Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-03-31
Nyeste øbenhavn. kilderie af K. Mos Me Syvende Aargang. No. 50. Kjøbenhavn, trykt hos P. H. Höeckes Enke. Løverdagen den 31 Martii, 1810. Obligationen eller de to Speculantere. (Sluttet.) Nap. Underdanige Tjener. Jeg kommer efter Aftale, Hr. Supercargo. - Budæus (afsides). Nu har da Pokkeren selv ført ham ogsaa herhid! Kornby. Den Obligation, som De har leveret mig, Hr. Procurator, paa Hr. Blinks Vegne kan jeg ikke bruge. Den er ikke en Pibe Tobak værd. – Rap og Blink (paa eengang). Hvad? Kornby. Som jeg siger Dem ikke en Pibe Tobak. Blink. Nu har jeg da hørt det med! Elias Henningsen, den rigeste Herremand i Nan ders, udsteder Obligationer, som ikke ere en Pibe Tobak værd. Hvad? – Kornby. Den Elias Henningsen, som har udstedt Obligationen, lever om Sommeren af at reise Kegler op og om Vinteren af at handle med Comoediebilletter. - Blink. Man kan jo blive gal over saadan Snak! - Budæus (til Blink). Det er, reent ud at sige, atter en Filurstreg, kjere Svigerfader. (til Rap) Bliv kun ved at negte. – Rap. De tager saa mæn Feil, Hr. Supercargo. Den Henningsen, De taler om, kjender jeg ret vel. Han kan hver ken læse eller skrive. Men Obligationen er just udstedt af den rette Elias Henningsen, Raadmand i Randers og Eier af en halv Snees Godser. Kornby. Jeg tager ikke Feil, Hr. Procurator. Jeg har talt med den rige Elias Henningsens egen Søn. Han maa jo nok kjende sin egen Faders til Haand. - Budæus (til Blink. Lutter Spitsbubestreger. Det gjør han kun for at faae Obligationen for en Slik. (til Rap) Bliv kun ved at negte. - Rap. Jeg forsikkrer Dem, De tager Feil. Men naar De ikke skjøtter om Obligationen, saa faaer det saa mæn at være det samme. Vi skal nok blive af med den. - KornbyJn, jeg veed nok De kan, men jeg vil, at De ikke skal blive af med den. - Budæus (til Blink). Kan De see, Svigerfader, Lutter Spitsbubestreger, (til Rap) Bliv kun ved Din Paastand. – Rap. Da skal jeg nok lære Dem at udlevere Obligationen. Der er saa mæn Lov og Ret til paa Østergade. Seer De det. - Kornby. Obligationen faaer De ikke. Jeg leverer den oppaa Politiekamret. - Blink (hidsig). Hvad er det for Streger, Hvad? Mener De jeg er en Nar eller et Barn, De slæber min Datter udaf mit eget Huus, vil tvinge mig til at give hende til en Prakker, og negter mig ovenikjøbet min Eiendom. Hvad? – Kornby. Kalder De Keglereiseren Elias Henningsens Obligation en Eiendom, – Blink Jeg er tilfreds han er Kegle reiser eller Keglekeiser. Det rager ikke Dem. Min Obligation vil jeg have. - Kornby. Den kan De lade afhente paa Politiekamret. - Blink (truende). Hør, Dril mig ikke – gjør ikke Nar af mig! Det gaaer aldrig godt. - KornbyJa, hvad kan De gjøre mig andet end lade mig stevne. For Retten skal jeg nok vide at forsvare mig. - Mad. Blink (kommer hastig ind. Hvor er hun – Kornby. Hvem, Madam, – Mad. Blink. Min Datter – min Lovise, Hele Byen, snakker om intet andet end min Datter. Vort Huus er blevet til en Fabel for alle Folk. JoDe har baaret Dem kjønt ad, Hr. Supercargo! Saaledes at beskjæmme en honnet Familie, Kornby. Giv Dem kun tilfreds, Madam. Jeg haaber at endnu Alting skal blive godt igjen. Mad. Blink. Godt, Kan De skaffe min Datter sin tabte Ære igjen, - Kornby. O Madam, det er ikke paa den Maade, at