Aarhuus Stifts-Tidende, 1816-06-08
For nogle og tyve Aar siden talte man om en rig, nu bortdød Herremand i Jylland, der eiede flere Kirket, paa hvis Jstandsættelse han og begyndte; men til Uheld døde hans Husholderske, der udgjorde hans halve Liv, hvorfor han og blev saa vred paa Vor Herre, at han faae en høi Ed paa, ikke at ville anvende en Stilling meer paa sine Kirker, og hvorved han i den gamle Guldberg havde en Amtmand, der baade af Loven og Evangenum kunde overbevise ham om sine Pligter, var han ikke til at rokke. - Nu for en Borgerlig at ægte en adelig Pige er stunden Vei til Befordring, som og en Adelig ikke nu tager i Betænkning at gifte en borgerlig Pige. J ældte Tider derimod vare slige Giftermaal forbundne med Fængsel, eller Landsforviisning. - For nogle Hundrede Aar siden var Jylland saa opfyldt med Ulve, at Jagt til deres Udryddelse paalagdes og der fra hiin Tid endnu af Almuen i visse Jyllands Jurisdictioner betales til Herredsfogderne de saakaldte Ulvepenge, skiønt ikke en eeneste i Jurisdictionen har seet en Ulv. Jyllands som de andre danske Provindsers Godseiere have i det sidste halvhundrede Aar elsket Oplysning, og derfor, saa godt belyst deres Skove, at disse nu ikke længere kunde give Tilflugt for Dyr som Ulve og Vildsviin thi af disse gaves der og for ikke mange Desen. nier siden, ei faae i Jylland. Tiltager vore Skoveires Oplysning, saa vil om hundrede Aar baade Harer og andet Vildt blive en saa stor og sielden Kostbarhed, at den kun vil sees paa Rigmænds Borde og endda oftest maaskee forskrevet fra Hamborg. - Atgaae bevæbnet i Kirke ansaaes engang for saa upassende, at vore Kirkers Vaabenhuse endog derfor skulle være reiste for heri at aflægge Vaabnene, ligesom nu Bønderne i Jylland i disse Vaabenhuse afsætte deres Træskoe, hvorved det med Beundring bemærkes, hvorledes mellem flere hundrede Træskoe Enhver ved Udgangen af Kirken igien kan finde fine. Efter Reformationen var det en Tid Skik, at naar Evangeliet enten blev messet eller oplæst, saa istedetfor som nu Skiker, at staae op, tog alt hvad der i Kirken var Militær paa deres Kaarder, dem de halv trak ud til Tegn paa, at fægte til Forsvar for Evangeliet. - Nu vore Præsters Prækemaade, hvilken Forskiel ikke paa den mellem Nutiden og Fortiden. Skibspræsten Langhorn fortalte i sin Tid sine Matroser, hvorledes Englene stikke Fingrene efter Saligheden, og beskrev sin Tilhørere hvilket godt gammelt Slid Apostelen Paulus havde været; Børnehuuspræsten Lange fortalte sin smukke Menighed, at naar de i deres Uugdom havde lært at kiende Gud, havde de nu havt det for Jntet; og Præsten ved Holmens Kirke der, vant til at skrift: Matroser, tiltalte alle sine Skriftedørn med bægede Syndere, hvis Siele vare ligesaa bægere som deres Buxer. - Jkke allene den gamle Ertedisp Absalon men endog de meget ungre Kaaser, Etager og Hvidt felder tiltaltes af deres Borgerstuekarle med det gamle Navn Hus dond. Nu derimod vil jo i det mindste enhver Rangsperson af fine Folk kaldes Hære. En saadan for mange Aar siden i Lolland paa sin Egn, eneste Herre kaldtes og derfor almindelig i hele Landet vor Herre, som da han var temmelig haard mod sine Undergivne og pludselig døde, gav Bønderne Anledning til det Jndfald, at Fanden havde taget vor Herre."