Berlingske Tidende, 1818-10-09
Joachim Gottsche Mo kes Dødsdag. Den 5te October 1818. Hvad er det, jeg i Natten hører i Hvad toner, - Lyral du Skjøndt ingen Haand din Stræng berører, den hæver, hæver nu - Naar Livets Harm er smerter længer, men dulmer i det dybe Blund, dens Beklang Lunden gjennemtrænger: i Midnats varselrige Stund. Da hine Taarnes svundne Tinde forkyndte Nattens Gang, i Hvælvingen af Gravens Linde. jeg dig ydmyget hang; thi langs de skyggesjunkne Dale den Taushed bredede sig ud som vidner meer end Skaldens Tale, at over Graven er en Gud. Og nu jeg af din Væven mødes : du dirrer uberørt: Mens Lyset døer, men Stjerner fødes, har jeg de Toner hørt. - Langsomt, høitideligt de lyde, som naar en Kiste sænkes ned, og Dødninger en Broder byde "Velkommen til vor stille FrediDin Skald ei i den Horde findes, der tnæler for hvort Løv Hvad Grave lærte ham, han mindes: at Støvet vorder Støv. Men, naar, til Himlen kaldt, ei længer en Ædling lyser i sin Færd, paa Gravens Kors rørt Skalden hænger, den Krands, blot Ædlingen er værd. Seel mellem Lundens Stammer svarer, en hedenfaren Aand. Nu veed din Stald, hvi Strængen hæver, skjøndt uberørt af Haand. I hvide, dødning hvide Klæder, sørgmodig, from den nærmer sig. Som Englens dog dens Ansyn glæder, i det dens Tale knuser mig. Den Sidste af mit Old. - saa linger dens Røst skal døe idag Det Tilsagn, jeg hans Dødsstund bringer, er Himlens Velbehag, Lad Dyd og Viisdom Stalden vække, som Gud ham Hjerte gav, til Sang ;men, dem en værdig Blomst at rærre, for svag er dertil Harpens Klang. de ned, der ude fede til af Viisdom Die drog : den Haand, der seirende husvaled: hvert Saar, som Tiden slog; den Jld for Konge, der al Møie, selv Aldrens Vinter overvandt :" var Skildringen af Hvad Dit Øiejeg veed det, hos min Moltke fandt. Vel Dig, at et Din Barm forglemt. den jordet Faders Røst. dat til den deste Dn hjem Lovsangen i Dit Bryst "Men Vee Dig, om de siol forgenter, at holdes falist bør Dyders Glands! "Den alt Uddelige flettet. "bedst den Udødelige Krands. - Min Faders Aand. - J Taarer, flyder, Han see, han elske dem. -Men, Morgenrøden sig udgyder, og To de vandre hjem. De, mættede af Verdens Vrimmel, til Hvilens Eden stunde hen. Et Øieblik Hiin fra sin Himmel kom, for at hente savnet Ven. Graahærede, der seent fuldender. et daadfuldt Liv i Fred fra Himlen veltilfreds Du vender et Blik mod Jorden ned, seer ei de Taaret, Du har lindret men kun de Glæder, Du har stabt, Dig overalt med Tat erindret, og er for yngre Slægter tabt! Jeg har ei Blomst, den Grav at pryde, som gav en Moltke No. Dog, der, hvor Danmarks Taarer flyde de bedre Blomster groe. - Dig, Danmark, har han levet, gavne, og indtil Døden ofret sig. Seel hist, af Himlens Engle savnet, han beder for, han signer Dig, F. Høegh, Guldberg. De saare paa, der kjende dette Digt fra 27de Juli 1817, men da i anden Form, ville faae de dele den bittre Sodhed, Digteren følte i nu at benytte det til Sorgens Stilling. Mortuus et Danus sapientis nomine dignus, Commes de Moltke, lagent hin patria, Mus le novit rectum pretium rebus, dare cunctis, Frætulit hand igtur gravihuus ovæ sunt leviora, Sedulus at sapiens tractavit et utile semper. Officis magnis Juvenis jam præfuit ille, Ac er, 4de gessit cen vir majora fuerunt, Marima sed nobis senilis præstitit ætas : Danus erat populus bello vastatus iniqvo, publica res gemuit, tun sener ille vocatus, Lübenter dent som er alia ratione Ac ut sanaret, fuerant qve valnera factaProspere res ibant qvia prudens svasit & egit, Novit doctrinis viros fieri sapientes, fiine & opes summas illis dederat promovendis, Connitio ovantum naturæ serviet omni, Perspiciens nisus fult, hæe ut erescere posset, Huus thesauri res mulias & pretiosas Continuit ovales ejus collectio privaAc blures emtas, ne non nummos ad emendumSunkemærschole nestræ donavit ad usum. Nec oblitus erat dignis egenis bona ferre, Aris & insignis suit illis summa dicataMortuus Estl. - rebus sed gestis vivet in ævo F. L. Bang. Joachin Godsche Moltke hviler fra sit Arbeid, men hans Gjerninger fölge ham efter Saalænge Danmark ejer Fyrster og Fyrstinder, som Frederik og Maria : Mænd, hvis Hjerter gløde for ædel Daad, hvis Sjæle kuns föle for Pligt og Ret hvis Hæder er, at virke for Konge de Stat de saalænge taknemmelige Borgere. boe i Landet. vi hans Minde leve og velsignes. - Maalles og forhausen. stitrer ogsaa jeg paa dit kolde Liisdu Uforglemmelige: Uin Følelse, mit savn, ved din Hengang. tolkes :de de ned, der ude fede til af Viisdom Die drog : den Haand, der seirende husvaled: hvert Saar, som Tiden slog; den Jld for Konge, der al Møie, selv Aldrens Vinter overvandt :" var Skildringen af Hvad Dit Øiejeg veed det, hos min Moltke fandt. Vel Dig, at et Din Barm forglemt. den jordet Faders Røst. dat til den deste Dn hjem Lovsangen i Dit Bryst "Men Vee Dig, om de siol forgenter, at holdes falist bør Dyders Glands! "Den alt Uddelige flettet. "bedst den Udødelige Krands. -m. a. Han see, han elske dem. -Men, Morgenrøden sig udgyder, og To de vandre hjem. De, mættede af Verdens Vrimmel, til Hvilens Eden stunde hen. Et Øieblik Hiin fra sin Himmel kom, for at hente savnet Ven. Graahærede, der seent fuldender. et daadfuldt Liv i Fred fra Himlen veltilfreds Du vender et Blik mod Jorden ned, seer ei de Taaret, Du har lindret men kun de Glæder, Du har stabt, Dig overalt med Tat erindret, og er for yngre Slægter tabt! J Aar at maa de Grav at s. som gav en Moltke No. Dog, der, hvor Danmarks Taarer flyde de bedre Blomster groe. - Dig, Danmark, har han levet, gavne, og indtil Døden ofret sig. Seel hist, af Himlens Engle savnet, han beder for, han signer Dig, F. Høegh, Gulds saare paa ille faae de dele den bittre Sodhed, Digteren følte i nu at benygens Stilling. Mortuus et Danus sapientis nomine dianu Commes de Moltke, lugent hinc vatria Mele novit rectum pretium rebus, dare Cunct, Frætulit haud igtur gravibus qvæ sunt ler Sedulus at sapiens tractavit et utile sempeOfficis magnis Juvenis jam præfuit ille, Ac er, 4de gessit cen vir majora fuerunt, Marima sed nobis senilis præstitit ætas: Danus erat populus bello vastatus iniqvo, publica res gemuit, tun sener ille vocatuLübenter dent som er alia ratione Ac ut sanaret, fuerant qve valnera factaProspere res ibant qvia prudens srasit & Novit doctrinis viros fieri sapientes, Hine & opes summas illis dederat promorved Statsminister Greve J. G. Moltkes Død. Klag, o Konge! Klag mit Fædretand Sandhed helliger Din høie Klage Ak! Din vise Restor sant den Mand, Som Dit Held indvied sine Dage. Gjem Hans Navn i et erkjendtligt Bryst, Som der straaler Lyst i Mindets Tempel; Da du høre vil hans hulde Røst! "Danmark! agt mit Raad og - mit Exempel!" Ved den dybeste Bedrøvelse opfylder jeg herved den sørgelige i Pligt, at underrette fraværende Venner om, at det har behaget Gud at kalde til sig min elskede Fader, Geheim statsminister Greve J. G. Moltke, som i sin Alders 73 Aar, efter faa Dages Sygdom, roeligen hensov den 5te dennes. Kiøbenhavn, den 6te October 1818. A. W. Moltke.