JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-15
Chinesisk Konstudstilling. J Rom foreviser i denne Tid en Jtaliener ved Navn Martucci, der længe har opholdt sig i Canton, en interessant Samling af chinesiske Konstflidsfrembringelser. De Fremskridt, som dette Folk har gjort i Konster og Civilisation, ere virkeligen meget mærkværdige. Forfærdigelsen af Bronze, Porcellain, Guldarbeider, Zirater af smeltet Kobber, har i China naaet en Fuldkommenhed, som det ikke overgaaes af nogen europæisk Nation i. Adskillige chinesiske Vaser, kunne kun sammenlignes med de skjønneste gammel-græske. Billehuggerarbeiderne og selv Malerierne ere i Henseende til den anatomiske Nøiagtighed i Literaturen ligesaa fortræffelige, som de europæiske. Der findes i dette Cabinet ogsaa endeel chinesiske Bøger over hiint Lands Historie, Geographie, Botanik, Lægevidenskab og Literatur. J de medicinske Værker omtales og saa Koppeindpodningen meget udførligen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-15
Et mærkværdigt indisk Mindesmærke. I Agra seer man et beundringsværdigt Mausolleum, som Schad Oschehanger har ladet opføre. Allerede udenfra vise de kostbareste Stene sig, som man fra mange fjerne Lande har ladet komme, for at pryde Bygningen med; thi der findes adskillige deriblandt, som man hidtil ikke har opdaget i Hindostan, saasom Lapis lazuli. Naar man, siger H. Voysey i sin Beskrivelse derover, tager Pragten og Skjønheden af Materialierne, Størrelsen af Bygningen og den uhyre Møje og Anstrængelse, der er anvendt paa det Hele, i Betragtning, saa kan man bestemt paastaae, at det ikke har sin Mai Verden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-15
Etymologisk Bemærkning. Det Ostipulere (af Stipulor, Stipulatio) der er saa almindeligt i de fleste europæiske Sprog, udleder Engellænderen A. Stilling fra den i Orissai Hindostan herskende Skik, at bryde, førend en Contract sluttes imellem to Parter, et Halmstraa, som paa Latin kaldes Stipula. - Det Ord mat i Skakspil betyder noget gandske andet end maat i vort og det tydske Sprog. Det kommer fra det Persiske og betyder Død. Skal mat er altsaa det samme som Schaben eller Kongen er død - d. c. han kan ikke gaae mere
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-15
Kjøbenhavns Børs, d. 15 Juli 1828. Hamburg 2 M.a vista 214 Species 216.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-15
Specier solgtes til 12 Rbmk. 15 s. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler. Rbd. Sedl. pr. 100 Specier Svenske Sedler. 52 Rbs. Tegn. pr. Rdlr. Rigsgjeld. Rbd. Sedl. 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R.) i Banco. Dito Dito. . . . . . . Nationalbank Obligationer. 4 Rbd. r. S. (af Laanet 4 Febr. 1820) 102. Sedler. Dito Dito. . . . . . 4 pC. uopsigel. Rigsbkobl. 994,100 Rbd. r. S. Renter pr. 6 Januar 6 pC. norsk Laan, 106 106 1/2 i Banco. ved Hambro & Søn. i Banco. 4 pC. Dito nye . . . . i Sedler. Asiatiske Comp. Actier 60 1/2 - L. Sterl. 3 pC. nye danske Oblig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-19
Nyeste.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-19
