Aalborg Stiftstidende, 1828-03-15
Endnu har ingen Nation forstaaet sig saa godt paa at anlægge Colonier, siden at forvalte dem og endelig at sørge for de undertvungne Folkeslags sande Vel. - Da Frihed er Betingelse for al Udvikling, saa var England ved sin frie Statsforfatning Hovedmidlet til Culturens Udbredelse paa Jorden og Menneskeslægtens Udvikling til høiere Fuldkommenhed. Men denne uophørlige Stræben efter Magt og Velstand har ogsaa ladet England naae begge i en overordentlig høi Grad. Det staaer i den Henseende paa en saadan Høide, at man maae formode, at det snart har naaet sit Zenith; thi alt det Jordiske kan kun arbeide sig op til et vist Punkt, er dette naaet, saa maae der staaes stille og strax efter synkes tilbage. - Dette er en meget almindelig Lov for alt det Skabte. Men endnu er England stedse i Fremskriden og Udvidelsestilstand. Jngen var bedre i Stand til at udtænke og befordre Udførelsen af de udstrakte og colossale Planer til at hæve Englands Flor ved Culturens Udbredelse i Verden, end den forevigede Canning ved sin dristige Aand og omfattende Genie; men døde han end dybt begrædt og højt beundret, døde han dog maaskee til rette Tid for sig selv. - Thi ikke vil det kunne nægtes, at England, trods sin imponerende Stilling og stedse tiltagende Størrelse, har at kæmpe med store Onder. Visse Forhold i dets politiske Tilstand see ud som Symptomer paa den sig nærmende Alder. En trykkende Statsgield, ulige Fordeling af Grundeiendomme ne; en stor Overbefolkning, særdeles i Stæderne og kunne forsk. denne Arbeide og i at udholde Concurrencen i Handel og Jndustrie med de øvrige Nationer; et misligt Forhold til det katholske Jrland; hemmelig Udbredelse af Radicaleformernes farlige Grundsætninger ved Siden af de unægtelige Mangler i Folkerepræsentationen; Kampen imellem Jorddyrkernes og de øvrige Jndbyggeres Jnteresse; Misligheden og Kostbarheden i det System, at bygge et Folks Velfærd paa dets Colonier; de andre Nationers concurrerende Jndustrie, i Forbindelse med det Prohibitivsystem, som saamange store Stater have antaget og fornemmelig Ruslands betænkelige Nærmelse imod Ostindien, Frankrigs Jndflydelse paa den pyrenæiske Halvs, den tiltagende Udvikling af mange store Staters, og fremfor alle Nordamerikas Statskræfter og Sømagt medens den langvarige Fred, hvorved England ei vil kunne geraade i Krig med een, uden at komme i Misforstaaelser med de andre; alt dette ere uheldsvangre Onder, som i Fremtiden maatte bekjæmpes, og, som forkynde store Forandringer i Englands politiske Stilling. Det maatte smerte hver Menneskehedens Ven, om den Tid kom, da ogsaa dette Folks politiske Storhed, som har været saa velgjørende for Menneskeslægten, skulde gaae under; men det er engang den uforanderlige Lov, det aandige Livs Udvikling gaaer uopholdelig fremad, men i Tidens Strøm maa alt det Endelige forvandles. - Hvad skal da Storbrittannien gjøre, for at undgaae den Tingenes Omvæltning, som Historien maae ane? - og hvad gjør det? Det søger uafladelig at udvide sin Jndustrie og sine Handelsplaner, for at kunne opretholde sit colossalske og unægtelig indviklede Statsystem og holde sin politiske Stilling, i Ligevægt; det erklærer sig for almindelig Handelsfrihed, i det Haab, ved at see den indført paa Jorden, dog at opnaae en Overvægt over de andre Nationer, ved de Forspring, det nu engang har forud for dem i Rigdom og Kunstfærdighed; det søger at vedligeholde den europæiske Ligevægt, paa det ingen anden Stat skal blive det alt for farlig. - Det kunde vel synes som om England maaskee meere sikkrede sit sande og varige Vel, om det besluttede sig til at gjøre nogle Skridt tilbage, naar det for en Deel gav Slip paa sin politiske Storhed og mere indskrænkede sig til sit eget Lands naturlige Hielpekilder, vogtede sig for alle Krige, reducerede sine Hære, indførte den største Sparsommelighed i sine Statsudgivter, søgte at betale sin Nationalgjeld, naar det var sin overtallige Folkemængde behielpelig til Udvandring, tilstod det katholske Jrland et eget Parlament, gjorde det til en Forbundsstat og lidt efter lidt søgte at reformere Manglerne ved sin Folkerepræsentation. - Men - maaskee maae England sammenlignes med et stort Handelshuus, som ei kan gjøre et Skridt tilbage, som ei kan indskrænke sine Foretagender, eller i occonomisk Forstand trække sig