JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-16
Saaledes endtes det mærkelige Parlaments møde, som hele Europas Opmærksomhed var henvendt paa, og som man lovede sig saa meget af. Man seer deraf at den nærværende Opposition selv synes deels at være kjed af at ivre længer mod Ministerne, deels at være smittet af deres troløse System. Addington kan ikke ganske billige Toget til Kjøbenhavn; Grenville har intet stort andet at indvende, end at det kunde lukke Døre for Freden; Whitebread beraaber sig paa, at man kun har erobret 15 elendige Skrog. Den eneste ædle Ponsonby kalder dette Røvertog ved sit rette Navn – en Skamplet i den Brittiske Historie. - Man havde ventet, at Ministerne havde fremlagt den indtil Væmmelse paaberaabte hemmelige Artikel i Tilsit Tractaten, men i dens Sted fremsatte Canning det usle Paaskud, at den, som havde meddeelt Efterretningen vilde compromitteres derved Altsaa ville Ministerne heller ansees for Stiemænd end compromittere Kilderne, Nederdrægtighed er i de ministerielle Debatter parret med Dumhed. Grev v. Gall way siger, at man ikke behøver at frygte Rusland – naar man opmuntrer Hampens og Hørrets indenlandske Dyrkelse ved udsatte Præmier, og det skal Engelland vente paa Hamilton paastaaer, at Engelland i sin 14 aarige Krig intet Tab har lidt, uagtet det har paadraget sig hele Europas Fiendskab; han ønsker det til Lykke med dets Forfatning, uagtet dets Manufacturister ere tiggefærdige. Man kan her ikke sige andet end, vee det Land, der som Engelland regjeres af Partiegængere, og hvis Jndbyggeres Blod, Velfærd og Ære, saaledes sælges til den Høistbydende, Facolto medicochirurgis Lucchese har optaget den berømte Dr. Huselland til corresponderende Medlem.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. mod Kos RaskaaFemte Aargang. No. 38. Udgivet og forlagt af J. Werfel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Höeckes Enke. Løverdagen den 20 Februarii, 1808.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Om Hakon Jarl, hin Rige, af Adam Oehlenschlager. Det kunde ikke letteligen falde Forfatteren af dette ind, at ville bedømme dette Digterværk under en enkelt Synspunct. Dertil er Digteren alt for stor og betydningsfuld.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Den sieldne, store Digter bedømmes altid urigtig, naar man vil bedømme ham blot i et af hans Arbeider. Hans Mangfoldighed er stor. Man maae opsætte sin egentlige Dom over ham indtil han har fuldendt sin Bane; da skabe den frie Betragtning af alle hans Arbeider et Punct, fra hvilket man i en høi Betydning skuer hans Aand og er istand til at fatte det sande Begreb om ham. Digteren - og kun om den sande er her Talen - indeslutter i sig en Betydning, der saa meget stemmer overeens med Naturens egen Virken. Naturens første, simpelste Grundlove kjende vi ikke. Hvad Geniet i dets hel Virken vil, er det sig vel bevidst, men Maaden paa hvilken det, i det Hele, vil udtale sig, kan det ikke gjøre sig selv Rede for. Denne er saa meget herligere som dets individnelle Natur er herlig. J dets lykkeligste Øieblikke formaaer det allermindst at forklare sig selv. Det skuer først sig selv naar det har fuldendt sin Bane. Ogsaa dette beviser den Uendelighed, der er indsluttet i den menneskelige Natur. Hvo vilde altsaa, for at bedømme en Digtet som Hr. Oehlenschlager, falde paa, at rive et enkelt Led ud af hans Kjæde, Og har ikke det en kelte Led Betydning blot i den hele Kjæde, Resultaterne ville paa denne Maade vorde, om just ikke altid skjæve, saa dog langt mindre betydende end de ellers kunde blive. Forfatteren af dette troer altsaa korteligen at have angivet sine Grunde, hvorfor han ikke her vilde forsøge paa, at levere en Kritik over Hakon Jarl. Han vil blot tillade sig, at nedskrive nogle fragmentariske Bemærkninger med Hensyn til Æmnet og Maaden paa hvilken vor Digter har behandlet det.