Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-05-17
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Tyvende Aargang. No. 39. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 17 Mai 1823. En Samtale, saa god som en anden. II. N' a rien, que la sagesse & la prudence doiventplus regler, que cette portion quon 6te et cette portion quon laisse aux sujets. Montesquien. A. Goddag, kjære Ven, velkommen til Byen; det glæder mig inderligen at see Dig frisk og vel igien; vor temmeligen lange Skilsmisse skal, haaber jeg, forskaffe os begge en gjensidigen behagelig Underholdning. Tiden medfører stedse Et og Andet, som det nok er Umagen værdt, at vælge til Gienstand for fælleds Meddelelse. Men, fremfor Alt, hvorledes gaaer det paa Landet: Du veed, dette er altid et af mine første Spørgsmaal til Dig; thi deri ligger, ifølge min Synsmaade, saare Meget. B. Netop derfor vilde jeg ogsaa ansee det for, at være altfor vidtløftigt, at besvare Dit Spørgsmaal i hele dets Udstrækning, selv omjeg saae mig istand dertil; og vil derfor blot indskrænke mig til at sige Dig: at naar Jordbrugeren var mindre Speculant, samt at hans Stand førte det med sig, at kunne være dette i mindre Grad, saa vilde hans Stilling maaskee ogsaa i dette Øieblik være mindre betænkelig. A. Speculant, det er noget Nyt, hvad vil Du sige dermed, B. Jeg vil dermed sige: at det nu engang er vort Lod, som Jordbrugere, paa en temmeligen kostbar Maade at frembringe et Hoved Product, der kun, ifølge tilfældige Omstændigheder, vil have en Priis, der staaer i et tilbørligt Forhold til de Omkostninger, det er uundgaaeligen nødvendigt, at anvende paa dets Frembringelse. Hertil kommer endnu, at ingen Assurance-Compagnier, der ere en af Handelmandens vigtigste Støtter, kunne sikre os for, at see endeel af Aarets møisommelige Arbeid, og med dette vort hele Haab, at vorde tilintetgjorte ved en eneste Nats utidige Frost, eller ved stærke Hagelbygger. Overflødighed af dette Hoved=Product i andre Lande, og meget Mere, kunne frembringe samme Virkning. Jordbrugeren er altsaa underkastet alle den speculative Handelsmands Farer, uden at nyde de Fordele, som paa saa mange Maader tilbyde sig denne. Og dog hører man ofte sige: det skader ikke den Herre, at han maatte lukke; hvorfor indlod han sig i Speculationer, A. Fra denne Side betragtet, er Landbrugeren vistnok en stor Speculant, som Du kalder det; thi hans bedre og slettere Tilstand, blive altid afhængige af Tilfældigheder. Jeg seer derfor nok, hvad Du mener med Dit Svar, II nemlig: at den Mand, der vover saa Meget, for at høre til en af Statens nødvendigste og agtværdigste Classer, ogsaa bør finde en vis Opmuntring, naar han med Taalmodighed skal rygte sit besværlige Kald: Lettelse i de paa Jordeiendomme hvilende Byrder, mener Du, i Forhold til Hoved=Productets større, eller mindre, Afsættelighed, i Forhold til Høstens bedre, eller slettere, Udfald o. s. v. B. Jeg skal ikke negte, det forekommer mig at være overeensstemmende med Billigheds Love, at den Mand, der seer sig omringet af saa mange Farer, for at høre til Samfundets uundværligste Medlemmer, ogsaa turde haabe, at see den Byrde, Tidsomstændighederne have paalagt ham, noget lettet derved, at flere deeltoge i at bære den paa en passende Maade. At udfinde en Saadan, tilstaaer jeg, er ingen let Opgave; dog troer jeg næsten, at en Mand, af min Stand, der udentvivl føler varmt for sit Land og dets Vel, har udfundet et Middel, der maaskee vil svare ligesaa godt til Øiemedet og Hensigten som noget Andet. Har Du læst Afhandlingen, i Bladet Dagen, No. 81 og 82, om Normal-Daleren, A. Jeg kan derpaa svare Dig baade ja og nei; ja, fordi jeg i Gierningen har læst den; nei, fordi jeg, uagtet jeg gjennemgik den tog Gange, ikke har fattet den, hvilket, paa en vis Maade, er det Samme, som ikke at have læst den. B. Jeg maa tilstaae, at jeg ikke havde ventet denne sidste Deel af Dit Svar. Hvorledes, Du har ikke forstaaet Forfatterens Mening; Du seer ikke, han ønsker, at man skal søge at udfinde, endog efter en temmeligen