Aalborg Stiftstidende, 1837-05-30
Blandinger. Ved en af de sidste Mynstringer, som Napoleon holdt i Januar 1814, bemærkede han en allerede bedaget Kriger, der dog kun endnu har Underofficeers Distinctioner. Et Par store, livlige Øine spillede i denne Veterans af 20 Feltslag brunede Ansigt og en uhyre Knebelsbart gjorde det endnu mere martialsk. Keiseren vinkede ham frem af Geleddet. "Jeg har seet Dig etsteds før, tiltalede Napoleon ham med Deeltagelse, men det er længe siden. Hvad hedder Du?" Noel, Sire, fra Paris." Var Du ikke med mig i Jtalien? Jo, Sire, paa Broen ved Arcole. "Rigtig, nu gjenkjender jeg Dig. Naar blev Du Underofficeer, Ved Marengo, Sire." Men siden den Tid. Siden den Tid, Sire - Intet." Du skjøttedes altsaa ikke om at indtræde i Gaarden?" "Tvertimod, det har været mit eneste Ønske; thi jeg var med ved Austerlitz, ved Wagram og i alle store Batailler. Har Du aldrig været anbefalet til Æreslegionskorset? Hver Gang, Sire." Træd nu tilbage igjen. Napoleon henvendte sig derpaa til Regimentets Oberst, talte længe med ham og overbeviste sig om, at man havde været uretfærdig imod Nodl. Han besluttede derfor, paa en glimrende Maade at gjøre det Forsømte godt igjen. Han kaldte nu atter Underofficeren hen til sig og sagde: "Der, Noel, Du har forlængst fortjent det!" og dermed tog han Korset af sit eget Bryst og hæftede det paa den gamle Soldats Paa et Vink af Obersten hvirvlede Trommerne og derpaa herskede den dybeste Stilhed, i det Obersteen forestillede Regimentet den nye Æreslegions=Ridder og med stærk Stemme raabte: "J Keiserens Navn, Anerkjend Underofficeer Noel som Souslieutenant af Eders Regiment!" Regimentet præsenterede Gevær og Musiken faldt ind med en Tousch. Noel vilde kaste sig paa Knæ for Keiseren; men dennes streng Blik holdt ham tilbage. Keiseren gav atter Obersten et Vink; denne svang sin Sabel, Trommerne hvirvlede paany og Obersteen raabte, som før: Keiserens Navn, Anerkjend Souslieutenant Nos som Premierlieutenant af Eders Regiment. Dette nye Tordenslag kastede Veteranen næsten til Jorden. Hans Øine, som i de sidste 20 Aar ingen Taarer, havde kjendt, bleve vaade, han skjælvede og kunde ikke fremstamme et Ord. Da hvirvlede Trommen, tredie Gang, og Obersten raabte atter: J Keiserens Navn, Anerkjend Lieutenant Noel som Capitain af Eders Regiment!" Napoleon vendte derpaa sin Hest om og reed, ledsaget af sin glimrende Stab, ned af Fronten, medens Noel, ude af Stand til at tale, halv afmægtig sank i sin Oberstes Arme. Da Jansenisterne i Port-Royal ved Paris vare komne i Strid med Jesuiterne og derpaa med Cardinal Mazarin og Paven, saae de sig om efter et Tilflugtsted i Nødstilfælde. De kastede da deres Øine paa den slesvigske Ø Nordstrand ved Husum, for deraf muligen at danne et nyt Port=Royal. Øen tilhønte dengang Antoinette Bourignon (død 1680), af en god og rig Familie i Ryssel i Nederlandene, og denne paa den Tid bekjendte Dame vaklede netop formedelst Jansenismen mellem den protestantiske og den catholske Kirke. Som et uklart Længselsmaal foresvævede der hende et billede af den for 1ste christne Kirke, og hun optog i sin mystiske Sect, Calvinister, Rabbinere, Astrologer og Hexemestere: hendes Nordstrand skulde blive et nyt Jerusalem for Guds Børn. Dog tabte hun med Tiden Lysten til at boe paa Øen, saa at hun solgte den til de to Høvdinge for de franske Jansenister, Arnaud og Nicole, som her anvendte og - tabte deres Formue. Disse Kjendsgierninger bleve et videre Bidrag til at begrunde Forbindelsen mellem Nederlandene og den slesvigske Vestkysts Øer - og i den Anledning er der nu kommen en Forespørgsel til Redacutionen af Altonaer Mercur, om denne ikke, ved at offentliggjøre denne Meddelelse, kunde bringe i Erfaring, om det er sandt, hvad Rygtet siger, at der, endnu paa Øen findes mange Rumer og Spor fra hine fjerne Tider. Franske Memoirer fra den Peri lode omtale en Fru v. Rantzau, en Marschalsenke, som var gaaet over fra den lutherske til den catholske Kirke og indtraadte i Annunciatordenen i Paris. For kort Tid siden døde i Bordeaux en gammel Skomager, som under den første Revolution havde ægtet en Grevinde, for at redde hende fra Guillotinen. Efter Restaurationen forlod hun ham og han døde i en tilsyneladende stor Elendighed. Da Politi=Commissairen imidlertid foretog Synsforretning over Liget, fandt man, under de Pialter, hvorpaa Skomageren laae, Bankbilletter til Beløb af 10,600 Franker.