et Fruentimmer taber sin Ære. Jeg er tvertimod overbevist om, at ethvert retskaffent Menneske i Fremtiden vil bære Agtelse for Deres Datters Caracteer. Slette Menneskers Bagtalelse kan være hende temmelig ligegyldig. Niende Capitel. Mad. Storm. Med Tilladelse at spørge, er De Hr. Blink, – Budæus (afsides). Nu er da hundrede og et ude. - Blink. Ja, til Tjeneste! Mad. Storm. Jeg har hørt, at De vil gifte Deres Datter bort til den (peger paa Bu dans) Beelzebub? – Blink. Hvad kommer det Dem ved? Hvad? – Budæus (til Blink). Atter oplagt Spil, kjere Svigerfader. - Mad. Storm (til Blink). Det skal jeg paa Øieblikket sige Dem. Tag Dem i Agt for ham. Det er en Bedrager – en Forfører, (tager et Papir opaf Lommen) See her kan De selv læse det. Anno Domini 1728 ved Kyndelmisse gav han mig dette skriftlige Ægteskabsløvre. - Budæus. Falskerie - Løgn - Bagtalelse, kjere Svigerfader. - Mad. Storm. Jkke nok med det. Efterat han saaledes havde bedraget og fixeret mig, kom han i Aftes og vilde atter narre mig. See her er den Ring, han selv satte mig paa Fingeren. - Budæus (til Blink). Jeg troede at det var Lovise, kjere Svigerfader. Men den Pulverherhavde narret mig. J Mørke ere alle Sviin sorte. Blink. Kan De negte, at det er Deres Haand? Hvad? – Budæus. Smaagalanterier - Ungdomsdaarligheder – som ingen af os Mandfolk kan sige sig fri for - Mad. Blink. At give Ægteskabsløvte og siden svige sit Løvte, En smuk Ungdomsdaarlighed, (betragter Ringen) Og det er den samme Ring, som jeg forærede Dem i Forgaars, Hr. Budæus, Fy, skam Dem – Blink. Altsaa er De allerede engang forlovet, Svigersøn, Hvad? – Rap. Siden jeg seer, at Alting, nærmer sig her sin Opløsning, saa maa jeg da nok ogsaa gaae til Bekjendelse. Hr. Budæus, De maa ikke blive vred. - jeg kan ikke spadsere til Raspehuset for at tjene Dem. (paa Knæ) Hr. Blink! Kan De forlade mig? – Blink. Atter en ny Historie, Rap. Elias Henningsen er ingen Herremand, men Keglereiser, skjønt ingen Ting er umuelig og han gjerne engang kan blive Herremand. Men Deres Obligation er rigtig nok ingen Pibe Tobak værd. – Blink. O. J Bedrager! J Kieltring! J Raspehuuslem! – Rap. Skjænd paa Hr. Budæus! Det er ham, som er Skyld i at De er bleven narret. Det er ham, som Obligationen tilhørte, og han overtalede mig til at sælge Dem den. Dog - nei, skjænd ikke paa ham. Han har narret sig selv. Han har ikke faaet en Skilling af Pengene. - Blink. Jeg skal lade jer begge bringe paa Raadstuen og kaste i Tyvehullet. Raspehuset skal være jer vis. – Rap. Spar mig, bedste Hr. Blink! Er jeg en Kieltring, saa skal jeg i det mindste vise mig som en honnet Kieltring, der langtfra ikke fortjener at komme i Raspe huset. See her ere 4200 Rdlr. De resterende, otte hundrede har jeg brugt til Brød og Klæder for min Familie og til at stoppe Munden paa en heel Hob umættelige Creditorer. - Blink. Vil Du endnu ovenikjøbet have Penge for, Dine Canaillerier? Hvad? Jeg skal nok faae Dig til at rykke ud med Resten. Naar Du først er bunden til Væggen og har smagt Tampen, saa skal Du nok komme frem med Resten. - Kornby. Styr Deres Heftighed, Hr. Blink! Tak Gud at De har truffet paa en billig Skielm. Gjør ham ikke ulykkelig. (afsides til Blink) Han kunde jo have bedraget Dem for det Hele. - Blink. Gaa Skurk, Kommer Du næste Gang igjen, saa skal Du ikke