Ribe Stifts Adresseaviser, 1845-02-28
Nu har det i senere Tider viist sig, at vi ere meget ømme over Aristokratiet overhovedet, at vi ei have noget meget skarpt Syn, at vi just ikke ere særdeles modige. Fra den Side havde Ridderskabet, saa troede det, Jntet at frygte. Det kom nu blot an paa at narre Folket; men Ridderskabet begreb snart, at i deres Schleswigholstein var dette det samme som at narre Bureaukratiet med Advocaterne, der have Folket i Lommen. Dette er lykkets det langt over Forventning. Ved at tage das dentsche Vaterland i Munden, ved at være liberal og naadig, ved at hugge løs paa Danmark, ved at stille sig dristigt imod Kongens formeentlige Ønsker har Ridderskabet fanget Advocaterne; disse have igjen gjort Ridderskabet adskillige Jndrømmelser, og saaledes er tilsyneladende den hjerteligste Enighed opkommen mellem begge Parter. Reventlover og Tiedemanner omfavne hinanden. Det uheldige Optrin i den holsteenske Stænderforsamling, hvor den reventlowsk-oligarchiske Natur gik over Optugtelsen, var kun forbigaaende; Enighed var nødvendigt formedelst den store Fare, der truede Fædrelandet, og selv Claussen slikkede det ridderskab lige Støv til Bedste for det hele, store Tydskland. Men naturligviis vil Ridderskabet kaste dette ubehagelige Paahæng fra sig og regiere ene, saasnart det troer sig stærk nok hertil. Dette begynder det nu at troe; det har store Tanker og sig selv, og det har Grund hertil. Hvad fremdeles nu hjælper det, er, at Augustenborg er med; det vil hellere bukke lidt for Augustenborg, naar det saa kan blive befriet for den folkelige, trykkende Byrde. Saaledes træder Ridderskabet igjen for sig selv frem for Fronten og deres sicherem Vernehmen nach, eenstemmige Adresse til Hs. M. Kongen. At det forresten skeete eenstemmig, betvivle vi stærkt, thi der gives mange Kloge iblandt dem, som maatte kunne sige de høie Brødre, at Kongen dog maaskee ei lader sig skrække, selv ikke med nok saamegen criminilsk Hjælp, at Bureankratiet og Advocaterne ei endnu ere tilstrækkelig søvndyssede, og at Folket maa endnu mere hisses og forblindes. Schleswigholsteinerne bestaae af tre Partier, der, hver for sig, søge og indbilde sig at tage hinanden ved Næsen: det angustenborgske, det ridderskablige, det bureaukratisk advocatske. Derfor krydser Augustenborg bestandig mellem Aristokrati og Demokrati. Hvad synes Augustenborg om Despotti, Bie kun til jeg faaer jer alle sammen under min Hat, saa skal jeg nok lære Jer! Snart ønskes hele Slesvig gjort til en stor Rævegrav for hochfürstliche Jagtfornøielse, snart tales i de latterligste demagogiske Phraser. Vigtigheden af at have en General har gjort dette Parti, som var ganske svagt for nogle Aar siden, til det mægtigste. Andre Aarsager, som vi af let begribelige Grunde forbigaae, have ogsaa bidraget hertil. Det advokatske Parti buldrer vel endnu stærkest og har størst Jndflydelse paa Fokket, der afhænger af Embedsmanden; men det fik sit Banesaar ved det Hoppske Fald, vover ei mere at staae paa egne Been, men slutter sig til Ridderskabet, derfor er Falck ogsaa siden den Tid bleven ganske ridderskabelig, og alle Ridderskabets frække Paastande ere nu Troesartikler for ham. Ridderskabet fik Mod, da dets Hovedmænd kom i Veiret og paa de høieste Poster; siden den Tid har det Skridt for Skridt udført disse fem Aars store Bedrifter ved at bruge Advocaterne til at jage forud, jevne Veien og tage mod de mulige Stød; disse sidste have været lige troe Hunde for Augustenborg og Ridderskabet. Nu mener Ridderskabet, at det snart selv kan gribe fat, ende Seiren og dermed ene nyde dens Frugter. Ogsaa maae vi tilstaae, at nu er Alting langt fordeelagtigere for det end forrige Gang: Augustenborg i Rækken og i Spidsen, hele Bureaukratiet i Bagen, Folket liggende underdanigt paa Jorden og med foldede Hænder i Glæde seende op til de naadige Herrer, der marschere over det, træder paa det, men dog gjør dette paa Tydsk, der er saa behageligt.