Berlingske Tidende, 1784-03-01
Nordamerica er bleven et nyt China for Europa. Alle Stater have begyndt at vende deres Handelsplaner derhen, og dog er Handelen med Amerika i det Hele ikke gavnlig for Europaa; thi Amerikanerne have ingen klingende Mynter, men faae dem kun ved sine Naturprodukter af de Lande, som handle med dem. Vel bruge de endnu Manufakturvahre, og i den Henseende er Handelen med dem nyttig, men denne Nytte vil snart ophøre, og Nordamerika blive riig ved den Europæiske Handel. J forrige Aar kunde ingen Krig bringe klingende Mynter iblant Folk. Derimod samlede Keiseren, Kongen af Preussen, og nogle andre Fyrster bestandig flere Skatte i deres Beholdning, hvor de ere forvarede, og deres Omløb hemmet. Skulle vi faae en Krig til Lands, og den kun ikke varer for længe, vil den circulerende Pengemassa tiltage, og da vil Millioner mere Guld og Sølv komme ud, afhielpe Pengemangelen, og udbrede Rigdomme. Skyts guden for Oplysningen og Tolerancen har ogsaa i forrige Aar klarere og videre udbredet sit velgiørende Lys. Den uindskrænkede Trykfrihed i mange Lande har frembragt saavel mange gode som slette Skrifter, og selv de slette Skrifter have dog for det meste ved enkelte gode Steder udbredet mere Jndsigt og Kundskab iblant Folk. Dette er fornemmelig skeer i de Østerrigske Stater, hvor de mangfoldige Skrifter ikke lidet have bidraget til de nye Indretningers bedre Bedømmelse, svækket Overtroen, og stiftet en almindelig Nytte. Den hele Catholske Geistligheds Reformation i Christenheden har ei allene i de Østerrigske, men endog i de fleste Lande havt en hurtig Fremgang. Den enfoldige og overtroiste Andægtigheds Aarhundrede er forbi. De Uvirksomme af begge Kiøn, som paa Stadens vindskibelige Menneskers Bekostning fortærede Millioner, maae nu give sig tilbage til Staterne. Antallet paa de ophævede Klostere har i afvigte Aar steget saavel i de Østerrigske som Toskanske og andre Lande. Endog i Spanien selv ophæves nu Klosterne, og i Neapel, i hvilket sidste Rige Geistlighedens og Pavens Egenmægtighed bestandig mere svækkes. Alle Slags geistlige Personers overdrevne Jndkomster blive formindskede, og Kirkeforbedringen bliver mere. mere udstrakt i den hele Catholske Verden. Fyrsterne giøre det af en dem tilkommende Magt, som intet af de almindelige Kirkemøder kunde iværksætte, og ved enkelte Forordninger bringe den Reformation paa Hoved og Lemmer hurtig i Stand, som de paa saa mange Concilier siden Husses Tid forsamlede hellige Fædre ikke i lange Møder og hundrede tykke Folianter kunde fuldføre. Tolerancen er kommen saa vidt, at dette Navn bliver alt for ringe og upassende. En Fordragelighed, en Religions Endrægtighed hersker nu, fornemmelig i Tydskland. Protestanterne bygge sig Kirker i de Catholske Lande, og Cathollkerne i de Protestantiske. J de Preussiske Land meddeelte Protestanterne i forrige Aar Catholikerne deres egne Kirker til Brug ved deres Gudstieneste, og i de Østerrigske deelte Catholikerne deres Kirkegaarde, som efter deres Religion er en indviet Jord, med Protestanterne, de ellers saa kaldte Kiættere. Denne Religionsenighed er, saa længe Verden staaer, det attende Aarhundredes Triumph over alle foregaaende; thi hidindtil var denne velgiørende Oplysning endnu ikke kommen saa vidt. Og hvilken Ære for Tydskland, at det heri bærer Oplysningens Fakkel for andre Lande- De ved en almindelig Fordom saa ubillig foragtede Jøder have og først i Tydskland vundet Agtelse og Menneskelighedens Kierlighed. J de Østerrigske Lande fik de i forrige Aar alle borgerlige Rettigheder, og i de Preussiske bragte tvende oplyste Mænd, nemlig Dom og Mendelsson, deres Love i Rigtighed, og lagde Grunden til denne hidindtil forsømte. Nations videre Fuldkommenhed. Næsten alle Stater i Europa have, som det pleier at skee ved gode Regieringer, faaet nye Forbedringer og nyttige Indretninger i forrige Aar; men Forandringen i de Østerrigske Stater har været almindelig. Alle Statens Deele have imodtaget Forandringer og Forbedringer. Skulde Maria Theresia, som dog kun har været 3 Aar død, leve op igien, hun vilde finde en Østerrigsk Stat, som hun ikke kiendte. Joseph, den uforlignelige store Keiser, skabet sig selv en nye Stat, som er hans Epoche værdig. Vist nok maae saa almindelig udbredte Forandringer, der strække sig til det Allerinderste, først vænne Gemytterne efterhaanden