Københavns Adresseavis, 1783-02-11
Da den purpurfarvede Aurora fordunklede ved sin glimrende Pragt Nattens blinkende Fakler, og den svagskinnende Cynthia maatte rige for denne i sin gyldne Vogn kjörende Dronning: da fremtraadde Apollo, Dagens mægtige Konge, og ved sin hurtige Ankomst opvakte i mit Hierte Glædens behagelige Fölelser, i det jeg erindrede mig DEN. ELSkre, HVIs Tilværelse maae tilskrives denne saa frydefulde Dag, paa hvilken NDIHEDENS Fr. UGTBARE Tr ÆE blev plantet ved Almagtens skabende Haand i Dödeliges forgiængelige Have, HVIS mange ædle Frugter bære Præg af T. EETS uskateerlige Godhed. - Lykkelige Dag! du er mod andre, som Solens prægtige Glands mod Firmamentets mindre gimrende Kloder, ja lykkelige Dag, paa hvilken Alfader frembragte DEM. LLSk. VERDisk DORIS. SOM i Tiden skulde smage HAl.NS södeste Glæder i DEREs MANDS kierlige Armee, og ved HAM blive MODER til ERATIENEs. liflige Chor, og DETS qvadratiske levende Tal. Kom oftere, glade Dag, som fryder DEN MA ND. HVIs Hierte stedse ofter SIN. Skaber de varmeste Taksigelser, naar du, o Dag ankommer, som frem fordrede DEN. ELSKTE. DER altid med vaersomste Ombyggelighed gjör Sl Svar MAND. Sundhed, til Formaalet for INBönsker : DEN Elsk TB. Hvlsreene Kierlighed mod de over denne Dag sig frydende, Börn ey noksom kan udtrykkes, naar Synet i Taushed, beundrer ÖMHEDS smilende Öye, som forherlige Godheds taknemmelige Ansigt, naar Ungdoms uskyt dige Blomstre under den behageligste Skygge, som Kl RLispds. DIGF. T. Er bestandig udbreder, seer sig trygge for skadelige Vindes heftige Anfald: naar OMELIG. FORSIGTIG HED bevarer DEN. ALTIN OVENDE STAMME. SOdl giver TEET det yndigste Syn, og Blomsterne de lifligste Farver. - Giv Du os, o Jupiter, Himlens og Jordens store Bestyrer, at Latonæ skinnende Askom maae efter sin fuldførte Bane atter glæde os ved sit hastige Omlöbtil vandrige Himmel-Tegn, under hvilket DENB. DDFNS SANDE. ELSRERE först blev indlemmet i Dödeliges Selskab. - Skienk os fremdeles, og milde Skaber, at DENNE. D. ELske Skab. maae henleve det begyndte Aar i uatbrudte Glæder, og lad ey HENDEs Död forøge Plutonis mægtige, Rige, men forund DU HENDE. Algodheds Faders den usigelige Glæde, stedse at maatte höre St. LLSkVERDIGk FAMIIIEs bestandige Velgaaende. Lad Sorgens hule Lyd ey höres i De FROMMEs. Boeliger, men lad Harpens klare Streng istemme en Lovsang til Erindring af denne saa frydefulde Dags Komme. See Lyren er nu stemt i frydefulde Toner, Til Priis for Skaberen, som Glæden haver sendt : Da det begyndte Aar De DDEULDe kroner, VIs MAND S16 styder nu, da Banen er fuldendt Lad Lykke følge DEM, saalænge Parcer sparer DEN DLE SAbNl Liv, SOm Dagen i har frembragt, Vor Skabers milde Haand DEN IISI Slør, bevarer, Til DE i Himlen er iført den hvide Dragt. Dr. X. Fral. ol varmende Phoede som fryder vort Bryst, I det du opstiger af fölvklare Vand Nu Aaret er endeet, indgyder du Lyst, Da Dagen er kommen, som glæder DEN MAND. HVIS Hierte, o Skaber, bestandigen giv At HAt maae opleve ved Godhedens Haand Den Dag, da Alfader fremfordred til Liv DEN El SIE. SOM knyttede Ægteskabs Baand, Dr ELSIE. HVIS öyne da tindre af Fryd, Naar Sundhed omgiver DEN KlERLIST.MND. Men dæmper en Sygdom Lyksaligheds Lyd, Strax Givet hensmelter i taarefuldt Vand. See GRATIER smile ved Dagens Fremgang. Da Hi MELSE VENUS til Live blev bragt A61. AA S16 fryder ved Solens Opgang, Beundrende Viin Yndigheds Pragt, Som GODHED udviser mod skiønneste FrugtFremspiret af AL. LDKOMMENHEDS ROD Og derfor udbreder den södeste Lugt. Ved Handlingers Godhed af fyrigste Mod. Eid sneehvide Alder maae krone DET PAR, SOM Ægteskabs Löfter for evigen bandt Indtil De i Himlen paa Hovedet har Lyksaligheds Kronen, som Jesus DEM vandt Skienk, Fader, DEM BEE Lyksaligheds Liv Giv Sundhed, giv Styrke, giv frydefuld Roe! Gid himmelske Glæder DEM stedse omgiv Til DE hos Dig, Herre, i Evighed boeTavsnkp. Følelser ved Jomfr. Christiane Baads Grav. den 4 Februarii 1783. Alt Haab blev Sorgens Rov og Glæde Skjebnens Bytte, Forsvunden er ald Trøst. Saa kan ey Kierlighed sin Yndling selv beskytte, Er Død Naturens Røst? Det Bryst, hvor Dyden selv i Pligt og Troeskab hvilte, Blev koldt ved Skjebnens Bud, Og Øyet selv er lukt, hvor Dyd og Ømhed smilte Med Tillid til sin Gud. Elskværdigste, dit Støv din sande Ven begræder, Hans Graad er Sorgens Hav. Farvel og nyd den Roe blandt Englereenes Glæder, Som Støvets Gud dig gav - Forældre J, hvis tanse Graad forkynder eders Smerte, Og vidner eders Tab; Lad dette være Trøst for det beklemte Hierte, Der bløder ved sit Tab. Hvad Sorg for eder, at den strenge Almagts Stemme Fra eders ømme Bryst, Bortkalder eders Fryd! - Hvad Sorg, at Gravens Giemme. Skal skiule eders Lyst Blandt Suk, blandt Taarer selv, lad det jer Lindring være, Hun vandt et evig Liv J hende favne skal, naar hun til evig Ære Opstaaer ved Almagts Bliv.