Politivennen, 1800-01-01
Uordener i Anledning af Kongens Fødselsdag. Jeg yttrede sidst, at det Militæres Medvirkning var, efter min Overbevisning det skadeligste Middel til at holde Styr paa Folkestimler, hvor ikke den højeste Nødvendighed fordrer det. Jeg igjentager denne Yttring, og uden at ville afgjøre om de Tilfælde, hvori her i Danmark Militæret har været brugt imod en Sammenløb af Folk, have været Nødvendighedstilfælde, vil jeg fremsætte mine Grunde mod dette hos os anvendte Middel, og altsaa imod en vor Konges Indretning med al den Beskedenhed i Udtryk, men ogsaa med al den Frimodighed i Tanker, som 7 5 af Trykkeforordningen saa tydeligen viser, at Lovgiveren ikke allene tillader, men indbyder enhver redelig Mand at benytte sig af. Forud er det nødigt, at undersøge de Ingredientser saavel vore Folkestimler, som vort Militære bestaaer af. Vore Folkestimler, der her, som i enhver stor Stad have deres Oprindelse fra alt hvad der skeer paa offentlig Gade af Særsyn, eller fra lydelig eller synlig Uorden inde i Hus, bestaae naturligvis for største Delen af dem, der kunne give Nysgjerrigheden frit Rum, af ørkesløse Folk, af Arbejdskarle, Kudske, Tjenere, o. dl., og her mere end noget andet Sted af Læredrenge og anden Gadeungdom. *) Vore kære drenges og endnu talrigere ulærende Drenges Gadeliv og Gadeherredømme er en af de Men ogsaa Folk af en mere dannet, af en mere tænkende og mere for Borgerens Rettigheder følende Klasse, kunne findes i saadan Stimmel, enten drevne af noget virkeligen Seeværdigt, eller af Medynk med en forurettet og medhandlet Person, eller af en rosværdig Lyst til at skille to trættende Personer fra hinanden. Og endnu have vi en gammel Lov, der byder de omkring boende Borgere at holde Styr paa alt Opløb og Slagsnaal paa Gaden; en af de mange Love, der, skjønt givne i en god Hensigt, dog ikke kan holdes, fordi Lovgiveren ikke har havt Menneskekundskab nok. Er endelig Stimmelen tiltaget, saa er det naturligt, at de roligst og meest ordenelskende Personer kunne befinde sig i samme, da de see sig standsede midt i deres lovlige Ærinde, og ikke engang kunne komme tilbage den Vej de kom, da Stimmelen ogsaa fra den Side voxer. frugtbareste Kilder til Usædelighed, og trænger til den varmeste Anbefaling hos Politiet. Endnu ved at ville overtale Bekjendte, som man seer i en Stimmel, til at forlade samme, er det muligt, paa den uskyldigste Maade, for den der mindst ønsker det, at befinde sig midt i en Stimmel i det Øjeblik, naar den bevæbnede Magt rykker løs paa den, for at skille den ad. En Folkestimmel paa Kjøbenhavns Gader kan derfor ikke passende benævnes ved Pøbel; et Ord, som man maatte ønske saavelsom alle Haannavne, for evig banlyste af Sproget, i det ringeste af Embedsmandens Sprog. Efter at have sønderlemmet Folkestimlerne komme vi nu til Militæret. Det danske Militær bestaaer vel for en stor Deel af Indfødte, men ogsaa en stor Deel af de Gemene ere Fremmede; mange Underofficerer ere Fremmede, nogle af Officererne ere det. Vist nok kan ingen god Landsindvaaner have noget imod, at Officerposter bortgives til Fremmede, der have overmaade udmærkede Fortjenester, og han bør troe, at saa vigtige Embeder ikke uden paa dette Vilkaar bortgives af en Konge, hvis Hus har havt de stærkeste Prøver paa indfødte Danskes og Norskes Tapperhed, hvis Forfæøre have vundet de herligste Sejre ved Lykker, Troller Ranhover, Gyldenløver, Schacher Gabeler, Juler, Tordenskjolder, og flere, men ikke et eneste stort Slag ved fremmede Hærførere. Ogsaa Kristian den 4de, vor store Helt af Kongestammen, var indfødt. (Fortsærtes.)