Viborger Samler, 1778-01-26
ris. Overalt skulle den store Jupiters Sende J bud flyve bek over alle saadanne Ting. Han har sin Skjebne tilfælles med det heele Olymp. Hvormeget maa jeg ikke høre, naar jeg imellem stiger ned fra min Regnbue, og belurer Menneskene. Mig selv vil jeg ikke tale om, der bliver holdt for en hurtig, svadsig, og maaskee temmelig artig Kammerpige. Men Mars der, som dog vore smukkeste Gudinder har givet sig nogen Møie, med at sætte Skik paa, ham forvexle de med den vildeste Kriger. Herkules, omendskiønt han udhviler sig af sine Be drister. drifter i Ungdoms Gudindens Hebes Arme, gjør de til en stærk Mand, der lader sine Konststykker see for Penge, Apollos Hoved til en slet malet Theater Soel; og Muserne til en Bande omtrækkende Musikantere. Men hvad er derved at giøre, Vore Græker ere ikke meere til. Merkur. Nei, de er borte. Jeg tænkte paa det endnu i denne Aften, da jeg opholdt mig ved adskillige smaae og store Giestebudder. Der kunde jeg bemerke alting. Thi ved Begerne forraade Menneskene sig, hvor de dog vil være muntre og elskværdige. Ligesaavel som vi ved Nektarskaalerne. Naar jeg derfor betragter mine Giester noget nøiere, saa undres jeg mindre over, at vore Tordenkler, Treeforker, Vinger, Kogere, Straaler, Jagtspyd, Taarnhuer, og saa videre, synes dem Ting, man uden Møie kan eftergiøre. Nei, i Athenen, der havde vi herlige Templer og billeder, men Athenienserne de spiste og anderledes. Thalia. Erindrer du dig endnu, Aglaja, eller du Pasithea, det Giæstebud hvor vi usynlig var tilstæde, da den vise Sokrates i sin Skiæmt sagde saa mange gode og smukke Ting. Aglaa. Den gang maaskee, da Callias bevertede ham, fordi han holdt det for bedre, at ud zire sin Spisesael med Mænd, hvis Siele vare luttrede, end med Feltherrer og Øvrigheds=Personer, Pasithea Den Fest blev anstillet for den smukke Autolykus, der havde vundet Seier i de store Atheniensiske Leege. Hans Fader sad ved Siden af ham. Giesterne lagde derpaa over, at eenhver skulle give tilkiende, hvoraf han i Særdeleshed gjorde sig til. Autolykus, sagde man, gjør sig udentvil til af sin Seier. Nei, saa ved Jupiter, om jeg giør, sva svarede han. Alle fæstede Øinene paa ham, og glædede sig ved at høre ham tale; endelig spurgte een hvoraf gjor du dig da vel til Af min Fader, svarede han, og snoede sig om ham. Merk. Seiervinderen blev nok røde J Gra zier, hvor vilde ikke de Helte, jeg saae, have leet over Antolikus. Pasithea. Da gjorde Athenienserne det ikke. Callias sagde meget meer til Faderen. Veed du vel, Lykon, at du er den rigeste af alle Mennesker, Du byttede ikke din Son bort mod Kongers Liggendefæ Thalia. Derpaa gav Sokrates een af de tilstædeværende Dansere det Raad, at han skulle danse, Graziernes og Nymfernes Dans med sin Danserinde. Merk. De Vise, jeg saae spise, ville have leet dygtig af den gode Sokrates selv. At bekymre sig om en Danserindes Bevægelser. Jup. Naar det henger saaledes sammen, Meerkurius, saa vil jeg heller sidde til Bords med de gode Mohrer, der i forrige Tider bad mig til sig, end med alle dine Helte og vise Mænd. Merk. Eller heller med Phillemon og Baucis, der modtog os saa venskabelig i deres Hytte paa vor Vandringskab. J al den Tiid, jeg har fløiet Himmelen og Jorden om, har jeg endnu aldrig haft saa fornøiet en Aften. Jup. Og det med Rette. Vel havde vi kuns Træebegere og Leerfade med en Smule Melk og Haveværter, men de Folk, der gav os det, forlangte ikke videre, end at være velgiørende og fornøiede. Der blev vel ikke sagt meget af det skiønne og vise, men desto meer af det kloge og trohiertede, saa jeg ville ikke givet det Maaltid bort for noget Sokratisk.