Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-05-28
Oversigt af Dagens indenlandske Nyheder. J Henseende til Misbrug af Næringsveie er ingen Klage bleven mere almindeligt ført end over Jøderne. Man erindrer sig den betydelige Feide der for en kort Tid siden opkom i den Anledning; der har viist sig en Bestræbelse for at optage den paa nye, ved Digteren Thomas Thaarups Oversættelse af Lystspillet: "unser Verkebr." Det er imidlertid at beklage, at en Anmositet skal vedligeholdes imellem de forskjellige Afdelinger af Statens Jndvaanere, og det synes ganske at stride imod Regieringens Aand, hvilken søger at nærme dens Undersaatter af den mosaiske Religions Bekiendelse saa meget til dem af den christelige, som den forskiellige Religions Overbeviisning kan tillade. Grunden til Beskyldningen mod Jøderne ligger i to Ting; først deri, at de ved deres Sæder og Forhold og selv vedderes Sprog saameget afsondre sig fra Landets øvrige Jndvaanere, og for det andet deri, at de udelukkende beskjæftige sig med Handelen, en Næringsvei, som man for det meste med Uret, gjør den Beskyldning, at dens Brugere giøre sig overdrevne store og for de øvrige Borgerkasser trykkende Fordeele, og som i Tider, hvori Pengerepræsentativerne tabe i deres Værd, leder til Opkjøb af klingende Mynt, hvilket især findet Sted ved Jøderne, da de af demsom vandre omkring i Landet og faldbyde deres Varer, har meest Leilighed dertil, hvorved den Beskyldning bliver almindelig imod dem, at det egentlig er dom, som er Skyld i, at den ringende Mynt efterhaanden forsvinder, da deres Jndkjøb deraf falder i Øinene, som den nærmeste Aarsag dertil, for dem, som ikke tænke dybere. ind i Sagen. Men den første af disse Beskyldninger vilde bortfalde efterhaanden, naar Jøderne paa deres Side ville fatte den Beslutning, ikke at kalde sig selv Jøder, og bede alle andre ikke at kalde sig saaledes, men blot Bekiendere af den mosaiske Religion og derimod kalde sig Danske som Landets øvrige Jndvaanere, og naar de vilde aldeles afholde sig fra at tale det jødiske tydske Sprog, men blot betiene sig af Landets almindelige Sprog, og selv vogte sig for enhver fremmed Udtale deraf, og endelig naar de vilde nærme sig i Henseende til deres Sæder og Skikke saameget til Landets øvrige Jndvaanere, som det kan bestaae med deres religiøse Overbeviisning; da dog enhver oplyst Mand af enhver Religion let maae kunde indsee, at det ved denne ikke kommer saameget an paa det Udvortes som paa det Jndvortes. Og de Christne vilde paa deres Side bidrage til at svække denne Beskyldning, naar de igien vilde optage alle de Personer af den mosaiske Religionsbekiendelse i deres Selskaber, som udmærke sig ved et saa agtværdigt Forhold at de kunne fortiene det. Dette finder Sted i den Bye hvori Redacteuren lever, og de gode Virkninderaf ere umiskiendelige, saaledes kiender han en Mand af denne Religion, der er en Ven af forstandig og dannet Lecture i flere Sprog, og som han med Glæde har aabnet Adgang til sin Bogsamling, og en anden som ikke har taget i Betænkning at lade sine Døttre undervise af en agtværdig og cultiveret Præsteenke i Samfund med christelige Piger (naturligviis med Undtagelse af Underviisning i Religion) ogsaa var det at ønske, at det maatte blive Skolecommissionerne strengt paalagt, at vaage over Ungdommens Dannelse i denne Folkeclasse, dog saaledes, at Religions-Underviisningen blev dens Forældre forbeholden. Og hvad den anden Beskyldning angaaer, at Pengevæsnets Fordærvelse maae fornemmelig tilskrives dette Religionssamfunds Medlemmer, saa er den vel ikke aldeles grundet, men maae udentvivl søges i dybere Forhold: thi Norge har ingen Undersaattere af denne Religion og dog er Coursen i dette Rige slettere end den i Dannemark, og i Hamborg, i Frankerige, i Nederlandene o. s. v. er der Handlende nok af denne Religion og dog mærker man ikke der at Sølvet udføres, at imidlertid mange har her i Landet benyttet sig af Pengevæsnets Forvirringer i den sidste Tid, for at hæve sig vindselig til Velstand, og at dette har været ubehageligt for Landets øvrige Beboere, kan vel ikke nægtes, ligesom ikke eller, at den jo ere passerede mange Ting, hvorover der med Grund kan klages. Men man skal igien betænke, at det ved Reskript af 22de Juni 1742 var den mosaiske Religions Bekiendere formenet at optages i Laugene, og at dette ved Reskript af 19de Septbr. 1788 først blev dem igien tilladt; at, eftersom det var endnu vanskeligere for dem at kunde beskiæftige sig med Landbrug, Handelen blev den eneste Næringsvei for dem, og at denne da igien maatte lede til de anførte Misbrug, især i Tider som de hengangne. Men da nu Friehed til alle lovlige Næringsveie er, ved Regieringens Viisdom og Naade, bleven dem forundet; saa bør ogsaa denne Religions-Bekiendere bestræbe sig for aldeles at hæve den Beskyldning: at de blot udgjøre en tærende og ikke en frembringende Borgerclasse i Staten, ved hyppigere at anbringe deres Børn til de øvrige Næringsveie i Staten, end som til Handelen, hvorved de blot har nødigt at laane Øret til deres oplyste og hæderlige Repræsentants, Grosserer Nathansons Formanninger og understøtte hans Bestræbelser, som i sin i Aar udgivne fortreffelige Beskrivelse af Hofraad Meyers Levnet har Side 8 og 9 viist hvormange Bekiendere af den mosaiske Troe der i Honedstaden, nemlig 2/8 Deele af det hele Samfund der ernære sig i Fag udenfor Handelen, og som det er bekiendt, at han selv med oplyst og patriotisk Jver saa meget søger at befordre.