Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-06-24
Anmelderen ønsker, at denne Samling maatte beskues af et talrigt Publikum. Han ønsker det som de Fattiges og de skjønne Konsters Ven. Det Almindelige Hospital skal have en tredie Deel af Jndtægten, og saa vidt han veed Eierens Villie, vil en Del af de Totrediedeele, efter Akademiets Bestemmelse, tilfalde enten Konstnere, hvis udvortes Kaar ikke svarer til deres Talent, eller Enker og Børn af Konstnere. Hvilken skjøn Leilighed er ikke atter her for den kjøbenhavnske Goddædighed! Hvor glad maatte ikke Menneskevennen see Hovedstadens oplyste Mænd, og dens hulde Skjønne, hvis Smag forædles ved nøje at betragte nydelige Blomster og herlige Landskaber og spiselige Frugter, strømme hen tildette Kabinet, for at nyde og glæde sig Med Hensyn til Samlingens Værd kan ikke være to Meninger. Blandt 164 Stykker er ikke et eneste, der kan kaldes maadeligt. Af Mesterstykker ere der mange. Det er ikke Anmelderens Hensigt at indlade sig i nogen Bedømmelse af hvert enkelt af disse Mesterstykker, eller at sammenholde denne Samling med Moltkes og Westes, for at udvege enkelte af enkelt Mester, som i den ere bedre end i disse. Han agter blot at fremstille et historisk Oversyn, som maatte have til Virkning, deels at lede mange Mennesker did, dels at tilveiebringe en detailleret Dom af Sagkyndige, der med ham maatte have lige Lyst, men og mere Tid end han, til hos Publikum at fremvirke Konstfølelse, ved at gjøre opmærksom paa det moget Skjønne, som her fremstiller sig. Samlingen, som for det meste bestaaer af Kabinetsstykker, og i sit Slags er en sjelden privat Eiendom, er vel conserveret. Endog paa Rammer, som tiltrække mangt et Stykke Opmærksomhed, har Eieren ikke sparet. Stykkerne ere, saavidt Lokalet tillod det, ordnede med Smag. Man see Væggen til Høire, naar man kommer indi den første Sal. Det Hele har altsaa noget Jndtagende. Ved at bedømme Stykkerne enkelt, vil man ikke mindre finde sig fornøiet. Enhver, som ikkun har nogen Konstsmag, forlader neppe Samlingen, uden med det Forsæt at komme oftere tilbage. Der ere Stykker, som man ikke bliver kjed af at betragte i Dage og i Aar; de ere Produkter af ægte Konst, og som saadanne have de Konststykker nes Hovedegenskab, at de aldrig betragtes, uden at nye Skjønheder opdages, og at de vorde En mere kjære. Fortegnelsen over Stykkerne, som ikke er, og efter dens Øiemed heller ikke burde være resonneret, rækker hielpsom Haand til den i Konsten Uindviede. Den leder til at betragte enkelt Stykke, eller enkelt Deel af et Stykke, noget nøjere, og til med Fornøielse at dvæle længe ved et og andet Stykke, som maaskee ellers vilde vorde gaaet forbi, uden at bemærkes. J en rig Egn overseer selv det øvede Øie meget let de skjønneste Gjenstande. Samlingen har følgende Stykker, som Anmelderen fortrinligen vilde eje, hvis han eiede Formue, paa hvis Skue han med Henrykkelse, og uden nogensinde at vorde træt af at betragte, vilde anvende al sin Tid, hvis han raadede over den, og som han ved sin Død vilde skjænke Fædrelandet, for stedse at staae offentlig til Skue: Amor, som bliver bunden for Øjnene (No. 1), af Lairesse. Pendanten til samme, Amor, som skyder i Blinde (No. 13). De Heems omveltede Kurv med Viindruer No. 6), og det endnu skjønnere Stykke med Pokalen (No. 71); det Landskab (No. 8), hvorpaa findes Abraham og Loth, som tage Afsked, af en italiensk Mester; Denners eget Portrait af ham selv (No. 10); et Bataillestykke af vor Mandelberg (No. 62), et Stykke, som kan staae ved Siden af de allerbedste Bataillestykker, og aldrig burde komme ud af dets Fædreland; en bedende Munk af Schalken (No. 63), noget nær den bedste Schalken i Danmark; Gerhard Honthorst St. Sebastian (No. 66), som tilligemed Mandelbergs Bataillestykke, iblandt alle Mesterstykkerne udmærke sig fortrinligen; van Os's Søstykke (No. 79); Poul Veroneses St. Jean med Korset (No. 84), en Madonna af Giorgione (No. 92) Poul Potters Tyr (No. 86), upaatvivlelig den bedste Potter i Danmark, Kristi Hoved med Tornekrone (No. 149); et af Rembrands Hoveder, No. 23 eller 121, som begge stride om Prisen; Fergusons og Lilliebergs Fugle (No. 20 og 72). Der gives naturligviis Stykker, om hvilke Anmelderen endnu ikke tør afsige Dom, saasom No. 74 af Netscher og No. 89 af Schalken, fornemmelig, fordi de ikke hænge i noget godt Lys.