Skilderie af Kjøbenhavn. Femogtyvende Aargang. No. 58. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 19 Juli 1828. Haste og hans Recensent. Dette, spar nobile fratrum er Hr. Justitsraad Peter Horrebow Haste, Told og Consumtionsinspecteur i Svendborg, i en Anonym, som i Litteraturtiden, den No. 27 har recenseret Hr. Justitsraadens Skrift om Brændevinsbrænderier paa Landet. Det er yndigt at see, hvor enige disse To ere i deres Sentiments og hvor net de vide at opløse et af de vanskeligste Problemer i Danmark Statsoeconomie. Maaden, de bruge, er heel simpel; thi den bestaaer i at lade Alling forblive ved det Gamle.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-19
Da Spørgsmaalet, om det var gavnlig so Staten at tillade Bonden selv at brænde sit Brandeviin, er saa saare indviklet og dets Afgjørelse griber ind i saa mangfoldige af Stats maskinens Hjul og Fjedre, var der ikke stort at lige imod de to Dannemænds Resultat, hvis de blet havde understøttet det med noget antagelige Grunde. Men det er langtfra ikke Tilfældet. hvo der i vore Dage træder og som Forfægtere. af Næringstvang, Corporationsaand, Monopollystemer, og Privilegieuvæsenet, han maa være udrustet med større Talenter, kraftigere Veltalenhed og et grundigere Foredrag, end man kan se disse to Forfattere for For en tredive Aar siden var Hr. Hastes Navn en Prydelse i vor Litteratur, da han udmærkede sig som god Digter og smagfuld Prosaist. Da han nu i den lange Række af Aar har saa at sige holdt sig fra Musernes Selskab og kun sjelden ofret paa deres Alter, er hans Genie ligesom bleven rusten, og han synes at have mistet nogle af de Talenter, hvorved han i hine Dage havde opnaaet en høi Rang paa Parnasset. Man kjender ham ikke igjen i dette lille Skrift, der ikke er fri for adskillige lock communes, og hvor man seer en affectert Beskedenhed parret med en flau fornem Mine.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-19
Paa Titelbladet tillægger han sine Yttringer Prædicatet frimodige." Gud maa vide, hvorfor; thi i hele Pjecen er der ikke en eneste Yttring som der hørte det mindste Gran af Frimodighed til at komme frem med Lige saa lidet begriber man, hvorfor han S. 14 falder paa, at skyde sig ind under den Frihed, som Forordningen af 27 Sept. 1799 hjemler Skribenten. Fru Justitia er han sikker nok for; derimod holder Referenten ham ikke fri for, at han jo har forsyndet sig imod Logiken. Man tænke sig, at Pag. 5 læser man som følger: "De allerfleste Stemmer, som hævede sig imod Brænderiernes Jndskrænkning til Kjøbstæderne, fremkaldtes af den, Almeenvellet undergravende, Egoisme, som Statsomvæltninger, Krige, og dermed i Forbindelse staaende Moralitetssvækkelse, i næsten fire Aarti have avlet og opelsket indtil sørgelig Modenhed." Dette er ikke en frimodig" men en ganske forkort Yttring. Af de Stemmer som i de sidste to Snese Aar har hævet sig imod dette fatale Kjøbstedmonopol, kan her kun nævnes de som stærkest har paatalt det Urigtige i dette for Landmanden saa skadelige System, og lad saa Hr. Haste djerves, nok engang at komme frem med sin Paastand, at det er den lede Egnisme, der har ført deres Penne. Forfægtere af Gavnligheden af Brændevinsbrændingens Frigivelse paa Landet, opstode i følgende chronologiske Orden: 1) Th. G. Münster, Amtsforvalter i Aalborg Amt, i Minerva. 1787. III. 55. 2) P. Bech, Fuldmægtig paa Amtstuen i Holbech Amt, siden Borgermester i Kjøbenhavn; Minerva. 1790. II. 17880, jævnf. III. 215. 3) Pastor H. Rørdam, i sin Undersøgelse. om Tilladelse for Landmanden at brænde Brændevin, Kjøbenhavn. 1810. 36 S. 8vo. 4) Kammeraad J. C. Drewsen, i Landocconomisk Tidende, 1ste Bind. Kjøbh. 