Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1831-09-27
J den hempelske Avis No. 141 anmeldes Hr. Professor, Dr. Wendts Lægevidenskabelige Misceller, et for Øiebikkket høist interessant og lærerigt Skrivt, ved hvis Udgivelse Forfatteren har erhvervet sig nye Fortjeneste af Menneskeheden. – "Som Alt, hvad deri vor Tid kan hæve og styrke det ængstede Sind til at gaae Faren uforfærdet imøde, maa være kjærkomment, fortjener Forfatteren alle Veltænkendes Tak for den Skrivtet tilføiede Slutnings=Afhandling: "Veldædighed som et høist virksomt og vigtigt Middel i Pest, Cholera- og andre Epidemier." J denne Henseende anbefales frivillige Hjælpeforeninger i det Øiemed, at meddele forsigtig Hjælp med Raad og Daad ved Anvendelsen af Huusmidler, hvor Lægen ikke strax kan haves, fra Øvrighedens Side Omsorg for, at der altid er tilstrækkeligt Forraad saavel af de sædvanlige dietetiske som meest til Brug fornødne Midler, f. Ex. Havregryn, Eddike, Olie, Viin, uldne og linnede Sager m. m., Sygeoppassere, Suppekognings=Anstalter, Omsorg for de Syges eller Bortrevnes Børn &c. &c., efter vor for Alt, hvad der viser Humanitet og Fædrelandskjærlighed, nidkjære Landsfaders Opmuntring i Forordningen af 19de Junii. Hr. Professoren slutter disse Vink med de skjønne Ord i Dr. Nagels Nachricht an das Publicum &c. Altona 1831: "Jo tættere Naturens, Hjertets og det borgerlige Forholds Baand, slynger sig om alle Mennesker, jo meere beredvillig og uforsagt den Ene bistaaer den Anden i Nødens Time, des mindre kan en farlig Sygdom naae til en saadan Høide, som det berettes os ofte skeer, hvor uoverlagt Frygt og lav Egenkjærlighed sønderriver de helligste Baand, hvor den Ene flyer den Anden, og Alle - de Forladte og Flygtende – kun paa forskjællige Steder, maa gaae til Grunde. – "Af lignende moralske og religieuse Bidrag til at berolige Gemytterne bør endnu nævnes den af Høiærværdige Hr. Stitsprovst, Dr. Faber afvigte Søndag i St. Knuds Kirke holdte Prædiken, saavelsom nedenstaaende herlige, lige opløftende og trøsterige Bøn, for hvis venskabelige Meddelelse af Forfatteren sikkert mange flere ville forene deres Tak med Udgiverens." Bøn. "Lader os falde i Herrens Haand!" David. Dødens Engel svæver over Lande, Nærmer sig med tunge Vingeslag, Byder hver: Guds høie Røst at sande, Medens Støvet segner brat i Grav. Ak! saa Mange forrigfulde stande Blege ved de Kjæres Sotteseng. Dødens Engel, som giør Hjerter bange, Svæver over Lund og Mark og Eng. Hist en Mage skjælver for sin Mage, Hist Forældrene ved Barnets Seng; Hist staaer Moderen med Børn tilbage, Medens Faderen til Gud drog hjem. Af de Mange sende vaade Blikke Op til Dig, som veier Støvets Kaar. Dem Du gav saa bedsk en Kalk at drikke, Strafde deres Elskte kold paa Baar. Fader, send Du Hjælpen fra det Høie, Uden Dig vi falde hen til Støv Naadelig Du ville Dig nedbøie Førend Stammen mister svage Løv. Gyd Du Trøst i de Forladtes Hjerte, Rør Du Luft og Hav i Lægedom! Du alene standse kan al Smerte. Kom, o kjære hulde Fader, kom Sku forbarmende til Danmarks Rige, Til vor Konge med de sølvgraae Haar, Han som med en Ømhed uden Lige Deler vore Helds og Uhelds Kaar! Du, som kjærlig var mod vore Fædre, Hvem de prisede i Dødens Stund, Tugter Du, vend Alt dog til det Bedre, Fjerne Sygdoms Nød fra Danelund!