Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-02-17
Efter Marqvien af Loules Mord herskede en dyb Bedrøvelses Tilstand ved Hoffet; man vovede ikke at tale om den frygtelige hemmelige Magt. som var større end Thronens, som dristede sig til at anfalde Kongens troeste Tienere i hans egne Værelser, og som den ulykkelige Monark ikke turde modsætte sig. Da denne gode gamle Mand kom tilbage til Lissabon fra Brasilien, saa besluttede han at indføre et moderat liberalt StatsbestyrelsesSystem i sit Rige, for derved at kunne gjøre den Faction Modstand, som forfulgte ham, og han udnævnede nu ved et Decret en Commission, som skulde forberede den Constitution, der skulde blive det Portugisiske Monarkies Grundlov. Det Apostoliske Partie geraadede derved i Frygt og lagde nu Planen til et nyt Complot; de egentlige og virksomme Chefer for dette Partie erklærede at denne Plan ikke kunde bestaae med Alterets og Thronens Sikkerhed, og at man maatte tænke paa Midler til at forhindre ham fra at udføre sine fordærvelige Projecter, denne Beslutning blev billiget af den hemmelige Regiering, som i flere Aar havde trodset den kongelige Magt. Den 30te April 1824 blev valgt til at iværksætte Planen, som blev Jnfanten Don Miguel betroet, der stod i Spidsen for Armeen; han udstædte sin bekiendte Proclamation, hvori han foregav at han vilde befrie Thronen fra den anarchiske Faction, som omgav den. Prinsen lod besætte alle Jndgange til Slottet med Folk, hvorpaa han kunde stole, og Planen at holde Kongen i et Fangenskab, gav sig tydeligt tilkiende, og dersom ikke det diplomatiske Corps havde udviist saamegen Energie som det giorde, da det i Øieblikket forsamlede sig og forlangte at blive indladt i Paladset, og uden den Persons naturlige Frygtsomhed, som spilte Hovedrollen ved denne Begivenhed, saa havde Kongen sandsynligen mistet sin Throne og maaskee sit Liv. Dronningen havde i samme Øieblik, som man tvang Kongen til at afskedige sine Ministre og at tage Forholdsregler, som vare ganske imod hans Villie, forladt sit Pallads Qveluz og begivet sig til Paladset Bemposta, hvor Kongen blev holdet fangen. Men som bekiendt lykkedes det det diplomatiske Corps at redde Kongen og at bringe ham ombord paa det Engelske Orlogsskib Vindfor Castle, hvorfra han under 9de Mai udstædte en Proclamation til Folket, hvori han i høi Grad misbilligede Don Miguels Foretagende; dog udstædte han kort efter et Decret, hvori han tilgav Jnfanten sin begaaede Forseelse imod ham. Jnfanten kom nu ombord paa Vindfor Castle, kastede sig for sin Faders Fødder og udgiød en Strøm af Taarer, som han altid havde paa rede Haand; herpaa giorde han den ulykkelige Monark en skriftlig Afbigt; det havde sandsynligen lykkedes ham at berøve denne sin Krone, dersom han havde besiddet sin Moders Energie. Det Portugisiske Hofs Historie er siden 1805 ikke andet (som den Engelske Forfatter meener) end en vedvarende Række af Anslag af Dronningen, hvis herskende Passion fra sin Ungdom var Ærgierrighed, og som blev Kongens uforsonlige Fiende fra det Øieblik af at hun blev forviist fra hans Palads. Jblandt hendes Tilhængere udmærkede sig især Patriarken i Lissabon, som var indviet i alle hendes Planer og en af de virksomste Deeltagere i Abrillada, som Folket kaldte Oprøret af 30te April 1824. Efterat Conspirationen var mislykket opdagede man et Complot af ham, som aandede idel Blod og Hævn, man fandt i dette Dokument nye Beviser for Tilværelsen og den kraftfulde Organisation af det Jesuitiske og Apostoliske Partie paa