5) Hr. Pastor Rønne, i samme Land oeconom. Tid. 1 B. S. 152 og II. S. III. 6) Doctor S. L. Baden, i Kjøbenhavns Skilderie 1815. No. 51, og hans Smaa Afhandlinger I. 34553. 7) Skolelærer N. P. Schøler; i Landocconom. Tidender 1816. IV. B. S. 32. o. f. 8) Kammerherre Schumacher, Amtmand i Svendborg Amt, i Efterret, fra Selskabet for Kunstflid 1817 paa, 503. 9) Krigsraad Fielstrup, Eier af Sinddingaard ved Holstebro, i Landoeconom. Tidende 1817. VI. 123 o. følg. 10) Major Vestenholtz, Procurator og Strandingscommissair, i samme Tidende 1818. VIII. 24780. 11) Professor i Landoeconomien Hr. Begtrup i den oeconom. Correspondent for 1821 Nr. 3.12) Landvæsenscommissair C. Dalgas i hans 1826 udgivne Beskrivelse over Veile Amt S. 130.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-19
Da det bliver umuligt at indsee, at noget af de 12 her Opregnede kunde have eller have havt den allermindste Fordel af, om det blev Bønderne tilladt at brænde Brændeviin, er det alde les ufatteligt, hvorledes Hr. Haste har kun stemple dem med Navn af Egoister. Di mod, da han selv S. 6 tilstaaer, at han vist tabe Noget i sine Jndkomster, hvis Bønder fik Lov til at brænde, kan man med Skiel kaste ham Udtrykket Egoist tilbage, og antage, at han, ved at forsvare sine Svendborg Brændevinsmænds Jnteresse, tillige strider pro aris et foris. Dog - det være som det vil, fra Hr. Jostitsraaden gaae vi nu over til hans Recensen, Uagtet denne, som han selv siger, er Landmand, viser han sig dog som den der ved enhver Leilighed har et Horn i Siden paa Bonden; jeg kan troe, efter Ordsproget: Frende er Frendværst. Antager man, som man vel kan, at vor nærværende anonyme Landmand er den samme, som i Litteraturtidenden for indeværende Aar No. 17-18, har recenseret Capitain Rüzows Svar paa det Spørgsmaal, hvilke ere de vigtigste Midler til at forbedre Bondestandens Tilstand, saa seer man i bemeldte Recension S. 284 de Jdee henkastede, som i No. 27 ere blevne systematisk udviklede. Man læser nemlig paa anførte Sted; Det er mærkeligt, at Forfatteren end ikke med eet Ord har nævnt Frihed til at brænde Brændeviin. Som Den der daglig seer Bønder og lever midt iblandt dem, har Forfatteren kjendt Bondestanden for nøje til, at en saadan Frihed kunde hielpe den, uden alene af Asken i Jlden, rigtignok paa den fornøieligste Maade, ved en daglig jævn Ruus. Hvilken bagvendt Slutningsmaade, Mar skulde dog mene, at hine ovennævnte Forfatter, hvoriblandt tælles to Præster, en Amtmand, en Amtsforvalter, en Amtmands Fuldmægtig, in Herremand, en Herredsfoged, en Skolelærer, i Strandings- og en Landvæsenscommissair, og saa maa have kjendt og kjende Bondestanden ligesaavel som Rec. og Capitain Ruzow, og de har slet ikke taget i Betænkning, paa det bestemte ste at anbefale Frihed til at brænde Brændevin som et særdeles kraftigt Middel til at ophielpe Bonden. Saaledes som vi saae, her gjøres Angreb imod Bondestandens Hæderlighed, saaledes forekomme i No. 27 hist og her lignende Udfald imod Bøndernes Karakter, uden dog at det har lykkets Recensenten at kunne retfærdiggjøre sine fornærmelige Yttringer mod denne Classe af Medborgere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-19