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Vi have en Digter for os, som, for saavidt vi hidtil kjende ham, har den fuldeste Evne til at indhylle sig i det gamle Nordens Mulm. Hvorledes have vi seet ham paa denne Vandring, Som den Mand, der med dristige Fjed betraadte de steileste Klipper og de skummelste Huller. De Syner, han aabenbarede os, rystede ofte vort Jnderste, men endnu førend vi kjendte ham, førend vi vare ret fortrolige med de sælsomme Toner, som løde fra hans Harve om Nordens Oltid, hvilken vi kun havde seet i sin Plumphed og engang kun havde lært at gyse for – lærte vi dog i det Hel at ane en Harmonie i hans Virken, der ikkun af den ei kunde fattes, som enten ikke kunde eller ikke vilde erkiende dens Tilværelse. Det gamle Nord staaer for Digteren som en djærv Kjæmpe med en forunderlig Klarhed i sit Blik. Digteren seer med et ganske andet Øie end den agtværdige philosophiske Oldgrandsker. Vii ere overbeviste om dette og vende os mod Hakon Jarl. Æmnet til dette Arbeide indeslutter maaskee den største og rigeste tragiske Jde, som findes den nordiske Historie. Det Vendepunct i Historien tilbyder sig for Digteren paa hvilket den christelige Religion fortrænger den odinske, da en levende og hellig Kamp fremstilles. Den staaer her, denne graae, stive Oldtid, kraftfuld og stærk, og maa vige for en anden Kraft, som er den ganske modsat. Hvilke Karakterskildringer hos de Jndividuer som Digteren her lader fremtræde, hvilken Storhed i disse indeholder ikke Æmnet. Digteren er her istand til at kunne anvende sin hele Kraft. Den Aand, som skulde gaae igjennem dette Arbeide, maatte være den, som Friheden - den christelige Religion – frembragte, i Modsætning til den Nødvendighed Tiden stod under - den hele odinske Lære - og de Personer som skulde opføre dette store Drama, maatte være ganske nødvendige Midler for denne Aand. Himlen var med Olaf, den christelige Religions Forfægter; Hakon, den gamle Læres Forsvarer, indeslutter i sig det onde Princip. Hakon maatte derfor gaae til Grunde. Han var efter sin Natur fuldkommen tragisk.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Til dette Digterværk forudsætte vi, ved disse bemærkninger, et saadant Kiendskab, at vi stedse see det Enkelte i det Heles Forbindelse og ikke tillægge dette nogen Betydning uden for det Heles Aand. Planen, Digterens hele Udviklings Linie af hans Arbeide forudsætte vi altsaa at have en saadan Beskuelse af, at vi værdigen kunne træde dette Digterværk nærmere. Vor Betragtning leder os til det Spørgsmaal, om dette Digterværk har den religiøse Betydning i sig som det kunde have, J Hakon finde vi en snild og stolt, en ærekjær og herskesyg Mand. Han erkjendte, at han ikke var Norges retmæssige Behersker og dog "at beherske, at styre Norges gamle Rige, var hans høieste, hans største Tanke. Hans Dag, saa taler han selv med den lamske, snedige, efter Guld og Magt higende Thorer, begyndte at graane, det sorte Haar begyndte hist og her at afbrydes med hvide Lokker." Hans Sol maatte synke i Purpur; hans Lokker forgyldes af den kongelige Krone. Men Norges brave Mænd