Berlingske Tidende, 1836-01-23
2) At det i Sager mellem Handlende, der hidrøre fra et Handelsforetagende, maa være Citanten tilladt at anlægge samme ved Kjøbenhavns Søret; hvilken Jndstilling Committeens Medlem, Procurator Haagen, dog kun kan tiltræde med den Jndskrænkning: at Sagens Gjenstand maatte være 1000 Rbd. Sølv og derover. 3) At Kjøbenhavns Søret, saafremt det andet Jndstillingspunkt gives bifald, gives Navn af Kjøbenhavns Sø- og Handelsret, samt at der tilforordnes samme et handelskyndigt Medlem foruden det, der nu beklæder Retten. 4) At de i Plac. 11te Mai 1796 omtalte Sager mod Søassurance-Compagniet, i Kjøbenhavn i Fremtiden behandles ved Søretten sammesteds. 5) At Søsager og de Handelsager, der efter det Ovenanførte henlægges til Sø og Handelsretten, skulde eller kunde, naar de appelleres fra Underretterne, i anden Jnstants indstævnes til og paakiendes af den titnævnte Søret i Kjøbenhavn, at der om muligt maatte gives et kortere Varsel ved Appellen end det sædvanlige. Under Sagens foreløbige Behandling den 4de Januar udviklede Proponenten i et udførligt Foredrag de Grunde, hvorpaa hans Forslag var bygget, nemlig Ønsket hos den kjøbenhavnske Handelstand om, at der kunde bevirkes en hurtigere Afgjørelse af Handelssager, og at selve Retten, der paakiender disse, kunde besidde den nøie Kundskab til Handelskik saavel her som paa andre Handelspladser, der er nødvendig baade for at finde det rette Resultat og for at undgaae forhalende Oplysninger derom. Dernæst antog han, at man burde afholde sig fra Forslag om den detaillerede Sammensættelse af en saadan Ret, hvilket burde være Lovgiveren, overladt; hvorfor han i det Hele ikke kunde tiltræde Committeens Jndstillingspunkter, uden forsaavidt det tredie af disse traf sammen med hans andet Forslagspunkt. Han kunde nemlig med Hensyn til, at Committeen har forsvaret den Sætning, at der til Handelsagers Paakjendelse blot er Retskyndighed fornøden ikke Andet end finde Strid imellem første Jndstillingspunkt paa den ene, og andet og tredie Jndstillingspunkt paa den anden Side, i det der i det første tillægges det juridiske Element, i Retten en overveiende Jndflydelse, hvorimod efter de tvende sidstnævnte Soretten, hvor alle Sager, endog de største og vigtigste, kunde anlægges, kun kom til at bestaae af een Lovkyndig, to Handelskyndige og tre Søkyndige. Denne Strid kunde ikke løses, uden at Committeen med Bestemthed maatte erklære sig for eet af de to Principer, at Handelssager paakiendes bedst, enten af en Fleerhed af lovkyndige, eller en Fleerhed af handelskyndige Dommere. Jmod den Betænkelighed, som Committeen havde fundet ved det sidste Princip deri, at det vilde foranledige, at Sagerne vilkaarligen kunde afgjøres, formeente Proponenten, at der indeholdes en tilstrækkelig Garantii, deels i de en Handels rets Dom forudskikkede Præmisser, i hvilke det Vilkaarlige let lod sig skjelne fra det Rette og Grundige, deels i Appellen til Høiesteret, hvor hele Elementet er Lovkyndighed. Med Hensyn til 4de Jndstillingspunkt, antog han, at det som ikke beslægtet med hans Forslag maatte forudsætte en særegen Proposition. At hæve Søretten til en Appellationsret, som under No. 5 er indstillet, fandt han aldeles utilraadeligt, da dens Organisation ikke indeholder andre og bedre Elementer end Domstolene i 1ste Jnstants, naar der tilkaldtes 2 Kjøbmænd eller andre Sagkyndige, hvilket lod sig gjøre i de større Handelstæder, naar en Handelsret var indført i Kjøbenhavn. Han viste endeligt, navnligen ved at citere sine Bilage ved Propositionen, at det var med Uret, at Committeen havde tillagt ham den Mening, at Proceduren ved Handelsretten i Hamborg altid var mundtlig, og at den foreslaaede Handelsrets Domme ikke skulde kunne appelleres. Et af Forsamlingens Medlemmer yttrede, at det i nærværende Sag formeentligen ret tydeligt viste sig, hvor vanskeligt det er at iværksætte Reformer i Proceslovgivningen, ved hvilke man vil afvige fra dens hidtil gieldende Grundsætninger, og de burde derfor vistnok ogsaa først erkjendes for nødvendige. Saavidt ham bekjendt havde man hidtil ei