Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-07-07
Fædrelandet. Offentlige Foranstaltninger. Slutningen af den i Gaarsavisen meddeelte Landsoverretsdom i Sagen imellem Kjøbmand Muus af Odense og Handelshuset J. Nielsens Søn samt Prokurator Tommerup, Naar Citanten, der har grundet sin Paastand om Frifindelse paa, at Parternes Mellemværende fra Vexlen qvæstionis, paa Grund af den af de Jndstævnte uden nogen Jndsigelse eller tagen Forbeholdenhed præsterede Betaling, maa betragtes som res transacta, her ved Retten har modsat sig, at der ved Bedømmelsen af hvorvidt han er pligtig til den fordrede Tilbagebetaling, tages, Hensyn til at han, efter hvad der maa ansees in confesso, har ladet 2den Endossents Navn udstryge og gjøre ukjendeligt, og det første Endossement, der ligesom det 2det var meddeelt in blanco, udfylde saaledes, at Vexlen derved directe overdroges til de Jndstævnte, samt, da Husets Chef Kjøbmand H. C. Nielsen indfandt sig angaaende Vexlens Betaling og blev opmærksom paa den med Vexlen foregaaede Forandring, fordulgte, at han der var deelagtig, da kan der ei gives Citanten Medhold, eftersom det af de Jndstævntes Procedure ved Underretten tilstrækkeligen fremgaaer, at Citantens i saa Henseende udviste Forhold allerede sammesteds er paaberaabt, som Søgsmaalsgrund. Men da den med Endossementerne foregaaede Forandring og navnligen Udslettelsen af 2den Endossents Navn, hvorom det er in confesso at de Jndstævnte vare vidende, da Betaling blev erlagt, i og for sig, og uden at det kunde gjøre nogen Forskjel om samme var foranlediget af Citanten eller af nogen Anden, da Citanten selv i det sidstanførte Tilfælde, som Vexlens Eier, maatte lide under den Forringelse i dens Værd, som deraf opstod, efter Frd. 18 Mai 182544 havde til Følge, at han ei kunde kræve den betalt af de Jndstævnte, saa findes der ikke at have paahvilet ham nogen retlig Forpligtelse til, at underrette dem om den, efter det Anførte, irrelevante Omstændighed, at han selv havde foranlediget Forandringen, hvorimod Parternes fra Vexlen hidrørende Mellemværende derved, at de Jndstævnte desuagtet bestemte sig til at indfrie den, maa, aldenstund deres herfor opgivne Motiv, dets Rigtighed iøvrigt forudsat, i alt Fald være Citanten uvedkommende, erkjendes at have fundet saadan endelig Afgjørelse, at Fordringen om Tilbagebetaling af det Erlagte maa ansees ubeføiet. Som Følge heraf vil Underretsdommen, overeensstemmende med Citantens Paastand, være at forandre derhen, at der tillægges ham Frifindelse for de Jndstævntes Tiltale. Forsaavidt Citanten har paastaaet Mortification paa forskjellige i Underretsacten Pag. 65 udhævede, af Jndstævnte Prokurator Tommerup i dennes Jndlæg i 1ste Jnstants fremførte, formeentligen fornærmelige Udladelser, da findes det med Hensyn til den, som ovenmeldt, af Citanten foranledigede Udfyldning af det in blanco meddeelte 1ste Endossement, saavelsom den ligeledes af ham bevirkede lignende Udfyldning af de Jndstævnte Handelshuset J. Nielsens Søns Endossement, at han maa ansees ubeføiet til at føre Anke over at der er tillagt ham Forvanskning af Vexlen. Derimod bliver det en Følge af hvad foran er statueret, om at der ikke paahvilede Citanten nogen retlig Forpligtelse til at underrette fornævnte Handelshuus om at han havde foranlediget den iværksatte Forandring, at de endvidere paaankede Udladelser, at Handelshuset, havde beviist ham en Tillid, der ikke tilkom ham, og at han for det, har skjult sin egen Virksomhed til at berøve det Midlerne til at gjøre en lovlig Fordring gjeldende mod rette Vedkommende, ved nemlig hemmelig at gjøre Dokumentet hertil ubrugeligt, med det Tillæg, at den criminelle Lovgivning kjender et saadant Factum", ville som fornærmelige være at mortificere, hvilket og bliver at statuere med Hensyn til de gjentagne mod Citanten fremførte Sigtelser for Svig, hvortil ingen Føie er godtgjort; og om end Jndstævnte Tommerup med Hensyn til de først ommeldte Udladelser maatte finde Undskyldning i Sagens Beskaffenhed og den Synsmaade, han for sin Part maatte søge gjort gjeldende, vil hans Stilling i saa Henseende dog ikke kunne komme ham tilgode forsaavidt han, som meldt, har henviist til den criminelle Lovgivning og imputeret Citanten Svig. Han vil derfor efter Citantens Paastand blive at ansee med Mulkt, hvilken bestemmes til 10 Rbd. og vil være at tilkjende Odense Kjøbstads Fattigkasse, hvorhos han i Medfør af Frdn. 23 Decbr. 