Berlingske Tidende, 1815-05-01
Proclamation. Neppe havde Europa begyndt at nyde nogen Rolighed, og dets i Wien ved Congressen forsamlede Souverainer at beskieftige sig i lykkelig Samdrægtighed med Grundlagen til en lang Fred, før en uventet Tildragelse paa ny byder alle Nationerne, der nøie kiende en eeneste Mands ærgierrige Forhaabninger, at gribe til Vaaben. Midt under Nutidens øieblikkelige Omvæltninger kunde Jtalien haabe at forblive rolig, og alene til dets Grændsers Forsvar vare allerede talrige Tropper paa Marschen fra Tydskland, da Kongen af Neapel endelig afkastede den Maske, som han i de meest critiske Øieblikke vidste at paatage, idet han nu uden Krigserklæring, hvortil han ikke kunde anføre nogen retmæssig Grund, og tvertimod Helligheden af hine Tractater med Østerrig, som han alene har at takke for sin politiske Existents, med fine Armeer atter truer det skiønne Italiens Rolighed, og ikke tilfreds med at paabyrde det en Krigs Rædsler, søger han overalt, under det falske Blændværk af Jtaniens Uafhængighed, igjen at opflamme den Revolutions ødelæggende i Jld, der fordum aabnede ham selv fra Privatlivets Dunkelhed Vei til Tronens Glands. Han, en Fremmed i Jtalien og nylig indlemmet i Herskernes i Række, giver sig Mine af at tale til Jtalienerne et Sprog, som neppe en Alexander Farnese, en Andreas Doria, en Magnus Triulziovilde have tilladt sig, og opkaster sig selv til Chef for den italienske Nation, der i sit Skiød besidder et i flere Aarhundreder regierende, Dynastie, og som i sine blomstrende Egne saae hiin ophøiede Familie 1 opvoxe, der ved en faderlig Regiering forener saamange Nationer under sit Scepter. Han, en Konge paa Jtaliens yderste Grændse, 1 vil ved den overspændte Ider om naturlige Grændser skuffe alle Jtalienere med Phantomet af et Rige, som det til Slutning vilde falde i vanskeligt at bestemme en Hovedstad, da Naturen ved sine Grændser i bestemt har foreskreven Jtaliens forskiellige Dele deres egne Regieringer, og saaledes antyder, at hverken Grændsernes Udstrækning, eller Folketallet, eller Vaabnenes Magt, men vel gode Love, gamle Sæders Vedligeholdelse, og en faderlig Regiering giøre Folkeslagene lykkelige, og man derfor end med Følelser af Beundring og Taknemmelighed mindes i Lombardiet og Toscana Maria Theresias, 1 Josephs og Leopolds udødelige Navne. Jkke nøiet med, at skuffe Mængden med den drømte Uafhængige hed, vil Kongen af Neapel endog drage de mindre Forsigtige blandt Jtalienerne med i Vildfarelsen, ved at indbilde dem, at hine Magter, som nu med beundringsværdig Hurtighed fornye de frygteligste i Rustninger tillands og tilvands, som om nogle Dage ville ved en anden offentlig Act give Verden et nyt Beviis paa deres uopløselige i Forening i de selvsamme Grundsætninger, skulle hemmeligen være findede, at understøtte hans Planer, naar det blev regieret af ham, i og som om alle Magter ikke nu bedre end nogensinde for vidste, at ingen Vaabenstilstand, ingen Fred kan bestaae med den, der ei holder i og opfylder givne Løvter, eller har Sands for høimodige Seierherrers Forbund. Den durchlauchtigste Keisers og Konges, Franz den Førstes Velgierninger, saavel mod den hele italienske Armee, som mod den hele talrige Klasse af Embedsmænd, den faderlige Omhu, 6 hvormed, uden Hensyn paa politiske Meninger eller foregaaende Adfærd, den østerrigske Regiering ved sin Gienindtrædelse i Jtalien 1 søgte at forene alle Partier til eet, og at behandle dem alle som Børn, i det den fulgte denne faderlige Tænkemaade endogsaa hos nogle faa Vildfarende, som nødte den til Strenghed, ere saa bekiendte i Ting, at de af sig selv, uden al anden Understøttelse, tilintetgiøre de Bagvaskelser, som i Kongen af Reapels Proclamation med saa stort Bram udbredes. Lombarder. Den østerrigske Regiering, af Naturen oprigtig og af Grundsætninger ikke storptalende, lovede Eder Rolighed, god Orden, faderlig Bestyrelse, og den vil ogsaa bevare Eder disse Goder. Erindrer Eder de lykkelige Tider før Aaret 1796 og Marie Theresiges, Joseph den Andens og Leopolds Jndretninger, og sammenligner dette Regieringsystem med det, som J senere maatte taale, og som, bygge paa de samme Grundsætninger, forkyndet med samme lognagtig Udtryk, vises Eder som Gienstand for Forhaabninger og Bevæggrund til nye Anstrængelser. Eders alt for store Lettroenhed til det franske Democraties Løvter har allerede styrtet Eder i Fordærvelse. Værer nu forsigtigere, da Eders Forseelse ellers, efter den gjorte Erfaring: turde vorde større, og virker ved enhver Leilighed med den Eders Karakter egne Lærvillighed, med den Eftertanke, som et Frugten af Eders Oplysning, med den Kiærlighed til vor ophøiede Fyrste, der er Eders Hierte værdig, med til Ordens Opretholdelse, samt til Fædrelandets og Tronens Forsvar, Maylland, den 5te April 1815. Generalgoverneur Bellegade. Feltmarschal.