Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-09-02
J denne sørgelige Stilling, behøvede den Ulykkelige andre Hjelpemidler, end man kunne byde hende i dette Huus, da ingen kjendte hende, saa maatte man søge at erfare hvem hun var. Hældigviis fandt man Papirer hos hende, som tilkjendegav hendes Navn og Bopæl. Hun var en Datter af Præsidenten for Bretagner Parlamentet og en Enke af Raadsadvokaten Herr Dær. Uagtet de Feil hun maatte have begaaet, kunde jeg dog ikke afholde mig fra at have Medlidenhed med hende. I hendes ulykkelige Tilstand, troede jeg ikke at kunne bevise hende nogen vigtig gere Tjeneste, end at føre hende til hendes Bopæl. Jeg lod ved nogle Bekjendtere hente en Vogn og bære den Syge ind deri. For begierlig efter at lære hende nøiere at kjende, kunne jeg ikke forlade hende i denne Forfatning. Jeg steeg ind i Vognen, hvor min Tjener sad og styttede hende, da hun endnu var ganske ude af sig selv. J to Minutter vare vi ved hendes Bopæl. De, det boede i første Stolværk viste os op i anden Etage. Jeg bankede gjentagne Gange paa, men forgjeves; man svarede mig ikke, og jeg var i Begreb med at lade hente en Smed, da jeg, erindrede mig at hun havde Nøgler i hendes Lomme. Vi fandt ogsaa virkelig Røglen til Døren. Man tænker sig min Forundring, da jeg i tre paa hinanden følgende Værelser, ikke fandt andet end et slet Bord, Træstole og nogle Leerkar. J det bagerste Værelse var en Alkove, blot forsynet med et daarligt Gardin, jeg drog det halv tilside for at see hvad der var for noget. Forgiæves vil jeg forsøge at beskrive var jeg følte, da jeg fik Øie paa een, af fireBretter sammensatte Kiste, paa Bunden fyldt med Straae og derover et sønderrevet Toppe. Dette var Madame Des, en Datter af Parlament=Presidenten og en Enke af en Raadavokats Leie, saa utrolig dette synes, saa har dog mangen kjendt, denne Dame og den grændseløse Elændighed hvori Spillesygen har styrtet hende. Jmod min Villie, bevægede mig noget andet, end blot Ædelmod til at staae denne Ulykkelige di. En Tapetmager boede lige over for. Løb derover, sagde jeg til min Betjent, der har du Penge, kjøb en Madrasse og Alt hvad der hører til en Seng; i ti Minutter maae det være færdigt, thi jeg vil ikke nogen kommer herind. Jeg frygtede nemlig for at beskjemme dem, som jeg ville understytte. hun laae nu paa Straaet, hvorpaa jeg havde været nødsaget til at lade hende nedlægge. Jeg mærkede hun var igjen kommen til sig selv; men hun var endnu saa forvirret, at hun ikke ville de svare noget af mine Spørgmaale, hvor blid og hjertelig jeg end fremkom med dem. Min Tjener som strax igjen tilbage, ledsaget af en Dreng, som bar det Forlangte. Strax blev der opsat en Seng i Forværelset, vi bare Frue Dat derhen, hun skiulede sit Ansigt med begge Hænder. Min Kusk, som imidlertid paa Anmodning af mig havde hentet en Læge og sin Kone, kom just nu tilbage med dem begge. Jeg begarmig for Velanstændigheds Skyld ind i det bagerste Værelse, medens den første Bandage blev lagt paa den Saarede. Neppe havde jeg været der nogle Minutter, saa hørte jeg en undertrykt Hulken. Jeg forskede efter og fandt en Dør, jeg aabnede den, og hvad saae jegge paa et elændigt Straaleie laae et Fruentimmer, som ved Synet af mig, skjulte Hovedet med det daarlige Teppe. "Min Herre, raabte hun mig imøde, Siig mig af Barmhjertighed hvad er det hændet min Moder, Hvorledes: De Frue Des Datter, og iler hende ikke til Hjelp "Almægtige Gud, er hun i Fare, Nei, men hun behøver meget deres Hjelp, Her begyndte hun igjen at bulke." Kan Deikke staae op fordi De er upasselig, spurgte jeg. Hun svarede ikke. Da jeg ikke kunne forklare mig Aarsagen til hendes Stiltienhed, saa gik jeg til min Kudsk Kone, og sagde til hende: Begive Edder, ind i hiint Gemak, der vil I finde et Fruentimmer. Sporg hvorfor hun ikke vil staae op. Maaske vil hun have meere Fortroelighed til Eder end til mig, og forklare Jer Aarsagen.