Ribe Stifts Adresseaviser, 1818-03-24
Jndenlandske Efterretninger. I et af Amtsprovst Stochholm under den antithetiske Titel: "Løsagtighed er ingen Synd, nylig udgivne Skrivt, forekommer iblandt andet en Stemme om Privattheatre, der altid fortiener Opmærksomhed, var det ogsaa kun fordi derved blev givet Anledning til et saa vigtigt Emmes yderlige Drøftning og muelig Gjendrivelse, hvorved Sandheden altid bedst kan udfindes. Forfatteren kalder de Privattheatere, som Man med saa megen Iver har sørget for ere blevne anlagte i hver Bye, og Flække, Daarskabs Seminarier, til Folke fordærvelse. J Begyndelsen vilde neppe nogen skikkelig Mands Kone eller Datter have beqvemmet sig til at agere med. Men - efterhaanden tiltog denne ugenerede Levemaade, opelsket fornemmelig i disse Planteskoler: Qvinderne begyndte at tage deres Roller, og Privattheaterne kunde nu først vorde en herlig Tillokkelse for Sandseligheden og ypperlig Næring. Nu varede det vel endnu i nogen Tid, inden dette Uvæsen kom uden for Hovedstaden, men - da det for et Par Decennier, siden begyndte, saa okkuperede det enhver Flække. Faa ere de Byer, som endnu ere Undtagelser, og det er dem altid en Ære. Betragter Man dette Væsen fra Tiden det medtager, ei allene fra dem, som maaskee have Tid nok at øde, men og fra Huusmødre, som deeltage i dette (vore Fædre vilde have kaldet Abespil og Gøglerie, saa vil Man finde, at det blot fra denne Side betragtet, ei burde finde Belyndere iblandt alvorlige og tænkende Mænd. En lang Lectie skal læres, og det tager undertiden 4, 6 eller 8 Dage - den skal studeres, Mankan altsaa ikke have andet i Hovedet. Konen er hiemme i Huset med Legemet, men paa Komoedien med Sielen der skal prøves 2 eller flere Gange, imidlertid kan Huset passe sig selv. Mand, Børn, Tyende. – Nu det er ikke liden Tid der saaledes er medgaaet, og tænker Man sig saa hvad Tyende imidlertid have forsømt over deres Huusmødres Galskab, saa er Tidsspildens Summa vel betydelig forøget. Men - hvad har saa Manden til Giengield for alt dette, jo meget, saa har han den Fornøielse at see sin Kone, spille en Elskerindes Rolle ret fortræffelig med en anden Mand eller Ungkarl, som igien spiller saa naturlig som om de vare virkelig forelskede Personer. Nu kan det ikke fornøie, saa maatte det og være en vranten Mand. Eller, maaskee hun maae nøies med at spille en Staderhand, en Øltapperske, en Rufferske, hvad giør det endelig til Sagen, naar hun giør det vel. Maaske kan hun ogsaa faae en af de høie og ædle Roller at forestille, f. Ex, den gode Moder, men saadanne Roller, ere farlige at paatage for den ondlunede Satires Skyld, der vilde sige, var hun en god Moder og trofast Hustrue, saa blev hun hjemme hos fine Børn, som nu spille paa Bord og Bænke, løbe mellem Tienestefolkene eller paa Gader og Stræder. Seer Man nu hen til Døttrene, ja da lære de her tilvisse tidlig den ugenerte Frihed, Frækhed vilde Man have kaldet det for nogle Aar siden. Fra 14 Aar af øves de i den meest utvungne Omgang, saa med een, saa med en anden af Mandkjønnet og det for Publikums Øine. Det vilde være et halvt Mirakel om Bluefærdighed hos den større Deel endda skulde blive tilbage, efterat de her i nogen Tid ere dresserede. Derlære her at spille stundom den Forliebte, saa den Knebske, den Troløse, den Snedige. Komoedielysten bemestrer sig saaledes deres Siele, at alt andet bliver ved Siden heraflækkelt og flant, og at være Theaterdronninger bliver deres største Fornøielse og høieste Ære. Men kan man vente andet af al den Leflen end at Vellyst tilberedes den frieste Adgang og at disse Brakker maae blive Sædelighedens Grave. Mon det ikke vilde være et viist Lovbud, som aldeles forhød dette Uvæsen iblandt os.