Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-05-07
(Slutningen af den Kgl. Kommissarius Tale.) Ogsaa de Sager, som hiin raadgivende Forsamling, uden foregaaende Opfordring fra Regieringen, har taget under Overveielse, ligge for Dem. Jkke faa af disse ere fremkaldte ved Forestillinger og Ønsker, som længe have rørt sig i Folket eller dog i enkelte Klasser af samme, og dog har Forsamlingen fundet sig beføiet til at lade adskillige saadanne Sager falde, og i andre at indskrænke den Bøn til Kongen, der blev det endelige Resultat, inden langt snævrere Grændser end man efter den Maade, hvorpaa Ønsket først traadte frem, skulde have ventet. J Særdeleshed har man i mange Tilfælde, i Stedet for at giøre endelige og indgribende Forslag, kun rettet sin Bøn paa, at Kongen vilde tage Sagen under nøie Overveielse og lade den giennemarbeide, for at den derpaa atter kunde komme under Omhandling i Forsamlingen. Alt dette er sielden skeet, fordi Forsamlingen fandt hine Forestillinger og Ønsker uden Grund. Men ved den fleersidige, grundige Prøvelse, som en i det borgerlige Liv indgribende Gienstand, finder i en slig Samling af Landets bedste og meest oplyste Mænd fra forskiellige Egne og i forskiellige Stillinger, viste det sig ikke sieldent, at det Onde, som man vilde afhiælpe, ikke ad den nærmeste og beqvemmeste Vei lod sig afhiælpe, uden at træde lovlige Rettigheder for nær. Snart fandtes det, at det Formaal, der anpristes som ubetinget godt og gavnligt, kun var det under visse Betingelser, at det uden disse vilde være en Fordærvelse, og at de dog for Tiden ei lode sig tilveiebringe. Snart indsaae man, at inden det Bedre lod sig saaledes indføre, at det virkelig blev noget Godt, vare saamange Forhold at undersøge og veie mod hinanden, at man ikke inden selve Forsamlingens Kreds og i den begrændsede Tid, der kunde tilmaales den til samtlige sine Arbeider, saae sig i Stand til at frembringe et Forslag, der kunde tiene til et sikkert Grundlag for den endelige Afgiørelse. Det er langt fra, at Forsamlingen har arbeidet forgiæves, der hvor saaledes intet eller kun et mindre betydende Udbytte er traadt frem. Netop ved flere af disse dens Arbeider vil der blive givet Anledning til Forbedringer, der, om de end komme noget sildigere og blive mindre indgribende end Mange, der vistnok mene det ærligt med deres Fædreland, havde ønsket, dog netop derved ville blive desto modnere, desto sikkrere, desto sandere Forbedringer. Men ogsaa hvor Forsamlingen omsider har bestemt sig for, i det mindste for Tiden, aldeles at opgive en Reform, hvorfor en stor Deel af Folket er stemt, er det en sand Vinding, at dets betroede Mænd have havt Leilighed til at overbevise sig om hvad der var i Veien for denne Reform. Disse Mænds Mening maae unægtelig allerede som saadan giælde meget for deres Medborgere, og de ville derhos være i Stand til hver i sin Kreds at udbrede det Lys over Sagen, som under deres Prøvelse er gaaet op for dem selv. Og denne velgiørende Virksomhed vil ikke indskrænke sig til de enkelte Gienstande, der saaledes have været overveiede af Landets meest oplyste Mænd. Disse ville i det Hele have erfaret, at offentlige Indretninger. ofte miskiendes, fordi man blot henvender sit Blik paa de enkelte Uleiligheder, som vise sig, uden at overskue det meget Gode, som fra andre Sider ved dem udrettes, eller det Onde, som ved dem afværges. De ville have overbeviist sig om, at ikke alle Ufuldkommenheder i borgerlige Jndretninger, som ere nedarvede fra vore Fædre, lade sig øieblikkelig eller let hæve, men at man udsætter Samfundet for de største Farer, naar man, uden behørig Forberedelse og behørigt Overblik over Alt hvad der er at betænke, vil omstøde slige Forhold. De ville derfor overalt være stemte til en varsommere Dom over offentlige Anliggender end den, der saa ofte, af Mangel paa tilbørlig Overskuelse af Forholdene, afsiges, og denne gode Aand vil fra dem gaae over i det hele Samfund Saaledes vil den nye Jnstitution, Kongen har givet sit Folk, i Sandhed knytte de Baand, desto