Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-06-24
Kjøbenhavns Børs d. 23 Junii. Cours. Hamb. 2 M. 251, a vista 254. Amsterd. 2 M. - , a vista . . Paris 2 M. - Spec. 256. - Specier solgtes fra 15 Rbmk. 8 s. til 15 Rbmk. 6 s. (J Dag, d. 24de: 15 Rbmk. 6 s.) Oblig. (med Renter fra 11 Dec. f. A.) 70 1/2. Norske Rigsbanks. 15 a 15 1/2. Svenske Sedler 57 a 58. Disconto 6 pC. Letsindighed. (Frit efter Voltaire.) Det, som meest overbeviser mig om, at der er et Forsyn, siger den dybsindige Forfatter af BachaBilloquet, er det, at Naturen, for at trøste os i vore utallige Elendigheder, har gjort os letsindige. Vi ere snart drøvtyggende Stude, der nedtrykkes af Aaget, snart adspredte Duer, der skielvende flygte for Høgens Kløer, dryppende af vore Brødres Blod, Ræve, forfulgte af Hunde, Tigere, som sønderrive hverandre indbyrdes. Med et forvandles vi til Sommerfugle, og glemme i vor Flugt alle de Rædsler, vi have maattet friste. Dersom vi ikke vare letsindige, hvo kunde da saa vel tilmode kjøre Lysttourer forbi det Fængsel, hvor engang den store Griffenfeld sad, uvis om han skulde leve eller døe, forbi den Plads, hvor han knælende maatte see Bøddelsværdet blinke, for sine Øine og høre det skrækkelige Ord, til Gange skrækkeligere end Døden selv, "Pardon!" d. c. evigt Fængsel paa Munkholm, Dersom vi ikke vare letsindige, hvo kunde da gaae forbi det Frue Taarn, hvis stolte Spiir engang syntes at tabe sig i Skyerne, uden at tænke paa dem, der nedskjøde dets tre Kroner, og med dem Danmarks Lykke og Tilfredshed, Dersom vi ikke vare letsindige, hvo kunde da gaae forbi Rundetaarn, uden at tænke med Veemod paa den store Tycho, hiin Udødelige, der, forfulgt og miskjendt i sit eget Fædreneland, maatte døe, fjern fra de Kyster, hans Navn har gjort saa berømt? Dersom vi ikke vare letsindige, hvo kunde da betræde Toldboden, uden med Taarer i Øine at see de tomme Rum, hvor siden Arilds Tid vort Fødelands Stolthed, vor Flaade, laae, indtil Britterne voldsomt udrev Barnet af Moderens Skjød, Hvor var det mueligt at kunne taale Synet af Nedrige, der have villet undergrave vor Lykke, vanære vort Rygte, glæde sig ved vore Taarer, hovere over vor Undergang? Hvor er det Menneske med det ædleste Hjerte, som, efterat have seet saa megen Ondskab udøves, bifaldes, belønnes, ikke maatte blive en anden Timon og sværge hele Menneskeheden evige Fiendskab, Lykkeligviis ere Menneskene saa ligegyldige, saa letsindige, saa slagne af det Nærværende, saa følesløse for det Forbigangne, at af ti Tusind neppe to eller tre anstille disse Betragtninger. Hvor mange Folk af god Stand har jeg ikke seet, der havde mistet deres Børn, deres Ægtemage, en stor Deel af deres Formue, og følgeligen at deres Anseelse, og endog adskillige af deres Tænder ved Salveren, som vare blevne bedragede, forladte, dømme om et nyt Skuespil, og fortælle ved Aftensmaaltid Anecdoter, som man ansaae for morsomme. Grundigheden bestaaer i Tankernes Eenshed. Et fornuftigt, Menneske, siger man, maa altid tænke eens: dersom man var kommet saavidt, var det bedre, ikke at være født. De Gamle tænkte sig intet bedre for dem, der skulde beboe de elysæiske Marker, end at drikke af Lethe Flod. Dødelige, ville J kunne taale Livet, saa glemmer og nyder.