Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1837-04-27
J det talrigt besøgte Deputeredekammer tog Konseilspræsidenten, Grev Mole, omgiven af alle sine nye Kolleger, Ordet, og forebragte den bebudede Regjeringsmeddelelse, der omhandlede Hertugen af Orleans's Forlovelse med Prindsesse Helene af Meklenborg-Schwerin"Vort nationale Dynastie - sagde Greven - tæller endnu kun unge, glimrende Ætlinge af første Rang, og vore Jnstitutioners og vor Freds Konsolidering behøver en Begrundelse for Fremtiden. Det Øieblik er nu indtruffet, som Loven om Civillisten har forudsat, da den bestemte, at der først ved Formælingen skulde sørges for Prindsens Etablissement; den unge Prindsesse, som forbinder sig med ham, maa ved Tronens Trin finde en hende værdig Modtagelse. (Almindelig Knurren.) Der er ogsaa bleven fremlagt et Lovudkast om Appanagen for Kongens anden Søn, Hertugen af Nemours; men Kongen har, paa Hertugens Anmodning, befalet os, at tilbagetage dette Lovudkast, under Forbehold af senere igjen at fremlægge det. (Huul Mumlen.) Civillisten nedtynges af de Byrder og Offere, som den bringer store Monumenters Oprettelse og Videnskabernes, Kunsternes og Haandværkernes Befordring. For de Farer, som true Kongen paa Tronen, medens den kun udbreder Velsignelse over Landet, finder han en Erstatning i, fra sin Side af Civillistens Midler at medvirke til de storladne Arbeider, hvilke Nationens Repræsentanter ved deres Vota give en lige mægtig Impuls. Sandheden beskytter Kongen mod Bagvaskernes Angreb, ligesom Forsynet mod Mordernes Flintekugler. Der for have vi den Ære at forebringe Dem Lovudkastet om Kronprindsens endelige Establissement, hvor vi dog, paa Kongens udtrykkelige befaling, have udeladt Tallene."- Til denne Tale havde Grev Mole ikke behøvet at føie de Ord: "Deres (de Deputeredes) Retfærdighed vil vide at vurdere Arbeidet og Maalet for vor Stræben; vi ere ikke nye Mennesker, som Man først skal lære at kjende; De veed, hvem vi ere, De veed, at vor Fortid er en Borgen for vor Adfærd i Fremtiden." Grev Mole oplæste derpaa et Lovudkast, hvis tvende Artikler løde: 1) "Den aarlige Dotation, som ifølge Loven af 2 Marts 1832 er anviist Hertugen af Orleans af Statskassen, bliver efter hans Formæling forhøiet til ........ Fr. 2) Skulde Hertugen for sin Tronbestigelse ved Døden afgaae, skal hans Enke af Staskassen have et aarligt Livgeding af 300,000 Fr." Derpaa præsenteerte Greven en anden kongelig Forordning, som midlertidigen tilbagetager Appanagendkastet, ved hvilken Leilighed Odillon Barrot, ondskabsfuldt bemærkede, at denne Retirade var mere veltalende end Konseilspræsidentens hele øvrige Foredrag. Efterat Greven saaledes havde iværksat sin glimrende Retirade, for i Pairskammeret at forebringe det samme Lovudkast, begyndte den længe forventede Algier=Debatte, og Marskal Clauzel fik med Kammerets Jndvilligelse det første Ord. Han begyndte da med den bemærkning, at den Usikkerhed, hvormed Man hidtil havde behandlet Algiers Skjæbne, i det Væsentlige havde virket skadeligt paa de afrikanske Besiddelser; men da han yttrede, at han i sin dobbelte Egenskab som General en Chef og som Gouverneur var Regjeringen Regnskab skyldig, men af denne, ifølge en extraordinair Procedure, bleven beordret at retfærdiggjøre. sig for Kammeret, bemærkede Præsidenten, Hr. Dupin, at han hverken som Marskal, eller som Gouverneur, eller som Anklaget, men ene og alene som Deputeret havde faaet Ordet. Som det syntes, mere rolig, udviklede nu Marskallen Nødvendigheden af de i Tremecen paaklagede, inddrevne Kontributioner, da Afrikanerne meere end noget andet Folk ere gjenstridige, naar det gielder slige Udtællinger. Angaaende Expeditionen til Constantine, beklagede han, at den nedsatte Kommission, ifølge Sagens Natur, kun kunde dømme efter de skriftlige Ordres, han havde faaet, men ikke havde kunnet tage de mundtlige Befalinger under Overveielse, som han havde faaet af Krigsministeren igjennem sin Adjutant, Hr. Rance. Vel havde dette 2de mislykkede Tog kostet 450 (?) Franske Livet, men det havde dog ogsaa sikkret Regjeringen Besiddelsen af hele Landstrækningen indtil Guelma. Tre Omstændigheder, sagde Marskallen, maatte Man tilskrive Togets Mislykken: det utilstrækkelige Troppeantal (men Man havde oprindelig lovet ham et større, den ugunstige Aarstid (men det slette Veirlig var indtruffet aldeles undtagelsesviis, uventet og uforudseeligt) og Transportmidlernes Utilstrækkelighed. Uhørt kaldte han det, at han formedelst Uheldet havde faaet sin Afsked, saaledes havde ikke Direktoriet handlet mod Bonaparte, ikke Engelland mod Lord Wellington, ikke Ludvig XIV mod Conde, da de paatænkte Erobringer af St. Jean d'Aere, Burgos og Lerida vare mislykkede og Feldtherrerne havde maattet tiltræde deres Tilbagetog. Sluttelig berørte Marskallen det Held, hvormed han havde udført sit Tilbagetog fra Bona, skjøndt Man fra Expeditionskorpsets Midte havde vidst at fremkalde Ubehageligheder og Vanskeligheder for ham, (hvormed han sigtede til General Rig nys Jnsubordinationsforseelse). - Da Marskallen havde endt, besteeg Grev Jaubert Tribunen og raadte til aldeles at opgive Algier, som alt havde kostet 15,000 Franske Livet. Efter ham talte Marskallens Adjutant, Hr. Rance.