Aalborg Stiftstidende, 1831-05-28
Blandinger. Om P. A. Heibergs i Christiania udkomne Erindringer, meddeler Randers Avisen følgende: De ere skrevne med Forfatterens vante hvasse Pen, og de deri forekommende Personer ere uden Hensyn nævnede ved Navn. J Fortalen fortæller Forfatteren Aarsagen til, værende General=Procureur Christian Colbiørnsen, som sin Avinsmand. Anledningen til at han paadrog sig denne mægtige Mands Fjendskab var, efter hans Sigende, denne: J Egnen af Nærum, ikke langt fra Kjøbenhavn, eiede Colbiørnsen et Teglværk. En Communicationsvei imellem dette Teglværk og en anden liden Eiendom maatte gaae over en, Kroemand Jochum Jensen i Bondebyen tilhørende, Ager; men overbeviist om, at en saa ubetydelig Person, som Kroemanden, ikke turde vove at modsætte sig hans alvorlige Villie, lod han, Eieren uadspurgt, begynde paa at nedlægge Stenene i Ageren, der hvor Veien skulde gaae. Kroemanden forstod imidlertil dette for Uret, og Colbiørnsen saae sig nødsaget til igjen at lade ophøre med Arbeidet, men ikke længe efter blev der anlagt Søgsmaal imod Jochum Jensen, og hans Privilegium ham fradømt, paa Grund af en gammel Forordning, som forbød Kro hold i de Landsbyer, der ikke ligge ved Landeveien, og fordi det, ved et optaget Forhør, bevistes, at den to eller tre Gange havde været Slagsmaal i Kroen. Jmidlertid fik en anden Mand kort derpaa Privilegium til at holde Kroe der i Nærheden, eftersom Colbiørnsen fandt, at en Kroe dog var nødvendig for Arbeiderne paa hans Teglværk. Denne Begivenhed, som netop indtraf paa en Tid, da Heiberg arbeidede paa en lille Afhandling, under Titel af Sproggranskninger (indført i andet Bind af Skrivterne af Selskabet for Sandhed) gav Anledning til, at han heri lod indrykke følgende Artikel: "Privilegier, et Ord, der er sammensat af de to latinske Ord privantia legibus. Man finder allerede Spor dertil i det gamle Testamente. Naboth havde et Privilegium paa at holde Kroe i Samaria. Achab fik Lyst til dette Privilegium, og den skammelige Maade, hvorpaa han, som en mægtig Mand, erhvervede sig det, kan læses i første Kongernes Bogs et og tyvende Capitel. Af denne Historie er der, efter Sigende, skrevet en Tragoedie, der skal være spillet paa et Theater nær ved Kjøbenhavn." Denne Artikel, der gav Anecdoten en overordentlig Publicitet, maatte nødvendig smerte Colbiørnsen, og saa meget mere forbittre ham imod Forfatteren, som han ikke kunde tiltale denne derfor; men heldigviis fandtes der i den samme Afhandling nogle Andre Artikler, hvorpaa man troede at kunne bygge en Trykkefriheds-Process, og nu fik Generalfiskal Skibsted Ordre til at anlægge Sag imod Heiberg. Processens Udfald er noksom bekiendt: Heiberg dømtes til Landsforviisning men, som han paastaaer bestemt at vide, frembragdes der kun en absolut Stemmefleerhed for Landsforviis, ning derved, at en af Assessorerne, som han formener af Føielighed imod Colbiørnsen, forandrede sit Votum. Helberg nævner Ørsted, som denne, og uddrager endog deraf Slutninger med Hensyn til Ørsteds Stigen; men Heiberg blev 1799 dømt til Landsforviisning, og Ørsted blev først 1801 Assessor i Hof= og Stadsretten. (J en Note, blandt Tryksellene bag i Bogen, retter Heiberg imidlertid selv dette, og undskylder sig med, at han har taget feil af de Voterendes Navne, skjøndt Factum er vist, men da denne Rettelse er skrevet i Midten af Aaret 1830, altsaa formodentlig før Værkets Trykning, havde det vel, som Morgenposten" bemærker, været bedre, at han aldeles havde udeladt den og omskrevet Bladet. Denne Omstændighed giver ogsaa Formodning om, at denne Post ikke er den eneste i Bogen, som trænger til Rettelse.) Den Jndvending, at det muligen synes mindre passende, at han nu skriver dette, da Colejørnsen, (denne Mand, der, maaskee noget myndig og bydende, dog besad sine Samtidiges Agtelse i den Grad, at Heiberg selv kalder ham Nationens Øiesteen og Folkets Afgud) er død og borte, og isøge den latinske Sentents: de mortuis nil nisi bene, altsaa intet Andet end Godt burde siges om ham, møder ham med den Bemærkning: naar bene skal forstaaes som bonum, da blev al Historieskrivning umulig; ved Ordet bene forstaaes derimod retteligen recte eller vere.