Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1829-06-02
(Jndsendt.)¬ Hr. J. C. Lange har i sit Blad, nyeste Morgenpost No. 198, indrykket en Erklæring, samt et Brev fra Hr. Prof. Ochlenschlager, hvorefter Denne yttrer den Mening, at Hiins Stykke ei var bleven modtaget med saa megen Mishag, hvis han er i Forveien havde angrebet mit Sørgespil Tiber. Denne Erklæring et senere indrykket i Hempels Fyenske Avis, og maaskee i flere i Blade. Prof. Ochlenschleger skal endnu have lagt de Udtryk til Man herner sig, det er Verdens Gangst Heraf synes de Forfatteren Hr. J. C. Lange at ville uddrave den Slutning, at jeg, ved hemmelig at arbeide mod hans Stykkes heldige Modtagelse, skulde have søgt at gjengielde hans Critik. Dette er en Beskyldning, som jeg, hvis den ene syntes at komme fra Hr. Lange, maaskee vilde besvare med Taushed, men da han understøtter den med Ettringer fra en saa vægtig Authoritet, som Prof. Oestenschleger, hvis inderligste Venskab jeg stedse har smigret mig med at besidde, og hvilken jeg, fra den Tid mit Oie aabne des for Poesie, har anseet, og fremdeles skal ansee for en af Europas meest udmærkede Digtere, saa nødes jeg i Korthed i denne Henseende at afgive min Moderklæring. Enhver, der kjender min Stilling, kan allerede deraf slutte, at jeg ingen Indflydelse kan have hverken paa Parterrets Mening eller paa dets Bevægelser. Siden min Afreise fra Kjøbenhavn i Februar dette Aar har jeg, udenfor hvad mit Embede fordrede ei skrevet et eneste Brev til Nogen i denne Bye, undtagen til mine nærmeste Beslægtede. Jeg staaer i ingen skriftlig Forbindelse med nogen, der har Indflydelse paa Theatret. Jeg har aldrig læst Grev Esser, jeg vidste ei engang at det var opført langt mindre, at det var udpebet, før Forfatteren selv underrettede mig derom, idet han tilskrev mig og affordrede en Erklærin, af mig, som han ogsaa sik. Jeg opfordrer Enhver til at afgive et eneste, ja selv et svagt Beviis paa, at jeg har bidraget til hiint Stykkes Fald, og jeg skal gjerne finde mig i, hvad jeg ellers ing dig vilde, at staae som en Løgner i Publikums Öine. Jeg har ofte taget til Gjenmæle, naar, hvad jeg ansaae for Udmærket og Godt, blev angrebet, men aldrig af blot personlige Grunde. Jeg har heller aldrig fornærmet Hr. Lange, hvorfor jeg dog naturligviis ei vil nægte ham Ret til paa om Viis at omtale eg criticere hvad jeg skriver, men for Underfundighed og Feighed skal han ikke beskylde Nogen, uden tilstrækkeligt Bevis. Det vilde vistnok have været underfundigt og seigt af mig, hvis jeg af blot Hevn, fraværende, altsaa uden at exponere mig selv, uden at vide om et Stykke var slet eller godt, ved hemmelige Intriguer vilde have søgt at faae det til at falde. Jeg haaber herved at have godtgjort, at jeg hverken kunne, eller vilde have brugt en slig Fremgangsmaade, som Hr. Lange paa en inddirekte Maade synes at tillægge mig. Enhver maa da vel ansee denne min Erklæring som fremtvungen ved de haardeste og meest ubeviislige Beskyldninger, jeg var nødt til at gjøre den, ellers havde jeg vel været en at de sidste, der havde blandet mig i Hr. Langes Strid, fra hvilken jeg herefter, hvis det paa nogen Maade tillades mig, helst ønsker at blive udenfor. C. Mauck. At Badning og Svømning ere saare vigtige Midler til Sundhedens Vedligeholdelse, det er en Sag, der af Alle ansees som fuldkommen afgjort. Derfor blive Regjeringens Foranstaltninger i den Henseende med inderlig Glæde og Taknemmelighed modtagne, derfor fremmes Privates Virksomhed i den Henseende ved almindelig og kraftig Deeltagelse.