Halvøen hvor det udøveren saa sørgelig Jndflydelse (Vi ville forbiegaae en Deel Anecdoter som fortælles i denne Engelske Afhandling om Hoffet i Qveluz hvor Dronningen opholder sig, ikke fordi de mangle Jnterresse; men fordi saadanne Personer bør omtales med Forsigtighed og tillige fordi saadanne Fortællinger dog ikke kunne bevises, og vende tilbage til Skildringen af Begivenhedernes Gang). Juan den VI. Død er en Gaade, som hans Læger ikke tiltroede sig at kunne opløse; thi ganske besynderlige Symptomer ledsagede den. En Portugisisk Skribent beretter Følgende derom: Siden 1805 besad Juan den VI. uafbrudt et ypperligt Helbred, med Undtagelse af en Hævelse i Beenene, som er en arvelig Sygdom i hans Familie; men den 4de Marts 1826 følte han sig upasselig strax efter en Fete, som man havde foranstaltet for ham i Hieronymiternes Kloster og da han kom tilbage til Paladset Bemposta fik han Brækning, Kramper og faldt i Besvimmelser. Dagen derpaa blev Brækningen endnu heftigere. De Bulletiner, som udkom den 5te og 6te Marts, meldte at Sygdommen havde antaget en alvorlig Charakteer; den 6te og 9de befandt han sig bedre, og de som omgave ham benyttede nu denne Forbedring i hans Tilstand, for at formaae ham til at udstæde en Act, hvorved Regentskabet blev overdraget Jnfantinden Jsabella. Den 9de indfandt sig en nye Crisis og den 10de Kl. 6 om Aftenen opgav Kongen sin Aand. Een af hans Læger, Doctor Vietra, døde kort efter og næsten pludselig. Juan den VI. var en meget mistænkelig og tilbageholdende Mand og besad den Evne godt at kunne skiule sit sande Sindelag; uagtet hans Ministre fandt ham for det meeste villig til at underskrive de Decreter, som de forelagde ham. Han besad af Naturen megen Forstand; men han var bleven opdraget af Munke, og da han ikke egentlig var af Fødselen bestemt til Thronen, saa var hans Opdragelse maaskee ogsaa bleven saameget meere forsømt. Hans ældre Broder, Don Joseph, var derimod opdraget under Marqvien af Pombals Bestyrelse, Portugals Richelieu og hvis herskesyge Characteer havde tillige noget stort ved sig. Det var Pombals Plan at opdrage ham til en fuldkommen Monark, men uheldigviis døde Don Joseph i Aaret 1788 af en hidsig Feber. Don Juan blev Prins af Brasilien og traadte nu først op paa den politiske Skueplads. Jndtil den Tid havde han kun levet med Munke og Jægere og han syntes at finde en større Fornøielse i at streife igiennem Skovene og synge Litanier end at lægge sig efter saadanne Fag, som kunde giøre ham skikket til at regiere; men han var bestælet af en sand Kiærlighed til sit Fædreneland; han var stolt af at være en Portugiser og af de hæderfulde Minder om dette Folks Daad, som Historien opbevavarer, og han var tilbøielig til liberale Maximer; men nogle Adelige, som omgave Dronningen og Clerestets Fanatisme hindrede ham idelig fra at iværksætte sine veldædige Planer. Man siger: at han skal endog have erklæret sig mod Oprettelsen af et Pairskammer og holdet et eneste Kammer forat vare mere tienligt, ja selv at han ikke skal have biefaldet, at den katholske Religion skulde antages at være den eneste i Staten. Han var ikke nogen Ven af det Romerske Hof og skal have gjort Forestillinger imod Pius den VII. Beslutning at oprette Jesuiter-Ordenen paa nye. Da Juan d. VI. antog Titelen af en Prius af Brasilien, regierede endnu hans Moder Dronning Maria den l.; hun beskiæftigede sig allene med Andagtsøvelser og hendes Ministre regierede Portugal efter deres egen Tilbøielighed. Da hun blev qvælet af religiøse Samvittigheds