havde en ingroet Kierlighed til den retmæssige, den sande Konge. Denne Følelse frygtede han for. Olaf var nu landet i Norge. Hakon vidste dette. Ved List vilde han bringe ham op i Landet og der møde ham. Ved Hielp af Olafs egen Slægt og den sledske Thorer, forsøger han paa, at udføre sin Plan. Hakon havde ved Vold og Vellyster gjort sig forhadt blandt sine Nordmænd. Han tog Landets Døttre og Koner til sig, beholdt disse hos sig og lod dem omsider gaae, som Offer for hans Vellyst. Ædlere, ømmere, med høiere Følelser end nogle af de andre drog ogsaa Thora til ham. Ogsaa hun blev forskudt. J alt dette ligger mere gjærende Spirer til Hakons Fald end deri, at han var sin Religions Forsvarer. Vi opdage hos Haken en vis Svaghed, en individuel Kraftløshed, som han ikke burde have Han kjæmper for Norges Krone, rigtig nok ogsaa for den gamle Religionslære, men denne Følelse, er dog virkelig underordnet hiin. Paa sit høieste Punct ofver han den sidste Draabe af hans Manddoms Blod, sin egen Søn, til Guderne. Vi gyse for hans Raseri; men vi see ham ikke indviklet i nogen egentlig Kamp førend i det Øieblik han har tabt Alt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Det havde maaskee interesseret os mere for Hakon, at have seet ham i en længere og større Kamp; at have seet ham som et af de Fielde, der omgave ham, der, længe vaklende i sine Grundvolde – endelig langsomt og majestætisk styrtede ned i det brusende Hav. Og vilde da ikke Solen efter dette Fald smile blidere over de af Dalens Blomster, som før stode sygelige i Fieldets tunge Skygger. Vi mode Olaf Trygesen og see en herlig christelig Helt. Han drog Norge forbi; det elskede Fødeland, vinkede ham huldt med sine aabne, moderlige Arme. Han vilde blot see sin Moder; at gjæste Norge som Uven - den Tanke var aldrig vaagnet i hans Siel Himlen ledte hans Fjed hid. Hakons Plan imod Olaf glippede. For den ærlige frihedelskende Træl, for Gribs Haand faldt Thorer, som et Offer for sin egen Ondskab. Sværdet begyndte at vende sig imod Hakons eget Bryst. Den store Tanke, at christne Norge; ved Hakons Fald at hævde sig en Ret til Tronen, som han var født til – beruser hans Hjerte. At forfølge denne Tanke, denne Ret – bliver hos ham Beslutning. Han lander med sit hele Følge paa Norges Grund. Høitidelig planter han sit christne Banner og indvier Landet med Sang. Christi Religion fremtræder ved ham i sin milde Glands. Han er Christi sande Apostel. Den dybeste Følelse for Religionen aander fra hans Læber. For den lever han, med den til Ledsager, staaer han, seirende, kongelig, paa Tingets Steen, omringet af sit Folk, medens de gamle Guders Billeder synke hen i Grus. Olaf staaer ved sit Maal, men Hakon fremskyndede ved alle sine Handlinger selv dette. Vi see ham betegnet som den gamle, trødskede Erg. Den knækker snart den svaier ikke saaledes for Stormen, som den frodige Gran paa Norges Klipper. Hakon faldt for den udle Trællehaand, som strax paa Scenen vakte en ubehagelig Forestilling om sig selv, naar han nævner sin brede, lave Pande, sine korte, tykke Fingre, sin flade Næse." Vi anede noget Ondt af ham. Han viste sig sit Billede værdig. Ved Hakons Død gyse vi blot. Er der intet ved hans Grav, der aflokker hans Minde vor Taare, Thora, den ædle, elskende Thora, er den grædende Blomst paa Hakons Grav. Hun forkyndte selv sin Skjebne. "Hun var den lille blaa, den kierlige Blomst, som op var voxet i hans Egerod, som suged alt sit hele Liv fra den, som maatte gaae til Grunde, da den ei