Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-03-23
Enhver Læser, som ikke allerede har tabt Læselysten ved at læse Hr. Wulffs Besvarelse, kunne vi henvise til ovennævnte vor Jndrykkelse i Berlings Tidende. Denne indeholder dog aabenbart i det Væsentlige – dersom det overhovedet ellers kunde kaldes noget væsentligt, hvad Aalborg Avis har Fortjenesten af at have fremdraget som Gienstand for den foreliggende Ordvexling – Svar paa Tiltale, nemlig baade For- og Eftertale, et Svar, der vel maa staa som rigtigt, naar Man ret har anstrængt sig for at oplyse for den øvrige Verden, det Modsatte og Verden endda vedbliver at være lige klog. Det forstaaer sig: Hr. Wulff har jo ikke heller der saa grundig og vidtløftig udviklet sig, som skeet var, dersom han ikke tildeels havde kunnet henvise til de grundige og factiske Oplysninger, som findes i Aalb. Avis No. 36 og 37. Men herved er blot at mærke, at der existerer en for Verden aabenbaret factisk Reciprositet mellem Hr. Wulff og Aalb. Avis, paa Grund af hvilken Kilden til den Enes Meddelelser er at søge og finde hos den Anden, saa at Publicum, der kaldes til Dommer, maa nøies med Partens eget Vidnes byrd, deraf er altsaa det "Grundige i Oplysningerne at udlede. Henlæggelsen af Dampskibets Regnskab for Aaret 1842 fra Revisionen til Kjer, hvilket er betegnet som en ordensforstyrrende bemægtigelse, anseer Hr. Wulff nu som et ganske irrelevent Foretagende", i at der ikke heller herimod kunde være med Føie er eneste Ord at sige, er ogsaa saa indlysende, at hvad vi, i vort Foregaaende derom have yttret endog maatte være overflødigt. Men det er høist paafaldende, at Hr. Wulff vil fragaae at have været noget Øieb i uvidende om, hvor bemeldte Regnskab var; thi han paadutter sig derved selv den uforsvarligste Ligegyldighed for sine ueftergivelige Pligter som Medbestyrer; han ignorerer derved hvad der atter og atter med ham var omtalt desangaaende i hvert Bestyrelsesmøde og de ham i Forbindelse dermed gjentagne Gange givne Erindringer og Aflæggelse af Actieregnskabet; det er høist paafaldende, at han vil blotte sin Ukyndighed om eller Mangel af Erkjendelse af den ueftergivelige Fordring til en Regnskabsfører at aflægge Regnskab, naar behøves, eller til rette Tid, og und skylde sin Forsømmelighed i saa Maade dermed "at Regnskabet ikke kunde opgjøres med Nytte, fordi Beløbet af endeel tegnede Actier ikke var indkommet en Undskyldning, som i dette Tilfælde, hvis den havde nogen Gyldighed, vilde gielde i al Evighed, eftersom det nok kan ansees som afgjort, at endeel af de tegnede Actier aldrig nogensinde vorde indløste; det er fremdeles høist paafaldende, at han, der har dristet sig til at overtage dette og andet Regnskabsvæsen, ikke kjender den simple Regel, at hvad der til den Tid, Regnskabet bør aflægges, ikke har været at bringe til virkelig Jndtægt, bør i Regnskabet omdrages som Restance, og at Regnskabsføreren ingenlunde bør lade sig neddrage i Restanternes Række; og det er endeligen endnu i høiere Grad paafaldende, at i Actte regnskabet, som omsider den 27de Januar d. A. fremkom, savnes al Jndtægt af de statutmæssige Prænumerationer, 25 Rbd. pr. Actie, af uindløste Actiebreve. hvis fulde Beløb 6200 Rbd. Hr. Wulff angiver som endnu udestaaende, da det dog er vitterligt, at adskillige af disse Prænumerationsbeløb ere indbetalte. Det er os tilvisse ubehageligt, at være af Hr. Wulf nødte til nu at omtale denne Omstændighed, og det skal være os kjært, om vor tidligere Tillid til ham ikke skal være saaledes skuffet, at vi skulle bringes