Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-07-28
Da vi have meddeelt Adressen fra Nyborg, kunne vi ikke undlade og at meddele Slutningen af den Adresse der blev overleveret Kongen i Aarhuus. Her hedder det nemlig efter at man først har bevidnet Kongen sin undersaatlige Hengivenhed; Til disse Følelser knytter sig en levende Kjærlighed til Fødelandet, en inderlig Længsel og Glæde ved Alt, hvad som kan befordre dets Hæder og Lykke. Jkke enhver flygtig Tanke som viser sig i en skuffende Lysglands, formaaer at henrive det danske Folk, men de Jdeer, som ere modnede gjennem Tiden og som besindigheden har gjennemgransket, befæste sig saameget stærkere, jo længere de have bestaaet for Nationens prøvende Blik. Det er Deres Majestæts store Opgave at forsone Tidsalderens klarere Anskuelser med Fortidens Forestillinger og Synsmaader, og at give Alt det Gyldighed, som fortjener at komme til Gyldighed, fordi det er helliget af Sandhed og adlet af Retfærd og Moralitet. Maatte det lykkes Deres Majestæt at vinde den Tilfredsstillelse at have fyldestgjort dette Tidens Krav, maatte det lykkes Dem at skue ind i Deres trofaste og retsindige Undersaatters Hjerter, og at gribe og gjennemføre de Jdeer, som i Sandhed tilhøre Folket, og som, fordi de udgjøre Grundvolden for dets Tilfredshed ville være Deres Majestæt dyrebare. Kongen har svaret derpaa, uden at Adressen, var bleven oplæst for Ham da Hs. Maj., endnu fattigeret af Reisen, ikke ønskede det jeg er overbeviist om, at den Kjærlighed og den Tillid som det danske Folk altid har viist Kongehuset, ogsaa heri har udtalt sig, og jeg er forsikkret om, at De, som fornuftige Mænd, vil indsee, at det er nødvendigt, ogsaa i deres Kreds, at opretholde den Tillid, som bør finde Sted mellem Kongen og Folket, naar jeg, som Deres Konge skal kunne stifte den Nytte og det Gavn, som jeg for det Heles Vel ønsker at kunne begrunde. Man viser Os Hengivenhed og Tegn paa Kjærlighed nu, nu Efter Helsingøers Avis optage vi følgende: Petitionen til Provindsialstænderne er igaar Aftes afsendt herfra til Byens Stænderdeputerede. Den tæller 163 Underskrifter, hvoraf 153 fra næringsdrivende Borgere, og lyder saaledes: Til Stænderforsamlingen i Roeskilde henvende vi underskrevne Borgere og Jndvaanere i Helsingøer og tillidsfulde med følgende Andragende. Under Tidsalderens velgjørende Jndflydelse ogsaa paa det danske Folk, og under dettes i det sidste Aarti stegne Jnteresse for offentlige Anliggender, er Folket bleven mere og meere fortroligt med den Tanke, at den danske Stat torde i Forfatning og Forvaltning ønskes given saadanne Forandringer, som, i større Grad end det Bestaaende, stemme med Tidens Fremskridt og Fordringer, og at den danske Statsborger har, ved opnaaet Modenhed til større Selvvirksomhed i Bestyrelsen af de offentlige Anliggender, tillige Aarsag til at attraae større Betryggelse end hidtil for, at disse Anliggender vedvarende pleies vel og hensigtsmæssigen. Ved forskjellige Leiligheder og paa forskjellige Maader ere disse Meninger og Ønsker blevne offentligen udtalte, og de ere tillige blevne yttrede umiddelbart for Hs. M. Kongen ved Høisammes Thronbestigelse. Hs Majestæt har huld rigen paahørt disse Yttringer, og langt fra at unddrage den Opmærksomhed, henviist til Stænderne: disse af hans forevigede Forgænger indsatte Folkets Talsmænd, disse Kongens, af Folkets Midte udvalgte Raadgivere. Dette folkelige Raad sammentræder nu første Gang efter Thronskiftet. Dets Hverv ere mange og vigtige, men visselig er intet mere betydende end det: at overveie og drøfte om og hvorvidt Statsforfatningens og Statsbestyrelsens Organisation trænger til Forandring, om og hvilke større Rettigheder Statsborgeren kan have Aarsag til som saadan at attraae og forvente sig tillagt. Uden at gaae ind i Enkelthederne af disse antydede Gjenstande, indskrænke vi os derfor alene til her at udtale det Ønske – et, som vi føle, almindeligt Folke-Ønske: At den høitærede Roeskildske Stænderforsamling, hvis Jndsigt og Frimodighed gjentagende ere prøvede, vil skjænke hine National-Spørgsmaal den grundige og omfattende Undersøgelse, som deres Jndflydelse paa Nutid og Fremtid fortjener, og at Forsamlingen derefter vil tolke uforbeholdent for Kongen, hvad Folket ønsker og forventer, samt hvad Folkeraadet erkjender at være tjenligt, hensigtssvarende og heldlovende."