JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-10
Den 2den August om Aftenen fra Kl. 7 til 9 rasede et frygteligt Uveir over Sinding Sogn i Hammerum Herred. Omtrent 1 Qvarteer før dets Komme bebudedes det ved en huul frygtelig Lyd, som ængstede Mennesker og Dyr. Det trak op i Sønder og var over Sognet Kl. 7. Torden og Lynild var uophørlig i 1 1/2 Time, siden fordeeltes det noget. J den første Time var Regnen liig et Skybrud, og ledsagedes af Hagel med kantede Jisstykker indtil 3 Lods Vægt. Mange Steder itusloges Vinduesruderne paa søndre Side, Mistænkruderne knustes ganske. Dog fremvise Markerne et endnu sørgeligere Synden høstefærdige Rug nedsloges som om en Tromle havde gaaet over den; Kjernen, som desuden i Aar sidder meget løs, laae aftorsken paa Jorden; Bygget, som ikke var ganske modent, blev deels afslaaet, deels kjerneslaaet; Havren blev afslaaet, saavel den halv som heelmodne. Hvad Frosten i Forsommeren levnede, har dette Uveir for største deel ødelagt. Lynilden vides ikke at have anrettet Skade i Nærheden. Derimod afbrændte den 22 Julii ved Lyn en Bondegaard i Sunds Sogn, hvorved en gammel Kone indebrændte. Ligeledes afbrændte den 26 Juli Deiberg Præstegaard, 2 Mile Sydost for Ringkjøbing. Der og i Omegnen skal samme Tid Styrteregn, Hagel og Jis have anrettet megen Skade paa Sæden. (S. Bl.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-10
Blandede Efterretninger. Keiseren af Østerrige har ophøjet Andreas Hofer og hans ægte Descendenter i nedstigende Linie af begge Kjøn, i den østerrigske Adelstand, til Belønning for de Tjenester, han har viist det østerrigske Keiserhuus. Diplomet er meddeelt hans Søn Johan Hofer. Andreas Hofer var født 1767, og som Gjestgiver, ligesom og ved sin Handel med Viin og Heste, bekjendt i hele Landet. Som sin Fødestavns Taler og som den, der under den østerrigske Regjering modsatte sig hver ny Forordning, var han yndet af Folket. Hans store Hang til Magelighed gjorde ham til en Fiende af alt Nyt, og, ligesaa muntert af Sind som blødhjertet, kunde han let røres til Taarer, og Ret beholdt hos ham sædvanligen den, der talede sidst. Som Hofers vigtigste Bestanddeel, havde hans lange forte Skjæg en mere bestemt Deel i den Rolle han spillede, end hans høist maadelige Talenter. Endskjønt det ikke manglede ham paa personligt Mod, kom han dog 1809 kun en eneste Gang i Jlden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-10
J den ene Haand holdt han en Rosenkrands, i den anden en Flaske. Spørgsmaalet, hvorledes et saadant Menneske kunde faae en saa mægtig Jndflydelse, besvarer sig selv, naar man veed, at det var Friherre v. Hormar, Planens egentlige Leder, der fremfor Alle havde valgt ham, for at gjøre ham til en Popanz for Fienden og en Afgud for hans Landsmænd. Hormar behøvede et Redskab, og paa Opstanden havde man gjort Regning som paa et væsentligt Middel. Folket var ikke tjent med en Enrage, hvis Skarpsindighed, Hurtighed og selvstændige Ærgjerrighed kun vilde blevet der skadelige; med den langsomme, svage, barnlige Hoffer var det bedre tjent. At han maatte blive et Offer var uundgaaeligt, da han, af Hormayr planmæssig forgudet, omsider begyndte at blive er i Hovedet, at ansee sig for noget Overordentligt, at betragte sine Tanker for ikke blojordiske, og urokkeligen at troe paa sin Sendelses Guddommelighed. Men Hormar, der, forsynet med udstrakte Fuldmagter som Keiserlig Hofcommissær og Overintendant, fulgte F. M. B. Chasteler, var Sielen i alle Foretagender. Han lod uddeele Lucas-Sedler, der skulde gjøre skud