Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1845-04-16
Paa Wemmetofte Klosters og Jomfruens Egede Godsers Eiers Vegne Howitz. Enhver Mand af Ære maae indsee, at jeg ikke uden giennem Loven, kan indlade mig i det Specielle af den Sag, som er opkommen i forskiællige Blade efter et Angreb paa min personlige Characteer m. m. i Hempels Avis No. 170 og 172 for f. A., og jeg kan derfor trygt stole paa at hele den Deel af Publicum, hvis Agtelse det bør være mig om at giøre at erhverve eller vedligeholde, vil tilbageholde sin Mening indtil Domstolene have givet det endelige Udfald, som da strax skal vorde offentliggjort. Midlertid har jeg til Gjennemsyn for Enhver, som maatte ønske det, allerede henlagt i Hr. Milos Boglade her i Byen, en Udskrift af den Underretsdom, som er overgaaet Redacteur Bagger, og derved indirecte tillige den eller dem, hvis Partes han havde overtaget, af hvilken Dom det vil sees, at Sagen imod bemeldte Hr. Bagger, for mit Vedkommende, i alle Dele, er afgjort i første Jnstants. Jøvrigt har jeg i sin Tiid sørget for at Hr. Hempel ikke uvidende har paadraget sig det store Ansvar, hvis Vægt han senere har maattet føle, i det jeg ved Notarius publicus har ladet ham advare efter Udgivelsen af Avisen No. 170, før No. 172 var udkommet, i hvilken desuagtet det ærerørige Angreb imod mig blev fortsat. Endeligen vil jeg ligefrem tilstaae, at da jeg, efterat Hr. Hempel ved sine Frænder og Venner gientagende havde ladet mig anmode om at indgaae Forliig, som bestandig var mig imod, stillede mine Fordringer saaledes, at jeg derved haabede at frietages for flere saadanne Forlangender, var jeg virkeligen af den Formening, at det kuns kunde vedkomme mig at paasee at Erklæringen blev tilfredsstillende for mig, og at der ikke tillige paalaae mig den Pligt at sørge for Hr. Hempels Tarv. At jeg ikke har villet forlede ham til nogen Overilelse kan jeg bevise med dette, som han vist ikke vil modsige, at jeg ved Erklæringens Modtagelse tilkjendegav ham at den skulde forblive til hans Disposition lige indtil Sagen 24 Timer derefter ved en Extraret skulde reassumeres, ligesom jeg tidligere havde erklæret, at jeg for mit Vedkommende Jntet skulde have imod at den Censur, som kunde blive paalagt Hr. Hempel ved Dom i Sagen, hævedes eller eftergaves ham. Hvad angaaer Procurator Tommerups Yttringer og Oplysninger og Beviser, da kan jeg vistnok med Rolighed imodesee dem, fordi jeg holder mig overbeviist om til enhver Tiid at kunne forsvare mit Forhold mod saadanne Angreb i det mine Banquier og Kiøbmands Forretninger drives efter samme Normer, som saavel her som i den øvrige handlende Verden ere vedtagne og for Domstolene som lovlig anerkiendte medens mine Handels Bøger stedse og uden nogen Forbeholdenhed ville i fornødent Tilfælde og for enhver Vedkommende holdes aabne og tilgiængelige; men jeg maae derhos saameget mere betvivle Vigtigheden af disse Oplysninger endog i Hr. Tommerups egne Øine, som det jo var hans Pligt allerede som Sagfører for dHrr. Hempel og Bagger og endmere som den der ved at lade de paatalte Artikler indrykke havde paaført dem Sagen, at fremkomme med Alt hvad der kunde bidrage til deres Forsvar, hvortil der under Processen, gaves ham mere end tilstrækkelig Anledning og Leilighed. Elias B. Muus. Odense den 14 April 1815.