Aarhuus Stifts-Tidende, 1794-06-04
J de følgende Dage til den 12te Maii forefaldt ei noget mærkværdigt, men paa den Dag gaves Anledning til en nye og hæftig Striid, da Dundas i Underhuuset frembragte det Kongel. Budskab om de opdagede Jacobiner Societeter, der havde Regieringens Omstyrtelse og Indretning paa fransk Fod til Øiemærkehan forlangte deres Papirer, som fremlagtes, under søgte, og de Skyldige arresterede og straffede for LandsForræderie. Dagen efter den 13de var Forsamlingen, stor, og et ængere Udskud udvalgtes til at undersøge disse hemmelige Selskabers Papirer. For satte sig derimod, erklærede det for utilbørligt, at borttage private Folks Papirer, og Wycombe sagde, at naar disse Selskaber ikke havde anden Hensigt end Parlements Reform, saa vilde han agte sig det for en Ære at være Medlem i samme. Takke=Addressen til Kongen tilligemed Committeen kom i Stand. Sammes 21 Lemmer, der udvalgtes ved Balloteren, vare de Herre, Pitt, Dundas, Ellis, Wyndham, Attorney, Sollecitor, Kron=Advocaten af Skotland, Geheime-ArchiBevareren, Greve von Upper Ossory, von Morning, ton, Lord Mulgrave, Sir Hougthon, Hr. Grenville, Stenle, Jenkinson, Powis, Browne, Anstruther, Stanley, Townshend og Edmund Burke. De skulle strax foretage Undersøgelsen, dog hemmelig, for at for rekomme deres Beskiemmelse, der maaskee mod deres Villie og uden skadelig Hensigt mod Fædrenelandet vare indviklede i Complottet. Den samme Sag beskiæftegede Parlementet i de følgende Dage, saa at man den 18de mod Sædvane holdt ud til Søndag Morgen Kl. 4. Ministrene gik nu videre, og i den Anledning at man havde opdaget i Papirerne hemmelig Correspondence med National-Conventen i Paris, og fundet Præsidentens Svar-Skrivelser i Dagbøgerne, saavelsom Correspondence med lige Selskaber i Jrland, Scotland og det nyelig forstyrrede brittiske Convent i Edimburg, saa og Anskaffelse af Vaaben til at udføre Planen forlangte de, som for er skeet, at Habens Corpus Acten maatte til en Tid suspenderes, og det være Regieringen tilladt, at lade arrestere Personer, hvorom man fandt grundet Mistanke, som Medskyldige. Bemeldte Acte fastsætter, at ingen uden den er overbeviist om Mishandling maae arresteres. Pitt paastod, at man maatte hastig og med Alvor begegne Sagen; thi hvorvel Selskaberne befandtes at bestaae af foragtelige Characterer, saa kunde de skadelige Grundsætninger, de søgte at udstrøe blant Folket, have slemme Følger: naar de ei forebyggedes. Jsær da de med deres forrædderske Hensigter vedste at give sig Anseelse af den brittiske Constitutions Venner og at de allene søgte en Parlaments Reform. Complotten, der kaldte sig det Londoner corresponderende Selskab, bestod vel for det meste af den nedrigste Pøbel, men siden 2 Aar det begyndte var det saa stærk tiltaget, at det i London var deelt i 30 mindre Sectioner og havde sammensluttet sig med Selskaber i Manufactur=Steder. Den 27de Martii var meddeelt Forslag til en National-Convent, som med almindelig bifald var optaget. Den 14de April havde man ikke længere gjort nogen Hemmelig hed af at Kongen maatte afsættes og Parlamentet inddrages. Pitt holdt det derfor nødvendigt, at den executive Magt sattes i Stand til, at kunde med Eftertryk dæmpe dette Oprør og Høi-Forræderie, hvoraf ikkuns vilde følge Ulykker for Landet. Hr. For forundrede sig meget over, at Ministeren ikke vedste, at sige andet, end det man allerede havde læst i Tryk. Naar deraf kunde udledes saa meget farligt for Staten, saa var det sært, at Ministerne ikke havde søgt at undertrykke det i Fødselen. Han ansaae ei en Convention saa farlig, ved den havde Jrlænderne forsvaret deres Rettigheder og affattet en Petition, som af Kongen var bleven naadig modtaget. Vist havde disse Selskaber paa et Par Aars Tid faaet en stærk Tilvext, siden man i Anledning af en blind Allarm havde befæstet Tovern og forstærket Land=Milicen, men har undrede sig ei derover, om deres Tal voxte, der vare misfornøiede med Krigen, hvor ved Ministerne havde paaført Landet saa megen Ulykke. Hr. Harrison stemte med Hr. For at Habeas Corpus Acten var den brittiske Friheds Palladium og burde ikke uden vigtigere Grunde suspenderes. Sandt nok, at de misfornøiedes Bevæbning var Høi-Forrædderie, men dette var endnu ei beviist og kunde desuden blive straffet. Skulde Forslaget gaae igiennem maatte Parlamentet blive ved og kræve Ministerne til Regnskab for de som arrestere, des. Hr. Grey meente og det var alt for voveligt at overlade Undersaatternes Frihed, Eiendom og Liv i Ministernes Vold, og vilde derfor have hele Huset sammenkaldet for at afgiøre den Sag. Hr. Sheridan meente, at om Ministerne trængte igiennem hermed, saa havde Parlamentets Frihed naaet sin Ende, at det var kuns en Digt og blind Allarm, hvormed Ministerne søgte mere at befæste deres Magt over Nationen, og at den, der fremkom med slige Forslag, fortiente at miste sit Hoved. (Fortsættelsen følger.