Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-10
Nyeste ilder. søbenhavn. anannanananonSexogtyvende Aargang. No. 20. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Mere om Archipelagus og Øerne i det af Tyrkerne kaldte hvide Hav. (Fortsat fra Nr. 5.) og ogsaa De Gamle kaldte nogle af Øerne, saasom Zea, Andro, Tino, Milo, Santorin, Paros, Antiparos, Naxos, Mikoni med flere Cycladerne, fordi de ligesom dannede en Kreds, i hvilken Delos blev anseet som Middelpunktet, derimod bleve andre vestligere og nordligere liggende Øer, Nikaria, Pathmos, Lero, Kolimno, Piskopi, Nikaro, Stampalia, Stancho, Skarpentho og Kassos, kaldte Sporaderne eller de Adspredte. Miknos, Mikoni eller Mikouli imellem Naxos og Tina. Mikonierne ere fortreffelige Søfolk. Hos de gamle Grækere stode de, formedelst den Egenskab, at de forstode at indsnige sig ved Gjæstender, ikke i godt Rygte, saa at, især i Athenen, alle Snyltegjæster bleve kaldte Mikonier. J nyere Tider ere de i et end slettere Rygte, da de skildres af Reisende som ugjestfrie, lunefulde, ildesindede. I Opstanden have de taget meget virksom Andeel. Ærefuld var ogsaa deres tapre Modstand i Aaret 1822 imod en algiersk Fregat, der, paa et Forsøg at sætte 200 Mand i Land, blev med stort Forliis tilbageslaaet, og hvorved en ung Pige grundede sin Roes, som de franske Skribenter om græsk Heltedaad, der vist nok hyppiTirsdagen den 10 Marts 1829. gen lade deres Jndbildningskraft alt for frit Spillerum, skildre med henrivende Farver. Da Al gierne kom, gik hun vel ikke, som den spezziotiske bekjendte Amazone Bobeling, Musselmændene med Sværdet i Haanden imøde, og havde ikke, som hin, havt sine Hænder i Fjendens Blod; men overalt nærværende, hvor Farer truede, gjennemgik hun de Kæmpendes Rækker, og ved begeistrende Veltalenhed opflammede sine Medborgeres vaklende Mod, til Forsvar for den græske Sag. Denne heeltemodige unge Pige, Mada (Magdalene) Mau rogen, nedstammer fra en bekjendt Slægt af Hospodarer af samme Navn. Hun havde nydt den i Orienten sjeldne Lykke at have faaet en omhyggelig Opdragelse; hun talede, foruden gammelt og nyt græsk, baade fransk og italiensk med lige Øvelse. Denne Lykke skyldtes en ulykkelig Omstændighed. Hendes Fader, der var ansat som Spathar hos sin Onkel, Hospodaren af Wallachiet, Nicolas Maurogeny, der 1790 blev henrettet, maatte, for at undgaae den Forfølgelse, der efter tyrkiske Skikke gaaer over alle Familier, Medlemmer og Tilhængere af den skyldigbefundne, flygte fra Tyrkiet til Triest; der levede hun sine tidligste Ungdomsaar, og nød den fuldendte Dannelse, som giver hende den hædrende Plads blandt Archipelets Qvinder, at være et Væsen af høiere Art. Fast bestemt til ei at give sin Haand uden til en fri Mand har den skjønne Mado afviist alle de talrige Tilbedere, der have søgt den. Diles, Dili, Delos; to ubeboede vesten for Mikoni liggende smaa Øer, der ved et en halv Sømtil bredt Sund ere adskilte fra hinanden. Delos var i ældre Tider allerede berømt, som Fødeland for Apollo og Diana. Paa den største af Øerne stod det prægtige af parisk Marmor opførte Tempel for Apollo, og hvorfra det berømte Orakel blev givet. Her vare ogsaa andre skjønne Templer og Konstværker.