Berlingske Tidende, 1833-09-10
J Sprien hersker en hemmelig Rivaliet imellem Jbrahim hascha og Emiren Beschir, Fyrsten paa Livanon; denne hvalitet kan efter Østerlandsk Viis længe dølges, indtil en lighed viser sig til at yttre den. Under Titelen Emir er Besair næsten enevældig Hersker i hiin Bjergegn, vel er han ikke i mægtig som hans Forfædre i det 16de Aarhundrede vare, da i eiede Beirout, Seid og flere Havne ved Middelhavet, og begede sig ved en vidtudbredt Søehandel, men hans Magt er og endnu meget betydelig. Han er Drusernes og Maroniterne plitiske Chef, og kan i Nødsfald stille omtrent 45,000 Mand i Parken. Tyrkerne have aldrig mægtet, egentligen at underbinge ham, men han maa betale dem en aarlig Tribut at 40,000 Tyrkiske Plastre; thi de kunne afskjære har al Korntilførsel, som Libanons Bjergegn høiligen behøver. Porten har basaa forbeholdt sig Emirens Jnvestitur, der er en Formafiet; Paschaerne af Aleppo eller St. Jean d'Acre kunne blot binde Jndflydelse paa Libanon og dette Bjergs Omegn i det Til fede, at to Partier strede om Herredømmet, hvilket skeete Hichirs Ungdomstid. Han og Emir Jussufs Familie havde helt Herredømmet imellem sig; denne Omstændighed benyttede heizar=Pascha til afvexlende at vise begge Partier Gunst og de sig sin Protection dyrt betale: han forlode dem, naar de gen Penge meer havde. Omsider gjorde Beschir sig med den havnkundige Engelske Søehelts, Admiral Sidney Smiths, Bistand til Libanons Enehersker; Jussuf blev dræbt af Dschezar; paa hans tre Sønner lod Beschir Øinene stikke ud, begge hans Ministre bleve henrettede. Efter Dichezzar Paschas Død i Aaret i fandtes ingen Tyrkisk Statholder meer, som mægtede at gjøre og Jndflydelse gieldende paa Libanon, endskjøndt den sidste Pascha af Aare, Abdallah, ikke lod nogen Leilighed ubenyttet, til at udpressePrige af Druserne. Derfor fandt Ægypterne i ham en bered billig Allieret imod Tyrkerne; da Acres Beleiring begyndte, stødte Hechir med et Corps paa 20000 Druser og Maroniter til Faahim, som derfor lovede ham Syriens Statholderskab. Dette sile er ikke blevet opfyldt og kan ikke opfyldes; Slettens Mahinedanske Jndvaanere ville ingenlunde taale, at en Druse, lider deres Statholder. Thi endskjøndt Beschir, efter Druserne gis i mahomedanske Egne, hylder Jslams Vedtægter og i alle huseender viser sig som en rettroende Musselmand, men derimod paa Libanon deeltager i Maroniternes christelige Stikke, saa er det dog mindeligen bekjendt, at han erkjender Drusernes hemmelige Cultus, sit sin egentlige Religion. Men om det end vorder ham vanske set, at gjøre sine Fordringer paa Syrien gieldende, saa vil et dog ikke være en let Sag for Jbrahim Pascha at forskaff- og en større Jndflydelse paa Libanon, end Beschir vil ind omme ham, og med hvor begierligt et Blik Jbrahim end betagter de rige Bjergdistricter, saa ville disse dog vide at værge se deres Uafhængighed. - Emiren Beschir er en Mand paa 66 Aar, med et skarpt, sarkastiske Blik, hans graa Skjæg naaer ned til Beltet; hans hele Væsen udtrykker en usvækket Kraft og Energie. Hans ældste Søn er sindsvag; derfor har han bestemt den anden til sin Eftermand og lader ham allerede nu deeltage i Regjeringen. Hovedstaden er Deireel Kamar; den har omtrent 10000 Jndvaanere, hvis Majoritet bestaaer af Maroniter, Resten af Druser. Sit Hof holder han paa et nyt Slot, Beteddin, som er bygget paa et Fjeld ligeoverfor Hovedstaden; det seer ud som en Gothisk Borg, og Emiren lever her som en af Middelalderens mægtige Lehnsherrer. Ham vises stor Ærefrygt; selv hans Sønner tale aldrig med ham uden knælende; ikkun Englænderne er det tilladt at sidde i hans Nærværelse; dem skylder han en Deel af sin Magt, og har altid viist dem stor Gunst.