Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-10-31
Da der, siger den 30te § i Tyvsanordningen af 11te April 1840, gives Handlinger, der, skjøndt de efter deres Form maae henføres under det almindelige Begreb og Tyveri, dog paa Grund af Gjenstandens Ubetydelighed i Forbindelse med dens øvrige Beskaffenhed eller formedelst særdeles Forhold ikke i den almindelige Forestilling fremtræder som en saadan Forbrydelse, og derfor heller ikke vidne om den paa at tilvende sig Andres Gods rettede Villie, der er Tyveriets sande Væsen, saasom naar Frugter paa anden Mands Mark eller i dennes Have eller Føde- eller Drikkevarer borttages til umiddelbar Fortæring eller dog af ubetydelig Værdi, uden at der i den Maade, hvorpaa den Paagieldende har banet sig Adgang til de Steder, hvor bemeldte Frugter eller Varer fandtes, er Noget, der udelukker Handlingen fra den foranførte mildere Bedømmelse, saa vil Kongen ikke have disse Handlinger eller andre af lignende Natur behandlede som Tyveri, men Vedkommende blot anseet med en Mulct indtil 20 Rbd. eller Fængsel indtil 14 Dage. Om dette Lovsteds Anvendelse, – der ofte kan være meget tvivlsom, ei blot med Hensyn til Afgjørelsen af, hvad der skal henregnes til ubetydelig Værdi, samt hvilke andre Tilfælde der, foruden de som Exempler udtrykkelig nævnte, skulle komme ind under Lovstedets Bud, men ogsaa fornemmelig med Hensyn til Afgjørelsen af, om der i den Maade, hvorpaa Vedkommende har sat sig i Besiddelse af det Borttagne, har ligget Noget, der kunde udelukke Handlingen fra den mildere Bedømmelse efter den nævnte Paragraphs Jndhold, – synes der at kunne have været Spørgsmaal i den den 26de de i Høiesteret paakiendte Justitssag: Etatsraad Salicath contra Karen Christine Loa. Denne Tiltalte, der opholdt sig i Helsingør, uden at kunne erholde fast Tjeneste, havde for at kunne subsistere paataget sig Spolerarbeide hos en der boende Væver, men, da det, som hun derved fortjente, var for ubetydeligt til, at hun derfor kunde anskaffe sig den fornødne Føde og Huusly, lod hun sig henrive af Fristelsen til igjennem et aabentstaaende Vindue i et Huus, hvor hun for havde tjent, og hvor hun vidste, at Spise kammerdøren ei var tillaaset samt at Husets Folk laae og sov i den 2den Etage, at stige ind i Huset, gaae ind i Spisekammeret, smøre sig noget Smøre brød og fortære samme, samt derpaa gaae ind i Dagligstuen, lægge et Par Stykker Brænde i Kakkelovnen, og sætte sig der til at sove indtil henad Morgenstunden, da hun atter forføiede sig bort ad samme Vei, hun var kommen ind. Da det af Huusbeboerne blev opdaget og angivet for Politimesteren, lod denne, efterat have undersøgt Sagens Omstændigheder og fundet at hun ei havde gjort sig skyldig i nogen videre Forbrydelse, hende slippe med en Jrettesættelse, uden at foranstalte nogen videre Justitsaction imod hende; men da det senere oplystes, at hun hos den Mand, hos hvem hun havde Spolerarbeide, nogen Tid efter, i Marts Maaned, havde begyndt paa det Samme eller noget Lignende og fortsatte det stadigt i 3 Rætter, uden dog at stiæle videre end det Smørebrød, hun fortærede paa Stedet, blev der anlagt Sag imod hende, og det blev da saavel ved Underretten som ved Overretten antaget, at Tyveriet, uagtet det ifølge det Stiaalnes Beskaffenhed henhørte under den ovennævnte Bestemmelse, dog paa Grund af, at det var forøvet ved natlig Jndstigning af et Vindue, der udtrykkelig nævnes i § 12 i Forordningen af 11te April 1840 som lige med natligt Jndbrud, maatte henhøre under denne Lovbestemmelse, som derfor fastsætter Straf af offentligt Arbeide af 6 til 16 Aar. Tiltalte blev derfor anseet med 6 Aars Tugthuusarbeide. Denne Dom blev in terminis stadfæstet i Høiesteret. Vi tvivle naturligviis intet Øieblik om Dommens formelle Rigtighed eller juridiske Begrundethed, ligesaalidt som om den oftere omtalte Hof= og Stadsrets=Dom i den Bryanske Sag paa sammes nærværende Standpunct, men vi henstille det Spørgsmaal til Enhvers Overveielse, om den Tingenes Tilstand, hvori en Cavalier, som i Fuldskab har tilføiet sages løse Mænd livsfarlige Saar, gaaer fri for Straf, medens en stakkels ulykkelig Pige, som af Sult til vender sig et Stykke Smørebrød, straffes med 6 Aars offentligt Arbeide, – om en saadan Tilstand, ikke lider af Brøst, der ligge dybere end de Spørgsmaal, vi sædvanlig beskæftige os med, men til hvis Helbredelse vi alle i Retfærdighedens og Menneskelighedens Tjeneste saa meget mere bør stræbe med (Fædrel.) forenede Kræfter.