Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-09-12
Biskop Øllgaard holdt det for Pligt at udtale sig noget nærmere herom. "Miskjender man - sagde Hs. H. bl. A. - Jødernes Menneskeværd, naar der indrømmes dem "Agtværdighed, Retskaffenhed og Dygtighed, Miskjender man deres Borgerrettigheder, naar man glæder sig over, at alle almindelige statsborgerlige Rettigheder ere dem tilstaaede, Er det Miskjendelse, ikke at ville tilstaae dem en Borgerrettighed, som de dog i alt Fald kun tildeels og under vigtige Jndskrænkninger vilde kunne udøve, Jødedom og Christendom ere jo dog ikke Et og det Samme, og saa vist som vi troe, at Christendom er Sandhed, saa vist maae vi ogsaa betragte Jødedommet, som det nu er, og for saavidt det i Troe og Lære ikke stemmes overeens med Christendommen, for Vildfarelse. Er det da Miskjendelse, naar vi paastaae, at vi ikke kunne, ikke bør indrømme de fra os i Tro og Lære Afvigende den Borgerrettighed, med os at sidde til Raad og til Doms i Anliggender, der staae i nøieste Forbindelse med vor Christentro og de med den sammenhængende Grundsætninger og Lærdomme. Det kan i denne Henseende ikke være nok, at Jo derne udelukkes fra Raad= og Stemmegivning i Religions og Kirke=Anliggender, thi Enhver maa tilstaae, at Religionen har en i alle Forhold indgribende Indflydelse. Taleren kan derfor ikke stemme for Jødernes Optagelse hans christne Folk, ogsaa i den høiere Statstyrelse indgribende Folkeraad, og han tænker, at hver oprigtig Jøde ei heller vilde ønske ham, den Christne, optaget i sit Folk Raad, hvori han ikke kunde i alle Anliggender give Stemme med sit hele Hjertes, i Eet og Alt med ham samstemmende Interesse. Ei heller kan Taleren ansee Jøderne for egentlige Danske. Dansk bliver man ikke ene og alene ved at fødes paa dansk Grund. Den danske Folkestamme er gjennem en lang Række af Aarhundreder, under mangehaande Jndvirkninger, udviklet til det vi nu ere. En historisk Fortid, som er vor, har indvirket paa os, og indvirker end paa os i de Følelser, dens Helte og dens Hæder, dens Kampe og dens Trængsler vække i os. Al dette har Jøden ikke, kan ikke have tilfælles med os, og han kan ikke deele vore Følelser af dette Slags. J høiere fædrelandske Anliggender kan han altsaa ikke afgive Stemme med de Følelser, som vi, og den Dag kan komme, da Kongen kan forlange sit Folks Raad, hvor det gjelder Opoffrelser, hvortil kun Den, der er Dansk, og føler som Dansk, kan være istand, og hvor altsaa kun det egentlig ægte danske Sind kan og skal være med paa Raad. Je kan derfor – sluttede Biskoppen - ei stemme for Jødernes Optagelse i det danske Folks Folkeraad." - Herpaa yttrede Etatsraad Brink-Seidelin at Menneskevennen maa sørge over, at Meget er at ændre før Skillevæggen mellem Jøden og den Christne falder bort Dog seer han ikke heri Grund til at Valgbarhed ikke skulde blive Jøden tilstaaet. At Jøden ikke skulde kunne føle for Fædrelandet som de Danske, er uretfærdigt, th naar nægtede han det Bistand eller kappedes ei villig med andre Danske i at bringe det sit Offer i Nødens Stund. "Mangen Jøde - sagde han - viste sig ofte som bedre Christen end den, der bærer en Christens Navn. Forligelsescommissair Kolbyesagde: det forekom ham hvorlunde en Taler havde søgt at hæve Jøderne paa de Christnes Bekostning, hvilket han fandt noget nærgaaende Han meente, at her var ikke Stedet at retfærdiggjøre eller fordømme Jøderne, og ham forekom det, at hvis det var saaledes, som udtalt, og som han troede selv at have erfaret, at Jødernes Forhold her i Landet var bedre nu end i fordums Dage, Forsamlingen helst for denne Sinde maatte indskrænke sig til det Ønske for dem, at de fremdeles, ved en redelig, retsindig og beskeden Vandel, vilde opføre sig saaledes, at de maa fortjene de Friheder, Beskyttelser og Begunstigelser de ere i Besiddelse af iblandt de danske Borgere. "Ville vore Efterkommere – sagde han - da vælge dem til Stænderdeputerede, kan det endda være Tid. Endnu kunde det være vel tidligt. - Oberst Brock meente, at da Andragendet om Jødernes Valgbarhed er frembaaret i en saa oplyst Tid og for en saa oplyst Forsamling vilde det kun lidet hædre Fleertallet af sammes Medlemmer at vise det tilbage. Det er et Grundprincip hvorom her handles: lige Rettigheder ved lige Pligter! - Stiftsprovst Hald (Forslagets Proponent) yttrede, at det vilde stride mod Statsklogskab at nægte Jøderne Valgbarhed. Havde Valgbarhed (sagde han) været nægtet Bondestanden, og denne saaledes, ved at gjøres til en Stat udenfor Staten, var indirecte erklæret uværdig til Medborgeres Tillid, mon da ikke i Farens Stund, eller naar Landet maatte frelses ved store Opoffrelser, denne Stand vilde trække sig tilbage, Desuden skulle vi Alle (sluttede han arbeide paa Guds Riges Fremgang paa Jorden; men vi efterkomme ikke denne Pligt, naar vi, ved at stode en heel Klasse af Medborgere fra os, og stemple dem som uværdige til Folkets Tillid, afskjære dem Adgangen til ved Sammensmeltning. med de Christne at vorde forædlede. Ingen mene, at Proponenten er Proselytmageriets Talsmand. Men det er vist, at Christendommen har som en Suurdeig allerede uformærkt gjennemtrængt de bedre Mosaiter; og det sommer sig kun slet at ville modarbeide den Eviges Raadslutning, at der engang skal vorde een Hjord og een Hyrde. (Stænd. Tidenden.)