Berlingske Tidende, 1836-03-14
Committeens Medlem, Kammerraad Drewsen, bemærkede, at det sjette Jndstillingspunkt var bygget paa det Haab, at der vilde blive forelagt den næste Stænderforsamling, samtidigen med et Lovudkast om nærværende Gjenstand, et Udkast til en Communalanordning for Landet; kun indtil den Tid skulde den i Jndstillingspunktet omhandlede Foranstaltning vedvare, hvilken man antog hensigtsmæssig, for at Folk kunde blive vante til at assistere ved slige Leiligheder uden Betaling, da ellers ikke den forventede nye Communalindretning vilde føre til det forønskede Maal. Det havde ikke været Committeens Mening, at Taxationssummen af gamle Bygninger skulde nedsættes, naar kun disse vare vel vedligeholdte, da det var indlysende, at dette vilde blive til Tab for Panthaverne, idet Bygningernes Sikkerhed, forringedes. Committeens Referent, Kammerjunker Scavenius, yttrede, at hvis Herredsfogderne ikke skulde kunne nøies med det Gebyr, der er tilstaaet Branddirecteurerne for Taxationer, troede han dog, at Fordelene ved at blive disse overflødige Embedsmænd qvit vilde være saa store, at man hellere maatte tilstaae Herredsfogderne noget Mere i Gebyr. Han maatte derhos bemærke, at Branddirecteurernes store Distrikter ere Aarsag i, at de dem paalagte Pligter ei altid tilbørligen op fyldes, og at navnligen ikke de aarlige Eftersyn afholdes i Overeensstemmelse med Anordningerne, idet hiin Omstændighed ofte gjør dem dette umuligt. Endelig maatte Referenten gjøre opmærksom paa, at Committeen, kun havde indstillet, om Regjeringen vilde lade foretage en Undersøgelse om Forholdet mellem Bygningernes Beskaffenhed og den Fare, de ere udsatte for i Henseende til Jldsvaade, imod hvilken Undersøgelse dog J AnledJntet syntes at kunne indvendes. ning af at nogle Medlemmer yttrede, at Sogne- og Brandfogderne formeentligen burde være Tarationsmænd, bemærkede Referenten, at disse Mænd ikke kunde ansees for at være i alle Tilfælde de dygtigste, og at de desuden ofte kunde være mindre paalidelige formedelst det Slægtskabs= eller VenskabsForhold, hvori de kunde staae til Sognets Beboere. Forøvrigt vilde vel Herredsfogderne, ved at vælge Tarationsmænd, neppe forbigaae hine Mænd, forsaavidt der ikke maatte være særdeles Betænkelighed ved at bruge dem. Grev Holstein fremsatte følgende sex Amendements: 1) Til Committeens tredie Jndstillingspunkt: "at det maatte blive fastsat i et revideret Reglement for Brandassurancen paa Landet, at enhver Bygning naar den er ældre end 10 Aar, ikkun maa være assureret for 1/3 Deele af dens Værdi, men at iøvrigt Nedsættelsen af Assurancen, ikkun da skal være befalet, naar Bygningen ei tilbørligt er vedligeholdt, til hvilken Hen at alle Bygningers Vedligeholdelse hvert 10de Aar burde eftersees." 2) Til samme Jndstillingspunkt: "at en Efterretning om Assurancen af enhver Bygning i Sognet skulde henligge hos enhver Brandfoged til Eftersyn for hver Mand i Sognet, hvis Bygninger ere assurerede, hvilke alle skulle være berettigede til at begjære en Bygnings Assurancebeløb revideret ved en ny Taxation; og at hver Mand i Sognet, hvis Bygninger ere assurerede, skal være pligtig til, naar en Jldebrand i Sognet har fundet Sted, at betale 1 pro Mille af den afbrændte Bygnings Assuranceværdi foruden deres almindelige Bidrag til Assurancebeløbet. 3) "Til femte Jndstillingspunkt, "at der efter Ordet Herredsfogderne maatte tilføies samt de kongelige og private Birkedommere, og at Slutningen maatte forandres derhen: "at disse Embedsmænd derfor maatte nyde et passende Tillæg til deres Gage." 4) Til sjette Jndstillingspunkt: "at tvende paalidelige Mænd maatte blive gagerede i hvert Stift, for aarligen at paasee Vedligeholdelsen af de assurerede Bygninger i 1/3 Deel af Stiftet, samt for at foretage de Taxations-Revisioner, hvortil de blive opfordrede, hvorimod Taxationer af alle Bygninger af den paa Landet almindelige Construction burde udføres af Landmænd, som selv have assurerede Bygninger." 5) Til syvende JndstilHierter, da au. Forskrivelser vil ansees som mortificeret og Protocolllingspunkt: "at saadan Forening maatte være underkastet det kongelige danske Cancellies Undersøgelse og Approbation, og at den ommeldte Ret ogsaa maatte tilstaaes andre Egne i Landet." 