Jyllandsposten, 1841-06-11
Det hedder blandt Andet saaledes i "Sjællands posten: "Man veed, at de fleste Mennesker, om end i alle andre Henseender letsindige nok, som oftest blive meget betænksomme, ja paafaldende høitidelig stemte, naar der er Tale om Pengendgifter, der ikke frembyde Sikkerhed eller dog en høi Grad af Sandsynlighed for Gevinst, hvilken, om den just ikke altid kan beregnes som Valuta, især driver Kjærligheden ud. Forinden man derfor indlader sig paa en Opfordring, som Hr. Clausens, ville adskillige Spørgsmaal blive opkastede og foreløbig drøftede; t. Ex. Kan det med Rimelighed antages, at en Sag, der allerede er tabt ved to Jnstantser, vil kunne vindes for Høiesteret, og, om man, hvilket under nærværende Omstændigheder maa ansees meget tvivlsomt, giver sig et bekræftende Svar, hvilke og hvor store Fordeele vilde da flyde af dette Resultat, Har Hr. Clausen opoffret sig for at gavne enten det Almindelige eller enkelte af hans undertrykte lidende Medborgere, eller for at tilfredsstille privat Anmositet? Er hans Ønske om Sagens Jndankning for Høiesteret, uden Vehikel, fremgaaet af hans Jnteresse for Sagen selv, osv. J denne foreløbige Mynstring, skjøndt foren ærekjær Mand i og for sig krænkende nok, vil Hr. Clausen og Enhver, der føler sig overbeviist om sin Sags Retfærdighed, vel vide at finde sig med Resignation. Men indtræffer nu det Værste, at Sagen tabes ogsaa ved Høiesteret, da tillade vi os at spørge, om det Foretagende, som muliggjorde Apellen, ikke maa ansees for et større Onde, end den Skade, det kunde regnes for, at Appel ikke havde fundet Sted. J sidste Tilfælde vilde dog den Mening, at Sagen var retfærdig, være bleven deelt af Mange, i første derimod kun af Faa. Pluraliteten af Folket vil nemlig ikke kunne tænke sig, at en Sag, tabt i tre Jnstantser, kan have været god; thi at sætte dens uheldige Skjebne i Forbindelse med aabenbar Partiskhed fra saa mange agtværdige Dommeres Side, vover man ligesaa lidet, som man vil kunne fatte, at unøiagtige Vidner og en mangelfuld Procedure meget godt kunne bevirke et slet Resultat i selv den retfærdigste Sag."J Anledning af disse bemærkninger, som jeg først havde bestemt mig til at lade hengaae ubesvarede, da de saare lidet rørte mig, idet jeg er mig min Sags Retfærdighed i den Grad bevidst, at intetsomhelst Raisonnement kunde indvirke skadende paa min engang fattede Beslutning, at foretage ethvert Skridt, der staaer i min Magt for at bringe en Sag for Høiesteret, som efter sin Natur ene og alene der burde finde sit Endepunkt, forandrede jeg dog min Beslutning, efterat have læst Dagens Nr. 127, da dette Blad, foruden dets almindelige skamløse Uartigheder, yderligere fremhævede Sjællandspostens" Bemærkninger, som jeg nu fandt mig meere opfordret til at giensvare."Med Hensyn til de opkastede Spørgsmaal tjener i al Korthed. Der er al Sandsynlighed for, at den Rodske Proces vil kunne vindes i Høiesteret, naar hensees til, at Sagen i første Jnstants kun paa den Maade blev tabt, at Landsoverretsprocurator Otterstrøm som Sættedommer i Underretten lod Dom falde i Sagen, førend jeg endnu havde faaet Tid til, enten at producere Dokumenter eller føre Vidner, og uagtet jeg personlig i Retten nedlagde Protest imod Doms Afsigelse. Hvad derfor en saadan Dom involverer, især paa en Tid, da Viborg Stift amt ovenikjøbet nægtede mig de til Sagen høist fornødne Dokumenter, som alene ved Hjælp af det kongl. danske Cancellies Ordre til Stiftamtet blev mig tilstaaet, dette kan jeg aabent lade enhver Anden dømme om. Det var derfor først ved Landsoverretten i Viborg, at jeg fik Tid til, ifølge Cancelliets Resolution, at føre Tingsvidne for Underretten og fremlægge Dokumenter, hvorfor denne Domstol i Grunden kan betragtes for første Jnstants i den Rodske Sag. Ved imidlertid at sammenholde de Principer, som denne Overret har lagt for Dagen i de Lassenske Sportulationssager, hvor total Frifindelse endog der har fundet Sted, hvor den Anklagede har beregnet sig Gebyr directe imod Sportelreglementet (see Jyllandsposten),der maa man heller ikke undre sig over, at en Kammerraad Rod er bleven frikiendt. Men at Landets Høiesteret skulde sympathisere med deslige Anskuelser er her aldeles ingen Grund til at antage, men tvertimod det Modsatte, ligesom Høiesteret neppe vil finde Undskyldning i Hr. Rods Sportulationsmethode, hvor dens Ulovlighed formenes begrundet og retfærdiggjort i "gammel Praxis" m.m. - Dersom det kan kaldes at opoffre sig for det Almindelige, ved i flere Aar igjennem fortsat