Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-02-01
Kjøbenhavn. No. 32. Den 1 Februarii, 1805. Udgivet og forlagt af J. Werfel. Skrivelse fra en Formand. for Billetcommissionairerne. til Udgiveren. Denne Skrivelse kommer Dem uden Tvivl meget uventet. De har vel mindst drømt om, at de forhadte, forfulgte og miskjendte Billet sælgere vilde tage til Gjenmæle mod de utilbørlige Udladelser, man har tilladt sig imod dem, saavel i Deres som i andre Blade. En Orm krymper sig jo, naar man træder paa den, hvorfor skulde vi være følesløse ved alle de Stød og Puf, man giver os, ikke allene ved, Indgangen til Comoediehuset, men endog i Anden Aargang. offentlige Skrivter, De første kunne vi nogenledes modstaae, thi de ramme kun Legemet; men de sidste - de ramme Sjelen; de saare vor Ære, der ligesaa lidet er af Stok og Steen som nogen andens. Man er derfor bleven enig om i vor Forsamling, at tilskrive Den et Brev, hvori Sagen forestilles Dem fra den rigtige Side, og man har overdraget Undertegnede at forfatte Brevet, deels fordi han er den Første, Ældste og Ypperste i Lauget, deels fordi man tiltroer ham Ævne nok til at give Laugets Tanker en passende Jndklædning. Først og fremmest maa jeg spørge Den, min Herre, hvad berettiger Dem til at skoftisere over os, Vi ere et hæderligt Laug – et Corpus i Staten. Vor Handel er ikke forbuden. Vi drive den offentlig og deele Fordelen broderligen. Har de nogensinde hørt, at vore Medlemmer have ført Proces om nogen gjensidig Forurettelse, saaledes som Tilfældet ofte er i andre Societeter, Efterkommer nogen saa J dit Ansigts ledes som vi Skrivtens Bud. Sveed skal du æde dit Brød?" Tvivler De herom, saa kom engang hen paa Kongens Nytorv, og overbeviis Dem selv om, hvorledes vi slide, slæbe og svede for at faae billetter. Er vor Handel tilladelig, hvilket De ikke kan negte, saa er den en af dem, der koster meest Arbeide, og derfor fortjener destørre Belønning. At den er forbunden med Risico, det have vi desværre havt mange sørgelige Exempler paa Vi kjende ikke til Comoediers Bonitet, og blive derfor ofte tagne hæslig ved Næsen. Der blev ogsaa i sidste Generalforsamling gjort Forslag til, at optage en Poet til Æresmedlem, som kan sige os, af hvad Caliber Stykkerne ere. Saavidt som jeg har hørt, vil det nok heller ikke være vanskeligt at faae fat paa en saadan Person, thi Byen vrimler jo af saadanne Karle, og om Vinteren suge jo desuden de fleste af den som Bjørnen paa Labberne. En saadan Poet er os næsten uundværlig, thi ve tabe alt for meget ved at kjøbe billetter i Flæng. Forleden spillede man f. Ex. Coquetten. Jh, tænkte vi, Coquetter, det er just af det Slags, Folk ville have i vore Dage. Vi indkjøbte en Pokkers Mængde Billetter, Men hvad var Følgen, Vi maatte, Gud døde mig, sælge Firemark Billetter for en Mark, Slap du der udi tænkte jeg, fra nu af skal der ikke kjøbes en eneste Billet mere til noget Coquettestykke. Men vihavde snart Aarsag til at fortryde dette Forsæt. Nogle Dage derefter skulde der opføres et andet Coquettestykke, som kaldes Dyvere, og nu var der en saadan Efterspørgsel om Billetter, at vi kunde faaet 2 Rdlr. for en Parquetbillet. Men imidlertid have vi dog ingen god Tro til disse Coquettestykker. At Folk skjøtte mere om ærbare, anstændige og sædelige Fruentimmere, i det mindste paa Comoedien, det er Danneqvinderne det tydeligste Beviis paa. Directionen kunde aldrig spille os et større Puds end bestandig at lade opføre Coquetter, og aldrig gjøre os en større Tjeneste end altid at lade opføre Danneqvinder. Danneqvinderne er ret et Stykke, som kaster noget af sig. "Det er Synd, at de skulde hedde Qvinder; de burde min Tro hedde Madamer, sagde nylig Henrik Tambour, da han havde faaet 9 Mk. for en Parterrebillet. J vor Handel kan man ret lære at kjende Lykkens ustadige Luner. For at sætte det Hele paa en respectabel Fod, have vi nu indrettet et ordentligt Comptoir i en Kielder paa Kongens Nytorv. Henrik Tambour er, efter foregaaende Votering, udnævnt til Secretair. Paa dette Comptoir kan man, efter Behag, tegne sig for billetter. For ikke at bebyrde Publicum med utilbørlige Udgivter, betales her ikke, som paa andre Comptoirer, Jndskrivningspenge. Enhver kan være forvisset om den accurateste og redeligste Behandling. Uagtet Lovcommissionen endnu ikke er færdig med Selskabets Love, saa følger man dog hos os i alle Henseender den strængeste billighed. Henrik Tambour, som tillige er Justitsdirecteur, er en Karl, der ikke lader sig forblinde, om man end kastede ham en heel Sæk Støvguld i Øinene. Mange brave Folk have baade skrivtlig og mundtlig ydet Selskabet deres bifald. Og De, Hr. Skildrer, vilde snart komme til at forandre Deres Tanker, dersom De kun en eneste Gang vilde besøge os paa vort Comptoir. Ærbødigst paa Selskabets Vegne &c.N. N.E. Sk. Apropos, skulde De kjende nogen duelig Poet, der kunde paatage sig, at underrette Selskabet om Stykkernes Bonitet, saa er De saa god at sende ham hen til os. Han faaer 6 Rdlr. om Halvaaret i Gratial og fri Drikke. At han er fritagen for at indkjøbe Billetter, det forstaaer sig af sig selv. Vi respectere Konsten.