Aarhuus Stifts-Tidende, 1811-06-29
England. Underhusets Forsamling, den 7 Junii. Hr. Hurchinson holdt en lang Tale, hvori han sagde: Ønsket om en lang og varig Fred er almindelig, men man kunde kun erholde den ved de største Anstrængelser. De sidste Tildragelser paa Halvøen havde bestyrket ham i den Mening, han længe havde havt over Rigets Militair=Politik, og han havde i lang Til søgt en Leilighed til at meddele Huset sine Tanker over det Spørgsmaal, hvori Englands Lykke er saa meget interesseret. Taleren opfordrede Huset og Regieringen til, ikke at overlade sig til Sikkerhed. Portugal, sagde han, er maaskee kun for et Øieblik bleven i vore Hænder. Vor Fiendes Planer vare altid godt udkastede, hans Hensigter er en stor Krigsmand værdig og han forfølger dem som fuldendt General. Hvad os angaaer saa er intet lykkedes os uden vor Expedition til Egypten, og vores uretmæssige Besiddelsestagelse af Kiøbenhavn. Vi har leveret en Armee af 40,000 Mand i Moradserne ved Walchern; der er vores tapreste Sønner omkomne som frige og gemeene Mennesker, uden Ære og uden Berømmelse. Hvis vi antage, at Lord Wellingtons Armee er 50,000 Mand stærk, og fraregner vor forskiellige Besætninger paa Sicilien, i Gibraltar, i Amerika, paa Cap og i Ost- og Vestindien, saa er endnu Tropper tilbage, som ikke ere i activ Tieneste. Existere disse slet ikke, hvorfor er de England belastet med Omkostninger for 250,000 Mand? Existere de derimod, hvorfor anvendes da ikke i det ringeste den halve Deel deraf paa Halvøen, Behøver Lord Wellington ingen Forstærkning. anholder han ikke hvert Øieblik om, at sende ham Bistand; tør man smigre sig med, at Wellington med sin nuværende Armee kan føre Krigen med nogenlunde sandsynlig følge? Har vi glemt, med hvilke Lovtaler den engelske Officeer, som commanderede den engelske Avantgarde, tillægger Marschal Neys Duelighed og Mod samt Troppernes, der dækkede Massenas Tilbagetog, Veed vi ikke hvilket uhyre Tab vi leed ved Duas Casaas, og hvormeget vi tabte i det blodige Slag ved Albuerra. Hvis vi vil sammenligne den forgangne Tid med den Nærværende, saa vil vi see, at vor nærværende Forfatning paa Halven er meget forskiellig mod den i 1808. Hvor er hiint Aars spanske Armeer, ere de ikke slagne og adspredte, J hvis Hænder befinde sig de, den Gang, af Spanierne besatte Festninger, ere de ikke alle i Fiendens Hænder, Hvorover glæde vi os da? At det endnu ikke er lykkedes Fienden at jage os ud af Portugal, thi derpaa og intet andet, indskrænker sig alle vore Fordeele. Hvorfor har Keiseren af Frankrig og hans Garde i Aaret 1809 forladt Spanien, Ville de ikke slaae Østerrigerne, og har de ikke paa det glimrenste udført det, Troer J.i øvrigt at være sikker i Eders Land? Troer J det? J tvivler og Frankrigs Hensigt med at giøre en Landgang paa England; men see paa Frankrigs Matrosudskrivning og ellers Søendrustninger. J troer maaskee, at Sagen han ikke udføres, men betragt hans Hielpemidler og brindre eders egen Historie. Har i ikke hørt den første Lord i Admiralitetet sige, at fienden arbeider uophørlig paa at giøre sin Marine fuldtallig; han har 64 Linieskibe færdige til at løbe ud; da han har alle Hielpemidler til Søen og næsten alle Havne til sin Disposition, saa er det en Daarlighed at tvivle om, at han er i Stand til at giøre sig frygtelig som Søemagt. Der har aldrig været en Epoche i den engelske Historie, hvor Foreningen af alle politiske og militaire Kundskaber, har været mere nødvendig. Jeg siger med Smerte, vi ere nær ved en stor National Krise.