Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-01-08
At tusind Ægte=Par kan ikke blive lignet Mod dette, som vor Gud især velsignet har Hvor mange, sig mig det, oplever slig en Dag Hvor mange bukker af i Ungdoms muntre Dage, Hvor mange jamrer sig ei for sin Ægtemage? Hvor manges Ægte Fryd gaaer hen i Suk og Klag? Hist staaer en Mand forladt og hælder ved sin Stav; En Flok af kiære Børn seer stift paa ham, - og græder; Og mens han kummerfuld sin Kones Aske væder, Saa gjemmes hun og al hans Trøst udi en Grav. Mit Øye, see og føel! - Hvor er saa haardfør fød, At han paa slig et Syn kan uden Medynk tænke? Hvem klager hist? – Oleen bedrøvet bleven Enke, Som jamrer ved sin Mands og elskte Mages Død: Min Ven, - min søde Mand, - mit Forsvar, - Lys og Lyst Nu hvor skal jeg da hen med disse kiære Poder, O! - jeg er bleven ret en ulyksalig Moder, " Endog for denne Glut, som patter ved mit BrystJndsue da, usle Noer, din Møders Græmmelse Og store Hierte Sorg for dig - og for din Fader; Og men hun dette Noer med Sorrigs Taarer bader, Saa staaer en større Flok og skriger: Ach og Vee Ol drag nu Dækket til, nu er det meer end nok; -Men see, to Zittrende bedagede fremtriner; Nu kiære Gamle, hvi saa forrigfulde Miner, O! Ven! - vor Sorg er stor - vor kiære Børne=FlykHar Himlen for os gjemt, - vor Alders hvide Snee Her tænkte Lye og Læe, - ja Lindrings Trøst at finde Mod Alderdommens Aag, og Høstens skarpe Vinde; Men nei Gud gjemte dem - og gav os Drøvelse, " Ja bittre Hierte=Sorg, - hvor høier du vor Mod Hvad trøster os, naar tabt er Sinds og Legems Kræfter, - Forladte - Gamle - skal vi eensom leve efter, Begræde vore Børn, - vort eget Kiød og Blod, - Min Geist kom da igien fra disse billeder, Hvi vil du skiælvende blandt slige Syner vandre? Dog jo - vor Held er størst naar vi betragter andre, Og seer at deres Vel ei kommer vores nær. Velsignet Gamle, som er Maalet for min Sang, O! disse Tanker de til største Glæde leder, Da slige billeder ei passer sig paa Eder; Men I, forskaanede fra saadan Sorrigs Tvang, Kan med en munter Aand istemme Himlens Gud, En Takke=Sang for hver af Himlens Naade=Gaver, Den et halv Seculo til Eder uddeelt haver Fra første Dag, da J flod begge Brudgou, Brud Fra den velsignet Dag til denne glade Dag. Halvtredsindstyve Aar er jo forløben siden; Halvtredsindstyve Aar, saaledes løber Tiden, Og disse tilbragt vel i Held, - i Fred og Mag. Ol det er noget stort! - min Gud, din Mistundhed, Er større end den kan begrundes og beskrives! - Ol kiære Gamle, J da ved min Sang oplives, At sætte her et Tegn, et Eben Eier ved Saa gjorde Sammel til en Admindelse, Saa skal og denne Sang et Vidne derom bære, Saa skal og denne Dag dertil indviet være Som er af Dage dog blandt de mærkværdigste. Ja kiære Gamle, som har altid yndet mig, Jeg denne glade Dag og høit blandt Dage skatter, Den undes neppe mig og Eders kiære Datter; Thi faae i Verden er herudi lykkelig Men skal - Gud veed hvor langt vor Levnets Traa Skab een saa fielden Dag for os beskiæret blive, skal naae. Saa giv en Søn af os saa værdig maatte skrive Om os, hvad jeg om Dem med Sandhed tegne maae. De vare dydige, retskafne brave Folk; De havde netog hvad De netop havde nødig; Og manglet ei, og ei af noget overflødig; Ja Deres Gierninger var Deres Æres Tolk. For Resten vær min Gud med os, som Du med Dem Har været indtil nu, De haver Havn i Øye; Vi som skal Verdens Hav, blandt tusin Farer, pløye, Og efter Tykke har end mange Miile hiem. Men Gud, vor Haab paa dig vi eene haver kast; Og den som tænker vel og handler ret og dydig, Er Guds og Kongens Lov, saa meget muelig, lydig, Kan giøre Skiebnens Fart ved Haabet ankerf Act.