JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1838-12-17
Jyllandspostens Expedition. Jessens Boghandling i Aarhuus. Af dette Blad udgaaer et Nr. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet.
Jyllandsposten, 1838-12-24
Kjøbstædbefolkningen kunde bekvemmest afgive Artillerister og Jægere, 30,000 af de første, og 20,000 af de sidste. Regner man 8 Mand til hvert Stykke Skyts, faae vi omtrent 4000; og da Artilleriets Virkning i vor nyere Krigshistorie erkjendes og beviser sig som afgjørende i mange Feldtslag og i alle Beleringer, kan man ikke vel have for mange Kanoner. Af de 200,000 Mand Landfolk borde 25 til 30,000 være Ryttere, 20,000 Jægere, og 150,000 Liniesoldater. Disses Jnddeelinger kunne bestaae omtrent som de nu ere eller nøiere bestemt: Pelotoner af 12 Mand, Underofficeren iberegnet; Compagnier af 10 Pelotoner; Batailloner, af 8 Compagnier, og Regimenter af 2 Batailloner. Pelotonernes Anførere v. Underførere, og Compagniernes dem jeg slet her benævner Førere, maatte udvælges af de simple Soldater, og behøvede ingen krigsvidenskabelig Dannelse saaledes som de høiere Officerer. Antager man 2 over hver Bataillon i Anførere, og 1 Overanfører ved hvert Regiment, saa faae vi 150 holskolemæssigt oplærte Officerer vel ikke mange flere end vi nu have - til neppe 30,000 Mand. Jkkun Anførere, Overanførere, Hærførere (de som befale over en Division : en Hær bestaaende af alle Vaabenarter), og Overhærfører skulde nyde Lønning i Fredstider, og denne kunde da være klækkelig uden at vorde byrdefuld for Staten, eftersom den blev den eneste Udgivt af Betydenhed – i det mindste ved Landforsvaret. Thi Mondur skulde jo Enhver selv bekoste, og Armatur, eengang anskaffet, maatte jo saa godt som blot vedligeholdes. boelse. Hvad Monduren angaaer, da er allerede antydet: at den i Fredstid skulde være Nationaldragt, og i Krigstid betegnes ved særskilte Mærker, f. Ex. Skulderbaand og Ulddupper paa Hatten eller Casquen. Saaledes kunde da Liniesoldaterne have et smalt hvidt Skulderbaand eller Krampe, og en Dup foran ovenpaa Hatten; Jægernes Skjelnetegn kunde have den grønne Farve; Rytternes den blaae, og Artilleristernes den røde. Videre kunde de simple Krigere have een Dup, Compagniecheferne to, Bataillonscheferne tre, Regimentscheferne fore, og Divisionsanførerne ligeledes fire, men hver af sin Farve, for at betegne dem som Chefer for alle fire Vaabenarter.
Jyllandsposten, 1838-12-24
J Slaget ved Austerlitz f. Ex. gjorde Lauristons 200 Kanoner Udslaget: skjulte bag Tirailleurerne, ventede de til disse havde trukket sig tilbage ved dem, for nogle faa Salver at bringe total Forstyrrelse i det fjendtlige Centrum. Søeofficererne iberegnede; dog maatte maaskee af disse være forholdsmæssigt flere. (Fortsættes.) saa Nyheds-Post.
Jyllandsposten, 1838-12-24
Det fortjener at bemærkes, at det under de roeskildske Stænderdiscussioner er oplyst, at af de Embedsmænd og Professionister, som ifølge Resolution af 19de August 182. ere ansatte ved de militaire Skræddersale i Kjøbenhavn holdes en Over-Tilskjærermester med aarlig Gage af 500 Rbd., en Under-Tilskjærermester med 400 Rbd. og en Asssistent ved Tilskjæringen med 400 Rbd.; ved Depotet er derhos ansat en Directeur med 1200 Rbd., en Magazinforvalter med 900 Rbd., en Magazinassistent med 500 Rbd., en Fuldmægtig med 400 Rbd., en Extraskriver med 400 Rbd. og et Bud med 160 Rbd., foruden en Deel Agrementstil forskjellige Embedsmænd.
