Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-14
Betragter man nærværende Sag, uden Bihensigter, saaledes som den fremstiller sig for den Upartiskes Øine, saa finder man, at der kun ere to Midler til at frelse Jnteressenterne fra fuldkomment Tab. Det ene er Opløsning, medens det endnu er Tid, det andet, Compagniets Forvandling til et med Tidsomstændighederne mere overeenstemmende Handels-Jnstitut. Mod det første indvende de, der enten ikke ere interesserede i Compagniets sande Tarv, eller som allerede forlænge siden have vidst at skille sig ved deres Actier, at et Compagnie, som det asiatiske, Christian den Fierdes Stiftelse, hvorved saa mange Mennesker sættes i Virksomhed, saa mange Handlende paa forskjellige Maader vinde, aldrig bør opløses. Det bør staae, sige de, urokkelig som en Klippe Dog, spørger man dem: men Jnteressenterne? skulde de lide Tab og bringe dagligen Offere for at vedligeholde hiin Stiftelse, saa svare de, hvor vil bryde sig om Jnteressenterne! De maa finde sig i deres Skjebne. Men spørger man disse for Compagniet saa ivrige Talmænd igjen, om de ville kjøbe Actier, endog kun til 70 Rbd., saa betakke de sig for Tilbudet, og man seer da, at deres Patriotisme mere bestaaer i Ord end Daad. Med al den Agtelse jeg har for Christian den Fierdes Stiftelse, er jeg dog overbevist om, at hvis denne store Konge levede nu, og blev spurgt, om han ønskede, at hans Stiftelse skulde vedblive at være til, paa en Tid, da Handelen paa China, ved forandrede Conjuncturer, er forbunden med Tab, medens Enker og Faderløse sukke og græde over, at deres Capital ikke giver mindste Frugt af sig, saa vilde han upaatvivleligen svare: "opløs min Stiftelse, og lad Enkerne og de Faderløse faae hver for sin Deel saa meget som der, ved Realisationen, kan komme ud af det Hele", eller og, "opsøger en anden Handelsplads end China, og stræber, ved den endnu levnede betydelige Capital, at forskaffe mit Compagnies Jnteressentere var det end kun 2 pCt. Udbytte. Jeg har ikke stiftet noget saadant Handelselskab, i den Hensigt, at dets Jnteressenter skulde lide Tab, eller deres indskudte Capital blive til Jntet, men jeg vilde forene deres Gavn med det Almindeliges." Saaledes vilde Christian, som i saa høi Grad elskede sine Undersaatter, tale; ikke at hans Stiftelse, levende død, skulde fødes paa Jnteressenternes Bekostning. Alting i Verden er afhængigt af Tiden, følgeligen ogsaa et Handelscompagnie. Nu er eengang Handelsforholdene i Europa saaledes, at der for et dansk asiatisk Compagnie aldeles intet er at vinde, men meget at tabe. Skulde Handelen paa China drives, som en patriotisk Opoffrelse, paa Jnteressenternes Bekostning, for at sætte en Deel Mennesker i Drivtighed, og fordi Compagniet, som en Stiftelse af Christian den Fjerde, ikke bør ophøre, saa kunde man jo af samme Grund ogsaa gjenoprette Tapetfabriken i Kjøge, som ligeledes var een af denne Monarks Stiftelser. Rigtig nok vilde man blive nødsaget til at lægge Tapeterne fra Kjøge, ligesom nu Theer og andre Varer fra China, paa Pakloftet, men der blev jo dog derved holdt Liv i en herlig Jndretning, og mange Mennesker satte i Arbeid og Virksomhed! Hver upartisk Sandhedsven vil imidlertid indrømme, at et Handelscompagnies Formaal er, at Jnteressenterne skulle hoste Fordeel, ikke Tab af dets Foretagender, og at det kun er en tilde Trøst for dem, der see deres Jndskud med hver Dag blive mindre, eller deres Actier til Jntet, at de af deres sure Sved, af de Penge, hvorved de haabede at kunne forsørge deres Umyndige, sættes en Hob Mennesker i Drivtighed, og holdes en to Hundrede Aars Stiftelse i Live. Der gives igjen et andet Partie, som vel indrømmer det Ubillige i, at Eierne af 4800 Actier skulle roligen være Vidne til, hvorledes der gives et Compagnie, som udsender Skibe til China, holder Vareauctioner og Generalforsamlinger, lønner Betjenter – alt ligesom i de meest blomstrende Tider, uden at de i henved fjorten Aar have seet en eneste Rigsbankskilling i Udbytte. Men dette Partie trøster de lidende og sukkende Actieeiere med det samme, som man trøster den Svindsottige, der ikke har anden Udsigt end den visse Død – med Tid og Taalmodighed. Dog, hvor megen Tid og Taalmodighed vil man da endnu der skal haves, Ere Actiernes Priis ikke allerede sjunkne til 65 Rbd., eller fra 400 Specier til 22. Skal den da synke til Nul Og hvad troer man Tiden og Taalmodigheden skulle bringe? Kunne de forskaffe os Afsætning paa Varer, som Americanerne, med deres let seilende Skibe og ubekostelige Udredninger kunne sælge til saa langt billigere Priser, Lad der nu end være for os noget at pinde paa enkelte chinesiske Artikler, som Jndigo o. s. v.; paa de fleste er der, som Erfaringen lærer, Tab. Havde Compagniet ikke handlet langt visere, om det havde beholdt sine Kongelige Obligationer, end solgt en saa betydelig Sum af disse, og for de indkomne Penge ladet komme fra China Varer, som det deels maa sælge med Tab, deels slet ikke kan blive af med – Hvad gjør enhver klog Kjøbmand, naar han seer, at den Handel, han længe har drevet, ikke kan drives mere uden med Tab, Enten ophæver han den, eller sætter sin Capital i et andet Fag, som der i det mindste intet tabes ved. Jeg veed, at det her er sagt, maaskee er sagt ganske til Unytte. Men den Lidendes Graad og Sukke er ogsaa som oftest til Unytte; hans Lidelse forandres sjeldent derved; men giøre de intet andet Gavn, saa give de dog hans beklemte Hjerte Luft. Ønsker angaaende Theatret. I. En Fredagsabonnent beder, at man dog ogsaa vil have denne Aftens Skuespilbesøgere i Erindring med nogle af de yndede ny Stykker, især, Syngespil, og at de ikke saa ofte maatte faae gamle Stykker at see. 2. En Mand, der ikke noksom kan takke Theaterbestyrelsen for de anbragte Aabninger til Luftens Rensning om Foraaret og Efteraaret, beder indstændigst, at disse Aabninger maatte være lukkede om Vinteren, naar det desuden er koldt nok i Skuespilhuset, da de paa saadan Tid af Aaret, uden Nødvendighed, bidrage til at forøge den Trækvind, hvormed man er saa rundeligen forsynet i vort Skuespilhuus.