Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-12-24
J Khvnsposten for i Onsdags læses følgende Artikel, der har gjort en ikke ringe Opsigt her i Staden. Vi troe at burde henlede den offentlige Opmærksomhed paa den efter vor Mening ufortjente Ære, der er viist Peter Saaby derved, at der er tilstaaet ham Fri plads i Theatrets Hosparqvet. Da dette Jndivid skal være formuende, og da i alt Fald Uformuenhed umulig kan være nogen tilstrækkelig Grund til, at Skatteyderne skulle betale 8 Rigsbankmark hver Aften til Jndividets Fornøielse, saa kan denne Bevilling ikke betragtes som en Almisse, og da den nævnte Saaby efter Statskalenderen ikke staaer i Hoffets Tjeneste eller paa anden Maade, har nogensomhelst offentlig Betjening, saa kan hiin Bevilling heller ikke betragtes som et Agrement, der kunde følge med en eller anden Stilling. Heller ikke har det oftnævnte Jndivid enten digtet eller componeret eller oversat eller balletarrangeret for Theatret, og hiin Bevilling kan altsaa heller ikke betragtes som en Deel af det ham derfor tilkommende Honorar. Der bliver saaledes vel ikke andet tilbage end at ansee denne Gunst som en offentlig paa det Offentliges Vegne ham beviist Udmærkelse, og her troe vi da frit at kunne paastaae, at han ikke er værdig til saadan Udmærkelse. J det mindste maae vi paa det Jndstændigste opfordre Enhver, der maatte troe at kunne anføre det Allermindske, der om endog kun tilsyneladende kunde begrunde for den nævnte Peter Saabye nogensomhelst Adkomst til national Hæder, at fremkomme dermed, for at saadant da tilbørligen kan vorde drøftet. Med hvilke Øine, de ærede Herrer i Hofparquettet ville betragte den dem saaledes tildeelte Kammerat, vide vi ikke; men med hvilke Øine det danske Publicum vil see Peter Saaby og Albert Thorvaldsen hædrede paa samme Maade, det vide vi. - J samme Nr. af Kjøbenhavnsposten læses strax efter overstaaende Artikel en anden, hvoraf følgende er et Udtog: Lad en Mand, sagde Prof. David, som bekjendt, i et Nr. af sit Blad Fædrelandet - have begaaet en Kieltringestreg, men saa forsigtig, at Loven ikke kan ramme ham, eller lad ham ved hans Offres Godmodighed være undgaaet Lovens Forfølgelse, og i sine Titler, sin Riigdom eller sine Connexioner have en Korktrøie, der holder ham oppe, skjøndt hans samvittighedsløse Handling er bleven almindelig bekjendt. Folk vil i 14 Dage tale om denne Begivenhed; han vil maaskee i 3 Uger ikke kunne faae sit Partie i Klubben; han vil maaskee i 4 Uger ikke blive indbudt til een eneste Diner; men hvor snart er ikke den hele Historie glemt. Han giver og 2 Maaneder et Bal eller et Gjæstebud, og hvo tænker da paa, at Enken ved ham er bragt om den sidste hvid, eller at han har sveget en Vens eller Beslægtets Tillid paa den meest oprørende Maade. Man vil see Excellencer og Kammerherrer, Conferentsraader og Generaler a. ved hans rigtbesatte Bord; ved hans gode Vine glemmer den hele Verden alt hvad der er passeret; med Mad og Drikke kjøber han sig Absolution for alle begaaede ja for alle tilkommende Synder." – Vi vide ikke, om noget levende Væsen har siddet for Professor David da har malede dette Portrait; men det vide vi, at det hører til de Malerier, paa hvilke man kan see, at de maa ligne, selv om man ikke kjender Originalen. Men hvad enten nu Prof. David har tænkt paa noget bestemt Jndivid eller ikke, saa er der vist for Enhver den stærkeste Opfordring til alvorligen at prøve, om de ikke skulde kjende en Slyngel, paa hvem disse Ord kunne passe. Og gives de da midt iblandt os en saadan Slyngel, som har begaaet en Kieltringestreg, men dog er undgaaet Lovens Forfølgelse, som har bedraget Enken for sin sidste Hvid og sveget en Vens eller en Beslægtets Tillid, da er det vist nok et sørgeligt Tidernes Tegn, om det skulde være sandt at han med Titler, Rigdom og Connexioner skulde kunne bedække sin samvittighedsløse Handling, om han med Mad og Drikke skulde kunne kjøbe Absolution for sine Synder. - Da den sidstomtalte Skræddersag blev omtali den roeskildske Stænderforsamling, havde Etatsraad Steenfeldt under Sagens Forhandling yttret sig saaledes: Vor gjældende Lovgivning om Nærings= og navnligen Haandværksdrift er en Kjæde af Jndskrænkninger i Næringsfriheden, der ere en Følge af det System, hvorpaa samme fra ældre Tider er bygget, og som gaaer ud paa at fastsætte snævre Grændser, inden hvilke Fordeling af Arbeide og Production skal finde Sted. Vilman nu hæve disse Jndskrænkninger for enkelte Corporationer, da begaaes paatvivleligen en Uretfærdighed, mod de andre, hvis Rettigheder ere grundede paa disse Jndskrænkninger, naar man ei tillige kan give disse sidstnævnte Corporationer andre Rettigheder istedet. En total Reform i Hoved=Principerne angaaende Næringsdriften og i vor Lovgivning med Hensyn til denne Gjenstand anseer jeg som den sikkreste og meest retfærdige Maade, hvorpaa en til Tidsaanden og vore nuværende industrielle Forhold svarende Frihed bør indføres. En allerunderdanigst Forestilling om en saadan Reforner unægteligen en værdig Gjenstand for Stændernes Virksomhed, men at tilraade Lettelse for en enkelt Corporation til Skade for en anden, det kan jeg for mit Vedkommende ikke. Jeg havde paatænkt, denne Gang at forelægge for Forsamlingen et Andragende om en Revision af Lovgivningen og Næringsdriften i den Retning, at flere eensartede Laug maatte forenes, og at større Entrepriser, navnligen Fabrikanlæg, ei maatte møde Hindringer i Laugsindretninger, men de fornødne Oplysninger til Afbenyttelse har jeg ei betids nok erholdt.