Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-03-31
Engelland. Hvormeget det nye Ministerium giver efter for Tidsalderens Aand sees f. Ex. deraf, at det har udstædt en Bill, hvis Hovedformaal er, at afskaffe geistlige Sinecurer til et aarligt Beløb af 40,000 Pd. St. Erkebispen af Canterburys Jndkomster ere derved tillige blevne nedsatte til 10,000 Pd. St. Erkebispen af Yorks til 8000, og alle de øvrige Biskoppers hver til 5000 Pd. St. Men der er ogsaa mødt en Begivenhed som tydeligt udviser, hvormeget Ministeriet respecterer og frygter Underhuset. Som bekjendt havde flere Medlemmer af dette erklæret sig imod at Marqvien af Londonderry var af det nye Ministerium bleven valgt til Ambassadeur i St. Petersborg. Lord Stanleys Stemme var herved især af Vægt. Han sagde, at denne Udnævnelse vilde være i høi Grad ubehagelig for Landet, thi for i paakommende Tilfælde at forebygge Jnterventioner af en om sig gribende udenlandsk Magt maatte man have en Mand som virkelig kunde repræsentere Nationen, og Monarken, og en saadan Mand var Marqvien af Londonderry ikke, tvertimod var han den Sidste som kunde bruges dertil, Marqvien var formeligen udnævnt og næsten reisefærdig. Men her har man et Exempel paa den offentlige Menings Magt i Engelland. Ved næste Forsamling i Overhuset erklærte Marqvien, at hiin Discussion i Underhuset havde foranlediget ham til at resignere paa den ham tildeelte Post. Han forsvarte sig imidlertid mod de gjorte beskyldninger, som han erklærte for grove og falske. Wellington talte til hans Forsvar og priste hans Fortjenester som Gesandt ved Hoffet i Wien, hvortil Landsdown svarte, at manikke havde noget imod Marqviens personlige Caracteer, men kun imod hans bekjendte politiske Meninger. Dette Resultat ansees almindeligt for et Beviis paa Underhusets Overmagt og et aabenbart Nederlag for Ministeriet; det har tillige givet Anledning til meget bittre Controverser i Underhuset mellem Sir R. Peel paa den ene Side, samt Lord Russel og Hr. Hume paa den anden, som gik saavidt, at Peel opfordrede sine Modstandere til at fremkomme med en Proposition til Ministeriets Afskedigelse. Der var bleven givet en overordentlig brillant Fete til Ære for Lord Russel. Ved denne Leilighed havde Oberst Evans erklæret, at hvor ønskeligt det end var, at det nærværende Ministerium kunde blive styrtet, saa vilde dog Vægringen af Subsidier være et farligt Middel for at opnaae dette Formaal, da Folket vilde derved sættes i en urolig Bevægelse, og mange Mennesker vilde lide derunder. Men der gives Midler nok, formeente han, til at fælde Ministeriet ved andre Forslag, som f. Ex. at nedsætte de høie Statsembedsmænds Gager, formindske Civillisten, reducere Armeen, o. s. v. Om Morgenen den 23de Marts, paa hvilken Dag det store og vigtige Kirkespørgsmaal skulde bringes paa Bane i Underhuset, havde Oppositionen holdt en meget talrig Forsamling i Lord Lichfields Hotel. Man var almindelig forberedt paa, at det vilde blive en meget heed Dag. Endnu troer man i Publikum, at det nuværende Ministerium ikke vil holde sig længe. Sir Robert Gordon meentes nu at ville blive Ambassadeur i St. Petersborg. Lord Cowley skal til Paris, og Stuart de Rothsay til Constantinopel. Spanien. Mina har ladet afbrænde hele den smukke Bye Lecaroz, paa Kirken nær, som han har forvandlet til en Kasserne. Alle Jndvaanerne vare bundne med Reeb, og hver femte Mand deraf, ifølge Lodtrækning, bleven skudt. Umiddelbar derpaa havde han udfærdiget en Proclamation til Navarreserne, og truet dem tilhobe med Lecarozs Skjebne, hvis de vedblive med Rebellionen.