Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-06-07
Reisen til Lethraborg. (Sluttet.) Den, som reiser til Lethraborg i den Tanke, at finde andre Levninger fra henrundne Aar hundreder end dem, vi her allerede have anført, han skuffes i sin Forventning. Leire har aldrig været et Athenen, der, selv som Beenrad, selv som Skygge af sin fordums Glands, kan vise os Ruiner, der opvække Ærefrygt og Forbauselse. Medens Konsterne og Videnskaberne blomstrede blandt Grækere og Romere, var vort Norden nedsjunket i det dybeste Barbarie, medens disse Nationers udødelige Digtere forfattede Værker, som indtil dette Øieblik have været uopnaaelige Mønstere, kjendte vore Forfædre i Hedenoldes ikke det mindste til Skrivt. Denne Uvidenhed var parret med Raahed i Sæder, Mørke, Overtro og Afguderie, Frie og tappre vare vel hiin Tidsalders Danske, men hvad er Frihed og Tapperhed, naar den styrres af Præstevælde og Overfra, naar uskyldige Menneskeblod maa ryge paa Afguderiets Altar, – Lader os derfor forlade disse Dale og Høie, der have været Vidne til Optrin, som Menneskeheden skjælver for lad Mulm og Mørke indhylle hvert Spor af hiin Tidsalders Vildfarelser, Lad det aldrig falde os ind, at aabne disse mørke Gravhøie, for at finde hensmuldrede Been af nordiske Barbarer, og usle Offerknive af Flintesteen, der ikke minde os om andet, end at de engang have røvet uskyldige Skabningers Liv, Lader os takke Forsynet, at hine Tider ligge saa dybt nedsjunkne i Evighedens grændseløse Hav, at end- og hver Erindring derom er forsvunden! Med disse Følelser forlode vi Herthas hellige Lund. Det begyndte at mørknes, og Maanen forsølvede allerede Toppen af de høie, ranke Bøgetræer, som Vinden susede igjennem. Min Fetters Kone, som just ikke er overtroisk og heller ikke frygter for Spøgelser, blev dog lidt besynderlig tilmode, da vi vandrede igjennem den halvmørke Lund. Vi havde talet saa meget om Gravhøie, Jetter, Menneskeoffringer, Trolde og Aander, at den stakkels Kone virkelig blev noget beængstet. Selv min Fetter, som ellers er en Helt i at trodse Spøgelser, og tusinde Gange har forsikkret mig, at der ikke gives nogen anden Dæmon, end den Menneskene selv skabe, kom her dog noget i Forlegenhed, og jeg kunde tydelig see paa ham, at han ikke var saa ganske fast i sit System. Hver Gang Vinden susede i Løvet, eller at vi nærmede os en Træstamme af usædvanlig Skikkelse, syntes han at standse lidet. Men til Lykke havde vi ikke mange hundrede Skridt at gaae, og inden vi vidste et Ord deraf, befandt vi os igjen ved Slottet. Lethraborg Slot. Neppe gives der i hele Dannemark og Norge en Privatbygning, som gjemmer en større Skat af kostbare Malerier, end Lethraborg Slot. Johan Ludvig Greve af Holstein, den nuværende Eiers Farfader, fik egentlig Godset efter Rentemester Müller, der i Aaret 1663 opbygte en Herregaard, som kaldtes Leiregaard, men Greven lod den ombygge, lagde adskillige Herregaarde dertil, og fik Godset ophøiet til et Grevskab. Det var ham, der, som en Kjender og Ynder af Konsten, gjorde en Samling af de sleste kostbare Malerier, som nu pryde Stedet. Til Lykke var hans Søn og Grevskabets Arving ligeledes en Konstelsker, og denne forøgede Samlingen med endnu flere kostbare Sager. Man maa imidlertid beklage, at denne store og herlige Skat gjemmes saa langt borte fra Hovedstaden, at det falder især uformuende Konstnere meget vanskeligt, at benytte sig deraf.