Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-01-16
Hr. Toldkasserer Warberg i Ebbeltoft har bekiendtgjort, at han efter forundet beneficium processus gratuiti saasøger Student Thisted ved Domstolen. for det bekiendte Vers, som denne giorde til hans Bryllup. - De mærkværdigste Sager er altid de Criminelle, og destoværre har denne Tid været riig paa dem; Cancelliet har ved Circulaire Skrivelse af 21de Oct. f. A. til Overøvrighederne, anmodet dem om, at de Lister, som indsendes til Collegiet over criminelle Fanger blive forsynede med Paategning om, naar de over Forbryderne afsagte Domme ere blevne exeqverede, hvilket imellem er blevet forsømt at bemærke. – Blandt de Criminelle Sager gives to sieldne, nemlig Anklage for Voldtægt, som ere udøvede af tvende Bønderkarle, en Siellandsk, Lars Nielsen i Østersyn, og en Jydsk, Jens Christophersen i Uth Bye, under Aarhuus Amt, deres Voldsgierninger ere udøvede imod tvende meget unge Piger, den ene paa 14 Aar og den anden paa 11 Aar, begge paa en meget grusom Maade, som viser, hvorledes Lidenskaberne kunne qvæle al menneskelig Følelse, og det er at beklage, at det ikke kan beviises, i det mindste om den ene af dem, at de har været berusede; Høiesteret dømte dem til Døden; men Hs Majestæt har benaadet dem begge med Arbeide i Kiøbenhavns Fæstning paa Livstid. – Ogsaa er en Arrestantinde Bodil Hans Datter blevet af Høieste Ret dømt fra Livet, for at have dræbt si Barn; hun var fra Amager og kastede den 21de Juni f. A. sit 3 til 4 Ugers levende Barn i Krudt taarns-Graven ved Maglebye lille, hvor det sand til Bunds og druknede; hun var gift, men Manden er i Slaveriet; hun havde født sit Barn hos en Gaardmand Jan Hendrichsen, og forklarer, at hun havde dræbt det, fordi hun intet havde at give dette og et ældre Barn som hun ogsaa havde, at hun aldeles manglede Die til det nyefødte Barn; at hun havde kun faaet lidt til Hielp paa de Steder, hvor hun havde bedet om noget, at hun havde gaaet hele Dagen omkring, været tungsindig og grædt, hvorfore hun ved Solens Nedgang havde fattet den Beslutning, at kaste det mindste Barn i Graven; hendes 6 Aars Søn, som var tilstæde ved Misgierningen havde skreget og raabt til hende, at hun skulde lade være. (Men hvorfor henvendte hun sig ikke til vedkommende Fartigvæsen, gives der intet saadant paa Amager? man læser ikke at Sammenhænget derved er undersøgt). Hs. Majestæt har benaadet hende med Tugthuusarbeide paa Livstid. Her var Nød og Bekymring Aarsagen til et Mord og qvalte Moderhiertets Følelser; et andet sørgeligt Exempel viser hvorledes den ene Last leder til den anden, hvorledes Lidenskaberne stige efterhaanden og har de største Forbrydelser til Følge. En Skomager ved Navn, Jochum Fredrik Christian Carlsen havde indlogeret sig hos en Holmens Matros, Michel Frederichsen; han stifter et ulovligt Bekiendtskab med dennes Kone; Manden mærker det og vil skille sig fra hende; men da de ikke kunne forliges om Boets Deeling, beslutter hun at forblive hos sin Mand; dette tager Carlsen sig nær, drikker en Dag meere end som han kan taale, gaaer hen til Frederichsen, lokker hans Kone ind i et Værelse, bebreider hende sit Forsæt, at hun vil forlade ham og blive hos sin Mand og myrder hende med fire Knivstik; han angiver nu sig selv og bliver arresteret. (Man seer her Lidenskabernes Gang, hvorledes de beruse Siælen, og hvorledes denne, naar de ere blevne mættede, opvaagner af sin Ruus) Høiesteret dømte ham til Døden og Hs. Majestæt Kongen har stadfæstet Dommen. - Men den mærkværdigste Mordhistorie, staaer endnu tilbage at fortælle, den 14de September 1815 blev Delinqventen Claus Dan af Ulverbill i Landskabet Eiderstedt for Mord og Røverie af den Holsteenske Over-Criminalret dømt til at radbrækkes og hans Krop at lægges paa Steile. Historien af hans Forbrydelse er følgende: den 6te August 1813, blev Drengen Claus Henrichs af Hennstedt, 12 Aar gammel, funden paa Marken myrdet og