og saar fri, og disse virkede kraftigere end selv den Capuciner, som Uddelingen deraf var betroet til, havde gjort sig Forventning om. Da ved det frugtesløse Angreb paa Bjerget Jsel, hvor Hofer første Gang havde viist sig som Anfører, denne begyndte at blive bange og vige tilbage, traadte en ubekjendt gammel Bonde frem i Forsamlingen, bebreidede Hofer sin Feighed, og befalede ham at angribe endnu engang. Vor Herre vilde sikkerligen hielpe, Bonden lod sig siden ikke meere see, og Alle troede nu fuldt og fast, at det havde været en Helgen, der aabenbarede sig for ham.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-10
- Efter Slaget ved Wagram vare Tyrolerne deelte i Partier og Folket opbragt. Hofer vilde, at Hormar skulde erklære sig for Hertug af Tyrol, som, efter en Betingelse i Vaabenstilstanden, skulde rømmes. Efterat Landet var rømmet, søg te man at formaae Hovederne for Opstanden, til Udvandring. Nogle stødte til Tropperne. Hofer selv var bleven overtalt dertil, men han forandrede sin Beslutning og skjulte sig i en Hulle i Passayer=Dalen, hvorfra han formanede Folket, snart til Underkastelse, snart til ny Anstrængelse. Hans Opfordringer vare undertegnede Andreas Hofer, uden at nogen da vidste, hvor han opholdt sig. Landet blev tredie Gang befriet, og fra den Tid af kaldte Hofer sig Kgl. Overcommandant i Tyrol, og valgte Jnnspruck til sit Opholdsted. Han stadfæstede Hormars Jndretninger, og de Forordninger, han selv udgav, angik for det meste kun Sædeligheden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-10
Den Seier, som Tyrolerne tilfegtede sig over Marchal Lefebere imellem Lavis og Prutz, tilskreve de Jomfru Marias og den hellige Martiinsumiddelbare Bistand. Man vil under Fægtningen tydeligen have seet den første i en himmelblaa Kaabe, og den anden paa en sneehvid Skimmel. Saaledes virkede Overtroen her, som ved flere Leiligheder, det meste. Omsider overlod Hofer sig ganske til Herremanden Kolb, en halvforrykt Æventyrer, der ideligen paastød, at den hellige Jomfru havde aabenbaret sig for ham, og til en rænkefuld Præst, ved Navn Donay. Den indbyrdes Tvedragt tiltog, og Hofer, stedse henreven af dem der talede med ham, billigede i Dag, hvad han forkastede i Gaar. Tilsidst maatte han overgive sig til de Franske, som under Vicekongen af Jtalien behandlede baade ham og Landet mildt, men efterat have formanet Folket til Rolighed og Underkastelse, brød han det indgangne Forbund og lod udgaae en ny Opfordring om at gribe til Vaaben. General Ruscas Nederlag ved Meran opvakte et svagt Haab, men som snart blev tilintetgjort af Baraquay dHilliers. Denne gav sig stor Umage for at redde Hofer. Han sendte ham Leidebreve, men hans menneskekierlige Hensigt blev tilintetgjort ved den svage Mands Raadvildhed. Hofer haabede endnu stedse paa en umuelig Bistand; han vilde vinde Tid, bad om tre Dages Opsættelse, og undveg. Fra de sidste Dage i November til d. 20 Januar holdt han sig skjult i en Hule, indtil han endeligen, forraadt af Præsten Donay, blev fangen og ført til Mantua, hvor den over ham fældte Dødsdom blev fuldbyrdet d. 20 Febr. Baraguay d'Hilliers tog hans Huus og Familie under sin Beskyttelse. Jahn skal bringes fra Spandau til CustrinEn Students Dagbog skal have foranlediget hans Heftelse. J Berlin paagribes dagligen Folke forrædere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-10
