Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-08-16
Ægtevielser. J Odense den 7de ds.: Vagtmester Ras Johansen og Jfr. Karen Marie Larsen. – J Malmø. selliraad Fribert fra Wisconsin og Jfr. Rikke Soetmann Aarhuus. - Paa Damp i det Holsteenske den 29de Juli, Grev al Holck og Frøken Louise v. Qualen. Det attende Aarhundrede havde en Periode, som kaldes Herremændenes" – Gud naade os for den siger endnu Bondeoldingen, hvis Du, min Læser, spørger ham om den; han vil fortælle Dig om den spanske Kappe, om Halsjernet, om Træhesten, om Fangehullet, men først og sidst om Ridefogden, Ridefogden med den slemme Krabask, som han maaskee selv har følt paa Hovmarken, og han vil maaskee takke Gud, som Du selv gjør det, at Herremændenes Periode, at Barbariets Nat er forbi, men ogsaa kun maaskee, siger jeg, thi det kommer an paa, hvor han boer, troe ikke, fordi Træhesten er hensmuldret, den spanske Kappe faldet i Staver, Fangehullet, nedbrudt, at det Sind, af hvilket dette Diævelskab fødtes, overalt døer hen eller overhovedet lader sig udrydde saa hastigt, som Lovgiveren, med Sværdet over Hovedet paa Under trykkeren, har budet: Hold inde! Nei, der vil Mere til: den maa en Erkjendelse af Menneskets Værd og Rettigheder ind i hans Sjæl og slaae Rod der, Frihedens og Oplysningens Sol maa varme denne unge Plante, for Barbariets Ukrudt qvæles. Og derfor maa Du vel forarges, men ikke undre Dig, om Du hist og her, nu og da skulde blive Vidne til Handlinger og iagttage Træk, der ere som grebne ud af Herremændenes Periode, derfor maa det ikke undre Dig, om Du hist og her troer at see en af det attende Aarhundredes Ridefogder livagtig opstanden fra de Døde, derfor maa Du ikke forbanses, naar Du nu og da seer Krabasken slide en Huusmands eller en Bondekarls Rygstykker; thi – hvor Du seer det, der er det, som jeg siger Dig, fordi Erkjendelsen af Menneskets Værd og Rettigheder, sand Humanitet, Agtelse for sig selv og Andre, Noget, der Altsammen sandelig ikke er vildtvoxende Planter, men maa dyrkes, fredes og pleies, og derfor netop ogsaa kun efterhaanden bliver almindeligt, endnu ikke ret har gjennemtrængt disse Mennesker, som forarge Dig, og fordi Lyset er for dem endnu kun en Lygtemand og Friheden et Begreb, som de ikke formaae at fatte. Og derfor – beklag det, giv din Harme Luft, men lad det for Alting ikke forundre Dig, naar der atter nu nys, og her i Nærheden af Nykjøbing, og paa en Søndag, er opført en Seene fra Herremændenes Periode, idet Forvalter Sievers paa Eiegod igaar har gjennempryglet Tjenestekarlen Lars Nielsen, der ikke udførte et Arbeide, som var ham paalagt, til Hr. Forvalterens Tilfredshed, saaledes, at han havde ondt ved at slæbe sig fra ham og ind til deres fælles Huusbond, Proprietair Lange, og med dennes Tilladelse til Nykjøbing, for at erhverve Lægens Attest, der bevidner, at hans Legeme flere Steder bærer Spor af voldsomme Slag". Seener af saadan og beslægtet Uretfærdighed, og især disse Pryglescener paa Herregaardene, ville gjentage sig saalænge, indtil humanere, meere fordomsfrie og menneskekjærlige Principer blive almindelige hos dem, der staae i Beroring til den arbeidende Classe som Herrer eller befalingsmænd. Hvad der kan udrettes til at hæmme dem ved vor nærværende Lovgivning, er ikke meget, og jeg maa bekiende, at jeg ei er langt fra at tro, at den Mand havde Ret, der imorges, da Lars Nielsen klagede sig for ham og yttrede at han vilde søge Opreisning ved Domstolene, skal have raadet ham: Gaae Du hjem; Du faaer sig ingen Opreisning; Du kan maaskee faae nogle flere Bank." Tiden vil nu ialtfald vise, hvorvidt denne Spaadom har været sand; thi Karlen har givet sin Sag i Rettens Hænder. Jmidlertid vil jeg dog virkelig haabe, at han ikke skal faae flere Bank af Forvalteren, ja at han maaskee skal blive den Sidste, denne banker; thi saavidt ere vi dog komne, at en Raahed som denne ikke kan oves og blive almindelig bekjendt og offentlig paatalt, uden at vække en almindelig Misbilligelse, som umulig kan være Den, der rammes af den, ligegyldig og oftest er ham en langt haardere Straf end nogle Daleres Mulet, og som derfor maa alvorlig paaminde ham om at tage sig lagt for ikke paany at kalde den tillive, naar den har udtalt sig og hviler. Desuden kan denne Misbilligelse ofte langt snarere end Lovens Strabringe Vedkommende til en bedre Erkjendelse. Gid denne maa vaagne hos Dem, Hr. Siever! Men hust ialtfald paa, hvad Følgen vil blive, hvis De kommer igjen, og siig til Dem selv, at det er og bliver det Bedste for Dem, aldrig at gjøre Saadant mere Den 16de August 1847.