Almuevennen, 1842-05-18
Siden dette Blad sidst omtalte den frivillige Stats gjælds-Afbetaling, er adskillige mærkelige Ting foregaaede i saa Henseende. Geheime-Statsminister A.S. Ørsted har paataget sig at være Foreningens Formand, og en Committee har dannet sig under Titel af Central-Committeen for frivillige Bidrag til Afdrag paa Statsgjælden, hvilken Committee bestaaer foruden Formanden, af femten Mænd som ere bosiddende i Kjøbenhavn og Omegn. Blandt disse Femten er ogsaa den bekjendte Regnskabsfører Hansen, hvis Bopæl er sammesteds som Central-Committeens Locale, hvor Bidragene modtages; Hs. Majestæt har allernaadigst bevilget Comiteen Portofrihed for dens Forsendelse med Brevposten og Pakkeposten, og der mangler saaledes nu ikke Andet, end at Enhver som har Lyst iler med at offre sit Bidrag paa Finantskassens Alter. Et Par Ord som vi i Anledning heraf have at sige, bede vi den danske Bondestand vel at overveie og lægge alvorligt paa Hjerte. Først ville vi da spørge den danske Bonde, om han ikke troer at være nok beskattet om han ikke troer at de Afgifter Bondestanden maa svare til Statens og dens Bestyrelses Fornødenheder ere saa betydelige, at de ikke kunne bæres større, Men ville en noget betydelig Deel af denne Stands Lemmer tage Deel i den foreslaaede Statsgjældsbetaling, kunne det da ikke have Udseende af, at Standen nok kunne, tvertimod Stændernes bestemte Benægtelse, taale at svare høiere Skatter, Her maa isærdeleshed tænkes paa de 400,000 Rbd. som aarlig siden 1823 ere eftergivne i Landskatten, og som Commissarius i Roeskildske Stænder har yttret om, at de godt kunne opkræves paany uden derover at indhente Stændernes Betænkning, thi naar den Tid hvori Nedsættelsen er bevilget, (som nu kun er eet Aar af Gangen) er udløbet, og Eftergivelsen ikke fornyes, da har Oppebørselsbetjentene uden videre at inddrive den fulde Skat. Jeg gjentager, at det kunne give Anledning til den Formening, at disse 400,000 Rbdlr. godt kunne opkræves nu igjen, dersom mange Bønder sende Bidrag til "Central-Committeen". Ja var Landet i en overhængende stor Fare, da var det vistnok saavel Bondens, som enhver anden af Landets Sønners Pligt, at gjøre det Yderste der stod i deres Magt, for at hævde dets Selvstændighed og afvende Faren, men det er jo ingenlunde Tilfældet. De Mænd der paa det Jvrigste virke for den frivillige Afbetaling, ere netop dem der ellers ikke noksom kunne lovprise vor gode Finants-Forfatning, ja der yttres jo i den Adresse som overraktes Hs. Majestæt den 2den Marts d. A., hvori udbedes Hs. Majestæts Tilladelse til at maatte udbetale aarlig Noget til Statsgjældens Formindskelse, at den Orden og Offentlighed i Landets Finantsvæsen, som nu finder Sted, har forjaget mange Skrækkebilleder, som bragte Folket til at gyse for den dunkle Fremtid, og Hs. Majestæt tilkjendegiver i sit Svarpaa samme Adresse, at han "antager de bestemte aarlige Afdrag paa Statsgjelden betryggende for Statens Credit. Der er følgelig ingen særdeles Anledning for Statens Borgere til at gjøre yderligere Opoffrelser. Men, siges der, det er kun Saadanne man venter Bidrag fra, som af deres Overflødighed ville give hvad de godt kunne undvære, men det er dog vist, at de der kunne undvære en vis Sum Penge, uden at savne dem til deres egen Næringsveis eller Jordbrugs større, bedre og meere udvidede Drift, de kunne anbringe dem til andre almindelige, saavel gavnlige som indbringende Foretagender, hvor de kunne afgive 10, 15 ja vel endog 20 pCt., medens de kun, ved at bruges til Statsgieldens Formindskelse, afkaste 3 a 4 pCt.; og foruden at regne en saadan større Gevinst af disse Penge, gives der jo og mange andre gavnligere og glædeligere Maader hvorpaa de kunne anvendes. At de der ere utrættelige Forfægtere af Absolutismen end yderligere beskatte sig selv, kan Vennerne af en friere og meere folkelig Forfatning vist nok Jntet have imod, men at der i den Deel af Bondestanden, der har sat sig ind i vore Forhold, findes mange af det uindskrænkede Kongedømmes Venner, det har vi ikke Grund til at troe, og at de der ønske Folket en større Medvirkning i dets egne Anliggender, ville lade sig forlede til at tiltræde den omhandlede Forening, kan vi ei heller antage, hvorimod det