Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1845-11-20
Fædrelandet. Blandinger. J Anledning af det sidste Cancellie forbud mod Folkeforsamlinger af Bondestanden gjør Kbhposten opmærksom paa, at Godseierne kunne uhindrede samles og raadslaae med hverandre saameget de ville, om hvorledes de i Forening og med fælleds Kræfter skulle modstaae Bøndernes Fordringer. Saadanne Forsamlinger har og kan Man ikke have noget imod. De kontrolleres ikke af nogen Politimester og dog kunne de blive af værre Følger for Tusinder af Medborgere, end Forsamlinger af Bønder, der kun gaae ud paa at opponere mod Enkelte. "Og - vedbliver Bladet det er Hungersnødens og Fattigdommens Forhold, som i den forestaaende Vinter ventelig ville gjøre sig gieldende her saavelsom i alle øvrige Lande i Nord= og Mellem-Europa. Hvad vil Cancelliet, og hvad ville alle dets Politimestre gjøre, naar Prisen paa Levnetsmidler, saavel paa Landet, som i Kjøbstæderne stige til en foralle fattigere Familier uoverkommelig Priis, Vil det da forbyde Bønder eller Borgere at samles for at raadslaae om Midler mod Hungersnøden, Slige Forsamlinger paa 100,000 Mennesker og flere holdes i denne Tid allerede i Jrland og Engelland, og Communeraader og Magistrater tage Deel deri, for i Forening at overveie hvorledes den truende Nød kan afværges og andrage paa Midler dertil. Her tænker Man ikke saalangt ind i Fremtiden; men naar til Vinteren de tiloversblevne Kartofler ere blevne uspiselige, naar Kornpriserne, ved den tiltagende Udførsel ere blevne fordoblede, naar Arbeidsfortjenesten for mange Tusinder aldeles standser for Vinterens Strænghed, naar den private Velgiørenhed er udtømt og det Offentlige ikke kan eller vil hielpe, - saa vil ventelig ogsaa her forhold gjøre sig gieldende, som Man i lang Tid ikke har kjendt, og naar da de Trængende og deres Venner ville søge Midler til Hjelp i fælleds Raadslagning, vil det vise sig hvor stærk Politimagten er i Danmark. Vi kjende endnu ikke her det Mod, som Nøden giver, og de Forsamlinger, der kunne forbydes, maae kun have en svag Trang til Bevæggrund. J samme Grad som denne voxer, bliver det nødvendigt for Politimagten ogsaa at voxe; men det turde omsider blive vanskeligt. 23 navngivne Bønder paa Langeland have tilskrevet den bekjendte Rasmus Sørensen følgende Brev, som nu læses i Almuevennen: Høistærede, Vore Petitioners Skjæbne i den roeskildske Stændersal er Den jo bekjendt, som og det, at nogle af de Stænderdeputerede vilde tilraade den hele Forsamling at træde imellem Kongen og hans trofaste Bondestand, fordi vi efter deres Mening havde forlangt noget Uretfærdigt; Jndgreb i Eiendomsrettens Hellighed m.m. Dybt have vi følt denne Krænkelse; vi have nu Jntet at skjøtte med en Stænderforsamling, i hvilken Godseierne og Aristokraterne i al deres Herlighed sidde til Høibords og kunne afvise enhver Plan til den af dem forhaanede Bonde stands Vel. Vort Haab staaer nu ene og alene til vor elskede Landsfader, til Ham hvem Gud satte til Hersker saavel over den stolte Magnat, som den simple Bonde. Veien til hans Trone staaer os aaben og vi ville tillidsfulde vandre derhen. Atter og atter have vi gjennemlæst, overtænkt og overveiet Jndholdet af vore Petitioner, og ere derved endmere blevne bestyrkede i vor Overbeviisning om, at vi kun bede og hvad der er ret og retfærdigt. Overbeviist om Deres Jnteresse for vor Stand og hermed for hele Rigets Vel, bede vi Dem, høistærede Hr. Sørensen, at De vil concipere de til Stænderne indgivne Petitioner saaledes, at de efterat de ere blevne bekjendte for den danske Bondestand, allerunderdanigst kunne overrækkes Hs. Majestæt vor allernaadigste Konge. Langeland i Februar 1845. Her følger 23 Underskrifter.