Berlingske Tidende, 1807-04-17
Paa Universitets=Bibliotheket i Kiøbenhavn er med Consistorii bifald og under Bibliothek=Commissionens Opsyn gjort Begyndelse med at anlægge et Kabinet for Fædrelandets Oldsager. - Man stræber derved, saavidt mueligt, at redde fra Undergang hvad der endnu er tilbage af vore daglig mere og meere forsvindende Antiqviteter, og noget at standse Tidens ellers Alt fortærende Tand i sin ødelæggende Virksomhed. Derved skulde opnaaes, at de overblevne Levninger fra Hedenold og Middelalderen, der sætte Beskueren paa Spor til at kiende vore Fædres Overgang fra Vildhed og Raahed til Cultur og Sædelighed, ikke saa hastig skal kunne gaae Forglemmelse og Tilintetgiørelse imode. - Vigtigheden af saadan en Samling, der vil tien til at udbrede og vedligeholde Kundskab om vort Folkefærde henrundne Tider, er bleven erkiendt af adskillige Hædersmænd. Det er af offentlige Blade kundbart, at ikke Fag allerede have givet Bidrag dertil, Undertegnede tager sig herved den Frihed, at anmode andre Eiere af Oldsager, at følge disses priselige Exempel. - J privat Mands Eie og Værge ere enkelte Rariterer udsatte for mange Slags Hændelser; de ere f. Ex. ikke sikkre for ved Eiernes Reiser og Forflyttelser at blive borte og forkomme. Ei heller kan Nøger af nogle faa enkelte Stykker uddrage Resultater, hvorved Bekiendtskab med vort Fædrelands fordums"Art og Konst kan fremmes eller faae betydelig Tilvext. Skienkes de derimod til et Jnstitut, hvor de opbevares med den ængstligst Omhyggelighed, hvor der er Forraad af lignende og hinanden indbyrdes oplysende Sager, hvor der er et Bibliother med alle de litterære Hielpemidler, som tiene til at udtyde og forklare dem, saa kan et Stykke, der, isolert, ingen Betydning har, lede til de vigtigste og mest interessante Følgeslutninger. - Alt hvad som saaledes af Patrioter her bliver deponerer, er en Skiærv paa Fædrelandets Alter. J sin Tid, naar et, Nationen og Regieringen værdigt, Nationalmuseum, vorder opreist, bliver nærværende Samling, tilligemed hvad der allerede haves paa Konstkommeret og andre offentlige Steder, at ansee som en Grundvold, hvorpaa fremdeles kan bygges videre, og Efterslægten vil vide os Tak for, at have holdt sammen paa de Mindemærker, i Mangel af hvilke vort Sprog og vore Sæder vore Love og Jndretninger, ville være en uopløselig Gaade og et uforklarligt Phænomen. - Flere Patrioters forenede Bestræbelser for dette Jnstituts Fremme vil desuden : en anden Henseende være ønskelig. Der var for et halvSekulum siden den berømte Rostgaard. Han i sit af Kongen corroborerte Testament klager bitterlig over, at hos hans Landsmænd blev intet Studium mindre dyrket, end den nordiske Histories og nordiske Oldsagers, hvilket dog efter hans Formening, med største Ret fortiente at drages frem af sit tykke Uvidenheds Mørke, og, som et Midde til at raade Bod paa dette Onde, stiftede han et eget Legat Som en klog og meget forsynlig Mand, tænkte han lang, ud i den fierne Fremtid, og udsaaede en Sæd, der, ved seent men dog sikkert, skulde bære rigelig Frugt. Han fastsatte nemlig, at hans skiænkede Capital skulde aarlig aars forøges med Tillæg af Rentes Rente, saalænge til Summen naaede den Høide, at en Mand, som opofrede sig til de nordiske Oldsagers Studium og Fædrelandets Historie, deraf kunde have sit Udkomme. Den Tidspunkvil indtreffe omtrent om en Snes Aar, og denne rostgaard ske Professor vil da være saare godt tient med, at man har ligesom arbeidet ham i Hænderne. Ligesom Lector Botanices til at giøre sit Embede fyldest og bringe sin Videnskab videre, trænger til Urter og Planter, Mineralogen til Stene og Mineralier, og Demonstrator Chemie til Laboratorium og Jnstrumenter, saaledes vil Professor Archædlogi septentrionalis ved Kbhvs. Universitet behøve Tordenkiler og Offerknive, Stridsører og Slagsværd, Ringe og Armbaand, Urner og Askekrukker, Primstave og Drikkehorn, Røgelsekar og Helgenbilleder, Rune= og Munkeindskrifter. Det er da baade paa den existerende rostgaardske Professurs, og tillige paa det forønskede Nationalmuseums Vegne, jeg herved har henvendt mig til Publikum. - Landsmænd, uden Fleres patriotisk-virksomme Deeltagelse maa jeg med denne min Plan blive staaende paa Halvveien. Jeg stoler paa det, en Forfatter nylig med Føje har sagt: "naar man i Danmark og Norge regne paa Borgeraand, forregner man sig aldrig. Kiøbenhavn den 12te Marts 1807. R. Nyerup, Prof. i Litterærhist. og Universitets Bibliotekar. P. S. Naar en udførlig Fortegnelse over Samlingen bliver trykt, vil man naturligviis ikke undlade, ved hveri Stykke med tilbørlig Taknemmeligheds-Yttring tillige af betegne Giverens Navn, saa at Mindet om Nutidens Piets- og Patriotiskhed, om Agt for vore Forfædres Daad og Jdrætter, kan forplantes ned til den seneste Efterslægt.