Ribe Stifts Adresseaviser, 1833-01-15
Udenlandske Efterretninger. Hollandsk belgiske Anliggender. Om disse høres denne Gang kun Lidet, dog Nok, forat indsee, at det endnu kan have lange Udsigtet med den endelige Afgjørelse. Hollænderne holder over Scheldens Spærring med stor Strænghed; et østerrigsk Skib, som forleden vilde løbe ud i rum Sø, blev ved Lillo viist tilbage af den commanderende Officeer paa de der liggende hollandske Kanonbaade, da intet Skib, hvilken Nation det end maatte tilhøre, tør seile enten op eller ned ad Floden, hvorfor Officeren, anmodede Capitainen om at vende tilbage til Anterpen, hvilket og skete. Den franske Hær, er rigtignok kommen tilbage og skulde d. 10de være samlet paa det Punk, hvor Kong Ludvig Philip vilde holde Mønstring over den; men Marstalk Gerard har i en Dagbefaling tilkjendegivet, at, hvorved Nordarmeen, ikke længere skal være paa Krigsfod, skal den dog heller ikke sættes paa Fredsfod, men holdes paa "Forsamlingsfod". Det gjentages, at det slet ikke var efter Marskal Soults Ønske, at hele Hæren drages tilbage; han vilde derimod, at 10,000 Md. skulde blive liggende i Brussel, indtil man var forvisset, om Redeligheden af Preussens Hensigter. Kong Leo vold har ogsaa ladet falde nogle Ord, hvoraf man seer, han ingen synderlig Tro har til, at Sagen saa let vil blive afgjort, og dersom det Rygte stadfæstes, som stedse vinder mere Tiltro, og hvis Rimelighed en Skrivelse fra Frankfurt a. M. med flere Grunde søger at godtgiør, at denne Stad skal være Sæde for en europæisk Kongres, for hvis Forhandlinger den endelige Afgjørelse af det hollandsk belgiske Stridspørgsmaal. skal være Gienstand, saa er man vel i dette Øieblik netop ligesaa vidt, som den Gang, da Londonner-Conferentsen begyndte sin Virksomhed, hvis Resultat noget nær kan angives at have været - . - Jfølge en senere Ordre, er Citadellets Garnison ført til St. Omer, da der i Dunkirken ikke vilde være Plads til den. En Deduction, hvorved den franske Moniteur vil godtgiøre Frankrigs Ret til at ansee de hollandske Tropper i Citadellet for Krigsfanger, har i Journal de la Have fundet en bidende Gjendrivelse, i hvilken blandt Andet Frankerigs juste milien kaldes et Miskmask af Svaghed og Voldsomhed, hvis Ord og Handlinger ere i aabenbar Strid med hinanden. En Skrivelse fra Haag forsikkrer, at det var GeneralChasses Beslutning, naar det kom til det Yderste, at sende Resten af sin tappre Garnison til det flanderske Hoved, derpaa kaste en Fakkel i Krudtkammeret og begrave sig selv under Citadellets Ruiner; men at Kong Wilhelm sendte ham en udtrykkelig befaling til at afstaae fra dette Forsæt, som da heller ikke kunde bestaae med sandt, idet Mindste ikke med christeligt Heltemod. Langt mere Ære har den gamle General af sin Omhu for de Saarede og af sin Jver for den kjekke Koopmann og hans Søfolk, for hvilke han ved gjentagen og indstændig Begjæring har udvirket de samme Vilkaar, som for sig og Sine. J hans Rapport herom til General=Krigsdirectoren finder man ogsaa Stadfæstelse paa den Efterretning, at Marskal Gerard havde tilbudet Garnisonen at vende tilbagetil Holland, paa Æresord, ikke at tjene mod Frankerig, indtil den endelige Afgjørelse var kommen i Stand; men at dette Tilbud blev forkastet. Staden Antverpen har ogsaa udstedt, en Takaddresse til den franske Hær, som imidlertid har nok saa stor Ære af en anden Taksigelse, der er offentliggjort af de saarede Hollændere. - Kong Leopold og hans Dronning ere afreiste, forat mode Kong Ludvig Philip paa hans Jnspectionsreise. Den pyrenæiske Halvs. En Skrivelse fra Madrid mælder, at Dronningen har forordnet, at alle Corregidorer, Alcader og Municipal-Embedsmænd, som formedelst politiske Forseelser ere afsatte, skulle strax tiltræde deres Embeder paa ny. Om GrevOfalia, som ankom til Madrid d. 19de, og af hvis tilsomme Reise man sluttede, at han strax skulde indtræde i Ministeriet, vidste man endnu d. 24de ikke, hvilken Post der var ham tiltænkt. Det syntes, som om han ikke kunde enes med Hr. Zea, og dersom det skulde lykkes denne, at holde hiin borte fra Ministerraadet, vil dette være et afgiørende Nederlag for den franske Jndflydelse. Dronningen havde modtaget en Deputation fra Cadix, hvilken i Statsraadets og Stadens Navn lykønskede hende til Kongens Sundheds Forbedring og Regjeringens Overdragelse i hendes Majestæts Hænder. Deputationen, som bestod af 3 fornemme Medlemmer af Stadsraadet, talede især om den Enthusiasme, Amnesti-Decretet havde vakt, og om Staden Cadix's Hengivenhed for Jnfantinden, som den eneste legitime Arving til den spanske Trone. Man lægger megen Vægt paa denne Røst fra en Stad, der er af saa stor politisk og commercial Vigtighed.