Danske Mercurius, 1673-05-01
Den Danske til den 1 Maji 1673. Danmark. Mskønt det siunes tant, och Fabelactigt klinger, At Persevs reddet har en Hest, som hafde vinger: Mand noget merkeligt dog acte kand aff det, Som er, at hand i sær til Hest var rask och let. Men hvad om her och er i Kongens gaard at finde Saa rask en Ædeling, som hand var nogen sinde Det er den Herremand, som hafver nyligen For Majestæten det bevist i gierningen End dog hans Hest ey var, som Pegasus, bevinget, Hand i en times frist (thi saa var det betinget Dog her fra Kiøbenhafn til Fredrichsborg henreed, Som fire Mile var, saa lowlige mand veed. En anden Ridders Mand Jeg her och ind maae føre Som med en Hoppe det och loed strax eftergiøre, Saa den, som mig for sant er sagt, och noget koemTil det bestemte maal, før timen slet gik om Om pris och veddemaal mand vel paa banen rende Til Rom i fordomtid. Men deris maal och ende Saa nær i længden var ikkun den fierde part Af voris Danske Mil, och der med var det klart. Men sexten gange det saa kort en tid at rende Med een Hest, och ey den paa førlighed at skænde: Hvad siunes der om dig, var saadan hastig færd Ey sær och underlig, och vel et vedde værd. Der tviles ikke paa, sig mangen Jo skal finde, Som der med efterdags vil stræbe pris at vinde: Men de, det gjorde først, mand tak och ære bør Columbus Egget her paa kant dog satte før. Augustus loed sin Hest en Marmor graf berede: Poppea gyldne sko til sine Muler smede: Men de vel hafde slig bekostning mindre spart Paa slig en deel Hest af Danske Staad och arr. 2 Mand ikke noksom kand den fyrighed udbrede, Som Kongen lader see, med Floden ud at rede. Slet intet vorder glemt, af hvis som tiene kand, Til den at fange snart udi sin rette stand Hand Folket Mood och lyst med sit exempel gifver, J det hand ofte self tilseer och der paa drifver Ja tit, naar Jeg och du, maa skee, vor morgen-dolm Os tage fødelig, er hand paa Bremerholm. Hand self personligen Soldater och Baadsknecte Tillærer, dapperlig och ret til Søes at fecteSom hand och nylig det i sær paakiende loed, Udi Spilfectnings strid, som her paa Strømmen stoed De Skibe vaare fem, som Kongen och de Store Sig hafde paa fordeelt, och mod hver andre foere. Det var en lyst at see, hvorledis hver af dem Udsøgte sin fordeel, och gik til dræbning fremConstablen flittig var, med skud at skermydseere: Baadsmanden fix med seyl och redskab at regeere. Soldaten salve gaf, och naar det koem saa nær, Til entring rede stoed paa spring i fuld gerærMen baade først och sidst loed Kongen sin Har-Frue, Som hannem førde self, med Stykkers drøn och Lue Saaledis kordne løs, och leege med sin stærk, At det paa kiende nok, hand ikke var forfærdt. Hvor faare Jægeren med hannem var om borde. Hvor mangen vendings gang Mercurius och gjorde: Hvor sterk den vilde Mand, hvor let sig Hjorten fandt: Hans Naade fremt for dem dog prisen fik och vandt. 4 Der Rydsens Afgesant for Kongen hafde været, Och var, som det sig bør, med Tractament foræret, Fik och nøyactig svar: hand med al høflig skik Sin afskeed her fra toeg, och saa til Holland gik. Som den Friherre Juel udi det Svenske Rige Bevandret er, hand did ersendt. och vil mand sige, Det med Lykynsknings oord och budskab er i sær Til Kongen, som er sat paa thronen nylig der. lydskland. Den Tydske magt sig ind i Riget bedre flytter, Och snart ey skøtter, hvem det skader eller nytter. Den arme Boendes pung oc Lade midlertid At giøre let och tom, er skøt al deris id. 2 Det fast i Rycte gaaer, Chur Brandenborg vil giøre Med Frandsken Freds fordrag, och meere sig ey røre. Men hvorfor saadant skeer, (saa fremt det ellers skeer Samt och hvor vidt det gaaer, mand vel med Tiden seer. 3 Det siunes, Beyeren och andre Førster fleere De ville Frandskens hob i længden och formeere. Ja hver vil følge snart sit eget Sind och Vild: Men ingen, eller faa, forhindre Krigens Jld. 4 Fra Bilefeld her need sig Mynsters Biskop skynder, Har Erfurt och forlat, och haardelig begynder Med storm och ofverfald at trænge Cowerden: Tør och med same skaal tildrikke Grøningen. Det først til Cølne var bestemt, paa Fred at lafve: Men Frandsken endelig til Arhen det vil hafve. Hvor hen och parterne strax sende deris Bud: Men hvor det vil afgaae, det staaer til Himlens Gud. Frankerige. 1 Hvor tung Krigskaaben er, sig Kongen den paatager, Och for sin Aarlogs magt i spidsen self fremdrager: Harfra Paris opbrudt, och gaaer mod Hollands Egn, Ja vil ey komme hiem, foruden seyers tegn. 2 Den triske Prinds Condee, som er ey sky for trommen, Til trecht med sit Folk er allerede kommen, Och hafver grundvol lagt til en befæstning der: Hvor af mand slutte vil, at Fred er ey saa nær. Vel inden kort en Tid hand lader sig forlyde, Med Haag at snappe bort: trods hvo det vil forbyde. Men vædig, Holland, om hans spaadom fremgang faaer, Som den med trecht fik udi forgangen Aar.