Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-18
J Aaret 1819 beregnedes, at der endnu skulde behøves 300,000 Rbd. Sølv, ved hvilken Sum Kirken om muligt skulde være færdig, uden og inden, i Løbet af tre Aar. Efter Overveielser. om denne Sums Tilveiebringelse blev indstillet til Hans Majestæt Kongen og ved Kongl. Resol. af 12 Mai 1819 approberet: at et Laan indtil 300,000 Rbd. Sølv maatte optages i tre Aar med 1/2 aarlig, – at Laanet tilbagebetales i 28 Aar med 6 Procent Sølv i Rente og Afdrag paa Capitalen; - at Obligationerne udstædes af Consistorium ved Kjøbenhavns Universitet, men at de Summer, som henlægges til Forrentning og Afdrag maatte inddrages til Universitetets Qvæstur, og Regnskab der holdes over Jndtægter og Udgivter, samt hvad videre til Amortissementet henhører; - at dette Laan, saavel i Henseende til Afdrag som Renter, maatte gives Kongeligt Garantie; - at den aarlige Sum (18000 Rbd. Sølv) som er nødvendig til at betale Renter og Afdrag paa de laante Capitaler i 28 Aar maatte tilvejebringes: 1) ved en aarlig Afgivt af 2 Rbd. Sølv af hvert ordentlig Medlem i enhver Klub og ethvert dramatisk Selskab i Danmark. (Plak. 20 Oct. 1819, efr. Canc. Skr. 18 Dec. 1819. F. S. 62. 63.). Denne Afgivt beregnede man at ville være i det mindste 10,000 Rbd. Sølv aarligen. 2) Af Frue Kirke selv 1000 Rbd. Sølv aarligen. 3) Det øvrige at reparteres paa Kirketienderne i Danmark. Herom see Coll. Tid. 1819. S. 77990. Mere om denne Kirke og dens Historie, foruden paa de anførte Steder, i Resenii inser. Havniens. 1663. 4 pag. 1113. - Pontoppidans memoria Dan. pag. 4887. - Thurahs Havn. hod. p. 23354. - Pontoppidans danske Atlas, II. 119-22. - Hoffmanns Fundatssamling IX. Jonges Kjøbenhavns Beskriv. S. 144241. Nyerups Kjøbenh. Beskr. S. 547–8. Om vore Landsbypræsters sande Stilling. og Kaar. (Fortsættelse; see No. 82.) Høistærede! Den 27 August 1825. De giør mig ganske skamfuld med Deres smigrende Sammenligninger, jeg føler altforvel, at jeg langtfra fortiener at kaldes den danske Dr. Primrose, og at salig Goldsmith, hvis jeg havde været kiendt af ham, sikkert aldrig var bleven fristet til at tænke sig mig som Original for sin herlige Landsbypræst. De forlanger at jeg skal sige Dem Aarsagen hvorfor min Nabopræst, der har en mindre Familie og dog et større Kald end jeg, ikke kan leve uden Næringssorg, medens De troer at jeg aldeles ikke kiender denne Plage. De fordrer endvidere at jeg skal giøre oprigtigt rede for mine samtlige Jndkomster, og endelig ønsker De, at jeg, for at lette Dem Oversigten, skal an slaa alt muligt til Penge, med stadigt Hensyn paa hvad en verdslig, i Kiøbenhavn ansat og fastgageret, Embedsmand maatte give derfor. Kun Venskab for Dem Høistærede, kan formaae mig til nogenledes at opfylde Deres Begiæring, og jeg er endnu uenig med mig selv om det er saa ganske rigtigt handlet af mig; thi uagtet Deres Mundheld, sigt justitia peret, mundus, bliver den Tanke, at jeg maaskee ved en saadan Fremstilling bidrager til at svække den Medlidenhed som mange mine Kaldsbrødre vist høiligen fortiene, mig altid noget modbydelig. Heller ikke kan jeg fragaae at jeg selv finder mig særdeles, og paa en Maade ubehageligen, overrasket ved det Resultat min Undersøgelse har frembragt. Tiderne, Høistærede, ere sandelig i høi Grad slette for os alle, og maa jeg end give Den Ret i, at Staten ikke er forpligtet til at sørge bedre for os end for andre dens Embedsmænd, at den ikke engang formaaer at giøre det, helst paa en Tid da dens egne Jndtægter ere saa vanskelige at faae ind, saa geraader dette mig dog kun til liden Trøst, og jeg føler ikke mindre Opoffrelsen af mange mine kiæreste Ønsker, fordi jeg indseer at ingen kan bøde derpaa, og at de andre Stænder ei have det bedre. Jnd rømme Dem maa jeg imidlertid, at dersom vi ei havde havt det saa saare godt under og før Krigen, saa vilde mange af os nu have fundet vor Stilling upaaklagelig.