Aalborg Stiftstidende, 1840-12-03
J Stændermødet den 21de Novbr foretoges til endelig Behandling Sagen angaaende en Navigationsexaminators Ansættelse i Aalborg. Ved Afstemningen blev Committeens Majoritets (Rosenorns og Rummelhoffs principale Jndstilling: at Styrmandsexamen herefter maatte kunne tages i Aalborg ligesom hidtil i Kjøbenhavn og Tønning, og imod samme Betaling, som for Examinationen i Kjøbenhavn er bestemt, samt at der til den Ende maatte blive ansat en kyndig og dygtig Examinator i Aalborg, enten paa den i Præmisserne antydede Maade (ved at henlægge Examinationen under Overlodsen for Nørrejylland, idet det da paalægges denne at tage Bopæl i Aalborg, hvilket Sidste tillige med Hensyn til Lodsvæsenet ansees særdeles tilraadeligt, da han derved vilde komme til at boe nærmere ved de vigtigste og vanskeligste Lodsfarvande) eller paa hvilken anden Maade dette maatte kunne skee, med lige saa fuldstændig Garanti for Examinationens Paalidelighed, og uden forøget Udgift for Exminanderne. 2) At Prøvevalg ikke skulde blive afholdte paa Landet saavelsom i Stæderne, kunne vi ikke antage. At den offentlige Discussion tidligere beskjæftiger sig med Valgene, gjør desuden Prøvevalgene ingenlunde overflødige, da disse fornemmelig ere nødvendige for at bringe de forskjellige Meninger, der tidligere have faaet Leilighed til at udtale sig, til et bestemt Resultat. Ligeledes maae vi betvivle, at der hos Bønderne ikke skulde være den fornødne Jnteresse for Valgene tilstede; thi vil end Bondestanden vistnok have indseet, at den endnu kun i sieldne Tilfælde vil kunne tilbørlig repræsenteres af sin egen Midte, saa tør Sandsen for de offentlige Anliggender og navnlig Interessen for Stænderinstitutionens Benyttelse og videre Udvilling dog vistnok med fuld Føie antages at være modnet saavidt i denne Stand, at den vil lade sig det være særdeles maatpaaliggende at fremme Valget af de Mænd, som den er kommen til Overbeviisning om at kunne betragte som værdige Repræsentanter saavel for Landbostandens særskilte som for Nationens almindelige Jnteresser. Forøvrigt har der vistnok ogsaa blandt Bondestanden, under Stænderinstitutionens første Periode, udviklet sig en større selvstændig Tænksomhed og et kyndigere Blik i Landets Anliggender, saa at der i selve Standen vel heller ikke aldeles vil savnes duelige Valgrandidater. (Red.) forkastet med 24 Stemmer mod 19, hvorimod Majoritetens subsidiaire Jndstilling at det maatte blive foranstaltet, at Navigationsdirecteuren i Kjøbenhavn een eller to Gange om Aaret paa bestemte, for de Søfarende beleilige, Tider begiver sig til Aalborg, for at examinere de Sømænd, der forud betimeligt maatte have meldt sig for at tage Styrmandsexammen, saaledes at dette for Examinanderne ikke medfører nogen forøget Udgift antoges med 36 Stemmer mod 7. - J Mødet den 21de Novbr. var den fra Kjøbmandslauget i Aalborg indgivne Petition om Oprettelsen af en Filialbank eller et Bankcomptoir bestemt til Foretagelse, men paa Grund af den korte Tid og de mange Sager Forsamlingen endnu har for sig, blev Petitionen af Producenten, Agent Nielsen, tagen tilbage igjen. Udentvivl vilde en Begjæring om Oprettelse af en Filiale her i Aalborg af Bankcomptoiret i Aarhuus, ogsaa uden Stændernes Understøttelse, blive bevilget af Banken, naar Kjøbmandslauget eller den samlede Handelstand i Aalborg og maaskee i det øvrige nordlige jydske Byer henvendte sig directe desangaaende til den forenede Bankbestyrelse. - Med dyb Veemod vil det Budskab modtages af Mange: at Capitain Satterup ikke er længere blandt de Levendes Tal; thi maatte selv Døden betragtes som en velkommen Udløser fra hans sidste Sygeleies Lidelser, saa ville dog ikke blot hans nærmeste Efterladte, men Enhver i det Samfund, der omgav ham, og i hvilket han med Nidkjærhed udfoldede sine Kræfter, ja tilvisse Enhver, der kjendte den Afdøde, føle Smerten over hans tidlige Bortgang fra Livet. Et ærligt Hjerte, velvilligt Sind, en varm Jver for Opfyldelsen af sine Pligter og aaben Sands for Samfundets almene Anliggender: vare de Grundtræk, der i al hans Vandel afspeilede sig, og var end hans Bane besaaet med Torne, saa vidste dog hans lyse Aand, hans Vid- og Humor selv blandt Tornene at udstrøe skjønne Livsblomster. Agtelse og Kjærlighed, de hæderligste Minder, Verden, kan reise, skulle derfor være hans Vidnesbyrd ved den Grav, der desværre saa tidligt adskilte ham fra de mange Kjære, hvem hans Livs Virken var helliget, og fra det Samfund, der i ham besad et af sine værdigste Medlemmer.