Ribe Stifts Adresseaviser, 1807-09-26
Kiøbenhavn, den 9de Septbr. Hvilke skrækkelige Dage vi har oplevet, kan jeg ikke udtrykke med Ord, ingen kan tænke sig det ret, uden den, der har været nærværende. I den nyere Tid er vel heller intet Exempel, at en Stud efter 4 Dages Bombardement har lidt saameget som Kbhvn., da man ved Fiendens langt overlenge Styrke, uagtet Garnisonens og det brave Jægerkorpses Anstrængelser, ei har kunne forhindre, at Fienden opkastede sine Forskandsninger tæt ved Staden, saaat Bomberne kunde bestride samme, og lovede ham altsaa, uden stort Tab paa hans Side, en sikker Seier. Saameget min Hukommelse endnu er mig troe, vil jeg fortælle Dem alt, hvad der under de 3 Ugers Beleiring er forefalden. At fortælle Gierningssager vil Fienden, som har beleiret vor Øe, dog vel tillade. Det er jo hans Seier og Gevinst. - De Offere der faldt - de Mange der bleve gjorte ulykkelige. Om Underhandlingerne med Jackson i Kronprindsens korte Nærværelse her, som befoel, at forsvare Staden til det yderste, er de sikkert allerede underrettet. Man gjorde, hvad man kunde giøre og virkelig ret meget i den korte Tid, medens hvilken den uhyre Engelske Flaade, der, som en Stad i Søen, frygtelig (skiøn) udsaae, forholdt sig som rolig Tilskuer. Det var umulig, at besætte den hele Kyst saa stærk, at en Landgang kunne forhindres. Fra Svesiden forholde de fiendtlige Linieskibe sig rolig; der vare Forsvarsanstalterne fortreffelige, og uden stort Tab havde de der ikke vundet Seiren. Fra alle Sider rykkede de nu nærmere til Staden, befæstede sig allevegne, dog ikke uden den kraftigste Modstand af Garnisonen og Livjægerne, som var et Korps unge øvede Folk af Stadens bedste Familier. Daglig forefaldt Fægtninger; der gjordes 5 Udfald, hvorved man ogsaa forsagede dem nogle Gange; men hvad hialp det, da de altid igien forstærket fremrykkede. - Vore Bombardeerskaalupper have holdt sig yderst tapper. Et af samme sprang i Luften, men den følgende Dag sprang et engelsk derfor, ogsaa tog man nogle smaae Fartøier. Det var frygtelige Explosioner, men vi skulle endnu lære at kiende dem frygteligere. Jeg stod paa Loftet og saae de fægtede. Det var et bedrøvelig (skiøn) Syn. Den lyse Soel over den blaae Søe, Bombernes Fald i Vandet - den brændende Engelske Briig, i Baggrunden en Skov af Skibe. Vi boe ganske nær ved Søen og Kastellet, havde altsaa Dag og Nat Kanonernes Torden saa nær, at alle Vinduer rystede, og der ikke kunne tænkes paa Søvn. Bomberne, som de udkastede fra Søesiden, naaede os ikke, vi bleve altsaa rolig i Huset, men mine beste Sager havde jeg indpakket og sat ved Siden af mig, dersom det skulle begynde at brænde hos os. J Midten af Staden hos L. . . troede vi os ganske sikker, hvorhen vi da ogsaa i Nødsfald vilde flygte. . . . Engellænderne sendte flittig Parlementairer, hvilke forlangte Flaaden, men erholdt altid det samme Svar. Ethvert Huus forsynede sig med Levnetsmidler for mange Maaneder. En eneste Port blev ubesat, til hvilken Jndgangen kun var muelig fra Søesiden, og hvor de let kunne afskiæres. Amack var altsaa endnu fri derfra bliver Kbhvn. forsynet med Grønt og Melk, hvilket allerede begyndte at blive yderst rar. Af Kiød var nok at faae. Priserne stege daglig; alt flygtede fra Landet til Staden, og igjennem Landhusene tudede Kuglerne fra begge Partier. - Den 2den Septbr. om Eftermiddagen, da jeg sad ganske rolig og vuggede mit Barn, hørte jeg atter stærke Skud. Kanonaden blev saa vedholdende, at jeg iler til Vinduet; Folkene i Gaarden jamrer over, at de havde hørt, Engellænderne angreb Staden fra alle Sider. S. . . var ligeoverfor i det store Hospital, jeg ganske allene med Amme og Barn; jeg løber ud for at lade S... hente; da farer med frygtelig Knal den første Bombe, over vort Huses anden Fløi, og falder med stærk Raslen need i Gaarden tæt ved mig. Den der aldrig har hørt en Bombes Piben, kan ikke giøre sig noget Begreb om dem frygtelige Lyd samme giver. Jeg styrter indtil mit Barn i Værelset, hvor jeg troede samme var slaaet ind. Der er alting rolig: nu løber jeg fuld af Fortvivlelse ud paa Gaden, for selv at hente S...; da kom han. J Hospitalet var ogsaa falden en, og havde slaaet en gammel Kone ihiel. Det blev mørk de lysende Bomber fløi allevegne. Jeg svøvede mit Barn i en Kiole, tog det paa Armen, min Sp. . . ved Siden, Ammen med Angstskrig hos os; saaledes vandrede Deres Børn ud af Huset, som de aldrig troede at see mere, borte fra deres Eiendom, som de holdte for tabt. Døden var for, hos og efter os. Jkke langt fra Slotspladsen kommer en Bombe ned. Skildt vagten raabte til os, at vi skulle kaste os need, ellers blev vi slaaet ihiel. Jeg omarmer mit Barn, og venter saa den kommende Død. S. . . river os hen paa den anden Side af Gaden; Bomben falder 10 Skridt fra os i den hosliggende Gade fra Billes Palais, hvilken beskytter os for de omkringflyvende Stykker.