fik Lov at spire i sin lille Krog, i Skyggen af sin Stamme." Vi føle Medlidenhed med Hakon, fordi hun elskede ham. Hakon tabte Slaget med Olaf Trygvesen. Norge faldt ham af Hænderne. Han var forladt af alle. Han flygtede for sine Fiender i Nattens Mulm. Hvorhen, Til hvem, Et Hjerte stolede han endnu paa; det var Thoras. Hun aabnede sine Arme for ham, hun tørrede Sveden af hans Pande, hun stræbte at bringe Livet i hans Blik, – men Hakon var kun en Skygge. Vi see hende at yde ham sit Hjertes sidste Suk, den sidste Hæder. Hun forlader hans Grav. Vort Hjerte zittrer for den arme Thora. Lampen brænder i Gravhvælvingen; den blusser og gaaer udDet varsler, snart er Thora ikke meer!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Forfatteren af dette har her yttret hvorledes Hakons Karakteer stemte ham. Det er hans ganske individuelle Dom. Han er overbevist om, at vor Digter med fuldt Overlæg har iført sin Helt det Klædemon, som han troede bedst at passe ham, men deraf følger ikke andet, end at det kan være tilladt, at tale om dettes Beskaffenhed. Saameget kan det være os tilladt, at dømme om vor Digters Aand i Almindelighed, at han i sine Arbeider stræber efter en Raphaelsk Klarhed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Det Store i den menneskelige Natur forædler han og det Gode fremstiller han under yndige Former i en høi Glands.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Enhver Konstner, der stræber efter i ethvert hans Arbeide at udtømme blot dettes Aand i sig selv; at være saa enkelt som mueligt, at udvikle Eenhed i det Hele, uden at tabe sin Kraft, i sine store Omrids at lade ethvert Led staae i harmonisk Forbindelse med Væsenet selv, – staaer netop paa Konstens herlige Bane. Vandrer han enten ikke denne Vei, eller følger ikke hans Genius ham i dette Konstens Mysterium, saa bliver han lettelig mat og vaklende i sin hele Fremstilling, eller forfeiler endog ganske denne af sit Object. Et antikt Tempel reiser sig ved Siden af et chinesisk Lysthuus og hans Konstarbeide er tabt. Jngen dramatisk Digter har i den nyere Tid mere bevist dette end Kotzebue.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Af Tusinde er Hakon Jarl læst med større Fornøielse end den er seet paa Skuepladsen. disse Betragtninger at udvikle Theatrets Krav hører ikke herhid. Vor Digter har aldeles ikke lagt an paa, at gjøre Theatererobringer. Det hele Sørgespil udvikler sig, efter den Grundtone, det er givet, fuldkommen skjønt. Ethvert Led har Betydning i det Hele. Dets Skjønhed virker inderligt paa det forædlede Menneskes Gemyt. Et Konstarbeide i Almindelighed klapper man ikke lettelig i Hænderne for. Det toner ved sin Harmonie for vor Aand og vort Hjerte og det dannede Menneske nyder det med en ophøiet, rolig Betragtning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Med Hensyn til Skuepladsen vil det maaskee være Hakon Jarls største Hæder, at Huset altid vil være fuldt ved Opførelsen, uden noget larmende Bifald. Jeg slutter disse faa Betragtninger over et Sørgespil, hvis Væsen er at fremstille Himlens Villie, hvert ædelt Menneskes største Trøst, Menneskehedens helligste Kamp. det Godes Seier over det Onde Poul Dons, Copiist ved den Kgl. Enkekasse. (Meddeelt.