Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-07-10
Om Tilstanden i den sidste Tid i dette mærkværdige Land, hvorom vi i flere Aar have erholdet i de offentlige Blade, om ikke fuldkommen fabelagtige, saa dog meget urigtige Efterretninger, er for kort Tid siden udkommet et liget Værk, om beriger os med ganske nye Oplysninger, og som er foredraget paa en saadan Maade, at den beviser Forfatternes Skarpsindighed og sunde Jagttagelses-Evne. Disse Forfattere ere DherJ. R. Rengger og M. Longchamp. De besøgte hine Lande for at anstille naturhistoriske Undersøgelser, og opholdt sig i Varaguar fra Juni 1810 til Mai 1825. Forfatterne ere beskiæftigede med at udarbeide et større Værk, men det udkomne Skrift handler allene om de politiske Begivenheder. Det er udkommen baade paa Fransk og paa Tydsk, og i sidste Sprog under den Titel: H. storischer Versuch uber die Revolution von Paraquay og die Diktatorial-Regiering von Dr. Francia; ein bichnitt der Reise nach Paraguay vor J. F. Rengger og M. Longchamp; Stuttgart und Tübingen, i den Cottaske Boghandling. Atdette Skrift meddeles her følgende Udrog: Efter at vi, hedder det, den 30te Juni vare landede i Asuntion, modtog Dictatoren og nogle Dage derpaa. Vi fandt i ham en Mand af en middelmaadig Høide med regelmæssige Ansigtstræk og med de smukke sorte Øine, som udmærke Creolerne i Sydamerika Hans Øiekast ere giennemtrængende og røbe tillige Mistillid. Han var iført en blaae Kiole, som var broderet med Guld efter en Spansk Brigade Generals Uniform, hvid Vest, Buxer og Silkestrømper, tilligemed Skoe med Guldspænder. Denne Dragt var os paafaldende, da vi kort tilforn havde seet Artigas og hans Underkommanderende halvt nogne eller dog i en meget slet Klædedragt. Doctor Francia var dengang 52 Aar gl.; men syntes ikke at være over 50, med en paadragen Stolthed gjorde han os Spørgsmaal, som skulde sætte os i Forlegenhed. Jmidlertid antog han snart en anden Tone. Da jeg aabnede, siger Hr. Rengger, min Brevtaske for at søge de Papire, som jeg skulde overlevere ham saa fik han Øie paa et Minintur Malerie af Buonaparte, som jeg med Flid havde lagt deri, da jeg var underrettet om hans Ærefrygt for Originalen. Saasnart han fik at vide hvis Portrait det skulde forestille, saa tog han det i Haanden og betragtede det med megen Opmærksomhed; herpaa begyndte han at indlade sig i en fortroelig Samtale om de politiske Forhold i Europa, hvorom han var langt bedre underrettet end jeg kunde forvente. Han spurgte mig om Nyeheder fra Spanien, om hvilket Land dan talte med den største Foragt. Destommere beundrede han Napoleons militaire Regiering og ulykkelige Erobringer og beklagede hans Fald. Jeg bemærkede, at han i Samtalen om ham opholdt sig med megen Forkiærlighed ved de Begivenheder, som havde Liighed med hans egen Forfatning. Han bebreidede os som Schweitzere vor sørgelige Feldtog i 1815, hvorved han erindrede om at sparke til den døende Løve i Fabelen. Hovedgienstanden for hans Samtale var imidlertid Munkene. Han beskyldte dem for Hovmod, fordærvede Sæber, rænkefulde Kabaler, og klagede med Bitterhed over Geistlighedens Bestræbelser for at unddrage sig fra den verdslige Magts Herredømme. For med eet Ord at skildre de Grundsætninger, hvortil han heri bekiendte sig, saa vil man blot anføre at han sagde: dersom den hellige Fader kom til Paraguay, saa vilde jeg blot giøre ham til min Hofcapellan. Jmedens han indsaae, at Overtroen og