Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1794-03-28
Odense, den 28de Martii. No. 21 af Tilskueren indeholder i Begyndelsen et Brev af saadant Jndhold: Hr. Tilskuer: Forleden Dag, da den ulykkelige Jldebrand rasede paa Christiansborg, Slot, og til en Tid, da jeg nok tør forsikkre, at ingen dansk, norsk, eller holsteener inden Kiøbenhavns Volde var vel til Møde, undtagen de faa Tyve og Hælere, der tænkte at berige sig ved Ulykken, har man, som jeg med Vished veed, om Aftenen seet tvende Personer, der talte et fremmed Tungemaal, og hvoraf især den eene med et Øieglas i Haanden, udmærkede sig ved at viise en Diævels Glæde over Jlden. Jblandt andre udladelser, som endeel af de omstaaende, der ikke vare aldeles læg Folk, forstode, sagde han disse saare mærkværdige Ord: For den Summa, som nu brænder, kunde Danmark have for Krig med Frankerige i 3 Aar. De begriber nu Hr. Tilskuer, at Personen ikke maae unde Danmarks politiske Troesbekiendelse, og deraf ran De vel let forklare Aarsagen til hans Glæde. Jeg nægter ikke at det jo smerter mig, at denne Sk... kom hjem med heele Arme og Been; thi jeg troer, at det meest inviolable Menneske burde for slige Udladelser have sin Fred forbrudt. For nu at giøre, hvad jeg kan, til at forevige ham, har jeg besluttet at forskaffe mig hans Portrait, og lade det udskiære i Træsnit, for at sættes foran i mit belovede Billedgallerie over berømte Skurker; siden dette saa omtrent vil være det samme, som at kagstryge ham ineftigie, da det formodentligen vil finde sine Vanskeligheder, at faae den legemlige Straf anvendt paa ham. Jeg har ikke vildet undlade at anmelde Dem denne Anecdote til offentlig Bekiendtgiørelse, thi uagtet den omtalte Sk. . virkelig henhører til den Klasse af Mennesker, over hvem, som De i et af Deres foregaaende Blade har sagt, den offentlige Stemme, har tabt sin Ret saa troer jeg dog, at Publicum baade kan og bør reklamere denne sin Rettighed til at paaanke deslige udmerkede Skurkagtigheder, især naar de begaaes af udmærkede Sk..... Simon Sandrue. Derefter yttrer Tilskueren sine Tanker over denne Sag, menende derhos, at den der med slig neronisk Glæde kunde beskue en Ødeleggelse, som hiin, maa vel ved mere end een Leilighed tilforn have lagt samme Sindelag for Dagen, givet umiskiendelige Prøver paa det indfule og afmægtige Had til Nationen og dens faderlige Regiering, og tillige paa denne Lidenskabens, eller Dumhedens Blindhed, der saa umiskiendelig fremstraaler deraf, kunde Danmark endog for den Sum som brændte, have ført Krig i 3 Aar, saa havde Mennesketabet, som det kostbareste, dog blevet langt større end nu, med mindre saadan 3 Aars Krig, som adskillige i seenere Dage, havde bleven ført med Courerer; Tabet af en død Capital er vel ei heller at sættes i Ligning med det, der til en Krig maatte afpresses og aspines Undersaatterne? Man spørge Engelland, der tige, det mægtige Engelland, hvad Landets indvortes Flor har vundet, ved den nærværende, endnu ikke treaarige, ærefulde og fordeelagtige Krig, Tilskueren svørger og, hvad Frankrig har giortios, og hvorfor vi just skulle have Krig med Frankrig? Dette Rige har hædret vor Neutralitet; det har talt med Agtelse om vor Nation og vor Regiering; det har og funden sig i, at vi ikke have erkiendt dets republikanske Forfatning; en anden Sag var det, som Frankrig paatog sig at lægge vor Handel i Lænker, at giøre Jndgreb i vor Selvstændighed, og at foreskrive os despotiske Love; thi da ville det udentvivl have erfaret og endnu kunde erfare, at vi, uagtet det lidte Tab, havde Kraft nok til at haandhæve vore Rettigheder, vor National Tarv og vor National Hæder. Han viler her nest, at Kongen er riig ved sit Folks Kierlighed; han skildrer med glade Farver alle Stænders Begierlighed efter at oprette Kongens Tab, med mere, som Avisens indskrenke de Rum ei kan give Plads; ligesom forestaaende ei heller er andet end en Extract af Nummerets vigtigste Jndhold. (Af Tilskueren udkommer hvert Fierdingaar et Hefte, som Subskriben, tere faae her paa Adressecomtoiret for 3 Mk.)