Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-03-11
Under stor Larm og hyppige Afbrydelser talte Joly imod Lovudkastet og sluttede sig til Lamartines Anskuelse, at de Feil, som bringe Frankrigs Sikkerhed i Fare, ere at søge høiere end i noget enkelt Ministerium, i en uforanderlig Tanke, som har hersket siden Julirevolutionen, og ikke forandres ved en blot Ministerforandring. Han syntes herved at betegne selve Ludvig Philip, og at hans Yttringer ogsaa bleve opfattede saaledes af Kammeret, synes at fremgaae af den heftige Tummel, som herover opstod, og som ikke tillod Bladenes Hurtigskrivere at høre mere end enkelte Udraab. Han angreb især Regjeringens Fremgangsmaade i Algier og Parises befæstning. - Desmousseaux de Givre forsvarede Lovudkastet og angreb heftig dem, der ved at fremkalde et Mistillidsvotum stræbe selv at blive Ministre, fornemmelig Mole og Dufaure, som han paastod havde indgaaet en en Forening om at danne et nyt Ministerium. Denne Beskyldning modsagde Dufaure paa det Bestemteste. Han erklærede, at han og hans Venner opsagde det nuværende Ministerium al Bistand, da det ikke længere kunde tilfredsstille Frankrigs retfærdige Fordringer, thi nu var det Tid at gjennemføre en klog og maadeholden Reform. Han dadlede fornemmelig den Eftergivenhed mod Englands ubillige Fordringer, som var viist ved Underhandlingerne og Visitationsretten. - Denne Tale frembragte en stor Bevægelse og gjorde øiensynlig et dybt Jndtryk paa Forsamlingen. Guizot besteeg derfor strax Talerstolen for at forsvare den Politik, som er fulgt i de sidste 2 Aar. Han paastod, at Ministeriet ønsker Udvikling og Fremskridt, at dets Politik begrunder Frihedens Herredømme, men han troede ikke, at det nærværende Øieblik var gunstigt for Jndførelsen af yderligere Reformer, siden vilde Regjeringen sikkert udvide de politiske Rettigheder, men nu at gjøre dette, kunde ikkun skade Frihedens Sag. Med Hensyn til Visitationsretten anerkjendte han den udtalte offentlige Mening og havde taget Hensyn dertil. Du faure svarede fra sin Plads, Vi nægte Ministeriet vor Tillid, fordi dets Opgave er fuldendt, og der bestaaer Vanskeligheder, som det ikke formaaer at løse. Af de mange Talere, som toge Ordet i Mødet den 2den Marts, udmærkede Aleris de Toqveville sig meest. Det nuværende Ministerium - sagde han - var ligesom dets Forgængere (Mole og Thiers) gaaet ud fra den Tanke, at Landet maatte holde sig tilbage, man maatte vente paa bedre Tider for at skride frem. Denne Tanke var falsk, denne Mistillid havde skadet Landets Jnteresser i Forhold til Udlandet og Jndlandet. Regjeringen gik ud fra den Anskuelse, at Landet i sin Udvikling til Frihed er skredet foran sin Oplysning, og har mere Frihed end det kan taale. J Følge heraf havde alle Ministerier bestræbt sig for at afdrage Folket fra de offentlige Jnteresser og at drage de materielle Jnteresser frem i Forgrunden. Det vilde maaskee have været uforsigtigt, strax efter Julirevolutionens store Rystelse at ile frem af Reformens Vei, men nu at troe, at Landet ikke var Friheden voxen, var at miskjende et stort Folks Aand. - Thiers har hidtil iagttaget den fuldkomneste Taushed i denne Strid ligesom i Adressediscussionen, og man var meget begjærlig efter at erfare, om han vilde holde nogen Tale. Han har hidtil indskrænket sig til af al Magt at opmuntre sine Venner til at tale og stemme imod det Guizotske Ministerium.