Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-10-05
Portugal. Herfra haves nu Efterretninger som dog ere to Dage nyere end de sidstmeddeelte om Revolutionen i Lissabon. De gaae til den 12te Septbr. og ere blevne overbragte med et Dampskib fra Lissabon til Falmouth. Nationalgarden havde begyndt Revolutionen. Det 5te Regiment Cacadores, Don Pedro's Yndlingskorps, samt det 4de Cavallerie= og 2de Jnf. Regiment vare de første af Linietropperne som forenede sig med Borgerne. Det var disse som havde omringet Slottet og forlangt Konstitutionen. To af de nysudnævnte Ministre, Conseilpræsidenten GrevLumiares og Udenrigsministeren Sa- da Bandeira, gjorde strax et Udkast til et Dekret, hvorved Dronningen erklærte Konstitutionen 1820 for lovgyldig, og befalte, at den strax skulde sættes i Kraft og beediges. Men Dronningen erklærte, da det blev forelagt hende til Underskrift, at hun paa ingen Maade kunde sætte sit Navn derunder, eftersom hun hverken, som det hed deri, havde af fri Villie givet efter for den portugisiske Nations Ønsker desangaaende, ei heller holdt sig for berettiget dertil, eftersom hun engang iforveien havde aflagt sin Eed paa at ville opretholde den Konstitution som nu havdes. Derimod tilbød hun at ville Dagen efter, i Cortesforsamlingens Nærværelse, uforbeholdent udtale sin Mening derom fra Thronen. Men Ministrene paastode, at hun maatte ufortøvet underskrive Dekretet, da hendes Liv ellers var i Fare. Af fremmede Gesandter vare tilstede, den brittiske Lord Howard; den danske, Grev Reventlow; der franske, Grev St. Priest, den brasilianske, Hr. Macedo; og Hr. van de Weyer; der samtligen protesterede mod den Vold som vistes imod Dronningen. Men GrevLumiares og hans Collega gave ikke eller, og da Dronningen fandt alle Forestillinger forgiæves, og alle hendes Linietropper havde forladt hende, underskrev hun grædende Decretet. Hele denne Dag, indtil Dekretet var bleven trykket, vare de fremmede Gesandter holdte som fangne paa Slottet, da Jngen hverken lodes ud eller ind saalænge som Dronningens Ultimatum endnu var ubekjendt. Den brittiske Gesandt havde taget den kraftigste Andeel i Dronningens Skjebne og tilbudt hende sikker Beskyttelse paa et af de udenfor liggende Krigskibe, men paa hendes Overhofmesterindes Hertuginden af Ficalho's Spørgsmaal. om han ogsaa i saa Tilfælde vilde sikkre Dronningen hendes Throne, havde han svaret, saavidt torde han ikke indlade sig, kun Beskyttelse vilde han love hende for det første. Og næste Morgen tidlig laae der allerede tre Kanonbaade udenfor Belem, hvorpaa det hedte overalt, at Dronningen vilde flygte ombord paa de engelske Skibe. Tropperne fik strax Ordre til at samle sig, og under en stærk Kavallerie=Escorte blev Dronningen ledsaget til Raadhuuset, hvor hun maatte besværge Konstitutionen 1820. Paa Veien derhen saae man Dronningen atter græde, og hendes Gemaal, Prinds Ferdinand, der fulgte med hende, saae meget nedslagen ud. Begge tilte saa hurtigt som muligt igjen tilbage til Slottet. Den paa Torvet forsamlede Pøbel masse forlangte at vide om Dronningen havde underskrevet eller ikke, og da der fra Balkonen blev foreviist dem et underskrevet Papiir, var den tilfreds og hilste Dronningen ved hendes Bortkjørsel med et Vivatraab. Som Formand for det revolutionaire Partie nævnes Nationalgardechef Pinto Basios, en riigTobaksforpagter. Hele den paafølgende Nat var der sat Skildvagter ved Slottets Porte og Stalde med udtrykkelig Ordre hverken at lade Mennesker eller J ste slippe ud derfra. J hele to Nætter var Staden, illumineret. Borgere og Soldater vare beruste af Frihedsvimlen. Gaderne gjenlød af Musik og Sang, og hvert Øieblik indfandt der sig en Skare udenfor Slottet som udbragte Fryderaab for Konstitutionen og for Dronningen. Den 11te Sptbr. om Morgenen havde det engelske Linieskib Malabar lagt sig tæt udenfor Slottet. Det var parat, hed det, til at tage Dronningen ombord, hvis der skulde paakomme nye Uroligheder. Dronningen var syg, hed det fremdeles, idet mindste havde Jngen seet hende siden hendes Hjemtog fra Raadhuset. Næsten alle hidtilværende Embedsmænd ere blevne afsatte, og Andre udnævnte i deres Sted. Enhver som viser sig paa Gaden med en hvid Hat, bliver insulteret, paa hvad Grund meldes ikke. Almeida, Villafranca, o. fl. a. Steder havde sluttet sig til Revolutionspartiet.