Berlingske Tidende, 1827-01-01
Ved Pairernes Møde igaar holdt Ministeren for de udenlandske Anliggender, Hr. de Damas, en Tale, hvori det hedder: "Ved de Franske Troppers Jndmarsch i Spanien i 1823, fordrede og erholdt den Engelske Regjering af Frankrig det Løvte, at den ikke skulde blive begaaet nogen Fiendtligheder imod Portugal, og erklærede, at det, paa Grund af ældre Tractater, holdt sig forbundet til at hielpe denne Magt, naar den blev angreben. Ved de sidste i Portugal udbrudte Uroligheder, gjorde England en lignende Erklæring til Spanien; den blev meddeelt saavel Frankrig som Continentets øvrige, store Magter, og man kom overeens om, at Spanien intet skulde foretage imod Portugal, og at England vilde forhindre, at der fra Portugals Side blev begaaet Fiendtligheder mod Spanien. Vi skylde Sandheden at tilstaae, at England opfylder sin indgaaede Forpligtelse, og at alle Magter afladelig og samdrægtigen have anvendt Alt ved det Spanske Cabinet, for at det ikke skulde give Portugal nogen Anledning til Besværinger. Men i det Øieblik, da dette Cabinet gav den Forsikring, at de Flygtningerne fratagne Vaaben, skulde blive tilbageleverede den Portugisiske Regjering; i det Øieblik, da der var givet befaling til, at selve Flygtningerne skulde bortfjernes fra Grændsen, have de bevæbnede trængt ind i Portugal, og dette pludselige Angreb har været ledsaget af Omstændigheder, som ikke levne nogen Tvivl om Medvirkning af nogle af de Authoriteter, som skulde have fuldbyrdet Afvæbningen og Flygtningernes Fordeling i det Jndre. Frankrig, som paa det Eftertrykkeligste stod paa, at Spanien skulde undgaae alle Fiendtligheder; Frankrig, som var meest berettiget til at vente Gehør, Frankrig, hvis Medvirkning maatte indgyde Portugal og England, den bedste Sikkerhed for Opfyldelsen af de af det Spanske Cabinet overtagne Forpligtelser, Frankrig kunde ikke blive ligegyldig ved Begivenheder, af hvilke det var aabenbart, at man foragtede dets Raad, eller var for afmægtig til at følge det, og vor Konges Regjering maatte lægge sin Misbilligelse for Dagen ved at tilbagekalde sin Gesandt. Frankrig kan ikke gjøre England nogen Ret stridig til at komme Portugal til Hielp, hvilket ved en lang Række af Tractater endog bliver dets Pligt. Det vil fortsætte sine Bestræbelser, for at forhindre Gjentagelsen af Handlinger, som retfærdiggjøre de af det Brittiske Cabinet tagne Forholdsregler, det vil ikke forsømme noget for at forekomme et Brud imellem Portugal og Spanien; det haaber, at det vil lykkes. Det har allerede i Forbindelse med alle sine Allierede hos det Svanske Cabinet gjort Skridt, der ville være meest passende til at opnaae Øiemedet, og fra det Brittiske Cabinet erholder det de meest kraftige Forsikringer om dets fuldkomneste Medvirkning. Hvad der indtil de sidste Begivenheder har tildraget og herefter tildrager sig, kan ikke berettige Kongens Regjering til nogen Tvivl om disse Forsikringers Oprigtighed; Hs. Maj. Ministre have fast besluttet at raade Kongen til at nægte den Spanske Regjering al Bistand, naar den ved egen Skyld satte Portugal i den Nødvendighed at tage en fiendtlig Stilling med Hensyn til den. Frankrig vil derfor kuns ved Omstændigheder som vi langt fra ikke vente, bevæges til at give Slip paa Fredens Fordeele. Dets Retfærdighed og Værdighed ville aldrig tillade det at understøtte uretfærdige, af Lidenskab indgydede Handlinger, som kuns ere forøvede ved at foragte de givne Raadslagninger og ved at skuffe de derimod erholdte Forsikringer. Ved saaledes at følge Retfærdighedens Love, og ære Troskab imod Tractaterne og de øvrige Magters Rettigheder, vil Frankrig vedligeholde alle Fordele til at forsvare sine egne Rettigheder og endog Spaniens Rettigheder, naar disse maatte blive angrebne paa eenturetfærdig Maade. Ved at forsvare Grundsætningerne for Orden og Legitimitet er England seierrig traadt ud af den lange og blodige Kamp, som det har ført imod den Franske Revolution. Samme Held vilde være os sikret, saafremt vi nogensinde skulde opfordres til at forsvare de samme Grundsætninger.