Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-04-16
Naar vi, Deres Majestæts troe Undersaatter, som ere valgte til at repræsentere Borgerskabet i den Hovedstad, der ikke alene har havt en væsentlig Andeel i Overantvordelsen af Arve-Regjeringen til Deres Majestæts Kongelige Slægt, men som ogsaa med urokkelig Troskab har holdt fast ved det valgte Kongehuus og stedse viist sig redebon til enhver Anstrængelse og ethvert Offer, som Fædrelandets Ære og Frelse udkrævede, i dette alvorsfulde Øieblik med dyb Ærefrygt, nærme os Deres Majestæts Throne, skeer dette i den Fortrøstning, at Deres Majestæt ikke kan miskjende den særegne Opfordring for danske Borgere til et saadant Skridt under de nærværende Forhold, og ligesaa lidt vil miskjende det Sindelag, den Kjærlighed til Fædrelandet og den Hengivenhed for Kongen, som udtaler sig deri. Allerede længe havde det danske Folk med stedse stigende Bekymring seet, hvorledes det danske Sprog, og den danske Nationalitet tilbagetrængtes i Hertugdømmet Slesvig, og det maatte med Smerte erkjende, at Grunden hertil ikke saa meget var at søge i den Jndflydelse, det større tydske Nabofolks Nationalitet efter Forholdenes Natur altid maa udøve paa det mindre danske Folks Nationalitet, som i Savnet af de Foranstaltninger, uden hvilke et Sprog og en Nationalitet ikke kan opretholdes og sikkres en værdig Tilværelse. Det maatte fremdeles – efter den nøie og naturlige Forbindelse imellem de nationale og de politiske Jnteresser – blive Folket klart, i hvilken Grad denne det danske Sprogs Krænkelse og den danske Nationalitets Fornedrelse bidrog til at slappe det Baand, der endnu forenede det halvdanske Hertugdømme med det danske Kongerige. Ogsaa Deres Majestæt syntes ved Deres Regjerings Tiltrædelse gjennemtrængt af Overbeviisningen og Nødvendigheden af at fastholde dette Baand, men de Foranstaltninger, Deres Majestæt i Deres Viisdom har fundet det hensigtsmæssig at træffe, have kun mødt Uvillie og Modstand hos dem, der burde understøtte dem, og det er at forudsee, at denne Modstand fremdeles vil møde og vil formaae at gjøre enhver Forholdsregel i Danskhedens Jnteresseillusorisk, saalænge alle Foranstaltninger mangle, hvorved de danske Districter i Slesvig kunne vente at blive forsynede med dansktalende og dansksindede Embedsmænd. Jkke mindre maa det beklages, at en provisorisk Bestemmelse, som omtrent for et Aar siden udgik fra Deres Majestæts Regjering, har medført for det danske Folk i Slesvig ved Forhandlingerne af Hertugdømmets vigtigste Anliggender en Jndskrænkning Modersmaalets Brug, som maa synes uforenelig med den Stilling, hvorpaa den danske Nationalitet i Slesvig lige over for den tydske har naturligt og uafviseligt Krav. Der var derfor vistnok den største Anledning for begge Kongerigets Stænderforsamlinger til at tage de for Nationens Ære krænkende og for Nationalitetens Fremtid farlige Vilkaar, under hvilke det danske Sprog og den danske Nationalitet i Slesvig, befinder sig, under den alvorligste Betragtning, og sikkert have de ikke nogensinde handlet i fuldkomnere Samklang med det af dem repræsenterede Folk, end da de forestillede Deres Majestæt den indtrængende Nødvendighed af, ikke blot ved utvetydige Ord, men ogsaa ved kraftige Handlinger at opretholde og beskjærme det danske Sprog og dansk Nationalitet i Hertugdømmet Slesvig. Til disse Andragender fra Stænderne, der ikke have forlangt Andet end Opfyldelsen, af Retfærdighedens Fordringer, slutter sig med fuldkommen Samstemning Hovedstadens Borgerstand, der føler sig gjennemtrængt af den Erkjendelse, at Sprogets Tilværelse og Blomstren, dets Ære og dets Vanære, ere uadskillelige fra Nationens, og det er paa denne Borgerstands Vegne vi udtale den tillidsfulde Fortrøstning, at Danmarks Konge vil, hvor det gjælder Danskhedens Bevarelse paa dens egne Enemærker vide at overvinde den Modstand, som maatte reises af tydsksindede Embedsmænd, idet vi her gjentage hvad allerede i Stænderforsamlingen er blevet yttret: "at det er ikke Færdighed i Sproget, men Kjærlighed til Sproget, hvorom det gjælder, – det er dansk Sind, Samstemmen med Nationen, dens Charakteer, dens Maade at være og tænke paa, dens Historie og Literatur og Folkeliv, og at, naar dette skal opnaaes, Middelet maa søges i den Aand, hvori den første Underviisning bliver meddeelt, den Sprogform, hvortil den tidligere Ungdomsdannelse bliver knyttet.