slippe saa godt. (til Budæus) Og J, Bedrager! Understaa jer ikke mere at komme for mine Øine. - Budæus. Procuratoren har, reent ud at sige, løiet, kjere Svigerfader. Det skal jeg bevise. Jnden i Aften skal De synge af en anden Tone. Deres Datter er jeg just ikke saa forlegen for. Naar man har Penge, kan man faae Kjerester nok. (gaaer) - Mad. Storm. Det var da Løn som forskyldt. - Kornby (som den hele Tid har betragtet Ringen). Jo mere jeg betragter denne Ring, desto tydeligere seer jeg, at det er den samme, som jeg for fjorten Aar siden forærede min Kone. Kan De sige mig Mad. Blink, hvorledes De er kommen til den Ring? Mad. Blink. Det skal jeg saa mæn sige Dem. Jeg og min kjere Mand have nu levet sammen i tyve samfulde Aar, uden at vor Herre velsignede vort Ægteskab med en Livsarving. Vi ventede to Aar, vi ventede fire, ja vi ventede otte, men der kom ingen. Nu blev jeg kjed af at vente længer. Hør Mand, sagde jeg, jeg maa have et Barn om jeg ogsaa skal tage et ganske vild fremmed. Strax efter den store Jldebrand 1795 læste jeg i Avisen, at et sengeliggende Fruentimmer. der ikke ventede at komme op igjen, havde et velskabt Barn paa fem Aar, som hun ønskede nogen vilde tage til sig. Jeg gik strax op til hende. Hun boede paa et Qvistkammer i Borgergaden hos nogle fattige Folk. Hun havde allerede mistet Mælet. Men Folkene fortalde mig, at hun havde tjent hos Barnets Forældre i Admiralgaden. Moderen var bleven indebrændt, og Pigen havde ikke reddet andet end dette Barn. Jeg lovede at tage det til mig i Barns Sted. Det syge Fruentimmer udtrykte sin Glæde med Gebærder, da hun saae at jeg tog Barnet ved Haanden. Hun tog denne Ring frem og leverede mig den med en meget udtryksfuld Mine. Barnet voxte op under min moderlige Pleie, og er den Lovise, som nu lønner mig saa ilde. Seer De, det er Ringens Historie. - Kornby (segner halv afmægtig i en Stoel). O, Gud! Det er min Lovise - min Datter. - Mad. Storm (løber hen til Døren). Lidt koldt Vand, Cornelius, Lidt koldt Vand! Kornby. Lad kun være, Glæden og Overraskelsen har gjort mig ganske bestyrtet. - Glæd Dig, Cornelius, Jeg har fundet min Datter min Lovise Cornelius. Pokkeren heller, Herre! Jeg troede at den Galeas havde sat til med Top og Tavl for mange Aar siden, Kornby. Nei, hun lever, Min Datter. - min Lovise lever, Glæd Dig! - Cornelius. Nu saa svinger jeg med Hatten og raaber tre Gange, Hurra, Hurra, Hurra. - Kornby. Cornelius! Løb – flyv op til Romberg og stig, han skal strax komme ned med sin - min Lovise. (Cornelius gaaer) - Blink. En besynderlig Tildragelse. Hvad? – Mad. Blink. Ret et romantisk og digterisk Æmne. - Kornby. Det var i en lykkelig Tid, jeg havde Nankiner og Rhabarbar at sælge. - Blink. Og at jeg kjøbte Elias Henningsens Obligation. Hvad? - Lovise (kaster sig for Blinks Fødder. Tilgivelse, min Fader. - Kornby. Nei, kom herhid, min Datter, – min Lovise. J Din Faders Arme! Lovise. Hvorledes, Er De min Fader, - Kornby. Din Fader! Din kjødelige Fader! Alting er opdaget. Efter fjorten smertefulde Aars Skilsmisse hviler Du i Dag igjen første Gang ved mit Bryst. O, mit Hjerte smelter af Glæde! Himlen har igjen skienket mig en Datter, som engang kan trykke mine Øine til og plante Blomster, paa min Grav. - Jovise. Det sortner for mine Øine. Jeg er ganske ude af mig selv