Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-09-23
Den Studerende, som skal dannes, kan ei lagttage mange Syge paa eengang, som uovet trættes han snarligen under Iagttagelsen og forvildes letteligen; paa hundrede Syge kan han ei fæste Opmærksomhed; han maa altsaa indskrænke sig til enkelte, lader os antage ti. Skal han nu have den sande Nytte af at besøge Hospitalet, da maa han ved hvert Besøg iagttage de samme Syge og følgeligen høster han ei Nytte af at der ligge hundrede Syge, men af at der ligge ti. Ved store Huspitaler er det ligeledes høist besværligt for den liniske Lærer, under Syge=Besøget i lige Grad at dele sin Opmærksomhed mellem de Syge og dem, der som Studerende besøge Hospitalet, og man erindrer vel, at for ikke ret længe siden ved et berømt Hospital den Studerende ofte fik enten intet Svar, eller et vrantent Svar, naar han, for at undervises, henvendte sig enten til Overlægen eller til hans Assistenter. Langt anderledes bør man dog vel gaae frem, idetmindste har den liniske Undervisning her ved Universitetet en langt anden Form, efter hvilken den Studerende undervises. i at helbrede Syge og Sygdomsformerne tjene kun til Specimina. Det fortrinligste af den liniske Underviisning er unægteligen 1) at undersøge den Syges Helbreds Tilstand (erplorotio ægroti), 2) at opsætte Sygehistorien, og 3) deraf at bestemme Sygdommens Form. For under den liniske Undervisning rigtigen at øve den Studerende i disse Deele af den practiske Medicin, og derved at indskjærpe ham en bestemt Methode, udfordres ikke mange Syge, men megen Tidog ikke mindre Talent hos Læreren, og tør man tillige paastaae, at enhver af vore ældre Læger, som veed at sætte Priis paa den methodiske Fremgangsmaade ved Sygesengen, erindrer med Hengivenhed og Taknemmelighed sin værdige Lærer Frederik Ludvig Bang, Professor i Medicinen ved Kjøbenhavns Universitet, og i sin Tid Overlægge ved Frederiks Hospital, som ikke mindre ved udmærket practisk Talent end ved Flid og Omhyggelighed under den liniske Undervisning ledede den Studerende til sandpractisk Duelighed. Der medgaaer megen Tid for Læreren i Cliniken, naar han med Omhyggelighed skal øve den unge Læge i at examinere en Syg, under Undersøgelsen indløbe naturligviis mange Feil, som skal rettes, og Læreren maa saaledes anvende stor Opmærksomhed, for af en saadan afbrudt Examination selv at kunne bestemme, hvad der egentligen feiler den Syge *).*) Man seer, at det ei beroer paa Professorerne, om de ville give linisk Undervisning eller ikke; det er dem gjort til Pligt. Jndsend. Facultetets Lærere have antaget, ogsaa er det overført i Grundlovene, at den, der har erholdt medicinsk chirurgisk Embeds-Examen paa Latin, kan ei endnu siges at have aflagt Prøve paa Erudition i sin Videnskab; han har nemlig, som Civesacademicus og Candidatus medicine, kun Adgang til academiske Værdigheder, og først, naar han har erholdt en eller anden af disse, synes han at have udmærket sig fremfor Præliminaristen, og saaledes at fortjene Opmærksomhed som erudit Mand og værdig til at befordres til saadant Embede og paa saadant Sted, hvor han kan bidrage til Oplysningens Fremme. Ligesom Kongen med Tillid til de Mænd, som prøve Candidaterne, ansætter disse i de Embeder, i hvilke Embedsduelighed er det eneste, der fordres af dem, saaledes ønsker Kongen sikkerligen ogsaa, at Universitetet havde Anledning til ved Hædersprædicater at udmærke dem, som have den Erudition, der er nødvendig for at virke i de høiere Embeder.