Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-01-08
ikke har seet noget til Vraget; thi paa samme Tid inddrev S. for Gabet et voxent Fruentimmer med et spædt Barn, og Pigebarnets Liig, der med Floden er drevet ind af Fjordens Munding, var i frisk og ubeskadiget Tilstand. Det blev begravet paa Sønder Bork Kirkegaard. Nogen Tid efter var Pastor Bøggild fra Sønder-Bork i Ringkjøbing; paa Tilbagetouren kom der en fremmed Hund til hans Vogn og fulgte samme omtrent et Par Miil hjem til Præstegaarden, der ligger ganske tæt ved Kirken og Kirkegaarden. Næste Morgen tidlig, da den Mand, som ved Solens Opgang ringer Kirkeklokken, kom paa Kirkegaarden, saae han, at Jorden var bortskrabet over det ved Nymindegab fundne og der begravede Barns Kiste, og den med Præstens Vogn Dagen tilforn hjemkomne Hund at ligge paa samme. Hunden er siden forbleven hos Pastor Bøggild, og skal især i den første Tid ofte have søgt sit Leie paa det ved Nymindegab fundne Barns Grav. Da man altsaa kan antage, at Hunden har hørt til samme Skib som det fundne Barn, og at dens Jnstinct har ledet den til at finde dets Grav, vilde det vist ikke være afveien, om Hundens Signalement blev offentligt bekjendtgjort, da det maaskee kunde bidrage til, at det fundne Barn og de formodentligt flere med samme Skib forulykkede Menneskers Skjæbne kunde blive bekjendt for deres Paarø(Uddr. af Rak. Av.) rende. For et Par Dage siden – heed det nylig i Thisted Avis – bleve to Qvindfolk af Flaade om Aftenen Kl. 10 af deres Mænd udcommanderede ned til Fjorden, for at hente en Abraham (en Brændeviins beholder af hollandsk Fajance, der ogsaa kaldes Munk, Bisp, Skjæggemand a.) med Brændeviin i, som disse af gode Grunde ikke havde kunne bære, og som skulde være deres kjæreste Juleglæde. Da de gode Qvinder traskede hjem med deres Byrde, kom de hændelsesviis til at tænke over Tyngdens Love, og gjorde nu den Opdagelse, at en Byrde taber 3/4 af Vægten, naar den hviler lige i Tyngdepunktet, og for at overbevise sig om Hypothesens Rigtighed, udtømte de i Fællig Krukkens Jndhold, og hele Tyngden kom derved til at hvile perpendiculair paa Fodpunktet; men neppe havde de naaet Rygaasen af den bekjendte 280 Fod høie Sal ger, for de med Forfærdelse opdagede, at Jorden var traadt ud af sin Bane og væltede sig mod Nord, saa at de, ifølge Bevægelses=Lovene maatte gaae over Stag den modsatte Vei. Den Ene blev hængende paa Skrænten; men hendes Medsøster tumlede ned i Afgrunden bag efter Abraham". Da den Første, halvt inde i Forglemmelsens Land, saae dette, troede hun strax, at det var Diævelen, der hentede hendes Reisefælle, og antog Vindens Tuden i den tomme Munk for den sidste Bassuns Lyd, hvorpaa hun som god Christen istemmede Psalmen: "Fra Himlen høit, komme vi nu her, for at undgaae samme Skjæbne. Men da Morgenrøden lyste i Østen, vare de gode Koners Sjæle fulgte med Maanen dybt ned i Vesten, hvorfra deres ømme Slægtninge med Møie kaldte dem tilbage. Den Ene har siden været tummelumsk i Hovedet, troer endnu, at hun ruller mellem Bjergene, og raaber ofte: "Abraham, Abraham, hvor er Du!"De to Drenge, der forleden bleve ihjelslagne af Vingerne paa Øster-Assels Mølle paa Morsø, vare Begge Sønner af Skolelærer Kjelsgaard i Emb. Ulykken skete derved, at de, idet de med en Trillebør, med nogle Skjepper Meel vilde vende tilbage til deres. Hjem, ikke observerede, at de skulde kjøre lige ud fra Mølledøren, men i dets Sted dreiede om til Siden, uden i Snefoget at lægge Mærke til Vingerne, der vare i rask Gang. Den ældste Dreng, der kjørte med Trillebøren, blev da af den ene Vinge truffen paa Hovedet, saa at han strax segnede død til Jorden; hvorpaa den næste Vinge ramte den Yngste, der fulgte et Par Skridt efter Broderen, ligeledes i Hovedet og knuste det, saa at de stakkels Børn nu laae henstrakte ved hinandens Side. Det var en bedrøvelig Juul for Forældrene.