Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1842-10-31
Stænderforsamlingen i Viborg. J Adressen hedder det blandt andet: Deres Majestæt har behaget at lade mange vigtige Lovudkast og endeel mindre Lovarbeider forelægge til vor Betænkning. Vi skulle redeligen stræbe at anvende den korte Tid, der er os given, til samvittighedsfuld Overveielse af Deres Majestæts Forslag og Folkets Ønsker. Vi vide, at vor oplyste og fædrelandskindede Konge med levende Deeltagelse følger vore Forhandlinger, og vi nære den Fortrøstning, at vor Virken ikke vil være forgiæves, kun derved kan Jnstitutionen vedligeholde Jnteresse og Betydning for Folket, kun derved bliver vort Hverv os kjært og dyrebart. Der føreligger os i Deres Majestæts allernaadigste Kundgjørelse en samlet Oversigt over de Lovarbeider, som ere blevne fremmede siden sidste Session, og over de allerh. Beslutninger, som ere tagne i Anledning af Stændernes Jndstillinger. De har ikke troet, allern. Konge, at kunne give alle vore Andragender, og deriblandt nogle af de vigtigere. Medhold, men flere af vore Ønsker ere bønhørte, og det er vort Haab, at andre, efterat være tagne under nøiere Overveielse, ville tilvinde sig Deres Majestæts allerb. Vifald. Ved den betydningsfulde Jndretning, som er Frugten af Deres Maj. Omsorg for en fri og selvstændig Communeforfatning paa Landet, er Sandsen bleven vakt for de almindelige Jnteresser, som ligge indenfor den anviste Sphære. Landbefolkningen har med taknemmelig Paaskjønnelse modtaget denne Gave, af hvilken allerede gavnlige Frugter have viist sig, og det er at haabe, at den ved Communalaandens Udvikling vil kunne modtage tilsvarende Forbedringer. Den Aabenhed og Udførlighed, hvormed Finantsernes Tilstand er bleven afslører for Folkets Vine, og Offentlighed med Hensyn til Statshuusholdningen tilsikkret, for Nutid og Fremtid, har forøget Deres Majestæts Hæder i Landet selv, og vakt Opmærksomhed i fremmede Lande. Folket og Stænderne have med stadig Agtpaagivenhed fulgt dette Statens vigtige Anliggende, og om end Deres Maj. har funden Betænkelighed ved de flere en god Finantsforfatning betryggende Former, som af Stænderne ere blevne foreslaaede, tør vi dog haabe, at de i denne Henseende vitrede Ønsker ville blive Gjenstand for Deres Majestæts fornyede Prøvelse. Naar en høit begavet Fyrste, som kjender Folkets Trang og Tarv, og føler varmt for dets Vel, stiller sig den Opgave, at føre Landets Jnstitutioner videre frem, da glæder Folket sig, og dets Udvalgte slutte sig til den ædle Fyrste, at den store Opgave ved fælles Stræben maa vorde løst til Ære for Kongen og Held for Landet. Det har vundet Deres Maj. Anerkjendelse, at Provindsialstændernes Jnstitution bør modtage en hensigtsmæssig Udvikling, og at Statens forskjellige Dele trænge til et forenende Vaand. Deres Maj. troe Stænder skulle, i samme Erkjendelse, med varm og redelig Jver tage Deres Forslag i denne Henseende under den alvorligste Prøvelse, vel vidende, at der er Meget at overveie, mange Forhold at tage i Betragtning, for at udfinde de rette Veie, som føre til Maalet. Ligesom vi i den Overbeviisning, at Deres Majestæt med samme Kjærlighed omfatter alle Deres troe Undersaatter, finde fuld Fortrøstning for, at Deres Majestæts Stræben efter at tilveiebringe en Lighed Statsbyrder og Fordele for Statens forskjellige Dele ikke vil være forgiæves, saaledes haabe vi ogsaa, at det vil lykkes D. Majestæts Viisdom at afværge en Adsplittelse af de forskjellige Statsdele, som Tanken paa Fremtiden muligen kunde lade befrygte. Vi prise os lykkelige, at Betryggelsen, af vort Fædrelands Fremtid ligger i en Fyrstes Haand, til hvis ophøiede Personlighed det trohengivne Folk med Tillid har henvendt sit Blik. Den algode Gud tage Deres Majestæt under sin naadige Varetægt, og give Dem en lang og lykkelig Regjering, riig paa Glæde for Dem, og paa Velsignelse for det elskede Danmark. – Hs. Maj. Kongens Svar paa denne Adresse er affattet i de naadigste Udtryk Blandinger. En Jndsender har i Aarhuus Avis, indrykket en Artikkel, hvori der optælles, hvormange Gange hvert enkelt Medlem af den sidste roeskildske Stænderforsamling har talt, været Medlem af en Committee o.s. v., ja, Jndsenderen har endog bemærket, hvilke Medlemmer, der ikke have ladet et eneste Ord høre fra sig. Hertil siger Berl. Tid. En saadan Optælling er af saare lidet Værd i sig selv, da Tanshed ikke er noget sikkrere Kjendemærke paa mindre Eftertanke, end Tale. Det kan vel være, at den, der ikke føler sig kaldet til megen Tale, afgiver sin Stemme til ligesaa stort Gavn for Landet, som den, der uden særegen Opfordring ofte tager, Ordet. Men et saadant misligt billede af de Deputeredes Virksomhed bliver endnu mindre anbefaleligt, naar Tællingen er uefterrettelig. Dette er dennegang aldeles vist, forsaavidt Sognefoged Pedersen i Carlslunde nævnes i Optællingslisten. Vilde Man give et billede af nogen sand Betydning, da vilde det snarere opnaaes ved, at Man, istedetfor at sammentælle, hvor ofte enhver Repræsentant har talt, henvendte Opmærksomheden paa Jndholdet af hans Tale, og paa, hvorvidt han har udrettet noget ved sine Amendements."