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Andønæss Sognekald, nu ledigt, er det nordligske Præstegield i Nordlands Amt og hører under Throndhjems Stift; ligesom man, i Danmark, anseer Hirtzholmens Sognekald i Aalborg Stift, for at være det mindste og ringeste Sognepræsteembede saa er og dette et lignende Tilfælde i Nordland hvor der tales om Sognekaldet paa Andsnæss, dets Folketal var, den 1ste Februar 1801, 201, men henimod 400 Rdlr. opløbe dog de aarlige præstelige Jndkomster til, som man ikke holder for at være tilstrækkelig til en Families Underholdning i Nordland, der, hvor vidtudstrakt, hvor riig paa Naturprodukter, denne mærkværdige Landstrækning end er – Kjøbstæder tæller den dog, desværre, ikke endnu inden sine Grændser; Staden Bergen, hvor Jndbyggerne i Nordlandene drive Handel, er endnu disse under Handels Aaget sukkende Menneskers - Hyæne. Modent Korn voxer ikke paa Andens Agre - de Mennesker, hvilke der bygge og boe maae tilhandle sig det i Bergen; hvorhen det føres fra Østersøen og Danmark; men desto mere mærkværdig er Anden for sin Qvæg og Faare=Avl som er af stor Betydenhed og indrenter Meget, neppe kan begge Kongeriger opvise en fiskerigere Kyst end som Andens, omkring hvilken, Nordhavs, Ø talrige, i Handelen begierlige, Fiskesorter, til hver Aarstid, vrimle, naar lidt Løvskov undtages, voxer ingen Skov af Gavntømmer paa Anden, som overalt og allevegne har ypperlige Torvmyrer (Mooser) fulde af Molter og andre, nyttige, Bær. Land- og VandFugle gives og Endeel af. Sognepræsten paa Andonæsshar til sine Jndkomsters Forbedring en aarlig Penge hielp af det kongelige, norske, Missionskollegie i Kjøbenhavn, en i Hensyn til Qvæg- og Faare=Avl og sin beqvemme Beliggenhed for Havsiskerier fordeelagtig Præstegaard, til hvilken og hører et Laxesiskerie, hvilket, drevet med Jndsigt, afgiver ikke ringe Fordeele. Sognepræsten i Nabosognekaldet Dvergberg nyder, som er høist ubilligt, endnu alle Præstetiender af Andonæss Sognekald; et kongeligt Reskript giver vist Haab og Løfte om at Tienderne skal tilhøre Andonæss Sognepræst saasnart som at Dvergbergs Sognekald maatte vorde ledigt. Og det fortjener at anmærkes: at oftnævnte Andonæis har kun en Kirke, er altsaa et i Norge mageligt Præstembede, og da alt Sognefolket boer nærved Kirken og Præstegaarden saa har og en gavnelysten og virksom Folkelærer her en i Nordland, ualmindelig Leilighed til at fremme Skolevæsenet. Man anseer det og for at være hensigtsmæssigt her at afskrive den Efterretning om Andens Præstegield som indeholdes i den haandskrevne, endnu utrykte, Re format, angaaende Kaldene i Throndhjems Stift, forfattet 1589 da Jamptland, Her dalen og Søndmør, laae under samme Stift, J Andens Præstegield er 2 Kirker og 1 Korshuus, som af 2 Præster skulle betjenes, til Dvergberg Hovedkirke sogner 20 Bønder og 57 Strandsidder- og Huusmænds Familier. Bjørnskinds Korshuus (Kapel) ligger 2 Miilsvei fra Hovedkirken i Sydvest, i dette Anner Sogn bor 30 Bønder og 24 Huusmænd. Disse 2 Kirker skulle betjenes af 1 Præst. Andsnæss Kirke ligger fra Hovedkirken, stor Miilsvei hen i Nord; til den sogner 7 Bønder og 55 Strandsidderfamilier, disse skal betjenes af en Kapellan der paa Stedet boende.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Den aarlige Jndkomst for Sognepræsten paa Dverg berg er – intet Mensalgods; Dvergberg, som Præsten boer paa, er Kongens Jord og gives deraf aarlig Landskyld 6 Vaager Fisk, til Kongen, hvilke Kirken betaler for Præsten; her ydes ingen Korntiende, omtrent 80 Vaage Tiendesisk, Tiende-Ost, 2 Vaage; Tiende af Lax og Hval betales naar dette Fiskerie drives. Som Offertold betales 1 B. Pd. (12 Mk.) Fisk af hver formuende Bonde, Kirkegang (naar Barselqvinder, ved en Tale, af Præsten