opskaaret; han laae i Skiorten og hans Klæder ved Siden af ham; man kunde see at Drengen først var qvalt og siden opskaaret; man fattede Mistanke til bemeldte Dau, som ernærede sig af at spille paa Tambourine. (Man seer af dette Exempel at megen Beskiæftigelse med Musiken ikke altid tiener til at blødgiøre Menneskets Hierte, som dog mange meene). Forbryderen benægtede alt haardnakkent; men da man bragte ham ind i et Huus, hvor Liget var, og han fik det at see, saa vaagnede den frygtelige Paaminder og Ret og Uret i hans Hierte, og han tilstod med rørt og hævende Stemme, at han havde begaaet Forbrydelsen (Mennesket elsker alt godt, afskyer alt ondt, naar kun ikke Lidenskaberne qvæle for et Øieblik Følelsen førdet Nette, og naar det kun igiennem Sandserne eller giennem Jndbildningen stilles levende for Siælen, intet Menneske elsker absolut det Onde; ingen er en reen Diævel, ikke engang Claus Dau var det) Claus Dan var født i Fattigdom, lærte intet i sin Barndom, faldt tidlig i en Omløbers Hænder, lærte af ham at spille paa Tambourin og nærede sig efter hans Død endnu i 10 Aar deraf. J 1810 da han drog omkring paa sine musikalske Vandringer, havde en lignende Mordhistorie tildraget sig, en Dreng paa 12 Aar. Jacob Pedersen havde, fundet meget Behag i hans Muiil, denne Dreng skulde vise ham Vei og blev myrdet paa en lignende Maade, som den for omtalte; han var skrækkelig tilredet med mange Kniostik og halv afklædt. Buxerne vare aftrukne og Trøie og Skjorte trukne op ad; Dau blev dengang mistænkt og arresteret, men løsladt igien, da man ikke kunde overbeviise ham; han er paa nye bleven forhørt om dette Mord, efterat han havde tilstaaet det sidste, men hun har flere Gange forsikkret under hyppige Taarer og i GudsNavn at han er uskyldig, og han har sagt, for at retfærdiggjøre sig, at han ikke kunde vente Tilgivelse af Gud for sin sidste Forbrydelse, naar han vilde benægte den første, hvis han havde begaaet den (Claus Dau, Du har dog vist begaaet dette Mord; to saadanne Mordere som Du, findes vanskelig sammen paa eengang i Verden; men Du er vendt tilbage til din gamle Forhærdelse. Skammen binder Tungen og hindrer Dig fra at tilstaae din Synd, Du undseer Dig for Dig selv, ved den Uorden derer i din Jndbildningskraft; dersom nogen vilde fortroelig vise Dig, at han fatter Grunden til din Misgierning, da vilde Du vist nok tilstaae din Forbrydelse). Man havde spurgt Dan hvorfor han myrdede den første Dreng, han forklarer: at han giorde det i en halv Ruus og for at fratage Drengen et Halstørklæde, og af Frygt for at denne siden skulde røbe dette; man har spurgt ham: hvorfor han har skaaret Drengen op, han har svaret: for at see om det var sandt, at et Menneske ligner et Sviin indvortes. (Man kan være vis paa at hans Forklaring ikke er sandfærdig; den stemmer hverken overeens med de indvortes eller udvortes Omstændigheder, selv Retten har formodet hemmelige Begiærligheder og vellystige Hensigter. Man har herdet andet Beviis paa at Dane ikke aldeles moralsk fordærvet; thi Skammen bandt hans Tunge selv ved Gravens Rand; og hvor Hiertet endnu kan røres og hvor Undseelse er tilbage, er endnu ikke Mennesket funket i Syndens Afgrund. At dog den Geistlige som betiener ham til Døden maatte betyde ham, at han ikke har lidt sin Straf ret, naar han ikke har overvundet al Rest af Egenkiærlighed og Selvbedrag, og naar han ikke har aabenhiertigt bekiendt sin hele syndefulde Tilstand i at sin Storhed, saa at han selv ret føler Afskye for den. Hs. Majestæts Mildhed tillader ikke at nogen radbrækkes og Han har den 3die November f. A. benaadet ham med at halshugges, at Hovedet sættes paa en Stage, og Kroppen lægges paa Steile. (Kundeman faae Sandheden ret ud af Claus Dau, saa vilde hans Historie afgive et overmaade vigtigt Biedrag til Siælelæren, især til at lære at kiende de forunderlige, forviklede og ofte saa sørgelige Forvirringer, som kunne finde Sted i et Menneskes Jndbildningskraft).