Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1790-04-10
Der hersker for nærværende Tid næsten overalt i Danmark blandt Heste og Hornqvæg en Sygdom, som i disse Lande er usædvanlig, og som, saavidt det vides, ikke har nogen Tid grasseret i danske Provindser. J Tydskland og andre Lande, hvor den ikke er usædvanlig, har man kaldet den Tungekræft og Brandbyld paa Tungen, Denne Sygdom dræber mange Kreature, naar den overlades til sin egen Gang, men dens øde læggende Virkning kand temmelig let standses ved rigtig Behandling og betimeligen anvendte Midler, Da denne Sygdom har udbredet sig fra Holsteen til Danmark, og det er mueligt, at ved dens merkelige Træk til Norden, samme ogsaa kunde indfinde sig i Norge; saa har man anseet det nødvendigt, at give de norske Landmænd betimeligen Underretning om dens Beskaffenhed, og om de midler, som Erfarenhed har viist at være meget gavnlige. Sygdommen giver sig tilkiende ved en Blegn eller liden Byld, sædvanlig oven paa Tungen mod Roden, undertiden paa Fordelen, og undertiden paa Underdelen, eller Siderne af samme, sieldenere paa andre Steder i Munden. Denne Blegn kand blive i en kort Tid til et giftigt, ædende eller brandigt Saar, som da enten fortærer Tungen, at den falder af, eller udbreder sig til Svælget og dræber Kreaturet. Man merker ikke noget andet Sygdomstegn hos de Kreature, som angribes af denne Sygdom; de æde ofte meere end sædvanligt, og Køerne sætte ikke af paa Melken, saa at man uden at randsage Tungen, ikke kand merke nogen Sygdom hos Kreaturene, førend de høre op at æde, og styrte. Denne Sygdom synes ikke at være smitsom, men blot grosserende, da den kand herske i en Stald, og dog et betydeligt Antal Kreature i samme aldeles undgaaer Sygdommen. Dens Aarsag er endnu ubekiendt, og den synes at bestaae allene i den farlige Blegn og paafølgende Saar, ligesom og dens Farlighed afværges allene ved at forhindre Saarets og Brandens Udbredelse. Hvor man derfor frygter for denne Sygdom, maa man daglig eftersee Kreaturenes Mund og Tunge, og dersom man da bemerker en Blegn med en Prik i Midten, eller et svampagtigt ureent Saar (i hvilket sidste Tilfælde Kreaturets Mund er stinkende) saa maa man strax med et dertil beqvemt Jnstrument, saasom med Bladet af en Sølvskee, der mod Enden er skraft, eller i Mangel heraf med Randen af en Toskilling, skrabe Blegnen eller Saaret indtil det bløder overalt, og da tillige forekomme, at intet af Materien eller Blodet nedsynkes af Kreaturet. Derefter vasker man det skrabede Saar med skarp ViinEdike, hvori man har opløst saa meget Salt, som den kand modtage og holde opløst. Derefter maa Saaret tvende Gange daglig eftersees, og hver Gang indgnides med saa meget som kand holdes imellem tre Fingre af følgende Pulver, bestaaende af stødt Salmiak 8 Lod, omrørt og blandet med en Spiseskee fuld eller et halvt Lod Terpentin-Olie. Hver Gang dette Pulver er blevet indgnedet i Saaret, afvaskes det igien med ovenmeldte Salt-Edike. Saasnart Saaret nærmer sig til Lægning og faaer et frisk Udseende, behøves det allene at vaskes med Salt-Ediken. De af Sygen angrebne Kreature bør adskilles fra de sunde, for at forhindre, at den skarpe og stinkende Materie, som flyder af Munden, ikke ved Foderet skal skade de sunde. Stedet, hvor det syge Kreatur har staaet, bør og renses og vaskes, og det der værende Foder borttages og brændes.