Aalborg Stiftstidende, 1834-01-11
I. des Deb. har endnu stedse travlt med de orientalske, Anliggender, og det synes, som der mellem den russiske og franske Regjering endnu gives nogle Knuder at løse i Anledning af disse. Blandt Andet indeholder den følgende Artikel. Er den nylig i Constantinopel mellem Rusland og Porten afsluttede Tractat forstyrrende for den europæiske Ligevægt, over hvilken der hidtil med saa megen Skinsyge er bleven vaaget? Skulde ikke den for alle Tilfælde forlangt og tilstaaede Beskyttelsesret, de tyrkiske Havnes udelukkende Aabning for en fremmed Magt og dennes Krigshæres Jnd ladelse paa det tyrkiske Gebeet i Grunden være ligesaa god som en Tilintetgjørelse af det ottomanniske Riges Uafhængighed, Maa man ikke ansee Bosporus for en russisk Havn, efterat den tvende Gange har aabnet sig for Flaaderne fra Odessa og Sebastopol. Alle disse Spørgsmaa besvarer sig af sig selv. Men - vil man indvende - Sultanen har indvilget der. Ja, thi Ulykken kan ligesaavel gjøre Hovedet kruset, som den altfor store Lykke. Mensk - hvad Betydning har det for os, at en uafhængig Magts godvillig frasiger sig sin Uafhængighed. For Europa er ik saa Henseende Selvmordet lig Mordet. Hvad enten Porten bukker under for fremmede Bajonetter eller kvæles unders fremmed Beskyttelse, saa bliver Spørgsmaalet dog det samme, nemlig: om Europa kan undvære en stærk og uafhængig Magt ved Bosporus og aldrig har man taget i Betænkning at benægte dette Spørgsmaal. Lad kun Nogle paastaae, at denne Anskuelse strider mod det bekjendte Princip i Folkeretten, at man ikke kan indvende Noget mod en mellem tvende Magter afsluttet Tractat, hvis samme ikkes umiddelbar antaster en Tredies Rettigheder. Vi vilde beklage dem, der lode sig betale med dette Elementar=Princips lette Mynt og vare godmodige nok til at troe, at tre eller fire store europæiske Magters Jnteresser skulde stryge Seil, for en slig stymperagtig Argumentation. Vistnok have aller Regjeringer Ret til at afslutte Tractater med hverandre om det, som de giensidig ansee nyttigt for deres resp. Lande, men ogsaa de Øvrige have den Ret eller rigtigere den Pligt, forud at overveie, hvorvidt deres egne Interesser kunne skades ved hine Stipulationer. Hvis nu allerede en overfladist Betragtning af en slig Tractat godtgjør en Skade, da protestere de mod sammes Afslutning. Dette er ikke andet end en ærlig Erindring om at de ikke see sig istand til at billige en saadan Tractats Udførelse. Hvor maa dog ikke i 3 Aar alle Principer og alle Jnteresser være sammenblandede, siden man seer sig nødt til endnu at forkynde slige Grundsandheder. Heldigviis er den dog fattet af tvende Magter, hvis Mening have Vægt i Europa, hvis Forestillinger gjøre Indtryk, hvis Trudsler frembringe en Stilstand, og hvis Handling hindre Udførelsen. - Naar man læser visse tyske Blade, skulde man troe, at England og Frankrig spillede en angribende Rolle i de orientalske Anliggender. Langtfra. Skulde man kunne gjøre dem nogen Bebreidelse, saa maatte det være en Bebreidelse for alt for stor Taalmodighed. Men, udtømt ved de nyeste Begivenheder, har denne Taalmodighed maattet give Plads for forstandige Foprestillinger, og see, nu hedder det strax, at Frankrig og England vil aabne et Korstog mod Rusland og Porten; strax opfordres Triple-Alliancen; Østerrig og Preussen see sig behandlede som Forposter og man tildeeler dem det ærefulde Hverv, ved Rhinen at dække den Scene, der skal opføres ved Bosporus. Umuligt kunne Cabinettet i Vien og Berlin afholde sig fra et Smiil over saadanne Anmodninger. Jkke saaledes forstaaer man der den almindelige Poblitik, og ved hiin Beregning finder en Anachronisme Sted, lidet man ved Hentydning paa en indbildt Fare den saakaldte Propaagaanda) vil afvende Blikkene fra en langt reellere og allerede nærværende. Tvende Statsmænd, som vi ikke ville nævne, men som Enhver let gjetter, erindre ved denne Leilighed, at det her gielder om det Navn, som de ville liefterlade Historien. Skulde de lade sig henrive af deres Jver mod Friheden i Europa og derover ikke bemærke, at man tilligemed denne vil bortliste en Frihed, der ingenlunde kan være farlig for de absolute Regjeringer, og som man i Vien og Berlin burde sætte høi Priis paa Sultanens Frihed nemlig, saa vilde det blive et beklageligt Øieblik, da dette Blændværk forsvandt, og det vilde blive for sildigt at forsøge paa at forskaffe ham samme tilbage, naar han først i Gjerningen har tabt den, ligesom han nu uforstandig har opgivet den paa Papiret. - Endnu mene vi at være dem i Svar frie, som i de, der har udraget sig melemFrankrig og Belgien ville finde et Argument imod nysanførte Paastande. Det er sandt: Frankrig har vunden i Magt, ved Oplesning af det mod samme oprettede Kongerige Nederland. Det er sandt. Den under dets Beskyttelse oprettede og befæstede belgiske Stat har udvidet dets Jndflydelse. Men derfor har Frankrig og bevaret Europa den almindelige Fred, en tilstrækkelig Erstatning paa den ene Side, et tungt Osser, en stor Selvovervindelse paa den anden Side. Handelen blev fra begge Sider befunden hensigtsmæssig og accerteret; Betingelserne for samme ere trolig overholdte. Hvilken Erstatning kunde Rusland tilbyde for at opveie Portens Stilling til samme, selv om Forholdet ikke blev anderledes end det der finder Sted mellem Frankrig og Belgien.