Københavns Adresseavis, 1773-12-28
J Betragtning af det sidste anmerker Haller i hans 1765. udkomne Beskrivelse over det Berniske Saleverk, at man hos dem, som har skrevet herom, finder ingen Efterretning om nogle Forsøg, som ere gjorte i det Store, For at faae Salevandet, legges Rør paa skraaes ned i Havet indtil 200 Fods Længde fra Strandbredden af, og 30 Fod lodret Dyboe under Vandets Overflade; thi Erfarenhed har viist, at Salvandet er stærkere i Dybden, end i Overfladen. Derefter bliver det hævet 45 Fod i Høyden. paa Graderhuset, hvortil er indrettet en Heste=Mølle, med fire Heste og sex Pomper, ved hvilke man har fundet meere Nytte og ikke saa megen Friction, end ved de forhen brugelige Pomper, hvorved vare Afsætninger og Mellemsumpe. Da nu Kolbens største Sligning er 30 Fod, saa vil der man de øvrige 15 Fod ved en Vandstøtte af denne Høyde, som befindes over Kolben og ved samme opløftes. Der ere to Gradeerhuse, hvert 2000 Fod langt. De ere bygte af Tømmer med lange malle Lægter, hvorpaa er sammenflettet alle Slags Reis, især af Hage eller Slagentorn; i hvis Mangel Enebærriis tages. Det er 21 Fod høyt opstablet, oven til 8 Fod bredt, og neden til 10. Øverst er to Render med Gange imellem og paa Siderne. Paa Bunden af disse Render er Tapper, som aabnes noget, da Salt vandet eller Solen rinder derudaf i smaae meest flade Kar, som har Skurer paa begge Sider, hvorigiennem Vandet falder i mange smaae Draaber paa det neden under liggende Riis, og, da saaledes baade Luft og Varme kan virke friere paa samme, til en Deel bortdunster, saa at en righaltigere Sole derefter samler sig i de derunder liggende Sumper Saadanne Kar og Tapper ere paa begge Sider af Renderne, og bruges vexelviis eftersom Vinden er til, paa det at Solen ey skal blæse fra Riiset. Oven til har Gradeerhuset et lidet Tag af Bræder som ere lagde paa lang, men paa langs Siderne ere ingen Vegge, thi der maae Luften kunne have frit Træk igiennem. Paa Tværsiderne af Huset ere Bræder opsatte, og paa Siderne ere lange Strævere, at holde Bygningen fast. Under Bygningen er Vand=Sumpen af tretten Fods Bred afdeelt i sex Sumper, eller som de der kaldes Casser, hvilke svarer til sex Afdelinger udi de øverst i Bygningen værende Render. Naar Solen paa forbemeldte Maade er oppompet, saa løber den i den første Afdeling eller Rende, og drypper deraf igiennem Riset i den første Casse, da den er eengang graderet. Derfra pompes den atter op, og regner paa lige Maade ned i den anden Casse, dette igientages sex gange, og naar den er kommen i den flette Casse, er den fuldkommen graderet. Ligesom Solen ved hver Gradering bli ner stærkere og mindre i Qvantitæt, saa har og efter denne Erfaring hver Casse faaet ulige Længde og Dybde: Nemlig efter den her vedtagne Beregningsmaade bestaaer Gradeerhuset i Længden af 144 Bundter, hvert Bundt 14 Hollandske Fod langt, og Casserne ere saaledes indrettede, at den første Casse har 35 Bundt, den anden 30; den tredie 25, den fierde 22, den femte 18 ; den slette 14; tilsammen 144. De ere første Casser ere 4 Fod dybe; de tre sidste ikkun tre Fod. Bygningen hviler paa lave Steen=Pillere, som staaer, noget fra blinanden, paa det man des lettere kan eftersee, om Casserne ere tætte. Den sidst ommeldte Solens Oppompning skeer for alle Casserne ved en Stanggang med en Hestevinde da her ikke er Vandfald. Naar Sølvandet er kommet i den slette Casse, rinder det derfra i et Forraadshuus, hvorudi der ere to store Kister eller tætte Sumper af Bræder. Derfra gaaer Vandet igiennem Rør under Jorden, stiger op til Panderne, og løber derud af, uden at det behøver at øses. Saltvanderne ere 6 i Tallet, hver 19 Fod lang 