Københavns Adresseavis, 1775-10-25
(Af det hannoverske Magazin.) Artiskokker kunne avles i alle de Hauger, i hvilke man kan avle Hvidkaal, Blomkaal, Sellerie o. d. l. Hvor disse lykkes got, der voxer Artiskokkene gandske vist ogsaa got. Men ligesom hine ikke blive fuldkomne i en meget høyt liggende gandske sandig og stedse tør Jordbund, saa blive Artiskokker der ikke heller ret store. Og ligesom hine ikke kan holde sig Vinteren over i en dybt og sildt liggende og fugtig Jordbund, saa raadner ogsaa Artiskokkene i saadan Jord om Vinteren, omendskiønt de om Sommeren just trives best i saadan fugtig og frugthar Bund. De kan altsaa vel ikke bringes til at holde sig Vinteren over i alle Hauger, men de kan dog alligevel næsten i alle Hauger avles, og staaer gandske ufortient i den Mistanke, at de allene af Kunstgærtnere kunde dyrkes. De ville have et lige saadant tilberedet Beed, som Hvidkaal, Sellerie, Salat og Spinat. Det bør følgelig være vel giødet med feed Koe=Giødning; det maa have en god dyb Jordbund, og være vel dybt gravet, da Rødderne skyde dybt i Jorden; kan denne Gravning og Giødning ikke ske om Høsten, formedelst befrygtende Oversvømmelse Vinteren over, bør den skee strax efter Vinteren, ved det første indfaldende gode Veyerligt; dog voxe de ogsaa, ligesom hine, ret got paa et Beed, som Aaret tilforn har været ved gjødet, eller og i Stedet for Giødning dybt ropolet. Den korteste Vey at besætte et saadant Beed med Artiskokke, er sammes Anlæggelse af Sideskud, som tages af de gamle Stokke. Den beste Tid dertil er, ikke som i Engelland, Februarii og Martii Maaned, men som i Tydskland Begyndelsen af Maymaaned. Jmod April Maaneds Udgang anskaffer man sig altsaa saa mange Skud deraf, som man forlanger at have Artiskokstokke. Et Bord for tre til fire Personer kan blive temmelig forsørget af en Skok deraf, Efterat man da først har afskaaret den træagtige Deel, hvor de ere blevne afbrekkede af den gamle Stok, og skaaret dem jevne og glatte, efterat man ogsaa har afbrekket de paa dem befindtlige Blade, saa nær som fire eller sex af de sidste indvendige Hierteblade paa Skuddet, saa planter man dem Korsviis tre Fod fra hinanden, saa dybt i Jorden, at Hiertet selv net op ikkun rager frem op af Jorden, og saa at der ingen Jord kan falde udi samme, giver dem lidet Vand, igientager dette nogle Dage, og beskytter dem, i Fald det skulde blive varmt Veyr, formedelst nogle foresatte Bræder, eller om Dagen ved nogle overdekkede Potter, imod Solens Hede, saa længe, indtil man merker, at de begynde at voxe. De ere intet mindre end kielne. Det er allene Forsømmelsen at vande dem, som undertiden dræber en Deel. J Fugtigheden ere de saa haarde, at jeg engang efter otte Dages Forløb optog igien nogle bortkastede Skud paa en Møddynge, hvor de neppe havde ligget lidet med det nederste i Giødningvandet, og lod dem atter sætte i Jorden med lykkeligt Udfald. Skuddene har gemeenlig ingen Rødder, ofte neppe en eneste liden Trævle. Disse tørres lettelig, naar man faaer dem tilsendte fra fremmede Stæder. Førend man altsaa i denne Fald planter dem, sætter man den nederste Deel nogle Timer forud i Vand, paa det de saa derpaa befindtlige Rødder kunne give sig noget ud igien, og skierer da for Plantningen den yderste Spidse af paa hver endogsaa nok saa liden Rod. Saa snart de siden tegne til at voxe, behøve de ingen videre Rygt, end Lugning fra Ukrud, og, om man vil giøre sig den Umag, at løsne Jorden lidet omkring Stokkene, saa ofte den bliver for haard og fast. De Skud, som plantes i Møydriver siden i Veyret, og ere fra Augusti Maaned af spiselige. Man kan ogsaa anlægge dem af Frøe, og da kommen det derpaa an, hvilken Sort man vil avle. Man har til Slags deraf. Den ene er Canara hortensis aculeata, Bauh, pin. 383. Dens Blade ere broddede, Artiskokken, selv er afla grund, eller tegleformig, dens Skæl ere smalle, og ikke høyede indag, men udad dens Stol eller Bund er ikke meget tyk af Kiød. Da Skællene har en grøn Farve, og denne Sort meest avles i Frankerig, kalder, man den i Engelland den grønne eller franske ArtiskokDen anden er Cynara hortensis foliis non aculatis Bauh. pin. 383. Dens Blade har ingen Brodde, dens Frugt er stor, kugelsund, og oven til lidet sammentrykket, dens Skæl ere meget brede, ligge tæt op til hinanden, og