Viborger Samler, 1831-01-01
Begge Keisere Alerander og Nicolaus have gjort Alt, for at udsone Kongeriget Polen, saaledes som det existerede siden Wienercongressen, med det russiske Herredømme; men de Midler som Storfyrst Cesarewitich anvendte til Udryddelsen af al den hemmeligen fortulmende Misfornøielse, vare ved deres ubønbørlige Strenghed, som selv Fyrstinde Lowicz ikke formaaede at formilde, maaskee ikke skikkede til at forsyne denne. Man følede især Modbydelighed mod al Tænkefrihed og al Jdeevexling, der ikke umiddelbart angik Militairdisciplinen. Mistillid, næret ved alle Slags Spioner vækker Mistillid. Saaledes formaaede selv det liberaleste Løvte, der uden Omsvøb gaves af Keiser Nicolaus selv ved den sidste Landdag, ikke at qvæle den under Asken ulmende Jld. Man glemte herover al den faderlige Omsorg, hvorpaa Keiseren har givet saa mange Prøver ved Polens Forvaltning. Det er bekjendt at ingen Gylden af de polske Jndtægter kom til Rusland. Alt anvendtes til Agerdyrkningen, Bjergværkerne, Faareavlen, til at oplive og begunstige Fabrikfliden, til at forbedre Finantserne og oprette bedre Læreanstalter. Kun det russiske Douanesystem, hvormed Polen tilsidst ogsaa skulde omgives, maatte synes meget trykkende i en Stat, hvor al Handel lige indtil Salget af Øl og Brændeviin er i Jsraliternes Hænder. Jøvrigt herskede overalt mønsterværdig Orden, og den ualmindelige Tiltroe, som de polske Obligationer nylig have fundet talede bedre end prunkende Landdagstaler for den sikkert grundede offentlige Credit. Og dog frembryder pludseligt, som fra den skyfrie Himmel, et Uveir, der truer at ryste hele det østlige Europa. Angaaende Alt, hvad der gik forud for det første Udbrud, ere Rygterne saa modsigende, at man nødvendigt maa oppebie nærmere Oplysning. Allerede den 22de Novbr. befandt en Liste over Sammensvorne sig i Storfyrst Constantins Hænder. Men denne Gang lod han sig nøie med, at forelægge Statsraadet den, og at overlade Fængslingen og den lovlige Undersøgelse alene til dette. Storfyrsten vovede neppe mere at komme til Warschau, og man maatte hvert Øieblik imødesee Udbruddet, hvorved det først kom an paa de Fangnes Befrielse og paa at bringe Warschaus samtlige vaabendygtige Jndbyggere i Forstaaelse med Nationaltropperne. Ogsaa her gav Militairskolen det første Signal. De næsten paa samme Tid i Kalisch og Kongerigets andre Provindser udbrudte Uroligheder efterlade vel ingen Tvivl om en tidligere Aftale Dette var ogsaa de fra Landets Jndre opbrudte Armeecorpsers Hensigt. Det Frygteligste er, at ved de fra Warschau udgangne Proclamationer den hele mandlige Befolkning fra 15 til 45 Aar ikke alene i Kongeriget, men ogsaa i de ved de tidligere Delinger indlemmede Provindser, især i Lithauen og Wolhynien, ere kaldte under Vaaben. Alles Blik ere derfor nu kun henvendte paa den store lithauiske Armee, der i det Mindste skal være 40,000 Mand stærk. De paa Ruslands Grændse mod Polen formedelst Toldlinien opstillede Kosakpiquets ere alle afvæbnede og gjorte til Fanger. Naturligviis staaer altsaa denne Grændse aaben for Jndbringelsen af alle hidtil forbudne Vare, og store jodiske Handelshuse have strax gjort betydelige Varebestillinger i Leipzig. Men ogsaa alle Saniteiscordons ere sprængte, og saaledes staaer Veien aaben for Chater, hvis denne ellers kunde holdes ude ved militairiske Linier, hvorom dog Mange vistnok med Ret tvivle. Den preussiske Stat vil vist her gribe de kraftigste Sikkerhedsforholdsregler. Foreløbigen ere tre preussiske Troppecorpser beordrede at opstilles ved Posen, Lissa og Thorn. Feldtmarschal Gneisenau er bestemt til Høistcommanderende. Alt bliver gjort mobilt; thi Troppeforsendelserne til Rhinen ere ikke ophørte. J Krigsministeriet, hvor General Witzleben udvikler den største Driftighed, er Alt i Bevægelse. Jkke alene den første Landeværnsreserve er reqvireret men ogsaa den Anden, der indbefatter de Vaabendygtige indtil det 45de Aar, bliver opbudt. Posens befæstning, hvorpaa man allerede i længere Tid end et Aar har arbeidet med megen Driftighed, paaskyndes endnu mere."