Jyllandsposten, 1838-12-24
- J Slesvig og Holsteen er den skjønne Skik næsten indført i hvert Huus, hvor der ere Børn, at et Juletræ, bestaaende af Gran bliver oplyst med Voxlys og smykker med Godtgodt baade Juleaften og Nytaarsaften. Ønskeligt var det, at denne Skik ligesaa almindelig her blev indført i hvert Huus; thi for Barnet kan ingen Glæde tænkes høiere end den, fra den bortlukkede Stue pludselig at blive bragt ind i Julestuen, som ved Lysenes yndige Plads i det grønne Grantræ bringer riig Glæde over de kjære smaae Ansigter, ligesom de Voxne ogsaa maae finde Behag deri. Da vi nu have Graner nok i vort Jylland, og een ituskaaren Voxstabel til Belysning er tilstrækkelig, er saaledes næsten ingen Bekostning forbunden med denne isandhed høitidelige Jntroduction af vor gladeste Fest; vi ville derfor ønske, at saadan Skik mere og meere maatte komme i Gang og smukt udbrede sig fra Huus til Huus- J Anledning af, at der nu allerede i flere Kjøbstæder i Landet er sat Skranker for det lede Uvæsen med Nytaarstiggeriet, haabe vi, at enhver Kjøbstad især kraftigen foresætter sig det Maal, i alle Henseender at standse denne utaalelige Tiggerskik, hvorved Aarets første Dag paa saa uværdig en Maade begynder, og som saa let vilde vorde afskaffet, naar kun Enhver vilde sætte sig paa den bestemte Fod, ei ved disse utidige Nytaarsgaver at holde denne Uskik vedlige. Hvo som denne Dag føler Trang til Veldædighed, vil vistnok ei kunne nægte, at de tilbageholdte Skillinger, hvoraf eller maaskee de fleste bleve anvendte til Sviir og Uorden, vilde finde langt bedre og værdigere Anvendelse ved at lægges i de samme Dag ved Kirkerne udsatte Fattigblokke.
Jyllandsposten, 1838-12-24
- Ordet Panoramat, som for kort Tid siden hver Aften paraderede med store røde gloende Bogstaver paa Kbhvns Østergade, lokkede til Kighullerne endeel Nysgjerrige, som imidlertid snart fortrøde denne lidet lønnede Gang. Jstedetfor virkelige Panoramaer saae man kun ordinaire Perspectivstykker, de fleste af maadelig Art. Blandt disse saaes en fortiden aldeles forkeert og slet udarbeidet Fremstilling af Niels Ebbesens Nørreriis, hvor man, istedet for at tage selve Naturen til Model, har afbenyttet det yderst slaue Børstykke, som nu i saa mange Aar har forvirret Kjøbenhavnernes Begreb om denne skjønne, mindemærdige Plet. Det bemærkes i denne Anledning, at hele Borgpladsen med samt Borggrave allerede for flere Aar siden er indhegnet med Stakitværk og paa det smagfuldeste forskjønnet med yndigt Grananlæg og smukke Gange, hvilket skylder den udmærkede afdøde Overførster Wiinholt sin Tilværelse, idet han greb en ønsket Leilighed til Stedets Forskjønnelse, da Prinds Christian gjennemreiste Jylland og tog Borgpladsen i Øiesyn, der ligger paa Grev Frys's Eiendom. Jfølge denne meget kyndige Overførsters egne Ord skal den stolte skjønne Eeg, hvis svære Stamme og kraftige Sidegrene nu overskygge Borgpladsen, være henved 1000 Aar gammel; Træets Top er forlængst nedstyrtet Jstedetfor ved et grovt og plumpt Perspectivmalerie at see denne Plads nogen med en Flok vanskabte Faar, bedes derfor Publicum at danne sig et herfra aldeles forskjelligt Billede. - Stænderhuset i Carlsruhe kunde nogenlunde passere, dog er det ei frit for feilfuld Belysning. Hvad man aldeles savnede ved hele Præstationen, var Anbringelsen. af Tuskstykker imellem Dækfarvestykkerne, der som bekjendt ved Panoramaer fremkalder en vidunderligskjøn Virkning Den Redactionen tilstillede Annonce, angaaende den her i Bladet tidligere anmeldte Hoveriesag fra Rosenvold Gods, skal med det Første vorde optaget i Bladet. Red.
