Ribe Stifts Adresseaviser, 1821-01-05
J Schwabach, en lille Stad i det Anspachske, fødtes nylig et mærkværdigt Misfoster. Et syv Maaneder, gammelt mandlige Foster har over hele Kroppen en hvid, haard, pergamentagtig Hud; paa flere Steder, af Kroppen er denne regelmæssig adskilt, hvorimellem viser sig en høirød blød Hud, der danner fortløbende Striber, ligesom og røde Bændler vare indlagte. Haandledene og Haanden indtil Fingrene bestaae af to til hinanden voxne runde, høirøde Legemer, af hvilke de komme hvide Fingre fremrage som Kløer; Fødderne have en lignende Dannelse. Barnets Hoved har hverken Øren eller Næse; Øienhullerne ere udfyldte med en høirød hudagtig Masse; Munden er meget stor, og omgivet med meget tykke opspillede Læber, mellem hvilke Overkiøben, som er forsynet med store Tænder, er synlig. Underkiæben er tilbagetrykt, Halsen meget tyk og omgivet med røde Striber. Dette Misfoster ligner saa temmelig i det Hele en med 13de Baand udpyntet Harlekin, som har en styg Maske for Ansigtet. I den første Maaned af sit Svangerskab saae den sunde og velskabte Moder en Harlekin danse paa Line; blandt flere opmærksomme Tilskuere stod hun paa et Stillads af Bræder, som gik itu; hun faldt, og i Faldet svævede den paa Linen hængende Harlekin for hende, og som hun i lang Tid de efter ikke kunde faae ud af Tankerne. Hun troede derfor, at hun have de forseet sig. Dette Misfoster levede 24 Timer, og opbevares af den i Schwabach practiserende Læge, Dr. Baumgærtner, i Spiritus vini. Hidtil havde man i Parts intet fuldstændigt Skeer, af Hippomotamus. For at tilveiebringe eet, dvælede Hr. Lælande langere end en Maaned paa Sydafricas Slætter, og var endeligen saa lykkelig, at dræbe en 6 Fod høi og 12 Fod lang Flodhest. Den Allarm, som dens sædvanlige Gang foraarsager, sammenlignes med den Lyd, som fire Vaskerkoner, der banke Linned paa Stene, foraarsage; men dens Stormskridts Brusen, da den fik det første svære Saar, og, nedstyrtende alt hvad den mødte, ilende i Haver, overgik al Forestilling. Dens Øine, dryppende af Blod, flammede Jld; dens Gab, i krampagtig Bevægelse, skummede Blod; dens Brøl, afbrudt ved Stønnen, rullede som Tordenen, igjennem Skovgrunden, og Jorden bævede under dens Fodtrin. Et andet Skud, tæt under Øret, skilte den ved Livet. Ti Stude vare ikke istand til at trække dette Kiæmpelegeme. Man maatte paa Stedet sønderstykke det, og ved en Indhegning sikkre det mod vilde Dyr. Forbudet mod at giøre Jage efter dette paa Cap alt mere og meere sieldent blivende Dyr, blev til Gunst for den franske Naturforsker ophævet. Engellænderne troede selv ikke at Jagten vilde lykkes, men glædede sig dog, da den var faldet saa heldig ud Dr. Loewer i Halberstad har opfundet et beskyltelsesmiddel mod Skarlagensfeber. Han lader nemlig 1 Gran frisk tilberedt Extract af Belladonna opløses i 8 Lod Orangeblomstervand, hvortil kommes 1 Qvintin rectificeret Viingeist. Deraf gives et Barn paa 1 Aar 10 Draaber Morgen og Aften, og fra 2 til 15 Aar 20 Draaber, fra 4 - 8 en mindre, og fra 8 og flere en større Theeskeefuld. Hos nogle 50 Børn, som Doctoren behandlede, og som kun i tre Dage havde brugt Midler, kom Feberen vel frem, men saa let og godartet, at kun er eneste Barn døde for ham af Hiernebetændelse.