Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1769-03-06
Da Mentor og Telemaque lede Skibbrud paa deres Reise fra Creta og den sidste, ei ventende andet end Døden, siger : Vi maa døe, det er unyttigt for os at stræbe mod Stormen, svarede den første: Det er ei nok med et roeligt Sind at gaae Døden i Møde, men man bør end og med ligesaa stor Gelassenhed bruge alle optænkelige Midler for at redde sig. Og paa. 142 - Troer J, Telemeque at Stormen og Bølgerne kand ende Eders Liv, uden Gud vil, Nei, Gud styrer alle Ting, det er for ham, ei for Havet, vi bør frygte, var J end i Afgrunden, kunde hans Haand redde Eder ud, og var J end saa høit i Himmelen, at J saae Stiernerne under Eders Fødder, kunde han dog støde Eder ned i Afgrunden. 7 B. pag. 149. Siges om den Gud for ukydsk Kiærlighed Cupido: J det første synes ingen saa uskyldig, saa beleven, saa elskeværdig og saa behagelig som den Dreng, naar man saa ham saa lystig, saa sledskende og altid smillende, skulde man troe, at han kunde ei andet end foraarsage Fornøielse Men man har ei snarere betroet sig til ham, førend man finder sig deraf ligesom forgifted, uden at mærke det; denne ondfindede og hykkelske Dreng smigrer ikke uden for at forføre og leer ikke uden naar han enten har gjort eller vil giøre noget ondt. Pag. 150 siger Mentor om Cupido og hans Kiærlighed: Kiendelige Laster forvolde strax Skræk; En fræk Kiærlighed foraarsager Ækelhed. Men en ærbar Coquette er meer farlig. Man tænker at elske Dyden selv, naar man elsker hende. Men uformærkt kommer man, Skridt for Skridt, til saadan forførisk Passion, som man ei bler var førend det er for silde at udslukke den. Flye min kiære Telemaque! disse Piger, der ei vise sig saa behagelige, ikke uden for at skuffe Eder. Pag. 165 - Telemaque, som var bleven bræn- og 166 - dende forliebt i Frue=Pigen Eucharis paa Øen Calypso, da Mentar havde foreholdt ham hans blinde Elskov, siger til Mentor, Jeg er villig at følge Eder, men jeg har ikke sagt Eucharis Farvel. Jeg vil heller døe end for lade hende saa utaknemmelig. Bie lidt, at jeg endnu engang til Slutning maa tale med hende og ønske hende ævig Farvel. Tillad, at jeg i det mindste maa sige hende: Den grumme Skiæbne nøder mig vel at reise fra hende, men den skal dog ei hindre mig fra stedse at erindre hende. Og min Faders tad mig det, som en Trøst tilsidst, eller og tag strax Livet af mig. Jeg vil hverken blive her tilbage eller overgive mig til Elskov. Jeg finder ingen Elskov mere i mit Hierte, men allene Venskab og Erkiendtlighed mod Eucharis. Det er mig nok, endnu engang, at bede hende Farvel, saa vil jeg strax reise. Mentor svarede ham: Ohvad har jeg Medlidendhed med Eder! Eders Passion er saa hæftig, at J selv ei kand mærke det. J tænker, Eders Hierte er roligt og J ønsker dog Døden J tør paastaae, ei at være bunden af Elskov, og kand dog ei rive Eder løs fra denne Tøs, som J elsker. J kand hverken see eller høre andre end hende. Mod andre er J baade blind og døv. Et Menneske, der i Sygdom er bleven rasende, siger: han er ei syg. O blinde Tellemaque, som er færdig at forglemme, baade Moder, Fader og Fæderneland, som den Ære og Lykke, som Himmelen har beskikket Eder og ligesom forsikret Eder om ved den forunderlige Frelse af Farer, som den har bevist Eder. Alt dette forglemmer J for at leve i en foragtelig Elskov med denne Frue-Tøs. Vil J endnu paastaae ei at være overgiven til hende ved Elskovs Hvad er det da, som bedrøver Eder? Hvorfor vil J da døe, Flye, Telemaane, Fly. Man kand aldrig overvinde slig Elskov, uden ved at flye for den. Den bedste Mandighed mod slig Fiende er at flygte og flye, og det uden videre Betænkning, ja uden at give sig engang Tid til at see sig om.