Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-12-07
Blandinger. Dronning Victorias tilkommende Giftermaal. er nu den vigtigste Gjenstand for de engelske Aviser. Man veed - hedder det i "Morning-Chronicle" -at Prinds Albrecht og Hos. Majestæt have længe følt Tilbøielighed for hinanden, og man nærer derfor det Haab, at hun ikke vil blive skuffet i den Overbeviisning hun har, at denne Forening vil sikkre hendes huuslige Lykke og tjene til Landets Bedste. Hele Dagen (hedder det endvidere, da Hs. M. havde declareret sit Valg, herskede det største Liv i Byen (London). Paa Folkets Ansigter stod Glæden udtrykt paa en umiskjendelig Maade." - At være Dronningen af Storbrittaniens Mand - hedder det i Spectator, synes at være Realiseringen af Alt hvad Romantiken nogensinde har drømt om menneskelig Storhed og fordisk Lykke. Rang uden Ansvar, en høi Stilling uden Pligter, Rigdom uden Arbeide, og hvad der er det Bedste, at være Gemal til en und og skjøn Qvinde, som, medens hun nærer Mistillid til alle dem som omgive hende, udvælger et Bryst, til hvilket hun kan betroe sig, og et Hoved, fra hvilket hun kan hente Raad i Overbeviisning om at møde Troskab og Sandhed. Men dertil har nu et andet Blad givet en Contra-Skildring, hvori det hedder, Hvad er Dronningen af Englands Gemal, En Mand, der ikke kan foretage sig noget, der er en Kriger og en Statsmand værdigt, hvis hele Vigtighed kun er en reflecteret Glands, og som ikke kan yttre nogen Mening, selv om hans egen Hustrues Skjebne. stod paa Spil. Han har ingen anden Rang end den hans Kone vil give ham; slet ingen constitutionel Magt, og hans Jndkomster afhænge af Parlamentets Gavmildhed. J politisk Henseende er han Ingenting, men privat kan han være næsten Alt. Men alligevel, hvis Prinds Albrecht er begavet med store intellectuelle Gaver, med Klogskab og Bestemthed i Forening med Ærgjerrighed, kan han dog have stor Indflydelse i Landet og blive Redskabet til meget Godt eller Ondi." (Man erfarer tillige, at Dronningens tilkommende Gemal faaer 50,000 Pd. St. aarligt at disponere over, bliver Hertug af Kent, men Dronningens Undersaat, samt Generalfeltmarschal, prydet med Hosebaands og Bath-Ordenen, c.)Man opfrisker i denne Tid en, i et foregivet gammelt Manuscript fra 1642 (som Napoleon engang i Malmaison skal have viist Josephine), optegnet Spaadom, der rigtignok til Punkt og Prikke er gaaet i Opfyldelse, hvad Napoleon angaaer, ligefra hans Vugge til hans Grav. Men Spaadommen bliver ikke staaende derved. Dens for os endnu interessante Slutning, efter den anden bourbonske Restauration, lyder saaledes: Nationerne og Franskmændene ville føndetslide hinanden indbyrdes, liig Tigere. Det gamle Kongeblod vil vorde Maalet for sort Forræderie. Men de Usalige ville blive skuffede og straffede med Jld og Sværd. Lillierne skulle forblive, men den gamle Stammes sidste Grene endnu engang blive truede. Da skal en ung Kriger drage mod den store Stad (hvorved oftere er forstaaet Paris); i hans Vaaben. vil han føre Løven og Hanen. En stor Fyrste fra Østen vil række ham Landsen. Belgiens Folk vil staae ham bi og forene sig med Pariserne, for at giøre en Ende paa Urolighederne. Han vil endnu kæmpe med Hæder i 2 Gange 7 Maaneder, og de tre europæiske Nationer ville af stor Frygt give ham deres Sønner og Hustruer til Gidsel, og han vil give dem retfærdige Love. Freden varer fem og tyve Maaneder. I Luteria (Paris, vil Seinen farves rød at Blod; thi forbittrede Kampe og nye Opstande ville følge. Den Tappre vil endnu engang stifte Fred, ordne Verdens Anliggenderne og døe. - Hvem den Mand er, der saaledes skal afgjøre Verdens Skjæbne, maa vi overlade til Tiden at sige os Onsdagen den 9de October - hedder det i en nordamerikansk Avis - døde de forenede Staters Bank i hendes Alders 30te Aar. J flere Aar sporede hun, at hendes Kræfter toge af, og den berømte Doctor Jackson raadte hende derfor at trække sig tilbage til Rolighed, men da hun endnu var af et rørigt Temperament, og Doctor Biddler havde Indflydelse paa hende, lod hun sig overtale til altfor stor Anstrængelse og havde Skade deraf, idet hun søgte i ville løfte en altfor stor Last Bomuld, som satte hendes Blod i for stærk Bevægelse. Man anvendte rigtignok stærke afførende Midler (Værler nemlig rask ovenpaa hverandre; men at liig Modgift, som skal friste Livsgnisten, virkede disse for stærkt paa det svage Legeme og saa fuldendte den Syge, uden heftig Dødskamp, sine Levedage. Hendes Tab begrædes af Mange.