Hvad Hovedspørgsmaalet angaaer da besvarer Rec. samme, S. 424, saaledes: "Naar der spørges; hvorfor maa Landmanden ikke selv forædle sit eget Produkt og brænde sit Korn til Brændevin, hvorved han i mindre Omfang kan føre samme Værdie til Torv og beholde Masken til sine Kreature, da kan med Grund svares, fordi det strider mod rigtige Grundsætninger om Arbeidets Deling. Say i Læren om almen Velstand 1ste Bind S. 36 viser Fordelene af Arbeidets Deeling, ved at tage Exempel af et Naalemagerværksted, hvori 10 Arbeidere, der gjøre hver Sit, kunne daglig forfærdige, 48,000 Knappenaale, medens de neppe i samme Tid kunde forfærdige 1000 Naale, dersom enhver Arbeider skulde forfærdige hele Naale forfra til Enden." Man tænke, hvilket barok Jndfald, at ligne Say's Knappenaalefabrik med Brændevinsbrænderie, Det passer jo som en knyttet Næve til et blaat Øje. Vilde man forresten i den omhandlede Materie vedblive Jdeen om Arbeidets Deeling, eller Fordeling mellem Bonden og Kjøbstædborgeren, kunde man medføje sige, at den nærværende Indretning med Brændevinsbrænderiets Jndstiænkning til Kjøbstæderne strider imod Grundlætningerne for denne Deeling, eftersom Brændevinsbrændingen i de smaa Kjøbstæder nu drives af Kjøbmænd, hvilken Forbindelse med Handel er mindre passende end i Forening med Land Aug. Handelen sysselsætter jo en Mand Aaret Gjennem, og giør, at ham ingen Tid levnes til at have Tilsyn med Brænderiet; Landvæsenet derimod giver imellemstunder Perioder, hvori man kan have Tid nok til at besørge Brændingen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-19
Det forunderligste og al historiske Sand ved og Sandsynlighed mest trodsende Sted i Retensionen er efterfølgende Yttring Side 426. Dog
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-19
Hvad den Paastand angaaer, at Brændevin i de Egne i Jylland, hvor Brændevinsbrænding, gaaer isvang, ikke drikkes saa hyppigt som paa de danske Øer, da kan og bør Anmelderen paa idet bestemteste modsige den; thi i hine Egne af Jylland er just ikke Fuldskab, men jævn og stadig Sølen og Pølen i Brændevin langt almindeligere end i Fyen og Sielland." Recensentens hellige Forsikkring uagtet, forekommer dette factiske Bevis Referenten dog heelt mistænkeligt. Det er jo almen bekiendt og en Erfaringssætning, at i Hertugdommene, paa Bornholm, paa Læsse, hvor hver Bonde har Lov at brænde saa ofte han vil, ikke suppes saa Meget som paa de danske Øer, hvor Brændevinsbrænderiet paa Landet er forbudt. At den Sætning, at en Bonde faaer Lyst til at drikke, naar det bliver ham tilladt, er psychologisk falsk, det har adskillige af de ovennævnte Forfattere, som har afhandlet dette Æmne, tydelig vist. Hr. Pastor Rørdam siger S. 19. Vi see jo ikke at Brændevinsbrænderne i vore Kjøbstæder ere de værste Drukkenbolte; ei heller er det Tilfældet med Vintappere. Hvad Mennesket ofte og altid gaaer over, og kan nyde saa tidt det vil og lyster, kedes det snart ved, ja fatter endog tilsidst Modbydelighed derfor. alle psychologiske Grunde, historiske og statistiske Data, som ellers kunde komme i Samklang med den Paastand, at Brændevins drikken ikke er hyppig i de jydske Egne, hvor Bønderne selv destillere deres Brændevin, kuldkastes, kan jeg tænke, ved Recensentens bedre Vidende. Han modsiger jo paa det bestemteste denne Paastand, Jkke destomindre er Referenten saa dristig at antage, at Recensenten aldeles har Uret. Ref. henvendte sig nemlig til en Mand, hvis Embedstilling medfører, at han nøje kjender hele Jylland, og som især har bereist de Egne hvor Bønderne brænde. Han forsikkrede mig, at Rec. farer med Tant og har ladet sig Noget binde paa Ærmet. Til dette