Kiøbenhavns Postrytter, 1791-06-10
Haag, den 31 Maji. Man læser her følgende Stykke, som angives for i Russisk Keyserl. Hofs Ultimatum til de allierede Hoffer, Keyserinden af Rusland kunde umueligen formod at Hun, efter paa en uretfærdig Maade at være angre af Tyrkerne, skulde see sig nødsaget til at forsvare S. imod Magter, som Hun ansaae for Venner, og som hu forhen havde været behielpelig til at faae sluttet en ærefuFred. De allierte Magters Forslage sigte alle til Porten Fordeel og Ruslands Skade. Status qvo, hvilken de paa staae, har aldrig tient til Grundlag for de Tractater, for de, efter deres førte Kriige, have sluttet, de have meget mere grundet de sluttede nye Conventioner paa foregaaende Fredstractater. Dersom Overvinderen skal holde det Overvundne skadesløs, især naar den sidste endda har vi ret den angribende Part, hvilken viid Mark vilde der da ikke aabnes for Angriberen Keyserinden overlader til Souverainerne, som Hun bærer al Høyagtelse for, at udfinde, om mueligt, en billigere status qvo at bestemme, end den, Hun har tilbudet, nemlig at tilbagegive alle Erobringer, undtagen Oczakow og de omliggende Ørkener, som det eeneste Middel, hvorved Hun faae et fast Grændseskiæl for Hendes Stater. Hs. Keyserl. Majestæt vil hverken understøtte visse Kongerigers Herskesyge eller lade dem handle som de ville, Hun maa søge at tilveyebringe en bestandig Fred imellem sig og Porten. Hun vil ikke forjage Tyrkerne af Europa, Hun vil tvertimod lade dem forblive der, siden Hun tilstaaer dem hele Provindser, som de ellers hverken kunde faae eller forsvare. Hs. Keyserl. Majestæt kan ikke troe, at en indskrænket status qvo kan være fornærmelig for de allierte Magters Værdighed, siden det Londonske Hof selv i Førstningen fandt den billig, og siden man vist nok ikke vilde ansee det for Moderation eller Høymodighed, men ligefrem for Frygtsomhed, om Rusland gjorde alt for store Opoffrelser. Keyserinden ønsker Sig af gandske Hierte de allierede Magters Venskab; Hun vil stræbe at naae dette, saasnart de vise sig som Mæglere, men ikke som Fiender. Det vilde snart Hs. Majestæt, hvormeget hun end ønsker Freden, dersom Hun skulde slutte Fred paa de allierede Magters Undersaattes og deres Blods Bekostning, imedens man affordrede dem Regnskab for det Blod, der som en Følge af deres politiske Forbindelser var blevet udøst. Hs. Keyserl. Majestæts Ønske en Fred, og, om ikke en ærefuld, saa dog en anstændig Fred. Hun spørger derfor, om den Fred vel kan være anstændig, som giver den Overvundne alle Seyerens Fordeele, Det Russiske Hof indseer gandske vel alle de Vanskeligheder, som ere forbundne med de allierte Magters Garantie for en Fred imellem det og Porten. Hs. Majestæt smigrer sig derfor med, at de tage Hendes Moderation til Exempel, for at tilveyebringe den Fred, de vise saa stor Længsel efter. Dette er det eneste Middel, som kan bidrage dertil; i intet er vissere, end at voldelig Medfart og Fiendtlighed ville have en modsat Virkning, og kun giøre Hs. Keyserlige Majestæt mindre føyelig &c. Vort Vestindiske Compagniets Octrøy, som udløbe ved dette Aars Udgang, bliver ikke fornyet; men Compagniet skal aldeles ophæves. Republiken vil nemlig træde Compagniets Stæd, og affinde sig med Jnteressenterne af hvilke den største Deel er i Amsterdam, for den Tredideel af den Surinamske Colonie, som de i forrige Aar hundrede tilkiøbte sig. Over de nu i sex Aar vedvarende indbyrdes Missstaaelser og den deraf flydende Uenighed paa det gl. Haabs Forbierg er der nedsat en Undersøgelses=Com sion; og den hidtil værende Gouverneur Graaf er tilbekaldet.