Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-03-11
Vi omtalte i sidste Mandagsnumer det mærkværdige Actstykke, som det franske Hofblad Presse" har meddeelt under Navn af Peter den Stores Testament og uden anden bemærkning end den, at det var et mærkeligt historisk Document, der vist vilde læses med levende Jnteresse. Vi yttrede den Overbeviisning, at hverken Peter Czar eller nogen russisk Statsmand paa hans Tid kunde eller vilde skrive en saadan politisk Lærebog, og at det derfor maa ansees som en Characteristik af Ruslands Politik siden Peter den Stores Tid. Men om det ogsaa er uægte, har det dog sin store Betydning ved sin Plads i et fransk Hofblad, netop paa en Tid, da Ruslands Planer til at adskille England fra Frankrig ofte have havt alt for god Fremgang, og da Mole havde gjort et inderligt Forbund mod Rusland til en af de Betingelser, under hvilke han vilde have stillet sig i Spidsen for et nyt Ministerium, dersom det Guizotske var bleven styrtet. Vi meddele nu dette saakaldte Testament for at sætte Enhver i Stand til selv at dømme, om Rusland virkelig har fulgt en saa man maatte vel sige - djævelsk Politik i Forhold til andre Lande; – med hvad Held, maa Historiens upartiske Vidnesbyrd besvare. De Lærdomme, som Peter den Store anbefaler til sine Efterkommeres Opmærksomhed og stadige Efterlevelse, lyde saaledes: 1. Bestandig at holde den russiske Nation paa Krigsfod og Soldaterne i Aande ved Vaabenøvelser; kun at lade den russiske Nation hvile for at forbedre Statsfinanserne; stedse at rekrutere Armeen, at vælge de rigtige Øieblikke til Angreb, paa denne Maade at benytte Freden for Krigen og Krigen for Freden, til Gavn for Ruslands Forstørrelse og voxende Fremgang. 2. Ved alle mulige Midler under Krigen at vinde Officerer og under Freden Lærde af Europas dannede Folk for Rusland, for at den russiske Nation kan nyde andre Landes Fordele uden at tabe sine egne. 3. Ved enhver Leilighed at tage Deel i de europæiske Anliggender og Forviklinger, af hvilken Art de end maatte være, men især i Tydsklands, da dette Land ligger og nærmest og interesserer os mest. 4. J Polen at fremkalde Tvedragt, ved bestandig at vedligeholde Misundelse og Uroligheder, vinde de Mægtige ved Guld, indvirke paa Rigsdagen, bestikke den, for at have Jndflydelse paa Kongevalget; søge at erhverve Tilhængere, beskytte dem, intervenere med russiske Tropper, saalænge indtil de leilighedsviis bestandig kunne forblive i Landet. Naar de tilgrændsende Magter gjøre Vanskeligheder, da at berolige dem for Øieblikket ved at give den Andeel i Landet, indtil man igjen ved Leilighed kan fratage dem, hvad man har givet dem. 5) Borttage saameget som muligt fra Sverrig og opirre det til Angreb, forat have en Grund til Underkuelse. Til den Ende fjerne Danmark fra Sverrig og opvække gjensidig Avind. 6. Stedse at søge Gemalinder for de russiske Prindser iblandt de tydske Prindsesser, for at forøge Familiealliancer, sammensmelte Jnteresserne, og saaledes vinde selv Tydskland for vor Sag, idet man tillige mangfoldiggjør vor Jndflydelse der. 7. For Alt søge Alliance med England for vor Handel, da dette Land fremfor alle behøver os for sin Marine og kan bidrage det meste til Udviklingen af vor egen. Omtuske vort Træ og andre Producter, mod dets Guld, underholde Forbindelsen imellem dets Kjøbmænd og Matroser og vore, hvorved vort Land lettest vil blive dannet for Handel og Søfart. 8. Uophørlig stræbe at udvide vore Grændser i Norden mod Østersøen og i Syden mod det sorte Hav. 9. Saavidt muligt at nærme sig Constantinopel og Jndien. Hvo der regjerer, er Verdens sande Herre. Følgelig bestandig at vedligeholde Krige saavel mod Tyrkiet som Persien. Oprette Stapel pladse ved det sorte Hav, efterhaanden bemægtige sig dette saavelsom Østersøen, som er dobbelt nødvendigt for et lykkeligt Udfald af vor Plan. Fremskynde Persiens Undergang og trænge frem til den persiske Havbugt. Om muligt gjenoprette den gamle levantiske Handel i Syrien og trænge frem til Ostindien, som er Verdens Stapelsted. Ere vil engang der, da kunne vi undvære det engelske Guld. 10. Stræbe efter og omhyggelig vedligeholde Alliance med Østerrig; tilsyneladende understøtte dets Jdeer om et tilkommende tydsk Kongedømme, men underhaanden opvække de tydske Fyrsters Skinsyge mod samme. Tragte efter, at den Ene eller Anden anraaber Rusland og Hjælp, og da i et saadant Land at udøve et Slags Beskyttelse, hvilket forbereder vort fremtidige Herredømme. 11. Jnteressere, Østerrig for at forjage Tyrkerne af Europa, og efter Constantinopels Erobring enten gjøre dets Jversyge uvirksom derved, at man indvikler det i en Krig med de gamle europæiske Stater eller man giver det en Deel af Byttet, som man siden igjen fratager det. 12. Gjenforene alle de ikke uneerte eller frafaldne Græker, der ere adspredte i Ungarn og Polen, gjøre sig til deres Middel- og Støtte punct, og saaledes allerede i Forveien oprette et Universalherredømme ved et Slags Autocrati eller geistligt Overherredømme; man har derved ligesaa mange Venner blandt enhver af de fjendtlige Magter. 13. Efterat have sønderlemmet Sverrig, beseiret Persien, undertrykt Polen, erobret Tyrkiet, forenet vore Armeer, besat det sorte Hav og Østersøen med vore Skibe, maa man nærmest i al Hemmelighed foreslaae det franske Hof alene, og dernæst det østerrigske, at dele Verdensherredømmet med os. Naar een af begge Magter gaaer ind herpaa, hvilket er undebliveligt, naar man smigrer dens Ærgjerrighed og Egenkjærlighed, da betjene sig af denne Magt, for at sønderknuse den anden, idet man opspinder en Krig imellem dem, som ikke kan blive tvivlsom, da Rusland besidder for sig alene hele Orienten og en stor Deel af Europa. 14. Naar ingen af de nævnte Magter antager Tilbudet, hvad dog ikke er sandsynligt, maa man tragte efter at indvikle dem gjensidig i Stridigheder og lade dem oprive hinanden. Da maa Rusland til rette Tid først udgyde sine Troppemasser over Tydskland, og samtidig dermed lade to betydelige Flaader afgaae, een fra det asovske Hav og en anden fra Havnen ved Archangel, hvilke, ledsaget af bevæbnede Flaader fra det sorte Hav og Østersøen, transportere asiatiske Horder gjennem Middelhavet til Frankrig, der paa den ene Side oversvømmes af disse, medens paa den anden Side Tydskland ligeledes oversvømmes – og ere disse to Lande engang beseirede, vil det øvrige Europa underkaste sig uden Sværdslag. Saaledes kan og maa Europa blive undertvunget."