af Glæde - Bestyrtelse - Overraskelse. Er De min Fader – Kornby. Din lykkelige Fader. Han har fundet sin eneste Datter, og vil nu kunne døe rolig. Nu haaber jeg dog, Hr. Blink, at De ikke har noget imod Giftermaalet? – Blink. Hvor kan jeg have noget derimod, naar Lovise er Deres Datter, – Kornby. Romberg. Der har De hende! Det er min Alders Krone - mit Livs Aftenstjerne. Himlen velsigne jer mine Børn, Fra nu af lever jeg ene for jer. - Cornelius. Og jeg gamle Skudde, Skal jeg nu reent drive for Vind og Veir, Herre? – Kornby. Nei, Du skal ikke, gamle, trofaste Cornelius. Har Du endnu Mod til at seile paa Ægteskabets Farvand? Cornelius. Naar Veiret ikke er for haardt Fartøiet ikke for skrøbeligt – hvorfor da ikke Herre! – Kornby. Velan, (viser paa Mad. Storm). Her staaer en Brig, som jeg har tiltænkt Dig. Jeg eqviperer hende med 2000 Rigsdaler. - Cornelius (til Mad. Storm). Haar hun Lyst til at gjøre en saadan Tour med mig, Mutter, – Mad. Storm. Hvorfor ikke? – Cornelius. Er hun fornøiet med Takkelagen? Den er temmelig gammel. Men Skroget er godt. - Mad. Storm. Skjelmmester! Cornelius. Vil Du have mig? - Mad. Storm (fornøiet). Jo, nok. - Cornelius, (tager hende i Favn). Nu, saa tag mig! Kornby. Jeg har kjøbt mig en Gaard i Søllerød. Der vil jeg tilbringe Resten af mine Dage. Jeg vil dyrke Jorden og plante Blomster. Og naar Jda komme ud til mig mine Børn og Venner, saaskal vi glæde os sammen i den skjønne, fri og herlige Natur, fortælle hverandre vort Livs besynderlige Hændelser og takke Himlen for denne lykkelige Dag. - Cornelius. Og Deres gamle Cornelius, maa han ikke nok komme med? – KornbyKan Du spørge om det? – Cornelius (til Lovise). Jeg gratulerer, Hjerte Jomfru, O, hvorjeg skal hoppe, og springe, og danse og synge med Deres Smaafolk i det Grønne! J Dag er jeg saa glad som jeg var paa min Confirmationsdag. Vi har fundet hvad vi i fjorten Aar forgjeves søgte efter. Hurra, Hr. Kornby og alle gode Mennesker leve! Forslag til Oprettelse af et Bogforsikringsselskab i Danmark. Det er kun alt for vel bekjendt, hvad Skjebne Bogsamlinger, især af noget betydelig Størrelse, i Almindelighed have i vort Fædreland, naar de efter Eierens Død ved offentlig Auxion bortsælges. Næsten bestandig vorde, især i Provindserne, men tildeels ogsaa paa Bogauxioner i Hovedstaden, endog de ypperligste Skrifter bortsolgte ei alene langt under deres Priis og Værd, men endog ofte under Papirets blotte Maculaturværdi, hvilket naturligvis foraarsager, at de da opkjøbes til Maculatur og sønderrives, og selv de Skrifter, som undgaae denne Skjebne, sælges dog som oftest for en høist uforholdsmæssig ringere Priis, end de have kostet at anskaffe, ja kunne ofte siges saagodtsom at gives bort. At en enkelt Mands Bogauction, især under visse Omstændigheder, kan gjøre en Undtagelse herfra, beviser Jntet mod Sætningens Rigtighed i Almindelighed. Saaledes vorder ofte en Bogsamling, hvis Anskaffelse kanskee kostede Eieren flere tusinde Rigsdaler, bortsolgt for færre Hundrede; eller i alt Fald dog langt dybere under dens virkelige Værd end den burde og end andre Eiendomme, sælges til. Enhver indseer let, hvad Virkninger dette maa have. Kun saare faa Mennesker have saa stor Formue, at de kunne anvende nogen betydelig Sum paa Bogkjøb uden at have nogen Udsigt til at