rundelig Maalestok, Alt, hvad en Familie, af Mellemstanden, maa betragte som Livets sande Fornødenheder, og at Gjennemsnitsprisen af alt Dette skulde tjene til, at bestemme en Eenhed, der skulde staae i et vist Forhold til Nominalitæten, hvorunder Du maa forstaae Penge, i Modsætning af Realitæter, hvilke Forfatteren, med Ret, antager at være Livets Fornødenheder. Efter denne Eenhed skulde nu alle Skatter, Gager, Renter, Pensioner og overhoved alle Capital-Udbetalinger finde Sted. Vare Priserne paa Livets Fornødenheder høie, vilde Eenheden ligeledes vorde det, og omvendt. Du vil altsaa bemærke, at man ikke kan tænke sig nogen retfærdigere Værdi Maaler, end en saadan Fornødenheds-Cours, om jeg saa maa kalde den, og at Alle kunde være tjente med, at modtage Betaling efter denne Maalestok, fordi man, overeensstemmende med samme, kunde anskaffe sig alle Fornødenheder. Erholdt man ikke Mere, end som dertil var nødvendigt, saa erholdt man heller ikke Mindre; og dette, troer jeg, er Alt, hvad man, i vore Tider, med billighed kan fordre, synes Dig, ikke ogsaa det? A. Du tilgive mig, min Ven, at jeg, Din Forklaring uagtet, maa gjentage den sidste Deel af mit foregaaende Svar: jeg begriber ikke Forfatterens Mening. Naar jeg iøvrigt siger: begriber, saa maa Du tage Ordet i dets høiere Betydning, og forstaae derved, at jeg ikke kan indsee Mueligheden i Udførelsen, hvilket er den første Betingelse ved enhver Plan, der sigter til at gjøre Mennesket bedre og lykkeligere, og at jeg betragter det Hele som et Hjernespind, det vil sige, som en Jdee, støttende sig paa Grundsætninger, der ikke holde Stik ved Anvendelsen i det daglige Liv. Jfald Du har Tid og Taalmodighed til at høre paa mig, endnu en liden Stund, da skal jeg søge at godtgjøre Dig Dette, for saavidt egen Tænkning kan lede til Resultater. Ved Samtale føres man rigtignor til et sikrere Maal, fordi man her møder Modsigelser, hvilke man kun sjeldent er tilbøielig til at fremsætte mod sig selv; men Tilfældet har ikke villet, at dette skulde hænde sig; thi det er næsten gaaet Alle, jeg har stødt paa, ligesom mig Ordene ere forstaaede, men Meningen ikke. B. Nu, isandhed, Jntet skal, for Øieblikket, være mig kjærere, end at høre Dig udvikle denne Gjenstand noget nøiere; det synes, som om Du har tænkt meer over den, end min Tid har tilladt mig det; behag derfor kun, at fortsætte Dine Betragtninger. A. Nu vel; og for at de ikke skulle lede os altfor vidt, vil jeg kun holde mig til Hovedsagen. Den første Vanskelighed, jeg altsaa møder, er den: at Eenheden, Du før talede om, hvorefter alle Skatter, Gager, Capitaler o. s. v. skulde betales, stedse vilde fremstaae af de Priser paa Livets Fornødenheder, der have været, og ikke af de Priser, som vilde vorde. Tænk altsaa, hvilken Ubillighed, hvor man stræber efter den høieste Grad af Billighed. Capitalisten skulde modtage sin Capital efter en Maalestok, der skyldte sin Tilværelse Fornødenheds Priiser, der have været, imedens han maaskee selv, for Værdien af disse forbigangne Priser, skulde tilkjøbe sig alle Livets Fornødenheder, efter nuværende, mueligen meget høiere; thi det er ingenlunde sagt, at en Mand, der modtager en af ham opsagt Capital, benytter denne til at betale en ligesaa stor Gjæld med, i hvilket Tilfælde der rigtignok vilde være Forhold i den Maade, han blev betalt og betalte selv paa: nei, han er maaskee nødsaget til at tære paa Hovedstolen, og i dette Tilfælde var han traadt for nær, naar man, som Du maa lægge Mærke til, skal veie billighed og Ubillighed paa den allerfineste Vægtskaal. Det Samme vilde være Tilfældet med Embedsmanden. Han saae sig ligeledes nødt til at kjøbe sine daglige Fornødenheder for en Værdi, hidrørende fra svundne Priser; og Dette er allerede meget slemt. Omtrent noget Lignende skeer vel ved Betalinger efter Capitels-Taxten; men for det Første er denne Betalingsmaade frivillig imellem Mand og Mand, og dernæst opstaaer undertiden ogsaa virkelige Misforhold ved denne Maade at betale paa. Tilfælde ere mig bekiendte, hvor, f. Ex., Landeprisen