Københavns Adresseavis, 1762-12-13
(Herefter følger om Banqvens Aabning a.) Den gierrige Gier. Harpax levede en Tid efter de udvortes Velanstændigheds Regler. Han gjorde et og andet, som havde et udvortes got Skin. Han lod til visse Tider og Aaret nogle Fattige komme til sit Huus, og deelte noget (saa meget som det var) ud til dem. Der var samme Tid god Forraad paa eneste og halve Skillinger. Men for denne Almisse vidste han saa uformerkt at søge Erstatning paa andre Maader. Jmidlertid passerede han dog den Tid under adskillige Uretfærdigheds Øvelser for en honnet Mand. Ligesom han nu blev ældre, tog denne hans fordervede, Passion og til med Aarene. Han pønsede hver Dag paa nye Anslag til at formere sine Midler. Han gjorde nye Overslag paa hans Jndtægter og Udgifter. Han begyndte at knibe sin Huusholdning ind. Han aftakkede sine Tienestefolk, indtil en gammel Karl, der maatte for samme Løn agere baade Tienner og Pige. De Fattige maatte nu blive reent borte fra hans Dør. Gav han en Betler noget de Tider han gik til Alters, forbød han den samme, han ey maatte sige det til de andre Staadere. Jngen tænke, at det skede, fordi han ville giøre Got i Løndom, men forderved at forekomme Overløb af andre. Han havde bid indtil klædt sig anstændigen, holdt et skikkeligt Bord for sig og fine Tienestefolk, og havde nogenledes opført sig efter hans Vilkaar. Men jo nærmere han kom sin Grav, jo mere frygtede han for, at hans Formue ey skulde strekke til. Der maatte ingen Børste komme paa hans Klæder, at de ey deraf skulde slides. Ingen Kam maatte røre hans Peruqve, at dens Krøller kunde holde sig deslængere, Hans Skoe lod han meer end engang forsolle og Hælflikke. Et skaaren Øl og Brød og en tynd Havre=Suppe uden Viin og andre Ingredientser, vare hans daglige Fortæring. Sundheds Regler skulde besmykke denne hans Nidskhed og Karrighed. Han gik sielden ud, at Klæderne ikke skulde slides for meget. For Skam skyld besøgte han undertiden Kirken. J Steden for en Palmebog, tog han sin Jndtægts Bog med sig Fik han Øye paa nogen af hans Debitorer i Kirken, gjorde han Overslag, hvormegen Rente han nød af den. Om han ey kunde giøre sig større Fordeel hos en anden, Begierlighed efter Profit lokkede ham til at sætte nogle af hans Penge ud. Dog brugte han derved den største Forsigtighed. Laante han paa Pant, maatte Pantet i det mindste være af firedobbelt Værdie. Han calculerede, bliver Pantet staaende stiger Renterne Renterne kunde maaske ved Forfalds=Tiden ey faaes Bliver Pantet ey indløst førend Renterne stiger til dets halve Værdie, maatte han lade Pantet gaae til Auction, at han baade kunde faae sine Renter og Auctions Salarium, betalt. Fandt nogen af hans Debitorer sig nødsaget til at fornye sin Vexel=Obligation, maatte de samme hver gang give ham dobbelt saa megen Rente. Lad os nu give agt paa Harpax, nu setter han sig paa sine Penge=Poser og regner efter, Vi vil høre paa ham uden at forstyrre ham - Det var altsaa 20. 9. 5. 14. 1. got! det var altsaa 49000 Rdlr. Her i denne Pose 500 og 300 og 100 og her i Haanden de 100 Rdlr. - - - det er rigtigt, det giør tilsammen 50000 Rdlr. Gud skee Lovn Nu vil jeg ikkun fortiene 10000 Rdlr. dertil ag derefter leve rolig i min Alderdom, og giøre de kiere Fattige got efter min Evne, saa snart jeg har faaet disse 60000 Rdlr. samlede. Gud spar mig kun min lille Fattigdom! Jeg vil visseligen og meddeele deraf til den, som maa lide Mangel, i det ringeste efter min Død; thi saa længe man lever, veed manikke hvad man selv behøver; Harpar som var vant til at tælle sine Fingere blaa paa sine Penge, gjorde ikke dette Arbeide om Dagen, men om Natten. At brænde Lys derved, var noget som stred imod SparsommelighedsRegler. Han tog sig da helst denne Gierning for, naar det var klart Maaneskin. Hvad skede en Nat da han var allerivrigst i at tælle sine Ducater, kom der uformodentlig en Skye for Maanen. En Hendelse der bragte Harpax i største Forvirring og Urolighed. Denne Skrek foraarsagede, at nogle af de Ducater, han havde i Haanden, faldt paa Gulvet. Han kunde ey finde dem. Forestil dig et Menneske, som den største Ulyrke i Verden haver troffet. Stil dig et Menneske for Øyen, som paa eengang var gaaen reent fra Forstanden. Aldrig kunde nogen af disse have taget saa galt af Sted, som Harpax. En stor Ulykke Nogle faa Ducaler vare blevne usynlige i en stor Sprekke paa Gulvet. Harpax tog sig dette Forliis saa nær, at han blev syg. Følgende Dag maatte han holde Sengen. Sygdommen tog til. Man spurgte, om han vilde have en Doctor til sig. Dette vilde han ey. Omkostningerne maatte blive for store, Da Sygdommen efter et par Dages Forløb syntes at blive dødelig, vilde man have Præ steen til ham. Men Harpar lod i den Sted sin gamle Gaard=Nisse læse og synge noget for sig af en Palme= og Bønnebog. Han selv laae imidlertid og ragede i en Ducat=Pung han havde i Sengen hos sig. J saadan Andagt saae man Harpax at opgive sin Aand. Skilsmisse imellem ham og hans Mammon har uden Tvivl været haard at gaae paa. Harpax har nu faaet nok. Finlappernes Sprog.