i den ubehagelige Nødvendighed, efter hans Forslag, at søge Oplysning hos vedkommende Actietegnere om, hvilke Prænumerationsbeløb der ere indbetalte. For den nærværende af Aalborg Avis først tilæskede Strid er imidlertid herved det Udbytte vundet, at der saaledes er fremkommet en Gienstand, som er værd at tale om, hvorimod alt det Øvrige, og hvad man har villet indbilde Publicum kunde forekastes os, har opløst sig i intetsigende Jnsinuationer, hvis dybere Grund Enhver, som interesserer sig for Sagen, forhaabentligen let itide finder, saa at det store Fælledskabs Tarvs Fremme ikke skal komme til at lide Afbræk Om den saakaldte "Bemægtigelse? – der synes at betragtes som Gienstand for den vigtigste Ank post – skulle vi dog endnu tillade os at tilføie: Hr. Wulff kan, som sagt, ingenlunde tillægges, eller som han selv vil, tilegnes Beskyldning for uforsvarlig Uvidenhed om, at Skibsregnskabet for 1842 var afleveret fra Revisionen til Kjer. Han vidste og, at et heelt nyt Regnskab agtedes udarbeidet. Hr. Wesen berg erklærede bestemt for ham og øvrige Medlemmer af Bestyrelsen, at han hverken vilde eller kunde revidere dette Expediteurens Regnskab, fordi det var mangelfuldt, og der i Bilagene dertil, samt navnlig til den kjøbenhavnske Expediteurs Regnskab, vare opførte flere Pengesummer, der vedkom Actie- og Jnventarie-Regnskabet, og fordi Hr. Wulffs Regnskaber for disse Gjenstande, saavelsom Jnventariefortegnelse, manglede. Havde det været hans Hensigt alligevel at see Expediteurens Regnskab i den Form, det var aflagt, revideret, kunde han i Egenskab af Formand - skjøndt rigtignok for den Tid selvvalgt som saadan jo have fremkaldt en Generalforsamling til nærmere Bestemmelse desangaaende. Tvertimod udrettede han til Regnskabets Fremme, saaledes at Actiehaverne derved kunde sættes i forønsket Kundskab om Status, Jntet hvad der i dette Øiemed skete, blev af os urost, og saaledes som nu ligger klart for Alles Øine, – foranstaltet. Der bestaaer altsaa den omtalte bemægtigelse, og der vil Confequencen i endeel Aalb. Avis's polemiske Artikler gjenkjendes. Formanden – vi ville kalde Hr. Wulff saaledes leddede Bestyrelses-Forhandlingerne under saadanne Former, at, uagtet det den 17de Juni f. A. vedtoges, at der uden videre Varsel skulde afholdes Bestyrelsesmøde hver Løverdag Eftermiddag Kl. 6, hvilket ogsaa blev iagttaget, afgiver dog Forhandlingsprotokollen intet Vidnesbyrd om, at Bestyre sens Medlemmer have været forsamlede fra 22de Juli til 22de October f. A., i en Tid, da Skibet var igang, de der discuteredes og Regnskabet og dets Revision, samt andre vigtige Gienstande. Paa Expeditionscontoiret kunde Regnskabet ikke henlægges – hvor Stedet var, maatte vel forresten være ligegyldigt, naar det var beqvemt og tilgængeligt – thi Expediteuren saae sig medens han fungerede, ikke istand til at give Vedkommende de fornødne Oplysninger, og efterat han var entlediget, og bemeldte Contoir lukket, kunde dette Sted naturligviis alene af den Aarsag ikke benyttes. Den førte Klage over Mangel af Adgang til Regnskabernes Eftersyn er iøvrigt uden mindste beføielse, Vi have ved alle forefaldende Leiligheder opfordret Actionairerne til at tage samme i Øiesyn. Enhver, som fulgte disse Opfordringer, fandt sig tilfredsstillet; og at Jngen har savnet den Tilfredsstillelse, som aaben Adgang til Regnskaberne kunde give, synes at fremgaae deraf, at endnu Jngen, saavidt os bekjendt, have søgt nogen Oplysning efter den sidste offentlige Annonce og Regnskabets Henlæggelse. Hvad Entledigelse af Expediteuren – til hvis Antagelse i sin Tid vi i Særdeleshed af Føielighed imod Hr. Wulff gav vort Samtykke – angaaer, da er det indlysende, at da Majoriteten, i Tilfælde af Dissents, udgjør den statutmæssige Bestyrelse, og da Expediteuren, ligesom Bestyrelses-Medlemmer antages sessionsviis, denne Foranstaltning ikke behøver videre Begrundelse. Entledigelsen blev af Majoriteten declareret ved et Bestyrelsesmøde d. 18de f. M. ved hvilken Leilighed Hr. Wulff erkjendte, at ingen contractmæssig Hindring herfor var tilstede. Ere Hr. Kjerulff og hans Talsmand med denne Oplysning om Grunden til hans Afskedigelse ikke fyldestgjorte, kunne vi gjerne tilføie, at efter Statuterne, og sidste Generalforsamlings Beslutning, skal Expediteuren tillige fungere som Regnskabsfører og Kasserer; men dertil have vi ikke anseet ham beqvem – og vi ansee os ikke pligtige til oftere at lade os ham paa tvinge. Vi have nu saa vor Mening. Vil Nogen vide, hvorpaa denne grundes, kunne vi endvidere tilføie, at den Jnstrux, han engang fik, har han, maaskee for ikke derved at være bunden, aldrig tilbageleveret Bestyrelsen med hans Paategning, at han ei efter Pligt har afgivet Fortegnelse over Passagerer i Ophængelse i Kahytten m.m., at beviislige Feil have indsneget sig i hans Regnskab – Feil, som føre os tilbage til, i det Følgende nærmere at omtale Hr. Wulffs Forhold. – Mange kunne med Bestyrelsen bevidne, at det ved Generalforsamlingen i Aaret 1843 fremlagte Regnskab udviste et Overskud af 800 Rbd., hvorimod det Regnskab, der blev afleveret til Revision, fremviste en Underballance af 1028 Rbd. Saaledes var, som vi have sagt, og herved gjentage, Expediteurens Regnskab mangelfuldt. Jeg, Hallen green, har tillige ved et Bestyrelsesmøde udladt mig med, at der var Feil i hans Regnskab. Videre ikke, og dette vil altid falde mig let at forsvare Ligeledes indesad han efter Regnskabet for Aaret 1842 med en Beholdning af 458 Rbd., som han hverken i paafølgende Maanedsextracter eller Regnskab tog til Jndtægt, og som først efter Opfordring sidstafvigte Januar Maaned blev til Bestyrelsen afleveret. Det vil forhaabentlig være klart for hver den, som betragter de nærværende Forhold, og det vil udentvivl finde Erkjendelse af enhver Upartisk, der ikke ledes af Bihensyn, at al fremført Anke over Forstyrrelse i Forretningsordenen, reducerer sig til Lammentation fra Hr. Wulffs Side over Modstand mod hans Egenraadighed. Men saadan Klage vender sig af sig selv imod ham selv, og gaaer da ud paa, at han ikke kunde eller ikke vilde raade saaledes, at han derved fremkaldte sine Medbestyreres Anerkjendelse af at hans Ledning altid var rigtig og i Anliggendets Jnteresse. Raadførsel og Samtale med Andre, end ham, og til andre Tider, end netop i Bestyrelsesmøder, faae nu Navn af Gang paa Udenomsveie, ligesom om der ikke kunde søges anden Erfaring og Oplysning til gavnlig Anvendelse under Forretningsforrelsen, end den, Hr. Wulff indbragte i Bestyrelsen. Dog - nok herom, Et andet Punct turde endnu være mindre lysende for Hr. Wulff, og meere belysende for Publicum. Om han veed Beskeed, angaaende de indbetalte Actieprænumerationer, vide vi ikke; men at han vidste, hvad vi først holdtes uvidende om, at Expediteurens Regnskab for 1842 var uvigtigt, det vide vi, og ikke destomindre bragtes Resultatet af dette ham vitterligen urigtige Regnskab i en Oversigt til offentlig Kundskab. Redacteur Ree, dararende Bestyrelsesmedlem, lod denne Oversigt indrykke i Avisen under Bestyrelsens Navn, uden at Undertegnede saae den, førend den stod i Avisen. Ved