Politivennen, 1808-01-01
Forslag om en Lovbestemmelse for enkelte Etafjers Salg og Køb i Kbhvn. (Efter Jndsendt). Den Tanke har engang for lang Tid siden været fremsat i Politivennen, at det for en Stad ikke var en liden Tilvært i det huslige Livs Bekvemmeligheder, ogsaa i Husejeres og Bygmesteres Tarv, om det kom i Gang, at en Husejendom blev delelig i saamange Stykker, som deri var Lejligheder for Familier. En saadan Handel og de deraf flydende Frugter, kunne imidlertid ikke finde Sted, med mindre den forud fra Lovgivningens Side erkjendes, og de fornødne Bestemmelser, ihenseende til Skattevæsenet, Politiet o. s. v., forud fastsattes. Det er underligt, at endnu ingen Husejer er falden paa, at efterligne saaledes paa sin Husejendom, det Udstykningsvæsen, som har gjort saamange Godsejeres, Godsprangeres og Godsslagteres Lykke, og for hvis Fordelagtighed den naturlige Grund ligger deri, at der altid vil være flere Købere af liden end af stor Formue, og at de mindre Ejendomme, som mere afsættelige, ogsaa bedre ville holde sig i Pris, end de store. Blot af den Erfaring, som dog for Husejere er saa almindelig, at store og prægtige Lejligheder hverken i Forhold til Rum og Bekvemmelighed, eller til Husets Byggepris eller Købesum, ere saa indbringende som mindre og slettere Lejligheder, og at dette tiltager bestandigt, saaledes at man med Føje kan sige, at den Fattigste altid boer dyrest, endskjøndt han fer øvrigt boer slettest; - af denne Erfaring maatte Huusejerne være førte paa Tanken: Etasjevis at udstykke deres Bygninger. Kun Mangel af Erkjendelse fra Lovgivningens Side, og af Bestemmelseslove for dette Slags Eje, maatte, som sagt, have tilbageholdt denne Tanke, hvor den kan være opkommet. Havde imidlertid nogen ansøgt Regjeringen om, at sanrionere en enkelt Etafjes Salg, imod at Statens Sikkerhed fra Skattevæsenets Side o. s. v. betryggedes, indsees ikke, hvi Regjeringen skulde havt noget derimod. At et saadant Køb og Salg medførte Fordele, er her forudsat; for dem, som imidlertid herom maatte tvivle, vil man nogenlunde udvikle disse. 1) Mangen Husfader ønskede at være Husejer istedet for Lejer. Dette ønske er endog, paa meget saa Undtagelser nær, almindeligt. Sine Ejendomslejligheder kan man pryde, forandre, inddele o. s. v., med eet Ord, Bekvemmeligheden er unægtelig større. Videre er man da i Sikkerhed, for Lejens vilkaarlige Forhøjelse, eller for Opsigelse paa Husvertens Tykke. Hertil kommer endnu den Betragtning, at man, som Ejer af en Etafje, maatte rimeligen have dens Brug for billigere Pris, end man har de samme lejede Værelsers Brug; en Betragtning, der for saa mangen er af største Vigtighed. 2) At mangen Husejer var veltjent med at kunne afhænde enten sin hele Bygning etasjevis, eller en eller flere enkelte Etafjer af samme, naar han derved vandt, er unægteligt. Vi ville f. Ex. sætte, at en Husejer, hvis Bygning, af 4 Etafjer og Kælder, havde kostet ham 20000 Rdlr., men indbragte ham Renter af 35000 Rdlr., kan, ved at udstykke den, opnaae, i de forskjællige Købesummer for Etafjer, 28000 Rdlr., saa vil han vist ikke betænke sig paa en saadan Afhændelse, og de forskjællige Etafjers Købere ville tilsammen komme til at boe saameget lettere, som Ejere, end forhen som Lejere, som Renterne af 7000 Rdlr. udgjør, eller med andre Ord 1/2 lettere, og havde altsaa at regne, at den Sum, hvorfor de havde købt her sin Etasje, forrentede sig med 5 Prosent. Dette er kun et enkelt Exempel af de mange tusinde mulige. Mangen Vert vil sælge til en mindre Vinding, og der blev altsaa sikkert Etafjekøb, hvor man kunde regne en langt større Rente af sine Penge. Ligesom der er mange Bygninger, der forrente sig endnu mere, end i dette Exempel er forudsat, over det hvad de som heel Ejendom have kostet deres nuværende Ejere, og hvor Fordelen altsaa vilde være større for Udstykkerne og ligeledes for de Købende. Maaske vil nogen finde, at der vel ikke vilde lokkes mange Købere ved den Fordel, Forrentelsen af fem Prosent kunde ansees at være. Hertil kan svares, at for dem, der kunne bruge deres Penge i hvad der kaldes Handeel eller Næringsomsætning, er 5 til 6 Prosent kun en liden Betragtning; men Embedsmænd, Pensionister, og mange andre, bringe ikke mere end 3 1/4 ind, af hvad de kunne have samlet eller eje. Men vi ville desuden, for end videre at besvare bemældte Jndvending, atter tage Tilflugt til det engang brugte Exempel. Hin Bygning, der hel havde kostet sin Ejer i Købesum 20000 Rd. ville vi sætte at være pantsat for 14000 Rd. faste Penge, i første Prioritet (for det runde Tals Skyld sættes kun saalidet); da disse 14000 Rd. ikke af Etasikøberne bleve at udbetale, men kun at forrente med 4 Prosent, og de udgjorde det Halve af de 28000 Rd. som ved Udstykningssalget opnaaedes af de forskjællige Købesummer; saa blev jo af hver Køber kun det Halve at udbetale af hans Købesum: og saaledes kunde Køberne regne, at de havde ser Prosents Forrentelse af de af dem udbetalende Penge. 3) For Staten var nødvendigen en saadan Jndretning en Kilde til en ikke ringe Forøgelse af Jndtægt. Jo flere Køb og Salg, jo flere Penge for Kongen. 4) For Prokuratorer, Auxionsdirektører, og en Mængde andre, vilde denne Jndretnings Jndførelse være af megen Fordel; en Paastand, som vel uden Bevis vil tilstaaes. Vel indsees det, at denne Forandring i Husejendommenes Natur, vilde kunne afføde en Mængde nye Stillinger, en Mængde Servituter, Rettigheder og Pligter, og give Anledning til Fornærmelser og Anker, som nu ikke kjendes, men en agtpaagivende og indsigtsfuld Lovgivning vilde vide, ved betryggende Love, at sikre enhver den ham tilkommende Ret. (Fortsættes).