Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-08-29
Man finder her intet Spor mere til denne Gjennemfart; thi den nuværende Bygning ligger omgiven af idel Kornagere og Skov. Lige ved Esrom fortjener endnu at lægges Mærke til et i nyere Tider opført Fangehuus for Forbrydere fra Amtet. Man forsikkrede os, at der i dette Øieblik sadde 18 Forbrydere der, og iblandt disse Adskillige, som sigtes for Jlds Paa sættelse. Det var mig skrækkeligt, at finde her midt i Naturens skyldfrie Skjød en saa stor Samling af Misdædere, og især af det Slags, hvis Udaad høre til de afskyeligste i Forbrydelsernes Række. Hvad enten et Mordbrand begaaes af Hevngierrighed eller Egennytte, saa er det saameget skjændigere, som Mordbrænderen i Almindelighed er ligegyldig mod Virkninger, som han desuden sjeldent kan beregne. Enten et enkelt Menneske eller en heel Familie, en ringe Hytte eller en kostbar Hovedbygning bliver et Offer for Luen, er ham ligemeget, naar kun Gienstanden, for hans Hævn eller Maalet for hans egennyttige Hensigter ødelægges. Et Mordbrand er tillige saa meget vanskeligere at opdage, som Gierningen kan udøves hemmeligen, og Gierningsmanden er den eneste Vidne til Misgierningen; men jo skrækkeligere denne Forbrydelse er i sine Virkninger, jo vanskeligere at opdage, desto alvorligere burde den straffes, naar man er saa heldig at opdage den. Fortjener nogen Døden i sin rædsomste Skikkelse, saa er det Mordbrænderen, der med velberaadt Hu slynger Mordfaklen blandt sine Medmennesker, og bliver Stifter af Ulykker, han selv ikke engang er istand til at beregne. Vel hører man ofte anføres til en saadan Forbryders Undskyldning, at han har paasat Jlden paa en Tid, da Vinden har fra, eller, da det ikke blæste, eller at han selv bidrog til og hialp at redde. Men kun svage ere disse Undskyldningsgrunde; Vindens Direction lader sig aldrig med Vished beregne, og en Mordbrænders Hielp er kun en Satire over al Hielpsomhed. - Vanskeligt, for ikke at sige umueligt, vil det være, at forebygge Jld, der paasættes af Hevne lyst, men til Lykke hører denne Bevæggrund til de sjeldnere; meer almindeligen skeer det af Egennytte. J den Henseende kunde der altsaa maaskee fra Statens Side gjøres noget til Fristelser nes Formindskelse. Blandt Fristelserne regner jeg den høie Forsikkringssum, især af Bøndergaarde og Bønderhuse. Det er unægteligt, at for Bonden er selv hans Leerhytte af megen relativ Værdie. Men naar man ret undersøger disse Gaarde og Huse, saa bestaaer deres største Værdie dog egentligen kun i Tømmeret og Lægterne. Steen behøver Bonden ikke til sin Bygning; thi det Leer, som han ofte opgraver tæt ved sin Gaard, tjener ham i deres Sted, og til Grundstene tager han Kampestene, som sjeldent koste ham noget; Kalk trænger han heller ikke til, thi hans Leer er hans Kalk, ligesom hans Kalk hans Steen; Tagsteen, kan han undvære, saalænge der voxer Langhalm; Muurfolk behøver han ikke; ligesaalidet Snedkere; nogle gamle Kalkelovne, nogle umage Vinduer er Alt, hvad der udfordres til den indvortes Udziring. Hvad er det altsaa man i Grunden forsikkrer i en Bondegaard eller et Bondehuus. - Tømmeret er ikke betydeligt, og Arbeidet endnu mindre. Det eneste af sand Værdie, ere de indhøstede Sædevare, og Kreaturene. Men naar vore Bønder ikke vare saa meget indtagne af gamle Vaner og Fordomme, saa vilde de have deres Stalde og Kornlofter i nogen Afstand fra Bygningen; de vilde ogsaa være forsynede med en Sprøite i hver Landsby, selv øve sig i at bruge og anvende Slukningsredskaberne, især i de Fritimer, som nu ofte hendrives paa Kroen. Derved vilde megen Ulykke kunne forekommes. Nu behøver der kun at komme Jld i en Gaard eller et Huus, hvortil den megen Tobakssmøgen let kan give Anledning, ei at tale om den desværre saa gjængse Paasætttelse, og strax staaer hele Hytten og med den hele Byen i et Øjeblik i lys Lue. Jlden flyver fra det ene Straatag til det andet, og af Mangel paa Slukningsanstalter vedbliver Jlden at rase, og standser ikke, førend Alt, hvad der kan tjene til Næring, for den, er fortæret.