Kiøbenhavns Maanetlige Postrytter, 1739-07-01
England. Saa stort Væsen, som end og det Spanske Ministerium hidindtil har gjort deraf, at den Engl. Escadre ikke efter Løfte er kalden hiem fra den Middellandske Søe, hvorpaa en god Spansk sindet Pen har skrevet heel partisk under denne formummed Titul: En Englænders Brev til en Hollænder a., saa er det alligevel vitterligt, at i Conventionen er ikke skrevet en eeneste Tyddel om Escadrens Hiemkaldelse; og endskiønt det Engliske Hof kand have givet det Spanske Hof Forhaabning dertil, saa er saadan dog skeet med den udtrykkelig Condition, naar og saa fremt Puncterne i Conventionen bleve fyldestgjorte. Da nu saadant ikke er paafult, og følgelig ikke før kand tænkes paa at slutte Hoved Tractat, saa bliver ogsaa Escadren endnu med høyeste Føye og Ret i Søen, helst siden man vel veed, at Spanien giver ligesaalidet efter, som det seer England i Stand at kunde med Ef tryk gjøre sine Fodringer gyldige. Hertil synes det nu endel Aar 1739. at være kommet, og da det bekiendte Skrift: Stort Spørsmaal, Krig eller Fred, a. har villet forsvare, at Stor Brittannien ikke kunde skride til Feyde med Spanien uden sin egen Skade, saa griber man derimod nu Verket med all Magt an, og Til rustningerne ere saaledes beskaffene, at man vel seer, at det er ret Alvor. Antiministerianerne ere med Kongens Tiltale til Parlamentet særdeles fornøyet, efterdi de derudi meene at finde alt det billiget, som de tilforn have sagt, og de have nu hvad de have ynsket, nemle Krig. Det synes og neppe, at Mediation finder Plads, helst efterdi man endnu ingen anden veed end den Franske, hvilken man vel har Aarsag til at tvivle om. Det kommer fornemmelig an paa fri Skibsfart og Handling, at ikke Skibene skal visiteres, for hvilken Frihed den Engliske Nation gjerne opoffrer Alting. Alt dette uagtet, meene dog nogle Politici, at Spanien, som nu omstunder er forlegen, fordi Financerne ere udtømmede, lader det ikke komme an paa det alleryderste, men tager vel mod billige Forslag, i hvor høyt det Spanske Hof i Begyndelsen haver spendt Strengerne i de af begge Kroners Commissarier i Madrit holdte fortredelige Conferencer. For Resten troer man ogsaa at Spanien bliver nødet til at give efter, hvad helst Slags Hielp end og Frankrige lover, efterdi Frankriges Beregning i Norden formedelst et vist Tilfald slaar feyl, og det Systema, man har gjort sig, har atter faaet temmelig Forandring. Thi Frankriges afsendte Escadre til Østersøen merker man vel at sigte ey alleene derhen, at England skulde deele sin Søe=Magt, og ikke blive Spanien formægtig, men end og at faae de Engliske Kuster blottede fra KrigsSkibe. Det merkværdigste ved Krigs Anstalterne er, at man giør saadanne Tilberedelser, ligesom man frygtede ey alleene for Overfald udvortes, men og for Opstand indvortes, da der dog ikke endnu yttrer sig nogen virkelig Fare, uden saa er 1.) at de med Protest imod Conventionen bortreyste Parlements Lemmer vilde opvekke Uro hos deres Almuer i de adskilliSaa meget er imidlertid vist, at siden ge Rigets Provincer. den sidste Session, er der ligesom skeet Forandring med ParlamenFor Julii Maaned mentet; thi nu bestaaer det af 3 Partier, af hvilke det erne er Hof=Partiet, det andet er tvert imod Hoffet, men det tredie kalder sig det upartiske, hvilket foregiver, at de vel er Hoffet i alle Ting tilgedane, og ingenlunde stemme over eens med dem, som blot af Egensindighed og Trette Syge imodsige Hoffet, men saadanne Tilfælde, hvor det almindelige Beste og Nationens Ære lider Anstød, i besynderlighed da man teer sig alt for koldsindig og følesløs i hvad Spanien end giør, kunde de ikke befalde Ministeri Raads Beslutning. Nogle have ogsaa erindret at man hellere skulle have taget Deel med den sidste Konge i Europa, da Spanien havde at bestille i Jtalien, thi da havde Spanien paa den Tiid gierne forundt England alle Fordeele i Commercien og Søefarten, i den sted det nu, efterdi all mindelig Handling intet kand virke, med saa store Bekostninger paa KrigsRustninger først maa nødes dertil. Hvordan eller hvorhelst nu Spaniens og Frankriges Hensigter, som synes at være felles enten ere rettede eller ikke rettede, saa yttrer sig virkeligen, uden for Conventionens Tvistighed, nye Uroe, i det 2.) at Prætendenten i Rom synes atter at ville træde frem paa Planen, hvilket gjettes deraf, at hans Tilhængere have neppe nogensinde flatteret sig selv saa stærk, som nu omstunder. Det Engl. Hof er særdeles opmerksom, og har ofte holdt extraord. Raads Forsamlinger derover, hvorudi, iblant andet, visse fra dets Agent i Rom indsendte Breve ere examinerede, hvis Jndhold man vel ikke veed, dog alligevel har man anmerket, at den Spanske Minister i London, Marquis de Granada, er siden den Tid bleven temmelig koldsindig anseet. Derhos erindrer man sig, at ved alle Leyligheder tilforn, naar noget har været paa Tapet til Faveur for Ridderen af St. Joris, har Spanien altid først taget Masquen af. Herforuden falder den Franske Ambassadeurs, Grævens af Cambis hans lange Fraværelse, det Engl. Hof ikke uden Grund betænklig, efterdi Forevendingen ved hans Bortreise var denne at han allerne skulde komme til Paris, for at annamme den saa kaldede Ridder-Orden af Hell. Geist, men nu fornemme der ikke til at han kommer te er saa Aar 1739. meget merkværdigere, fordi den just skeede paa den Tid, da Esca den skulde løbe ud fra Brest; thi paa saadan Maade slap denne Minister fri for de Erklæringer, som man ufeylbarligen havde stævet af ham, dersom han var bleven tilstæde i London. Hvad Spanien ellers i særdeleshed angaaer, saa haver nu den Engliske Nation ey allerne, men ogsaa Hoffet satt all Taalmodighed til sidde, hvilket de sidste udgangne Kongel. Ordres og de allerede begyndte virkelige Rustninger baade til Lands og Vands noksom bevidne; saa det nu meere end nogen Tid tilforn hedder: Enten bukke eller briste, helst da begge Deele, hver paa sin Maade, vil have Ret frem for den anden. Og dersom den allerede halvblottet Kaarde nu ikke reent drages ud af Skeede, saa maatte man vel sige, at den bliver altid siddende.