Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1837-08-31
J Horsens saae man den 18de De et sjeldent, ja for flere gysende Syn, idet een af Arbeiderne, en kjøbenhavnsk Kobbersmedsvend, paa vor Frelsers Kirketaarn, som i denne Tid bliver belagt med nyt Kobber, klattrede op til det Øverste af samme, hvorhan svingede sig op af Jernstangen og over den paa Samme siddende Kuppel, hvorpaa han dreinde den forgyldte Have flere Gange rundt. (Horf. Av.)Der gives maaskee Fag, der i vor bevægede Tidsalder, er mere udsat for vrange Domme, end Redacteuren af et offentligt Blad, thi deels ere mange saa tilbøielige til i at tillægge ham enhver fremmed Artikkel eller Jndrykkelse, der optages i samme, og deels glemme de, eller ville ikke indrømme, at hans Blad er Organet for den offentlige Stemme, og som saadant maae staae aabent for Jndrykkelser, der angaae en eller anden offentlig Gjenstand. Tilhængerne af le vieur regime eller af den saakaldte gamle gode Tid, ansee ham ved flere Leiligheder foren reen Apostat fra den gode Sag. De have i Fortiden ikke været vante til at see deres Handlinger underkastede offentlig Critique, de ansee enhver Daddel, der muligens kunne træffe de bestaaende Jndretninger, eller Fremstillelse af et eller andet forældet Misbrug, eller Misgreb for reent Oprørskrig; ere undertiden høilig forhausede, eller indignerede over at han har vovet at optage den ubetydeligste Anke i sit Blad, ia ville muli gens endog fordre af ham, at han skulle excludere en eller anden Artikkel, fordi den er stridende mod deres Anskuelse eller Jnteresse. De glemme her, at hans Aviis, ikke allene er bestemt for Bekjendtgjørelser og Nyheder, men ogsaa til at være Organet for enhver frimodig og beskeden Yttring om offentlige Gjenstande. At ville nægte enhver saadan Artikkels Optagelse, ville ikke allene være at skuffe Publikums Krav paa ham som Aviis udgiver, og stemple ham selv som en servil Aand; men tillige være til ingen Nytte, da Jndsenderen med forøget Jver ville see at faae Jnseratet optaget i et andet Blad. Desuden lader det sig jo ikke benægte, at enhver Sag vinder ved at afhandles pro og con, og belyses af Publicitetens Fakkel! Vi maae saavel i denne, som i andre Henseender gaae fremad med Tidsaanden, at ville søge at standse dens Krav, er et unyttigt Arbeide; den Tid er kommen i de fleste af Europas Lande, da Statsborgeren begynder at føle sit Værd, som Menneske, lærer at indsee sine Rettigheder, og fordrer dem hævdede ved en liberal og viis Lovgivning, hvor denne ikke allerede skulle existere. - Enhver, der har med Bestyrelsen af de offentlige Anliggender at bestille, maae derfor erindre, at hans Medborger ikke ligner Ørkenens Kameel, der efter at have modtaget alle de Byrder man kan paalægge den, endnu nedknæler i Stovet – han maa finde sig i, at hans Medborgere, gjøre Krav paa at underrettes om hans Handlemaade, han maa ikke vente at ethvert Misgreb eller enhver Pligtforsømmelse skal blive upaatalt af Frygt for hans Hævn, eller for ikke at saare hans Egrisme, eller qvindagtige Omfindtlighed; han bor erindre, at han foruden Gud og Kongen, ogsaa skylder sine Medborgere Regnskab for sine Handlinger; aldrig bor han frygte for den offentlige Stemme, men heller aldrig foragte den, eller ved uværdig Trods, eller Efterladenhed nægte hans Medborgere Opfyldelsen af de Pligter, de med Rette kunne fordre af ham. Det maae ikke være ham nok, at han veed at kunne forsvare sin Handlemaade efter den strænge juridiske Ret, hans Handling maae bære Humanitetens Præg og Aand, og hans indre