Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-05-01
Blandede Efterretninger. J Bons, en liden By ved Düsseldorf, vilde man i Sommeren 1822 pludseligen have seet en Lue udstrømme fra det i den derværende Kirke staaende Mariebilledes Krone. Rygtet udbredte sig snart i Omegnen; talrige Skarer gjorde Valfarter didhen, men kun meget faa blev den Lykke til Deel, at see hiin Lue, og Fleertallet maatte utilfredsstillet tage derfra igien. Det besynderligste var, at blandt mange tilstedeværende Tilskuere Nogle bleve Luen vaer, medens de Øvrige forgjeves umagede sig for, at opdage noget. Sagen blev snart i Tidsskriftet: der Westphalische Anzeiger, bragt paa Bane. Tillige bleve adskillige Forklaringer over dette Særsyn forsøgte, blandt hvilke den vel fortjener den største Opmærksomhed, at den formeentlige Lue ei var andet end et Gienskin af Alterlysene, som fire nye forgyldte Stjerner i Marias Jernkrone, kastede derhen, og at det desaarsag gik meget naturligt til, naar blandt mange Tilstedeværende altid kun Nogle bleve Luen vaer. Generalvicariatet i Achen lod derpaa Sagen undersøge, og Resultatet af denne Undersøgelse blev, ved en Erklæring fra Landraaden i Neuss af 23 Oct. 1822, bragt til offentlig Kundskab. Det hedte blandt andet i Bekjendtgjørelsen: "At paa det ikke i Fremtiden nogen, ved løgnagtige Rygters Udbredelse, skulde forledes til, at søge deri et Underværk, ansaae Landraaden det for Pligt, at kundgjøre, at Generalvicariatet i Aachen, i Følge en Beretning fra en dertil udnævnt og af to agtværdige Geistlige bestaaende Commission, har besluttet at lade det Mariebilled, fra hvis Krone en vidunderlig Lue, efter Nogles Indbildning og Andres Løgne, skulde udstrømme, bringe bort. - Denne Foranstaltning fra den bispelige Autoritet, der i deslige Ting ikke pleier at handle for overilet, maatte rigtig nok for den Catholik, der sætter Lid til sin Kirkes Bestemmelser, være tilstrækkelig fyldestgjørende, men ikke for Ultracatholikerne. En af disse, hvem især Mirakler, som det hensigtsmæssigste Middel til igjen fuldkomment at tilveiebringe det gamle Mørke, maa være meget velkomne, har udgivet i den Anledning et Skrift: Ueber das vermeintliche oder wirkliche Wunder in Zons, Mainz 1823, 128 S. 8, i hvem Skriftets Rec. i Hall. Literat. Zeit. f. Febr. 1824 gjenkjender en der i Egnen uden Tvivl noksom bekjendt gammel Kriger. - "Saaledes udvikler altsaa siger Rec., et i den tydsk catholske Kirke værende Parties Stræben sig stedse tydeligere, for at bringe alle de groveste Udværter af Dogmatiken, som først af Bossuet og Veronius, men endnu følgerigere af nyere tydske Theologer, ere blevne bortryddede, paa ny i Omløb. Her handles ikke om enkelte uskadelige Vildfarelser; Talen er her om Kampen mellem Fornuften og Ufornuften. Folket, den offentlige Stemme, Almeenheden ere Ord, som man saa ofte hører nævne, og ere de Domstole, der ligesaa ofte appelleres til. Men i Breve om nogle herskende Dagsanskuelser, i allgemeine polit. Annalen, II. B., II. H., vises, at med disse Ord sjeldent forbindes noget rigtigt Begreb. Antager man f. Ex., siger Forf., at en Nation bestod af 10 Mill. Mennesker, saa er over Halvdelen deraf Fruentimmer; af den mandlige Halvdeel har igjen Halvdelen ikke naaet den myndige Alder. Der bliver altsaa kun en Fjerdedeel, d. r. 2 1/2 Mill. Mennesker tilovers, som kunne moralsk ville. Det er allerede at tilskrive en Nation meget høi Dannelse, naar man antager, at to Femtedele af dens mandlige Befolkning over 25 Aar bestaaer af Folk, der egentligen vide hvad en Constitution er, og mod hvilke Misbrug, den beskytter dem. Af 2 1/2 Million Mennesker vil altsaa i det mindste 1 1/2 Mill. bestaae af Svende, Fabrikarbeidere, Soldater, Matroser, Daglønnere, Tjenestekarle, Røgtere, Folk uden Bolig og Eiendom, Tiggere &c., og kun een Million af ti kan betragtes som tænkende Væsener. Overveier man nu, hvor mange blandt hine ni Tiendedele, som udgjøre Massen, kunne henregnes til Pøbelen saa indseer man let, hvor megen Ulykke de stifte, som i Skrifter og Tale henvende sig til denne i physisk Forstand ni Gange saa stærke Masse, som troer Alt, er istand til Alt og lader sig indbilde Alt. Paa ingen virker de med Modersmelken indsnede Fordomme stærkere, end paa den, og da den mangler Ævnen til at veie Grunde mod Grunde, og moralsk Kraft til at beseire den blotte dyriske Jnteresse, saa er det naturligt, at man ved at benytte dens Fordomsfuldhed og smigre dens Egennytte, let kan faae den til at fordømme den ene Dag hvad den har forgudet den foregaaende. Med usigelig Møje og uberegnelige Omkostninger lykkedes det, som bekjendt, Lord Elgin, og de af ham afsendte Konstnere, begunstiget af engelsk Indflydelse paa Porten, at bringe en betydelig Deel græske Billedhuggerværker til Engelland, hvor de, efter mange Stridigheder, bleve kjøbte for det brittiske Museum. Statuer, Basreliefer, Søilefragmenter, Jndskrifter, Modeller, paa Originalerne selv afformede, vare Frugterne af hans Bestræbelser. Canova, som i et Brev til Lord Elgin af 10 Nov. 1815, ikke noksom kan udtrykke sin Beundring over disse Konstværker, siger, at han havde helliget sammes Betragtning hvert frit Øjeblik i London Alting aander deri Liv med en Evidenz, en udsøgt Konst, uden den ringeste Affectation eller Pomp af Konst, som ikke har sin Lige. Det Nogne var sandt og det skjønneste Kjød, og han priser sig lykkelig, at kunne see dette udsøgte Værk med egne Øine. Dette Vidnesbyrd, som den saa høit berømte Konstner giver den græske Oldtids ædleste Frembringelser, gjendriver Alt hvad Sneverhjertethed hidtil har sagt for at nedsætte hine Værker. Francois Gerard, født i Rom 1770, nedstammende af en fransk Konstner og en Romerinde, vendte i sit 12te Aar tilbage til Frankrig og blev sin Kierlighed til Konsten, uden Revolutionssyge, tro. 1795 viste han i Salonen sine allerførste Mesterværker, et Portrait af Demois. Brogniard og et andet af Belisar. Han maler nu berømte Samtidige. Ellers sysselsætter han sig med Historiemalerie. Hans gigantiske Malerie, Slaget ved Austerlitz, fortjener megen Beundring. Efter Kongen af Frankrigs Restauration malede han de allierede Souverainer og Ludvig den Attende, ligesom Henrik den Fjerdes Jndtog i Paris, og Corinna efter Fru v. Staels Jdeal.