Viborger Samler, 1774-04-18
Rescript. Christian den Syvende, af Guds Naade Konge til Dannemark og Norge, &c. &c. Vor synderlig Gunst tilforn. Vi have ladet Os allerunderdanigst reserere en fra Byefogden i vor Kiøbsted Schive, Friderich Kier Helmich indkommen Ansøgning, hvorudi han beretter, at der altid skal have været megen Uenighed imellem Borgerskabet der i Byen, naar noget om Byens Forfatning og indvortes Oeconomie skulde foretages og afhandles, til hvilket at afhielpe han derhos haver foreslaaet, at der i Schive Bye, ligesom paa andre Steder, maatte udnævnes visse Borgere, med hvem Byefogden i fornøden Tilfælde kunde overlægge og beslutte det udfordrende om Byens indvortes Opkomst og Forfatning, hvortil han formeener efterskrevne 6 Mænd, Ole Rønberg, Peder Hoxer, Jesper Dahm, Friderich Schum, Anders Hesselberg og Andreas Rønberg, som kiende Byens Leilighed og vide dens Trang, best skikkede. Thi give Vi dig hermed tilkiende, at Vi, efter den fra dig herover indhentede Erklæring, allernaadigst have funden for got, at hermed udi Schive skal forholdes paa lige Maade, som for vore Kiøbstæder Viborg og Nibe under 11te September 1750, og 15 September 1752 er anordnet, saaledes at de foreslagne 6 Mænd sammesteds maae udnævnes til, med Byefogden at deliberere om Byens Skatter, Paalæg, Sager og indvortes Tilstand, til dens Nytte og Opkomst, og haver du paa Embeds vegne at tillægge disse udnævnte Mænd, eller de, som herefter dertil af dig vorde udnævnte, en saadan Jnstrux, som er overeensstemmende med Loven, og som du for Byens og Borgerskabets Tarv og Beste finder tienligst og nyttigst, samt ikke strider imod den Byefogdens Embede tillagde Myndighed, Derefter du dig allerunderdanigst haver at rette, og Os ellers at indberette, at du denne Vores Ordre haver bekom kommet ; Befalende dig Gud. Skrevet paa vort Slot. Christiansborg udi vor Kongelige Residentz=Stad Kiøbenhavn, den 3 Februarii 1774. Under Vor Kongelige Haand og Signet. Christian R. Luxdorph. D. Aagaard :G. Thott. Til Geheimeraad og Stiftbefalingsmand. Hr. Mathias Wilhelm von Huitfeldt. (Følgende er indsendt.)Et, skiønt for svagt, MindeAf den uforglemmelige Præst, Hr. Christian Albert Sadolin. N. P. Værerige Støv, Sørgeligste Levning af den Æreværdigste Lærer, Du fortiente vist meget, men faaer lidet: Det meget vi skylde Dig, faaer Din udødelige Mand, Hvor den nu er: Evigheden betaler vor Gield for os Ei aleene Dine egne bejamre Dig, Din Familie, Din Kirke, Men heele Kirken, Alle Guds Børn, Saa mange af dem, som kiendte Dig: De kiendte alle i Dig en værdig Med=Lem, Et ret Menneske, En sand Christen, En stor Lærer. Større Navne kiende vi ikke. De allerhøieste paa Jorden kiendte Dig Friderik den Fierde, Kirkens Foster=Fader, Betroede Dig den Kirke, Du til Din Død havde Denne blev ikke holdt nok for Dig. Nor Nordens anseeligste Gudfrygts Mynster, Hvo hører dette Navn og ikke kiender igien En Siette Christian Betroede sin og sit Huuses Siele til Dig. Høiere Vidne kunde Du ei fordre. Hvilken en rar Prøve! Kongen befalede, Du frabad, Han kaldte Dig til Hof=Lærer, Du derimod indsaae Hof=Lærerens Regnskab, Hans Pligter, Hans Fristelser. Nok til at skrække Dig. En anden, end Du, havde strax vovet sig, Du kunde været Stifts=Provst, Maaskee nu nedlagt en Bispe=Stav Hvad skulde bevæge Dig, Naar Du, skiønt stærk nok, troede Dig selv Alt for svag til at bære den Jndkomsterne, Ære Navnet, glimrende Fordeele Vare ikke dit Maal. Det var Dig Ære nok at være en ret Lærer Saadan een var Du Spørg dem, som hørte Dig Ogsaa den frekke Synder, vilde Han ikke lyde, Han maatte dog ære Dig Jkke den Ugudeliges Blod, Som døde upaamindt i sin Synd, Skal kræves af Dig. Fremmede hørte Dig og henrykkedes: Din Frimodighed i at vidne Sandhed, Din Beundringsværdige Røre=Kraft, Dette var det, som indtog dem. Dit Liv, Dine Gierninger prædikede. Det var endnu det allerstørste. De, hvis Forgiænger Du var, vidne om Dig: Hvor mange af disse udblæse ikke Din Roes For den Eviges Throne!