Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-01-19
Man skriver Phiole og Fiole, Coesse og Coiffe &c. Kunne altsaa to saa dyrkede og slebne Sprog, som det Engelske og Franske ikke undgaae Uoverenstemmelser, hvorfor skulde det Danske da kunde det? Hvo kan overalt med Bestemthed sige om det er rigtigere at skrive nægte end negte, maaske end maaskee, Have end Hauge, Kommer det her ikke ganske an paa de Grundsætninger, man gaaer ud fra, i Henseende til Etymologie og Sprogbrug; og hvor forskjellige kunne saadanne Grundsætninger ikke være? Men Bogstaveringsmaaden i enkelte Tilfælde, thi i de fleste ere de gode Forfattere sædvanligen overeenstemmende, udgjør den mindre væsentlige Deel af et Sprogs Skjønhed, Vellyd og Eftertryk. Om man end var fuldkommen enig om et Sprogs Bogstaveringsmaade, saa kunde en Stiil, uden en eneste Sprog= eller Bogstaveringsfeil, dog være meget slet, ligesom omvendt en Stiil med virkelige Smaaseil, ypperlig. Erfaringen lærer at de meest strupuløse Sprogpedanter, i Almindelighed skrive haardt og stift, og de, som beskyldes for Synder mod Sproglæren, føre en behagelig og flydende Stiil. Det sidste er ogsaa noget naturligt; den som skriver med Aand og Følelse, kan umuligt hvert Øjeblik huske paa Badens Gramatik, naar det gielder om at skrive sprogrigtigt eller paa Rahbeks Læsebog, naar det gielder om at skrive sprogskjønt. Blair har med Exempler bevist, at i de bedste af Addisons Arbeider findes Sprogurigtigheder, og dog er hidtil ingen opstaaet, som har villet frastride Addison den første Rang blandt Engellands Stilister. Det ligger i Sagens Natur, at den meest aandløse Ord- og Bogstavkløver maa kunne finde Feil i det meest aandrige Arbeide, thi jo mere flydende en Stiil er destolettere kan der, som sagt, have indsneget sig deri enkelte Urigtigheder. I det skjønneste Ansigt kan man med et Forstørrelsesglas opdage smaa Fregner og i den meest classiske Stiil kan en pedantisk Ordkløver finde en Bogstav eller Interpunctionsfeil. Hos den Kyndige kunne slige micrologiske Udpegninninger vel ikke skade den kritiserede Forfatter, men destommere hos den uselvtænkende Hob, der, naar den seer en Ramse af saakaldte Feil mod Retskrivning, strax udraaber: han maaler ham min Tro Skjæppen fuld! - Den sande Kiender vil imidlertid nok vide at skjælne mellem et raphaelsk og et chinesisk Malerie, mellem Thorvaldsens Jason og een af Træfigurerne ved Knippelsbro. Den engelske Plov og det svenske A. Hvor dog den engelske Plov arbeider herligt i den muldede Jord, hvor den gaar dybt og stadigt og besværer dog saa lidt som det er muligt de Dyr som trække den, hvor den er simpel i sin Indretning, let at haandtere, næm at styre og i mange flere Henseender fortrinligere end den sædvanlige danske. Men se, der staa Naboerne og spotte over de nye Kunster, over ham som forkaster det gamle og bilder sig indat han er klogere end andre; ja de er nærved at sige, at han som ikke vil bruge den danske Plov burde heller ikke have dansk Jord, og at det slet ikke var for haardt om de som unde saa meget det engelske det udenlandske om de bleve en smulle landsforviste. Det er naturligvis kun Idioter og Hjemfødninger og Slendrianshelte som mene saadant, men deres Tal er mange og deres Magt er stor. Beklager mig derfor, J Oplysningens Venner, J som erkiende det Gode af hvad Land og Folk det end er, jeg tør herefter ikke bruge den engelske Plov, Hvor dog det svenske a er et langt mere passende Tegn for sin Lyd end det hidtil brugte dobbelte a, hvor det er langt lettere at skrive og næmmere for Børn at lære og kan aldrig give Anledning til Misforstaaelse og urigtig Udtale saaledes som det danske aa giør i mange Ord baade af vore egne og af de fremmede som vi bruge. Men der staa de og stirre derpaa og gjøre sig saa dumme, som om de ikke kunne læse det og kalde det spotvis en Hieroglyf og belægge det med andre smukke Øgenavne; der knurre de over at det nasionale forkastes og god gammel Skik og Brug tilsidesættes for at indføre nye unyttige Moder; ja de ere istand til at sige, at hvis vi nogensinde bleve undertrykkede af vore svenske Naboer, da var det hans Skyld som først indførte det svenske a. Det er forunderligt at saadanne Meninger kan existere, og det blandt dem, som ellers tale for Oplysning, Fremskridt og Universalitet, men som i denne Henseende ere ultradanske illiberale; men deres Tal er mange og deres Magt er stor. Beklager mig derfor, J simplere friere Sjæle, jeg tør herefter ikke bruge det svenske a.d. 1ste Januar 1828.