Københavns Adresseavis, 1791-03-21
J Anledning af Velærværdige Hr. Jens Michael Hertz's og Velædle Jfr. Christiane Sophie Kochs Bryllup, den 18 Martii. Jeg saae ei o Hymen! din hellige Flamme, Og ikke jeg hørte den festlige Lyd; Ei saae jeg den rødmende Pige at stamme Det dyreste Ja med en hemmelig Fryd; Nei ikkun min Aand har omsvævet din Trone, Og Tanken bivaanet den vigtige Act, Men nu skal min Musa i kierlige Tone, Velsigne min Broder - velsigne hans Pagt. Ja du, som saa trolig har fulgt mig den Bane, Der fører fra Vuggen til Manddom og Daad, Vort Venskab var helligt, - og Tillid en Vane, Og troe var Michael i Handling og Raad; Da saae hun (hvo maler den Himmelens Skiønne.) Hun Venus Urania stirred her ned, Hun ønskte dit følende Hierte at lønne; Og gav dig Sophie - og gav dig sin Fred. Og Broder! - lev længe til Hold for Sophie, Vær om som en Fader! - vær god som din Stand! Og da skal vor kierlige Fader dig sige: Min Søn - du har opfyldt mit Haab som en Mand. Christian Herz. Til Asmindelse. af den værdige Mand og Velgiører Hr. Andreas Terkelsen, Birkeskriver ved Kiøbenhavns Rytterdistrikt, som omskiftede det Timelige med det Evige den 10 Martii 1791. i hans 63 Aar, paa hans Begravelsesdag den 18 Martii. Skriv - raabde Foelsomhed - Skriv Mandens Æreminde, Som adlede din Siel ved sine vise Raad. Min Tanke Røsten lød. Jeg søgde Ord at finde Til Udtryk af min Tak, og skrev dem ned med Graad. Et Liv, som denne Mands, der kiendtes Lys at være, Sig selv er altid nok, sig selv den største Ære. Retskafne Mand, Dit Liv var Folkevennens Hæder, Som Din Religion var reen, var virksom Dyd. Du gjorde Pligt og Kald til Dine Dages Glæder, Og nød den søgte Løn, at skabe Manges Fryd. Du til det længste Liv paa denne Jord var værdig; Men til et bedre hist stod altid reise færdig. Mig helligt være skal Dit Navn, Dit ædle Hierte, Som slog saa kierlig ømt for mit og Fleres Vel. Varm af den Kierlighed, som føler andres Smerte, Du viisde Prøver paa en ædelmodig Siel. Din Gud, Din Konge tro, Du levede og døde, Glad over Graven saae Din Salighed i Møde. Men ach, Du borte er, Du ædelste Velgiører, Som uden Lyst til Roes Dig selv til Dyden gav, Du min Taksigelse for Velgiort ikke hører, Haa høre den da hver, som græder ved Hans Grav. Jeg blev utrøstelig, som alle de, her græde, Om vi ei havde Haab, at see Ham i Guds Glæde. Tanker i Anledning af Mad. C. F. M. Norlins Døden 15 Martii 1791. Hvo svimler ikke for din Magt, Hvo daaner ikke ved din Lyd - hellige Tanke, Basunen lyder, Død! Skabningen skielver, Rædsel giennemfarer dens Siæl, Den seer din Nærmelse, skuer sin skumle Grav, Sitrer ved dens Bredde, Følendyb Taushed - hellig Henrykkelse. Men - som vor Afsiælede - glad seer Evigheden imøde Rolig oversaae hun Livets Tummel - Modgang - Pinsler - skuet Langvarige og martrende - Kun De Ven Hendes Siæls Alt - kun De svevede hos hende Til Livets sidste - Hvad under da Hendes Minde er en Lysstraale gjennem Deres Siæl Hvor billige de Sukke, der hæve Deres Bryst; Hvor billige de Taare, der blænde deres Øie For hende, sieldne Kone, ømme Moder Tabt for trende Umyndige. Dog - trøst dem. Kast et Blik til hendes fordiske Qvaler Og til den Uendelige. Føl deres Savn - men Favn Balles Trøst, og vær rolig R. N...er. Gields Advarsel.