Aarhuus Stifts-Tidende, 1813-11-26
Som en følge af Krigsurolighederne i Tydskland, at de Studerendes Antal i Kiel, i denne Tid langt stør end forhen. Forlangte Jndrykkelser i VerderissageDet Vidnesbyrd af Hr. Pastor Rønne imod Berisserne, som af Hr. Pastor Hansen er indrykket i N. 137 af Aarhuus Avis, er for Jndsenderen heraf, de anseer sit Naan for at være af liden Vægt og Vigtighaf saaliden Vigtighed og Vægt for Sandhedens V. ner, at det er som ubegribeligt, at en forstandig Ma og Sandhedsven kan ansee det for saa afgiørende; i det forkynder jo kuns den noksom bekiendte Sandheat Korn, især Rug og Havre, tagen meere eller miniSkade i Nærheden af Hækker, hvad enten de bestaae i Berberisser eller andre Buskvexter, hvorfor flere Landocconomer i den senere Tid ogsaa ansee de ellers jo Det neste som synes at være af nogen afgiørende Vagter det, der siges om Etatsraad Thaarups ene Stykke Rug, hvis ene Halvpart langs med Berberisserne var aldeles fordærvet, den anden derimod langs med Pile hækken ubeskadiget. Men herved mærke maa, et en Hurhække langt fra ikke i den Grad, som en Berberishække, naar de ellers staae lige godt, hindre NødinsPaavirkning, de er saa nødvendig til en sund Grøde, hvilket vel ingen Sandhedsvin vil nægte. Mer om end Adria saa var, saa hedder det jo udtrykkeligt: at den ene halve Deel af Hækken imod Vesten bestaaer af Berberisser og den anden halve Deel imod Øslen bestaaer af Viil, Omstændighederne vare altsaa ikke ganske lige, hvilket de dog burde være, hvis de skulde bevise noget afgiørende; thi selv Berberissernes ivrigste Forbandere og Bestormere paastaae jo dog, at det ra af megen følge fra hvilken Kant Vinden blæser. Maasketiæste den nu saaledes i de Dage Rugen hængte fuld af Nattens Dug og Taage, at den, standset af Berbekiøbækken, ikke kunde komme til at giennemstryge og ryste Rugen, paa hvilken Dugen altsaa bleve siddende, indtil den af Solens hede Straaler ligesom indkogtes i Straaet, hvilket alt maatte være just det Modsatte med Rugen og Pilehækken paa den modsatte Side. Hvad Hr. Rønne til Slutning siger om den Daarskab som er gaaet over fra det aandelige til det legemlige at ville forkaste alt hvad man ikke kan begribe og forklare, da synes denne Anke ikke saa ganske, - som Hr. Hansen, troer at være et Ord i rette Tid, naar der tales om at begribe eller forklare Rugens eller andre Kornarters Sygdomme, thi skiøndt vi stakkels Dødelige, med vore Muldvarpesyn, kunne kunne begribe og forklare saare lidet eller intet, naar Talen er om de første Aarsager til Phænomerne i den andelige og physiske Verden, la kan det dog ikke giøres os til Last, at vi selv i gand lige, end sigt i physiske Ting, søge og stræbe at opdage begribe og forklare de nærmest virkende Aarsager til et Phænomen, og ikke tage vor Tilflugt enten til Troens eller Fornuftens Hemmeligheder, i hvor ydmygge vi end erkiende dem, saalænge vi med vor sunde Fornuft og Eftertanke troe at kunne naae det tilsigtede Maal. Dersom nogen derfor, for at bringe et Exempel, der før i denne Anledning er brugt, troede at have opdaget et Phænomen, der var ligesaa ubegribeligt som Magnet. naalens Prion mod Nord; da maaatte ingen dadle os eller lægge og for Had, fordi vi søgte, saalænge vi kunne, at begribe og forklare det af de, os allerede bekiendte, nærmere eller nærmeste Naturaarsager og Kræfter, og nøiedes ikke blot med enkelte, eensidige og tvetydige, men fordrede mange, fleresidige, bestemte og afgiørende Erfaringer til Beviis derpaa, førend vi gave os tabt og erklærede Tingen for en af Naturens Ubegribeligheder, som blot a posteriori maa antages og troes, men ikke a priori kan bevises, men inden ikke kommer saavidt med Beviser for Derberissernes Skadelighed for Rugen fremfor andre Buskvexter, er det for tidligt at reise de hellige Fane til Korstog imod dens og dens funke fornufts Forsvarere, som vantroe Kiettere.