Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1829-10-27
Boepæls Forandring. At jeg fra i Dag boer i min Gaard paa Hjørnet af Kors= og Vestergade, bekjendtgjøres herved. Odense den 23 Octbr. 1829. F. Mathov, Modehandler. Hvar. Hr. Professor Dr. Vedel Simonsen, i Anledning af hans bemærkninger i Avisen Nr. 157. Jeg troer at skylde mig selv paa samme Vei, som den af Hr. Professoren valgte, med faa Ord at besvare de tvende af Dem fremsatte Hovedbemærkninger: 1) De indrømmer for det Første Hovedsagen, at den egentlige Udarbeidelse af et Steds historiske Topographi maa overtages af en enkelt Embedsmand, hvilket jo ogsaa ligger i Sagens Natur, da fra Mange vel topographiske bemærkninger kunne udgaae; men en Topographi, som indbefatter noget Heelt, kun kan blive til, naar Samlingen og Udarbeidelsen skeer af en Enkelt. Om nu denne er en verdslig eller en geistlig Embedsmand, gjør i Grunden Lidet eller Jntet til Sagen; thi de Grunde, som jeg har fremstillet for den Ubillige i at paalægge en enkelt praktisk Embedsmand en saadan Udarbeidelse som den foreslaaede, kunne finde Anvendelse og Gyldighed, hvad enten den Enkelte er en verdslig eller en geistlig Embedsmand. Jmidler. tid kan jeg ikke see rettere, end at baade en enkelt Stand, og navnligen den geistlige Stand af Hr. Professoren, tydelig nok er paapeget. Jeg henviser til Deres egne Ord Pag. 6, hvor de udtrykkelig siger, at det allene er Stedets Embedsmand, kun ham, altsaa denne enkelte Mand, som her kan skienke, hvad der ønskes; til Lettelse, siger De, skulle Landets øvrige Embedsmænd og især de, som have offentlige Archiver under Hænder, understøtte ham. Her henvender De sig altsaa ikke til Embedsmændene i Almindelighed, men skjelner jo udtrykkelig de øvrige Embedsmænd fra den Enkelte Stedets Embedsmand, hvem altsaa det egentlige Arbeide paaligger. Denne Mening synes mig at ligsaa klart i Ordene, at jo, hvis denne negtes, al Mening forsvinder. Nu kan man vel sige, at en Landsbypræst er, med Hensyn paa det enkelte Sogn, Stedets Embedsmand, hvorimod f. Ex. Herredsfogden, hvis Embedskreds indbefatter mange Sogne og som ogsaa har Archiv under Hænder, maa henhøre til Klassen: øvrige Embedsmænd. Ved altsaa at bruge Distinctionen mellem Stedets Embedsmand og de øvrige Embedsmænd viser De tydeligt, at De, hvad det egentlige Arbeide med Samlen af Materialier, deres Ordning a. angaaer, ingenlunde har henvendt Dem til Embedsmændene i Almindelighed; og da Præsten paa Landet næsten overalt er den eneste Stedets Embedsmand, synes just ved dette Udtryk Præsten at være tydelig nok paapeget; denne Mening bliver næsten til Vished, naar man Pag. 8 seer, at De benævner den Bog, De foreslaaer ført, med Udtrykket: Ministerial. bog. Det er altsaa langtfra, at Hs. Kongel. Høihed, Gouvernørens Henvendelse til Geistligheden her har foranlediget nogen Misforstaaelse; men den viser det rigtige Blik for Nødvendigheden af, at den egentlige Udarbeidelse nødvendigen maatte overtages af en enkelt Stand; desuden var endog Opfordringen til den verdslige Stand udgaaet før den til den geistlige. Jeg troer altsaa at burde paastaae, at jeg ingenlunde har misforstaaet Sagen, og at mine bemærkninger ved denne Svarets første Deel ingenlunde ere afkræftede. 2) Hvad den anden Hovedbemærkning angaaer, da henviser jeg til Hr. Professorens egne Ord i Deres Forslag, Pag. 13 & 14, med hvilke Deres Svar staaer i den direkteste Modsigelse. Jeg henviser tillige med Hensyn til Archivs=Besidderne til mine Betragtninger Pag 16 & 17, og gjør tillige opmærksom paa, at Uleiligheden for den vedkommende Embedsmand med Hensyn paa Archiverne kun udgjøre en liden Deel med Hensyn paa de Undersøgelser og det Arbeide, der desuden fordres af ham, i hvilken Henseende jeg henviser til mine Betragtninger i det Hele. Jeg kan saaledes aldeles ikke inddrømme Hr. Professorens Paastand, at de af mig Pag. 23 som nødvendige fremsatte Bemærkninger forlængst skulde være antagne som nødvendige Betingelser, hvorfor jeg maa formene, at mine bemærkningers Rigtighed ikke ved den skete Besvarelse er svækket, og overlader iøvrigt Sagen til Kyndiges Bedømmelse. Blot dette være det mig tilladt endnu at tilføie: langt og fjernt fra mit Hjerte er Alt, hvad der hedder Had og Lyst til at see uædle Hensigter, ved Jntet troer jeg dette bedre at bevises, end naar en Mand taler aabent, frit og ærligt der, hvor Verdens kloge Børn prise det som den sande Viisdom at tie offentligen, men at tale, bagtale og undergrave hemmeligen; og høist sørgeligt vilde det være, om oprigtig Jver for Sandhedens frimodige Tolkning og et hade. ligt Sind skulde ansees som Synonymer, en Sætning, som jeg holder mig overbeviist om, at Deres eget Hjerte sikkerligen fordømmer. Middelfart Præstegd. d. 23 Octbr. 1829. Ærbødigst N. Faber.