Generalforsamlingen den 30te Jan. f. A., da samme Bestyrelsesmedlem førte Forhandlingsprotocollen, og da Pengesummerne der sattes in blanco, uden at saadant blev af os bemærket, anmeldte Expediteuren i al Stilhed for Hr. Wulff Feilen, hvoraf han vidste Regnskabet laborerede. Hvorvidt nu saadan Maade at sætte Publicum i Kundskab om Skibets Status a. kan være forsvarlig, maae vi alene henstille. Men vor Agtelse for Publicum, Actionairerne og os selv. skulde ingenlunde have tilladt os at give en Beretning, som maatte opvække urigtige Begreber. Vi kunde da med Føie ei blot været dadlede, men dragne, til Ansvar. Hr. Wulff taler et Sted om løs og nautoriseret Meddelelse; men her er nu Talen om en Meddelelse, der med saadanne Egenskaber tillige forener vitterlig Urigtighed. Vort Standpunct i Forhold til Hr. Wulff var os stedse klart nok. Det er vor Høflighed, han gaaer løs paa i hans bemærkning om hans Benævnelse som Formand. Han var rigtignok ikke staturmæssig valgt; men mon han da hellere vilde, vi skulde have kaldt ham Usurpator, – Derimod sees det ikke, at han er sig klart bevidst, hvem der staaer ham under Øinene, og hvem i Ryggen. Han skulde først spurgt: er det mig eller min Secundant, Hugget gjalder, Naar han saa havde faaet dette at vide, kunde han have sparet sin truende Reservation; thi saa havde han vidst, hvad han ikke har kunnet læse sig til, at det er hans ivrige Talsmand, Hr. Ree, vi have beskyldt for Partiskhed i dennes vidtløftige Passiar, sigtende til at paasætte Hr. Wulff en Laurbærkrands og at paatrykke os en Tornekrone. Saadan Færd kunne vi ellers vel igien kalde partisk og borneert. Angaaende Skibsførerens Gagering skille vi næst at erkjende, at det har sin Rigtighed, at der kun har været Tale og 5 pCt. Caplac for ham af Fragten for Kreature og Gods, en Fragt, der iøvrigt i afvigte Aar langt oversteg 12000 Rbd. og at det er en overseet Feil, naar vort forrige Jnserat omtaler Skibets hele Brutto-Jndtægt, hvoraf Skibsføreren havde forlangt 5 pCt. Caplac – bemærke, at vorDissents i denne Henseende gik ud paa, at 12000 Rbd. skulde være Maximum, medens efter Skibsførens Paastand denne Sum skulde være Minimum, og hans Caplag, hvis Jndtægten blev større, stige i Forhold dertil, samt at de yderligere Jndskrænkninger med Hensyn til ham, vi insisterede paa, angik at nægte ham for Aaret 1843, 24, daglig contant som Kostpenge, paa Grund af, at han ifølge den med Skibets Restaurateur sluttede Accord nød Kosten in natur. Talen om min, Bruuns, Sløvhed, synes nu at have været misforstaaet; thi saavidt kan læses mellem de sidste Linier, mig angaaende, var det nok egentlig kun for Sløvheden for Minoritetens divergerende Tendentser, Man vilde muntre. Hvorledes ellers Fremmede og Uvedkommende ansee min Virksomhed, er mig ligegyldigt. Sapienti sal. Om nu den Fremdragen for Publicums Domstod af Virksomheden i "Jris's Bestyrelse, som Aalborg Avis tillægger sig Fortjenesten af, ved at have benyttet den rørende Jmpuls, som vi have paapeget i Begyndelsen af vort foregaaende Jnserat, kan geraade Hr. Wulff og Konsorter til Hæder, overlade vi til nærmere Bedømmelse. Vor Overbeviisning om, i alle vore Foretagender, Dampskibet "Jris angaaende, ikkun at have handlet i Dampskibets og Actionairernes Jnteresse, formaaer Jngen at berøve os. Først naar den Undersøgelse, som vi insistere paa om vort Forhold i Dampskibets Anliggender, er tilendebragt, og Resultatet deraf bekjendt, først da vil Publicum blive istand til at fælde en retfærdig Dom mellem os og vore Antagonister; men ogsaa