Berlingske Tidende, 1831-07-11
Paris, den 29de Junii. Alt er her atter roeligt. Det sidste (i Statstidenden omtalte) Opløb var betænkeligere end de foregaaende. Mange af disse meuter, som Pariserne kalde dem, vare bebudede at stalle skee paa en vis Dag, men bleve opsatte, hiin udbrød derimod tidligere end den var bebudet. Hvad der gjorde den saa meget mere betænkelig, var, at Gjæring sporedes i Provindserne paa samme Tid og Uroligheder paa enkelte Stæder udbrøde. Krigsministeren var fraværende fra Paris og Ministeriets hele Byrde hvilede paa Finantsministeren. Den sidste Tumult udbrød, fordi det tykkedes dens Anstiftere beleiligt, uden at de, som ved andre Leiligheder, førte en speciel Hovedgrund i Munden. Før, f. Ex. ved Spectaklerne uden for Pairskammeret og udenfor Kirken, i Auxerrois, kunde de anføre speciøse Grunde for deres Gade Opposition. Ministeriet vidste da, hvad det havde at gjøre, for at raade Bod derpaa, men dennesinde var Scenen i Faubourg St. Denis, ikkun et Paaskud; det inddrømmer Enhver. Guldsmeden, som gav Anledning til Tumulten, var allerede fængslet, rigtig nok noget seent, og Bulderet blev end større. Men ei allene i Henseende til det Mysteriøse i den nærmeste Anledning dertil, ogsaa i og for sig selv var den nyeste Tumult af en farlig Chatakkeer. Paa Boulevarderne og i Gaden St. Denis bleve flere Mennesker saarede, end i alle lignende Tilfælde tilhobe. En Pøbelsværm trængte ind i Palais-Royals Gaard og her bleve mange saarede. Endeel Haandværkere dræbtes; deres Liig udstilledes til offentlig Skue i Dødehuset (la Morgne). Huus visitationen hos General Dubourg, der har vidst at skaffe sig megen Popularitet, opirrede Amuen i Forstaden St. Germain, De meest forfærdende Rygter vare i Omløb, en Mængde unge Mennesker var bevæbnet og vilde skyde paa Nationalgaden; netop Julius=Heltene vare meget utilfredse, og deres Orden blev et Tegn, omkring hvilket Almuen villigst samlede sig; en stor Deel af Provindsialtropperne var vundet for Opstanden; Nationalgarden og Linietropperne havde derimod fast besluttet, at skride fremmed væbnet Haand; til Alt dette kom endnu det absurde Rygte, at en høi Person vilde flygte til Nordamerika. Vie de Personer, der styrede Gade=Oppositionen, gaaet tilværks efter en aftalt Plan, saa kunde en Massacre vel have fundet Sted. Men det ene Partie vilde have en Consul, en Dictator eller en Keiser, det andet en Republik. J vore Salons var Striden imellem disse Anskuelser endnu heftigere end paa Gaderne. For de forenede Oppositioner er det allerede meget vanskeligt, at faae Noget iværksat, hvor meget mere da for de indbyrdes uenige. Havde Napoleonisterne faaet Overhaand, saa vilde de, især blandt Almueklasserne, der i deres Eenfoldighed endnu ynde Napoleon, have fundet Sympathie; men deres Sejer var ikke muelig, thi deres Antal er alt for ringe. Republikanerne ere vel talrigere, men de finde ingen Sympathie blandt Majoriteten af Nationen, og seirede ligesaa Lidet som hine. Endskjøndt Parterne ere uenige og Ministeriet desaarsag blev Herre, opgiver dette dog ingenlunde fine energiske Forholdsregler til at afværge fremtidig Gjenstridighed. Navnligen have Officererne i Provindserne (man troede nemlig, at endeel af dem vare indviklede i hine Spectakelscener i Paris) faaet befaling, ufortøvet at melde sig ved Generalstaben, naar de med Permission opholde sig i Hovedstaden. Man taler atter og Huusundersøgelser og Fængslinger. (Oberst Lener og hans Kone, som bleve arresterede, ere begge satte paa fri Fod; Frue Lenax allerede efter 24 Timers Forløb.) For aldeles at vende Publicums Opmærksomhed bort fra slige Ementer, antager et eller andet ministerielt Blad en krigersk Tone, som dog ikke er Andet end en Finte.