Corsaren, 1841-06-04
De lovede Betragtninger i Anledning af "Corsarens" sidste bedrøvelige Gildeparé. Da vi kom hjem fra Sorgenfri, gave vi os snax ifærd med at undersøge, hvad dog egentlig Grunden kunde være til, at Gildet var løbet saa uheldigt af: thi, da næsten hele Folket var taust paa denne Dag og Corsarens-Redaction saaledes næsten ene feirede den, syntes det os at være af Vigtighed at faae at vide, om Grunden til Festens uheldige Udfald maatte søges hos os selv eller i Omstændigheder, som det ikke var os muligt at beherske. Vi sad da Alle og grublede i nogen Tid; men, da dette ikke forte til noget Resultat, reiste et Medlem sig og sagde: "Hvorfor skulle vi sidde her og gjøre os unødvendig Uleilighed? Hvorfor ikke følge den Skik, som alle andre Corporationer, Samfund og Selskaber ved slige Leiligheder følge, nemlig overdrage Sagen til en Comitee? Lader os nedsætte en saadan til at anstille vore Betragtninger." Dette Forslag vandt bifald; en Comitce nedsattes og erholdt Tilladelse til, om end "Dagen" nok saa meget ivrede derimod, at gjøre sig bekjendt med alle til Sagen henhørende Omstændigheder og factiske Data, *) for derpaa at begrunde sin Mening. Comiteen har under Dags Dato afgivet sin Betænkning, der med Udeladelse af den ved slige Leiligheder brugelige lange Jndledning er saaledes lydende: "Det var aabenbart et Uheld, at Redactionen netop valgte Sorgenfri til Skueplads for Gildet. Man drog ud fra Kjøbenhavn "for at være saa langt borte fra Castel, Vagt og Politi som muligt", og saa drog man til et Sted, hvor der idet mindste var Vagt, og det en Vagt, blandt hvilken maaskee den Karl befandt sig, der paa Amalienborg slog Armen itu paa Manden, som røg Cigar. (Gildets total-uheldige Udfald taler i høi Grad for, at denne Karl virkelig var tilstede.) Men, selv afseet herfra, saa var Valget uheldigt, fordi Kongernes Borge ere omgivne med en Duft, hvori Gilder af den Natur som Corsarens ikke kunne trives. Endvidere skjændtes vi jo rigtignok lidt (men dog ikke saa meget som de i Helsingøer). *) vide "Dagens" Artikler mod Børgerepræsentamemnes Comitee i Lehmanns Sag. Alt dette var altsaa vel en betydelig Grund til Gildets uheldige Udfald; men den vigtigste og betydningsfuldeste bliver dog den, at det var en Folkefest, vi vilde feire, hvilket er umuligt, naar Folket selv ikke er med. Folket fandt det passende at være taus paa denne Dag, og for Fremtiden bliver der altsaa intet andet Valg for os end: ogsaa at være tause. Men efter Comiteens Formening bør man, naar man eengang har anseet Taushed for at være en god Ting og et meget talende Middel til at naae sine Ønsker, ikke blive staaende paa Halvveien, men gjennemføre den i sin Consequents. Hvad kan det nemlig hjælpe at tie een Dag om Aaret? Det er en altfor homsopathisk Methode. Nei, skal det hjælpe, bør man tie hele Aaret, da ville de velgjørende Følger snart vise sig: Cancelliet vil da ikke anlægge en eneste Tale- eller Trykkefrihedsaction; Politiet vil ligesaalidet paa en barsk Maade adsplitte Hurraraabere; alle Spioner blive overflødige. Endvidere ville da ingen "utidige Raab" forstyrre Regjeringen i dens Bestræbelser, Folket betræffende, eller Embedsmændene i deres Handlinger, deres Embeder betræffende, kort sagt: Under den dybe Rolighed vil den sande Borgerlykke opblomstre. Men Folket bør da ogsaa sikkre sig mod en Afbrydelse af denne velsignelsesrige Taushed, som stedse vil true det fra hine Skrighalse, hvem man under et fælleds Navn pleier at kalde Oppositionen. Jmod dem hjælper Intet, undtagen - Censur; man kan ikke lade dem beholde den mindste Krog af Munden aaben; thi saa skrige de med den - man maa slaae en Laas for hele Munden. Derpaa kommer det altsaa nu an. Har man først inderlig overbeviist sig om, at Taushed vil bringe Frihed og Lykke, da bør man med forenede Kræfter arbeide til dette Maal, da bør man intet Middel spare, men energisk indføre: Censur for dem, der ville skrive, Mundkurve for dem, der ville tale, og da skulle vi Alle til næste Aar komme censurerede og mundkurvede sammen og med venlige Nik tilmelde hinanden vor Glæde over den stille Frihed og Fred, som hersker iblandt os. Da skal det indgraves med gyldne Bogstaver paa Kobbertavler: Ære være "de Tretten," som aførst viste os, hvad Taushed var.