dette Øieblik synes et nyt Ministerium at forkaste sine Formænds Plan i Henseende til hiint ulykkelige Land! Hvorledes rimer dette sig til den Hæder, Carl X. og Frankerig har indlagt sig af dets Befrielse? Hertugen af Mortemart er noget upasselig: Klimaet vil ikke ret anstaae ham, hvoraf formodes, at han vil vende tilbage til Paris, No. get de herværende Franske ugjerne see o. s. v. En ubetydelig Besparelse har Hr. Labourdonnaye opnaaet ved at faae Boghandler-Jnspektorerne afskaffede og deres Forretninger henlagte under Politiet. Bedre kunde Opførselsen, af en ny Sal for de Deputerede, som vil koste 5 til 600,000 Fr., have været svaret, da den gamle meget godt lod sig istandsætte. Bænkerne kunde ogsaa godt have gjort Tjene. ste; men de maatte, som Konstitutionel bemærker, hugges istykker, fordi Valgloven, der gjorde Ende paa Valgrænkerne, blev voteret paa dem. Journal des Debats paastaaer, at der i Ministerkonseilet har været Tvist imellem Courvoifier og den heftige Labourdonnaye, om hvem Hr. v. Polignac ved Bortgangen skal have yttret: "det er reent umuligt; det Menneske er endnu utaaleligere, end jeg tænkte. Koureren har endnu nylig spilt Hr. v. Labourdonaye et slemt Puds, ved at opkoge en Beretning af Journalerne fra 1808, hvori der fortælles, at han ved en Banquet foreslog Officererne af den keiserlige Garde at lade en Medaille præge og bære i Knaphullet, til Ære for den hellige Napoleon; hvortil Officererne svarede, at de vel stode under deres Generals befalinger, men kun skyldte Skaberen, og ingen Afgud, Tilbedelse. Dette - bemærker Koureren -er Manden for Kathegorierne fra 1815 og Jndenrigsministeren af 1829. Journalerne kunne ikke glemme Maaden, hvorpaa den blev lagt Beslag paa dem for Optagelsen af den saakaldte Bretagner Forenings=Akt, da Ministeren, efter Handelsjournalens Anholdelse, havde hele 24 Timer til at lade de andre advare. Det samme kunde Gazetten have gjort i sit nye Oplag. Desuden er Aftstykket selv dermed ikke undertrykt. Eiheller gik Man saa strængt tilværks imod, Reglementet for det apostoliske Troes-Selskab eller Foreningen til den katholske Religions Forsvar." Messager var det eneste Blad, som undgik Anholdelsen, da det mærkede Raad i Tide og fik den farlige Artikel udtaget. Siden bleve samtlige Udgivere indstævnte for at have villet vække Had imod Kongens Regjering og Ulydighed imod Lovene; men kun Handelsjournalen og Koureren ere satte under virkelig Tiltale, som dem, der tillige have bifaldet Jndholdet. Altstykket selv er en Slags Subskriptionsplan til en Fonds Jndsamling for hele Brettagne, hvoraf Subskribenterne skulle nyde Erstatning for alle Udgivter, som de maatte paadrage sig ved at nægte slige ulovlige Skatters Betaling, der hverken ere paalagte af Kongen eller Kammeret efter Chartets Forskrift, med flere Bestemmelser om Forsamlinger, i Tilfælde at der skulde skee en ulovlig Forandring i Valgformen &c. Men uagtet den store Opsigt, denne Forening har vakt, saa der næsten ikke tales om andet paa Slottet og paa Børsen, og uagtet Man forsikrer, at Exemplet alt har fundet Efterligning i Normandiet, Dauphins og flere Provindser, siger Monitøren i en Artikel, som den endelig meddeler til Forsvar for de nye Ministre, at Rennes har først den 14 dennes nogle Personer været samlet, for at underskrive et lignende Udkast. Den nye Præfekt, Baron Locard, har strax efter sin Ankomst til Colmar søgt at indynde sig ved en Skrivelse til Underpræfekterne og Mairerne, hvori han anfører Kongens Afskedsord, som blandt andet vare: "Deres Bestyrelse være for Alting retfærdig, virksom og velvillig. Beflit dem paa Alt, hvad der kan befordre dette skjønne Lands Velstand. Jeg elsker dets Jndvaanere. Giv dem det at forstaae. Jeg vil, at de elske mig igjen." - Man vil saa gjerne tillægge Lafapettes Reise en politisk Hensigt, skjøndt den skal have været besluttet længe før Ministerskiftet, for endnu engang at see sine Børnebørn.