Jyllandsposten, 1841-04-30
Ligesom den aalborger Tyvebaande har sine videste Forgreninger, saaledes lader det nu til, at Touren er kommen til Aarhuus, hvad Tyverier angaae, da disse, i Forening med Jndbrud, paa den senere Tid hyppigen have fundet Sted i denne By. At hele Røverbande, ei forlængst have dannet sig i vore jydske Skove og Lyngbakker er uforstaaeligt, i Tider hvor det seer saa yderst maadeligt ud med Landpolitiet. At man derfor idelig hører Overfald at finde Sted paa Landeveien er saaledes ganske i sin Orden. At Tyverierne i Kjøbstæderne tildeels udgaae herfra, er ogsaa begribeligt, og det vil derfor vistnok være aldeles nødvendigt, at de meest energiske Forholdsregler anvendes, ei alene mod selve Forbryderne, men ogsaa mod dem, der paa nogen Maade collidere med dem. Et, som det forekommer os, mærkeligt Exempel paa det Modsatte, er derimod Arrestforvarer, nu Arrestant, Thornbye. Efterat nemlig flere Fanger vare undvegne og denne Person forhen havde været under Tiltale for Uordener, navnligen for at have overladt Arrestnøglerne til Arrestanterne, og efterat han herfor var mulcteret, blev han atter for omtrent 1 Aar siden sat under Tiltale for at have om Aftenen silde taget en grov Forbryder, der havde frastiaalet en Borger i Aarhuus 3000 Rbd., ind til sig, og punschet saaledes med ham, at Forbryderen var undveget. At man herover blev indjaget Skræk over hele Byen og især paa den Herregaard, hvor Forbryderen var paagreben, og som han i Fængslet skal have ladet sig forlyde med, at den røde Haane skulde komme til at gale over, dette var mere, end begribeligt. At derfor Alles Forbittrelse rettedes mod Thornbye var saameget naturligere, som han endog var fræk nok til, ved at omskjære Laasen i Fængselsdøren, at ville kaste Politiet Blaar i Øinene ved at vælte Skylden fra sig over paa Forbryderen. Men spørges her nu, hvad blev da Thornbyes Straf for denne Adfærd, kom han i Tugthuset, blev han afskediget, eller hvad blev der gjort ved den Mand, som, ved at overgive Arrestanterne Arrestnøglerne, kunde udbrede Tyverier, Jndbrud og Brandstiftelse over hele Byen, og som mere eller mindre havde Borgernes Eiendomssikkerhed i sin Haand, Nei langtfra; Hr. Thornbye, kom ikke i Tugthuset, heller ikke blev han afskediget, nei, hvad der endnu er mærkeligere, han blev ikke engang suspenderet fra sin Bestilling, medens han blev actioneret ved Landsoverretten og Høiesteret, hvorvel han af Magistraten blev indstillet til Suspension, uden at Amtet dog vilde approbere samme, og uagtet han dog ved Underretten blev dømt fra sin Bestilling. Thornbye havde altsaa den Triumph, at Nøglerne til Arresterne atter bleve ham anbetroede, idet han, medens hans Dom svævede for Overinstantserne, indtraadte i sin fulde Function. Men dette var ikke nok, ved Landsoverretten i Viborg, saavelsom ved Høiesteret, blev han ei alene ikke fradømt sin Bestilling, men kun idømt en mindre Mulct. Et saa heldigt Resultat ved en Bestillingsmands Overtrædelse af hans første Pligter, hvilket vistnok havde overgaaet hans Forventning, satte ham nu istand til at fortsætte sine Rænker, saa han nu ikke nøiedes med at lade Fangerne undslippe, men hælede selv med dem, hvorved han lokkede Tyvekosterne fra Tyvene og skjulede Guldsager m. m. i sine Gjemmer, Kakkelovnsrør og andre Steder. Hvorvidt Thorn bye har givet Rendsborger=Slaven Anviisning paa de 3000 Rbd., som Thornbye ved sin Gang i Justitsraad Seidelins Huus muligen har kjendt Besked med, er endnu ikke bleven opdaget ved Forhørene, endskjøndt ikke liden Sandsynlighed taler derfor. Man synes saaledes ved denne Oplysning atter at komme til Erkjendelse af, at den exemplariske Afstraffelse af offentlig ansatte Bestillingsmænd er ligesaa ubetinget nødvendig, som ved Embedsmænds Udskeielser, da man ved at lade dem slippe, efter at være justitialiter tiltalt først een Gang og dernæst to Gange, den tredie Gang maa være belavet paa saadanne Optrin, som let udsætte en heel Borgercommune for de største Ulykker.