Viborger Samler, 1846-06-22
Storbritannien og Jrland. Journalen the Times vedbliver at paastaae, at Tvangsbillen vil gaae igjennem, og at Ministeriet ogsaa seierrig vil bestaae denne Kamp. Denne Paastand synes saa meget mere begrundet som Pengemarkedet i de sidste Dage har udviist større Fasthed. J Underhusets Debat den 12te Juni talte flere Parlementsmedlemmer imod Billen. Shaw, Recorder i Dublin, et Medlem af Protectionistpartiet, og en af de frafaldne Ministerielle, erklærede derimod, at han, endskjøndt han ikke længere kunde skjænke Ministeriet sin Tillid, dog vilde stemme for Tvangsbillen, fordi han ikke vilde tage paa sig Følgerne af den nuværende Tilstand i Jrland. Heraf sees, at Protectionisterne ikke ere ganske enige i at fordømme billen, hvortil ogsaa kommer den Omstændighed, at flere indflydelsesrige Medlemmer af Wigpartiet rimeligviis ville understøtte Ministeriet i denne Bill, for at ikke deres Hovedplan - den nu bestaaende Kornbills Kuldkastelse - skal ryge i Lyset. Dersom Peel kun vil give efter i et eller andet Punct, er det endog muligt, at den gamle Dan. O'Connell ikke vil negte andre af Tvangsbillens Bestemmelser sit bifald. Sir Rob. Peel forsvarede med Varme Billen, der rigtignok i enkelte Puncter overskred den forfatningsmæssige Regjeringsmyndighed, og forsvarede sig dernæst imod nogle af Protectionisternes Beskyldninger imod ham. Ved denne Leilighed tugtede han Lord George Bentinck, der i den sidste Tid synes at have valgt Underhuset istedet for Hesteveddeløbsbanen til Skueplads for sin Virksomhed. Denne Lord har i længere Tid med Tilsidesættelse af al Anstand overøst Premierministeren med Udtryk, der – efter the Times's Yttring - vel kunne taales i Staldkarles og Jockeyers Øren, men ikke i en Forsamling af Gentlemen. Sir Rob. Peel pidskede Lord G. Bentinck med Satirens Svøbe og betegnede Lordens Sprog som det meest Uparlementariske og Tøilesløse, der nogensinde var mødt ham i hans 35 aarige politiske Løbebane, der størstedeels hørte til den meest bevægelsesfulde Deel af den nyere Statshistorie. Han skildrede fremdeles med saa, men stærke og slaaende Strøg det Ulogiske og Upartiske i den nye Protectionist chefs Begreber; han erindrede Huset om den af Lorden fremsatte Absurditet: "at ville frigive Kornindførslen i Jrland, uden at tillade den i England, og udbredte sig med Vidtløftighed over den ham af Lord Bentink gjorte Bebreidelse, at han (Sir Rob. Peel) nemlig i sin Tid skulde have hidset George Canning, en Paarørende af Lorden, tildøde ved en badefuld Opposition. (Som bekjendt be rer Sir Rob. Peels Overgang fra Cannings Anskuelser til Ultratorierne ikke til Lyspuncterne i Peels Liv som Statsmand.) Til Slutning erklærede Peel med Eftertryk at kun Overbeviisning om den bydende Nødvendighed i Almeenvellets Jnteresse, og ikke ærgjerrige Hensyn havde formaaet ham til at opgive sine Bestræbelser til Fordeel for Kornlovens Opretholdelse, og for denne hans Overbeviisning straffedes han nu med Tabet af mange af sine forrige Tilhængeres Stemmer og med Angreb af de lave Vaaben, hvormed man skaanselløst angreb ham. Efter denne Tale udsattes Debatten indtil den 15de Junii. Mærkelig ved Overhusets sidste Debat om Kornbillen er især den Omstændighed, at flere af de geistlige Peers have ved deres Organer - Biskopperne af St. Davids og Oxford – erklæret sig for Billen, til stor Ærgrelse for Protectionisterne, der iblandt andre Argumenter imod Ophævelsen af Kornlovene have, som bekjendt, fremført den Paastand at Throne og Altere ville gaae under ved den nye Lov, og der med fast Tillid synes at have gjort Regning paa Prælatbænkens Understøttelse.