Viborger Samler, 1782-02-25
Ved Østersøens Bred, der gives nogle Ænder, Hvis fæle, plumpe Skrig man hører overalt. Mod Svanerne i sær af evigt Had de brænder; Thi sammes Hvidhed dem forhadt i Øine falder. De deres Yndighed og Stemmes vare Gaver. Faragte. - Men mod een de sammensvorne er, Den alle Fortrin i udmærket Høide haver. Dens Hvidhed, herlig Sang de hadede i sær Omkring den liggende de ideligen skrig, For at forhindre, man dens Sange høre maa Vor Svane agter ei der Skrig, den ei vil vige, Den synger ligefuldt, og dog kan biefald faae Af Af alle Kiendere, der kan paa Sange skiønne, En snedig And derfor strax dette Raad udfandt: Vi Ænder alle bør den Svane at belønne; Vi ved et Gudekiær, hvor Dyndet heslig randt, Kan hente det, hvormed vi Svanen kan bedække, Saa at dens Hvidhed ei saa let indtage kan. Af Glæde Ænderne strax Vingerne udstrække I Haab, det Forslag og kan meget vel gaae anDe vel heladte kom fra Kiæret nu tilbage Og Svanen sovende i Røret forefandt. Med Dyndet de den da heel sagte overdrage Og spredte det nu ud, saa det var ganske sandt, At Sygnens Hvidhed var til heslig Sværte bleven, Hvorfor den og i Smug, blandt Røret skiulte sig. Hver Fuglensgierrig hen til Stedet selv blev dreven Og skulde Svanen see saa sæl og hesselig. Da Solen nu kom frem og Dagen herlig straalte, Hver Fugls Opmerksomhed paa Svanen var henvendt, Den herlig Sang, men med Uvillie den taalte At hvert et Øie var saa skarp til den hensendt. Tilsidst den paa sig selv et Øie og maa kaste, Og med Forundring seer sig saa besmurt og sort Den let begriber, at man Aarsag har at laste Dens Dragt saa hesselig af dumme Ænder gjort. sin : Paa Paa Vandet den faaer ud og deriereen sig bader, Og kommer herlig, skiøn og hvid deraf igien. Hver Fugl sig skammer og Bedrageriet haver, Men Ænderne de drey med Tayshed Tiden hen. er i min sal. Theopbrasus sagde, at Skiønheden var et stille, Bedragerie; thi den overtalede mange, men brugte ingen Ord dertil."gende Jsakrattes, som i sin Tid skrev de beste Taler, vovede dog ikke at tale i nogen offentlig Samling; thi, sagde han: jeg er som Slibesteenen, der vel kan skierpe, men selv ikke skiere. Plutarkus sagde, at det var en behagelig Ting at see smukke Folk, men meget farligt at omgaaes dem. Nyeheder. som Hr. Kongel. Majestæt har under 28 Januarii sidst behage at anthorisere det octroyerede Handelsselskab den allerede i Hænde havende Gevinst, saa og af det, som indtil næstkommende Junii Maaneds Udgang maatte vindes, (efterat der er givet Jnteressenterne 500 Rdlr. pr. Actie til Udbytte) at formeere Selskabets circulerende Fond med 1 Million, og saale det des, at forsikkre Selskabet, at i Stedet for de i Hændehavende paa 100 Rdlr. lydende Actier, skal udleveres dem nye Actier paa 300 Rdlr. J Henseende til Forsikring for Selskabets Ladninger har Hs. Majestæs fastsat, at dersom ikke den heele Capital ved indfaldende betænkelig Omstændighed bliver forsikkret, da maa Risico paa Selskabets Ladninger til 20 eller 30000 Rdlr. paa hver Ladning bestemmes, saaledes, at Directionen maa uden Ansvar vove meere eller mindre efter Aarets Tid og Omstændighedernes Beskaffenhed; men hvad som overstiger den virkelig udlagde Kapital af 30000 Rdlr. skal derimod altid forsikres.