Viborger Samler, 1831-04-28
I det Hele er Ministeriets altfor eftergivende udenrigske Politik Gienstanden for de bittreste Angreb saavel i Bladene som i Kammeret. Saaledes angreb General Lamarque denne det nye Ministeriums svage Side den 13de i de Deputeredes Kammer med en mageløs Forbittrelse og Hæftighed. Han erklærede, at den repræsentative Regjering var ved den ubetingede Tillid, hvormed Credit bevilgedes, kun en bitter og kostbar Forhaanelse. Ministeren Sebastianis vrede Udtryk imod Belgierne forekom ham uværdige for den store Nations Organ. J Øvrigt var det ikke sandt, at kun en Hob Bruushoveder i Belgien protesterede mod de londonske Protocoller, men den hele belgiske Nation forlangte Opfyldelsen, af de i den franske Regjerings Depescher høitideligt givne Løvter. Statsflandern var uundværlig for Belgien og Luxemburg en integrerende Deel af samme, hvilket Kongen af Holland selv havde erkjendt, ved at seende de luxemburgske Deputerede og Militaire hjem; hans Privatfordringer paa Belgien beløbe sig kun til 180,000 Fl. aarlig Rente, og Belgierne tilbøde sig, øieblikkeligen at udbetale den tilsvarende Capital. Efter nogle Udfald mod Preussen og de fremmede Magter overhovedet, søgte han at bevise, at Forsvaret af Luxemburg var nødvendigt for Paris's Sikkerhed. Han meente, at de af Polakkerne tilfægtede Fordele kun bragte det franske Cabinet og den europæiske Diplomatie i Forlegenhed; man var nemlig i London tidligere bleven enig i, at spille menneskekjærlig og forskaffe Polakkerne Amnestie uden altfor stor Ydmyggelse; men nu havde deres Heltemod tilintetgjort alle Udsigter til Eftergivenhed fra deres Side. Endnu bittrere udtrykte han sig om Jtalien, hvor, som han sagde, de franske Ministres Politik havde udslettet alle de hæderlige Minder fra Napoleons Tid. Men da han brugte det Udtryk: "Punisk Troskab og fransk Troskab ere synonyme hiinside Alperne da reiste sig en frygtelig Tumult. J. Centrum forlangte Mange, at Generalen skulde kaldes til Orden, medens man paa den venstre Side paastod at han kun havde talt om Ministeriet. Med Møie skaffede Generalen sig Gehør, idet han sagde, at han kun havde villet taleom Ministrenes Troe og Love, hvilke havde glemt de paa Tribunen høitideligt givne Løvter. "Jnd spærrede i Modenas Fængsler - vedblev han - omvankende mellem Appenninerne eller i Landflygtighed forbande de italienske Patrioter os, og Himlen laaner Øre til Ulykkens Forbandelser. Gid de dog ikke maae træffe Andre end de sande Skyldige, Utilfredsheden og Naabet begyndte paa ny, indtil endeligen Vicepræsidenten, Hr. Delessert, traad imellem med de Ord: General, De har sagt, at punisk Troskab og fransk Troskab vare synonyme (Ja! Ja Nei, Nei); jeg kalder Dem til Orden." General Lamarque svarede, at denne Jrettesættelse vilde have smertet ham dersom han havde fortjent den. Under vedvarende Tumult gik Generalen over til den Kongres, der skal holdes i Rom, med hvilken man havde i Sinde at udslette saamegen Skjændsel den Mængde Stemmer: Deres Paastand er skjændig!). Østerrigerne vilde lade sig bønfalde og betale, og derpaa rømme Kirkestaten. Ministeriet vilde da bryste sig af sin forud betingede Seier, der imidlertid egentligen var et Nederlag; thi de liberale Jdeer vilde vorde qvalte Patrioterne opoffrede, Jtalien underkastet, Østerrigs Jndflydelse udvidet, og Frankrig givet til Priis for hele Europas Forhaanelse. (Til Orden, Til Orden!) "Man bør - sagde han - ikke spotte Jtalienerne, fordi de ikke have viist Polakkernes Heltemod; thi hvis er Skylden undtagen vore Ministres, der udtrykkeligen have tilraad dem Underkastelse?" Han erklærede Ministrenes Opførsel for strafværdig, skjøndt han ikke vilde beskylde dem for strafværdiges Hensigter. Naar man vilde kjøbe Freden for enhver Priis, hvortil da saa mange Rustninger. Det var bedre at bestige Tribunen og sige: "Vi tiltræde den hellige Alliance og antage dens Lærdomme. Kongerne ønske at anerkjende vort ny Dynastie og at tilgive Julimændene, ligesom vi ogsaa selv ere tilbøielige til at tilgive disse." Da vilde Tilliden være gjenoprettet, Statspapirerne vilde stige, og Alle vilde være tilfredse med Undtagelse af nogle knurvorne Sjæle, der med nedbøiet Hoved og Fortvivlelse i Hjertet maaskee vilde vende Frants I berømte Ord om og sagte knurre: Alt er reddet undtagen Æren!" (Heftig Bevægelse. En Stemme: Sligt har man aldrig før hørt her. - Marschal Soult, Krigsministeren, erklærede, at et sligt Sprog ikke var fransk, og undrede ham i en Generals Mund der havde udrettet saa meget. Hvortil saa store Rustninger, Fordi man vedvarende fra Tribunen havde forlangt Vaaben, fordi fremmed Jnvasion truede fra alle Sider, da Kongen kaldte ham ind i Conseilet. Ministeren retfterdiggjorde sig derpaa i Henseende til sit eget Departement og bragte sin Beretning af 2de Febr. i Erindring, ifølge hvilken de gjorte Bevilgninger kun vare beregnede for Fredstilstanden, men i Tilfælde at Krig maatte forhøies; denne Mulighed havde man nu for Øie ved Fordringen af de 1000 Mill. - Høist mærkelig var den Yttring af Hr. Bignon, at han beklagede, at Jkke=InterventionsPrincipet nogensinde var bleven opstillet. - Lafayette opfordrede Ministeriet til at antage sig de ulykkelige italienske Patrioter og til at anerkjende Gesandtskabet fra de polske Jnsurgenter. - Ministerpræsidenten beraabte sig i Forsvaret for sit Ministerium paa Cannings Exempel der i 1823 havde taalt den bevæbnede Intervention i Spanien, skjøndt Wellington paa Kongressen i Verona havde nægtet Englands Samtykke dertil. Han forsikkrede, at hidtil erholdt man hver Dag en ny Garantie for Fredens Opretholdelse. - General Sebastiani talede i samme Aand, og lagde stor Vægt paa de uafhængige italienske Staters Rømning af Østerrigerne, hvorved Frankrigs Værdighed tilfredsstilledes. I Øvrigt forsikkrede han, at Regjeringen med Omhyggelighed vilde opfylde Menneskelighedens Fordringer (i Henseende til de fangne Jnsurgentchefer). - Som Modstykke hertil forelagde Hr. Odillon=Barrot Hertugen af Modens Proclamation om Oprettelsen af Militaircommissioner, og meente, at Frankrigs forsinkede Jntervention i Jtalien kun vilde komme tidligt nok til at bivaane Frihedsheltenes Liigbegjængelse. Dette Udtryk modtoges med stormende bifald fra den offentlige Tribune, som Vicepræsidenten, Hr. Delessert, strax lod romme.