6) At det maatte blive foranstaltet, at Meubelassurancen bliver forpligtet til at anvende et strengere Tilsyn ved Anmeldelsernes Rigtighed over Værdien af de Gjenstande, som skulle assureres, f. Ex. ved tvende Naboers Attestation."Disse Amendements motiverede Proponenten, idet han i Særdeleshed bemærkede, at de mange Forandringer, som ere foregaaede i Brandanordningen af 29de Februar 1792, syntes at give en tilstrækkelig Anledning til at ønske en ny almindelig Brandanordning, og idet han derhos gjorde opmærksom paa, at det allerede i bemeldte Anordning af 1792 er foreskrevet, at Omtaxeringer skulle skee hvert tiende Aar, men at dette ikke efterkommes. Jøvrigt fandt Taleren det ønskeligt, at nærmere Bestemmelser maatte gives med Hensyn til nye By ninger, der blive opførte i gamle Bygningers Sted og navnligen med Hensyn til Stedet, hvorpaa saadanne Bygninger kunne opføres, eftersom der hidtil havde været forskjellige Meninger desangaaende, idet Nogle havde antaget, at saadanne Bygninger nødvendigen skulde opføres indenfor Grændsen af det afbrændte Steds tilliggende Grund, medens Andre derimod havde formeent, at det ogsaa maatte staae Eieren frit for at opføre nye Bygninger i de afbrændtes Sted paa anden til Stedet henhørende Jord, om denne end ikke stod i umiddelbar Forbindelse med den Grund, hvorpaa det afbrændte Sted havde staaet. Private Foreninger og Assurance ansaae Taleren for hensigtssvarende og gavnlige, og han holdt for, at Brandassurancen for Løsøre trængte til Forbedring, og at det vilde være et hertil sigtende Middel, at Enhver, der begjærede Assurance paa sit Løsøre, burde lade sin Angivelse desangaaende attestere paa den i hans sjette Amendement omtalte Maade. Et Medlem gjorde ved Grev Holsteins sjette Amendement den bemærkning, at det laae i Sagens Natur, at Octroien maatte gjøre en Bestemmelse om det Beviis, som om Gjenstandenes Værdi skulde produceres, naar Jldebrand havde fundet Sted, men ogsaa kun i saadant Tilfælde; thi naar de forsikkrede Gjenstande vare tilintetgjorte, kunde ingen Vurdering deraf, saaledes som i andre Tilfælde, finde Sted, og derfor maatte Lovgivningen foreskrive, hvilket Beviis det maatte paaligge den Skadelidte at producere, og med hvilket Beviis Compagniet skulde ansee sig fyldestgjort. Hvorledes det skulde kunne paalægges Compagniet at lade sig nøie med en saadan Taration som den, der er foreslaaet at skulle skee, naar Assurancen tegnes, skjønnede Taleren ikke. Førend Noget herom kunde fastsættes, maatte dog vist Compagniets Samtykke tilveiebringes, thi naar Compagniet først eengang havde en saadan Taration, afskar det sig letteligen Jndsigelserne derimod, naar Skade maatte indtræffe, og det foreslaaede Beviis maatte dog vist ansees forlidet fyldestgjørende. En saadan Forpligtelse kunde ogsaa vanskeligen paalægges et privat Jnstitut som Compagniet, ligesom det vel ogsaa vilde være yderst vanskeligt for dette, at opfylde samme, da det kun kan stole paa de Commissionærer, det har i alle Kjøbstæder, for hvis Forsømmelse det ei kan være ansvarligt. Compagniets Bestyrere indskærpede iøvrigt dets Commissionærer at iagttage Forsigtighed og, saasnart Tvivl maatte opstaae, at foranstalte Undersøgelser. Den Kongelige Commissarins søgte at oplyse, at de gjeldende Love angaaende Assurancevæsenet ikke ere utydelige eller ubestemte i Henseende til de af Grev Holstein anførste Punkter, og at det ikke er Forsømmelse, naar de ved Fregn, 29de Febr. 1792. befalede tiaarige Syn, nu, forsaavidt Land bygninger angaaer, ere ophørte, men at disse maae ansees afskaffede ved Fregn, af 26de Marts 1800, rimeligviis fordi dette Arbeide med Hensyn til Branddirecteurernes udstrakte Distrikt ansaaes uoverkommeligt. Han bemærkede derhos, at det ogsaa i Cancelliet har været under Overveielse, om ikke en vis Part (f. Ex. 73 Deel af en Bygnings Værdi, i Lighed med hvad der efter Lovens 4-66 gjaldt og Søassurance, burde være undtagen. fra Forsikringen; men saa meget dette end kunde bidrage til at fjerne Assurancens Misbrug til svigagtige Speculationer, havde man dog derved fundet overveiende Betænkeligheder, idet den Brandlidte, der ei havde Evne at tilskyde den Deel af Bygningssummen, hvorfor han selv skulde være Assurandeur, ikke i Assurancen fik Midler til at opføre en ny hensigtsmæssig Bygning, ligesom Panthaverne da vilde savne den fulde Betryggelse, der ved Assurancen skal tilveiebringes. Den sidste Halvdeel af det andet Amendement turde neppe indeholde nogen synderlig Garantii mod overdrevne Tarationer eller selvforskyldte Brandskader, og syntes derhos at indeholde en Ubillighed, der saa meget mindre kunde anbefales, som Sognefolkene dog ordentligviis komme den Brandlidte til Hjælp paa flere Maader. Byrden blev og meget ulige efter den afbrændte Bygnings Assurance og de øvrige Sognebeboeres Vilkaar. Hvad det tredie Amendement angik, da var det baade stemmende med de almindelige Regler for Herredsfogdernes og Birkedommernes indbyrdes Embedsforhold saavelsom med Anordningen af 29de Februar 1792, og derhos tillige hensigtsmæssigt, at, hvis Branddirecteurforretningerne skulde afgives til Rettens Betjente, de da paa Birkerne udøvedes af Birke dommerne, uden Tvivl rettest saaledes, at de i ethvert Sogn tilfaldt den Embedsmand, som sammesteds havde Politijurisdiction. De i det fjerde Amendement foreslaaede særskilte Embedsmænd, der vilde faae endeel af Brand directeurernes Functioner, syntes at maatte kunne undværes, hvad enten man beholdt de sidstnævnte Embedsmænd, eller overdrog deres Functioner til Rettens Betjente. At to skulde ansættes i hvert Stift uden Hensyn til Stifternes meget ulige Omfang syntes heller ikke aldeles hensigtmæssigt.