Den Vest-Sjællandske Avis, 1838-10-09
(De indenlandske Efterretninger skulle følge i næste Nr.) Hvo som sig blander i Andres Tvist, Faaer Skam til Tak for En Flid tilsidst." Saaledes er det gaaet mig og min Hr. Collega idag til en Begyndelse; men jeg vil haabe, vi ved Enden ville gaae af med Seiren. Da vi nemlig ved forrige Raadstueforsamling havde forklaret, at de Fleste, som ved feilagtig Anskuelse havde paaskrevet Circulairen til Markedernes Afskaffelse, nu ønskede at gaae tilbage, og at Alt skulde forblive i den gamle Orden, bleve vi enige saavel med Hr. Justitsraad Borgermester Birch, som med 1ste Repræsentant, om, at en ny Raadstueforsamling maatte blive holdt, og vi maatte til den Tid samle Underskrifter desangaaende. J kortere Tid end en Dag samlede vi saaledes 88 Underskrifter af Folk, som alle modtoge os med den største Velvillighed; og kort førend vi gik paa Raadstuen, blev os tilsendt 4 Begjeringer om, at Markederne maatte forblive, og her viste det sig, at Alle næsten vare enige om, at Markederne maatte have sit Forblivende, naar jeg undtager en Bager Flæsk og dernæst Byens Skomagere, om hvem det tydeligt viste sig, at det var dem, vor første og et Par af de andre Repræsentanter arbeider for; thi første Repræsentant, Hr. H. H. Schou, oplæste førsten lang Petition fra Skomagerlauget her i Slagelse, hvori de besværede dem over den ubodelige Skade, Fyenboerne gjorde dem, dernæst over det Jndgreb, landsby-Skomagerne gjøre i deres Haandtering. Alt dette kan have rimelighed, men det kan jo alle Andre ikke lide under, der nødsages til at besøge Markederne. Da den Tale var endt, begyndte Hr. Schou at udgyde sin Galde over dem, som engang havde ladet dem forlede til at paaskrive til Markedernes Afskaffelse, og nu nøiere havde eftertænkt, endskjøndt mange af dem ikke freqventere Markederne, hvad Skade det vilde være for dem selv, deres Medborgere og Efterkommere, at ville sørge for at afskaffe, hvad de maaskee aldrig meer vilde kunne faae tilbage, men os to især var det gjældende, som efter saaManges Ønske havde paataget os at samle disse Underskrifter, for tide at forebygge, hvad der maaskee siden vilde være for sildig. Han gik endog saa vidt at fremsige, at han haabede, at naar vor Petition med samt vore Underskrifter blev fremlagt i Stænderforsamlingen og de Herrer Deputerede da saae, at vi paa den ene havde skrevet med og paa den anden imod Markedernes Afskaffelse, de da vilde betragte os som Jntet. Dette er den mindste Sorg, vi ville lægge os paa Hjertet, da vi meget godt veed, at disse udmærkede Mænd til alle Tider ville kunne tilgive en Feil, man igjen søger at oprette, og neppe ville giøre dem Uleilighed for at kuldkaste for et heelt Land, hvad en eneste Byes Skomagere søge at forstyrre; thi her fra Slagelse kommer jo det Hele. Men Uret er det at fremkomme ved en Raadstueforsamling med Personligheder imod en Mand, der aldrig har fornærmet hverken ham eller nogen af hans Hrr. Colleger, uagtet de her have begaaet den største Feil ved, istedetfor at fremkalde deres Medborgere til en Raadstueforsamling, for der at høre deres Mening, at gaae fra Huus til Huus, saa vel i som udenfor Borgerskabet, og medtage Alt for Fleertallets Skyld, og man maa virkelig forundre sig over, at de ikke have været i Klosteret; vi derimod havde hverken Tid eller Leilighed til at gaae saa meget omkring, men kom kun der, hvor vi omtrent vidste de ønskede at paategne vor Liste; men Jngen kan fremkomme og sige