Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1842-07-09
staltninger. Blandinger. Odense. Udlandet. Politiske Betragtninger. J det Haab, at Læseren ligesom i Mandags (den 4 Juli) atter vil være saagod at ledsage Red. paa en liden politisk Vandring, skal jeg idag tillade mig at gaae nogle Skridt videre. Vi have flygtigt betragtet Verdens Stater som større eller mindre Handelshuse med Hensyn til den Virksomhed, de gjensidigen udvikle i mangfoldige Retninger baade der, hvor Palmen udbreder de skyggefulde Blade, og der, hvor de evige Sneebjerge glindse. Politikkens Land er umaaleligt. Det har mange øde Ørkener og ufrugtbare Stepper, men det har ogsaa mange skjønne Haver med engelske, franske, preussiske, wienske, russiske, ja endog tyrkiske Anlæg. - Forestil Dig nu, kjære Læser, at Du staaer ved Jndgangen, ved Laagen til en saadan Have, – Lad os lukke op, Lad os gaae derind, Lal os see os lidt om. - Hvilke yndige Blomsterqvarterer med Springvande og Lysthuse. Hvilken Pragt, Herlig hed og Glæde. See den dellige Allee, som løber op til hiin Pavillon, Betragt engang Træerne. Du kjender dem nok. De kaldes "Nationalære, Almeenvel, "Lov bunden Frihed, "Retfærdighed, "Almindelig Ligevægt, "Troskab, Ædel Fasthed, "Hellige Løvter, "Ubrydeligt Forbund, "Broderlig Enighed, "Folkeret, Gjensidig Agtelse, &c. &c. Det bliver Aften og Skumringen falder paa. Men seer Du hiin glimrende, oplyste Salon, der funkler i Tusmørket som et Trylleslot? Mærker Du Bølgeslagene af det Tonehav, som bevæges af tusinde Musikcorps, - Kom kun og frygt ikke. Det er jo dog ikkun Mennesker, som færdes her, Mennesker af Kjød og Blod som Du og jeg. Vi træde altsaa ind. Hvilket Syn. – Der sidder den hele prægtige Række af mægtige Handelsherrer fra alle Verdensdele. Foran den hæver sig den blanke, speilglatte Bordskive. De have Kort i Hænderne. De spille. Bagved de Mægtiges Stole staae forskjellige Groupper af Bogholdere og andre Contoirbetiente, som med spændt Deeltagelse følge og, om muligt, lede Spillets Gang. Fjernt i Salens Baggrund seer Du en uoverskuelig Masse af Mennesker, der støtte sig Skulder til Skulder, Hoved til Hoved. Derfra kommer det hule, det vældige Drøn, der mægter at ryste de fasteste Huse. Dette Bulder bærer Navn af en offentlige Mening, en frygtelig Magt, der aldeles raader for Creditten, en Magt, der var stærkere end Napoleons Geni; thi den falder ikke for Sværdets Slag og den kan ikke nedskydes af Kartetscher, en Magt, der hver Dag, hver Time voxer tusindfold i Kraft og Omfang, en vidunderlig Røst, der, ligesom det stolte Hav, uden Frygt og uden Personsanseelse brummer sin evige Bas Men - de Mægtige spille, som det synes, ligegyldige ved dette Bulder. Tro dem ikke. De mærke grant paa Drønets Stigen og Falden. See blot, naar de med uvilkaarlig Respectfølelse vende det lyttende Øre hen imod Salens Baggrund. - De Mægtige spille og - de spille høit, thi Gevinsten eller Tabet er Liv eller Død for en uhyre Mængde forskjelligartede og fast uberegnelige, aandelige og legemlige Kræfter. - De Mægtige spille og tys- de tale. - Trumle, raaber Ruslands grundmurede Handelsherre. Han slaaer i Bordet og Kortet falder - det er en Million Bajonetter. Trumf igien svarer den blege Navnedirectrice for det storbrittanniske Huus. Kortet flyver fra den bløde Qvindehaand – det er 400 Orlogskibe med 20,000 Kanoner. - Der opstaaer en almindelig Taushed. Begge Parter tage Kortene op igjen. - Holdt, min havblaa Nabo, Bordet fanger tordner den fyrrige Franskmand. "Lad os i Samling kjæmpe imod Absolutismen. – "Aa Snak, hvisker den høie Øboerske, skal jeg resikere en Standsning i min Handel, Skulle hundrede og atter hundrede Havne i Europa igjen lukkes for mine Fabrikvarer? – Den franske Herre lægger Haanden