Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1829-07-03
Udenlandsk. Russiske tyrkiske Anliggender. Endelig har General Diebitsch den 11te Juni seiret over Stervezieren, ved Schumla. Efter Generalens Rapport er denne Seirs væsentlige Omstændigheder følgende: Den 5te Juni brød Diebitsch op fra Silistrig, deels i den Hensigt at forene sig med General Roth, deels for at undsætte Pravodi, samt tillige for at tvinge Vezieren til at modtage et Slag. General-Lieutenant Krassowskyblev imidlertid overdraget fremdeles at lede Beleiringen, af Silistria. Foreningen med General Roth skeete den 10de, paa hvilken Dag det lykkedes at besætte alle Difileer og Passer i Ryggen af Fienden. Storvezieren erfarede ikke Russernes forcerede Marsch, eller deres Fremrykken, for Defileet ved Madarda var i deres Besiddelse, og troede desuden endnu samme Tid, at de ny Modstandere kun var et af General Roth detascheret Corps paa omtrent 10,000 Mand, der havde til Hensigt, at true hans Communicationslinie. Nogle Fanger, som opsnappedes den 9de og 10de, forsikkrede, at Vezieren stod rolig ved Pravodi med over 40,000 Mand, hvorfor General Diebitsch den 11te, ved Daggry, lod alle de Veie, paa hvilke Hiins Tilbagetog syntes udførligt, recognoscere. Sildigere hen paa Morgenen gav han Ordre til en stærk Recognoscering med 10 Batailloner, Jnfanteri, 4 Escadroner og 12 Kanoner paa Veien fra Monkowtscha over Kopareva til Marasch. Da de russiske Colonner saaledes vare trængte frem, udviklede Vezieren sine samtlige Stridskræfter i regelmæssige Jnfanteri-Quarreer og velordnede Cavalleri-Colonner, ledsagede af et talrigt Artilleri. Denne Hær blev af Fangerne angivet til 22 Regimenter regulairt Jnfanteri, nogle Regimenter regulairt Cavalleri og over 15,000 Fredagen den 3 Juli 1829. Mand anatolisk Fodfolk og Rytteri. Den meest morderiske Kamp varede i 4 Timer, men derefter maatte Tyrkerne trække sig tilbage til en fordeelagtig af Skoven beskyttet Stilling. Denne Standsning benyttede Diebitsch til Rolighed for de følgende Forholdsregler. Nogle Divisioner afløstes og andre forstærkedes. Da det Hele var ordnet til nyt Slag, og Tropperne havde udhvilet noget, begyndte Russerne atter Angrebet. Nu forsamlede Vezieren et Krigsraad, hvorved et Tilbagetog over Kopareva til Marasch blev besluttet. Strax derpaa sprængtes flere Munitionsvogne i Luften, hvilket udbredte en mærkelig Skræk blandt Tyrkernes Rækker og en særdeles Rystelse i deres hele Linie, i det Russerne nærmede sig i anden Marsch. Vezierens Armee oppebiede imidlertid ikke dette Angreb, men affyrede sit samtlige Skyts og begav sig paa Flugten, efterladende 40 Kanoner med alle Munitionsvognene, Leiren og alt Kjøretøi. De talte 2000 Md. Døde og 1,500 toges til Fanger. Nogle fangne tyrkiske Officierer have forsikkret, at Storvezierens Armee endog er at betragte som aldeles opløst. Vezieren selv formaaede kun at finde Redning under Ledsagelse af et ringe Antal Ryttere. Paa denne Flugt efterlodes 10 Kanoner i den Skov, hvorigjennem Fienden ilede. General Diebitsch beklager, at Tabet paa russisk Side ikke var ringe; men forsikkrer tillige, at samtlige keiserlige Tropper under hele Affairen styrtede sig med Glæde mod Fiendens skarpe Jld. Mange Tappre fandt saaledes en hæderfuld Død for Tro, Keiser og Fædreland. Generalmajorerne Ohostehenke og Glasenapp bleve saarede og Oberstlieutenant Remling fandtes blandt de Faldne. Omstændelig Beretning om det hele Tab af Folk, samt Fortegnelse over personlige Udmærkelser, vil snart blive meddeelt. Den 12te brød General Diebitsch op med alle sine Tropper til Marasch, for paa dette Punct at træffe Storvezierens flygtende Hær og fuldkomment ødelægge den. Fra Warschau skreves den 21de Juni, at Tyrkerne under Forfølgelsen paa ny vare slagne, og flytende adspredte ind imellem Bjergene. Det skal ogsaa være lykkedes General Kuprianov at tage tvende 1/2 Miil fra Schumla værende Redouter, der forrige Aar vare opførte af Russerne; men nu tjente Tyrkerne imod disse. Allerede i de første Dage af Juni var den smitsomme Sygdom i Hertugdømmene i Aftagende.