Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1784-06-25
Om de Ægyptiske Dyr. er ere vel ikke mange Slags af Dyr atter i Ægypten, men nogle af dem ere dog særdeles mærkværdige. Hippopotamus eller Flodhæsten, som visselig henhører til de Dyr, der kan leve baade i Vandet som og paa Landet, var meget vel bekiendt for de gamle, men Ægypterne vide nu omstunder lidet af dem. Den synes at have hiemme i Æthiophien ved den øverste Deel af Nilstrømen og kommer sielden need til Ægypten imidlertid forteller dog Thevont, at han har seet et af disse Dyr, som i Aaret 1658 blev fanget i Girg, Hovedstaden i Øverægypten og der paa bragt til Kairo. Den var saa stor som en Kammeel, og havde en guul Farve; Bagdeelen lignede en Oxe, og havde Hoved som en Hæst Dens Øyne og Øren vare smaa, men den havde store aabne Næsehuller, tykke stærke Fødder, næsten runde og fiire Kløer paa hver Foed; Halen var som paa en Elephant, og den havde heller ikke fleere Haar paa sin Krop, end dette Dyr paa sen. J Underkinbakken fandtes fiire store Tænder, 6 Tommer lange af hvilke to vare krumme, men de andre lige, og stode ud foran, de vare alle saa tykke som Hornene paa en Oxe. Krokodilen, som Ægypterne kalder Timsah, er et andet Amphibium, en af Nilstrømmens Jndvaanere, om hvilket Dyr man ellers har paastaaet, at det har egentlig Hiemme i denne Flod; men man finder ingen synderlig Forskiel imellem den Ægyptiske og de Krokodiler, som bliver fundne ved udløbet af Ganges og andre Jndianske Floder. Af et Æg, der er omtrent saa stort som et Gaase-Æg, voxer til et Dyr, der undertiden er tyve eller tredive Fod lange. De ere af Skikkelse som Fiirbener og har fiire korte Fødder, som ere forsynede med Kløer, og med hvilke de løbe hastigt; men da de ikke lætteligen er i stand til at vænde deres lange, Lægeme om, som er tungt at regiere, saa kand deres bytte lettere undgaae dem. Deres Ryg er bedekket med en haard Skal, ligesom en Harnisk, men Huden, paa Bugen er blød og let at saare. De har et fladt Hoved, middelmaadig store Øyne og ere meget skarpseende. Paa hver Ende af den nederste Kindbakkehar de to lange Tænder. De ere meget grusomme og graadige, men vover sielden at angribe Mennisker i Sælskaber, ja ikke engang enkelte Personer, med mindre de kunne giøre det ved et Overfald. Man siger at de kan ikke gribe et Menniske, naar de svømmer i Vandet men naar et Menniske eller et Dyr staar ved Floden, saa springer de pludselig op og griber ham med deres Forkløer, eller slaar ham omkuld med deres Hale, i hvilken deres Styrke fornemmelig bestaar. De gaar sielden over 20 eller 30 Favne bort fra Floden. Om Vinteren ligge de paa lave Bakker paa Sandøer, forat sole sig, og ved Sommerens Heede opholder de sig mæstendeels om Dagen. i Vandet. Naar man foruroliger dem, viser de ingen stoer hast, at flye for deres Fiende, men gaar gandske magelig hen til Floden, og giøre sig efter Haanden usynlige. Man har altid anmærket, at de har ingen egentlig Tunge, men en Art af kiødagtig Substants som ligger langt. hen mod deres nederste Kindbakke, og som maaske tiener dem til at vende deres Føde om. De giøre et Hul i Sanden. omtrent to Foed dybt, i hvilket de lægge deres Æg, hen ved halvtresindstinge i Tallet eller omtrent saa mange som de kan bedekke, og ruger paa dem i sem og tyve eller tredive Dage, eller vel og lade dem uddrages af Solen. Folket opsøger disse Æg med en Jernpigke, for at ødelægge dem; thi saa snart Ungerne kun ere udrugede, løber de ud i Floden. Man skulde tænke, at den bæste Maade at dræbe, Krokodilerne paa, var at skyde dem i Bugen, efterdi de der, som allerede er blevet anmærket, ere lettest at saare; men man forteller adskillige Maader, hvorledes man faar fat paa dem. Undertiden graver man dybe Huller tæt ved Floden, og giør en let og tynd Bedækkelse derover, saa at Krokodilerne falder i samme, naar de kommer til Strandbreeden, og efter at man har ladet dem faste derudi i nogle Dage, for at udhungre og svekke dem, saa indvikler man dem i Strikker og trekker dem saaledes levende op. En anden Maade at fange dem paa, bestaaer derudi at man lidet fra Floden lader et Dyr skrige, og naar da Krokodilen kommer op, saa støder et Menniske, som ligger i skiul, et Spyd i Livet paa den, hvilket er gjort fast ved et Tauv, hvormed de lader den løbe ud i Vandet, paa det at den skal udmatte sig selv. Herpaa trækker, man den op, støder en Stavre i Munden, paa den, springer op paa dens Ryg og binder Kindbakkerne sammen paa den. Hvad den Graad og tillokkende Stemme angaaer, som de gamle have tillagt dette Dyr, saa giøres det vel ei fornødent at anmærke at det er lutter Digt. Krokodillen lader sig sielden see i den mellemste eller nederste Deel af Ægypten, men den opholder sig i Mængde paa Øerne i Nilstrømmens Sydlige Dele, nogle hundrede Mile omkring Staden Cairo. Man kan endnu anmærke, at Krokodilen henhører iblandt de faa Dyr, hvis øverste Kindbakke er bevægelig. (Fortsettes)