Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-12-02
En af de i Sommer afskedigede slesvig-holsteenske Regjeringsraader, Joh. Lüders, er død den 17de Novbr. Sin practiske Dannelse havde han erhvervet som Secretair paa det gottorpske Amtscontoir, og blev derfra Overretssecretair og Notarius i den slesvigske Overret. Som Universitetsven af Regjeringspræsident Spies blev han paa dennes Anbefaling Medlem af den slesv. - holst. Regjering, da denne oprettedes 1834. Skjøndt det smertede ham dybt at faae sin Afsked, saa var den ham dog saavidt glædelig, at han beholdt sin hele Gage i Pension, saa han, under en ulægelig Sygdom, kunde see sin Livsaften imøde uden Bekymring Ogsaa oplevede han endnu den Glæde, at En af hans Sønner blev Contoirchef ved den nyorganiserede Regjering. Olshausen havde allerede som Student med Lidenskabelighed hengivet sig Tidens politiske Bevægelser. Jndviklet i hiin første retslige Forfølgelse mod det tydske Burschenschaft i Aaret 1822, gik han til Slesvig, men vendte snart tilbage til sin Fødeby Kiel, da Kong Frederik Vl., der i dette Anliggende viste sig meget frisindet, betryggede ham mod al videre Fare. Han tog derpaa juridisk Exammen og blev Advocat, men sysselsatte sig kun lidet og tilsidst slet intet med den juridiske Praxis, hvorimod han ganske helligede sig Redactionen af det af ham grundlagte Kieler Correspondenzblatt, et Ugeskrift, der først reiste en afgjort liberal Oppositions Banner i Hertugdømmerne og søgte at reformere til alle Sider i Nyhedens Aand. Men Olshausen tilhørte hiin i den nyeste Tid stedse stærkere fremtrædende Retning, som, ved ForstandsConseqventsmageri, søger at drive alle politiske Begreber til den yderste Spidse og troer at kunne regjere Verden med kunstigt udrugede Statsformer. Snart tabte han Lysten til, Skridt for Skridt at følge sit Folk paa dets politiske Udviklingsgang. Det synes, som Sagen kjedede ham, fordi Folkelivet selv ikke interesserede ham. Pludseligt optraadte han med en ny Theori, med Nyholsteinianismen. J denne Theori erklærede han Nationalfølelsen overhovedet aabenbar Krig. Følelser have ikke hjemme i Potitiken, meente han, Forstanden alene burde raade her. Det kom kun an paa Eet i den nuværende Tid, paa Tilkæmpelsen af en fri Forfatningsform. Den Vei maatte betrædes, som lettest ledte dertil. Men aabenbart var denne evige Forening af Slesvig og Holsteen, hvorom man altid snakkede, en Hindring forTilkæmpelsen af liberale Jnstitutioner. J Danmark vilde sikkert de liberale Jdeer, ogsaa med Hensyn paa Forfatningen, snart komme til Gjennembrud, og Slesvig vilde deeltage deri, saasnart det blot først var adskilt fra Holsteen. Thi saalænge Slesvig var forenet med Holsteen, vilde friere Jnstitutioner, af Hensyn mod det tydske Forbund, ikke kunne komme det tilgode. Saaledes var f. Ex. den i Slesvig ligesaavel som i Danmark lovligt bestaaende Pressefrihed, paa Grund af Forbindelsen med Holsteen, allerede faktisk ophævet. Fra denne Tid af prædikede Olshausen og hans Correspondenzblatt med Lidenskab Slesvigs Adskillelse fra Holsteen, og i denne Henseende gjorde han fælles Sag med den danske Presse, med det radikal danske Parti, med Orla Lehmann. Dette Affald fra Nationalsagen vakte almindelig Forbittrelse, saameget mere, som han nu ikke ophørte med Spot og Haan at krænke Slesvigholstenernes dybeste Følelser. Holstenerne mistede, efter denne olshausenske Theori, dog blot deres Forbindelse med Slesvig; de bleve idetmindste ved Tydskland; men Sles(Kölln. 3.) vigerne. . . . .J Nestved er en mærkelig Justitssag i længere Tid bleven behandlet af en Commission, og skal, efter Forlydende, nu snart være moden til Paakiendelse. Der handles nemlig om et storartet Bedrageri eller Tyveri, der i mange Herrens Tider skal være drevet med de Pramme, der føre det fra Nestveds Opland i Byen oplagte Korn derfra ned ad Susaaen til Karrebæksminde til Udskibning. Hermed siges det at være tilgaaet saaledes: Disse Pramme, der rumme en 400 a 500 Tdr. Sæd, blive, efter at have indtaget deres Ladninger, i Nestved forsynede med Toldsegl, der først brydes i Karrebæksminde. J hvor betryggende denne Forholdsregel end skulde synes at være for denne omtrent en Miilsvei lange Reise, skulle vedkommende Pramfolk dog fra den i Agterenden anbragte Kahyt, der kun ved en Brædevæg er adskilt fra Lasten, ved at løsne en Fjel have vidst at underminere Ladningen og at affordre denne hvilkensomhelst Tribut, uden at noget kjendeligt Tegn røbede en ydre Vold. Med stor Nøiagtighed skal man saaledes allerede i langsommelig Tid have reduceret samtlige Ladninger visse Procent, der i de omliggende Huse og Gaarde havde fundet villige Gjemmesteder, indtil en tilfældig Omstændighed, nemlig at en Rheder paany lod sin Ladning eftermaale ved Udskibningen, gav Anledning til Opdagelsen og derved fremkaldte en Undersøgelse, der skal have været ualmindelig vidtløftig og rimeligviis vil faae en Ende med Forskrækkelse. En comist Side frembyder iøvrigt ogsaa denne Sag. Saaledes fortælles der, at en Godseier i Nærheden har været nødsaget til at opgive en Klapjagt, der var paatænkt til Ære for en høi Gjæst, af Mangel paa Klappere, da alle Huusfædre, som indviklede i Pram sagen, sadde i Arrest, saa at Koner og Børn maatte blive hjemme, for at passe Huset. (Fædrel.)¬