Norske Intelligenssedler, 1788-12-03
J Anledning af vor naadigste Kron=Prindses Tilbage-Reys Norge efter Feldtoget i Sverrig. O Prinds til Tronen fød, o Helt af Konge-Stamme, At tage ind et Land og Hierter er det samme For Dig som Helt i Dyd. Du største Sever fandt Ved Hiertets ædle Magt: Du kom, Du saae, Du vandt. Dig udi stolt Triumph paa Rommersk Viis at ære, Vor Lyst og Ære var; men Tiid og Vid os lære, At Rammersk var for Rom og at os passe beste Vor Norske Fieldes Pragt og Normænds landlig Fest. Du Norske Klippe da af Pyramider kronet Hvor nyttig Sparsomhed din Skiønheds grønt har skaanet, Din Top nu blive Plan, dens Grund af Steene lagt Som Fordums Kiæmper har til Minder sammenbragt. Din Norske Marmor, som ey Norge selv bepryder, Ophæv paa denne Grund en Tempel for de Dyder, Som pryde denne Prinds i alt saa ærefuld, Med Jndskrift: Friderich af Norges ægte Guld Foran paa Marmor Grund en spraglet Marmor-Støtte Sig reyse, vunden om af Biergets riige Bytte Med Ranker af dets Sølv, og Norske Vidskabs Geist Fremvise. Det er for vor Frederich opreyst. Mænd af Stand og Aar, paa Mod og Troskab riige End meer end af den Skat, som Skiæbnen til maae vige, Giv Tonnen: Fridrich, an til Hyrders Fryde-Skriig, Og Klipper rundt omkring gientage: Frederig! Men Ærens Templet ey saa snart oprettet bliver, Som nu Din Helte Dyd os til Din Priis opliver, Tag da vor Hierte først, tag Mindet i vor Hu Det beste det dog bliv, som er det beste nu. Al Verdens store Gud udvalgte Hiertets Tempel, For der at æres helst, o herligste Exempel, For Fyrster, naar de Gud i Godhed ligne vil, Da Hiertet ogsaa best dem Offer bringer til. J Hierter løftes op, J Munde alle tale, Det gielder ey en Priis for det som kuns kand prale, Det gielder Dyden selv, som ved hvert modig Fied Paa Viisdoms Bane gir os Fredens Sallighed. Saa Preussens Friderich i Fred vandt største Ære, Vi vor Kong Frederich i Hiertet endnu bære, Og saa vor Helt Prinds Carl med en Kong Carls Me Vor Norges Vel og Fred sin Hensigt være lod. Men selv i Fred er Krig mod Lasters store Skare, Hvor den en Slave blev, som frygted ingen Fare, Der gielder, Prinds! Dit Mod, hvo er Dig heri lig Dig selv, Din Lyst og alt Du underlagde Dig. O hvilken Fiende-Hær, naar Tronen selv staar aaben, Hvor stærk er ey dens Magt, hvor mange Slags dens Vaaben, Naar Sandheds Soel er skiult, thi Lyset de helst skye, Den Viise kommer, seer, og vinder ved at flye. Sirener synge først i halv uskyldig Toner, J Spidsen Gracer gaae, men Elskovs Amazoner Derefter følge dem. Det her om Modstand galdt, Var Hiertet svagt og feig, man kom da, saae og faldt. Hist kryber tværs og kryds i kunstige ApprocherDen trædske Yngling frem, han Marken først udforsker, Og derpaa langsom gaar sin underjordisk Gang, Det Fyrsten ey bliv var før Vennens Miine sprang J Baghold Hykkleren selv Viisdom kand forraade, Det ey Bagtale er, han veed den fiine Maade, Af Dyd, som Mode er, han tager Masken paa, Og snart en Helgen bler for Helgens Løn at faae. Det grove Skyts gaar løs: Den blodig Lyst til Krige, Den Lyst at Slaver see, og et Sultanisk Rige, Med Tankeløse Spot og Grumhed giver Bud Til Trods for Kierlighed til Mennisker og Gud. Saa bliver intet godt, som før var godt blant Gode, Saa Viisdom Barbarie maae falde selv til Fode, Saa Magten bliver Ret og til sin Lynild tar, Man faar den Tyrkisk Trøst: Det alt saa lavet var. Men see en anden Hær sig sagte frem at snige, Som uden Fliid i Freed og Tapperhed i Krige, Ved Ladheds Dvaledrik vil dræbe gyldne Tiid Og saa ved kiælen Roe faar Seyer uden Striid. Helt, fra spæde Aar Du hærdet gaaer i Møde Al denne Lasters Hær, som saa tilsammenstøde, Dit Mod, Din Flid, Din Vagt ved tarvelige Ret befaler, ordner, flaar, som Gud Dig raader det. Du falder dennem an med alle Dine Dyder, See Vellyst, Smigger bort Dit Aasyn vige byder, See Dumhed, Kiælenhed, see Dorskhed skynde sig Med føelsom Ach, at flye for mandig Dyd og Dig. Du gaaer den rette Vey til sande Æres Tempel, Vi alle skue høyt Dit lysende Exempel, Med Mod og Fryd og Tak vi følge Dine Fied, Og i den sidste Strid til Seyer-Sallighed. Men Du forlader os; Til Konge-Huusets Glæde Til Konge-Faders Favn Du iler, men Dit Sæde Du lader i vort Bryst, nu vor Velsignelse Med Engle følge Dig. Fra Himlen hør: Det skee! J Danske Brødre Ham med Seyer har tilbage, Vi elske os end meer, det Gode bør tiltage; Den Prinds, som her til Strid kom, saae, indtog og vandt, Til Sig og Dannemark de Norske Hierter bandt. Saa Norsk saavelsom Dansk sig offrer til det Hele, Saa Kongens Kiærlighed som Brødre vi vil deele, For Siælen Kundskabs Lys, for Livet Livets Brød, For begge Kunst og Fliid i Fredens riige Skiød. Professor J. N. Wilse. Sognepræst til Edsberg. Her bevares til Uforkrænkelighed de jordiske Levninger. Velædle, Hr. Jørgen Gabrielsen Sigismundefordum Kiøbmand og Borger paa Bergstaden Kongsberg. Han begyndte Livets Bane den 11te Mart: 1739 paa Strømsøe. Af sin vel anvendte Levetid tilbragde Han den største Deel i Tieneste hos Sallig Kiøbmand Thor Rogstad, som i 29 Aar høstede Frugterne af Hans priisværdige Troskab og Retskaffenhed.