tilbage, uden at dets Credit, hvorpaa dets Existent beroer, vilde lide et farligt, maaskee ulægeligt Stod. En Tigerjagt i Jndien.) Vi hørte at en Tiger var seet 5 (engl.) Miil borte, paa en Sukkerrørs=Mark, og strax bleve Elephanterne opsadlede og vi rede afsted. Hr. Dennison sad paa en Elephant, som allerede var vant til Jagten og som Skydningen ei mere skrækkede; Riago og jeg befandt os derimod paa en anden, for hvem Jagten var et ganske nyt Optrin. J vor Hovdah (Hau da 9. Taarn paa Elephantens Ryg) fandt vi tre ladte Kugleflinter, et Par Pistoler og to Spyd. Flere Hundrede Jndvaanere, mestendeels bevæbnede med Spyd, stødte til os paa vor Marsch, og syntes at tage ligesaa megen Deel i den forestaaende Moerskab, som vore engelske Bønder ved en Rævejagt. Vihavde ikke en eneste Hund med os, hvilket slet ikke er noget Sjeldent hertillands; thi omendskjøndt der end i Overindien gives et Slags Hunde, som ere duelige til denne Jagt, saa ere Hundene derimod i hele Sydinden saa usle, at man slet ikke kan bruge dem; selv engelske Jagthunde, som man i Almindelighed ved deres Ankomst til Calcutta betaler med 100 indtil 150 Pistoler, udarte her inden faa Maaneder. Sammenstimlingen af en stor Mængde Mennesker i Nærheden af en Sukkerrørs=Mark og nogle unge Knøses Opklavren i nærstaaende Kokustræer, viiste os, at vi nu vare ved Maalet. Vore Elephanter havde allerede i lang Afstand mærket Fienden, og tilkjendegivet det paa forskjellig Maade: vores blev urolig, pustede, brølte og syntes at ville vende om igjen, imedens den anden med høitsvungen Snabel og luende Øine fremskyndte sine Skridt. Endelig bleve vi Dyret vaer, der dukkede sig ned imellem Sukkerrørene. Paa et givet Tegn fyrede vi alle paa een Gang. Et Dødsstille paafulgte, og vi vilde netop til at lade igjen, da et stærkt og græsseligt Brøl forkyndte os at vi havde truffet. Dennisons Elephant stod urokkelig, med hævet Snabel beredt til baade at forsvare sig og at angribe. Vort stakkels Dyr derimod skjælvede som Espeløv, gjorde omkring og rendte i fuld Fart afsted med os, udstødende Skrig, ikke ulig Trompetstød. Vor Stilling var temmelig mislig; thi Dyrets kluntede Løb gjorde, at vi hvert Øieblik stødte stærk imod hinanden; og vi takkede derfor Himmelen, da vi endelig fik det saavidt beroliget, at vi igjen kunde see os om. Det Syn, der fremstillede sig for os, var virkelig imponerende. Kastende sine vilde Øine tilbage paa sine Forfølgere og bankende sine Sider med sin Hale, satte Tigeren i mægtige Spring hen over Sletten imod et Krat. Dennison paa sin Elephant og Jndianerne tilfods forfulgte den i fuldt Løb. Med Møie fik Driveren vort Dyr vendt omkring; dets Blik tilkjendegav, at det tog ligesaa megen Deel i Jagten, som vi; men ingen Magt i Verden syntes at være istand til at kunne tvinge det frem. Herved var altsaa intet Andet at gjøre, end at springe af, og med vore Bøsser i Haanden skynde os efter vor Ven, som vi naaede ved Jndgangen til Krattet, hvori Tigeren havde skjult sig. Dennison lod sin Elephant knæle ned, og vi stege nu op i hans Hovdah, hvor der var Plads for os Alle. Medens vi bestandig gjorde Front imod Tigeren, fyrede fler Jndianere bagfra paa den. Dens frygtelige Hyl tilkjendegav fra Tid til anden, at den blev truffet. Ene delig drev Smerten den til Fortvivlelse; den udstødte paany et gjennemtrængende Hyl, og sprang med ildsprudende Øine og opspilet Gab frem imod vor Elephant, der med opløftet Snabel roligt ventede dens Angreb. Et Minut bleve begge Dyrene staaende omtrent i 10 Skridts Afstand fra hinanden, maalende hinanden med bistre Øiekast, nu fyrede vi, og i det samme Øieblik sprang Elephanten frem og bibragde Tigeren, der just vilde have sprunget løs paa os, et saa vældigt Slag af sin Snabel, at den styrtede til Jorden. Vor Allierede løftede den nu, med utroelig Behændighed, i Veiret, og traadte den derpaa saaledes under Fødderne, at Jndvoldenne væltede ud igjennem dens Saar, medens Jndianerne frydede sig ved, med deres Spyd at kunne give den sin Rest. Den døende Tigers Jammerbrøl var i Sandhed rædsomt og opvakte uvilkaarlig vor Medlidenhed. Beundringsværdig var den Omhyggelighed, hvormed Elephanten vidste at vogte sin Snabel, saavelsom den Koldblodighed og Klogskab, hvormed den udførte alle sine Bevægelser. Ja vel kan man sige, at Elephanten er Skabningens Under. Til Nøisomhed.