Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-21
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Fireogtyvende Aargang. No. 58. Redigeret i Statsraad Fr. Thaarups Fraværelse af Chr. Thaarup. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 21 Juli 1827. Dyd og Tapperhed. Kunde der vel i vore Dage anprises en Sag, der mere fortjente at ligge Europas Stater og Statsbestyrere paa Hjertet end den, at Menneskehedens Værd blev forsvaret mod Barbariet, og Grækerne desaarsag ogsaa mod Tyrkerne? Og blev det vel ilde optaget om ældre Tiders Exempel og Daad blev nu som følgeværdig fremstillet. Det var, som vi fortællede et andet Sted: Det var Grækerne, de første Menneskehedens Lærere i Vesten, der ligesom i det Mentale, saaledes ogsaa i det Moralske, opfandt for hele Efterverdenen indtil denne Dag, de Mynstere paa Smag og Dyd, som de i Livet fremstillede tillige. Blandt Dyder regnedes den Gang Tapperhed. Ja Opofrelse var den der gav Begreb om Dyd, og den første Dydige i det offentlige Liv var den uforfærdede Helt - ikke hin Sagernes Blodmand i Nordens barbariske Nætter, hvor Tapperhed bestod i at være følesløs, og Menneskets største Skam var at skifte Farve. Digteren begeistredes der af Miød, og Mord og Hævn udfyldte hans uharmoniske Sange. Men hiin af Muserne yndede Helt, der begik Opofrelse fordi han leed naar Næsten leed, og som midt i Kampen græd over Menneskehedens Lod her i Verden; Hiin ædle Mand, der fra alt hvad i Huus og Rige er kjært gik ud for Fædrenes Grave og Altere fra Retfærdighedens Fiender at redde. Ulysses var en saadan Helt – her menes Homeers Ulysses, ikke senere Poeters og Tragikers, der forfalskede Ulysses og Homeer. Han forsmaaede at leve rigt og blødt hos Familie og Undersaat hjemme, for i Kamp med Fiender til Lands, og med Storm og Skibbrud til Vands, at staae Landsmænd og Culturen bi i en Kamp, der angik Menneskehedens aandelige og legemlige Frelse. Grækerne vare den Gang eenede til det store Verk - hvo veed hvor nær og med hvad Held os forestaaer det Samme, - at holde Barbarerne, den fordærvede Menneskehedens Part, fra den forædlede i Fædrelandet ude. For denne jordiske Lyksaligheds Sag var Hellens hele Slægt i Allarm. Ulysses deeltog mandigen i Allarmen, og Verket lykkeligt udført, siges han i Poetens forblommede Sprog, at have forsmaaet Udødelighed for blot at faae Røgen at see stige op fra Fædrene=Arne. Saadan fremstilles Ulysses hos Homeer. Saadan forestilles han af Cicero. Denne oplyste Romer skrev dette om Ulysses, da Romerstatens Cultur var almindelig og bedste og ved Siden af Ulysses fremstiller han sin Landsmand Regulus, der opofrede fuldt saa meget som Ulysses. Dette var da Væsenet, ligesom i al anden Dyd, saaledes ogsaa i hine Heltes, og des høiere agtedes Tapperheden jo større Opofrelsen var, og jo ædlere den Sag for hvilken Opofrelsen skedte. Men var nu Opofrelsen vor Helt i denne Syvaarskrig begik, vel i Virkeligheden mindre, og var Sagen hvorfor han stred vel ringere end hine Heltes i Adel, For Tryghed at opholde i det daglige Liv dannedes Regent og Stat. For Tryghed mellem Stater indbyrdes dannedes et Staternes System, skjønt ikke altid saa bestemt og helligt. Om begge enedes forædlede Mennesker saa let, fordi Grunden til samme er i vort Inderste, ligesom i en Lovbog, af Skaberen skreven. Men Barbariets Væsen er at træde denne Rettens Bog under Fødder: Og desværre, hist og her og til alle Tider fandtes Magthavere paa Throner der heri lignede Barbarer. Til alle Tider maatte første Omhu for en dannet Stat gaae ud paa Sikkerhed for Grændsebarbarer til Lands, og for langarmede Barbarer til Vands: Men forskjellig som Staten til forskjellige Tidsaldere var i den moralske og mentale Cultur, saaledes var der ogsaa en forskjellig Forsvarsmaade brugt mod Barbarer og Fiender paa Grændsen. Athen, elskværdigt saalænge det var uantastet og frit, kan ogsaa her give Mynsteret. Elskværdigt og aldrig nok endnu beundret vil det for evigt blive for sit venlige Menneskehedens Værn det rundtomkring paa egne, og siden paa hele Græker lands Grændser, immer videre stræbte at opreise.