Aalborg Stiftstidende, 1835-06-20
Jndsendt.) Om Brændeviinsbrænden. Der er i den senere Tid skrevet en grumme Hob om Brændeviinsbrænden paa Landet. De Fleste have ivret imod denne Jndustrigreen, deels fordi den stred mod Kjøbstædernes Privilegier, og deels fordi den skulde fremme Overbaad og Jmmoralitet hos Almuen. Faa have hævet deres Stemme for dens Vedbliven, Da Frederik den 6te, lig de Franskes Henrik, sagde: "Jeg vil, at Bonden hver Uge skal have en Høne i Potten, har Hanvist ogsaa meent, og en dansk Dram til Aftensmade; thi Kongens Ønske, at see Almuen i en Art af Velstand, er tydelige nok udtalt igjennem Hans hele Herskerperiode, nen, fordi Bondens Kaar undertiden give ham Leilighed til at vise en Art af Lurus i Klæder og Levemaade, saa maa dog Jngen falde paa den Tanke, at han derfor af sig selv skal henfalde til Yppighe- og Overdaadighed, og endnu mindre troe, at det er nødvendigt, at Afgifter og Præstationer blive forhøiede eller Næringsvei indskrænkede i Forhold, som hans Velstand tiltager, for at hindre ham fra at forfalde til Blødagtighed. Den kjender ei Almuens Caracteer der kunde nære disse Tanker. Bønden, og vel især den jydske, vender en Skilling 10 Gange, inden han giver den ud, og der gives kun et Par Tilfælde, i hvilke har i denne Henseende kan komme i Collission med sig selv. Ødselhed og Overdaadighed i det patriotiske Sinds sande Ukrud vore ikke blandt Almuen. Tiltager Lurus der, saa er det Exemplet fra de høiere Stænder, der avler den; thi Lurus er liig Skarlagensfeber: den avles i Kjøbstæderne, gaaer derfra til Landets Borge og Sæder, hvorfra den trænger ind i Almuens Stor stuer, og Sygdommen kan da grassere længe, inden den ophører. Men ikke alt det, der kaldes Overdaadighed, fortjener dette Navn. Der gives en Lurus, som er Staten fordærvelig og een, der er dens Reproductionskraft - ved den Første flyder Landets til Kraft i Havet, uden at vande de tørre Jorder - ved den Sidste, ledes Kraften omkring i Legemerne i en Cirkellinie, der falder tilbage i sig selv. Denne sidste Flod kan stoppes ved Forbud mod Bondens egne Producters Forædling eller Hindringer mod deres tilbørlige Afbenyttelse, og en skadelig Lurus tiltager da med de dermed forbundne Laster. Naar Øvrigheden i bellig Jver søger at hemme Brændeviinsbrænden paa Landet, saa troer den ret at gjøre en god Gjerning, og gjør den jo og, forsaavidt dens Handlinger have Legalitet; men de bedrage sig skrækkelig, der troe, at Udryddelen heraf skal styrte Overdaadighed, fremme Moralitet, opelske Nationalfølelsen. Langtfra, Bonden er aldrig ædrueligere og sædeligere, end der, hvor det stiltiende tillades ham at forælde sit Korn. Han brænder 2 Gange om Efteraaret et Par Tdr. Korn, for at fede sine Sviin og 2 Gange om Foraaret for de gamle Køers Skyld, der da malke det Tredobbelte. Af denne hjemavlede Drik tager han sig 1 Dram daglig og skjænker kun gen god Ven deraf, af Frygt for, at det er skulde holde ud til Brændetiden; han arbeider glad og munter til Dagens Ende; thi hiin Hjertestyrkning er hans Løn, og han giver Kaffe, Viin og andre fremmede Drikke en god Dag. Saaledes gaaer det ikke, hvor Ørigheden raser mod de uskyldige Maskiner, som hiin Tids Ridder mod Gederne. Bonden henter da i Kjøbstaden ugeviis sine Krukker og Flasker fulde - her er det, han kommer i Collision med sig selv - og, da den Frugt, man maa klyve efter i Træer, smager bedre, end den, der ligger paa Jorden, saa kalder han sine Venner sammen om Søndagen for at begynde et Sviregilde, der skal sluttes med en Snees Kopper Kaffe og atter opspædes med en Bolle. Kan Brændeviin ei faaes i en Hast, og en Ven eller en Handelsmand kommer, saa snurrer atter Kaffekjeddelen