først da troe vi at burde fratræde det os anbetroede Hverv. Aalborg, den 19de Marts 1844. Erik Bruun. Johannes Kier J. P. Hallengren. Høien og Jerlev Sogneforstanderskab. Forstanderskabet for Høien og Jerlev Sogne fremtrædet denne Gang, med Opfordring til andre Sogneforstander skaber, om at forene sig med det, til med Kraft at modarbeide den desværre mere og mere overhaandtagende Hang til Sviir og Drik. Hans Majestæt har nylig tilkjendegivet at Allerhøistsamme bifaldt de Anstrængelser som gjøres for at modvirke den overdrevne Nydelse af spiritueuse Drikke. Dette maa gielde os Alle som en Opfordring til at handle i denne Retning, og vi forvente der for af vore Medcollegier, at de ville forene sig med os, til at medvirke i et for Menneskeheden saa vigtigt Anliggende. Forstanderskabet har tidligere tilkjendegivet hvorlunde det anseer Sviir og Drik som Hovedaarsagen, til Tyendets og Huusmandstandens Armod og deraf følgende elendige Tilstand (vide Følgebladet af denne Tidende Nr. 4. Fra alle Kanter hører man hermed som stemmende Erklæringer. Der kan derfor ingen Tvivl, være om, at et saadant Onde virkeligen finder Sted. At opfordre til Maadehold eller sætte sin Lid til Formaninger, troer Forstanderskabet ikke vil føre til Maalet. Bedst udentvivl fra Roden af at udrydde et Onde der truer med de sørgeligste Følger. Vi foreslaae i saa Henseende og i Overeensstemmelse med hvad vi allerede have søgt at værksætte: 1) Paa ingen Maade at taale uberettiget Kroehold, eller at utilladte og utilladelige Forlystelser finde Sted som kunde indvirke paa Folkets aandelige og legemlige Fordærvelse. Altsaa ikke heller at taale at offentlige Lystigheder vare over det tilstaaede Klokkeslet, eller at der i Kroerne siddes og svires under Kirketienesten eller langt ud paa Natten, ligesaalidt som at Uordener ved saadanne Leiligheder forefalde. 2) Strax at anmelde sligt for Politimesteren. 3) Efter bedste Evne at forelægge Politimesteren de Forslag eller Midler som kunde ansees fornødne til Øiemedets Opnaaelse. Enighed og Sammenhold give Kræfter. Dette er en af Alle anerkjendt Sandhed. Et enkelt Sogneforstanderstal vilde med den bedste Villie kun udrette lidet, naar det ene fulgte den anviste Vei, ja det vilde maaskee blive udraabt for et menneskefjendsk Sindelag. Det er derfor at Høien og Jerlev Sogneforstanderskab har troet at have Grund til at udstede nærværende Opfordring. Vor Hensigt er ingenlunde at banlyse al Glæde og Fornøielse af dette Liv. Troer ikke dette, J, dette nærmest angaaer. Gud veed at vi gjerne unde Eder enhver uskyldig Fornøielse efter endt Dagværk. Men vi ønskede tillige saa gjerne at see Eder saa lykkelige som mueligt, og dette ville J selv indsee kan ikke blive Tilfældet, naar J. ved Sviir og Drik, Kortspil o. s. v., sætte hele Eders Velfærd paa Spil, eller saaledes nedsætte Eder i Eders Medmenneskers Agtelse, at Jngen skjøtter at have med Eder at gjøre!! – Videre at udvikle denne Sag finde vi ikke fornødent, da vi troe at den taler for sig selv. Forstanderskabet for Høien og Jerlev Sogne, den 10de Marts 1844. C. Dalgas. N. H. Olivarius. Fr. Mortensen, A. Roch. Peder Olsen Comholdt. Peder Michelsen. Mads Madsen. Niels Nielsen. Giermand Laussen. Haveselskabet. Overeensstemmende med Selskabets oprindelige Plan(Ltr. C. vil dette, ved Udgivelsen af en Haveavis søge at udbrede nyttig Kundskab i Alt hvad der hører til Frugt- og Havecultur, og med Hensyn til dets forskjellige Medlemmer, i et populairt Sprog, behandle de Gjenstande der kunne antages at være af almindelig Jnteresse.