16 Fod, bred 1 1/2 Fod dyb, af Jernblik, indrettet paa den sædvanlige Maade. I hver Pande koges tre Gange 24 Timer, saaledes at Panden foldes med Solen og indkoges til den fierde Deel, hvilket varer i 4 Timer, derpaa atter fyldes, og veden sagtere Jld indkoges til en tolvte Deel, hvilket og omtrent varer 4 Timer; siden fyldes og indkoges den igien, indtil Saltet begynder at sette sig, hvorpaa og kan regnes 4 Timer; i alt 12 Timer. Derefter formindskes Heden, og vedlige holdes ikkun en maadelig Varme. Naar Saltet har at sia 3 Timer, optages det og lægges for sig selv. Det er daikke gandske reent og bliver altsaa ikkun brugt at opløses i den anden Sole til sammes Forstærkning. Det Salt, som derefter setter sig, er gandske reent og got, og optages hver tredie Time, indtil intet meere setter sig eller crystalliseres, hvilket varer i 2 1/2 Dogn, tilsammen 3 Døgn for hver Kogning, som kaldes et Verk Salt, og faaes ved hver Kogning omtrent 25 Tønder Salt. Naar det kommer af Panden, styrtes det i Kegleformige Casser, gjorte af Træe=Spaaner, som sættes over Panden at Vandet kan løbe fra. Derpaa bringes det i Rum, som ere varme ved det at Skorstenene fra fra Panderne gaaer der igiennem. Disse Skorsteene ere nærmest ved Panderne af Teglsteene, men længere borte af Jern blik. Med Sættepander af Jernblik, i Hiørnerne af Panderne, borttages under Kogningen det Sediment, som synker til Bunds af Salen; ligeledes som sig paa Risene i Gradeerhuset megen Kalkjord ansætter. Moderinden eller Resten nyttes ey, men kastes bort. Tilsætninger af Suurmelk, eller andre Sager bruger man her ikke, som paa endeel andre Saltværker ved Kogningen; men Crystallisationen gaaer i gesaa godt for sig ved behørig indrettet Varme, ved hvilken Kiøkkensaltet sætter an, men ikke Middelsaltet af Vitriolsyren og den altaliske Deel af Kiøkkensaltet, som bliver tilbage, i Moderinden. Der tilvirkes aarlig omtrent 10000 Tønder Salt. Tønden sælges ved Verket for 2 Rdlr. En Tønde Norsk Salt, hvider 6 2/4 Cubiefod, eller er saa stor som 1 1/2 Korntønde, og en Korntønde holder 4 1/2 Cubiefod. En Tønde Spansk Salt, forholder sig til en Tønde Norsk, som : 1 1/2 ; men da den første maales med Topmaal, og den sidste ikke, saa kan de begge ansees for lige store. Saltet er meget hvidt og fiint, og lige saa got som noget andet, der faaes ved Kogning. Men det, som faaes ved Uddunstning formedelst Soelens Varme uden Kogning, holder man gemeenlig for bedre og sterkere til at nedsalte med, ligesom det og er bedre til endeel andet Brug. Saltvandet bliver, som forhen er meldet, optrakt 30 Fod dybt under Havets Overflade, og holder der fire Grøder. Naar Jsen først om Foraaret gaaer bort, saa har maa fundet Vandet øverst i Vandets Overflade ligesaa salt, nemlig og fire Grader; men naar der indfalder Foraar flod og Regn, bliver det svækket indtil paa Halvparten af forbemeldte Vegt, meer eller mindre efter det færske Vands Tilblanding. Dybden beholder det mestendeels ovenmeldte Gehalt. Salle vegten bestaaer af en liden Kugle med en liden lige opstaaende Cylinder, saaledes indrettet, at den ved Hielp af et det Lod, som hænger ved Kuglen, synker ned i reent Flødvand eller færsk Vand indtil Colinderens øverste Ende. Denne inddeeles fra 1 til 32 Grader, saaledes, at enhver Grad bemerken saa meget, som 1/2 Lod Salt i 32 Lod Vand. Herved merkes, at ved Kogningen ey faaes saa meget Kiøkken=Salt, som Gradernes Tal tilkiendegiver, efterdi i Solen befindes fremmed Salt og Jord. Saltverket er anlagt ved den store Fiord, som strekker sig N. og S. fra Christiania, ned imod Strømstad. Denne fire Graders Sole bliver 6 Gange graderet i forbemeldte Graderverk, og