Jyske Efterretninger, 1811-02-01
Alle Grækenlands Folkeslag, siger Jsocrates, som øvede et Herredom over Havene, eller vovede at giøre Fordring derpaa have styrtet sig i en Afgrund af Ulykstilfælde. Et saadant Herredom er imod Naturen, et Hiernespind, der fløtter dem, som hengive sig dertil, ind i en Tummel, der skiller dem ved Fornuften; og drager dem saa mange frygtelige Fiender paa Halsen, at de omsider umuligt kunne giøre dem Modstand. Har England ikke tilforn selv taget Deel i dette Grækenlands Nationers Had til de iblant dem, der vilde betragte Oceanet, ssom en Deel af deres Gebeet, Da denne Øes Jndvaanere, for nærværende Havets stolte Beherskere, saae sig i det 9de og 10de i Aarhundrede tvungne til, at betale Skandinavierne den under Navn af Danegelt bekiendte Tribut for Tilladelsen til at siske og at dyrke deres Jord i Fred, hvilken Harme levede der dengang ikke i deres Hierter, Til hvilke grusomme Udsvævelser, henrev ikke deres Hævnesyge dem, Forræderie, Meeneed, Snigmord, Alt syntes dem tilladt, for at sønderbryde det Aag, som nedtrykkede dem. Alligevel var det Aag, som Skandinavierne dengang paalagde dem, ikke skammeligere, ikke uretfærdigere, end det, Englænderne nu maatte underkaste Frankrig, Europa, Verden. Hvad siger jeg, De nordiske Folks Jndfald havde intet andet Øiemed, end en øiebliklig og partielle Plyndring: det af England fulgte maskerte Søerøversystem sigter til, uafladeligen at lede alle de Rigdomme, som de øvrige Verdeners Nationer efterhaanden have erhvervet sig, hen til denne Øe saasom det giør disse Nationer skatskyldige til de engelske Manufacturer, og tvinger dem til, at erholde fra Englændernes Hænder de længstfraliggende Landes Productioner, og indskrænker deres Kunstflid til de raae Stoffers Cultur, deres Handel til et Consumtionsvæsen. Dette er den engelske Handels og Søesystems Erklæring, som udsiges i alle deres Nations Skribenteres og i alle i Parlementet holdende Taler, og fornemlig i de Adresser, som de store Stæder Tid efter anden bringer for Tronen. Men omende skiøndt dette Systems Tilvære anerkiendes lydeligt, kiender man dog ikke endnu i selve England tilstrækkeligen de Traade, som sammenbinde alle dets Dele med et System af Uretfærdigheder og Voldsomheder; man vover ei engang at tilstaae, at dets Opretholdelse og Udvidelse har bragt den engelske Nation til, at stille sig i en bestandig Krigstand med den øvrige Menneskeslægt Da i Aaret 1650 Elisabeth modtog de Offere, som religiøs Jntolerance havde landviist fra Frankrig og Nederlandene, da fulgde hun kun det, en viis og retfærdig Politik raadte hende til. Da Kongerne af England lode Forbude udgaae, snart imod Udførslen af Uld, snart mod Indbringelsen af Fabricata i Staal- og andre Metaller, for at fremme deres Klæde= og Stofmanufacturers og deres Fabrikers Flor, da de til Opretholdelsen af disse Forbud, befalede at borttage og confiskere de Varer som fandtes i en vis Afstand fra Kysten, at borttage og opbrænde fremmede Fabricata; da de bemyndigede Klædefabricanternes Forstandere til, at iværksætte disse ødelæggende Forholdsregler paa alle Torve, og Toldbetienterne til, at rive de Fruentimmere, som landede i England, Kniplingerne af fremmed Fabrik af Legemet: da saae Europa i denne hele Fremfærd kun den en lovgivende og udøvende Magts Handling, som anstaaer enhver uafhængig Regiering. Men naar England vægrer sig ved, at opfylde den høitideligen undertegnede og ratificerte Amiens=Tractat, under det Paaskud, at Frankrig hemmer dets Handel og dets Kunstflid, ved at forbyde Udførslen af Silke fra Piemont og Toscana, er det da ikke klart, at England vilde anmasse sig en Ret, som det ikke indrømmer andre Nationer, at det ville forhindre det faste Lands Regieringer at følge et Forbudsystem, som det endog har at takke for en Deel af sin Velfærd, Naar Frankrig ei vil være oversvømmet med Vævninger af engelsk Arbeid, følger det da ikke blot Englands Exempel, som ikke lader nogen franske Silkevarer indføres, Alligevel vove Anglomanerne i Tydskland, at sige os, efter Exemplet af de engelske Parlementstalere, at Frankrig har, ved dets fiendtlige Forholdsregler mod den engelske Handel, forvoldet, at den sidste Fredstractat blev brudt Hvor ere da disse fiendtlige Forholdsregler at finde? Hvilke ere de franske Forbud, som man ikke straxen i Englands Love kunde finde Sidestykterne til Endnu mere: Frankrig har aldrig hindret England i at afsætte sine Jorddyrknings=Producter. Det har aldrig gjort nogen Forskiel mellem det Korn, Tin, Blysom man maatte tilføre os fra England, og disse samme Ting. naar de kom til os fra andre fremmede Egne. England alene har forsøgt paa at skade een Green af den franske Cultur, da det paa alle franske Vine lagde en tredobbelt høiere Told, end Vinene fra andre europæiske Lande betale. Kunde altsaa nogensinde en Act, som angaaer den indvortes Lovgivning, ansees som en Grund til Krig mellem tvende Nationer, saa vilde det udentvivl være i det Fald, naar den er partisk mod fremmede Folkeslags Jnteresse, naar den begunstiger det ene, for at skade det andet, og især naar denne Gunst eller Ugunst falder paa den Grunds Frembringelser, hvis Cultur er fornøden til denne Rations Existents, og ikke paa de Frembringelser af Kunstfliden, hvis Forarbeidelse er vilkaarlig. Tilvisse ligger der en fiendtlig Hensigt i enhver Forbudsforholdsregel af denne Art. Det erklæres derved offenligen, at man, hvis man kunde, vilde forhindre disse Nationer, at dyrke deres Jord, at man gjerne vilde tvinge dem til et nomadisk Liv. Alligevel har England i Aarhundreder iagttaget dette fiendtlige Forbud mod Frankrig. Vi see her en Product af den franske Jordbund paa en vis Maade, erklæret i Achter, ikke for at begunstige den engelske Jorddyrker, men den portugisiske Viingaardssmand. Og efter en saa aabenbar Erklæring af fiendtligt Sindelav, vover England og dets Tilhængere, endnu at paastaae, at det er Frankrig, som foreviger Skinsygen og Krigen mellem begge Nationer, fordi, som de sige, Frankrig ikke vil antage nogen liberale Grundsætninger i Henseende til Handelen. Hvad forstaae Parlements talerne eller rettere Staden Londons Talere ved: "liberale Grundsætninger i Handelen?" At England tør indføre i Rusland fuldfærdige Skoe, medens en Skoe af russisk Arbeid vilde confiskeres i London; at Russerne og de Norske maae sælge til Englænderne deres Kobber raat, for siden at tage det af dem igien i Stænger og Plader; at Sverrig maa betale dem det forfærdigede Staal med Jern af de svenske Miner; at den spanske Uld maa bringes til Yorkshire, for, forarbeidet til Klæde at sælges til Spanierne i Europa og Americat kort, den Grundsætning, at England maa have Ret til, at bringe dets Fabri ters Frembringelser allevegne hen, medens ingen Nation er berettiget til, at bringe deres til England.