mundtlige Udsagn vil jeg knytte nogle, samme Sag angaaende Testimonia, af hvis indbyrdes Overeensstemmelse det vil være indlysende for enhver Upartisk, at Recensenten i denne Punkt som i flere, løber surr. Herredsfoged Blume begynder sin i Landoeconomisk Tidende, 3die B. indførte Afhandling om Brænderiernes Frigivelse saaledes: "Hvad jeg har seet kan jeg vidne; jeg kjender Egne, hvor Friheden at brænde nydes uden Misbrug. Det er Tilfældet i den i Hertugdømmet Slesvig, hvor jeg er født og opdraget og hvor hver Mand paa Landet brænder. Neppe nogensteds er Bonden ædrueligere, flittigere, og mere sædelig end i den Kreds. En beskjænket Bonde er der et Særsyn, og Fylderie stemples med Foragt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-19
J sammes Tidende 2det Bind S. 120 læser man et Vidnesbyrd, som Hr. Pastor Rønnes Moder har aflagt, saaledes lydende: "Paa min Sons, Pastor B. F. Rønnes Begiering, attesterer jeg, at jeg er født og opdraget paa Landet i Jylland, hvor jeg i min Ungdom opholdt mig paa flere forskjellige Steder, paa hvilke enhver Bonde brændte Brændevin, samt at Drukkenskab og Ladhed vare i hine Egne saa usædvanlige blandt Landalmuen, at den Mand der kom beruset hiem fra Staden blev anseet foret foragteligt Menneske, der kom i Alles Munde, som en Dranker. Hiemme berusede man sig derimod ikke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-19
J meerbemeldte Tidende VI B. erklærer Hr. Krigsraad Fielstrup S. 128. Landmandens Moralitet fordærves sandelig ikke ved Tilladelsen at brænde.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-19
- J sit Huus drikker ingen Bonde ei heller hans Folk til Umaade, o. s. v. S. 428 erklærer Rec. at han vil anføre.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-19
en af de vigtigste Grunde imod Frigivelsen af Brænding paa Landet. Man tænke sig hvor Læserens Opmærksomhed derved bliver spændt, naar man venter at erfare en af Hovedgrunden, hvorfor Regenten ikke kan tillade Landmanden at forædle sine egne Producter. Man troer neppe sine egne Øjne, naar man da læser som følger; det er et farligt Exempel, naar Loven slutter Fred med sine Overtrædere, just fordi de ere ret vedholdende i Overtrædelsen." Altsaa - om de haardnakkede Vendelboer, Havgasserne ved Vesterhavet eller andre Jyder, fremture i Overtrædelse af Forbudet imod Brændevinsbrænding paa Landet, saa kan netop af den Aarsag Forbudet ikke ophæves, følgelig maa de følle Bønder i Sielland og Fyn, i Lolland og Falster, som efterleve de kongelige Mandater, maa lide under deres jydske Medbrødres Foldstelse!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-19
Naar Recensenten sammesteds finder det utænkeligt, at hvis Brændevinsbrændingens Fi givelse skulde finde Sted, vilde deraf opstaae en Modsigelse mod vor Lovgivning om ulovlig Krohold, kan Ref. forsikkre ham, at hvad til angaaer kan han være ganske ubekymret. Opleve vi den Dag, at Regenten skjænker Studen af saa mange Patrioter ønskede ny Lovgivning for Brændevinsbrænderi, da eier det øverste Justitscollegium en Generalprocureur, der vilikke vil glemme at tage Hensyn til enhver end- ogsaa den ringeste Omstændighed, som med Æmnet staaer i Forbindelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-19