Skrupler, og da hun blev regieret af en listig og fantisk Skriftefader, saa erholdt hendes Sindsforvirring snart en alvorlig Characteer. Den 10de Marts 1792 fratog Don Juan hende Regieringen og beholdt den under det Navn af en Regent indtil hendes Død. Southen har i sin Historie af Krigen paa Halvøen meddeelt en veltalende Skildring af denne afsindige Dronning; da hun efterat have været indspærret i 12 Aar afreiste i 1807 med sin Søn til Brasilien; hun faae med vilde og forhausende Blikke paa Folkestimmelen, igiennem hvilken hun kiørte til det Sted, hvor hun skulde gaae ombord. Den største Jndflydelse paa de Begivenheder, som i de sidste Aar ere passerede i Portugal har Cleresset havt. Ved Hielp af underfulde Legender og foregivne Mirakler har det lykkedes det at bringe Folket under sit Herredømme. Portugisiske Skribenter, for det meeste Geistlige eller Verdslige, som skrive med Jnqvisitionens Baal for Øinene, forsikkre med Stolthed: at det Portugisiske Folk er det meest religiøse paa Jorden og har aldrig ophørt med at være det siden Tubals Tider, Noahs Sønnesøn, som havde anlagt Setubal eller St. Uves. Deres Beviser for Folkets Religiøsitet ere følgende: at Portugiserne have altid været de ivrigste i at forfølge de Vantroende; at de have først bygget en Kirke for Jomfrue Ma rig; at de have været de standhaftigste Forsvarere af hendes ubesmittede Undfangelse, at de fire Stiftere af Munkeordenen ere fødte i deres Land; at deres Konger have iblandt alle Souverainer opført de fleste religiøse Stiftelser; at man finder i Portugal de fleste Reliqvier; at de fleste Helgene ere fødte og de fleste Underværker udøvede i Portugal. Da Portugiserne have i saamange Aarhundreder, ført Krig med Maurerne og enhver Seier blev udmærket ved en paafaldende overtroisk Handling eller ved en Udvidelse af Geistlighedens Rettigheder, saa kan man forklare sig det hvorledes det er gaaet til, at Kirkens Anseelse og Magt er taget saameget til i dette Land. Landets og den selskabelige Tilstands Beskaffenhed i Portugal svarer ganske til de Skildringer, som de nationale Skribenter giøre om det. J Europas øvrige Lande finder man kun Sporene af det 15de Seculum i de offentlige Mindemærker og i Skribenterne fra denne Tidsalder; men i Portugal seer man det levende for Øinene med en stor Deel af den Tids Dragter, Skikke og Overtroe. Naar en Protestant kommer til Lissabon saa forledes han til at troe, at Religionen er Jndvaanernes eneste Beskiæftigelse og at Regieringen er et fuldkomment Theocratie. Alle Stæder have noget Munkeagtigt ved sig. Kirkerne, Abbedierne og Klosterne ere de anseeligste Bygninger og staae paa de høieste Steder. Fra Morgenstunden af indbydes man af Klokkernes Ringning til Gudstienesten og man bedøves hele Dagen af dem. Spadserer man omkring i Gaderne saa kan man være temmelig vis paa at ville støde paa Processioner eller at see Almen ligge paa Knæe for et eller andet undet Helgenbillede. Uophørlig møder man hvide, sorte og graae Munke med eller uden Skiæg og med eller uden Skoe. Man hører Ringningen af de smaae Klokker, som forkynde at det hellige Sacrament nærmer sig; og inden man faaer Øie paa den Baldachin, som bæres over Præsten og de Lys, som bæres omkring ham, saa knæler allerede hele Folkemængden paa Broestenene. Gaaer man med Trængselen ind i Kirken, saa seer man at der holdes Gudstieneste paa engang ved flere Altere i Overværelse af en stor Mængde Personer af begge Kiøn, som bukke Hovederne ned til Jorden og stille mumle latinske Bønner.