Aalborg Stiftstidende, 1838-10-29
Ved den i Randers den 4de Septbr. foretagne Bortlodlodning efter endt Væddeløb paa derværende Rendebane, indsneg sig den Ubehagelighed, at der iblandt de Lodder, som skulde af Actiehaverne udtrækkes, befandtes et formange, efterat den sidste Actiehaver havde udtrukket sit Lod. J Anledning af dette ubehagelige Tilfælde, som man vil formene skal have frastødt Fæstegaardmand Søren Svendsen af Waaested paa Lindenborg Gods, Aalborg, Amt, et Gevinstlod, have 2de Mænd, nemlig: Niels Andersen og Jens Nørgaard, Begge fra Skoustrup, Aalborg Amt, den benævnte 4de September under Eeds Tilbud meddeelt en saalydende Declaration. Vi Underskrevne tilstaae herved, og ville, om saade Dhrr. af Committeen, nemlig: Kammerherre, Lehnsgrevende Frys paa Frysenborg, Majorerne v. Flindt og v. Astrup m. Fl. den begaaede Mislighed, og at disse Herrer vedgik Muligheden af, der kunde være et Lod formange, men at saadant nu ikke kunde ændres, hvorimod de henviste Søren Svendsen til Lov og Ret, for dette deres Forhold. Den nævnte Mand gik altsaa Glip af imellem 115 og 130 Rbd., hvilket maaskee ikke havde bleven Tilfældet, naar Lodderne havde været rigtig udtalte. Skreven i Randers den 4de Septbr. 1838. Niels Andersen, Jens Nørgaard, fra Skoustrup. fra Skoustrup. Som Vidner : Rup. Jens Sørensen, fra Oppelstrup. Denne Declaration, afgivet af sanddrue Mænd, under Eeds Tilbud, har meget forhauset Jndsenderen; thi have Dherr. af den nævnte Committee begaaet en saa mageløs Uagtsomhed som den, ikke at lægge nøie Mærke til Loddernes Antal, førend Udlodningen begyndte, en Uagtsomhed, der endog er af en temmelig grov Art, forsaavidt den, hvad Attestanternes Declaration synes at gaae ud paa, har draget en stor Skade efter sig ved det, at en Actiehaver formeentlig gik Glip af en Avance ved Bortlodningen imellem 115 og 130 Rbd. - det skulde vistnok være 140 Rbd., idet mindste maa man antage saadant efter Randers Avis Nr. 123 for Torsdagen den 6te Septbr. - saa fortjener Dhrr. af denne Committee en drøi Bebreidelse, der ikke lader sig bortraisonnere ved deres liberale Tilbud, at Søren Svendsen, saaledes som Declarationen omhandler, blev henviist til Lov og Ret, et Gode han meget vel vidste stod ham aaben uden Committeens Anviisning. Det er nemlig klart, at en Fæstebondes Leilighed ikke kan være til at søge Sag med en Lehnsgreve, saalidet som med Committeens øvrige Medlemmer, fordi disse Herrer havde bemanglet at efter tælle Lodderne rigtig, der skulde udtrækkes, og endnu mindre kan det være Fæstebonden en let Sag at angribe saadanne Herrer som Lehnsgreve Frys paa Frysenborg, Majorerne v. Astrup og v. Flindt, for Domstolene, uden maaskee med Opoffrelse af Alt hvad han eier, da Lehnsgreven, ifølge Loven 12-11 og de grevelige Privilegier af 25de Mai 1671, vistnok vilde indskyde sig umiddelbart under Høiesteret i denne Sag, hvilken Jnstants blev Fæstebonden paa Lindenborg Grevskab for bekostelig at naae, og hvad Dhrr. Officerer angaae, da er det ogsaa tænkeligt, at de vilde paastaae den militaire Forum anvendt paa dem, hvorved Bonden altsaa fik flere Sager, fordi Committeens Medlemmer have forskjellige Værnething, og altfor mange Bryderier samt Bekostninger at overvinde, naar han vilde indtale sin Ret til Skadeserstatning. At Søren Svendsen af Waaested følgelig afholder sig fra en saadan Proces, derom vare Committeens Medlemmer vistnok forvissede, førend de opfordrede ham til Saadant, og Dhrrs Tilladelse til, ifølge Mændenes Declaration, at søge dem ved Domstolene, betyder derfor saameget som Jngenting. Derimod betyder det Meget for en Mand i Søren Svendsens Stilling, at han skal gaae Glip af en Avance imellem 115 til 130 eller 140 Rbd., som han muligen ved Loddernes rigtige Udtælling kunde have erholdt, og Jngen kan vel nægte, at den her omhandlede Tildragelse gjør Bonden, modløs og giver ham Skrupler over, om og hvorvidt han fremtidig bør bestemme sig til at være Participant af en Actiendtrækning eller derimod lade Saadant være overladt til de Herrer, som bedre forstaae at indtale deres formeentlige Ret, hvis et Tilfælde, som det her omhandlede, oftere skulde indtræde. Vistnok harmer det de høie Herrer, Kammerh., Lehnsgreve de Frys, Majorerne v. Astrup og v. Flindt m. Fl., som liberalt tænkende Mænd, at det lusalige Lod skulde indsnige sig ved Bortlodningen; men vi antage dog, at Grevskabet Frysenborgs saa almeenyndede Lehnsbesidder, fornævnte Hr. Kammerherre, Greve, Ridder, v. Frys vil harme sig meest over det indtrufne Tilfælde, paa Grund af, at hans egen Forvalter, Hr. Exam. juris Budtz, var en af dem, som ved Udtrækningen blev Eier af en af de Actier, der droge Contanter efter sig; thi - i saa mene vi - uagtet Jngen kan falde paa at troe, denne Omstændighed instuerede det Allermindste paa det, Hændelsen frembragte, saa sætte vi os dog ind i Hr. GreveFryss's Stilling i nævnte Tilfælde, og tænke som saaDen redeligste Mand, som Grev Frys, kan, af slette Mennesker, vorde miskjendt for de uredeligste Handlinger. Thi hvo formaaer vel at granske Menneskets Tanker, der ligger skjult i Menneskets Inderste og, som Ordsproget lyder, ere toldfrie. Men da nu Jngen kan sætte Grændse for de mulige Miskjendelser, Committeen kan blive tillagt, formedelst det Lod, der som overcomplet skal have indsneget sig ved Bort lodningen, saa forventer Indsenderen, at de formeldte Herrers liberale Tænkemaade vil motivere dem til, at afvende enhver Miskjendelse hos Publicum, ved at erstatte Fæste lig bonden Søren Svendsen hans formeentlige Tab, et Tab, der formeentlig er udgaaet af Mangel paa Opmærksomhed fra Committeens Side. F.