Vor Hr. Recensent er, som vi see, ikke befængt med saadan Nyhedssyge som hine ovennævnte af Hr. Justitsraad Haste betitlede Egoister. Hans tydelige Erklæring lyder saaledes: Anmelderen kan ikke, skiøndt han selv et Landmand og ingenlunde er blind for de oconomiske Fordele, Qvægets Fedning med Mask og Besparelsen af Brændevins Indkjøb kunde forskaffe ham, tilraade en ny Lovgivning for denne Sag, men alene ønske, at det maa forblive ved den gamle. Og det er hans Overbeviisning, at dersom Brændevinsbrænding tillades paa Landet, vil det inden ret længe blive nødvendigt at forbyde den igien; og en saadan Uskadighed i Lovgivningen er altid skadelig. (Denne Skadelighed indseer Ref. ikke. Tempora mutantur, et nos mutamur in illig - og da maa vel Lovene ogsaa forandres). Vore smaa Kjøkstæder vare maaskee imidlertid styrtede sammen, naar denne deres Hovedhjørnesten var dem fra tagen. (Gud bedre os for vore smaa Kjøbstader, om deres Velfærd blot beroer paa Brændevinsbrænding! De florerte i Aarhundrede før Brændevin blev til, og nu, da deres Vil stand er grundfæstet paa dette Brændevinsmonpol, disse Hovedhiørnestene, som ere tagne sig Landmanden, gaaer en Del af dem dog bag af Dandsen. For ikke at være vidtløftig, henholdte Referenten sig forresten, hvad denne Sag angaaer, til Pastor Rørdams Yttringer i hans ovennævnte Skrift S. 29, 30.) "Bonden bliver Rec. ved var derved ikke blevet rigere, uden forsaavidt Enhver, der har en Ruus, troer sig en Kroesus." (Her kunde medføie. tilraabes Rec.: "Person, J skjemter i Utide.) Brændevinsbrændere bleve satte ud af Virksomhed, og Bønderne vare imidlertid blevne, om ikke dygtige Brændevinsmænd, dog dygtige Brændevinsbøtter. (Hvilket deligt og betydningsfuldt Udtryk, Man siger, at der er ikke saa slet en Bog man jo kan lære Noget deraf. Saaledes forefinder Commissionen for Videnskabsselskabets Ordbogogsaa her et nyt Ord, hvormed den kan berige sine Samlinger.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-19
Indenlandske Efterretninger. Odense den 15de Juli. J Løverdagsaftes fik den uforsigtige, og altfor hyppige, Badning her i Kanalen atter et Offer, en voxen Maler lærling, som ellers skal have været en ret god Svømmer, sank under, rimeligviis greben af Krampe, og kunde formedelst Mangel af fornødne Hielpemidler, først efter 20 til 25 Minuters Forløb blive dragen op, hvorved Brændeviinsbrænder Nielsens Karl Jeppe, og Tømmersvend N. Krabet hæderlig gjorde sig fortiente, den Første ved at gaae to Gange tilbunds; hvorved det andengang lyktes ham at faae den Druknede med sig, den Anden, ved ufortrøden Jver at anvende alle Midler, der ihast kunde overkommes. Medens han o. Fl. var i Begreb dermed, kom Hr. D. Ruge kjørende forbi fra Landet, sprang strax af Vognen og aarelod den Druknede, samt bibragte ham de Styrkningsmidler, der i Nærheden kunne haves; kort derefter ankom ogsaa Hr. Regimentschirurg Jacobsen, som var kaldt inde fra Byen, medbringende de til Druknedes Gjenoplivelse fornødne Hjælpemidler, men Begges Bestræbelser vare forgiæves; Livet vendte ikke mere tilbage. - Maatte denne og lignende sørgelige Begivenheder, som jevnligen spørges, bidrage til, at gjøre de unge Mennesker, som idelig ville plaske i Vandet, idetmindste forsigtigere. Den Ublufærdighed, ja virkelige Uforskammenhed, de vise, ved at løbe flokkeviis nogne omkring langsmed en Alfarvei, og en af vore meest besøgte Spadseregange, og derfra fordrive Eierne, og alle anstændige Folk, ere i denne Avis saa tidt bleven paatalt, at man vel ikke mere tør vente nogen Virkning af Gjentagelsen?