klaget eller havt Føie til at klage over, at urigtige Domme afsagdes i Handelssager, paa Grund af manglende Kundskab hos Dommerne. Det var ganske overeensstemmende med vor civile Proces, at Parten selv erhverver de Oplysninger om de særegne Handelsusancer og deslige Data, som kunde indvirke paa Sagens Udfald. Den Autoritet, som især meddeelte slige Oplysninger, nemlig Grosserersocietetets Committee, var vistnok en paalideligere Hjemmel end tvende afvexlende handelskyndige Dommere, og det syntes især meget betænkeligt, hvis Høiesteret skulde være bunden ved disses Formening om, hvad der var Handelscoutume. Det maatte i det Hele ei glemmes, at Høiesteret, skjøndt sidste Jnstants i Handelssager, dog ei har handelskyndige Medlemmer. Taleren maatte efter det Anførte ganske tiltræde Committeens Yttringer imod Oprettelsen af et nyt Handelstribunal. Hvad Committeens Jndstillingspunkter angik, da maatte han bemærke, at den i det 1ste Punkt ei havde taget Hensyn til de store Vanskeligheder ved at bestemme Begrebet om en Handelssag, hvorom der let kunde reise sig en præliminær Strid, der vilde forsinke Sagernes Afgjørelse. Med Hensyn til 2det og 3die Jndstillingspunkt tvivlede han paa, at Lovgiveren med Føie kunde sanctionere, at den juridiske Dommer skulde afgjøre alle juridiske Spørgsmaal, de handelskyndige Dommere alle Handelspørgsmaal, da det ofte ikke lod sig gjøre, nøiagtigen at afsondre de juridiske og factiske Bestanddele af en Sags Qvæstioner. Det forekom ham i alt Fald langt simplere og til at fremme den ønskelige Hurtighed tjenligere, at visse bestemte Handelssager, navnligen om Varers Afhændelse og Udlevering, henlagdes senere. under Gjæsterettens Behandling, paadømtes af tre juridiske og to handels kyndige Assessorer. Han yttrede endeligen, at han fandt det betænkeligt, at gjøre Søretten, hvori der kun var een juridisk og flere ikke juridiske Dommere, til en Appellationsret, som altsaa skulde bedømme alle processuale Spørgsmaal, som vedkom Sagernes Behandling i 1ste Jnstants. Jøvrigt vilde Taleren for Tiden ei bygge noget Amendement paa disse Bemærkninger, men først henstille det af ham Yttrede til Committeens nærmere Overveielse. Et andet Medlem tilføiede, idet han forøvrigt henholdt sig til de nys anførte Bemærkninger, at den af Proponenten foreslaaede Reform kun fortjente Anbefaling, naar den var enten nødvendig eller nyttig. Nødvendig kunde den ikke ansees at være, naar man saae hen til det lave Trin, hvorpaa Kjøbenhavns Handel nu staaer, og tildeels det ringe Antal, deels Beskaffenheden af de Handelsprocesser, der finde Sted. En anden Sag er det i Hamborg, hvor største Delen af Jndvaanerne ere Handlende. Taleren kunde heller ikke indsee, at Oprettelsen af et Handelstribunal hos os vilde medføre nogen Nytte; det Eneste skulde være, at der derved vilde bevirkes en større Hurtighed i Proceduren; men dette vilde ifølge Forslaget i det Mindste ikke blive Tilfældet ved Høiesteret, og ved en forkortet Procedure. i 1ste Jnstants vilde der ei vindes Meget i Sammenligning med de flere Betænkeligheder som vilde opstaae ved Reformens Jværksættelse. Han kunde derfor ikke Andet end finde Proponentens Forslag utilraadeligt. Hvad Committeens 4de Jndstillingspunkt angik, da fandt han det særdeles ønskeligt, at Spassurancecompagniet betoges den den ved Placaten 11te Mai 1796 tilstaaede Procesform, da denne formedelst betydelige dermed forbundne Omkostninger sætter det i de mindre vigtige Sager ganske i Compagniets Magt, at fremtvinge hvilkensomhelst vilkaarlig Afgjørelse, og da den, langt fra at forkorte Processerne, kun tjener til at udhale dem i det endelige Med Hensyn til 4de Jndstillingspunkt bemærkede et andet Medlem, at det forekom ham paafaldende, at man til samme Tid, der androges paa Oprettelsen af et Handelstribunal, fordi Tilkaldelse af sagkyndige Mænd ansaaes nødvendig til Handelssagers Afgjørelse, ogsaa androg paa, at de i Placaten af 11te Mai 1796 omtalte Sager maatte henlægges under Sorettens Ressort, da denne Placat netop gaaer ud paa, at Dommere med fornøden Sagkundskab skulle paadømme Sagerne.