Berlingske Tidende, 1809-12-22
Separat-Artikel. Da begge høie contraherende Parter i den 9de Artikel af den i Dag undertegnede Fredstractat have forpligtet sig til, ved en Separat=Artikel at bestemme de Grundsætninger, som skulle følges, i Henseende til den giensidige Udlevering af Deserteurer og Forbrydere, som, efter at have krænket den ene af disse Staters Rolighed, offentlige Sikkerhed eller Credit, unddrage sig for Lovenes Strænghed, ved at flygte til den andens Gebeet, er man bleven enig om, at lade saadanne Forbrydere paagribe og respective lade dem udlevere til deres retmæssige Regiering, saasnart Reqvisitionen desangaaende er bleven gjort, for at de kunne blive dømte og straffede efter det Lands Love, hvor Forbrydelserne ere begaaede ; og paa det at ingen Tvivl eller Tvistighed maatte opstaae angaaende de Forbrydelsers Natur, som bemyndiger den ene af begge de høie Magter til at reclammere, og som forpligter den anden til at udlevere de undvegne Forbrydere og Deserteurer, saa have vi, Deres Befuldmægtigede, fastsat følgende Puncter: H. 1. Denne Udlevering skal finde Sted i Henseende til alle de Personer, som beskyldes for crimen lære Majestatis eller Landsforræderie, Mordere, Røvere, Mordbrændere, Falsknere, Tyve, svigagtige Fallentere, falske Vidner og Deserteurer. H. 2. J Henseende til falske Myntere er man bleven enig om, at den, som efter at have gjort sig skyldig i den Forbrydelse at eftergiøre den ene af disse Regieringers Mynt, enten virkelig eller repræsentativ, findes at være i den andens Stater, skal, hvilket endog Stedet maatte være, hvor Forbrydelsen er bleven begaaet, udleveres til den af disse Regieringer, hvis Mynt, eller Papirer der gielde som Mynt, han maatte have eftergiort, det eneste Tilfælde undtagen, hvor det reclammerede Jndivid maatte befindes at være Undersaat af den Regiering, til hvilken Reqvisitionen skeer, i hvilket Tilfæld han bør vorde dømt af hans egen Souverain og straffes efter hans Lands Love. H. 3. Enhver Person, som begiver sig fra det ene Land til det andet, uden at være forsynet med et anordningsmæssigt Pas fra det Steds Ovrighed, hvorfra han kommer, eller som ikke paa en anthentisk Maade kan giøre Rede for Bevæggrunden til sin Ankomst, skal blive anholdt og fastsat saalænge, indtil tilstrækkelige Oplysninger i Henseende til ham kunde blive indhentede. Dog skal Virkningen af denne Bestemmelse ikke udstrækkes til de rolige og umistænkelige Beboere af de respective Grændser, da begge Regieringers Hensigt ingenlunde er, at underkaste den Handel eller Samfærsel, som finder Sted imellem disse, nogen Tvang eller Afbrydelse. H. 4. J de Tilfælde, hvor, i Kraft af de foregaaende Artikler, Personer, som enten ere Forbrydere eller mistænkte derfor, blive paagrebne, skal Øvrigheden paa det Sted, hvor Anholdelsen maatte være gjort, sørge for den Fangnes Underholdning; men naar Udleveringen paafølger, skal Omkostningerne for den udleverede Persons Underholdning og Transport erstattes af den Regiering eller Øvrighed, som modtager ham. H. 5. Under Benævnelsen af Deserteur forstaaes ethvert Jndivid, som tienende i den ene Souverains Armee eller Flaade gaaer over paa den andens Grund for at unddrage sig fra sin Tienestes Pligter. s. 6. Alle de Love og Anordninger, som angaae Paagribelsen, og Anholdelsen af det ene Lands Deserteurer, skulle ligeledes tiene til Regel for det andets Deserteurer. Følgeligen skulle disse paagribes overalt, hvor de forefindes og blive udleverede med alt det, som de have taget med sig. De Civile eller Militaire Embedsmænd den hvor Anholdelsen har fundet Sted, skulle derom i den mueligt korte Tid underrette Øvrigheden eller den militaire Commandant i det nærmeste Sted i det Land, hvorfra Deserteuren kommer, og dertil føie de Efterretninger, de have kunnet forskaffe sig, enten ved den Anholdtes Forklaring eller paa andre Maader. H. 7. For at lette Udførelsen af Bestemmelserne angaaende denne Artikels Gienstand er det bleven fastsat, at begge Hofferne nærmere ville blive tnige om at indrette en directe Correspondence imellem Deres respective Staters civile og militaire Øvrigheder, paa det, at det ikke maatte være nødvendigt, for at udvirke en Forbryders eller Desexteurs Paagribelse eller Udlevering, først at skride til ministeriel Reqvisition, hvilken, med Hensyn til begge Landes geographiske Beliggenhed, ofte vilde foraarsage et stort Tidspilde. H. 8. Da de Grundsætninger, som ere fremsatte i de foregaaende Hr. kunne ved Tiden og Omstændighederne være at underkaste nogle Modificationer, saa skulle Bestemmelserne angaaende Forbryderes og Deserteurets Udlevering ikke forblive i Kraft længere end i et Tidsrum af 15 Aar, og naar dette Tidsrum er forløbet skulle begge Regieringerne atter blive enige om, enten at forlænge Virkningen af de nu antagne Bestemmelser, eller at modificere dem. H. 9. Eftersom denne separate Artikel er at ansee som udgiørende en Deel af den i Dag afsluttede Fredstraktat, og som om den deri var indført Ord til andet, saa skal den, i det Tidsrum som er bestemt for dens Vedvarelse, have samme Kraft og Styrke som Tractaten; den skal fra begge Sider vorde ratificeret, og dens Ratificationer være indbegrebne under selve Tractatens. Dets til Bekræftelse have vi, Befuldmægtigede af Hs. Majestæt, Kongen af Danmark og Norge og af Hs. Majestæt Kongen af Sverrig, undertegnet nærværende Separat=Artikel, og ladet den forsyne med Vores Segl. Skeet i Jønksping den tiende Dag i December Maaned, Aar efter Christi Byrd, et Tusinde, aatte hundrede og ni Niels Rosenkrantz. Carl Gustav Adlerberg. (L. S.)(L. S.)