Jyllandsposten, 1838-12-24
Med Jyllandsposten ville Abonnenterne fra 1ste Januar 1839 hvert Qvartal, uden Forhøielse af Prisen, erholde en lithographeret Afbildning af een eller anden interessant Gjenstand, udført i C. Henckels Steentrykkerie i Kjøbenhavn. Med Januar Qvartal 1839 vil saaledes følge en Afbildning af Thorvaldsens herlige Johannes Gruppe, der er opstillet over Hovedindgangen af Fruekirke i Kjøbenhavn. Hvo der ønsker at antegnes som Abonnen, fra det nye Aars Begyndelse, vilde behage at melde sig hos een af Bladets Commissionairer.
Jyllandsposten, 1838-12-24
Redactionen. Denne Annonce bedes optaget af de øvrige Herrer, Redacteurer.
Jyllandsposten, 1838-12-24
Jyllandspostens Commissionairer: J Jylland, samtlige Boghandlere; Dhrr. Postmestere i Frederikshavn, Thisted, Holstebro, Fredericia; Dhrr. Kjøbmænd Dyhr i Nykjøbing, Damgaard i Skive, Bering i Mariager, Secher i Greenaa, Hesselberg i Randers; Strandtoldbetjent Bruun i Lemvig, Justitsfuldm. Kehlet i Hobro og Procurator Kolding i Ebeltoft. J Sjælland. Dhrr. Commercesecretair Liunge samt Boghandler Reitzel i Kjøbenhavn; samtlige Boghandlere udenfor Kjøbenhavn; Redacteur Meyer i Kallundborg, Postmesterne i Skjelskør, Korsør, Sorø, Ringsted, Kjøge, Storehedinge, Vordingborg og Frederikssund; Procurator Sørensen i Roeskilde, Bogtrykker Magnus og Kjøbmand, Wulff i Slagelse, Kid. Goldschmidt i Nestved, Uhrmager Lassen i Præsto. i Fyen. Cancelliraad Hempel og Boghandler Milo i Odense, Boghandler Busch i Nyborg.
Jyllandsposten, 1838-12-24
J Laalands-Falsters Stift samtlige Boghandlere.
Jyllandsposten, 1838-12-24
Jyllandspostens Expedition. Jessens Boghandling i Aarhuus. Af dette Blad udgaaer et Nr. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet.
Jyllandsposten, 1838-12-31
Det var i sidste Sommer, omtrent ved Pintsetider, at deri Randers Avis stod anmeldt et ledigt Skolelærerembede, sammesteds, hvortil Directionen havde Kaldsret. Jeg reiste desaarsag derhen for nøiere at erkyndige mig om Embedet, og i Tilfælde, at det kunde være mig til Fordeel, da at indgive min Ansøgning til Vedkommende. Flere Gange var jeg i denne Anledning hos Provst Schønnings, men traf ham ikke hjemme, endelig var jeg saa heldig at faae ham i Tale, og modtog da dette Svar, at Embedet forsaavidt allerede var bortgivet, hvisaarsag det kuns lidet vilde nytte at indgive en Ansøgning; imidlertid ønskede han, at jeg igjen om Time vilde indfinde mig hos ham, da han saa bestemt vilde sige mig, om det var bortgivet eller ikke; jeg indfandt mig til den fastsatte Tid, men traf ikke andre, end Hs. Høiærværdigheds Tjenestepige, som gav mig den Beskeed, at Provstens for 1/2 Time siden var reist paa Landet. Nu spadserede jeg om Aftenen Kl. 7 fra Randers Dagvognen kjørte derfra Kl. 5, og med denne vilde jeg have kjørt til Aarhuus, hvis Provsten ikke havde narret mig, ifald jeg ellers tør bruge et saadant Udtryk. Jmidlertid udkom Aarhuus Stiftstidende Dagen efter, og i denne netop samme Anmeldelse, som tilforn i Randers Avis, hvilket Jnserat jeg formoder, at Vedkommende har indsendt, for at give sig Skin af en Retfærdighed, som man af det Anførte billigen vil kunne indsee, ingenlunde var begrundet.
