Corsaren, 1843-04-21
Charivari. Digteren H. P. Holst tillod sig, som bekjendt, i sin Anmeldelse af "Ørkenens Søn" i dybeste Underdanighed at holde en lille Lovtale over Hs. M. Keiser Heiberg. Bemeldte Majestæt udmærker sig fordeelagtigt fremfor sin høie østerrigske Broder (der hverken tillader Daddel eller Ros over sig), idet han taaler det sidste, dog først efter en omhyggelig chemiskecritisk Analyse, for at see efter, om det ikke mulig er Jroni. Man vidste imidlertid, at Hr. Holst var for godmodig osv. til, at der kunde lure Noget bag hans Ros, den fandt desaarsag allerhøieste Velbehag, og Hs. M. gik saa vidt i sin Naade, at han lod Skjalden kalde for sin Throne. "Vi", saaledes talede Hans Majestæt Keiseren til den henrykt lyttende Digter, "Vi ere i eet Punct som Gud selv: Vi straffe Fædrenes Brøde paa Børnene i 3die og 4de Led paa dem, som Os hade, men gjøre Miskundhed i tusinde Led mod dem, som Os elske og holde Vore Bud. Paa det Første haver Verden nylig seet Exempel i "Corsarens" dødfødte Nytaarsgave, som Viubarmhjertig slog ihjel. Du, Os Elskelige, skal være Exempel paa det Andet. Du skal udbede Dig en Naade, og ved Vort Skjæg! Vi tilstaae Dig den hvorved vi dog formode, at Du ikke vil bede om Noget, der er Skjalden uværdigt, saasom timeligt Gods eller deslige. Men, har Du Fjender? Vor uovervindelige Hærfører, Vor Logik, skal reducere dem in absurdum; thi Vor Reduction ligner ikke visse andre Reductioner, nei, den reducerer med Fynd og Klem. Har Du en lille sort Plet et eller andet Sted? Vor Philosophi skal gjøre den hvid. Tal, bed, forlang!" Da svulmede Haabet i Digterens Barm, og med en Stemme, der bævede af Ønskets Jnderlighed, af den overvættes Lykke, han skimtede, udbrød han: Deres Majestæt veed . . . . . Plagiat . . . . denne fordømte Bestyldning . . . . . vadsk den af mig . . .. "Gaa, min Søn, Du er bønhort." Keiserlig Forordning, dat. 15de April thinglæst i Jntelligensbladene (saasom Keiseren ligesom alle andre Regeringer roser sig af, kun at regere med Intelligens). Vi o. s. v. gjøre vitterligt: At, saasom det er kommet Os for Øre, at nogle literaire Samvittigheder paa en cras og raa Maade have beskyldt Os Elstelige H. P. Holst for Plagiat, fordi han har oversat nogle Digte af Rückert og Andre uden at angive Kilderne, saa gjøre Vi opmærksom paa, at, ligesom det ikke kaldes Plagiat, naar en Kunstner over sig i at gjengive storre Kunstneres Værker, men benævnes Studier, der ere hæderlige og nyttige, saaledes bor Os Elskelige H. P. Holst's Frembringelser af ovennævnte Art kaldes Studier og regnes ham til Ære. Thi byde og befale Vi, at fra Dato skal Enhver, der ikke vil kaldes "literair Samvittighed" ei heller "cras" og "raa", kalde nævnte Digte Studier samt regne Holst dem til Ære. Hvorefter Alle og Enhver sig allerunderdanigst have at rette og tage vare. (L. S.) Den 16. April sad Hs. Majestæt paa sin Throne, fordybet i Tanker og denne Forordning og dens store Virkninger, navnlig den Berommelse, Hs. Maj. deraf vilde hoste, idet han vilde blive fremstillet som Jncarnationen af Jntelligensens, Upartisthedens og Høifindethedens Idee, da indtraadte en Maler med dybe Buk og tilbød Keiseren, Kunstens sande Ven og Bestytter, et Maleri af Raphael, en ægte Raphael. "Min Søn, er det ogsaa ægte? Bedrager Du ikke vore allerhøieste Øine?" "Ved min Sallighed, store Keiser, det er en Original, en ægte Raphael." "Hvormeget koster det?" "2,000 Specier". "Godt da, gaa til min Kassemester og lad Dig Summen udbetale; thi jeg er ikke selv ved Kassen." Maleren gik. Hs. Maj. kaldte paa sin opvartende Kammerherre, Hr. Hertz og sagde: Her skal Du see en ægte Raphael. Den opvartende Kammerherre besaae Maleriet noie og udbrød: Deres Majestæts skarpe Blik ufortalt, har jeg ogsaa et skarpt Blik. Dette Maleri er ingen Original, det er en Copi." "Himmel og Hegel! Man hente Maleren!" Maleren blev hentet, og Hs. M. tiltordnede ham: "Vee Dig! Du skal sættes under Tiltale for Mangel paa pligtskyldig Opmærksomhed. Dommerne skulle da have frit Spillerum mellem at dømme Dig fra Livet; eller lade Dig slippe med et Aars Censur. Hvor turde Du vove at sælge Os en Copi for en Original!" "Deres Majestæt ville allernaadigst tilgive. Det er en Studie." Aa, Sladder! Lær ikke mig Forskjellen mellem Studie og Copi! Havde Du ærlig sat Navn paa og sagt, at det var en Copi, da havde det været en Studie. Men Du har udgivet den for Original og taget vore 2,000 Specier ovenikjøbet. Det er nectop det Samme som hos en Digter vilde kaldes Plagiat: Navnet er udeladt." Maleren. Deres Majestæt ville atter gunstigst tilgive: I Deres Forordning af Gaars Dato har De erklæret, at Sligt netop ikke er Plagiat. Holst havde netop ogsaa blot udeladt Rückerts og de Andres Navne og ligesom jeg udgivet Digtene for originale. Hs. Maj. taug af lutter Forbittrelse over Malerens Dristighed. Endelig udbrod han til Kammerherren: Der er ingen Respect mere for kronede Hoveder. Paa Mandag er det netop et Aar, siden Hs. Majestæt Kongen sagde nogle Ord, som vi i Øieblikket ikke huske. Statsgjældsafbetalingsselskabet, der ikke, som vi i forrige Nummer ønskede det, vil døe i No, agter ogsaa at feire disse Ord med en Høitidelighed, og, da de vare saare skjønne, har Selskabet ikke kunnet finde nogen skjønnere Maade at feire dem paa end ved at døe. Det vil døe for sin Konge, eller rettere: for hans Ord. Festen bliver saaledes en Dødsfest. Den vil blive arrangeret i Form af en Festino, og med en anden naturlig Tact har Selskabet anseet det rigtigst at vælge Ridehuset hertil. Ved godhedsfuld Meddelelse see vi os istand til forud at underrette Publicum om nogle af de Musiknumere, der ville blive givne.