Professorerne Arndt og Welker ere paa deres Æresord komne fri igjen, og deres forseglede Papirer ere blevne dem tilbagegivne. Dette er skeet paa Grund af en af Statsprocuratoren i Bonn gjort Erklæring, at efter Rhinlandenes Constitution og Lovgivning ingen Statsborger kan unddrages sin ordentlige Dommer, og at ene Generalfiscalen kan anklage ham og paabyde hans Heftelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-10
Kjøbenhavns Børs d. 10 August. Cours. Hamb. 2 M. 240, a vista 243. London 2 M. - . Amst. 2 M. 226. Spec. 243. - Specier solgtes til 14 Rbmk. 8 s. a 14 Rbmk. 9 s. Obligat. (foruden Renter) 76. Committees. 98. Norske Rigsbanksedler 16. Svenske Sedler 59 s. - Disconto 6 PC. Sag.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-10
det kongelige kjøbenhavnske Skydesælskab og danske Broderskab Hendes Kongelige Høihed. Prindsesse Vilhelmine Marie, Sælskabets høie Foresatte, den 4de August, 1819. Mel. Hvis et godt Raad J følge kan." Fire Gudinder styre Alt: Magten den Førstes Navn monn være; Rigdom den Anden man har kaldt; Begge elske Søsteren, Ære, Dog er den Sidste ofte gold, Og tidt de Første - Svig og Vold. Mere end alle hine Tre Mægter den fjerde Guddoms Vælde; Alt vi den Faare hylde see, Selv en Baldur veed den at fælde: Trofasthed smiler i dens Favn, Og Kjerlighed det er dens Navn. Hulde Førstinde, see os her Kjerlig Hengivenhed Dig bringe! Hil Dig, vort Samfunds Dronning kjer! Trindt kun Hjertets Toner Dig klinge. 2 Billede af vor Dannebod, Bliv from, som Hun, og Danmark god 12 Blok Tøxen. Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-14
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. HaandotestaaSextende Aargang. No. 65. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 14 August 1819. Over Lævinus Christian Sander. Til hans Enke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-14
Elegie Sander aander ej meer; det er: han lider ef længer; tung var i Livet hans Vei; Døden har gjort den saa let. Dyd var hans inderste Trang; thi gavned han ofte, og gjerne: De, han gavnede, fro, stundom beredte ham Gift. Efter Sandhed hans Tørst var heed, med speidende Blikke trængte han dybt i dens Lys, salig han blev i dets Glands; og han spredte det ud, saa rund han gav, hvad han eied; Ædle deled hans Lys, Ædle velsigne hans Nat. Faa forstode hans Aand; men Gud forstod den hist oppe; derfor kaldtes han did, hvor han miskjendes ei meer. Der er Sandhed og Lys og Dyd i evindelig Eendragt; der har Sander sit Hjem, høit over skyggefuld Jord. Laurbærkronen han her en vandt, men Kronen af Stjerner, rakte ham Lysets Gud, nævned ham kjærlige sin Søn. Derfor, Sophie, ej græd, Med Taaren i hovnede Øje, yder jeg Dig den Bøn græd ej, Sophie, for ham! Ogsaa jeg har ham kjendt, og elsket ham, elsket ham saare: ogsaa jeg var ham kjær, stolt jeg udtaler det Ord. Først som Yngling, saa Mand, og nu, jeg stunder mod Olding, ens han var mig, og eens steeg han ned i sin Grav. Men jeg signer hans No. hans Legem hviler fra Møie; hisset smiler hans Aand ned til det fjernede Smaae. Did han vinker Dig, glad, did blidt han vinker os Alle, os, som forstode hans Værd, os, som velsigne hans Navn. Svendborg, den 5te August 1819. Haste
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-14
