Norske Intelligenssedler, 1764-10-10
Soer. Contoiritzer, Nor No. 41. Onsdagen den 10 October 1764. Ter Nor No. 21. Onsdagen den October 1774. Fortættelsen: Efter at have avhandlet disse Grund-Sætninger, kand vi kortelig, efter dem, prøve den omtviistede Bøn av den frugtsommelige Kone. Hun bad i de sidste som Maaneder af sit Svangerskab. De tre vare altsaa forløbne. Jngen nægter Forfatteren til Strids=Skrivtet, at jo Gud i den første Maaned, ja av Ævighedens Begyndelse, har vidst hvad Bøn den Frugtsommelige vilde giøre; men har Han ikke ogsaa seet, hvad som var tienligst? Og mon Han ikke derefter har inrettet sin Styrelse, Jfald nu Guds Hensigters Opfyldelse og den Frugtsommeliges Bøn ikke har været overenstemmende, har den da ikke været forgiæves, Og hvor latterligt er det ikke, at vi usle smaa Kræ, hvilke udgjøre saa u endelig en liden Punkt av Skabningen, vilde paastaae, at det Hele skulde lide, for vores daarlige Jnfalds Skyld! Nu vil vel Forfatteren raabe: ja, staaer det saa til, hvor bliver da av Bønnen, dens Nødvendighed, og dens Kraft, Men Forfatteren forlade mig, her er aldeles aldrig, enten i denne Besvarelse, eller det omtvistede Stykke handlet om en retskaffen Bøns U-Nødvendighed, hvilken forhen adspørger Guds Rige, og efter den store Bederes Exempel er inrettet saaledes: Fader, om Du vil. Her er allerne handlet om et utidigt, egensindigt, forgieves og latterligt Raab. Men nær havde jeg forglemt, at røre ved den Hensigt, som Forfatteren tillægger mig med det omtviistede Stykke, der meenes uden Tvivl, at den Frugtsommelige skulde ladet vor Herre vide det tilforne, hvad hun saa hiertelig ønskede, o. s. v." Dog! jeg troer ikke det giøres fornøden. Mine Læsere maatte maaske derved fortørnes. De maatte troe, at jeg ikke troede de vare kloge nok selv til at insee, hvor lidet denne Følge kand udledes; men maaske jeg fortiener denne Fortørnelse af samme Aarsage for det Gandske. Opsyns=Manden. Mennesket ubarmhiertig mod Mennesket, O dette er blandt alle forskrekkelige Ting, det forskrekkeligste, blandt alle forunderlige det forunderligste. Og endog ere, som ofteste, dets Tienstagtigheder kun ringere Fornærmelser; Hovmod slænger sin Naade mod os, og dens Menneskelighed er os en Beskiæmmelse: Hvad er da dens Hævn? Hør det ikke, i Stierner, og du, blege Maane, blegner endnu meere, naar du hører det; Mennesket er Menneskene den føleligste, den visseste Ulykke. En foregaaende Virvel-Vinds forkynder et optrækkende Uvær, omkringfaldende Taarne truer, før de falder; Jld=Svælgerne brøler, for de udspyer; Jorden bever, for dens opspærrede Svælg sluger, og Dampen forraader den vidt fortærende Flamme; Den Fordervelse af Mennesker er allerne meest forborgen, naar den er nær, og sender sit forskrækkelige Budskab med de fældende Hug. Er dette ikke Jndbildningens udsvevende Flugt, O at det ikke var andet, Himlen forskaaner alle Væsener, untagen sig selv, for det avskyelige Syn, av et blotted menneskeligt Hierte. (av Youngs tredie Nat. Jeg har nu allerede faaet en temmelig vidløvtig Brev-Samling, hvoriblant findes nogle, som ikke behøver andet Svar, end at inrykkes i mine Blade. Jeg vil i Dag fornøye mine Læsere, med et af disse, og overlade til dem selv at dømme om samme. Hr. Opsyns=Mand;