Jyllandsposten, 1838-12-31
Jdet den første Aargang af Jyllandsposten herved sluttes, finder jeg mig opfordret til, i Anledning af den særdeles Velvillie, hvormed Bladet overalt er blevet optaget, medens de ærede Abonnenters Antal stedse forøgedes, at bevidne Enhver især min uskrømtede Tak. Den Tillid, man viste mig fra næsten alle Provindsens Egne, ved at berige Bladet med interessante Bidrag, kan jeg ei noksom paaskjønne, idet nærværende Folketidendes Øiemed, som nærmest tilsigter Folkemeningens frie Discussion, saaledes for en stor Deel opnaaedes; et fælleds Ønske er det derfor, at end flere Stemmer saaledes fortsat vilde medvirke til samme Maal, for saaledes mere og meere at vække den Almeenaand, som ogsaa vort Jylland er kaldet til nyt Liv og som kjendeligen spores i alle Folkeklasser. Bladets Udvidelse saavel af det leverede Uddrag af Stændertidenden, som de nu fremsendende lithographerede Afbildninger formenes at være Bladets Læsere Borgen for, at hverken forøget Uleilighed eller Bekostning for at give Bladet større Jnteresse fra Redactionens Side er bleven sparet eller fremdeles vil blive det.
Jyllandsposten, 1838-12-31
Redact. Af dette Blad udgaaer et Nr. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1839-01-07
Jeg har nu i korte Grundtræk fremsat min Anskuelse af Almeenbevæbning - det virksomste ja eneste sikkre Middel til Fædrelandets Frelse og fremtidige Opholdelse. Meget vilde jo være at tillægge, noget vel og at forandre; men alt dette vilde finde sig, naar dette blev Almeensag, naar Hvo der kunde, ogsaa vilde tage alvorligen fat, og at det dog ikke længere skulde betragtes som Spindelvæv i et Par Skribenteres Studerekamre. S. S. Blicher. At skyde i for lang Afstand, er det samme som at ville kyse Fjenden med Knaldene. Hvor meget virksommere, at falde an med Bajonet og ladt Gevær, og da, førende dette ved Hoften, affyre det i 10, 12 Skridts Frastand. Det var da en Vanskelighed at skyde feil, og Stormen maatte gaae meest over Døde og Lemlæstede. Gjensvar til Hr. Cancellieraad Rummelhoff.
Jyllandsposten, 1839-01-07
(Jndsendt.) Jeg for min Part vilde nu ei være i Peter Saabyes Sted – nei ikke for meget. Snakkelysten paakommer som bekjendt aldrig de Skuespilsøgende mere end netop forinden Overturen spilles, medens Publicum har taget Plads og er kommet i Rolighed paa Bænkene. Ere nu Damerne først færdige med den behørige Kritik angaaende hinandens Pynt, overføres Talen almindelig paa Parquet-Personalet. Naturligviis bliver her det første Spørgsmaal, er han der iaften, sidder han virkelig i Hofparquettet, er det ham med den blaae Kjole og blanke Knapper, seer han flau ud m. m., og mange Meninger ville nu i hver Loge krydse hinanden, om enten Peter Saabye eftertidig aldeles burde afholde sig fra at afbenytte sin Bevilling, eller om han ei just til Trods for Kjøbenhavnspostens Rivatregelmæssigen hver Aften en rum Tid burde indfinde sig der for at vise, at han, som den Fornuftigere, sætter sig ud over saadanne ubetimelige Oplysninger. Jeg for min Part under nu overhovedet slet ikke denne Maade at stille Folk paa Parade som de ogsaa selv gjerne ville paradere) og mindst i et Comoediehuus, hvor man i Ordets egentlige Forstand efter saadan en Affaire paa det meest utaalelige bliver overgloet; og hvad kommer det desuden Kjøbenhavnsposten ved, hvad Plads Saabye staaer paa i Statscalenderen, om hans Bevilling kan betragtes som et Honorar derfor eller som dette Blad snurrigt nok udtrykker sig om der er det Allermindste, endog