Politivennen, 1804-01-01
Om Arbejdsanstalter paa Landet, af Pastor Ronne i Lyngbye. Ved at læse Hr. Landsdommer Badens Besvarelse paa Spørgsmaalet: Om Arbejdsanstalter ere fornødne paa Landet i Danmarke faldt det mig ind: andliatur et altera pars! - At det vil finde Vanskeligheder, at iværksætte Forslaget - at Fattighusene, saadanne, som de paa de fleste Steder ere, ej kunne være tilstrækkelige - at Nødvendigheden af Arbejdshuse er mindre et Sted end et andet, og at der udfordres i Almindelighed Arbejdshuse sogneviis, ikke amtse eller herredsviis, er Sætninger, som jeg ikke kan andet end bifalde. Men, ganske enig med Forfatteren kan jeg ikke være i Henseende til andre Yttringer, og da jeg, efter min Overbevisning, anseer Arbejdshuse, naar de ellers blive got bestyrede, som en stor Velgjerning ikke allene imod de Fattige, men selv imod hele Staten, saa har jeg troet mig forpligtet til, at fremsætte mine Tanker: Hr. Forf. har troet, at det kgl.Cansellies Skrivelse grundede sig paa den Formening, at der fattedes Arbejde, for de omstrejsende Betlere. Paa disse kan Canselliet ikke have tænkt, efterat Betleriet enten virkelig er, eller dog i det mindste bør antages at være aldeles ophævet; men Collegiet maa have tænkt paa Sognenes sande Trængende. Dette viser og Collegiets Skrivelse, da der siges: "at man efter Mulighed har sørget for at afhielpe den Fattiges Trang og lindre dens Kaar; men at Fattigdom (ikke Betleri) har sin Oprindelse af Mangel paa Arbejde etc. Og at dette er fuldkommen rigtigt, derom kan neppe være Tvivl. Jeg har været Præst i otte Aar ude i Landet, og i to Aar i Kongens Lyngby. Begge Steder fandt jeg, at den Fattige a., den umyndige Forladte, den gamle Skrøbelige, Krøblingen og saadanne flere ofte savnede Arbejde. Endog Spind, som betales saa slet, fattedes ofte, og jeg har hørt Velsignelser i Hobetal over den Kone, som kun betroede den Fattige et pr. Pd. Hor eller Blaar til Spind. Dog, jeg kan ikke anføre noget stærkere Beviis end det, som findes i mit trykte FattigRegnskab for Oktober Qvartal f. A. Pag. 79, at her i dette ene Qvartal blev spundet 360 Pd. Garn, og det, endskjøndt Betalingen tildels skede efter Talhaspen og Fabrik Taxt, som altid er lavere end Kunders Betaling. Naar altsaa Hr. Forf. er af den Formening, at Arbejde ikke fattes de ledige Hænder, saa modsiges saadan Mening af ovenstaaende Erfaring, og modsiges end mere af følgende: Ved Lyngby Fattigvæsen have vi om Sommeren imellem 40 og 50; men om Vinteren imellem 70 og 80, som behøve og nyde Almisse. Hvoraf denne betydelige Forskiel? Unægtelig deraf, at der om Vinteren er Mangel paa Arbejde fremfor om Sommerdagene. Jal Commissionen her seet sig ofte nødsaget til at give dem Almisse om Vinteren, der i Sommerdagene kan fortjene sine 2 Mk. daglig og derover, og det allene, fordi man intet Arbejde kan byde ham. Det er sandt, om Sommeren synes ofte at mangle Arbejdere paa Landet i Danmark; men det er da ligesaasandt, at der om Vinteren er Folk tilovers; og hvorfor dette? fordi her gives ingen Arbejdsanstalter. Alt vort Arbejde skal gjøres paa Marken og i Udhusene. Den der ikke er en stærk og rask Arbejder, skal da gaae ledig, naar Vinteren indfinder sig. Bonden, giver Kost; og skal han give denne, vil han have raske Arbejdere; de Skrøbelige bruger han kun af Nød i de travle Dage. At betinge dem lidet i Penge, i Forhold til deres Arbejde og ingen Kost, det forstaaer han ikke, det vil han ikke. Jeg har selv overmaade ofte faaet dette Svar: "Vi Bønder kunne ikke bruge saadanne FolkeHr. Forf. siger, at Danmarks Folkemængde er for indskrænket, til at afgive nogen klækkelig Masse Mennesker til Fabriker, og at Landmanden ved saadanne Anlæg maatte savne Arbejdere. Hvad det første angaaer, da tør jeg svare: Vi have vel nogle 100,000 ledige Hænder de lange Vinteraftener; Almuens Mandkjøn i det Hele, bestiller lidet eller intet om Aftenen, og Børnene, som oftest, Jntet, hverken om Dagen ej heller om Aftenen. Skulde alle disse Hænder ikke kunne beskjæftiges, ligesaavel her, som i Tydskland, ligesaavel andensteds i Danmark, som paa enkelte Steder i Jylland og Fyen. Endvidere tør jeg svare: Fabriker gaae dog ret godt, naar de kun ere private Ejendomme, anlagte ved private Folks egne Kræfter; Entrepreneurerne for Kattuntrykkeriet i Lyngby, som begyndte med lidet, have i det mindste drevet deres Fabrik med megen Hæld, og ere blevne velhavende Folk, hvilket ikke allene gjør den Ære; men og viser, at Fabriker kunne drives i Danmark. Ja selv nogle af de Fabriker, som have havt Hielp fra det Offentlige, drives hældigt; saaledes gaaer Brede Kobberværk her i Sognet til god Fordeel for dets Ejer. At Projektmageres Fabriker ere mislykkede ligger da ikke deri, at vi have havt Mangel paa Arbejdere, men deri at Projektmagerne have levet, som Mænd af ster Formue, have bekymret sig lidet om Fabriken, og ikkun søgt at bruge de Penge, som bleve dem laante. Derefter rejste de med Hr. Spansier den Vej, de vare komne. Til det andet maatte jeg svare, at Arbejdsanstalterne ikke ville berøve Landmanden de fornødne Hænder; thi Arbejdsanstalter ville aldrig kunne give den Løn, som Landmanden giver, og den bedste Løn trækker vist nok de sleste Arbejdere. Selv Fabrikerne see ofte deres Arbejdere at bjerge Sæden paa Markerne; dette vilde langt mere træffe ind for Arbejdsanstalter, som vel ikke bleve offentlige Fabriker. (Fortsættes.)