i flere Timer, Flødekanden gaaer desuden i Lyset, og en saadan Beværtning koster tidobbelt mod en dansk Dram, som han selv kunde fabrikere. Hertil kommer : at, hvor Brændeviinsbrænden staaer under skarp Opsigt, der avles de smaae Kipper, dem jeg med mere Grund end Pastor Faber, der kalder Brændeviin Fandens Nectar, kan kalde Fandens Planteskoler, som Padenatte i giftig Jord. At beskrive disses fordærvelige Jndflydelse paa Samfundet i det Hele og paa Ungdommen i Særdeleshed, vil føre for langt bort- Enhver kjender den, og, naar Fuldskab i al sin Ækelhed, og Usædelighed i al sin Afskyelighed hører her til Dagens Orden, saa kjender man hist disse Bachanalier kun af Navn - de frygtelige Kipper findes aldrig der, hvor Almuen tør selv tillave sin Nationaldrik - Salling var, og en Deel af Vensyssel og begge Hanherrederne ere endnu uomstødelige Beviser paa, at, jo friere Brændeviinsbrænden er paa Landet, desto færre Forbrug af udenlandske Fabricata og desto større Ædruelighed og Tarvelighed, hersker iblandt Almuen; og, da Nationalaanden, Fædrelandssind, fremvirkes derved, at man føler sit Lands Fortrin for Andre, og derfor elsker det, saa, ligesom den maa svækkes ved Jndskrænkning i Næringsveie og andre Naturrettigheder, maa den udvikles ved en hensigtsmæssig Frihed i Begge, parret med en fornuftig Oplysning. Af alle dem, der have ivret mod Frihed i Brænderi paa Landet, er der Jngen gaaet saavidt, som den menneskekjærlige Pastor Faber. Hans Forslag, eller rettere, hans Bagslag gaaer ud paa intet Mindre, end at fremme Omvendelsesværket ved Dragonader. Formodentlig maa han selv engang, som Præst, have gjort den sørgelige Erfaring, at Almuen ikke let med Ord ladet sig overtyde, og foreslaaer derfor haandgribelige Midler. Skulde denne over al Maade skjønne Jde blive realiseret, ønske vi Landboerne ret af Hjertet, at den elskværdige Forfatter maatte undkaares til Major for Corpset, deels for ved Leilighed at lægge vor Hengivenhed for ham for Dagen, deels fordi vi troe, at han ei vilde eftersee os paa det Nøieste. Naar imidlertid en Skurk af en Angiver eller hemmelig Spion i eller uden Sold rapporterer i Midnatstimen til Politiet og Toldvæsenet, hvor han har opdaget et Mæskekar paa 1 Skpr. eller en skjult Kobberhat, og et heelt Slæng behængt med Messingplader og udstyret med Undersøgelses-Jnstrumenter vækker, Bonden af sin Morgenslummer, roder i Senge og Kamre, i Kjøkken og Kielder og vender op og ned paa hele Huset, eller fører under Bjæffen og Brumlen hele Maskinen og 15 Specier oven i Kjøber med sig, som det cholkiske Væderskind, saa troer, jeg dette er saa god en Dragonade, som Nogen kan ønske sin Næste paa denne Jord, og Hr. Faber kunde ret godt beholde, sin in mente; thi ikke i Danmark, kun i Constantinopel eller Tunis kunde han haabe, for sin Operationsplan at blive Pascha af 2- af visse Dyrs Ryghvirvlers yderste Ender. Skulde en Landmands Stemme blot finde Gjenklang i Bo genes Toppe, saa ville dog Mange, Mange tilraabe vore Deputerede og øvrige vore Mægtige og Stor, naar Brændeviinsbrænden bliver omtalt i hiin høitidelige Forsamling: "Lad os kun i Fred og Ro tillave vor simple Dram for en ringe Erstatning; vor Møie er denne Tilladelse værd, og vi ville aldrig: misbruge den" - og er ikke Tilladelsen selv, naar den er almindelig, en uigjennembrydelig Dæmning mod Misbrugen, F. paa Morss, den 1ste Juni 1825. H. Reisende med Dagvognen. D. 18de Juni, Frøken Schønheder, Heimann Jacobsen til Aarh.; Frøken van Deurs, Jfr. Heinemann, Christen Jørgensen, t. Rand.; Kragh til Hobro. D. 19de, Jfr. Galthen, Overauditeur Lassen, Proprietair Hastrup f. Aarh.; Kammer. Jessen, Md. Beufler, Bagermester Bach f. Rand.