Corsaren, 1842-05-20
Lifzts "Elever". (Nærmest med Hensyn til den sidste Elevs Præstationer her i Byen.) Siden Lift har forladt os efter at have indviet os i de med uendelig kraftige Slag udførte Phantasier, har en Forte-piano-bankende Feber bemægtiget sig vore Kunstnere, baade de masculine og de feminine, og vi andre Stakler maae underkaste os den samme Sygdom, eftersom vi, under Straf af at gjælde for Folk uden ringeste Idee og Kunst, ere nødte til at høre dem og lade vore Handsker briste af Enthousiasme. Vi ere blevne Listister fra Top til Taa. Der kan neppe gives en stakkels Fløite- Sækkepibe- eller HarpeConcert, der tør knap være et Mellemact paa det "nationale Theater", uden at der træder en Soidisant Elev af Lizt ind, med kneisende Hoved (thi Lift kueiser altid), med langt, tykt Haar (Lixt bærer altid langt, tykt Haar), for at give os en Concert a la Lizt, som kun synes at være af en "Elev af Lizt", forsaavidt den tydelig høres at være af en Elev. Phantasien begynder. Tre mægtige Slag. som bringe 25 Tangenter til at klinge paa engang, hver i en 128de Deels Node, tilkjendegive, at der overfor os sidder en Elev af Fortepianoets "Dampmaskine-Heros". Stuepigen, som polerer Klaveret, kunde ikke fare hurtigere hen over det; men "Eleven" troer, at Stuepigens Dyd, at gjøre sine Sager hurtigt, ogsaa er en Dyd for ham. Jmidlertid, det af Beundring for Lift skjærpede Øre kjender igjennem de epileptiske Toner Themaet, især da man i Forveien veed, hvad det skal være: det er en Cavatine af "den Stumme." En lille Pause, og saa begynder det. Pum, pam, trum, trerrli - gode Gud, hvad er det? Stille, det er "Variationen." Dog, hvorfor stille? J kunne gjerne spørge Allesammen, Kunstneren skal nok overdøve Eder. Ethvert piano bliver dundret med begge Hænder, sorte bliver slaaet med Armene tillige, og ved fortissimo bruger Kunstneren Benene med. Han er jo endnu kun en Elev og har ikke i Fingrene alene de Kræfter som Mesteren. En Torden bruser over Tangenterne, et underjordisk Jordskjælv rajer i denne fire Alen lange Kasse, nu kommer den sidste Kraftanstrengelse, Verden synes at ville styrte sammen, Pianolets Strengegjøre deres Yderste, de briste. --- Der bliver en pludselig Stilhed; intet bifald, man vover neppe at afbryde Stilheden ved at hvidske: "Vel det er à la Lizt. Han har knust sit Viano; Lizt knuser altid sit Piano." Derpaa gaaer man fornoiet bort eller rettere sagt: man gaaer bort med den største Fornøielse. Men vi skulde dog have en Bedømmelse af Kunstneren; vi skulde dog bestemme, hvilken Stilling han indtager ligeoverfor sit store Forbillede, den store Mester. Man har sagt om Lift, at hans Talent er en Dampmaskine over Pianoet. Men Dampmaskinerne beregner man efter deres Hestekraft. Nu vel! Lixt har fex Hestes Kraft; hans sidste Elev har et Æsels dito; men han er, som sagt, endnu kun en Elev. Han er en Elev; men lader os dertil vel erindre, at han er Elev af Lizt, han kan selv i sin nuværende Ufuldkommenhed ligeoverfor den store Mester laldes stor og gjøre Fordring paa Ansættelse. Store Elev af den store Lixt! Der ere fem eller fex Storetrommeslager- Poster ledige ved 2det jydske Livregiment. Store Elev af Lixt! Vil Du imidlertidig modtage en Ansættelse som kongelig Embedsmand ved den store Tromme?