Kiøbenhavns Postrytter, 1789-10-23
Paris, den 9 October. Vi have desværre i nogle Dage her seet følgende vigtige og i sit Slags uhørte Tildragelser: Gardens og det Flandernske Regiments Officereers Opførsel i Versailles, da de ved et Giæstebud havde traadt National-Cocarden under Fødder, adskillige Fornærmelser imod nogle af Nationalforsamlingens Lemmer; de Vanskeligheder, Kongen gjorde ved at antage de besluttede Puncter til den nye Constitution; Brødmangelen, og den Ligegyldighed, man sporede hos Borgerskabets Repræsentante – alt dette løb sammen, gjorde Folket heed i Hovedet, og bragte det og Nationalgarden til at fatte den Beslutning, ved nye Voldsomheder ufortøvet at befæste Revolutionen, Over 2000 Fiskerkierlinger, Sælgekierlinger &c. &c., der sammenrottede sig paa Gaderne med saadan Tummel, at man maatte lukke alle Boder og Gadedørre, stode allerede om Morgenen den 5te hujus uden for Raadhuuset, og fordrede Brød. Jmedens man var i Begreb med at tilfredsstille disse, havde en anden Hob sammenrottet sig, truede med at hænge Stadens Maire, Hr. Bailly, paa en Lygtepæl, brød indi Raadhuuset, bemægtigede sig 1100 Flinte, borttog 1000 Caisse d Escompte Billetter og alle Seglene, formodentlig for med disse at udstæde falske Ordres. Magistraten reddede sig med Flugten, og der begyndtes at ringe med alle Klokker. Den saa hastig mueligt samlede Nationalmilice var saa lykkelig at adsprede Folket, og besætte Raadhuuset. Hr. Bailly var flygtet til Chaillot, og man maatte sende en Borger-Deputation for at hente ham tilbage. Med et hørde man alle, og Nationalgarden med, raabe: Til Versailles, vi ville til Versailles!" Marquis de la Fayette anvendte forgiæves al sin Veltalenhed. Milicen raabte atter, at han skulde føre dem til Versailles, skaffe Brød, Satisfaction for den beskiæmmede Nationalcocarde, og Kongens Residence forflyttet til Paris. Han blev nødt til at opfylde deres Forlangende. Et Corps Fisker kierlinger med Volontairerne fra Bastillen og nogle Kanoner vare gaaet i Forveien, og bleve vel modtagne af Kongen og Nationalforsamlingen. J Førstningen vilde Liv-Garden vel ikke lade dem komme ind i Slottet, og en Kone blev blesseret; men da to af Garden vare dræbte og een dødelig saaret, trak hele Corpset ind paa Slottet. En vis Louise Mable førte Ordet, og sagde til Kongen, der kom lige fra Jagten: "Vi komme for at begiære Brød og Deres Majestæts Beskyttelse imod dem, der berøve os det. Kongen lovede hende dette. Om Aftenen Kl. 9 rykkede 12000 Mand af Nationalmilicen med stærkt Artillerie ind i Versailles, og bemægtigede sig alle de Poster, Liv-Garden før havde havt. Soldaterne af Regimenterne Flandern og Montmorene holdt det ikke raadeligt at sætte sig til Modværge, men foreenede sig med dem. Derpaa gik Marquis de la Fayette til Kongen, sigende: "Jeg kommer her i Spidsen for en Armee, for at forsvare og bevogte Deres Majestæts Person, for hvilken Nationen er inderligen bekymret. Kongen lovede at antage alle Constitutionens Puncter, i samme Form som de vare ham forelagte, og at give den strængeste Ordre til at proviantere Paris og Versailles. Jmidlertid vare Hovederne af de udenfor Slottet dræbte Gardere blevet afhugne, satte paa Spyd, og bleve ombaarne omkring i Staden, der hele Natten var illumineret, Den følgende Dags Morgen rygtedes det, at man vilde bringe Kongen derfra til Rambouillet. Nationalmilicen besatte derfor alle de Kongelige Stalde og Vognremisser, med stærk Vagt. Tillige blev der offentligen udraabt, at dersom Kongen og den Kongelige Familie hemmeligen forlode Versailles, saa skulde Slottet blive stukket i Brand, Marquis de la Fayette henrettet, og alt hvad der var af Hof-Aristoraternes Partie massacreret. Marquis Fayette bragte selv Kongen denne Folkets Proclamation, og erklærede, at han var færdig til at opoffre sit Liv, men at dette Offer dog ikke vilde redde Hs. Majestæt af den store Fare, der svævede over hans høye Person. Kongen indsaae, nu, at det var nødvendigt, aldeles at opfylde Nationens Ønske. Han erklærede, at han med sin Familie vilde flytte til Paris, og befalede, at der strax skulde giøres Anstalter dertil; dog med den Betingelse, at man skulde ophøre med at forfølge hans Garde, der nu vel havde indseet sin Vildfarelse og vilde foreene sig med Nationalarmeen. (Fortsættelsen følger.)