kun tilsyneladende, som kunde begrunde Peter Saabye nogensomhelst national Hæder, – Vil man engang høre hvilken Passiar; man gjør ham jo reent ud til Jngenting. Er det da ingen Hæder for Manden, at han søger hæderligt Selskab, er det maaskee ei af den Omgang, Folk søge, at man skal kjende dem, og var det ei et lidet hæderligt Beviis for den Mand, som kunde erholde saadan Bevilling, om han ei vilde modtage den, Jo netop det troer jeg. - Jeg for min Part veed imidlertid nok, hvad jeg nu i Saabyes Sted vilde gjøre, og derfor vil jeg meddele ham mit Raad. Først vilde jeg igjen gjøre mig gode Venner med Kjøbenhavnspostens Redacteur og ved Hielp af mine Hof-Connexioner skaffe ham Bevilling til at frequentere det andet Friparquet, for under Mellemspillet i al Fortrolighed videre at smaasnakke med ham om Tingen. Dette Skridt vilde glæde Mange, ja jeg tør sige, man vilde ingen anden national Hæder forlange af Peter Saabye end den samme, thi at hiin Mand ofte burde see Comoedier, som hvert Øieblik kan befrygte Opførselse af egne Tragoedier, dette behøver nu ingen Forklaring. Dernæst vilde jeg, om dette ei kunde lykkes mig, paa eengang lade udgaae tvende Konstproducter – som nu maa være Saabye en let Sag, efter saa ofte at have været indkredset imellem de lyse Aander; – det ene skulde da hjemle ham Ret til eftertidig at maatte sidde rolig paa sin Plads i Hofparquettet, og det andet skulde offereres Publicum, som skyldig Tak for den Tid, han afbenyttede Pladsen uden at besidde – som det hedder – allermindste tilsyneladende Nationalhæder. Han maa nu for mig gjøre, hvad han vil. N. F. (Jndsendt.)
Jyllandsposten, 1839-01-07
Naar man i Vinteren 1838 bereiser enkelte Veistykker i Aalborg Amt, saa kunde man gjerne fristes til at troe, det skulde være Aar 1738, eftersom Steenkister, paa meget befarne Veie kunne ligge henskyllede fra April Maaned til denne Tid, uden at der er Udsigt til, at de skulle istandsættes i de første Aaringer. Synes man det er uforsvarligt, saa maa det være dobbelt uforsvarligt, at Veien ikke er afviist paa de værste Steder; vel kan man om Dagen komme over Bækkene andensteds, men kommer en Fremmed om Aftenen, saa maa han være saa veiviis som Nogen, saa kan han ei undgaae at brække Arme og Been. Jndsenderen af disse Linier formener derfor, at ingen Mulct kan være for stor for de Sognefogder, Steenkisterne høre under, baade fordi de ei have afviist denne impassable Vei og fordi de ei have oplyst Veiopsyner, derom. Benævnte Steenkister, der ere bortskyllede i April 1838 og som ei ere gjorte istand i afvigte Aar og heller ikke have været afviste i berørte Tidsrum, ere beliggende: 1. Paa Landeveien til Lindenborg i Store-Brøndum Bye. 2. Paa Veien mellem Haalsbroe og Flamsted. Kunne disse sandfærdige Opgivender ei bevirke, at Steen, kisterne blive istandsatte, saa tør man dog forvente, at Amtet vil lade Veien aflyse i Aviserne, at Jngen i de nu mørke Aftener skal komme til Skade.
Jyllandsposten, 1839-01-07
Med Jyllandsposten ville Abonnenterne fra 1ste Januar 1839 hvert Qvartal, uden Forhøielse af Prisen, erholde en lithographeret Afbildning af een eller anden interessant Gjenstand, udført i C. Henckels Steentrykkerie i Kjøbenhavn. Med Januar Qvartal 1839 vil saaledes følge en Afbildning af Thorwaldsens herlige Johannes Gruppe, der er opstillet over Hovedindgangen af Fruekirke i Kjøbenhavn. Hvo der ønsker at antegnes som Abonnent fra det nye Aars Begyndelse, vilde behage at melde sig hos een af Bladets Commissionairer.