Fanatismen vilde vende tilbage til Europa, forestillede han Nødvendigheden af at qvæle Munkeaanden i Amerika førend den nye Smitte kunde udbrede sig over denne Verdensdeel, dog kunde han ikke troe vor Forsikkring, at Jesuiterne vare for endeel igien blevne retablerede, saa fordærvelig forekom denne Forholdsregel ham at være. Da Samtalen blev ledet hen paa Forholdene imellem det Spanske Amerika og Moderlandet, saa tilkiendegav han sin Hengivenhed for Uafhængighedens Sag, og hans faste Beslutning at ville med Eftertryk forsvare den imod ethvert Angreb. Hans Jdeer om den Maade hvorpaa disse nye og endnu civiliserede Stater skulle regieres synes at være temmelig rigtige; men destoværre exeqverede han selv ingen af dem. Hanvar saa nedladende at vise os sit Bibliothek, som vel var lidet; men formodentlig det eneste i hele Landet. Jeg fandt deri foruden de bedste Spanske Skribenter, Voltaires, Roussenus, Raynals, Rollins, Laplaces og Fleres Værker, som han alle havde anskaffet sig siden Revolutionen. Han besad desuden nogle mathematiske Jnstrumenter, Jord- og Himmelkugler og Landkaart og iblandt andet et Kort over Paraguay, som er det nøiagtigste man har over dette Land. Det var optaget af Don Feliz de Azara i de sidste 20 Aar af det forrige Aarhundrede, dengang Grændsebestemmelsen var bleven ham overdraget, og det var derpaa blevet foræret til Cabilden i Asuncion, uden at det nogensinde var blevet offentlig bekiendtgjort. Da man nu faae Dictatoren betiene sig af sin Himmelskugle for at lære Stiernebillederne at kiende, og da han ved Hielp af sit Kort vidste Beskeed og hele Landet uden nogensinde at være reist igiennem det, saa troede Folket at han kunde læse i Stiernerne. Han har imidlertid aldrig betient sig af saadanne Midler for at forskaffe sig en falsk Anseelse. Han fø ger tverimod, som vi have overbeviist os om, at udrydde de utallige Fordomme, som hans Landsmænd ere underkastede. (Man maae herved tilføie, som ovenfor blev glemt at anmærke: at den samme Utilbøielighed imod den pavelige Stoel, som Dr. Francia yttrede, hersker ogsaa i Plata Unionen, og det ikke allene hos Læg Folk, men selv hos Geistlige. De meeste oplyste Geistlige have der gjort flere Forslag til at unddrage sig fra den romerske Kuries Jndflydelse; thi man vil nok have den Katholske Religion; men ikke den Romerske Katholske.) Han afskedigede os med følgende Ord: Beskiæstige Dem med hvad Devil, bekiend Dem til hvilken Religion De lyster, der skal ingen foruroeligede Dem, men bland Vi Dem ikke i mine Regierings Anliggender. fulgte dette Raad den hele Tid igiennem imedens vi opholdt os i Paraguay og Dictatoren holdt redelig sit Løfte. Da jeg gik bort, siger Hr. Rengger havde jeg ladet Buonapartes Portrait blive tilbage paa Bordet i den Tanke, at Dictatoren vilde gierne beholde det; men han sendte strax en Officeer til mig med det og lød mig spørge hvad det skulde koste; men da jeg ikke vilde tage nogen Betaling for en Gienstand af en saa ringe Værdie, og Dictatoren har gjort sig det til en Regel at afslaae alle Foræringer, saa beholdt jeg Portraitet. Jeg forundrede mig saameget mere over dette Forhold, som han havde i Cabinettet viist mig en Nürnberger Karikatur, hvorpaa hans Helt var aftegnet, og som han i fuld Alvor holdt for at være hans Portrait, indtil jeg forklarede ham den Tydske Underskrift paa dette elendige Kobberstykke; udentvivl havde han udstaferet sin Uniform efter denne Karikatur.