Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-10-09
Fædrelandet. Videnskabelighed. Det Birchedahlske Skrift Om Stænderforhandlingerne i Roeskilde angaaende Sognebaandets Løsning kunde ikke let have fundet en grundigere Bedømmelse end den, som er meddeelt i Tidsskrift for Litteratur og Kritik af Hr. Stiftsprovst Tryde. Enhver, hvem det er om at gjøre at faae et klart Begreb i denne Sag, bør ikke lade denne Anmeldelse være ulæst. Det er især Hr. Birchedahls skjærende og krænkende Beskyldninger imod Siellands høiærværdige Biskop, hvilke Anmelderen siger, har bevæget mig til at tage til Orde, uden bestemt at vide, om det ogsaa stemmer med den af mig saa høitagtede Mands Ønske, og uden at kunne haabe, at han ganske vil billige den Maade, hvorpaa jeg udfører det. Naar Hr. Birchedahl dadler de Stænderdeputerede strængt, fordi de efter hans Formening ei have varetaget de aandelige Jnteresser, da er det glædeligt heraf en oplyst og sandhedskjærlig Mand at see dem givet et saadant Vidnesbyrd: "Denne Daddel er ubillig; de have med samme Alvor, Flid og Samvittighedsfuldhed, hvormed de ved Stænderforhandlingerne i det Hele have erhvervet sig saa gyldigt Krav paa deres Medborgeres Skjønsomhed og Agtelse, behandlet de faa Sager af høiere aandelig Jnteresse, som bleve dem forebragte, og behandlet dem fra en Side, hvorfra det altid maa være magtpaaliggende at faae Gjenstande, selv af den høieste aandelige Betydning, betragtede, nemlig fra den, hvorfra de af den almindelige, naturlige Skjønsomhed og Følelse anskues og bedømmes. At de, befindende sig paa et Gebeet, hvor de først efterhaanden bleve sig klart bevidste, bevægede sig med mindre Sikkerhed, og at Forhandlingerne der bleve mindre grundige og udtømmende, vil aldrig med Føie kunne bebreides dem. Om den liden Deeltagelse, Sognebaandets Løsning fandt i Stænderforsamlingen, udtaler Anmelderen sig saaledes: "Alle hine høitklingende Talemaader om at Sognebaandet var en Lænke der trykkede utallige Sjæle, ængstede tusinde fromme Samvittigheder, foraarsagede Forargelser m.m. havde ikke Sandheden i sig og kunde derfor ikke virke med dens Magt, netop fordi den udgav det at være følt i Almindelighed, som kun var følt af Enkelte. Efter at have afviist Birchedahls Udfald paa de kjøbenhavnske Præsters bekjendte Skrivelse, hvori de yttrede det Ønske for Stænderforsamlingen, at Sagen maatte for den Gang sættes i Beroe, indtil den fra flere og navnligen fra Geistlighedens Side kunde vorde oplyst, siger Stiftsprovst Tryde til Slutning: "Vi have ikke fundet dette Forslag om Sognebaandets almindelige Løsning, om fuldkommen dogmatisk og liturgisk Frihed, bedre begrundet, end saa mangt et andet Forslag, som vi fra samme Side have seet fremsat med ligesaa megen Jver, og som faldt hen af sig selv, ei sjeldent misbilliget af Forf. selv, fordi den Sandhed, der kunde boe i det, ved den Overdrivelse og Hensynsløshed, hvormed det blev fremsat, tabte sin Kraft, og det er ikke Fordom eller utidig Fornemhed, end mindre Ringeagt, hvilket Hr. Birchedahl, formoder, der afholder os fra at stride mod Grundtvig og Lindberg, idet vi i den Første altid ville ære en af Fædrelandets større Aander, og i den Sidste en Mand af Kundskab og Talent; men saalænge disse Mænd ikke kunne føre nogen Strid uden at bruge Vaaben, som af alle Personer af dannede Sæder ansees for usommelige og uværdige, maa det være enhver Mand uformeent at undgaae, saalænge muligt, enhver Strid med dem.