visselig ikke uden Grund er at befrygte, at flere af de Bønder som mene, at Danmark nærværende Regjerings-Forfatning er den bedste der kan gives, og af dem der lade Fem være lige, de ville lettelig lade sig overtale naar en af deres Embedsmænd eller en anden anseelig Mand kommer til dem og forestiller dem, at Kjerligheden er det fuldkomne Baand, at Kongen elsker sit Folk og gjør sit Bedste, og derfor maa Folket ogsaa elske sin Konge og gjøre sit Yderste." Naar saadan Tale lyder, da kan mangen Bonde som har sine Skillinger selv haardt nødig, til Forbedring af sin Jord, sine Kreature eller sine Avls=Redskaber, maaskee bringes til at gjøre et Greb i sine Lommer, som han siden fortryder, medens han fri og selvstændig kunde svare: Jeg har et meere nødvendigt, og for mig selv eller Andre fordeelagtigere og glædeligere Brug for mine Penge, og Kongen har i Reskriptet af 8de Marts befalet, at de Bidrag han vil modtage skulle ydes aldeles frivilligt, hvorfor jeg maa bede om at forskaanes for videre Anmodning om Penge til saadant Brug. – Den Mand som, efter Formanden, er den første i "Central-Committeen, er Dr. Kierkegaard, og han har i en lille Bog søgt at forsvare det omhandlede Foretagende; han angiver dog kun to Grunde for dets Anbefaling, hvoraf den første er den, at frivillige Vidrag til Formindskelse af Statsgjælden vil bevirke nogen Lettelse i det der for Øieblikket paalægger Landet den største af alle dets Udgifter, og han mener her er Velstand nok til at hvert tyvende Menneske kunne give 1 Rbdlr. om Aaret; og efter den Beregning vilde der indkomme omtrent 100,000 Rbd. i aarlige Bidrag; kunde dette skee uden noget Slags Overtalelse eller Tvang, men aldeles frivilligt, da kunde der jo vel ikke siges noget Videre derom, end at det var forunderligt om hvert tyvende Menneske i vort Land ikke vidste nogen glædeligere Anvendelse af denne Rigsdaler. Den anden Grund som i den omtalte Bog er anført for dette Foretagende, regner Forfatteren selv for langt vigtigere end den første, og det er den, at Folket derved vil faae en forøget Sikkerhed imod Maligheden af en uklog eller ødsel Finantsbestyrelse; thi, siger han, Konger ere og saa syndige og feilende Mennesker som vi andre, og Historien opviser idetmindste ligesaa mange saare utloge, letsindige og egennyttige Ministre, som udmærket dygtige og agtværdige; men just fordi baade Regenterne og deres Tjenere ere af samme Natur som alle Andre, just derfor maa der ogsaa virkes paa samme Maade og ved samme Midler paa de Mennester der regiere, som paa andre Mennesker. Forfatteren mener derfor, at en ret talrig National-Forening over det hele Rige, der kraftigen og stadigen igjennem en Række af Aar stræbte at virke for Statsgjeldens Formindskelse vilde være en mægtig Bevæggrund baade for de gode og de svage Regjeringer til Orden, Offentlighed, Sparsomhed og Kraft i Finantsbestyrelsen. Det er besynderligt at denne Forfatter saa gandske har kunnet glemme hvad dog den daglige Erfaring saa fuldelig bekræfter, at det der virker til det Bedste paa eet Menneske, det virker aldeles ikke paa et andet, det der vinder os et Mennestes Kjerlighed det kan støde et andet Menneske aldeles bort fra os, det der kan betvinge et Menneskes Had, Brede og Hævn, det kan opflamme et andet Menneske til disse afskyelige Laster, det der kan holde eet Menneste til Sædelighed og Anstændighed formaaer Jntet over et andet Menneske. Naar nu Kongerne ere af samme Beskaffenhed som andre Mennesker, hvilket Dr. Kjerkegaard saa rigtigt har gjort opmærksom paa, saa er det deraf klart, at den frivillige Statsgjælds=Forening kan ligesaa snart virke Svaghed og Ødselhed i Finantsbestyrelsen, hos nogle Konger, som den hos andre kan virke til Sparsomhed og Orden, og saaledes falder da den Grund han har anført som den vigtigste, aldeles bort i sit Jntet. Tænker man sig nu, at den Mand som næst Statsministeren er den første i Committeen, og som vil offentlig udtale sig om hvad der kan anføres for det omhandlede Foretagende, dog ikke har Andet at anføre end disse to Grunde, af hvilke den første er usikker og vaklende, og den anden er bygget paa en aldeles falsk Forudsætning, da behøves visselig intet meere for at see, hvad der maa dømmes om den hele Plan.