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-19
Det er i Selskabets Vedtægter bestemt, at "om det engang imod Forventning skulde opløses, da skulle alle dets Samlinger og Midler tilhøre det arnæmagnæanske Legat.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-19
To Danske have, med Understyttelse fra Fonden ad usus publicos, været ved det Fellendergske Jnstitut i Hofmyl i Schweitz. Dette Jnstitut, hvis Øiemed er at danne fattige hielpeløse Børn af Landalmuen til sædelige, arbeid somme, tarvelige Mennesker, som, uden at falt, det offentlige til Byrde, kunde ernære sig se, fornemlig ved Landbrug, har tildraget sig gen Opmærksomhed ved det Held, der har la saget denne i menneskekierlig Hensigt stiftede Undervisnings Anstalt, og Jndretningen sant Efterligning paa mange Steder i Schweis, siden ogsaa i Holland, og i Preussen. - Bornene øves om Sommeren næsten hele Dagen paa Marken ved Landarbeide passende for den Kræfter, og deres Lærer arbeider bestandigen med dem, der anvendes paa denne Aarstid tilden egentlige Skole-Underviisning ikkun faa Timer dagligt. Denne indskrænket sig og saa allene til det, som virkeligen er fornødent og gavnligt i disse Menneskers Stand og Stilling, Ved Markarbeidet, skulle de kunne tjene saa meget, at Jnstitutet derved holdes skadesløst,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-19
J Danmark synes Jndførelsen af slige Fattig skoler at ville møde betydelige Hindringer saavel i Klimatet som i den almindeligen brugt lige Agerdyrkning. - Jmidlertid er Hovedmaalet, en forstandig Opdragelse, beregnet paa tide at vænne Børnene til gavnlig Sysselsættelse, saa vigtig, at det maatte antages ønskeligt om en Indretning, liig den paa Howyl, kunde bringes i Gang hos os. Den afdøde ædle Geheime-Statsminister Greve Chr. D. af Rewentlow gjorde i Aaret 1823 et Forslag til Regjeringen herom. Jfølge kongelig Befaling nedlagde Direktionen for Fonden ad usus publicos, efter at have raadført sig med saakyndige Mænd, en Forestilling til Hs. Majestæt om denne Sag, hvorefter ved kongl. Resol. af 22 Febr. 1825. blev befalet, at to duelige unge Mennesker af Almuestanden, af hvilke den ene maatte forstaae saavel tysk som dansk, og derfor helst tages fra det Slesvigske, skulde udvælges til, paa bemeldte Fonds Regning, at gjøre en Reise til Jnstitutet i Hofwl, for ved personlig Deeltagelse i alle de der forefaldende praktiske Arbeider i Mark og Huus, at blive nøje bekiendte med denne Anstalt, saa at de, efter deres Hjemkomst, kunde i fornødent Fald forestaae en lignende Anstalt her. Valget faldt paa Seminarist P. Møller fra det Jonstrupske, og Seminarist P. Schmidt, fra det Tønderske Skolelærer-Seminarium. Begge ansaaes af deres Foresatte særdeles skikkede til at udføre et saadant Hverv, som de og vare villige til at paatage sig. De tiltraadte Reisen i Begyndelsen af Juni 1825, med et Anbefalelsesbrev til Fellenberg, og ankom i Slutningen af samme Maaned til Hofwl, hvor de bleve særdeles vel modtagne saavel af denne berømte Mand, som af Jnstitutets værdige Lærer, Wehrli, og efter tretten Maaneders Ophold der, samt efterat have besøgt, nogle andre lignende Lære-Anstalter, vendte de her tilbage. Førend de forlode Hofmyl havde de, under Fellenbergs og Wehrlis Veiledning udkastet en Plan til Anvendelsen her i Landet af den Undervisnings og Opdragelsesmaade, hvormed de nu vare blevne fortrolige, hvilken Plan de ved deres Hjemkomst indleverede til Direktionen for Fonden ad usus publicos. J Sommeren 1827 bleve de efter kongl. Befaling satte i Virksomhed paa en til Sorø Akademies Gods henhørende Bondegaard, hvor en Fattigskole, efter den her omtalte Me hode, ved dem er indrettet. Denne Forsøgs-Anstalt, hvorover den kongl. Direktion for Universitetet og de lærde Skoler blev overdraget Bestyrelsen, begyndte sin Virken med til Drenge, og da den endnu er i sin Barndom, vil først Tiden lære hvad Held den skal have. Forestaaende Efterretning er meddeelt i det i disse Dage udkomne 6te Binds 3 Hæfte af nye landsconomiske Tidender. Det var ved den benævnte to Seminarister ved deres Afreise herfra til Hofnyl medgivne Jnstruktion iblandt mere foreskrevet dem, skiftevis hver sin Maaned at sende Indberetning til benævnte Direktion om deres Beskaftigelser og Erfaringer ved Jnstitutet, og hvorledis de i det Hele anvendte Tiden der.