Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-10-12
Jndenlandske Efterretninger. J Berl. Tid. læses Følgende: Om Skolelærernes Fritagelse for Besørgelsen af Geistlighedens Embedsbreve. Naar man i flere Blade læser Declamationer over det Upassende og Uværdige i at Skolelærerne personlig skulle besørge Præsternes Embedsbreve i geistlige Anliggender, har man ondt ved at troe, at der aldeles ikke existerer en saadan personlig Forpligtelse. Og dog er Jntet vissere. Der existerer ikke, der har sandsynlig aldrig existeret en saadan personlig Forpligtelse. J Skoleforordningen af 1814, § 31, er det bestemt, at et Kirkebud skal antages til at udføre denne og andre flere Forretninger, som det maatte falde Skolelæreren besværligt at udføre, og at dette Buds Løn skal bestemmes af Amtsskoledirectionen. Da saaledes denne Forretning, der aldrig har været personlig i den Betydning, at den personlig skulde udføres forhen af Degnen nu af Skolelæreren, ved hvis Udførelse der saaledes slet ikke kan være Tale om personlig Nedværdigelse, nu aldeles ikke skal udføres af Skolelæreren, kan den heller ikke komme i nogen Collision med hans Embedspligter; der kan fornuftigviis kun være Spørgsmaal om Kirkebudets Løn skal udredes af Skolelærerne, og om de bør have Ansvaret for Forretningens rigtige Udførelse. - Alt dette er aldeles indlysende og behøver neppe nogen videre Udvikling, men der er et andet hermed nær forbundet Spørgsmaal, der har bevæge mig til at nedskrive disse Linier; det Spørgsmaal, om det er Skolelæreren, der efter Loven skal lønne Kirkebudet. Anordningen byder nemlig, at Amtsskoledirectionen skal fastsætte Lønnen og repartere dens Udredelse paa dem, der nyde Jndkomster af det nedlagte Degnekald. Men hvilke menes ved dem, der nyde Jndkomster af det nedlagte Degnekald, Skjøndt det i Viborg Stænderforsamling er af Alle antaget, at herved forstaaes Skolelærreren eller Skolelærerne, seer jeg dog ikke rettere, end at der saavel i Paragraphen selv som i hele Skoleanordningens Aand er Meget, som taler for, at det ikke er Skolelærerne men Skoledistricterne, der skulle udrede denne Løn. At nyde Jndkomster af en eller anden Kilde, er dog vel det Samme som at hæve noget af den, hvilket man ellers ikke havde. Jeg skjønner ikke rettere, end at denne Forstaaelse af at nyde Jndkomster. – det hedder nemlig ikke Jndkomsterne - her kan forsvares. Men det er vitterligt, at Skolelærerne ikke vinde eller have større Jndtægter derved, at der i Districtet hæves Jndkomster af et nedlagt Degnekald. Det er Skole districtets Beboere, der vinde derved og nyde Jndkomst heraf, idet de udrede saa meget mindre i Skoleløn, som det nedlagte Degnekalds Jndkomster ere anslaaede til. Skal Skolelelæreren t. Ex. foruden hvad der ydes ham in natura, have i aarlig Løn 25 Tdr. Byg, betalte i Penge, og det nedlagte Degnekalds Jndkomster ere beregnede til 20 Tdr. Bygs Pengeværdi, da udreder Districtet hertil 5 Tønder Bygs Pengeværdi; de øvrige 20 Tønders Pengeværdi anvises Skolelæreren af det nedlagte Degnekalds Jndkomster. Districtets Beboere nyde saaledes Jndkomster, have Jndtægt af det nedlagte Degnekald, Skolelæreren ikke. Paragraphens Udtryk dem, der nyde Jndkomster af det nedlagte Degnekald forudsætter, at her ikke et Tale om nogen Enkelt, men om Flere, paa hvilke Udredelsen af Kirkebudets Løn skal reparteres, ligesom jo allerede Ordet Repartition forudsætter en Fleerhed. Men nu er det vist ikke og kan ikke have været Skoleanordningens Lovconcipist ubekjendt, at der er ikke faa nedlagte Degnekald, der kun udgjøre et Skoledistrict. Naar altsaa Loven, ikke siger: "Den eller Den", men blot dem, har man Grund til at antage, at den ved dette dem har meent det hele Skoledistricts Beboere, der nødvendig er en Fleerhed. Fremdeles siger Paragraphen at et saadant Kirkebud skal anskaffes til Lei telse og Hielp for Skolelæreren. Forordningen bestemmer ikke hvo der skal antage Kirkebudet, men den siger, det skal være en Huusmand, og at Amtsskoledirectionen skal fastsætte hans aarlige Løn. Skolelæreren kan altsaa ikke antage nogen Anden end en Huusmand, og det er vel endnu meget tvivlsomt, om det er ham, der har Ret til at antage Kirkebudet; han kan ikke træffe Overeenskomst med et andet Jndivid, hvem han maaskee fandt paalideligere eller som vilde paatage sig Forretningen for en mindre Betaling; han kan ikke selv eller ved Sine udføre Forretningen og da svare den fastsatte Løn. Naar nu dog Anordningen siger, at et saadant Kirkebud skal antages til Lettelse og Hielp for Skolelæreren, saa følger heraf med Nødvendighed, enten at den hele Bestemmelse, langtfra at være til Lettelse og Hielp, meget mere er til Byrde og Udgift for Skolelæreren, eller og at det er Skoledistrictets Beboere, der bør udrede Kirkebudets Løn. Gjennem hele Anordningen om Almueskolevæsenet synes det Synspunct at have været holdt for Øie, at da Forholdene kun tillade at lønne Skolelærerne tarveligt, bør det han faaer, saavidt muligt, være Netto Proven, for at der saaledes kan være bedre Forslag i den lille Løn. Der er derfor Grund til, hvor Meningen er tvivlsom, at fortolke Forordningen i Skolelærerens Faveur. – Endnu skal jeg blot tilføie, at der ere Communer, hvor Anordningen forstaaes saaledes og saaledes er bragt, i Anvendelse, og hermed være denne min Formening henstillet til Kyndiges Opmærksomhed. - Ballerup den 8de October 1844. - Giessing.