til de nye Jdeer, som dog med en Hurtighed, der overgik af Forventning, have taget Plads til de Østerrigske Undersaatteres store Ære. En Forandring af et ganske andet Slags har allerede i en Tiid af 3de Aar været i Gierde i de forenede Nederlande, hvor man allerede i saa lang Tiid har ført en borgerlig Pennekrig, og som allerede meer end eengang var nær et alvorligt Udbrud, og er nu omsider ved Slutningen af forrige Aar bleven ledsaget med saadanne Skridt, som maae foraarsage et voldsomt Udfald. Efterat det Partie, som en Arvestatholderen imod, havde berøvet ham den ene Rettighed efter den anden, har han omsider brudt sin lange Tavshed Henseende til hans forlorne Ret ved Bortgivelsen af adskillige Embeder, og søgt at haandthæve sine Prærogativers Gyldighed. Denne Strids Afgiørelse maae føre til en Revolution, af hvad Beskaffenhed den og bliver, og omstøde Republiken hidtil værende Forfatning. En anden Bevægelse forurolgede Engeland i forrige Aar. En Fores forvovne og til den største Snedighed oplagte Aand forenede sig med en Deel af Torrys's Partie, med Lord North og alle hans Tilhængere, for at trænge igiennem med sine herskesyge Hensigter; og Fa giorde nu hvad Historierne vel neppe kunne opvise noget Exempel paa; thi ved sit Partie i Parlementet tvang han Kongen til at afskedige sine Ministre, og at udnævne ham og hans Partie i deres Sted, saa tydelig endog Kongen havde ladet si mærke med, hvor lidet han ønskede at have Hr. For til Minister. Ved at ophæve det Ostindiske Compagnies Privilegium, og ved at rive saavel deres Sagers som de hele Ostindiske Landes Bestyrelse til Ministrene, søgte han at sætte sig urokkelig fast i en uovervindelig Magt, og det alt uden Forspørsel, ja med Kongens største Mishag. Men denne Streg var alt for voldsom. Han paadrog sig som Minister Overhusets Fiendskab, og derved Afsættelse fra sit Statssecretariat Dog alligevel beholdt han endnu de fleste Tilhængere i Underhuset, og Engeland blev ved Slutningen af Aaret 1783 i et critisk Forfatning. - Overhovedet har Partier af Aristokratei adskillige Lande bragt Regieringernes Forfatning i Uvisheli forrige Aar. De nyelig anførte Exempler vise dette i Engeland og Holland. J Nordamerika er endnu ikke Kongressen, Magt og den almindelige Rigsforfatning betrygget paa nogen sikker Grund. J Schweitz's smaa Republiker ulme Misfornøielsen under Asken. J Jrland bestride 80000 Mand bevæbnede Frivillige Parlementets Anordninger og Forskrifter. Ei at tale om andre hemmelige Bestræbelser, Pesten i de Tyrkiske Lande, og de forskrækkelige Jordrystelse. i Calabrien, Sicilien og andre Stæder, har forstyrret mange Boepæle, og bortrykket mange Mennesker. Tallet paa de Døde har overalt i Europa været stort i Aaret 1783, og efter Dødslisterne at regne, som vi hidindtil have seet, endnu større end i Aaret 1782. - Ved Betagtningen over forrige Aar maae jeg endnu erindre Opfindelsen af den ærostatisk Maskine i Frankerige, som i Fremtiden vil blive af stor politi Vigtighed, dersom denne nye Luftseilads naaer en større Fuldkommenhed. – Det nærværende Aars hele politiske Skjebne hænger af Udfaldet paa Underhandlingerne i Constantinopel, hvori den største Deel af Europa vil tage Deel; og denne poltiske Knudes Opløsning er meget nær. Maatte den dog blive fredelig, som man kan haabe, og ikke udbrede en næsten almindelig Krig over Europa, Keiser Joseph den Andens Sendebreve angaaende Statsforvaltningens Grundsætninger. At dette Keiserlige Skrift virkelig er til, er allerede bekiendt af Tidenderne, saavelsom at samme, efter derom gior Forestilling, ikke er bleven trykt, men har allene circuleret Afskrifter. Vi haabe derfore, at følgende nøiagtige Udtog deraf vil være vore Læsere ligesaa behageligt, som Skriftet selv er vigtigt for Tidshistorien, hvori Keiserens fortreffelige Character, hans store og ædle Tænkemaade, og hans ved praktiske Jagttagelser fremskinnende Bekiendtskab med Forretningerne, deres Gang og Administration, giver en for vor Tidsalder interessant Lecture. Efter Jndgangen (hvori det blant andet heder. Der er nu allerede 3 Aar, siden jeg paatog mig Regieringens tunge Byrde, og dog har Følgen saa lidet svaret til min Forventning; jeg seer mig altsaa nødt til &c. &c. Præsidenten og Cheferne for Collegierne forbydes i samme paa det strengeste, som hidindtil alt for ofte er skeet, at blande det