er da den gode Saltsole af 30 Graders Gehalt, men naar Regnveyr indfalder ikkuns 28 Grader. Efter at samme saaledes er blevet righaltigere, koges den, da der medgaaer til en Kogning af 25 Tønder Salt, 5 Favne Brænde, hver Favn 6 Fod høy og bred, men 4 Fod lang, som koster 1 til 1 1/2 Rdlr. Derimod har man forsømt af samme Sole til 4re Graders Gehalt, uden foregaaende Gradering, dog i øvrigt under lige Omstændigheder at koge Salt, og da medgaaer 22 Favne Brænde til lige Qvantum af 25 Tønder Salt. Vinteren 176, var strængere end den havde været i mange Aar. I den største Kulde forsøgte man at gradere Vandet ved Frysning, til hvilken Hensigt man samlede det i store Casser. Efter adskillige Prøver lod den firegrads Sole sig bringe til en Gehalt af 16 til 17 Grader, men ikke derover eller til 30 Gaader, som ved den sædvanlige Gradering; Allegevel befandtes Jisen ey at holde noget Salt da den blev opløst, og er altsaa endeel af Gehalten gaaet til Spilde: Dette tilligemed den Omstændighed, at jo stærkere Vandet er, des stærkere Kulde til dets Feysning udfordres, hvilken ey saa til alle Tider indfalder, er Aarsagen, hvorfor man ved Verket har holde det for mindre fordeelagtig at betiene sig af Jndfrysningen, end af den sædvanlige Graderingsmaade, i sær da den sidste bringer, Solen til større Gehalt, og Bekostningen paa Brændet ikke er større, end at Tilvirkningen kan bøde paa samme. Middel imod Muldvarpe i Haver. Den beskyldning imod Mulvarperne, at de skulde skabe Træernes Rødder ved at afgave Barken, er uden Trivugrundet, da deres Tænder ikke ere skabte til at gave med, og deres eneste Føde ere Orme eller Maddiker. Troel gere, er det, at de skade Træerne ved at blotte deres Rødder fra Jorden, og giøre Huller og Gange, hvorudi Vandet fand fankes, og at de ellers udi Haverne giøre betydelig Skade, peroin har Gærtnerne hen hunitat norstaaelige Erfaring, At fange dem i Fælder, hvoraf man gaaet saa mangfoldige Sorter, er vel et gandske godt Middel, men det er neppe tilstrekkeligt til at udrydde dem. Bedre er det, at jage dem bort, og dertil er det sikkerste Middel, at saae hist og her i Haven Coriander, hvis hele Plante har en meget modbydelig Lugt, som de ey kand taale. Ellers bortjages de og paa følgende Maade. Man tager en Tønde, som ikkuns haver een Bund hvorpaa er gjort et Hull, til at kunne stikke en temmelig stærk Stang igiennem. Denn=Tønde nedgraver man paa et Sted, omtrent midt i Have, med Anbringen red ad, og stamper Jorden rer fostræt omkring den, men Tønden selv maae være tom Gennem Hullet i den opad vendende Bund sæstes en Stang i Jorden, hvorpaa sættes et Rangleværk eller Veyer, Mølle, at det Slags man eller har i Haverne, til at bortskræmme Spurvene. Naar dette ved Bræsten bevæges, foraarsager Stangens Rystning en drønner de Bevægelse i den tomme Tønde, som paa en lang Strækning rundt omkring fortplantes i Jorden, saa Mulvorpen, der elsker Roe og søger Sikkerhed, strax for lader dette uroelige og fordægtige Sted. Efterretning om det af Capitainerne Phips og Auttpich i afvigte Sommer gjorte Forsøg med at segle imod Nordpolen. De gik igiennem imellem Grørland og Spitzbergen, og kunde den fleente Tid see det sidste Land. Den 29de Junii, da de vare paa 77 Grader og 58 Minuters Bredde, saae de omNatten Spitzbergen, og havde i Nole=Ost det sorte Næfpaa 6 Engelske Mile nær. Den 5te Julii gik de i Land i Magdalenen Bay. Den 6te, da de vare 9 Mie i Nordvest fra den kløvede Klippe, saae de et Jis=Hav. Fra den 7de vare de paa den Nordre Side af Spitzbergen imellem meget Driv=Iis, og saae bestandig fast Jis. Den 26de gik de i Land paa Øen Moffen, som ligger over den 80de Grad.