Aalborg Stiftstidende, 1845-09-11
Fædrelandet. Kjøbenhavn, den 9de September. Den 24de December forrige Aar forlod Sluppen "Caroline" Christianssted paa St. Croix med en Besætning af 4 Mand, nemlig Ramon Morales som Capitain og Juan Lucia, Thomas Fosset og Theodor Scobald som Matroser, samt Cajetano Cordero som Passageer, for at seil til Krabbeøen. Anden Dagen efter, eller 2den Juledag f.A., erfaredes det paa St. Thomas, at denne Slup stod paa Land paa Østenden af sidstnævnte Ø. Paa Grund af flere mistænkelige Omstændigheder blev der strax optaget Forhør, over de tvende med Sluppen ilandkomne Mænd, nemlig de som Matroser paa Sluppen forhyrede Fringere Th. Fosse, og Th. Scobald. Det oplystes strax, at de 3 Spaniere: Morales, Lucia og Cordero vare forsvundne under Seiladsen imellem St. Croix og St. Thomas. Fossets og Scobalds Udsagn var imidlertid høist modstridende, idet Fa først vedgik, at han havde dræbt de 3 Spaniere i Nødværges Tilstand, fordi de skulde have overlagt at myrde S. og ham, hvilken Forklaring han faa Dage efter forandrede derhen, at Spanierne vare blevne slagne overbord af Storseilsbommen og deels af Klyverblokken under en Byge – indtil han endelig, efter flere Maaneders uafbrudt fortsat Politiundersøgelse, den 5te Marts d. A. afgav følgende, i alt Væsentligt med Scobalds Udsagn stemmende, Bekjendelse; Natten til første Juledag omtrent ved Midnatstid, da Sluppen befandt sig i Farvandet imellem St. Croix og St. Thomas, stod S. tilroers og F. arbeidede ved Pumpen, imedens Morales, Juan og Cordero sov, de tvende første paa Dækket og den sidste i Kahytten. F. slap da Pumpen greb en Øxe og tilføiede dermed i samme Øieblik begge de paa Dækket sovende Spaniere hver et saadant Slag i Hovedet, at den ene ei meere gav noget Livstegn og den anden opgav Aanden efter en kort Stønnen. Da derpaa Cordero der maa have mærket Angrebet paa sine Landsmænd, syntes at ville sætte sig til Modværge, idet han kastede en Steen op paa Dækket, som tilfældigviis traf S., og søgte at komme op af Kahytsdøren, stræbte F. at forhindre dette og slog efter ham med Øxen, hvormed han formodentlig ogsaa rammede ham. Et Øieblik efter kom C. igjennem Storlugen, op paa Dækket, bevæbnet med en Kniv, men sprang, da F. løb imod ham med Øxen, i sin Forfærdelse overbord. Derpaa kastede F. Ligene af de tvende andre Spaniere i Ha pet, og lod S., der havde forholdt sig passiv under hele Affairen, som iøvrigt kun var et Øiebliks Sag, og blot sagt til F.: "Min Gud, Thomas, hvad gjør Dul", aflægge Løfte paa, at han ei vilde aabenbare Gierningen. Denne Begivenhed fremtræder først i sin hele rædsomme Skikkelse, naar man erfarer, at F. bragte hine 3 Spaniere af Dage uden allermindste Foranledning fra deres Side; thi han har vedgaaet, at hans Motiv til Gierningen hidrørte fra, at han tidligere havde staaet i Underhandling om at blive Eier af Sluppen "Caroline", medens den tilhørte en Borger i St. Thomas, Moses Garcia. Han ansaae sig nemlig skjøndt tilvisse uden Grund – forurettet ved, at denne Handel ikke kom til Fuldbyrdelse, hvorimod Sluppen blev solgt til en Mand paa Krabbeden ved Ravn Lorenz Gonzales, der havde den i Fart, da de ommeldte Mord skete. Allerede da F. forhyrede sig med Sluppen, havde han isinde at forskaffe sig selv Satisfaction for den ham formeentlig tilføiede Forurettelse, og Tanken om at gjøre en Ulykke havde allerede længe ulmet hos ham, indtil hans Fortrydelse steg til det Høieste, da han maatte arbeide strængt ved Pumpen, imedens de Andre sov i deres Magelighed, og bragte ham til at udføre det ovenfor skildrede Mord, hvis Offere aldrig havde staaet i noget venligt Forhold til F. og vare udenfor de Transactioner angaaende Sluppen, hvorved han følte sig forulempet. F. har oftere været straffet for Tyveri og havde overhovedet Navn for at være en saavel for den personlige som for Eiendomssikkerheden farlig Person, hvorfor hans Tilstaaelse om, at have myrdet de tre nævnte Spaniere ikke blot af Had og Forbittrelse, men ogsaa for at bemægtige sig deres Gods, er ganske antagelig. Han førte ogsaa virkelig endeel Varer fra Sluppen iland paa St. Thomas, hvor de af Politiet bleve ham fratagne. F. har derimod benægtet at have tilvendt sig de myrdede Spanieres Penge, ligesom han ogsaa stadig har fragaaet at have sat Sluppen paa Grund ved St. Thomas med fri Villie og Forsæt, skjøndt dette modsiges paa det Stærkeste saavel af den Maade, hvorpaa Sluppen var strandet som af den Omstændighed, at det især var paa Sluppens nominelle Eier, Moses Garcia (der endnu ikke havde givet Gonzales Skjøde paa den, imod hvem F. bar Nag. F.er født paa Plantagen Smithfield paa St. Croix, bekjender sig til den catholske Religion, endskjøndt Religionen vel meest har været en tom Lyd for ham saavelsom for saamange Andre, der ligesom F. have tilbragt det meste af deres Liv i Slaveri, thi han frikjøbte sig først selv for 7 eller 8 Aar siden, da han var henimod 40 Aar gammel. Han har levet i Concubinat med en fri Negerinde og med hende avlet tvende Børn. Paa Grund af den ovenfor fremstillede Udaad blev F. sat under Tiltale for Mord og Røveri og ved St. Thom Extraret dømt til at miste sin Hals og hans Hoved at sættes paa en Stage, hvilken Straf blev med særligt Hensyn til, at han som Matros havde myrdet sin Capitain – ved den vestindiske Landsoverrets Dom af 26de Mai d. A. skjærpet derhen, at han skulde have sit Liv forbrudt og lægges paa Steile og Hjul. Sagen er nu indanket for Høiesteret.