173582 vil have at betale lige saameget til Justitskassen. Paa lige Maade ville de under Proceduren her ved Retten mod Citanten fremsatte beskyldninger om svigagtig Forhold, efter Citantens Paastand, være at mortificere; men da Ansvar herfor ei kan være at paalægge de Jndstævnte, imod hvem hans Paastand ene er rettet, vil Mulkt ei forsaavidt blive at anvende. Processens Omkostninger blive efter Omstændighederne for begge Retter at ophæve. Det til Sagen hørende stemplede Papir er her ved Retten rigtigen forbrugt. Thi kjendes for Ret: Citanten, Kjøbmand Elias B. Muus af Odense, bør for Tiltale af de Jndstævnte Handelshuset J. Nielsens Søn i denne Sag fri at være. Processens Omkostninger for begge Retter ophæves. De foran udhævede for Citanten fornærmelige Udladelser bør døde og magtesløse at være og ikke komme Citanten til Skade paa Ære eller gode Navn og Rygte i nogen Maade; og bør Jndstævnte Prokurator Tommerup bøde 10 Rbd. til Odense Kjøbstads Fattigkasse. samt betale lige saa meget til Justitskassen. De idømte Mulkter at udredes inden 8 Uger efter denne Doms lovlige Forkyndelse under Adfærd efter Loven. Coll. Tid, indeholder følgende Lovudkast, der skulle forelægges Stænderne: 1) Jngen Overeenskomst, hvorved en Deel af en Landeiendom, under hvilkensomhelst Benævnelse eller Form, overdrages til Brug for en længere Tid, end 50 Aar, eller i Livsfæste, og der ikke er endeligen afsluttet inden denne Anordnings Kundgjørelse og derpaa indleveret til Tinglæsning inden de i D. L. 5 - 328 foreskrevne Tidsfrister, skal have Rets gyldighed, med mindre de gieldende Lovforskrifter om en saadan Parcels endelige Fraskillelse fra den oprindelige Eiendom i Eet og Alt ere iagttagne, og maa, som Følge heraf, intet til slig Overdragelse sigtende Dokument af Retten modtages til Tinglæsning, forinden det paa den lovbestemte Maade for Retten er oplyst, at disse Forskrifter ere iagttagne. 2) Forordningen af 14 August 1741 angaaende Kjøbstadjorderne i Danmark bliver herved aldeles ophævet, og ville som Følge heraf ligeledes de Forskrifter om denne Forordnings Anvendelse, som indeholdes i allerhøieste Resolution af 12 Juli 1843, bekjendtgjort ved Rentekammer=Plakat af 21de næstefter, bortfalde. 3) Da det ved danske Lovs 2-12-5 og 2-15-10 samt senere Anordninger er gjort Enhver, der deeltager i Kirkens Goder, til Pligt, paa Aarets 3 store Høitider at offre til Præsten og Kirkebetjentene, og der i den under 15 Decbr. 1670 meddeelte, allerhøieste Confirmation paa Forbedring i de Geistliges Privilegier 85 udtrykkelig er hjemlet Geistligheden Ret til, ved Rettens Tvang at faae det den tilkommende Offer inddrevet, men der hersker Uvished om Maaden, hvorpaa Geistligheden skal kunne gjøre denne sin Ret gjeldende, saa bestemmes herved, at det skal være enhver Offerberettiget overladt, naar Nogen af Menighedens confirmerede Medlemmer undlader at give et efter sin Stilling og Evne samt Stedets eller Egnens Skik og Brug passende Offer, at henvende sig til Communalbestyrelsen, forsaavidt Kjøbstaden angaaer, og, forsaavidt Landet angaaer, til Amtsraadet, der dog har at indhente vedkommende Sogneforstanderskabs Erklæring, for at faae den Paagieldende ansat til et bestemt Offer, hvilket Offer, i Mangel af Betaling, skal kunne inddrives ved Udpantning. Dog skal det i ethvert Tilfælde, hvor Offeret saaledes bestemmes, staae Parterne frit for at indstille Sagen til Cancelliets Afgjørelse. - Foranførte Bestemmelser skulle dog indtil videre ikke være anvendelige i Kjøbenhavn.