Borgeren Oer anfører i sin Oversættelse af Petronius følgende, om den Skik at hilse, naar der nyses. Denne Skik er maaskee den Eneste, der trodsede de forskjellige Revolutioner, som Kloden har undergaaet. Dens Almindelighed og Ælde er stor. Hvilken er dens Oprindelse? Hvi finder man den reciperet hos alle Folkeslag, Man kan her blot erholde Formodninger; de meest antagelige ere: 1) Aristoleles gaaer, for at forklare denne Skik, tilbage til den naturlige Religions Kilder. Han bemerker, at Nerverne og Sensationerne udspringe fra Hovedet, at dette er Sjælens Sæde, Guddommens Billede, at Hjernens Substans derfor stedse har været holdt i Ære, at de første Mennesker svor ved deres Hoveder; at de ikke turde røre, mindre spise Hjernen af noget Dyr. Man kan ikke undres over, at Menneskene, opfyldte med disse Jdeer, have udstrakt deres religiøse Agtelse til selve Nyseriet. Andre troede at finde en mere indlysende. Grund til denne Skik, ved at hente den fra Fablens og Guldalderens Philosophie. Da Prometheus, sige de, havde lagt sidste Haand paa sin Leerfigur, behøvede han Hielp fra Himlen, for at forskaffe den Bevægelse og Liv. Han gjorde derfor en Reise did, under Minervas Ledsagelse. Efter løseligen at have gjennemløbet adskillige Planters Hvirvler, hvor han lod sig nøie med, i Forbigaaende at samle visse Jnfluentser, som han ansaae nødvendige til Vædskernes Temperering. Under Gudindens Kappe nærmede han sig Solen, fyldte behændigen et til den Ende formet Krystal glas med en bestemt Portion af Solstraalerne; Glasset blev tilproppet efter Hermetikkens Regler, og han begav sig atter til sit Yndlingsarbeide. Nu aabnede han Flasken under Statuens Næse, den guddommelige Phlogiston trængte ind i Hovedet og trak sig lige til Hjernens Fibre, og det første Livstegn, som den nye Skabning gav, bestod i en Nysen. Prometheus, henrykt ved sin Opfindelses lykkelige Fremgang, gjorde Bøn til Himlen og fremsagde Ønsker om sit Verks Bevaring. Dette hørte dem, erindrede dem, og gjentog dem stedse ved lignende Leiligheder for dets Børn, der igjen ligge til den Dag i Dag er have forplantet dem fra Slægt til Slægt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-14
De Tractat-Selskaber, som Theologisk Bibliotheks Høiærværdige Forfatter i Bibliothekets sidstudkomne Bind omhandler, fortjene vel i høi Grad enhver Menneskevens Opmærksomhed. De fortrænge ikke allene de slette Skrivter, som hidtil have oversvømmet og fordærvet Almuen; men de meddele derimod tillige nyttige Kundskaber, gode Følelser og ædle Beslutninger til den store og meget agtværdige Deel af Folket. De udrydde ikke allene Ukrudet; men plante i dets Sted en stor Mangfoldighed af god Sæd. De have det tilfælleds med Christendommens første Forkyndere og med vore Tiders Bibelselskaber: at de forkynde Sandheds Ordet for de Fattige og Eenfoldige, som ikke kunne kjøbe kostbare Bøger, og ei have Tid eller Øvelse nok, for at læse vidtløftige Afhandlinger. Det vil ei heller hos os være umueligt, at efterligne hine Selskaber, skjøndt her i Almindelighed kun findes et lidet læsende Publicum; thi her gives dog vist ikke Faa, som med Glæde understøtte det sande Gode, som spaaer herlige Frugter. Et saadant Selskab kunde og bestaae af flere Slags Medlemmer, hvilke, hver paa sin Maade, kunde virke til Øiemedets Opnaaelse, nemlig: a) et Slags, som leverede Bidrag; b) et andet, som gjennemgik disse, gjorde Valg imellem dem, ordnede dem og besørgede dem trykte; c) et tredie, som ved Subscription paa Exemplarer til frie Uddeling bidrog til Skrivternes Udbredelse, og d) et fjerde Slags, som ved Gaver, eengang for alle, eller aarligen, satte Selskabets Skrivtforlæggere istand til at overlade Afhandlingerne for saa lav en Priis, at Jngen, som søgte pecuniær Fordeel ved Skrivters Forhandling, kunde holde samme Priis. Dersom Flere, hvilket med fuld Sikkerhed haabes, ere villige til at indtræde i sligt et Selskab, nævner undertegnede sig som Deeltagende, og udbeder sig de flere Tiltrædendes Navne, i portofrie Breve, opgivne hos Hr. Hofboghandler Schubothe paa Børsen, Hr. Bogtrykker Thiele i store Helliggeiststrædet, og Hr. Bogbinder Normann i Dybensgaden No. 174. Lyngbye pr. Kjøbenhavn, d. 7 Aug. 1819. B. F. Rønne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-14
