Aalborg Stiftstidende, 1844-07-23
Fædrelandet. Kjøbenhavn, den 20de Juli. Prof. Schouws Tale til Kongen ved Sprogpetitionens Overlevering, hvoraf vi igaar kun kunde meddele Slutningen, lyder forøvrigt efter Berl. T. saaledes: Allernaadigste Konge! "Det Andragende, vi herved i dybeste Underdanighed frembære for Deres Majestæt, angaaer en Gjenstand, der vækker Uro og Bekymring i hele Landet saalangt som det danske Sprog strækker sig, saavel hiinsides som dennesides Kongeaaen. Det er i 20,000 Medborgeres Navn vi udtale disse Følelser, – Borgere i alle Dele af Kongeriget, i alle Stænder, af forskjellig Dannelsesgrad, som alle mødes i en fælleds Tanke, Tanken om at bevare den danske Nationalitet og det danske Sprog, der er Nationalitetens Bærer, som den er dens udvortes Stempel, bevare dem indenfor deres nærværende Grændser og sikkre deres Tilværelse i Fremtiden. "Det var et Glædesbudskab, der gik igjennem Landet, da Deres Majestæt erklærede det for en naturlig Ret for den danske Slesviger, at benytte sig af sit Modersmaal i Stænderforsamlingen. Men den Ret vil kun da i Udøvelsen blive en Virkelighed, naar den erkjendes uden Jndskrænkning og uden Betingelse, saa at det beroer paa den Deputerede selv, hvilket Sprog han vil betjene sig af, thi ellers bliver Retten ikke fælleds for alle danske Slesvigere. Men det er ikke blot en naturlig Ret for den enkelte Deputerede, at han kan benytte sig af sit Modersmaal, det er ogsaa en naturlig Ret for den hele danske Befolkning, der udgjør idetmindste Halvdelen af Hertugdømmets Jndvaanere, at dens Sprog bliver sideordnet, ikke underordnet det tydske Sprog; thi naar dette erklæres for det herskende, hiint blot som det taalte, da gives der et ydre Tegn paa, at Hertugdømmet er tydsk, medens det dog er baade dansk og tydsk og i Fortiden næsten var aldeles dansk. Vi vide vel, at man vil gjøre gjældende, at Forretnings gangen nødvendigen kræver, at ikke to Sprog benyttes i Stænderforsamlingen; men vi vide ogsaa, at dette er et tomt Paaskud for at vinde et ydre Tegn paa Hertugdømmets Tydskhed. Vistnok medfører Brugen af to Sprog i samme Forsamling nogle Ulemper, men disse ere ikke større, end at de ere blevne overvundne i flere saadanne Forsamlinger i Udlandet; ikke større, end at Deres Majestæt selv har bestemt, at to Sprog skulle bruges i den islandske Forsamling, hvilket ogsaa maatte være blevet Tilfældet i de stænderske Committeer, om disse vare blevne oprettede. "Vi holde os saaledes overbeviste om, at Deres Majestæts Viisdom vil finde Midler til at gjennemføre denne Lighed, som den danske Nationalitets Opretholdelse kræver, – og at det Lovudkast, der er forelagt de slesvigske Stænder, ikke maa blive endelig Lov, selv om det eenstemmigen skulde blive tilraadt af Forsamlingen. Thi vel bør en Stænderforsamling betragtes som Befolkningens Organ, men dette kan dog ikke gjælde om nationale Spørgsmaal, naar det er vitterligt, at to Nationaliteter staae fjendtligt over for hinanden, og at ved unaturlige Forhold kun den ene er repræsenteret. Den tydske Stemme kan ikke være Organet forden danske Befolkning. Den lydelige Stemme derimod, der har udtalt sig hos den danske Befolkning selv, og den store Gjenklang, den har faaet i det øvrige danske Folk, maa da være et langt sikkrere Vidnesbyrd om de Danskes Ønsker, end et Minoritets=Votum af nogle faa Deputerede i Stænderforsamlingen.