Kiøbenhavns Postrytter, 1791-12-16
Da den i Petersburg værende franske Charge d'Affaires, Hr. Genet, ikke længer bliver erkiendt ved det Russiske Hof i denne Qvalitet, saa giør han sig færdig til Afreysen, og venter hvert Øyeblik sin Rappel fra Paris. Man læser her følgende Afskrivt af et Brev fra en Russisk Keyserlig Officeer i Moldau til sin Ven i Tydskland, "Nu, da jeg ikke længer kan melde Dem om Feldtslage og Storme, vil jeg opvarte Dem med en Tildragelse, som er i Stand til at røre det ufølsomste Hierte. Hvad jeg fortæller Dem, er virkelig skeet, og jeg indestaaer Den for, at hvert Ord er sandt."J Aaret 1790 blev fra Landsbyen Demidowa i det Wolodimirske Statholderskab afgivet en Bondekarl, ved Navn Jwan Federow, til Recrut. Blandt fire Brødre traf det uheldige Lod just ham, formodentligen fordi han var sin Faders, Fedor Jwanows, kiæreste Søn. Den trøstelige Gamle geleydede sin Jman til Charkow, hvor han blev ansat i det hvide Russiske Jægercorps. Faderen udbad sig Tilladelse til at følge sin Søn til nærmeste Stad, men før naaede han ikke denne, førend han bad om at gaae længer, og fulgte tilsidst med lige til – Bender. Der blev hans Hest stiaalet fra ham, og dette nødte ham til at skilles fra Sønnen, og vende tilbage. Den 25de Junii indeværende Aar blev den Bataillon, ved hvilken den unge Jan var ansat, udsendt paa Recognoscering. J samme Øyeblik, da den rykkede ud, kom just den gamle ærværdige Fedor derhen, Hans Glæde over at see sin elskte Søn igien var ubeskrivelig, og Bataillonschefen kunde ikke andet end blive rørt over dette Optrin. For ikke at forstyrre den Gamle i sin Glæde, befalede han Sønnen at blive tilbage, men Bonden afslog ædelmodigen Tilbudet og sagde: Ney, Fader, (saa kaldte han Bataillonschefen) tag ham med. Jeg har bedet Gud om den Naade, at lade mig see mit Barn sund og frisk igen. Det er eengang skeet; lad ham nu giøre sin Pligt. - Marchen gik for sig, og den Gamles taarefulde Øyne fulgte Sønnen længe. Samme Aften kom Bataillonen tilbage, og den unge Jwan var uskadt." Den 27de maatte Bataillonen rykke frem til Affairen, ved Mackyn. Nu troede Chefen, at den Gamle dog gierne vilde beholde sin Søn hos sig; men ney, han gav ham sin Velsignelse, og lod ham marchere. Morgenen derpaa begyndte Kanonaden, og den stakkels Bonde, som aldrig før i sin landlige Hytte havde hørt en saadan Torden, troede nu for vist, at hans Søn var død, og kastede sig derfor paa Jorden og græd. Hans faderlige Ømhed drev ham endnu videre, han kastede sig paa Hesten, reed, uden at viide hvorhen, blot efter Kanonernes Torden. Han blev forvildet i dybt Siv, og kom til Donaus Bredde, hvor Tyrkerne just vare i Begreb med at giøre Landgang. En Kosak reddede ham af Faren, og han reed trøstløs tilbage." Efter sex Timers Forløb var Affairen forbi, og den følgende Dag marcherede Armeen tilbage. Allerede længe i Forveien ventede den forskrækkede Gamle – ikke sin Søn igien, men blot Efterretning om hans Død; thi efter en saa forfærdelig Torden, som han havde hørt, troede han for vist at hans Jvan var dræbt. Men snart saae han ham karsk og sund igien i sine Arme. Ubeskrivelig stor var hans Glæde og rørende dette Optrin for enhver som kiendte Forbindelsen imellem Fader og Søn, og ikke var aldeles uden Følelse. Gandske ude af sig selv sagde vor Gamle til Chefen: Nu Fader, see, hvor naadig Gud er mig; jeg har min Jwan igien; han er kommet lykkelig tilbage fra den skrækkelige Torden, og har opfyldt sin Pligt; mere ønskede jeg mig ikke. Siden blev den samme Bataillon brugt til adskillige Expeditioner; og den unge Jman maatte, efter hans Faders Forlangende, hvergang være med."