Berlingske Tidende, 1836-03-14
Den Kongelige Commissarius, der tidligere havde meddeelt Committeen adskillige Oplysninger og bemærkninger i Anledning af de indkomne Andragender, yttrede under Forhandlingerne, at, skjøndt Jntet i sig en naturligere, end at Assurancepræmien bør staae i Forhold til den større eller mindre Fare, som de forskjellige Bygninger, efter Bygningsmaade, Beliggenhed og Benyttelse, maatte være underkastede, saa vil det dog maaskee have sine Vanskeligheder at udfinde billige og hensigtsmæssige Regler for et saadant Forhold. Han havde søgt at erholde Oplysninger om, hvilke Slags Bygninger der hidtil have givet de fordeelagtigste Resultater, for Brandforsikkringen; men han har alene kunne erholde saadan Oplysning med Hensyn til Forskjellen mellem større og mindre Bygninger, hvoraf Resultatet er blevet, at de sidste i det Hele have været de for Brandforsikkringen fordeelagtigste; men han maa erkjende, at heraf ingen sikker Slutning kunde drages i den omspurgte Henseende, da de større Bygninger langtfra ikke altid ere af den Bygningsmaade, som, efter Forslaget, skulde bevirke Brandcontingentets Nedsættelse. Han bemærkede derhos, at Møller, i en Række af Aar, have været særdeles ufordeelagtige for Brandforsikkringen, saa at Branderstatningerne for dette Slags Eiendomme have langt oversteget den Jndtægt, som de have givet; ligesom han omvendt indrømmer, at Contingentet for Kirker i Særdeleshed billigen burde være langt ringere end for sædvanlige Bygninger. Forsaavidt Committeen havde paaberaabt sig Analogien af Octroien af 4de April 1798, maatte han dog bemærke, at denne indeholder det særegne Princip, at Procentforholdet for Assurancepræmierne forhøies, og det i en meget betydelig Grad, eftersom Værdierne tiltage (§ 8), og at Bestyrelsen hidtil har fundet Betænkelighed ved aldeles at opgive dette Princip, hvorom Ventilation har fundet Sted, fordi den antager, at Faren stiger derved, at en betydelig Værdi er samlet paa eet Sted, hvilken Betragtning ogsaa kunde finde Anvendelse paa en stor Deel af de Bygninger, der efter den foreslaaede Classification skulde ansættes til den laveste Assurance. Med Hensyn til Committeens andet Jndstillingspunkt bemærkede Commissarius, at det nylig kundgjorte Regnskab for de danske Landbygningers Brandforsikkring fra 1ste October 1830 til 30te September 1833 viser, at bemeldte Brandforsikkring, naar det hele Triennium sammen tages, der har formindsket sin Formue med omtrent 30,000 Rbd., og da den tillige i dette Tidsrum har anvendt Renterne af sin Kapital, saa har den i hiint Tidsrum forbrugt, over 60,000 Rbd. mere, end Brandcontingentet har udgjort). Der var saaledes neppe forTiden nogen Leilighed til at forunde de Forsikkrede den ellers saa ønskelige Lettelse i Brand Det maa erindres, at Commissarii tidligere og foran meddeelte Yttringer angaae et længere Tidsrum, som indeholder adskillige for Brandforsikkringen nogenlunde heldige Aar ved Siden af det her omhandlede sær uheldige Triennium. Det maa og her haves i Erindring, at Landbygningernes Brandforsikkringer, efterat Branddirecteurernes Lønningsfond, ved Placat 5te Septbr. 1827 3, var henlagt til samme, strax eiede nogen Formue, saa at dens hele nuværende Kapital ikke hidrører fra den senere Periode. contingentet. Committeen havde desuden af gode Grunde antaget, at denne først skulde indtræde, naar den under første Jndstillingspunkt omhandlede Classification kunde iværksættes, hvilket i alt Fald ikke kunde skee, forend Provindsialstænderne næste Gang havde været samlede. Jøvrigt maatte bemærkes, at Brandforsikkringen vel eier en Kapital af over 300,000 Rbd., men at dens rene Formue dog i det Hele er meget mindre, hvilket kan sees af ovennævnte Regnskab, der i Særdeleshed, viser, at der som uaffordrede Branderstatninger henstod en betydeligere Sum end den, der var dækket ved Contanter og udestaaende Restancer. – J Henseende til de i det tredie Jndstillingspunkt omhandlede Omtarationer maatte Commissarius bemærke, at det med Hensyn til Udfaldet af disse vilde være af største Vigtighed, om man vil antage det Princip at de tegnede Assurancer kunne nedsættes, blot fordi en Bygning ved Alderen har tabt sig, uagtet den iøvrigt var forsvarligt vedligeholdt. Dette antoges for Tiden ikke at være lovlig Grund til Assurancens Nedsættelse, da en Landmand, for hvem en hensigtsmæssig, skjøndt noget forældet, Bygning brændte, da ei i Assurancen vilde have tilstrækkelige Midler til at opføre den fornødne nye Bygning, ligesom Assurancen da heller ikke vilde indeholde den tilsigtede Betryggelse for Panthaverne *). Hvad Omkostningerne angik, hvilke maatte udredes af Brandforsikkringen, da kunde maaskee de i Placaten af 5te Juni 1827 for visse Tilfælde fastsatte Diætpenge træde i Stedet for de sædvanlige Gebyhrer for Taxationerne. - Betræffende, fjerde Jndstillingspunkt skulde Commissarius troe, at der i Almindelighed er i det Mindste eet Sæt Taxationsmænd i hver Jurisdiction, for hvilket den Omstændighed, at de udnævnes af Amtmanden, ikke er til Hinder, ligesom der omvendt, hvis Tarationsmændene udnævntes af Herredsfogden eller Birkedommeren, kunde forholdes efter Fdn. af 12te Februar 1790, naar i et enkelt Tilfælde kyndige Mænd maatte behøves ud*) Jfr. Coll. Tid. for 1828, Pag. 330. rur, da de indfor Tilfælde med deres Titiale pactuderes, da nu. Forskrivelser vil ansees som mortificeret og Protocol meldte fra en fremmed Jurisdiction. Men