Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1845-06-28
Om Pressens Tilstand med Hensyn til de uprivilegerede Blade har Fædrelandet" meddeelt nogle høist læseværdige "Selvbetragtninger, hvori det blandt Andet hedder: "Det vil være indlysende for Enhver, hvor trykkende det maa være for en Udgiver, at see det Skrift, han som oftest med ikke ringe Møie og Bekostning har samlet og forberedt til Udgivelse, pludselig belagt med Politiets Segl ved en mundtlig Ordre uden Angivelse af nogen Grund, uden Paapegning af det for strafværdigt erkjendte Stykke. Da Politiopsynet kun skal paasee, om en Artikkel er lovlig eller ulovlig efter de almindelige Presselove, og efter Embedets Natur ikke kan modtage eller følge nogen herfra afvigende eller blot Loven forandrende Jnstrux, saa er det tydeligt, at Forseglingsacten først kan indtræde ifølge en Art Dom, hvorigjennem Opsynsmanden har gjort sig selv fuldkommen Rede for Grundene, ifølge hvilke han lader forsegle. Det vilde være ganske pligtstridigt, om han af en instinctmæssig Uvillie mod en Artikkel eller Formodning om, at den paa den Tid kunde være de høiere Myndigheder ubeqvem eller ubehagelig, lod sig bevæge til at stoppe Udgivelsen af et Blad for senere deri at opsøge nogle Ord eller Udtryk, der maaskee kunde tvinges ind under en eller anden Klasse af Presseforseelser, og forskaffe Cancelliets Bifald til den tagne Forholdsregel. Og dog er Udgiveren vistnok i høi Grad udsat for en saadan Vilkaarlighed, saalænge det ikke paalægges Politiopsynet at ledsage det foreløbige Beslag med en skriftlig Arrestordre, der betegner ikke alene Artiklen, som har medført Beslaget, men ogsaa de specielle Grunde herfor. Savnet af en saadan Form frembringer stedse en Vilkaarlighed i Politiets Fremfærd mod Pressen, der kun lidet vidner om et venskabeligt Sindelag mod samme. Det maa ikke lades ude af Agt, at et Dagblad, der lægges under Beslag, som oftest indeholder mange forskjelligartede Artikler, hvoraf kun enkelte ansees for utilladelige; til at forhindre de tilladeliges Udgivelse indeholder Beslaget aldeles ingen Grund, men den formløse Maade, hvorpaa det udføres, giver, da Udgiveren ikke veed hvad der ansees for tilladeligt, Anledning til at forøge den Ulempe, som det nu bestaaende Opsynsvæsen medfører for den saakaldte frie Presse. Dog ikke nok hermed, hvor Opsynsmanden ikke har fundet Jndholdet af en Artikkel men kun Formen strafværdig, der maatte Udgiveren i det mindste have samme Ret som den censurerede Skribent, nemlig at udgive Artiklen naar de af Opsynet paaankede Steder bleve udeladte. Alt dette skulde synes saa simpelt og saa billigt, at Man alene kunde troe, at Slendrian og Vane havde bragt til at oversee de her paaankede Ulemper, saa at de strax maatte ophøre, naar de bleve paapegede, især naar dette skeete af saa betydningsfulde Stemmer, som de, der her have udtalt sig om denne Sag; men langt fra at dette er skeet, er derimod Besværlighed af Politiopsynet daglig tiltagen, og al vor Flid for at undgaae Beslaglæggelser, uden dog at svigte det politiske Standpunct, hvorpaa vi have stillet os, er bleven forgiæves, især efter at Cancelliet under politiske Nyheders" alt omfattende Vinger har aabnet sig en let Adgang til uden Rettergang at undertrykke Alt, hvad Opsynet har lagt under foreløbig Arrest, uden at Man der kunde finde endog blot et Paaskud til Sagsøgning. Vi føle os saaledes stedse grebne af en bitter Følelse mod den vilkaarlige, formløse Maade, hvorpaa det saakaldte foreløbige Beslag udføres, hvilken Følelse desværre oftere har udgydt sig mod det Redskab, der med blind Villighed tjener sine Herrer, i Stedet for selv at indføre Former, der befriede ham fra at lade sig henrive af Øieblikkets Luner, eller at tage mod Jndskydelser, hvis Lovlighed ikke var indlysende. Vi lade os, tilstaae vi, henrive til bittre Udladelser mod Politiopsynsmanden, naar han paa den nævnte formløse Maade har beslaglagt vort Oplag, uden at angive nogensomhelst Grund; men Man vil finde dette naturligt efter et saadant uventet Beslag, i et Øieblik, da vi næsten ikke meere vide, hvilket af vore Manuskripter vi tør benytte, for ikke paany at falde under Opsynsmandens tilsyneladende vilkaarlige Slag. Hvor ofte have vi ikke holdt Raad og Jndholdet af de beslaglagte Artikler, forat udfinde, hvori deres Ulovlighed bestaaer, uden at det er lykkedes os at opdage det? Hvor ofte have vi ikke opsøgt de Artikler, som forekom os meest fjernede fra enhver Strafbarhed, Oversættelser af almeen læste aar gamle Skrifter, tidligere Artikler af vort eget Blad, men Alt forgiæves: Beslag er fulgt paa Beslag, som om pludselig den hele Presselovgivning havde lidt en fuldkommen Forandring.