Norske Intelligenssedler, 1763-10-05
Oeconomiske og andre Efterretninger. Man ælter Støv og Smuler af SteenKul med Leer som tilbørlig er vædet, deraf giør man Baller saa store som Næver og tørrer dem i Solen, disse kand man legge en 5 a 10 Stykker af i Kakkel-Ovnen, legger nogle Træe-Splinder under dem, og ved at tænde Jld i samme, faar Ballerne til at tage Varme, hvilke de holder ved lige en heel Formiddag, og saaledes kand en Fattig paa de Stæder, hvor BrændeVeed falder dyrt, spare en stor Deel. Et lidet Problema. Da ingen tvivler paa den store Nytte, som de Gamles Cythisus i Land-Huusholdningen bringer med sig, i Anledning af det som Plinius og Columella blant de Gamle, og Sviser og Parkinson blant de nyere melde os, saa rester at vide Navnet, hvilket jeg særdeles hos Linnæum, som den nyeste og største Botanist har eftersøgt, Genista Spinosa, Cythisus Gherardi og Cythisus VII. kommer den nærmest, men det er dog for mig gandske uvist. Dens Caracteer bliver ongefær saaledes: Vinter grøn Cythisus, med guule Blomster, og hvide graa Blade, hvoraf 3 og ere samlede, en Riisvæxt. Den kiære Forfatter i sit Oecononske Foredrag i Jntelligenz-Sedlen No. 17, ønskede der ved 3 fleere end jeg, vilde explicere sig herover noget nøiere. Til Forfatteren. For Smagen i at skrive. Min Herre! Hvorledes skal vi takke Dem for den Omsorg De har for at forbedre Deres dumme Fædrene Land, for at igienskaffedet den tabte Smag. Et priisværdigt Foretagende, som alene kand lønnes ved den Overbeviisning, De har om at have opfyldet en Pligt, som Deres redelige Kierlighed paalægger Dem, nemlig: ikke allerne at bemøje Dem med adskillige Vigtigheder, men endog at indbefatte alt det som kand forbedre Deres Fædrene Land-Og hvad nyttigere, hvad vigtigere, hvad ædlere Bestræbelse, end at skaffe det Smag? En Sands som er saa nødvendig. Jngen var saa dum, som jo indsaa Nytten af dette Foretagende: Jngen saa uskiønsom som jo priisede Deres ædle ædle Foretagende. Forfattere beklagede at De alt fortidlig havde taget Pennen fat. Al Verden gabte og ventede paa Smag. Forgieves. Saa ustadig er Lykken; saa ugrundet den Menneskelige Glæde. Efterat have ført os omkring blant vores skimlede og forraadnede Forfædre, uden at vise os noget mærkværdigt, slipper de os omsider blandt de hiemkomne Holsteenske Soldater. Hvilket Fald fra saadan en Høide. Dette har givet nogle Jldesindede, Andledning til at erindre et Veyr=Lys, kaldet: Lygtemanden, som i Mørke Nætter pleyer at lokke de forvildede Vandringsmænd efter sig hen i Moradser, hvor da Lyset forsvinder. Men saadanne Domme, vilde vi forbigaae. De grunde sig allerne paa Dumhed og Ondskab. Deres Forfatteres Syn, som er ligesaa fordærvet som Deres Smag, forbyder Dem at indsee de Skiønheder som ere skiulte i Min Herres Afhandling. Deres alt for snævre Fornuft kand ikke begribe, at, i de Tiider da Hiarne fik Kongeriget for en Gravskrivt, som dise forfængelige Mennesker tør sige at en Æble Kierling kunde giøre meget bedre: at i de Tider, siger jeg, skulle de Gamles Skrive Rigtighed være uforfalsket, og Deres Smag finere end vores. De spørger, hvad det er for Skrivter af hines, som skal foresættes os som Mynster, Omdet er Arild Witfelds Krønike, Kiempe Viserne, Peder med Sølv Nøgelen, Holger Danskes Krønike, Mester Robertus a. a. a. De kand ikke forstaa at Lærdom skulle have opnaaet nogen Fuldkommenhed ste Ære bestod i Streiferier og Erobringer. Endeligen disse næsevise Dommere finder Modsigelse allesteds i Deres Afhandling, O! Min Herre, skynd Dem derfor at oplyse Disse tjen Deres Fædrene Land; lær det engang ret at smage det Gode. Erindre, Deres Løfte: at sammenligne de Gamles uforfalskede Skrive Rigtighed og Vores nu fordervede Smag, samt de Gamles Afholdenhed fra fremmede Skikke. Jngen kand bedre giøre dette end De, Min Herre, Hvis Jndsigt i Alderdommerne skinner frem i enhver Linie, at jeg ikke skal tale om at det er Deres Pligt at opfylde Deres Løfte Jeg glæder mig i dette søde Haab og forbliver Min Herres, Tiener. JOU. Af en Anden. Til Forfatteren af: Smagen i at skrive.