Aalborg Stiftstidende, 1841-06-02
Kjøbenhavn, den 29de Mai. - Hvor lidet den politiske Selvstændighedsfølelse hos Folket endnu er fuldbaaren, derpaa afgivet Maifestdagens Skjæbne iaar et altfor slaaende Beviis. Jngen havde drømt om, at den skjønne 28de Mai, en Dag, der hvert Aar er voxet i Betydning, en Dag, hvilken enhver Dansk altid med Glæde synes at have imødeseet for paa den, adskilt fra alle fængslende Hensyn og uden andet Organ, end det, der forkynder sig fra Folkets egne Læbet, at kunne frit og aabent udtal sin Glæde eller Bekymring, sin Tak eller sit Haab, at kunne med Værdighed og Sindighed tolke, hvilke Følelser, hvilken Attraa der bevæger sig i Folket, at kunne give et vistnok usvigeligt Stemnings-Barometer, der aldrig vilde kunne være Regjeringen ukjærkomment og vistnok hos den velsindede Fyrste vilde være en ikke upaaagtet Folkerost, om end- og en eller anden ultraistisk Dissonants skulde forstyrre Festens gode Tone, - at denne Fest, sige vi, denne Folkets Fest, i det sidste Aar af vor første politiske Selvstændigheds Decade ikke skulde være værdig til at feires. Ganske pludseligt og for de Fleste vistnok meget uventet fremtræde 13 Mænd af første politisk Rang, deriblandt flere af Folkets ædleste Repræsentanter, og foranledige en Discussion omdet Spørgsmaal, om Maifesten iaar bør feires eller om ikke en alvorlig Taushed bør træde i Stedet for Dagens vante glade Stemning. Man appellerede her til Stemningen, eller vel rettere til Forstemtheden, som har gredet mange Gemytter, for at lade den dømme over sig selv. At Forstemtheden var tilstede, benægtedes ikke, allermindst af de Forstemte selv, og at der fortiden ikke var Anledning til at jubilere, derom var man enig, men hvo siger da, at den 28de Mai skulde iaar meer end til anden Tid udelukkende være en glad Takkefest; nei den skulde være meget mere den skulde være en Mindefest i dobbelt Betydning, en Fest der mindede om den Drot, der løste den politiske Tanke Stavnsbaand, der bød Borgeren at medvirke til sine egne Anliggenders Styrelse, der lod Statsborgeren fra hans tid ligere politiske Uvirksomheds lave Standpunct, ophøies i Regentens eget Raad, der aabnede Kongens Sal for Folkets Stemme, og den skulde tillige være en Fest, der gav Folket Anledning til at minde Kongen om at gaae nærmere ind paa Opfyldelsen af de Ønsker og den Trang til en friere Udvikling af Samfundsforholdene, der maatte aabenbare sig i Folket, og give Kongen fornyet Leilighed til at prøve saadanne Folkestemmer og til at sammenholde den med andre Resultater af Folkestemningen og med Frugten af hans egne ophøiede Overveielser af Landets Velfærdsanliggender. Anlagt paa en saadan Basis maa Festen altil have og beholde en stor Betydning og en overordentlig Virkning. Den vilde, som ovenfor antydet, være et aarlige tilbagevendende Vidne om de Følelser, der meer og meere have modnet sig hos Folket. Og hvi skulde vi da ogsa forsage saa tidligt i vor politiske Ungdoms første Opblomstren, Lad os gaae til Stater, hvor Folket er opdraget i politisk Myndighed, hvor dets politiske Tro er grundfæstet hvor Selvstændighedsfølelsen, indsuget med Modermelken, bar fulgt Statsborgeren igjennem hans hele politiske Løbebane, lad os gaae til England, til Bretlands frie, selvstændige Søn; har han - for blot at berøre et eneste politisk malum, der hviler som et sørgeligt materielt Aag paa hans Skulder - har han tabt Modet, fordi Brødskatten, den tungeste af alle, der truet med meer og meer at ville spotte hans Arbeidsflid, endnu ikke er udryddet eller bragt indenfor en fornuftig Grændse? Jndhyller Englænderen sig derfor i sløv Tausheds Sørgeflor, Nei, han samles ligefuldt med sine Brødre til politiske Fester for at blande sin Rost Folkets Røst og lade Folkets Stemme fornye sig og træng ind til Regentens høie Sale, hvor der dog, naar Tidsfylder kommer, eengang, tidligt eller seent, venter de ikke forstummede og modnede Folkeønsker deres Opfyldelse. - Denne Anskuelse synes ogsaa her at have faaet Jndpas, man erkiærede det med en