Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-03
Skrivelse fra Corsøer. Men nu et Raad jeg giver dig, Som var bestandig fulgt af mig: Korsørianske Ven! Mod klog, mod taabelig Kritik, Spids aldrig Pen Wessel. Endeligen seer jeg af Dit sidste Brev, kjere Svoger, at vi stakkels Corsørianere nu ogsaa ere bragte paa Skuepladsen. Det undres jeg aldeles ikke over; hvad skal ikke derhen - Konger- og Børstenbindere, Prindser og Galeislaver! Du skriver mig, at Du har moret Dig saa kosteligen, ved at see Vaudevillen Kong Salomon og Jørgen Hattemager opføres i Mandags, især ved de nydelige Melodier og det raske Spil. Du føier til, at Stykket har gjort furore. Jeg veed ikke egentligen hvad det Ord skal betyde, men jeg kan nok slutte mig til, at det skal sige saa meget som at Folk ere ligesom gale derefter. Jeg vilde heller ikke kunne sige hvad Vaudeville er, dersom min ældste Datter, Fikke, der har lært Fransk i Institutet, ikke havde oversat det for mig med Hvad de ville, og min Søn Peter, der gaaer i Latinskole, med Quodlibet, og vorBosvend, der har tjent hos en fransk Kræmmer i Randers, med "Mad for Mons." Hvad nu Stykkets Værd angaaer, da kan jeg, som læg Mand, ikke bedømme samme, men det maa nok være betydeligt, eftersom Du skriver, at Stykket har gjort kurore. Men hvad Originaliteten angaaer, da forekommer det mig, efter Alt hvad Du skriver mig om Jndholdet, at jeg engang har seet noget Lignende for mange Aar siden i et Stykke, der kaldtes Jndtoget, hvoraf dette maaskee er Udtoget. Dog, det er noget, som de Herrer Komedielærde maa undersøge. Men da vor Byes Bedste, som Du veed, altid har ligget mig meget paa Hjerte, saa kan jeg ikke nægte, at det gjør mig meere Ondt for den, end for Kong Salomon eller Jørgen Hattemager, at see den saa ufortjent gjøres Løier med paa Hovedstadens Skueplads. Vor Fetter Hattemageren, og min Nabo Tobakspinderen ere færdige at gaae i Graven over den Spot og Spee, der er viist. Jeg har forestillet dem, at det er lutter Løier, og trøstet dem med, at ingen forstandig Mand kan finde det sandsynligt, at Indbyggerne i en By som Corsøer - Jens Baggesens Fødeby - hvor Hamborger Post gjennempasserer hver Uge to Gange, hvor Birckner har været Præst og hans Minde sees paa Kirkegaarden; hvor der haves et Læseselskab og en Telegraph, hvor der næsten hver Dag gaae Reisende over til og fra, baade med Børtsmakkerne og Postjagten &c., endnu i Aaret 1825 kunde være saa enfoldige, for ei at sige taabelige, at antage en fattig forløben Jøde fra Hamburg, for een af de første Banquierer i Europa - blot fordi han hedder Goldkalb og har en gammel Sølvmors Slaaprok paa, - eller bære sig i det Hele saa naragtigen ad. Jeg har tillige forestillet dem, at Hvaddeville-Skrivere i Almindelighed kun ville have Løjer, hvor de end skulle tage dem fra. Men det vilde altsammen ikke hielpe. De vedbleve begge at paastaae, at vor gode gamle Byer blameret og de selv paa det skammeligste torterede. Tobakspinderen har svoret paa, at han, ved Leilighed, skal opvarte Ophavsmanden, til dette Spilop med en Priis Tobak, der nok skal betage ham Lysten til i Fremtiden at skjæmte med Tobakspindere, og Hattemager, har besluttet at formaae alle sine Laugsbrødre i hele Landet til, aldrig at forfærdige, oppudse eller vende nogen sort eller hvid, rund eller trekantet, daglig eller Doctorhat for ham eller nogen af hans Tilhængere. - Jeg, for min Deel, der, som Folk i Byen sige, skal være meent med Kjøbmanden, giver Forfatteren en god Dag, da jeg er en Mand, der kan svare Enhver sit, og sige med Tydsken: "Thue Recht und schene den Teusel nicht." Kan Kong Salomon tie til, at han tretusind Aar efter hans Død trækkes frem paa Skuepladsen, saa kan, bitterdød, Jørgen, Hattemager vel ogsaa gjøre det. Jmidlertid er vor Fetter, alle de Forestillinger uagtede, jeg hidtil har gjort ham, nær ved at løbe af sit gode Skind, og i fire Dage har intet Menneske kunnet saa meget som faae oppudset eller kantet en Hat hos ham, hvorover der er opstaaet stor Forlegenhed her i Byen. Han har den hele Tid været beskjeftiget med at udarbeide en Klageover Vedkommende, saalunde lydende: Underdanig Pro Memoria, "Det er noksom vitterligt og bekjendt for Alle og Enhver, at Hattemagerprofessionen er eet af de respectableste, Haandværker, eftersom Keisere og Konger, Doctorer og Professorer, trænge til samme, for at skinne i deres ægte Glands og Glorie. Ogsaa er Hatten et Symbolum paa de tappre Schweizeres Frihed. Men alt dette uagtet og uagtet den Agt og Anseelse, Undertegnede altid har staaet i blandt sine Laugsbrødre og Medborgere, er der dog skeet den vederstyggeligste Misbrug af hans Person og hans Navn, ved et Stykke, betitlet Vaudeville eller Kong Salomon og Jørgen Hattemager, hvori man har afmalet mig og min Datter som vi gaae og staae. Hvad der kan have givet Autor Anledning hertil vide vi ikke; men da vi begge ere offentligen prostituerede derved, saa bede vi underdanig, at Vedkommende maatte drages til Ansvar o. s. v. Endnu er Klagen. ikke indleveret, men der er ingen Tvivl om, at det med det første vil skee. - Jøvrigt kan Du ikke forestille Dig, kjere Svoger, hvilken Sensation den hele Sag har gjort her i Byen. Der skulde netop have været Bal, samme Aften, da Avisen med Bekjendtgjørelsen om Stykkets Opførelse indløb, men der blev intet af Ballet. Somme Folk frygte for at alt, hvad vi foretage os, i Fremtiden vil bringes paa Skuepladsen. Men jeg haaber, at det har ingen Nød, og at man i Tider, hvor man er saa meget for Forandring, de næste Gange vil trække andre Kjøbstæder frem. Din hengivne Svoger.