Jndenlandske Efterretninger. Dampskibet Caledonia kom i Løverdags Aftes tilbage fra sin Reise til Dobberan. Men de, som droge did for at høre Mad. Catalani, bleve ikke tilfredsstillede i denne Henseende; thi de maatte lade sig nøie med at see hende, hvilket allerede er al Ære værd, da hun skal være meget tækkelig. Hun gav først Concert Dagen efter at Dampskibet var afseilet, og lod sig førend denne Tid kun høre i et Privatselskab. Enhver, som var vel forsynet med Louisdorer, havde her god Leilighed til at blive af med dem, thi ikke allene er Alting uhyre dyrt i Dobberan, men man spiller der ogsaa især Schwartz und Roth, hvori der baade kan vindes og tabes her adskillige Tusinde Louisd'orer. Alle Logementerne vare optagne i dette Meklenborgske Anholdt, hvor man ret godt veed at sætte Priis paa hvert Hul. Adskillige af Passagererne maatte derfor logere ombord paa Caledonia. Jmidlertid manglede det ikke her paa alskøns Løier og Spektakler. Selv et heelt Chor af Nympher havde indfundet sig, for at forskjønne Festen med deres Nærværelse. Men de caledoniske Badegjæster fik kun de færreste af de bebudede Herligheder at see; thi først den 10de August, den til Storhertugens Afreise bestemte Dag, agtede en stor Mængde Tonekonstnere at lade sig høre og skulde et pragtfuldt Fyrværkerie gives. Alt dette gik den stakkels Caledonias Næse forbi.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-14
Det er ikke umærkeligt, at det sidste Skrift, som afdøde Prof. Sander har udgivet ikke længe for hans Død - 300 af P. Syvs Ordsprog - sluttes med de Ord: Døden. er her Enden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-14
J gamle Tider, da Dyrehaugen kun, som Jeronimus siger i Maskeraden, besøgtes af Devotion, var Gyldenlund det Sted, hvortil Kjøbenhavn og dets Omegns Beboere gjorde om Sommeren Spadseretoure. Endnu seer man paa Barken af en stor Lind, i Nærheden af Slottet, Aarstallet 1716 udskaaret, som er den ældste, af de mange Træ-Jndskrifter, her findes. Den slemme Skik, at udskjære Navne og Aarstal i denne Skov, er altsaa i det mindste over 100 Aar gammel. Gyldenlund blev forvandlet til Charlottenlund, da der i Aaret 1733 opførtes her for Kongedatteren Prindsesse Charlotte Amalia et lidet Lystslot, hvis Simpelhed paa den meest paafaldende Maade stikker af mod de pragtfulde Lyststeder, langs med Strandveien, som i den nyere Tid ere byggede af private Folk, især af den handlende Classe. Nu bliver Charlottenlund, som i mange Aar ikke har været synderligt besøgt, og kun tjente til Gjennemkjørsel for dem, som kom fra eller toge til Dyrehaugen, Kjøbenhavnernes Yndlingssted. Adskillige Tusinde Mennesker tage nu, især om Søndagen til Charlottenlund, saavel til Fod som til Hest og Vogns. Hvad der meget bidrager hertil ere de, i de senere Tider, foranstaltede engelske Anlæg i Lunden, de der anbragte Borde med Bænke, hvorfra man har den deligste Udsigt til Søen, de fem Telte, som der ere opslaaede, hvor man beværtes med alle Slags Forfriskninger og den smukke Musik, som her næsten dagligen opføres paa tre forskjellige Steder. Ogsaa kunne de, der medbringe Caffe, Thee og Mad, faae samme lavet i Skovhusene paa hver Side af Skoven. Hvad der ogsaa trækker mange Fodgjænger. derud, er den med unge Træer beplantede smukke Fodsti, der nu er anlagt langs med Strandveien, hvor de Gaaende have den herligste Promenade. Strandveien er overalt den skjønneste Spadserevei i hel Sjælland. Paa den ene Side de smukkeste Lyststeder, man kan tænke sig, paa den anden den yndigste Udsigt til Søen, hvor næsten bestandigen sees Skibe under fulde Seil.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-14