fastere, som forene det med Thronen. Medens den vil lette Kongen i sine Bestræbelser for at erfare hvad der stemmer med hans kjære og tro Folks Ønsker og dets Tarv, og for at forberede det for gavnlige Forandringer, vil der, paa den anden Side, fra de Folkets Udvalgte, der tage Deel i at overveie dets Anliggender, udbrede sig en Overbeviisning om Regieringens Omhu for at rette Mangler og indføre Forbedringer i de forskiellige Dele af Lovgivningen og Statstyrelsen, der vil giøre, at Enhver saameget klarere erkiender det Gode, som Folket nyder, og beroliger sig ved det mindre Fuldkomne, som ikke uden overveiende Ulempe kan afskaffes, at man desto villigere lyder Lovene og bærer de Byrder, som ikke kunne undgaaes. Virkelige Forbedringer ville saaledes blive Kongen lettere og af Folket blive modtagen med behørig Paaskiønnelse, og dette vil tillige blive oplyst om, at andre Forandringer, der ogsaa have været Gienstand for almindelige Ønsker, ikke ville være sande Forbedringer, eller at de dog ikke kunne iværksættes paa den Maade, i det Omfang, til den Tid, som disse Ønsker betegnede. Det staaer nu til Dem, mine høitagtede Medborgere, Jyllands udvalgte Mænd, hvilke af de Bønner og Ønsker, som de øvrige Provinsers Udvalgte have frembaaret for Thronen, De ville giøre til Deres, hvilke Tilføininger eller Forandringer De i saa Fald ville give Deres Forslag, hvilke nye Gienstande De ville anbefale til Kongens Opmærksomhed og Overveielse. Men derom er jeg forvisset, at Dei Kiærlighed til Kongen og Fædreland, i Agtelse for lovlige Rettigheder, og den Tingenes Orden, hvorpaa alle Rettigheders Betryggelse hviler, i Frimodighed og Sindighed ikke ville vige deres Forgiængere, og at De saaledes ærligen med disse ville virke til, at det ædle Træe, som Kongen har plantet, maae bære modne og funde Frugter til hans og Landets Bedste. Ogsaa er jeg overbeviist om, at hvad jeg, da jeg traadte tilbage fra Forsamlingen i Roeskilde, vidnede om Sammes Medlemmer, at de medens de skiltes ad i Dette eller Hiint, dog havde bevaret et eendrægtigt paa det samme Formaal rettet Sind, ogsaa vil komme til at passe paa den nærværende Forsamlings Forhold til Hiin og paa de Enkeltes indbyrdes Forhold. Egen Bevidsthed om en ærlig Villie giør stedse rede til at erkiende denne hos Andre, omfattende Prøvelse af fleersidige forviklede Forhold virker Beskedenhed og Agtelse for Andres Mening og hvorledes skulde man andet end være stemt til velvilligt Sindelag mod dem, med hvem man forenes ved redelig Stræben imod et fælles Maal! Endnu vover jeg at tale et Par Ord til Demhøilagtede Medborgere, om mig selv og mit Forhold til Dem. Om jeg end ikke i denne Kreds finder saa mange personlige Venner som de, jeg saae for mig, da jeg paa lige Maade traadte frem Roeskilde, saa ere de dog ikke saa ganske faa, tilhvilke jeg alt tidligere har traadt i venskabelige Forhold, og de øvrige kiende min offentlige Færd saavel paa den Plads, hvorfra jeg for kort Tid siden er traadt tilbage, som fra mine øvrige Forhold, og jeg vilde ikke have taget i Betænkning, at giøre Regning paa, at blive modtaget med en gunstig Mening, om end ikke de mange Prøver paa hiertelig Velvillie, hvormed mine jydske Medborgere allerede have overvældet mig, havde givet mig den glade Vished, Jeg tiltræder der er med Glæde og Friemodighed dette mit Kald; ja det Held, som jeg havde i lige Ærinde, som jeg har bragt til Ende i Roeskilde, har endog største Deels bragt den Frygt til at vige, som da jeg der begyndte min Gierning, blandede sig med de lyse Udsigter. Vel er jeg ikke forblindet nok til ikke at indsee, hvor megen Deel en partisk Velvillie for mig, som jeg er saa vant til at finde hos mine Medborgere, havde i den gunstige Dom hvormed jeg forlod Roeskilde, eller til at stole paa, at det Held, som jeg der havde, vil følge mig overalt i mine Foretagender. Men jeg troer dog at burde giøre Regning paa, at min gode Villie tilat virke med Dem, mine ædle Medborgere, til det hæderlige Maal, der er os foresat, ogsaa her vil finde en vedvarende Erkiendelse.