at bære og udrede alle de af en Sag flydende Omkostninger, som ikke i fjerneste Henseende er Vedkommendes egen Sag, hvorom Proceduren dreier sig, men ene og alene en Sag, som gaaer ud paa ikke alene at protestere mod den enkelte Justitsbetjents ulovlige Fremgangsmaade i den ham underlagte Jurisdiction, men endog at opstille advarende Exempler for Ligesindede i en Provinds, som, fjernt fra Regjeringscollegierne, have saamegen Leilighed til ikke at holde sig Sportel reglementet efterretteligt, da troer jeg, at en saadan Opoffrelse finder Sted, hvor Søgsmaalet ikke i mindste Maade er den Persons Jnteresse angaaende, som reiser Sagen. At den Rodske Sag udelukkende har denne Tendents, troer jeg soleklart udgaaer af det Resultat, mine offentlig fremsatte Ankeposter foranledigede, idet Hr. Kammerraaden ifølge disse efter i sin hele Enbedstid i henved 12 Aar at have fulgt modsatte Principer aldeles indrettede sin hele Embedsvirksomhed overeensstemmende hermed, hvilket den Dag idag har bevirket saa gavnlige Følger for Jurisdictionens Beboere, at disse fra denne Tid af alene datere Befrielsen fra mange Onder, hvoraf de tidligere stedse vare plagede. At her altsaa ingen Tale kan være om at tilfredsstille nogen privat Anmositet, formener jeg "Sjællandsposten, efter det Oplyste ogsaa er villig til at indrømme, idet man allermindst maa lade sig afskrække ved det mulige uheldige Udfald ved Høiesteret, som vilde have til Følge, at mangen ved Underretten tabt, men retfærdig, Sag her vilde blive unddraget den høiere Prøvelse, som i ethvertsomhelst Tilfældet bør forsøges, hvor Sagen, som her, har en offentlig Characteer, der aabenbar allerede har stiftet mere Gavn, end der kan paapeges. (Sluttes.) Mere af Lindebergs Reisebeskrivelse. Der gives i vore Dage en Magt stærkere end de sluttede Traktater, stærkere end Vaabenmagten, stærkere end Jntriquernes og Underhandlingernes Magt, det er den offentlige Menings. Naar denne en Gang uddanner sig - og Alt lover, at dette snart vil skee – naar denne en Gang fuldkommen faaer overbeviist de nordiske Folk om, at de have een eneste fælleds Jnteresse, Menneskehedens store almene Jnteresse, at gaae frem til Oplysning, Velstand, moralsk og occonomisk Velvære, at Midlet hertil er en fri Udvexling af Fornødenheder og Producter, Tankens og Haandens Frembringelser, og Statsgrændserne, for at naae dette Formaal, maae ophøre med deres Told, deres Passer, deres Restrictioner, deres Nationalitets Jndskrænkninger, kort sagt alt det, der nu bevirker Folkenes Afmagt, men som Regjeringerne i deres ukloge Jndbildning troe at udgjøre deres Styrke, naar saaledes den Danske, Normanden og Svenskeren een og hver bliver hjemme i begge de andre Lande, som i deres eget Land, naar intet Pas behøves for Personer, og ingen Toldafgift for Varer, der flyttes fra eet Land til andet, da maae Regjeringerne frivilligt eller tvungent nærme sig hinanden, da maae de uvilkaarligt eller ved Tractater forene sig til fælleds Forsvar mod mulige Fjender, til fælleds Samvirken mod det store Formaal, Udbredelse af Frihedens og Oplysningens Velgierninger til alle Folk og først og fremmest til deres egne. Lad Sverrig, Norge og Danmark kun have to eller tre forskjellige Regjeringspersonaler, de vilde alligevel alle nødes til at arbeide i samme Retning, og hvis nogen absolutisk Magt skulde søge at indvirke paa Kabinetterne, for at væbne dem endnu stærkere imod Folkene, saa vil denne nordiske Confoederation kunne sætte et Veto af imponerende Vægt imod slige Jndblandelser. Man betænke, at denne skandinaviske Stat vilde beherske Østersøen og Nordsøen, at den tilsammen vilde udgjøre maaskee den anden Sømagt i Europa - jeg mener ikke her en Magt af Linieskibe, men en Magt af Handelsmariner og øvede Sømænd – at den med sin Jsse løftet indenfor Polens Region, og med sine Fødder trædende paa Elbens Bred, deelende Jnteresser og Sympathier med hele det dannede Europa, og selv staaende paa lig Høide i Dannelse med de meest uddannede Folk i vor Verdensdeel, næsten uangribelig for Despotismens Ær kunde frembyde et Fristed og et Støttepunkt for al forfulgt Frihed, al krænket Ret, idet den tilbød Fremmedes Jndustri, Speculationer og Capitaler, en stor Mængde, af nye Næringsgrene og uanvendte Natur= og Menneskekræfter til at forædle. Denne Stat behøver til at blive riig, mægtig og lykkelig ikke Andet, end at kjende sig selv, hvad den besidder og hvad den savner. Bedrage ikke alle Udsigter, saa gaae Skandinaviens tre Riger med tilsomme Skridt frem til denne Kundskab.