Viborger Samler, 1842-07-12
Paa de af Vore tro Provindsialstænder indgivne allerunderdanigste Andragender have vi Følgende at tilkjendegive Dem: Forsaavidt Vore tro Provindsialstænder i Deres indgivne Petition angaaende Modificationer i Stænderinstitutionen have udhævet de hidtil adskilte Forsamlingers Forening eller Forbindelse, da kunne Vi vel ligesaalidet nu som forhen bifalde en Forening af Stænderne. Derimod have Vi taget det under Overveielse, om ikke stænderske Committeer, som paa Vor allerhøieste befaling kunne afgive Betænkning over Anliggender, der angaae flere Provindser eller den hele Stat, kunde være at indføre som en hensigtsmæssig Udvikling af Provindsialstændernes Jnstitution, og have Vi bemyndiget Vor Commissarius til at meddele de Oplysninger, som maatte være fornødne, og foranledige en Yttring desangaaende af Vore Stænder, for at der i saa Henseende kunde forelægges. den næste Forsamling et Lovudkast. Jøvrigt have vi ikke fundet Os foranledigede til at foretage den af Stænderne foreslaaede Revision af Stænder=Anordningerne. Ved at indføre fuldstændig Offentlighed i Finantsbestyrelsen, have Vi opfyldt de Ønsker, som Vore Provindsialstænder i deres 2de første Finantspetitioner i den Henseende have fremsat men forsaavidt Vore Stænder i Deres i 1840 indgivne Petition have andraget paa, at toaarige Budgetter stedse maatte forelægges Stænderne til Betænkning, inden de endeligen approberedes, da have Vi fundet, at Saadant i Udførelsen, vilde medføre betydelige Vanskeligheder og forsinke Budgettets Affattelse. Da de Bestemmelser, som Vi afgive angaaende Statsudgifterne, ikke kunne indbefattes under Benævnelsen af Love, men alene indeholde Forskrifter for Vore Collegier og Embedsmænd, i Henseende til Bestyrelsen af de dem vedkommende Jndtægter og Udgifter, og da saadanne administrative Forskrifter endnu mindre kunne siges at have en Forandring i Undersaatternes Eiendoms- eller personlige Rettigheder eller i Skatterne og de offentlige Byrder til Gjenstand, naar ingen Forøgelse i Skattebyrderne ved dem foranlediges eller tilsigtes, gaae hine Andragender ogsaa udenfor Stændernes lovbestemte Virkekreds. Det Gode, som Provindsialstænderne have tilsigtet ved de ovennævnte Andragender, vil iøvrigt i det Væsentlige fuldkomment kunne opnaaes ved de Bestemmelser, der indeholdes i Vort allerhøieste Rescript til Finants=Deputationen af 11te April 1811 angaaende Normalreglementet og Budgettet for 1841; thi, naar de aarlige Budgetter saavelsom Oversigterne over, hvad Jndtægterne og Udgifterne hvert Aar virkelig have beløbet sig til, ved Trykken bekjendtgjøres saaledes som allerede er skeet med Normalreglementerne og Budgetterne for 1811 og 1842, ville Stænderne derved have fuld Leilighed til at skaffe sig en grundig Kundskab om Statens Finants forfatning i alle dens Dele, og at fremkomme med alle de Forslag til virkelig heldbringende Forandringer, som de troe at burde fremsætte, eftersom Normalreglementernes og Budgetternes Approbation ingenlunde udelukker en yderligere Nedsættelse af Udgifterne, naar en saadan kan bestaae med Statens sande Tarv, ligesom Enhver ogsaa af de aarlige Beretninger og Regnskabernes Resultater vil erholde Kundskab om de virkelige Jndtægter og Udgifter, som have fundet Sted i hvert Aar, saavelsom, saafremt der i Aarets Løb maatte have fundet Afvigelse Sted fra det approberede Budget, da ogsaa om de Grunde, der have foranlediget samme. Uagtet særdeles Meget taler for det Princip, paa hvilket Vore troe Provindsialstænder have grundet Deres allerunderdanigste Petition om en Forandring i Kirke- og Underviisningsvæsenets Overbestyrelse, have Vi dog, ved at gjennemgaae de Betænkninger, som desangaaende ere afgivne deels af en dertil under 11te Februar f. A. allernaadigst anordnet Commission deels af Vor Direction for Universitetet og de lærde Skoler og endeligt af Vort Danske Cancellie, ikke kunnet Andet end erkjende Betydenheden af de practiske Vanskeligheder og Betænkeligheder, som kunne møde ved den af Stænderne anbefalede Afsondring af Over bestyrelsen for Kirke og Underviisningsvæsenet fra Bestyrelsen af de øvrige borgerlige Forhold, hvormed samme kom i idelig Berøring. Vi finde Os derhos saameget mindre foranledigede til for Tiden at tage nogen endelig Beslutning desangaaende som det i alt Fald er ønskeligt, at hvad der i saa Henseende anordnes for Vort Kongerige, ligeledes maatte kunne gjøres gjeldende for Vore Hertugdømmer Vi have derfor ladet Vort Slesvig=Holsteen-Lauenborgske Cancelli underrette og Alt hvad der hidtil er forhandlet denne Sag, samt paalagt det, efterat have corresponderet med den Slesvig=Holsteenske Regjering og andre vedkommende Autoriteter, at afgive Betænkning saavel over Sagen i det Hele, som isærdeleshed over, hvorvidt Kirke- og Skolevæsenet i alle Statens Dele maatte kunne underlægges een fælles Over=Bestyrelse. Naar derefter de videre fornødne Forhandlinger have fundet Sted imellem begge Vore Cancellier, vil Sagen atter blive Os foredragen til endelig allerhøieste Resolution. Med Hensyn til den vedvarende Misbrug af Trykkefriheden, som viser sig i en Deel af den periodiske Presse, kunne Vi, efter nøie Overværelse, ikke finde det stemmende med VoreRegentpligter at indrømme de Lempelser i de om denne Frihed gjeldende Anordninger, hvorpaa Vore tro Provindsialstænder have andraget, uden dermed at forbinde andre Bestemmelser, der kunde tjene til Værn mod de forøgede Misbrug, som under de nærværende Omstændigheder vilde være at befrygte af saadanne Lempelser. Da Vi nu paa den anden Side ugjerne vilde, ved en paa Pressens nærværende Tilstand beregnet Lov, gjøre nogen yderligere Jndskrænkning i Trykkefriheden, saalænge der endnu er Udsigt til, at dens skadelige Brug kan hæmmes ved Hjælp af de nu gjældende Love samt oplyste og velsindede Borgeres Medvirkning, saa have vi besluttet for Tiden at lade det beroe ved disse Love. Efterat de fra begge Forsamlinger af Vore tro Provindsialstænder for Danmark indgivne allerunderdanigste Andragender angaaende Tidenders og Journalers Forsendelse med Posten havde været Os allerunderdanigst foredragne, have Vi under 6te Mai d. A. udgivet en allerhøieste Placat, hvorved denne Petition, forsaavidt de indenlandske Tidender og Tidsskrifter angaaer, er afgjort. Forsaavidt vore Stænders Andragende tillige omfattede de udenlandske Tidender og Journaler, som er ere forbudne, saa have Vi fundet, at Øiemedet med den Jndskrænkning, som selve Stænderne saaledes have fundet fornøden, ikke kan opnaaes uden ved at Vor særdeles allerhøieste Bevilling fremdeles som hidtil udkræves, naar fremmede Tidsskrifter eller Journaler skulle gjøres deelagtige i den omhandlede Begunstigelse.