indledes i Kirken) Udfæer m.v. betales efter Recessen. Paa Dvergberg Gaard kan holdes 10 Melkekjør. Af forovennævnte Jndkomst skal Sognepræsten give den residerende Kapellan paa Andsnæs: dette Sogns Udfæer, samt Afsidentser, ved Barselqvinders Kirkegang m.v., Sognets Offer til de 3 Høitider, Betaling for Barnedaab, Brudevielse; desuden Gaver for Trolovelser, Jordspaakastelse, Liigfølge o. s. v. foruden det som Almuen efter Løfte godvilligen ville give til ald hans Underholdning med fri Vee (Brænde), Fisk o. s. v., det, synes som Præstens Jndkomst er saare ringe. Følgende Oplysninger, som, om de end ikke kunde være for alle dette Blads Læsere vigtige, for nogle af dem kunde de dog være kjerkomne: ved den Landskyld: 6 Vaage Fisk, som Aar 1589 betaltes af Dvergberg Præstegaard forstaaes Vintertorsk tørret, saaledes som den udføres til Bergen og derfra som Handelsvare til Middelhavets Sø= og Handels=Stæder; Prisen for en Vaag (36 Pund) har været som de bergenske Kjøbmænd have fundet for godt at give fra 20 sk. til 2 1/2 Rdlr. Landskyld, 65 Mk. danske, af hver Vaag Fiskebleye, betales nu, i Nordlandene, med Penge og ikke in natura, siden det, ved aabet Brev, den 7 Julii 1721 i Norge begyndte, men først 1724, i Nordlands Amt sluttede, nye Matrikul-Arbeide. Ved Offertold forstaaes den ellers i Norge bekiendte Offerskjeppe, som i Nordlandene ikke ydes med Korn men, deels i Penge, deels med, tør, Fisk, de fleste Steder bestaaer den af 1 Vaag, somme Steder 2 Vaager; Prisen for den, naar den sælges i Kjøbstæderne, er sædvanlig i eller 1 1/2 Rdlr. Ved Udfæer forstaaes den Betaling, der sædvanlig var og er en levende Ko som gives for Liigpræken efter en Mand eller Kone. Folkekallet i Dvergberg Præstegield var 883. den 1ste Februar, 1801.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Jnden- og udenlandske Efterretninger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Jndenlandske Efterretninger. For Historieskriveren vil det ikke være uinderessant at optegne efterhaanden de mærkeligste Tilfælde ved Kjøbenhavns Bombardement, som Bidrag til dets Caracteristik. Exempler paa underlig Redning ere i Springgaden faldt en Bombe i et Værelse, hvor en apoplectisk Kone laae i Sengen; den sprang og Stykkerne fløi ud af Vinduet, uden at tilføie den sengeliggende Kone mindste Skade. - En Karl holdt med sin Vandsluffe i Amaliegaden. J det han vil række sin Cammerat en Priis Tobak, borttager en Bombe dennes Hoved. Han kjører derpaa strax derefter til St. Peders Stræde og hans Tønde slaaes itu af en nedfaldende Bombe, men han selv beskadiges ikke i mindste Henseende.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
En Kobberskilling, som endnu gjemmes af en Mand her i Staden, kan tjene til Beviis paa den ubeskrivelige Kraft, hvormed Bomberne sloge ned Den laae i et Vindue, hvor en Bombe faldt lige paa den, og trykte den stad. Et lidet Stykke af Bomben er trængt saa dybt ind i den, at det lader som den var sammensmeltet dermed, og at Præget paa den anden Side er ganske borte. - Som en Mærkelighed anføres, at i St. Petri Kirkes Capel, hvor Bomberne anrettede saa overmaade stor Skade, er den Engelske Minister W. v. Titleys prægtige Begravelse af Widewelt, bleven aldeles skaanet. Titley havde været i 40 Aar Minister ved vort Hof, og elskede Dannemark som sit andet Fædreneland.