Jyllandsposten, 1839-01-07
Redactionen. Denne Annonce bedes optaget af de øvrige Herrer Redacteurer.
Jyllandsposten, 1839-01-07
Jyllandspostens Commissionairer: J Jylland, samtlige Boghandlere; Dhrr. Postmestere i Frederikshavn, Thisted, Holstebro, Fredericia; Dhrr. Kjøbmænd Dyhr i Nykjøbing, Damgaard i Skive, Bering i Mariager, Secher i Greenaa, Hesselberg i Randers, Strandtoldbetjent Bruun i Lemvig, Justitsfuldm. Kehlet i Hobro og Procurator Kolding i Ebeltoft.
Jyllandsposten, 1839-01-07
J Sjælland. Derr. Commercesecretair Liunge samt Boghandler Reitzel i Kjøbenhavn; samtlige Boghandlere udenfor Kjøbenhavn; Redacteur Meyer i Kallundborg, Postmesterne i Skielsker, Korsør, Sorø, Ringsted, Kjøge, Storehedinge, Vordingborg og Frederikssund; Procurator Sørensen i Roeskilde, Bogtrykker Magnus og Kjøbmand Wulff i Slagelse, Kmd. Goldschmidt i Nestved, Uhrmager Lassen i Præsto. Fyen, Cancelliraad Hempel og Boghandler Milo i Odense, Boghandler Busch i Nyborg.
Jyllandsposten, 1839-01-07
J Laalands-Falsters Stift samtlige Boghandlere.
Jyllandsposten, 1839-01-07
Jyllandspostens Expedition: Jessens Boghandling i Aarhuus. Af dette Blad udgaaer et Nr. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet.
Jyllandsposten, 1839-01-07
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1839-01-14
Frandske ren. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Mandag den 14de Januar. 1839. Nr. 2. Maa trykkes. Fleischer. Bidrag til Oplysningens Stillestaaer i Jylland.
Jyllandsposten, 1839-01-14
Den Omhandlede i Aalborg har nu i nogle Aar været i saadanne Hænder; og den er bleven brugt til at skamskænde flere end een agtet Geistlig. Den ene af disse, som nu her igjen maa holde for, blev for en 8, 9 Aar siden ganske liderlig tilrakket af en anden isralitisk Ordgyder, fordi han - imod denne Herres behagelige Villi- havde begaaet den forvovne Synd: at fremstille det Gode i den danske Folkeforfatning, samt hvad til dette Øiemed var udrettet under Fredrik Vltes Bestyrelse. Den samme - han er nu Professor i en Videnskab, som ingen Studentere tæller – skal, inden han kastede sig over Statsvidenskab og Finantser, have ageret Smagsdommer, og kjørt i Ring med Malere og Billedhuggere, Musici og Poeter. Skal det, som Rygtet Der er noget anmærkningsværdt ved disse Angreb netop paa christelige Præster. Man bringes uvilkaarligen i Erindring om det gamle, dybt indgroede Religionshad, der endog i det hedenske Rom formaaede at siger være den samme geistlige Mand, som i Jødefejden 1815 saa kraftigen tog dette Samfunds Parti, og lagde sig ud med sine egne Landsmænd og Troesforvandte, for at frelse Jøderne, da faaer han nu og derfor den gamle Tak og Belønning, som de pleiede at yde deres Propheter. Jeg kunde virkelig længes efterat see, om alle de andre Mosaiter her i Danmark ville tie stille til de tidkomnævnte Tvendes Kaadheder. Gjøre de dette, kunde man maaskee ikke saa urettelig anvende: "Hvo som tier, den samtykker, og derved kunde de Forstandige og Sindige iblandt dem blive skaarne over samme Kam som de Andre; hvorved, i Tingenes mulige Gang, de Uskyldige kom til at bøde lige med de Skyldige. Det er høist besynderligt, at hine To, der have opkastet sig til Repræsentantere for det isralitiske Samfund – og de maae vel antages derfor, saalænge man ikke frakiender sig (desavouerer) de som saadanne - slet ikke kaste et eneste betænksomt Blik tilbage paa de mange og haarde Forfølgelser, hvilke de selv lige fra de ældste og indtil de nyeste Tider have paadraget sig. Tvertimod; den Ene af dem han udæsker endog, han gjør en aabenbar Krigserklæring, og kaster nu først et Øje paa de allerseneste Uroligheder, men et Øie som Sejerherren paa sine Triumpher. Det er dog jammerligt, er da Dannerfolket saa dybt sunken, at det i Slavisk Taushed maa taale disse Fremmedes Trods ei allene mod det selv, men mod dets ædle og retfærdige Konge, som visselig ikke uden god Grund har udelukt dem fra den stænderiske Raadgivning!