erholde efter deres Død en nogenlunde betydelig Deel af denne Sum tilbage for deres Børn eller Arvinger. De øvrige maae undertrykke det for en Videnskabsmand og for enhver dannet og kultiveret Mand dog saa billige Ønske at eie Bøger, hvis de ville opfylde de Pligter, de skylde deres Efterlevende. Ved disse Aarsager bliver nu mangen Mand bange for Jndkjøb af Bøger, og derfor strax ved Tiltrædelse af Embede og huslig Stilling ulæsende; eller hindres dog fra at gaae fremmed Tidsalderen og sin Videnskab. Efterhaanden vorder ved alt dette Følelsen for det Literære og for al Videnskabelighed mindre og mindre. Ved det saa idelige Syn af Mænd, der, skjøndt de dog maatte formodes at være Yndere og Skjønnere af Videnskaber, afholde sig fra at kjøbe Bøger, deres Værd maatte end være nok saa stort og almindelig erkjendt, og tillade, at slige Lærdoms Skatte tilintetgjøres i Butiker, vorder snart den Tænkemaade almindelig, at Bøger ere en unyttig Eiendom, som det ei er værd at sætte Penge i; noget, der mere tjener til en Slags literær Luxus end til sand Nytte, og kun er at betragte som et Kjerhaveri, o. s. v. Med saadan Tænkemaade udbreder sig da, ei alene Mangel paa Agtelse eller fuldkommen Ringeagt for Bøger, men, som en Følge deraf, tillige Mangel paa Læselyst, ja tilsidst endog hos Hoben Foragt for Videnskaberne og Videnskabsmændene selv. Rigmanden, der ofte ikke har det Held at have faaet Sands for Videnskabelighed, lader haant om at bidrage noget til Videnskabernes Fremme eller Udbredelse; og Videnskabsmanden, som ei besidder Rigdom, tager i Betænkning, især naar han har Familie, Kone eller Børn, paa hvis Vel i Eftertiden han ogsaa maa tænke, at sætte nogen betydelig Kapital i en Eiendom, som kun er ham ene til Nytte eller Fornøielse, men efter hans Død er at ansee som Jntet, fordi saagodtsom Jntet af de paa den anvendte Bekostninger kan med Sikkerhed ventes tilbage. Jsærdeleshed undviger Enhver saa meget som muligt at kjøbe nye Bøger, afskrækket ved de – især i vore Dage - høie Bogladepriser, og behielper sig med ældre, som han paa Auxioner kan faae for bedre Kjøb. Følgen heraf bliver, at næsten ikke en ny Bog, af noget Værd, kan udkomme, Skolebøger, undtagne, og Literaturen vorder som død. Just de bedste og mest klassiske Skrifter blive som oftest slet ikke kjøbte af dem, i hvis Eie de burde komme, men derimod – og det ei mindre fra Bogladerne end fra Bogauxioner - vandre til Urteboderne, medens i det høieste kun Romaner og anden slig for Kundskaber, Aand, og Hjerte lige mager Føde finde nogen Afsætning. Saaledes vorde aarlig ja daglig mangfoldige, saavel ældre som nyere, fortræffelige Skrifter brat ødelagte; Værker, som dyb og udbredt Lærdom, tænkende Mænds indholdsrige bemærkninger, vigtige Undersøgelser, sande og skjønne Tanker, burde gjøre næsten ubetalelige, tilintetgjøres, mangfoldige høist vigtige Skrifter blive saaledes ideligen sjeldnere; og Boghandlere tabe Modet til at forlægge især noget store og kostbare Værker. Disse Virkninger have desværre allerede kjendeligt nok viist sig i vort Fædreland. Hvor sørgeligt dette Maleri seer ud for Fædrelandets Literatur, for al grundig Lærdom, for Videnskabelighed i Almindelighed og Agtelse for Videnskaberne, er det vist overflødigt med flere Ord at gjøre opmærksom paa (Fortsættes.)