Enden paa dem er bøyet indad; Stolen eller Bunden har meget tykt Kiød. Da Skællene har en brun Farve, og Artiskokkene selv ere runde, saa kalder man den 1 Engelland den røde eller kugerunde Artiskok. Omkring London avles dette Slags overalt, formedelst sammes Fortrin for den Franske og kaldes derfor vel ogsaa den store engelske Artiskok, man forskriver dem derfra under Navn Globe Artichokke. Omendskiønt nu hiint broddede Slags giver flere Artiskokker, saa sort ener dog den engelske Artiskok Fortrinnet formedelst dens tykke kiødfulde Bund. Frøet af denne Sort, som man faaer fra London, er kort, tyk og noget bred, naar iblant de kiøbte Kierner findes tynde og spidse, giø man best ikke at saae dem, da de gandske vist ikke give nogen god Sort. Et Lod af fuldkommen godt modent engelsk Froelholder omtrent 200 Kierner. De holde sig efter Sigend i 6 Aar gode. Den korteste Vey, til at anlægge Artiskokker af Frøe, er denne: I Aprilmaaned, saa snart der indfalder ret godt varmt Veyrligt, lægger man paa hvert Sted, hvor der skal staae en Stok, følgelig paa hver halvanden Alens Viide, to til tre Kierner, hver Kierne nogle Tommer, vildt fra den anden, omtrent 1 Tømme dybt. Naar man stedse siden holder Jorden fugtig, saa komme de op inden nogle Uger, da man af de opkomne Planter ikkun lader een staae, og enten rykker de øvrige op og kaster dem bort, eller først lader dem voxe saa store, at de kan forplantes, og saa fløtter dem hen i et andet Beed. Naar man flittig vander disse Planter ved tørt Veyrligt (dog ikke for sildig om Aftenen, saa længe der endnu kan komme Nattefrost), saa blive snart store Stykke deraf, der bære Artiskokker, endskiønt ikke saa tidlig som de, der ere anlagte af Skud, saa dog alligevel selvsamme Aar, i sær naar de ikke ere blevne forplantede, hvilket holder deres Vext tilbage i nogle Uger. Hvor man seer en Stok, som bærer smaa slette og broddede Artiskokke, der maa man strax oprykke samme, og kaste den for Qvæget. Det samme maa man giøre med de slette Stokke, som maatte findes iblant de at kjøbte Skud anlagte Artiskokke; ligesom overhoved de Stokke ere i sær at udtegne til en tilkommende Forplantelse, der bærer de beste Artiskokke, for med Tiden at have flere fuldkommen gode Stokke. Dog bærer ogsaa de beste Skokke smaa Artiskokke, naar man enten sætter dem nærmere tilsammen, end tre Fod, eller lader dem beholde for mange Stud, hvorom jeg siden vil tale, eller naar de alt for mange Aar efter hina den bliver staaende paa eet Sted. Enten man altsaa anlægger Arteskokkene af Skud, saafremt det ikkun skeer tidlig i Maymaaned, eller af Frøe, saa kan man endnu selvsamme Aar vente spiselige Artiskokker, af de første altid, og af de sidste mestendeels, i sær naar man ikke forfløtter dem, som ere avlede af Frøe, samt beskytte dem imod Nattefrost ved overdækkede Potter, naar det er fornødent, og vander dem desuden slittig Sommeren igiennem ved tort Veyr. Artiskokkene maa hverken aftages tidligere eller sildigere, end naar de just have deres rette Stor I første Fald forslaaer de mindre; og i sidste relse. Fald bliver deels Stolen ankommen, deels skyde Blomsterne frem paa Stammen, eller om de i nogen Tid lægges i Kielderen for at gjemmes, skyde de der ud, og blive Artiskokkerne altsaa uspiselige. Det rette Tegn paa fuldvoxne Artiskokker kan neppe saa tydelig angives, at de, som ikke selv have nogen Erfaring, kan giøre sig et fuldkomment Begreb derom. De vil dog allersikkerst kunne, hielpe sig, naar de hver anden Dag engang nøye oversee de Artiskokker, som ere blevne temmelig store, og give Agt paa, om Bladene eller Skællene, som omgive Stolen, have endnu overalt den dem sædvanlige brune eller grønne Farve. Saa snart de finde, at Skællene i Midten paa den øverste Rand, hvor der gemeenlig er een eller to smaa Brodde, begynde at faae en anden Farve, som gemeenlig falder i det Gule, saa er det Tid at skiere Artiskokken af, og at lægge den hen i en Kielder i Forvaring, i Fald man ikke strax bruger den til Spise. Den paa Midten af Hovedstængelen staaende, er altid den beste og største, men den faaer ikke den Størrelse, som den kunde faae, dersom man ikke afbrækker de mindre, som udskyde paa Siderne af Stængelen. Disse tage ellers Næringen fra den store, og blive dog selv aldrig brugelige. (Fortsættelsen følger.)