Jyllandsposten, 1839-01-14
Nyheds Post. - Vi have havt saa mange og saa utvetydige Beviser paa, at Folk af de allerforskjelligste Anskuelser have fundet vor Protest imod det worm-visbyske Hysteri langtfra at være en Uretfærdighed, at være et Ord i rette Tid, at vi ikke ansee det for nødvendigt vidtløftigt at indlade os paa det Forsvar, Hr. Visby i Nr. 51 af sin Ugeskrift for huuslig Andagt har indført i Form af en Anmærkning til en Prædiken om, hvad Nytte vi kunne drage af Andres uretfærdige Domme over os." Det er altsaa kun et Par enkelte Punkter, der nødde os til her atter at vende tilbage til en Gjenstand, der allerede er næsten mere end tilstrækkeligt omdebatteret. Herr Visby, der vistnok har fuldkommen Ret, naar han yttrer, at det ikke forekommer ham, som om Prædikestolen er det Sted, hvorfra en Guds Tjener bør besvare de, paa ham gjorte Angreb, haaber videre, at Alle ville sige det, naar han heller ikke har besvaret disse Angreb i de samme Blade, hvori de findes anførte, fordi de fleste af vore offentlige Blade ikke kunne ansees for en Kampplads, paa hvilken en Præst med Sømmelighed kan lade sig see." "Det er, som Visby siger længere hen, den gamle pharisæiske Aand, der her atter rører sig." En speciel Grund havde Hr. Visby til ikke at svare paa Søndagen, nemlig den Modbydelighed, han følte ved at tænke sig, at fromme Christne, efter om Formiddagen at have søgt Opbyggelse i Guds Huus, om Aftenen skulle kastes hen i denne Verdens Splid og Tvedragt, og fordi Forargelsens Vederstyggelighed kun forøges ved at tage til Gjenmæle derimod." – Det er, som Visby saa rigtigt bemærker, den gamle pharisæiske Aand, der her atter rører sig. Men det Curieuseste er, at Hr. Visby lader, som om han slet ikke har læst disse Angreb, om hvilke han ikke desmindre tillader sig at dømme, ja paa hvilke han endog svarer indtil en vis Detail, ja selv med Citationstegn. Dette er, som Hr. Visby saa saare rigtig siger, den gamle pharisæiske Aand, der her atter rører sig. Men den Yttring, der har afnødt os et Giensvar, er den formastelige Paralleel, Hr. Visby har fordristet sig til at drage imellem en af Danmarks største Velgiørere og en jammerlig Logner, Tyv, Røver, Morder osv. imellem Struensee og - sit venia verbo-Morm, som gaaer ud paa, at Struensee var en Vantroende, der lidt efter lidt maatte overbevises om den christelige Religions Sandhed, Worm derimod havde fra Barndommen af et religienst Gemyt og kunde paa ingen Maade regnes blandt Gudsfornægtere." Vi ville være skaansomme, vi ville slutte her, slutte med af ganske Hjerte at istemme Visbys Udraab, det er den gamle pharisæiske Mand, der her atter (Khvnsp.) rører sig.
Jyllandsposten, 1839-01-14
Almindelig Commissions-Tidende Norre=Jylland.