J Aarhuus Avis fremsætter en Ubenævnt det Ønske, at da Regjeringen nu har sørget forat Landmanden kan beholde sit Korn fredet, saa vilde det være godt, om det samme blev Tilfældet med Vildtet, saa hverken Bønders eller andre Landmænds Velfærd egenraadigen skulde behandler af en Jagtberettiget. Han foreslaaer, at det enten maatte paalægges enhver Jagt-Eier, inden to til tre Aar at indhegne en Dyrehauge, saafremt han vilde beholde sine Dyr, og at Enhver maatte skyde dem, der fandtes uden for samme, eller og, at Jagtrettighed, saa snart som mueligt, maatte ganske ophøre, og Kongens Jndtægter deraf lignes paa Hartkornet. Den Ubenævnte forsikkrer, at han dagligen er Øienvidne til den betydelige Skade, Dyrene tilføie mangen Mands Korn, er at tale om, at ofte 30 til 40 Tønder Land ligge udyrkede hos enkelt Mand, fordi Dyrene ellers vilde opæde det saaede Korn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-14
Mariboe, den 10 August. Det Kongelige Skuespillerselskab fra Kjøbenhavn, der bestaar af Dhrr. Lund, Fredstrup, Underskov, Madam Fredstrup og Jomfrue Abildgaard, har nu givet 2de Forestillinger her i Mariboe.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-14
En stor Mængde Tilskuere, saavel her fra Mariboe som Omegnen, vare hver Aften forsamlede for at see, høre og beundre Selskabets Kunstflid og Talenter, der i Eet og Alt vandt (efter Fortjeneste) Tilskuernes eenstemmige bifald og Tak, med Ønske, at Selskabet oftere vilde glæde os med dets Nærværelse og særdeles underholdende Spil. – Natten imellem den 7de og 8de d. M. rasede her ved Mariboe en temmelig stærk Torden og Lynild baade i Øster, Vester og Sønder. Jorderne heromkring bleve ved den Leilighed ikke qvagnede med en eneste Regndraabe, men derimod tegnede det ved Maglemmer, der ligger omtrent 1/2 Miil fra Mariboe, saa stærkt, at det skyllede henad Jorden. – J Søndags tordnede og lynede det atter her meget stærkt, hvorpaa fulgte en skyllende Regn med en orkanagtig Storm, der formodentlig hidrørte fra en Vandpose, der faaes ved Blands, men som trak sig hen over Øerne og udgjød en stor Mængde Vand, hvorved den lidt efter lidt blev opløst. – J Rødbye har Vand mangelen været saa stor, at Qvæget har maattet tage til Takke med Brakvand. (Mariboe Av.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-14
Odense, d. 10 August. Det har nu i lang Tid tordnet baade Dag og Nat i forskjelligt Fjerne; men Luften kan ikke blive renset, Heden er lige trykkende, især føles fra Sydost den sande SirokkoVind. Høsten er nok snart endt. - Her ved Odense ere vi, siden i Løverdags velsignede med god Tordenbløde, som vel sinker Høsten lidet hist og her, men som Græsset høiligen trængte tilVandmangelen er paa sine Steder saa stor, at Kreaturene maa drives Milelang for at faae Vand, som vil gjøre Smørret dyrt. Høebjergningen har paa sine Steder været mindre end fjerde Parten imod hvad den pleier. (Jversens Av.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-14
