Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-10-24
Ved Auction paa Børsen den 20de October solgtes: Virgin Tobaksblade 15 Mk. 1s. a 19 Mk. 3 s. Pd., Marylands Tobak 2 Rdlr. 5 s. Pd., løst, dito 1 Rdlr. a 9 Mk. 14 s. Pd., 2tomme Vanter, 18 s. a 21 1/2 s. P., Graasen 82 Rdlr. a 83 Rdlr. Skpd., Jslandsk hvid Uld, 501 Rdlr. a 500 Rdlr. Skpd., Dito meleret 637 Rdl. a 556 Rd. Skpd., Edderduun, 27 Rdlr. 1 Mk. 8 s. a 28 Rdlr. 3 Mk. 8 s. Pd., Havkalvs Tran 241 Rdlr. Td., Enkelt baands Strømper 1 Rdlr. P., Klipfisk 7 Rdlr. 3 Mk. Lpd., Dobbeltbaands Strømper 13 Mk. 2 s. P., Enkelthaands Trøier 4 Rdlr. Stk., Dobbelt baands dito 5 Rdlr. 2 Mk. a 6 Rdlr. 3 Mk. Stk., Uldgarn 15 Mk. a 16 Mk. Pd., tørrede Lammeskind 80 Rdlr. 100de, Svanefjer 25 Rdlr. 100de, Formelys 10 Mk. 10 s. Pd., alt med Told. Stavanger Amt i Aaret 1805. (Fortsat; see No. 84.) Reise i Stavanger Amt. For en Deel ere Husene, Stuebygningen dog undtagen, af Kampesteen; men disse ere ikke sammenmurede, kun stablede sammen, som i et Steengjerde, Mellemrummene opfyldte med Mos eller Jord. Væggenes Udside er almindeligen lidt dosseret, eller Muren, bredest neden til, aftager opad. Den er et maadeligen sat udvendig fremad hældende Steengjerde. Taget er af Hoon, belagt med Næver, men ovenpaa denne sjelden, som paa Østlandet, Græstørv eller besaaet Jord, oftest løse Smaastene, dog nogle Steder Plader af en skivrig, stærk glimmerblandet Granit. - Af endnu tyndere beboede Egne, dog mindre klippefulde end de forrige, gaaer Resten af Veien til Sandnæs i Høglands Præstegield paa Jedderen, ved Enden af Gannefjorden, den sydligste Arm af Stavanger Bugten. Stavangers Kjøbmænd have her Pakhuse, og Fjorden, snoet i Bugter mellem høie Klipperækker, neppe 4 Mile bred, har godt Løb for dybtgaaende Skibe. - Egnen her omkring, og en stor Deel af den sidste Strækning, bestaar af lave, men dog med et Jordlag eller med Myr, meget blandet med løse Smaastene, bedækte Klipper. De dyrkede Pletter ere faa og smaae. Der er ingen Steilheder, men heller intet Træ eller nogen Busk. - - Egnen om Stavanger. Uagtet der er begyndt paa at opdyrke Stykker af Landet nær ved den skjønne Chausee, en halv Miils Vei eller lidt længer fra Stavanger, saa er dog neppe 1 Procent af alt hvad man her seer for sig opdyrket, uagtet det ikke dyrkede seer tilhobe ligesaa beqvemt ud dertil, som det saare lidet, der er udrevet fra Raaheden. Det er nemlig altsammen kun et tyndt Lag af Our(Grus og Smaastene, blandet med lidt lerigt Rodsaand) eller Myr, eller dyndfuld Tørv. Naar Rødningens Møie er overvundet, afgiver det dog Jord, der bærer ret godt Korn; men ved den forfærdelige Mængde løse Stene er Rødningen til Utroelighed besværlig. Her er ikke almindeligen den Mængde, store, ovenpaa Fladen løsliggende Stene som forhen den hele Vei; dog naar der skal røddes, vise sig ogsaa store Stene i Mængde, forhen skjulte, at være at rødde bort. J nærværende Skikkelse ere de uendelige faa Steder steilt, for det meste i jævn Helding afrundede, med den brune Lyng eller andre krydende Moseplanter bevoxne Bjergmasser, som ved ingen eller saa godt som ingen Boeligger, eller noget Træe, eller nogen Busk oplives, det sørgeligste, meest trættende og nedslaaende Syn der er til. Dette er nemlig Udseendet af Stavangers Omegn, og denne Deel af Jedderen paa det faste Land. Man seer nemlig intet andet end saadanne Knolde syd og vester ud lige til Havet, som man her har for sig i en Mils Afstand eller længer. Naar man kommer og paa Høiden af nogle af disse Knolde, seer man Havet udenfor enten bryde op paa Skiær eller Holme, som omgive Kysten, eller endnu oftere, og naar det ei blæser haardt, ligger det ind mod Kysten belagt med den fæle kolde brunlige Havtaage. Derfor seer Landet ud som en Slette af dette Ørkenudseende. Men i Nord, og hele Veien til høire, seer man her fra Høiderne den store Stavanger Fjord eller rettere Stavanger Bugt med den Archipelagus af Øer, Skiær, Næs, som afdeler den i utallige Sunde og mindre Fjorde. Disse Øer, saavidt de komme tilsyne, bestaae alle tilsammen af aldeles nogne i en uendelig Mangfoldighed af Krurnde Skikkelser stigende Granitmasser. Mange af dem seer man med blotte Øine meget tydeligen i deres fælle Nøgenhed, flere vise for Afstandens Skyld kun billedet af ved Horizontens Rand fremkommende Tordenskyer. J Nordost og Øster om grændses Alting af den rædsomme Kjæde af himmelhøie, ofte med Skyer belagte Fielde, paa nogle af hvis fjerne Jsser den evige Snee gliser frem, og som alle synes meget nærmere end de virkeligen ere. Det er Rækken af de ved Dovrefjeldet eller i Romsdalen 28 Grader nordligere begyndende Aase, som almindeligen kaldes Fillefjeld, men har paa Stederne særskilte Navne, det her sees, Haardangerfjeldet, Suledalsfjeldene, Byklefjeldet, Jøglefjeldet, Hækfjeldet. Af de dyrkbare, ogsaa dyrkede, ogsaa endog yderst delige Bosteder, som disse vilde Steenmasser indslutte, seer man intet. Af det man seer, den skjønne Chausee undtagen (hvilken dog ligger der uden alt Spor af nogen Vogn, og saa lidet brugte, at man kun sjelden møder en enkelt Ridende eller en Klovbelæsset Hest), aner man heller ingenlunde Nærheden af en endnu temmelig stor og ikke fattig Stad, det Stavanger, man i den ældre Historie - da det dog og skal have været meget større – saa tidt har seet nævne - ikke den gamle Hovedstad for en saa stor Deel af det Land, der engang spillede en saa anseelig Rolle blandt Europas selvstændige Stater,