Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-05-14
Odense. J Gaarsavisen omtaltes den Dom, som en ung Historiker, Hr. Th. Becker, havde fældet over Grev Geert og idag tillader Man sig at henvise til et i disse Dage heri Byen udkommet lidet Skrift af Hr. Adjunkt C. Paludan=Müller, der med en grundig Kritik, hvilken det ene er om Sandheden at gjøre, drøfter det Spørgsmaal: "Er Oprettelsen af et Hædersminde for Niels Ebbesen, tilraadelig, en Undersøgelse, der nærmest er foranlediget af Professor Velschow's Artikkel i Folkebladet. Hr. Müller oplyser da, at saavel de danske, som de holsteenske Kilder ere altfor partiske og tillige altfor utydelige og ufuldstændige, til at Man kan faae et klart Begreb om Ebbesens Motiver. "Som sikkert - siger Hr. M. - kan neppe Andet gjelde, end at Grev Geert laae i Randers med 4000 Mand, at Niels Ebbesen, om hvem indtil da Jntet vides, kommer dertil med en Haandfuld Folk om Natten (formodentlig 31 Marts 1 April, bringer ved paasat Jld Forvirring i Byen, bryder ind til Greven, dræber ham med nogle Andre og slaaer sig lykkelig ud af Byen igien: - en udmærket dristig Gierning, en Gierning, der havde de lykkeligste Følger for Danmark; men mon vi ogsaa have Data nok til afgjørende at erklære det for en moralsk reen, en med Ærens Love ganske overeensstemmende Gierning? Spørge vi, for at see Grevens Drab i det rette Lys, hvorledes Niels Ebbesens Tænkemaade iøvrigt viser sig, da finde vi Jntet til Veiledning; vi vide Jntet, der viser den forskjellig fra de andre danske Adelsmænds paa den Tid, og de samtidige danske Efterretninger sige slet Jntet om hans Bevæggrund til at dræbe Grev Geert. At han efter denne Gierning træder op i den forreste Række af dem, der kæmpe mod Landets Undertrykkere, kan ikke begrunde Formodning om, at han i fortrinlig Grad har været besjælet af Fædrelandskjærlighed; thi da var hans hele Existents knyttet til denne Kamp. For ham var ingen Frelse uden i Landets Befrielse fra Holstenerne; da maatte han ved kæmpe til sidste Blodsdraabe med sine Landsmænd, hvad enten han oprigtig elskede sit Fædreland eller ei. Paa Grund heraf formener Hr. M., at Opreiselsen af det paatænkte Monument er betænkelig. "Jngen Handling, end ikke den, at befrie sit Fædreland fra en fremmed Voldshersker, tør af det Offentlige erklæres for moralsk god og priisværdig, førend Bevæggrund, Midler og Udførelse have staaet Prøve for Moralens og Ærens Domstol, saalænge ingen endelig Dom kan fældes for dette Forum, ville vi vel ikke formene Nogen at holde sig til den Anskuelse, der stemmer bedst med hans nationale Sympathi, men Folket bør ikke stemple den som afgjort følgeværdig. Og dobbelt betænkelig gjør Forholdet til Holsteen denne Plan. Danske og Holstenere boe nu engang i Huus sammen; da er det vel i alle Maader ønskeligt, at de forliges saa godt som muligt. Men der har i den senere Tid været megen høirestet Kiv imellem dem, og fra begge Sider har Man sagt Bitterheder og haarde Ord, som langt hellere maatte have været usagte. Kunne vi vel med Føie erklære det for intet Bedre end Trods og Haan imod det danske Folk, at Rendsborgerne have talt om at reise et Contraminde for Grev Geert, Lad os engang tænke os, at det havde været Holstenerne, der først vare komne frem med det Project, at reise Erobreren Grev Geert et offentligt Hædersminde, vilde vi Danske da ikke med god Grund have anseet, dette som en Fornærmelse imod dansk Nationalitet og et Brud paa den gode Forstaaelse? Man tænke sig nu to Folk, der, skjøndt de burde være hinandens oprigtige Venner, gjensidigen søge at krænke hinanden, at fremdrage netop de Partier af Historien, der minde om en Tid, da begge Folk vare hinandens bittreste Fiender; Man tænke sig Niels Ebbesens Statue i Randers vendt imod Holsteen, og hvis Røst Holstenerne forstaae saaledes: "See billedet af en Mand, som de Danske ære og elske, fordi han fældede en mægtig Holstener, og paa den anden Side Grev Geerts Statue i Rendsborg, der tilraaber de Danske, at just fordi denne Fyrste engang kuede Danmark, og fordi de Danske have sat hans Banemand et Hædersminde, derfor have Holstenerne beviist ham samme Ære: - i Sandhed, en skjøn Enighed imellem dem, der skulle staae og falde med hverandre, Nei, lad os ikke rive de gamle Saar op igjen, ikke med Forsæt trække de Fortids minder frem, der berøre vore holsteenske Brødre ubehageligst; lad os betænke, at krænkende Ord og Miner opbringe Sindet mere end alt Andet, og at det er paa Tiden, at berolige Gemytterne, dersom Kiv og Skjænderi ikke skal gaae over til virkeligt Fiendskab."