Odense, d. 10 August. Torsdagen den 5 August blev Middelfart nye Kirkegaard, strax udenfor Byens Østerport ved Landeveien, høitideligen indviet. Fra Kl. 10-11 blev ringet og kimet med alle Byens Klokker. Kl. 11 løsnedes 3 Kanonskud. Borgerskabet paraderede paa Kirkegaarden med Fahne og Musik. Derpaa blev sjunget Psalmen Nr. 403, accompagneret af blæsende Jnstrumenter. Nu holdtes en passende Jnd vielsestale af Sognepræsten Hr. Melbye. Ved dens Slutning atter 3 Kanonskud, derefter Pfalmen No. 422 med Sang og Musik. Borgerskabet præsenterede Gevæhr under fuld Musik, og marscherede rundt om Kirkegaarden, tilsidst 3 Kanonskud. Forsamlingen af Tilhørere var talrig, og alle kappedes om at udpynte Kirkegaarden og gjøre Handlingen saa høitidelig som Byens Leilighed tillod. – Jblandt flere Landmænd, som have lidt Skade paa deres Korn iaar, er Gaardmand Christopher Andersen i Sallinge høiligen at beklage. Denne flittige Olding, som har beboet sin under Grevskabet Muckadell ifæstehavende Gaard i 64 Aar, maa nu i sin høie Alder af 87 Aar see et af sine tungeste Leveaar imøde, da 2/8 Deel af hans indavlede Rug er fordærvet og tilintetgjort, hvis han ikke torde haabe velvillig Understøttelse til Udsæd af Omegnens Beboere. - Der skal endnu nylig være opdaget nogle falske Bankoseddelmagere paa Langeland. - Dragon Hans Jensen Gambye, som forleden reddede en af sine Vaabenbrødre fra at drukne i Aaen her ved Odense, har Hs. Majestæt allernaadigst skjænket Medaillen for ædel Daad, at bære paa Brystet, som blev ham høitidelig overleveret den 4de d. M. -de sidste Nætter have vi havt stærke Regnskyl til Gavn for de udtørrede Vandsteder. - Atter i Gaar blev her i Byen begravet en Karl, som var druknet ved at ville bade sig i Aaen. – J St.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-14
Knuds Sogn er død en Kone i den usædvanlig høie Alder af 107 Aar. - Torsdagen den 5te d. holdt det Odenseer borgerlige ridende Korps sin aarlige Fugleskydning, hvortil udmarscheredes om Morgenen til Chefens, Hr. Stadshauptmand Kellinghuusens skjønne Lystskov i Tolderlund, som her gav Korpset en Dejenner, hvortil ogsaa Hr. Stiftbefalingsmanden, den Høistkommanderende ved Regimentet, Magistraten og flere af Byens Honoratiores vare indbudne, og under Kanonernes Løsning Skaaler udbragtes for Hs. Majestæt Kongen og Hs. Høihed Prinds Gouvernøren.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-14
Da Hr. Stadshaupmandens Fødselsdag just indfaldt næste Dag, benyttede Korpset denne Leilighed til at celebrere samme paa en Maade, som vidnede om de Følelser, der besjæler Enhver for den agtede og elskede Chef. Til den Ende havde Korpset foranstaltet en Souper i det Forenede Skydeselskabs Locale, hvortil ovenmeldte Øvrighedspersoner og Honoratiores ogsaa vare indbudne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-14
(Hempels Av.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-14
Aalborg, den 7 August. Efterat Tørken i lang Tid havde vedvaret, og fremskyndet Høsten, som nu her i Egnen er i fuld Gang, faldt her igaar en meget stærk Regn, ledsaget med et hæftigt Tordenveir, der lod sig høre i Syden og Østen, og tilsidst i Sydvest, og rullede frygteligt et Par Timer i næsten et sammenhængende Bulder uden Ophør. Her mærkedes kun enkelte Haal iblandt denne Skylleregn; men i Nærheden, paa Hasseriis Mark og videre, skal, efter Beretning, Regnen endnu have været stærkere og Hagelstykkerne saa svære, at der er skeet betydelig Skade baade paa det høstede og uhøstede Korn. Jdag lader det til, at Luften er lidt afkjølet. - Over den østlige Deel af Himmersyssel, skal paa samme Tid dog kun være falden en ikke betydelig Regn. (Wandalls Av.) Findstrupgaard i Dall Sogn ved Aalborg.