Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-03-08
De faa Debatter, som forefaldt den første Aften efterat vort Parlament var blevet aabnet angik fornemmelig to Punkter, nemlig det yderst venskabelige Hensyn paa vor gamle allierede Porten, som blev udtrykket i den Tale fra Thronen, som var forfattet af vore nye Ministre og tillige Slaget ved Navarino. Greven af Chichester kunde i Overhuset ikke nok rose Sultanens værdige Forhold og fandt deri en færdeles Bevæggrund til at holde den gamle Alliance opret. Lord Strangford, som længe har været Gesandt i Constantinopel og var Hr. Stratford Cannings Forgiænger, beklagede ligeledes med meget Alvorlighed Catastrophen ved Navarino og tilstod at det meget smertede ham, at der var givet Tyrkerne en saa alvorlig Lection da han vidste hvor gunstig Porten var stemt for Storbrittannien, og han haabede derfor, at uagtet de uauthoriserede og uregelmæssige Fiendtligheder af romantiske og egennyttige Avanturiers (Admiral Cochrane og General Church) hvorved den nationale Ære, blev exponeret, saa vilde dog den Brittiske Jndflydelse i Constantinopel faae Overhaand. Grækerne vide saaledes hvad de kunne forvente sig ifald Lord Wellington udvælger ham til en nye Ambassadeur hos Porten. – Lord Landsdovn som erklærede ligesom Lord Goderich, at han vilde forsvare endog det mindste Skridt af det forrige Ministerium, bemærkede, hvilket ogsaa vel maae være indlysende for den almindelige sunde Menneskeforstand, at det havde været absurd, dersom man ikke havde tænkt paa i Forveien at en saadan Begivenhed kunde møde, da man besluttede at betiene sig af en bevæbnet Jntervention. Denne Yttring var en Giendrivelse af de bekiendte Ord i Talen untoward.) Lord Holland, giennemgik Historien af Traktaterne med Porten, som i Talen fra Thronen blev kaldet Englands gamle Allierede og fandt at denne Alliance daterede sig først fra Aaret 1798 da de Franske angreb Ægypten. Naar, sagde han, Handels- og Venskabstraktater kunne udgiøre en Alliance, saa maatte allerede Mexico være en Allieret af England imod Spanien. Hertugen af Wellington erklærde; at Porten udgjør en væsentlig Bestanddeel af den Europæiske Ligevægt og at dennes Ved igholdelse ikke allene et vigtig for England; men endog for hele Europa. (Et Græsk Keiserdømme kunde tiene til en ligesaa stor Ligevægt.) Uden Englands Jndflydelse paa Porten i 1812 havde Enropas Tilstand ikke været saadan beskaffen som den nu er. Han forsikkrede Huset, det vil sige Nationen; at Bekymringerne for at Fiendtlighederne skulle udbryde, nu vare forsvundne. Lord Eldon paastod: at man kunde neppe sige, at England havde havt et Ministerium i de sidste 9. Maaneder; deri har den gamle Lordcantsler nu ganske Ret; men han veed ogsaa bedst hvem der er Skyld i denne Tilstand. Premierministeren som i Underhuset blev angrebet af Hr. Brougham formedelst sin dobbelte Post som Premierminister og som Chef for Armeen blev kun forsvaret af det eneste Medlem af Cabinettet, som var tilstæde i Huset. nemlig Krigsministeren Lord Palmerston, der erklærede at Hertugen vilde nedlægge sin Post, som Chef for Armeen (hvilken man veed er bleven overdraget til Lord Hill.) Kornlovene skulle erholde en Modification, men ikke saadan som Hr. Canning har foreslaaet dem, maaskee bliver Ministrene nødt til at fastsætte endnu billigere Toldafgifter ved Kornindførselen. - Hvilket Had vore Torys endnu bære til den afdøde Canning, kan sees af den Omstændighed at Coureren har maattet forandre sin Redacteur for at beholde sin halv. officielle Authoritet; thi den forrige Redacteur havde understøttet Hr. Cannings Partie da han kom i Spidsen for Ministeriet, og havde yttret sin Smerte over denne store Statsmands Død. Hr. Huskisson har, da han paa nye blev valgt, som Repræsentant for Staden Liverpool, der offentlig erklærede i en Tale at han kun har beholdet sin Post under Hertugen af Wellington, efterat han havde modtaget den Forsikkring: at alle de Forholdsregler, som han hidindtil havde forsvaret skulde beholdes og iværksættes. (Men dette angaaer nok ikke saameget de politiske Forhold, som de Gienstande der egentligen sortere under hans Ministerium, nemlig Handelsanliggenderne.) Han talte med stor Agtelse om de Whigs som havde været i Ministeriet med ham, nemlig Lorderne Landsdovn og Carlisle og Hr. Tierner og beklagede kun, at Vedligeholdelsen af de nu intetsigende Benævnelser Whig og Tory havde gjort det umueligt for dem, at forblive i Ministeriet under en Tory Chef. Overhovedet talte han med en saadan Friemodighed og Aabenhiertighed, at man maae slutte sig deraf til, at enten vil det Wellingtonske Ministerium blive bygget paa liberale Grundsætninger, eller ogsaa at han veed, at man ikke kan undvære hans Talenter, og tillader sig at spotte lidt over sine Colleger. Tory Bladene ere derfore misfornøiede med hans Tale og betragte ham som en Spion i deres Leier.