Vilkaarlige med det Væsentlige, og at fordre Etiqvette i Steden for Embedspligter. De skulle altsaa vise sig ligegyldige ved, om de Subalterne lade sig see i Støler eller Skoe, i en Overkiole eller Statsklæder, frisert eller ufrisert, naar de kun passe paa deres Forretninger, vedbliver den kronede Forsatter saaledes: "Vi ansee det for vor Pligt, og overeenstemmende med den Troskab, som vi for Vor Levetid have opofvet Staten, at vi paa det alvorligste holde over Opfyldelsen, og Udøvelsen af Vore givne befalinger og Grundsætninger, hvilke Vi ikke uden Mishag see tilsidesatte. Herpaa foreskriver Monarken sine Embedsmænd følgende Punkter: 1) skulde de paa nye omhyggeligen igiennemgaae alle hidindtil udgangne Keiserlige Befalinger, for at giøre sig bekiendt med deres Mening og Hensigt. 2) Have de kun at ansee Befalingerne fra Landets Fyrste som en Tilkiendegivelse af hans Tanker, derpaa at bestemme samme nøiere, at bane Veien for deres Jagttagelse paa alle muelige Maader ved Underviisning og Oplysninger, og afhielpe alle Hindringer, 3) Enhver Embedsmand maae nødvendigen have en saadan Drift til sine Forretninger, at han ikke beregner sit Arbeide efter Timer, Dage og Sider, men efter Gienstandens Vigtighed. 4) Af Slags Egennytte er den tilgiveligste Last hos en Embedsmand, og forderver alle Forretninger; dette er ei allene at forstaae om Pengevinding, men og om alle andre Handlinger, hvorved Pligt og Sandhed forsømmes og undertrykkes, En Chef, som taaler dette af sine Undergivne, bryder sin Treskabseed, hvorimod ingen Medlidenhed eller anden Bihensigt skal finde Sted; ligesom og den Undergivne, som i ommeldte Tilfælder ikke angiver sine Foresatte, handler imod den Pligt, han skylder Landets Fyrste og sine Medborgere. 5) Den, som tiener Staten, skal ganske opofre sig samme; ingen Autoritætsstrid, ingen Ceremonie, ingen Gunst maae føre ham bort fra Hovedsagen. At virke paa beste Maade til Maalets Opnaaelse, at være den ivrigste, at holde den største Orden hos sine Undergivne, heder at være den ypperste og fornemste; om han altsaa iagttager Jnsinuata, Noter, Titulaturer og deslige Cancellie=Spring, om Forretningerne giøres i Støvler, pyntet eller upyntet, maae være enhver fornuftig Mand, som allene seer paa Opfyldelsen af samme, ganske ligegyldigt. 6) Enhver maae lade sig være magt paaliggende alt hvad som paa nogen Maade tiener til Medborgernes Beste, til hvis Tieneste vi alle ere bestemte. Til den Ende er det nødvendigt, at der i alle Embeder hersker Orden, god Forstaaelse og verelsidig Fortrolighed imellem Cheferne og de Subalterne. Che sen skal søge at fortiene Sines Fortrolighed ved venskabelig Begiegnelse, anhøre deres Raad, benytte sig af dem, og ikke af Selvkloghed afvise eller undertrykke dem. 7) Det er enhver Chefs Pligt imod Landsfyrsten, ligesom enhver Subalterne imod sin Chef, at melde, hvad der hindrer eller forhaler Forretningerne. 8) Da det Gode allene er eet, og det nemlig, som angaaer det største Tal, og alle Provindser i Monarkiet udgiøre kun et Heelt; saa maae nødvendig Fordomme og Misundelse, som hidindtil saa ofte imellem Nationer og Provindser, ja endog imellem Departementer, have foraarsaget saa mange Hindringer og unyttige Skriverier, ganske ophøre, og enhver Betient, maae giøre sig det ganske egent, at det er med Statslegemet, som med det menneskelige, at, naar ikke enhver Deel er frisk, lide de alle. Nation og Religion maae ikke giøre nogen Forskiel, og som Brødre i et Monarkie maae alle giøre sig Umage for, at være hverandre til Nytte. 9) Ellers blive Monarkiets forskiellige Grene indviklede blant hverandre, og miskiendte. At begynde fra Landsfyrsten, saa tænke mange, at Han kunde ansee Statens Formue og sine Undersaattere for sin fuldkomne Eiendom, troer, at Forsynet har skabt Millioner Mennesker for ham, og giør sig ikke den ringeste Tanke om, at Han til Tieneste for disse Millioner er bleven bestemt af samme til sin Plads. Mange troe, at de maae giøre det til sit eneste Øyemærke at forrette meget. Og ere de mere Samvittighedsfuld, saa troe de dog endnu bestandig, at de bør ansee Statsindkomsterne for en Jnteresse, som de trække af den indvortes Statsrigdoms Capital, og over hvis Vedligeholdelse de følgelig vel maae vaage, men tillige det meste mueligt være betænkt paa, at bringe stedse denne deres Capital til en høyere Procent.