Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-03-30
Hvad jeg selv efter min Uformuenhed og ringe Evne, har foretaget mig med en af nysnævnte Heder, har jeg, i Anledning af ovennævnte Spørgsmaal, med et Par Ord erindret. Her laae afsides fra Præstegaardens Jndmark, der er en Strimmel af blot 42 Tdr. Land Middeljord, en Hedelod paa 84 Tdr. Af denne Hede lode sig, formedelst dens Fraliggenhed og vanskelig Vei til samme, højest 20-30 Tdr. Land opdyrke. De øvrige 5060 Tdr., der netop var den bedste Jord, laae der hen, og var med vore øvrige Heder hvad de efter den uforglemmelige Tyge Rothes Ord vare i Aaret 1784 *), "Enlig Brokfugls*) See Forklaring over Ønsket, at Kongen, især ved Præmier eller Hielp i Penge, vilde skaffe Landbosagen ny Skik. S. 95. og hvislende Hugorms Bolig." Præstegaarden havde eengang en Skovpart, der, til føleligt Savn her, hvor Træ nu er sjeldent, var allerede forlængst aldeles ødelagt. Jeg bestemte mig derfor, efter flere Aars Forberedelser, til i Aaret 1814 at gjøre et Forsøg med et Plantageanlæg paa den ringere Plet af den i bemeldte Hedelod for Præstegaarden uopdyrkelige Part, saaledes, at om Tid og Omstændigheder tillode det, indtil 20 Tdr. Land eller derover til slige Anlæg efterhaanden kunde indtages; thi om Anlæggets lykkelige Udfald kunde jeg saameget mindre tvivle, efter hvad jeg forud paa saa forskjellige, ofte lige saa aabne, ofte end magrere og skarpere Steder havde plantet. Et Huus opførtes derhos paa et Punct i bemeldte Hedepart, hvorfra baade Tilsyn og Arbeide nemt kunde ydes Plantagen, og tillige de 20-30 eller flere Tdr. Land, som man maatte finde for godt at tillægge samme; et Huus, der formedelst dets beqvemme Beliggenhed i dets tilkommende Mark, og formedelst dennes gode Jordbund, der er muldsandig til en Dybde af 3/4 Alen med et Underlag af Leer, maa i det mindste kunne blive et godt Bolsted. Men for igjen at komme til Plantning, da har Erfaring noksom overtydet mig om, at til Plantninger og Plantager, især i disse for den barske Nordvestvind aabne, og som oftest skarpere Egne, qvalificerer sig fornemmelig Lærkegran, Fyr og Birk til Ly og Læ for andre Træer, saavelsom formedelst deres store Nøisomhed, til den første Plads. Hvad Birken angaaer, da tager den til Takke med den ringeste Jord, er saa let at overkomme, da den ei alene saaledes udsaaer sig i vore Skove, at den ofte paa en Qvadratalen findes i Snese, ja Hundredetal, men springer endog op omkring i vore Heder, udsaaet der ved Fuglene, og det midt i Lyngen, der ellers strax tilegner sig de ødelagte Skoves Plads, og formener saa siden næsten enhver anden Plante, Mosset undtagen, at fremspire. Ja, da Birkens Veed desuden nogenledes erstatter Mangelen af flere andre Træarters, saa forskylder samme ingenlunde den Ringeagtelse, hvormed den ofte ansees, og Hr. Skovrider Bang paa Alheden har derfor fortjent Tak af alle Træplantningens Venner, saavel for sin nyligen udkomne Oversættelse af Laurups Bog om Birken, der saa meget taler til dette Træes Anbefaling, som fordi han i Fortalen til samme Oversættelse greb Leilighed til at tale vore Skoves og Plantagevæsenets Sag med en Varme, der bør sig den Mand, der har gjort Træplantning til sit Livs Hovedsyssel. Men skjøndt nu Birken vel skal være det sidste Træ i det høie Norden, og der voxe, hvor andre Træer ikke findes, saa forekommer det dog mig, som om det hos os maa i Udholdenhed mod Nordvestvinden staae tilbage for de to nævnte Naaletræarter, ligesom det i hurtig Væxt langt overtræffes af dem, og især af Lærkegrannen, af hvilket sidste, endog i Henseende tilsit Ved, ypperlige Slags Træ, der, blandt de Naaletræer, som omgive min Præstegaard og Hauge, gives de, der saaede af Frøe 1802, holde ved 12 Alen i Høide og 10-12 Tommer i Gjennemsnit ved Roden, og hvori der næsten ere jevne Sparrer eller Spændetræer. Derfor plantes jo og ved de omtalte mange Skovanlæg i Engelland og Skotland hyppigen dette Træ tilligemed Fyrren, til at beskytte og fremdrive andre Træer, og navnligen Egen, hvorfor og begge kaldes Nursetrees (Ammetræer), ligesom samme Træ ofte igjen i mange Plantager plantes som Hovedtræ, deels formedelst dets herlige Ved, deels formedelst dets Villighed til at groe i al Slags Jord. Hvad sidste Egenskab angaaer, da kan jeg med Sandhed sige det Samme som Schaffer i Anviisning til Skovdyrkning og Plantagevæsenet, S. 87, at dette Træ har groet temmelig godt i saadan sei og stiv Leerjord, hvor jeg ei har kunnet bringe andre Træer til at voxe. Og i Betragtning af denne og øvrige gode Egenskaber, lægger jeg fortrinligen Vind paa dette Træ, hvortil jeg nu har saameget mere Leilighed, som mange af mine egne allerede levere mig en Deel godt Frø, saa at jeg vil haabe snart at kunne undvære fra egne Plantninger Mængde til Uddeling her i Egnen, hvor det endnu er lidet udbredt.