Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-05-26
Det Kongelige Chirurgiske Akademie vedgaaer ogsaa i sit Vidnesbyrd denne min Hielp med disse Ord: "J juridiske Tilfælde har Akademiet havt i Ham en sikker Consulent, (som en Generalproku"reur), ligesom ogsaa Hans i Jurisprudencen aflagte Prøver vare Akademiet Borgen for Hans Jnd"sigter i dette Fag." Naar jeg da om det, som er fremvirket til Chirurgiens Fremme og til Saar lægers Tarv fra 22de Junii 1786 til September Maaneds Udgang 1790, anfører for mig imod skammelig Uvidenhed, imod Nid og Miskjendelse disse Poetens Ord, qvor umtmagnapars fui Selv har jeg havt en stor Deel i det som er udrettet i den Tid, saa siger jeg ikke mere, end jeg allerede har dokumenteret med selv det Kongelige Chirurgiske Akademies Vidnesbyrd. Dog kan Virksomhed i min Stilling da af al Embedsvirksomhed allermindsk dokumenteres. Mindre for min egen Skyld, end for de Beskyldninger, man tillader sig imod Lærdom og Videnskabelighed, udskriver jeg endnu følgende Ord af Akademiets mig ved min Fratrædelse meddelte Vidnesbyrd: "J øvrigt har Activitet, med de under Ham sorterende Forretninger, samt Flid, Orden og Overlæg udmærket Ham ligesaameget, som grundede erhvervede Jndsigter, ligesom Han og nu ved sin Fratrædelse rigtigen har afleveret alle til Sekreteriatet og dets Archiv henhørende Papirer og Sager." Altsaa var jeg tillige Archivarius. For disse ikke saa faa Embeder var min aarlige Gage, som det Kongelige Finanz Collegium udbetalte. 200 Rdlr., men med Decourter 6 Skatter og af andre Udgivter end ikke den Sum. Dette var her Forholdet imellem Løn og videnskabeligt Arbejde. Muligt, at Hr. Etatsraad Callisen paa samme Grund ikke fandt Sekreteriatet, ved det Akademie, hvortil Han selv hører, som et Lem til det hele Legeme, værdig til synderlig Opmærksomhed. Derfor antog jeg de Videnskabers Sag, der ere saa fornødne til en retfærdig og human Bestyrelse, og hvoraf ingen enten i Videnskabers Rangforordning eller med Hensyn til Menneskehedens og Staters Vel staaer neden for Chirurgie og Medicin. Lad Lykkens Søn hæve sig, og hæves af Klienter, naar han oppebær Tifold ja vel og Femtenfold større Løn for Embeder, han for en stor Deel lader bestyre ved Andre, lad ham maale sig selv, og igjen maales efter den store Sold, han oppebær, og hvorved Landet kan trykkes! jeg misunder Jngen sin Lykke, og i mine sidste Dage som i min Ungdoms og Manddoms Dage skal den Tanke hæve mig over al Forglemmelse og tal Uretfærdighed: Fædrelandet imodtog min Marv og min Kraft, og jeg et ringe Vederlag. Jeg vil heller, at Fædrelandet forglemmer mig, end at jeg skulde forglemme mine Pligter imod det. Elskede Fædreland, Du, som har prøvet saamange og saa store Ulykker, har lidt og endnu lider under fremmed Aand, fremmed Overdaad, Overmod og Penge vælde, glem ikke Dig selv og Din Uafhængighed, glem ikke Dine egne Børn, glem ikke Din egen Forfatning. Megen Oplysning kunde jeg endnu meddele fra min Embedstid om denne menneskelige Indretnings - det Kongelige Chirurgiske Akademies - Fordele og Mangler; men jeg maae nu afbryde mit Forsvar for de mig ved det Kongelige Chirurgiske Akademie betroede Embeder imod ufortjent Haan, og slutter min nu hokumenterede videnskabelige og ugennyttige Embedsførelse med en fornøden Anmærkning. Jngen Klage er i min Embedstid indløben over nogen Forretning ved Akademiet, som var betroet til min Omsorg og til mine Videnskaber, intet Raad er af mig givet, som Akademiet kunde angre, at det havde fulgt; Jntet er af mig da forudsagt, som ikke har paafulgt. Det Øvrige, om Fornuftens Fordringer til en god menneskelig Bestyrelse - om grundig Videnskabs og Chirurgiens sande Tarv med Samfundets og Fædrelandets Fordring paa enhver autoriseret Læge om Etatsraad Callisens Levnets Beskrivelse ved Professor Herholdt og Etatsraadens fysisk medicinske Betragtningers anden Deel, som i disse foreløbige Ord næsten kun nævnes om Filologie, Lærdom, hvad det Ord betyder, og hvad vor Lovgivning forstaaer ved Lærdom, om vel valgt, vel renset og smukt ordnet Lærdoms Nytte i det daglige Liv og i Embedsforvaltningen, naar saadan Lærdom er forbunden med Talent, med Oplysning, med Retfærdighed, Dyd og Sædelighed, – om Retfærdigheds Budet og dette Buds Forglemmelse, hvorfra æsten alle Samfundets Ulykker ud vælde - om Forordningen af 22de Junii 1785, hvad Videnskab og et agtsomt Øie paa denne Jndretnings Gang især i min Embedstid har lært mig, og hvorpaa jeg allerede inden min Fratrædelse havde gjort Akademiet opmærksomt, om denne Fundatses nu forandrede Artikler 1, 7, 12, endelig om alle fornødne Kundskabers Værd, alle nyttige Konsters og Videnskabers Forbindelse og om den mødvendige Harmonie imellem alle Statens Dele, naar Bestyrelsen skal være fuldkommen - det Øvrige om saadanne Gjenstande gjemmes til en anden Tid. Ei heller kan jeg forglemme Danmarks gjæve Mænd, allermindst de store Mænd, som Fædrelandet har havt, og nu savner, Dansksindede Mænd, hvis Aske enhver Dansk Videnskabsmand ærer med hellig Ærbødighed, og hvis Vidnesbyrd om mig selv vel ikke er hørt, men er stadfæstet ved mine Handlinger og ved den offenlige Stemme. Jmidlertid og i Haab om bedre Dage, end de, som Danmark - et i Ulykker taalmodigt og trofast Folks - ublide Skjæbne har tildeelt os, Danmarks Sønner, især hjemsøgt Kjøbenhavn, der har lidt allermest - i dette Haab og i Tillid til Danmarks Skytsengel Retfærdighed nedlægges disse faa Blade for Almeenhedens Domstol, af en forsøgt Forfatter, som før har ind talet den lidende Menneskeheds Fædrelandets og nedtrykt ærlig Dansk Flids Fordring. Han haaber disse Blade ligesaa vel modtagne, prøvede og vejede. Tantum manet, qvod virtute et recte factis sis consecutus. Hvad Du kan have erholdet ved Dyd og ved at handle rigtig, det forgaaer ikke