næsten stadigen har været lavere, end Capitels-Taxten, hvorefter Betalingen skulde udredes. B. Dette, indrømmer jeg, kan være Tilfældet; thi jeg har selv modtaget Forpagtnings Afgivten, efter Capitels-Taxten, af en mig i Jydland tilhørende liden Eiendom, til 15 Mk., medens Landeprisen kun sjeldent havde staaet saa høit. Det forekommer mig endog, som om der offenligen blev skrevet noget desangaaende; men videre. A. Den anden Vanskelighed, der frembyder sig, er den. Hvorledes vilde man være istand, til at danne den ovenomtalede Eenhed paa en aldeles uomtvistelig, retfærdig og billig Maade, Hvorledes vilde det vorde mueligt, at trænge saa dybt ind i alle menneskelige Forhold, at man med Nøiagtighed vilde kunne bestemme en Families Fornødenheder i største Relativitæt, og paa denne Beregning grunder sig desuagtet det hele System. Og nu betænke Du, at selv denne Relativitæt er hyppigen Omvæltninger underkastet, hvilke ogsaa vilde fremkalde en Forandring i Beregningen; thi skulde man begynde at regne paa slige Maader, hvorpaa Statens Tilværelse, som Forfatteren antager, beroer, da burde der ogsaa regnes tilgavns, og enhver Besparelse, af hvilkensomhelst Natur, vilde komme i Betragtning. Lader os altsaa antage, at en mangeaarig Embedsmands Familie, i en vis Tilstand, behøvede 4 Eenheder aarligen, for at leve; men at der om kortere, eller længere, Tid foregik væsenlige Forandringer i samme: Moderen døde, to af Børnene ligeledes, og, ifølge deraf, kunde betydelige Jndskrænkninger finde Sted. Strax maatte Følgen heraf vorde, at Familien maaskee kom til at staae i den Classe, der kunde leve af 3 Eenheder. En anden, ugivt Embedsmand derimod, som kun havde været faa Aar i Embed, faldt paa at givte sig, og saae sit Ægteskab, efter tilbørlig Tid, velsigvet med et Barn. Her er nu med denne sidste Mand foregaaet en Forandring, der gjorde ham skikket til at forflyttes fra 1 Eenheds-Classen til 23 Eenheds-Classen. Den ugivte Præsident for Collegiet vilde komme til at staae i samme Enheds-Classe som den ugivte Copiist. Forestil Dig blot, hvilke Modsigelser, fra andre Sider betragtet, end den blot at have Livets Ophold og de nødvendigste Bekvemmeligheder. Og paa disse Modsigelser maatte der dog vel tages Hensyn, saa længe vi skulle leve i et velordnet Statssamfund. - Med de udenlandske Renters Betaling, der skulde skee efter samme Eenheds Grundsætning, vilde det ligeledes see slemt ud. Udlændingen vilde aldrig kunne faae Andet udaf saadanne Forholdsregler, end et Stats-Opbud. J Aanden seer jeg allerede den hele Jamren og Klagen, den forgiæves Sveden, paa vedkommende Steder, for at bringe Alt i et rigtigt Forhold, som dog af indtrædende Omstændigheder, stedse leed Forandring og Kuldkastning; kort, jeg kan neppe tænke mig noget meer forvirrende System. B. Endskjøndt jeg vel indseer, at der er Noget i Det, Du fremfører, saa vil Du dog ikke kunne negte, at der af dette System vilde opstaae et vist, naturligt Forhold, der kunde komme den betrængte Skat-Yder høist tilpas, A. Der kan sikkert ikke være to Meninger om, at et saadant Forhold er meget meer end ønskeligt; men jeg vorder ikke saa let enig med Dig i, at det bør søges paa den Vei, af hvilken Forfatteren vandrer, saa meget mindre, som Penge, tvertimod hans men overeensstemmende med mine Anskuelser ere, maae blive og ville stedse vorde det sidste Led i Kjæden; isærdeleshed paa det høie Standpunkt af Aands Dannelse, paa hvilket Menneskeslægten, nu befinder sig. B. Ja, dette er Din Mening, men ikke Forfatterens. Hans Paastand er, at man, forat bringe et stadigt, rigtigt Forhold imellem en Stats Jndtægter og Udgivter, bør betragte Nominalitæt Realitæten underordnet; Du derimod antager det Modsatte. Hvad mig angaaer, da holder jeg for, at hans Mening fører til Lys og Sandhed, uden derfor just at ville paastaae, at Din fører til Mørket, fornemmeligen under andre Omstændigheder. A. Du tillade, at jeg i denne Henseende fremsætter Dig nogle bemærkninger, der mueligen kunne føre til en Nærmelse i vore Synsmaader. . . .(Fortsættes.)