Eenstemmighed, der næsten ganske isolerede de mægtige Tretten", at Festen burde, Festen maatte feires, ikke som et Poculeringsgilde, men som en Fest for den politiske Selvstændigheds bestandigt fremskridende Udvikling, som en Takkefest tillige til de Mænd af Folket, der havde ladet Folkets sande Stemme tone af deres Bryst, som en Fest, der paa forskjellige Maade betegnede Folkets Tak for hvad der var givet og dets Attraa efter hvad der endnu lod vente paa sig: en saadan Fest skulde feires; det besluttede man med fire Femtedele af de Mødendes Stemme eller ved saa Manges Vota, som ikke alt havde i Forveien saa at sige forenet sig om, det være nu af denne eller hiin - Ved Majesten i Helsingør var nedenstaaende af Hr. G. Siesby forfattede smukke Sag bestemt til Afsyngelse: Mel. Danmark delligst Vang og Vænge. Er det sandt? – Er Aanden atter For en Stund til Taushed bringes Vegen fra vort Nord? Kan dens Røst, - men ei betvinges: Hilses Festen kun med Latter, Sukked den end nok saa længe, - Den vil Lænken sprænge! Hist fra Mørkets Chor Rykkes op af Danmarks Have, hvad nys kaldtes Kongegave, - Hvi da modløs, Danmark, frygte Ligger Øren alt ved Roden, For Din Fremtids Vaar, Hvi da ræd fra Kampen flygte, Før dens Frugt blev moden? Fordi Fienden staaer, Nei, og nei, det kan ei være, - Et Aarti er vandret beden, - Draabe kun i Evigheden. - Tør ei være saa End ei Mørkets skjulte Hære hvad er Sekler mægted tvinge. Triumphere maae Skulde det fuldbringe. Lad dem kun i Dybet brumme, Kan end ikke Hiertet gløde Deres Glæde skal forstumme. Naar sig hæver Seierssangen. Over Seirens Fryd, Fredigt dog vi ville møde Over Danevangen! lunder Skjoldelpd! Fred med Kæmperne, der falde: Døbt nys alle Danmarks Lunde Laae i Vinterblund, - Deres Død skal Liv fremkalde, Og, som deres stolte Minde, Og dog alle Fuglemunde. Friheds Mai oprinde! Hilse Baarens Stund. Et den strænge Vinterkulde Friheds Mail o stolte Tanke, Dræbte Livet under Mulde, - Dobbelt stærkt det kun skal skue Du er Kampen værd Millioner Hierter banke Foraarsolens Lue. Ved Dit Morgenskiær, Du engang vil Jsen smelte, Nei, den er ei atter vegen Som nu tvinger Hav og Belte, - Bort fra Land og 2, Frihedsland, fra Himlen stegen, Med Forrættelsernes Fylde Livets Væld forgylde! Den kan aldrig døe Sagen ang. Lehmanns Habilitet til at vedblive sin Function som Repræsentant, blev i Torsdags foretagen i Borgerrepræsentantforsamlingen. Sagen var, som bekjendt, forberedet af en Committee, bestaaende af Hvidt, Lund, Meinert, Monrad og Sager. Dennes Betænkning gik bestemt ud paa at forklare Lovgivningen derhen, at Lehmann ikke kunde eller burde suspenderes. Dog dissenterede eet af Committeens Medlemmer fra de øvrige med Hensyn til nogle af Grundene for denne Fortolkning. Ved Discussionen i Borgerrepræsentantforsamlingen hævede sig een Stemme imod bemeldte Lovfortolkning, og protesterede aldeles imod det Resultat, hvortil Committeen derved var kommet. Denne Protest fremkaldte en vidtløftig Discussion i henimod tre Timer, og ved den endelige Afstemning erklærede sig 26 Stemmer for, og 5 imod Committeebetænkningens Resultat eller Lehmanns Habilitet til at vedblive at deeltage i Forsamlingen. Da dernæst Spørgsmaalet henlededes paa Lehmanns Suspension, og om nogen forlangte samme, reiste sig herfor kun det samme Medlem, som tidligere havde fremsat Protesten. Fremdeles bragtes det til Afstemning, om Plenarmøde forlangtes med Magistraten, og det besluttedes med 29 imod 3 Stemmer, at en saadan almindelig Samling af Communalbestyrelsen skulde finde Sted, til denne Sags Overveielse. (B. T.)- Ligesom der efter Cancelliets Ordre er anlagt Action imod Forstanderne for Gjendøbermenigheden i Kjøkenhavn, saaledes blev ligeledes Actioner beordrede imod Forstanderne for Menighederne i Aalborg og paa Langeland. Forstanderen paa Langeland, Gaardmand Rasmus Jørgensen paa Pelykkegaarden, er ved Underrettdom, afsagt af Kammerraad, Birkedommer Holm, dømt til 4 Gange 5 Dages Fængsel, paa Vand og Brød. Sagen vil vistnok derfra komme til (Dag.)