Andet, end at vi have behandlet de Hrr. Repræsentanter med den største Agtelse og Skaansomhed for deres her begaaede Feil. Men at Hr. Schou fremdeles i sin Tale bemærkede, at jeg havde beklaget mig for ham, at det var Markederne, der i Særdeleshed havde ruineret mig, er en stor Feiltagelse; og var det Tilfældet, da var det min Sag, og ikke hans, og derfor skulde Andre ikke lide, der havde bedre Lykke end jeg. Da jeg imidlertid ikke i Raadstuesalen kunde komme til Gjenmæle, og formine Medborgere komme til at forklare mig, saa vil jeg her gjøre det for et heelt Land. Efterat jeg havde gjennemgaaet en ulykkelig Jldebrand den 4de Juli 1836, og da Alt, som henhørte til Professionen, var af Jlden fortæret, søgte jeg at faae nogen Credit af Læder og hvad andet dertil bruges for ei at ligge ganske stille. Da jeg skulde til at bygge, kunde hverken Huusassurancen, der var meget liden, ciheller Meubelassurancen forslaae til at bygge færdigt for, da fik jeg ved Godhed først 400 Rbd., dernæst flere smaa Summer, og da det var medgaaet, tog jeg Resten paa Credit. Efter ved Contant at have betalt en Deel hos Hr. Schou, fik jeg for lidet over 60 Rbd. paa Credit. J sin Angst og af Nødvendighed lover man ved saadan en Leilighed Noget, man slet ikke kan holde; jeg lovede altsaa, naar Efteraars markederne begyndte at gaae, skulde jeg betale; men naar jeg kom hjem og havde solgt taaleligt godt, da var det jo naturligt, at jeg maatte først betale de mindre Haandværkere, hvor jeg skyldte for Materialier, og som mindre kunde taale at vente, for at jeg kunde faae Noget igjen. Hr. H. H. Schou krævede mig, og det var jo billigt, at Manden vilde have Noget for Sit, flere Gange modtog han disse mine tomme Løfter, da det var en reen Umulighed i denne min ulykkelige Stilling at tilveiebringe disse Penge, og det vilde være utilgiveligt af mig, om jeg her vilde benægte, at jeg beklagede mig over ikke at kunne betale Noget af min Gield, da Markederne ikke smed Noget af sig til at afbetale Gield med, men saa lovede jeg, at naar jeg fik faste Penge i mit Sted, skulde jeg betale ham Sit med Renter. Han fik altsaa Obl. gation derpaa, og da jeg nu 11te Juni var saa lykkelig at faae dette Laan, har jeg strax gaaet lige fra Klosterets Mure til hans Bopæl og betalt ham baade Kapital og Renter. Hvortil da disse Bebreidelser, skal Saadant forhandles ved en Raadstueforsamling 2 ligger det ikke tydeligt for Dagen, at naar de Hrr. Repræsentanter finde Noget for godt, skal det absolut gaae igjennem, Naar Andre udenfor dem faae isinde at sige Noget enten til deres egen eller Medborgeres Fordeel, maae de frygte for at sige dem imod, for at de ikke skal prostitueres af dem og gjøres til Jntet. Tungt er det for den Fattigere, for en heel Forsamling af sine agtværdige Medborgere at høre saadanne Udtryk af en Mand, der saavelsom han selv er kommen af Lidet og opfødt i Lidet, og ved Gud og Lykken er blevet til noget i sine Tanker meer end Almindeligt. Jeg har alle Tider glædet mig ved at see en Mand som Hr. Schou, der ved Flid og Virksomhed har arbeidet sig frem af forfaldne Ruiner; men at hæve sig over sine Medborgere, det er at misbruge den jordiske Lykke, der her er forundt ham, og det hverken kan eller vil taales. Dette haaber jeg vil være nok til mit Forsvar i denne Anledning, og da mine Medborgere have opfordret mig til at tage til Gjenmæle, maa jeg nødvendigt saaledes detaillere mig. Slagelse den 6te October 1838. J. M. Heide, Sadelmagermester.