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Stabschirurg Tholstrop har opfordret alle Norske Huusmodre til at samle og aflevere gammelt Linned og Charvie til Armeen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Capit. P. N. Sølling har i Christiania Aviser meddeelt en Efterretning om de kantrefriDæks. Lots Fartøier, hvis Brug H. K. K. Kronprindsen og Admiralitetet have ladet indføre i Norge til Handlendes og Søfarendes Sikkerhed. 2 Efteraaret og Vinteren 1806-1807 fandtes paa den langstrakte Norske Kyst ialt 12 saadanne Fartøier, som ialt havde indløsset 411 Skibe. Efter Rapporterne ere alle disse Skibe indlossede i stormende Veir og endeel befriede fra Læger Vall. Lotsernes aabne Baade kunde sjelden og ikke uden med den øiensynligste Fare have kommet ud betids nok til endeel af disse Skibes Redning. Ligeledes berettes, at ingen Lots, som brugte Dæksbaaden, er bleven borte. Jkke heller har nogen af disse Fartøier ved Boring i Storm taget den ringeste Skade, hvilket nogle have befrygtet af disse Baade.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Under Capit. Søllings Bestyrelse er hidtil bygt 26, hvoraf 12, som meldt, ere fordeelte paa Kysten, 11 nedsendte til Sø-Etatens Brug i Dannemark, og to bruges til Postjagter. Et saadant Fartøi er af Eeg, i Kjølen 25 Danske Fod langt, 34 Fod over Stavnen og 14 bredt, 7 3/4 Commercelæst drægtigt, behøver 9000 Pd. Baglast og har Cabys &c. Det er taklet som en Kytter og har en liden Pram, for at roe til Skibene fra Baaden i Stille. De ere alle indrettede til at kunne føre otte punds eller fire 2punds korte Canoner. Dersom Freden havde vedvaret, vilde den vestlige og nordlige Kyst i næste Aar været blevne forsynede med en halv Snees saadanne ny Baade, som skulde været stationerede ved Skudesnæs, Vittingsøerne, Søndmør og Christianssund, hvilket mærkelig vilde have forbedret Fiskeriet og formindsket Antallet af ellers Forulykkede. To Patrioter i Bergen lade imidlertid bygge hos Capit. Sølling to saadanne Baade for deres Lotser og Fiskere i Ud havnene. Amtmand Wiibe har Commissionen. Paa sin Reise fandt Capitainen, for det meste omkring Lindesnæs, foruden de anførte 12, ni Dæksbaade, af hvilke 8 ere anskaffede af Lotserne selv i Aar. Mellem Frederiksværn og Sognedal findes saaledes ialt 21 Dæksbaade. Nogle af de ny Baade have fisket i Nordsøen paa Revet, og i en Maaneds Tid fanget for 1000 Rdlr. Cabliau, som er virket ombord og ligesaa god som Terre Neu ves Fisk
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Det første Numer af Pastor Wulfebergs Ugeblad Tiden er nu udkommen. Christiania kan nu snart i Henseende til politiske Blade kappes for med Kjøbenhavn om Rangen. Hr. Munthe Morgenstjerne udgiver sammesteds, som bekjendt, ogsaa et politisk Blad, under Titel af Politik og Historie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Man har i Litteraturen længe havt Veirhaner, som ikke gjorde synderlig Opsigt, men nu er der kommen en virkelig Veirhane, i Form af en Guldsmed, paa Blikkenslager Jrgens Huus paa Kjøbmagergaden, som opvækker stor Sensation. Med sine guldstribede Vinger bevæger den sig efter Vinden og gjør god Virkning, naar de oplyses af Solen. Den er anbragt paa en Vindrose, som viser Vindens Direction. Under Gavlen er anbragt et brillant Tyrkehoved, som ikke gjør mindre Opsigt. J disse Dage saaes hele Dagen Tilskuere i Mængde, der med største Forbauselse betragtede denne Veirhane og dette Tyrkehoved.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-02-20
Det Danske Skib Margaretha, bestemt fra Gibralter til London, er d. 28 Jan, bleven opbragt af en Fransk Caper og d. 31te indsendt til Nantes.