Aalborg Stiftstidende, 1841-03-08
(Forlangt Jndrykkelse.)J hvilken Hensigt er De, Hr. - -, optraadt i Avisen, Nr. 41, Er det mod mig fordi De er bange for at jeg skal blive Stænderdeputeret? Da synes Deres Jver noget utidig, thi da Valgene nu ere forbi, kan De sidde i godt Mag og No for mig desangaaende. Eller er det maaskee for Hr. Ryge, da veed jeg snart ikke, hvad jeg skal sige. Thi efterat de beretter, at Degnens indre Værd ikke befrygtes at findes forlet. at han bærer Præg af ydre Honettitet opv., finder De Dem dog beføiet, for dem, der ingen af os kjender, at sige, at Hr. Ryge tilvisse be udder og fortiener agtværdige Mænds Agtelse. Men hvorledes forstaaes denne aandrige bemærkning, at en Mand, der har saa mange gode Egenskaber, kan lide ved nogle Limer i en Avis, hvilke, som De selv siger, bære Simpelhedens Udtryk. Man fristes næsten til at troe, at De Hr. Defensor, selv saa lumsk vil vedgaae, at Deres Man dant staaer paa et svagt Trin, der kuns ved Understøttelse kan bære sin Byrde. - Naar De beretter, at det vist havde været mig kjært, at skyde Hr. Ryge bort, hvis dette beqvemt kunde have ladet sig gjøre, da forsikkrer jeg Dem, gode Ven, at jeg er aldeles uovet i denne Haandtering, og aldrig skal jeg befatte mig med at skyde til saa pæn en Skabning; men jeg synes i dette Deres Udtryk at finde en Forgrening af Degnens Tænkemaade, da det er mig sagt, at han skulde have yttret sig, som om han havde Lyst til at bringe Næve=Rettens Dag i Erindring imod mig, hvilket han ansaae mig bedst tjenligt. Videre beretter De, at jeg ved Hr. Ryges Jnteresse for Andre, gik Glip af et Valg." Er det virkelig Tilfældet, da er det et uomstødeligt Beviis for, at vælgerne ikke havde stor Sympathi for de Valgte. Naar det betænkes, at jeg af andre Vælgere ikke var kjendt, eller fik Stemmer andre Steder, end paa Thorstedlund, medens Hr. Ryge og Flere formeentlig have anstrænget sig for Stemmer for de Andre alle treValgdage, og jeg dog saaledes den sidste Valgdag nær var gaaet de gode Herrer paa Peltsen, saa seer man, hvorledes det er bevendt med de mod mig anvendte Bestræbelser. Ydermere berettes, at de Udvalgte ikke vare saa heldige at have mit bifald; saa maa jeg dog sige Dem, at jeg gav den ene af de Udvalgte min Stemme. Har De ikke saaledes berettet den haandgribeligste Usandhed? Forresten vrimler Deres Jnferat heelt igjennem af de hadefuldeste og lognagtigste beskyldninger, hvorom vi mulig kunne vedtales ved Leilighed. Disse Linier ere kun skrevne for at vise, paa hvilket Gebeet De bevæger Dem videre anseer jeg overflødigt, da jeg formoder, at mine Yttringer i Nr. 25, ikke lade sig udslette af Publicums Erindring ved et anonymt Pennestrøg, ligemeget om dets Forfatter end er nok saa høit hævet over den Simpelhed, hvori han finder mine Yttringer affattede, ja selv om han endgjør sig nok saa stor Uleilighed med at kryddre sine Retter for Publicum med et høilærdt stu at osv., saa tør jeg dog lide paa Hukommelsen, saa meget mere som den veltalende Hr. Defensor ikke engang har benægtet, at de jo indeholde Sandhed. Forresten kan jeg dog ikke tilbageholde det Spørgsmaal til dem, Hr. - : hvorfor holder De Dem anonym? Thi fægter De for den gode Sag, kan vi To godt see hverandre lige i Øinene, og har De en anden Hensigt, vil Deres ligesaa uværdige Skjul, som Handlemaade vist hjælpe Dem lidet: mig forekommer det stedse feigt, ei at vise sig lige saa offentlig som sin Modstander. Rødemølle, den 1ste Marts 1841. Christen Eriksen.