paa Sværdet og udbryder med dæmpet Harme: Husker Du Marengo og Ansterlitz og Jena og Eilau og – "Waterloo" afbryder ham en skurrende Stemme hiinsides Kanalen; Du har ingen Napoleon mere, min Kjære. – Den franske Kind gløder, Øiet funkler, Sværdet blottes. "Rolig ved Spillet her, om jeg tør bede byder den iiskolde, østerrigske Metternich. Rolig le, gjentager Preusseren i sin stramme, nette Militairuniform. - Franskmanden slaaer sig for Panden, drikker et Glas Champagner, nynner og - spiller igjen. - "Bruushoved, lyder det trindtom. - De fordømte tscherkessiske Myg stikke mig gjennem Strømpene mumler Russeren, idet han gnider sin Fod. "Det er kun en Bagatelle bemærker Havets Dronning, men – mine Vexler blive protesterede baade i Ostindien og i China. God dam, – "Ja, men Duhar ruineret hele min Handel, hele mit Spil, brummer Spanieren med en vis grandera. - "Grando cavalierol muccos pedoccos, poeco denarol' (Store Cavaleer med mange L., og faa Penge!) er det Gjensvar, som med umiskjendelig Foragt toner rundt om i Salen. - Ved Bordenden sidder en ung Mand med Turban og Krumsabel. Det er Tyrken. Hans Fader spillede Bold med christelige og mahomedanske Hoveder. Det gav en god Motion. Men nu maa Sønnen sidde høvisk og stille ved Bordet her. Han seer enerveret og misfornøiet ud; thi han har sat nogle gruelige Beter, tabt uhyre Summer og staaer i øiensynlig Fare for at miste sin hele Formue. Forøvrigt er han taus og hengiven i sin Skjæbne. - See hvor Tydskeren dundrer løs midt paa Bordet! – Dog er han ikke nær saa slem og vred som han lader. Han maa raadføre sig forsigtigt med sine Frænder, forend han spiller ud. Stundom stikker en næsviis lille Bogholder Hovedet ind i det store Frændesamfund. Men Personen faaer da naturligviis Een over Næsen og dermed er den Sag afgjort. Huset er ellers deelt i en Mængde Filial-Establissementer, som ikke alle spille med Held. - Betragt engang de italienske Handelsherrer, - De gaae omkring i Salen og rose eller laste Malerierne og Busterne. De have for Tiden ikke Raad til at spille med, men de veed at give ypperlige Regler forSpillet. - Portugal seer veemodigt paa Kortene. Hun har forlængst tabt Brasiliens Diamantgruber. Hendes Kasse er tom og hun har egentligen trukken sig tilbage fra Selskabslivet. - Med korslagte Arme sidder Nordamerikaneren i sin civile blaa Frakke. Han skuer stolt og rolig omkring sig, tager imellemstunder et Kort og smiler. - Hollænderen og Belgieren see alvorligt paa hinanden og sige: "Pas" (passe). - Norge raaber Hurra, medens det gamle Sverrig, kronet med Laurbær, hviler i sin Lænestol. - Grækeren seer ud som en Yngling, der nyligen er bleven Student. Han er baade glad 2de De So hed varer længst selv ved Politikkens Spillebord, De Mægtige spille. Der komme stundom nogle Blodpletter paa Bordet. Den ene Spillende gaaer bort efter den Anden og deres synlige Skikkelser forsvinde i prægtige Grave. Men deres Pladse indtages strax af Andre. Fra Salens Baggrund toner evigt den offentlige Stemme snart svagere, snart stærkere, men altid med en uimodstaaelig Styrke. Kald Spillet, Patience eller rettere, ConferencelLigemeget, kjære Læser, naar du blot holder fast ved den Sandhed, at Ærlighed varer længst, Saaledes maa det være, so wahr als ein Gott uber uns waltet, Det var ellers slet ikke Umagen værd at see paa Spillet. Altsaa - ingen coups sins (Kneb), om de endog til en Tid kunne lykkes! - Maaskee skal dette Spil snart afløses af et politisk Jagtpartie. Om dette kan gaae fredeligt af, vil Fremtiden vise. Jmidlertid – ah, see der have vi Officinets Bud, som forlanger Manuskript. En saadan Rykker lader sig ikke afspise med Snak. Vi forlade altsaa skynsomst den glimrende Salon, tage de tydske Aviser i Haand og nedskrive følgende