Corsaren, 1844-09-20
En Dag af Kjøbenhavnernes Liv. Da man saa ofte har forsøgt at skildre et eller andet Jndivid ved at gjengive en Dag af hans Liv, saa ville vi nu prøve paa det samme med Kjøbenhavnerne. Har man "en Dag af en Oprørers Liv", hvorfor skulde man saa ikke have "en Dag af Kjøbenhavnernes Live"? Men vi ville dog vise Skaansomhed imode de gode Kjøbenhavnere, eller oprigtigere talt imod vore Læsere, og ikke ligefrem tage den første den bedste Dag; nei, vi ville tage en Dag, som overstraaler alle andre Dage, ligesom Høiesteretsdommene overstraale Landsoverretsdommene, en Dag, der er som skabt til at give et Daguerreotypbillede af de loyale Kjøbenhavnere - kort og godt: vi ville vælge Kongens Geburtsdag. Det er jo en Dag, som selv Adresseavisen besynger. Vi ville altsaa stille os paa det Punct, hvor der atter er svundet "et Aar af Kongens Liv", som den store Hofskjald, den elskværdige Ridder Heiberg sang. Den største Mærkværdighed, vi i de senere Aar have fundet ved denne Dag, er, at jo længere Hans Majestæt Kongen er fjernet fra vor By paa sin Fødselsdag, desto større er den Stads, som der bliver gjort. Man giver da Kanonsalut, gevaltig Revue, Musik ved Tappenstregen osv. Men, vises der saamegen Herlighed og Kjærlighed, naar Hans Majestæt er faa Mile fra de gode Kjøbenhavnere, hvad vil der saa ikke gjøres, naar Høisamme engang reiser umaadelig langt bort? Gud forlade os vor Synd; men vi kunne næsten længes efter at høre og see, hvorledes de ville blæse fra Taarnene, ringe med Klokkerne, styde fra Voldene, raabe "Hurra" og "Kongen leve" paa Gaderne, illuminere Byen osv. J Aar var Hans Majestæt ikke tilstede her i Byen den 18de September, og Dagen maatte altsaa feires paa en værdig Maade. Det var en reen Gevinst for "Berlingske", der kunde forudsige en Revue og bagefter triumpherende tilføie ":Overeensstemmende med vor Anmeldelse, fandt der Revne Sted" osv. Revuen fandt altsaa Sted. Da om Morgenen Kl. 7. Kanonsalut vækkede Kjøbenhavnerne, sprang de bedste Borgere hovedkulds ud af Sengen og spurgte deres respective Gemalinder, om de havde de hvide Beenklæder og Støvletter i Stand, og de bedste Borgerinder svarede ja; hvad de andre Borgerinder svarede og undskyldte sig med, vide vi ikke; maastee de ikke engang gave Præmisser. Den militaire Mani greb nu alle Gemytter. Vor Skomager, der ellers er en retskaffen Mand af en Skomager at være, og den kjærligste Fader i sit Huus, lod uden Barmhjertighed sin mindste Glut ligge og straale, medens Konen var ude i Kjøkkenet for at lave Kaffe. Han hærdede sit Hjerte, indtil det fik den krigeriske Haardhed (thi han er ansat ved det borgerlige Artilleri) og polerede sin Patrontaske og sit gode Sværd, det han svor ikke at stikke i Balgen, saalænge der var en Plet paa det, som lod sig aftvætte, uden at bekymre sig om, hvad Barnet bestilte i Vuggen. Jngen borgerlige Forretninger bleve passede denne Dag. Om det saa var vor Bogtrykker, saa var han med hele Officinet pelotonviis draget til Fælleden. Den arme Mand, Skjæbnen har gjort ham til Borgerlieutenant. Jngen Skomagerstol var besat, og paa Skræderbordene stode Pressejernene saa kolde som en Diplomat, og Sarene vare lige saa fast tillukkede som Adgangen til Stiftamtmandsposter for Borgerlige. Selv Studenterne stode tidligere op end sædvanlig; thi Revuen var bestemt til Kl. 12; de polerede Brillerne og trak deres eller deres gode Venners Uniform paa. Under gode Ønsker for Konge og Kongehuus trak man de hvide Beenklæder paa og knappede det røde Kjoler. Vi hørte saaledes et Sted følgende Monolog: "Gud velsigne Kongen - de Buxer ere for snævre til mig, jeg bliver saa tyk; - Vor Herre bevare Kronprindsen! - jeg maa dog have mig en Sopken, inden jeg tager Kjolen paa - og Dronningen, vor gode Dronning! - gid jeg kunde tage den lille Glut med mig i min Patrontraske? - Og saa Vilhelm, Stadens herlige Gouverneur, ja, han hytter sig nu nok, for det gaaet som man siger: den, der har - Død og Pine! lad mig ikke glemme nogle Cigarer." Da endelig Enhver var bleven pudset og peen, travede de afsted til deres Allarmpladse, og naar man saae denne Masse af Studenter, Livjægere, borgerlige Jnfanteri og Artilleri, skulde man ikke troe, der gaves mange flere skikkelige Folk i Byen, og de Tiloversblevne bestode virkelig ogsaa næsten udelukkende af Rangspersoner, Politibetjente, Vægtere samt Damer. Tropperne trak nu ud paa Nørrefælled, og der var en Trængsel igjennem Porten, som om en udenlandsk Prindsesse skulde holde sit Jndtog i Byen eller en Delinqvent sit Udtog fra Livet. Ved Prinds Ferdinands Ankomst udbragtes et Hurra for Hans Majestæt, vor allernaadigste Konge; det lille Nor blev med Varlighed modtaget af Linietropperne; men ved Overleveringen til Studenterne og Borgerne døde det saa pludseligt, at ikke engang "den Berlingske" kunde faae Tid til at hjemmedøbe det og kalde det "Jubel." Revuen selv var heel lystelig at stue, og som Mænd, der særdeles bidroge til den almindelige Fornøielse, maae vi udhæve Dhrr. Stadshauptmand Conradt, Major Garbrecht, Adjutant Scholdborg & Hest, m. fl. Forresten manglede Revuen ingenlunde et bestemt nationalt Præg; thi Hestfolkene begyndte Defileringen, og Borgerne sluttede den. Alle 10,000 Mand droge derpaa hjem, hvilket vi fandt aldeles i sin Orden, især for Borgernes Skyld; thi, kom de danske Borgere til at vente den ene Dag paa Orekjødsuppen til Middag, skulde man bare faae at see. Om Aftenen vilde Borgerne være bragte til Fortvivlelse, storme Hovedvagten fra Grønnegade af, for ikke at komme imod Kanonerne, omstyrte Constitutionen af 1660 og indtage det adelige Vartou, bare for Oxekjødets Skyld.