Følelse maae sige ham, at han handlede efter bedste Overbeviisning, og for at fremme det almindelige Vel; kun saaledes vil han opfylde sin ædle Konges Bud, hvis bøieste Ønske stedse var at fremme sine Undersaatteres Held og Lykke. Paa den anden Side kræve Tilhængerne af det Ultra Liberale, eller saakaldte Oppositionspartie som oftest alt formeget, de søge ikke allene om det stod i deres Magt, at nedrive alt Bestaaende, uden at de ere i Stand tilat give os noget bedre i Stædet derfor, de gjøre i alle Bestyrelsesgrene Fordring paa en meer end menneskelig Fuldkommenhed, og fordre som oftest en hurtig og alt omgribende Reform, hvor den ikke allene ville være umulig, men maaskee farlig for Staten. - Af Redacteuren, af et offentligt Blad fordre de undertiden Jnsertion af de meest inhumanne Artikler, og af anonyme personlige Angreb, de vise at det ikke er dem om den omhandlede offentlige Gjenstand selv at gjøre, men at de enten sætte en høi Grad af Forfængelighed i at glimre med deres Aandsproducter, og i at lægge deres foregivne Liberalisme for Dagen, eller de søge derved at opnaae private Fordele, eller at tilfredsstille en eller anden smaalig Hæv og dog skal ethvert af disse skjulte Øiemeed dækkes med Patriotismens Kaabe, Nei, gid enhver der befatter sig med at skrive i offentlige Blade ville erindre, at intet saaledes indtager den er fornuftige tænkende Læser for ham, som hvor hans Foredrag er roligt, bestemt og humant, og hvor ethvert perde forligt Angreb, saa vidt muligt er ude af Spir, sand Patriotisme er hævet over alle smaalige Hensyn, kun der, hvor man seer Manden eene besjæles af ædel Varme for den offentlige Sag, hvorfor han kjemper, kunder, kan man ubetinget agte ham og yde og Velvillie, En stor Deel Aviisfrider opstaae af Mangel paa Kleyskab, Sindighed og Tolerants; mange Mennesker ansee intet lettere, end at skrive i en Aviis, og tage, ikke Hensyn til at ethvert Ord, endver Hentydning, bliver drostet af saamange Mennesker af forskjellige Aandsgaver og Aandscultur, at Dommen over samme ofts er meget forskjellig, og at Publikum undertiden lægger en Mening og Betydning i Forfatterens Ord, som denne maaskee aldrig som ahnede; han maa derfor modent og koldbivdig overveie hvad han skriver, og er dette engang skeet, og hans Overbeviisning siger ham, at hans Hensigt er god, maae han med Rolighed og Fatning kunne bære de ubehagelige Følger, der ofte ere dens Lod, der folkede Sandhedens Sag; hans Overbeviisning maae her kunne være hans Berligelse, og ofte hans eneste Len! Enhver Statsborger, der er Patriot, og elsker sit Fædreland, maae være en Ven af en paa liberale Love grundet Trykkefrihed, kun Egoisten, eller den hvis Handlinger ikke taale offentlig at belyses, skjelver derfor, eller haver den. Vi ville forgiæves indbilde Andre, at vi ringeagte den offentlige Stemme, eller at det er os ligegyldigt, hvad der skrives i et offentligt Blad; den Jvrighed, hvormed vi søge at forsvare denne Sætning, vidner mod os. Den viser en saaret Forfængelighed og Egoisme, og det gaaer med Saadanne, som en berømt tydsk Forfatter meget rigtig bemærker: Wer niemanden liebt, Riemanden achtet als sich selbst, den liebt und athten niemand, und menn er den Menschem goldne Fesseln anlegte, ste zerbrechen ste, und fliehen mit dem Golde davon. Er verlangt keine andere Stimme zu høren, alt de Stimme der Schmeicheley, und forstirbt er physich und sittlich mit dem Wahne der Gesundheit und Unverbesserlichkrit dahin, sø lange er lebt von keinem geliebt, und ist er gestorhen, von Niemand beklagt."