Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-09-04
Kotzebue har altid været en mærkelig Mand hvad enten man seer hen til hans Fortrin eller Feil. Dem, som han ikke har været det i sit Liver han blevet det ved sin Død. Hans Mord være nu Virkningen af en Enkelts fantiske Raserie, eller af et allerede længe hemmeligt gjærende Stof som mueligt Forspil til senere indtrufne og maaskee end indtræffende Rædselsoptrin - nok er det det er bleven af stor Betydning. Jngen Tænkende, der ønsker at følge de nutidige Begivenheders Gang, kan det derfor være ligegyldigt, hvad Mænd af Aand, og, som det synes, af Upartiskhed, i Tydskland selv dømme og skrive om Kotebue. Hans literarisches Wochenblatt, der især har hvæsset Sands Dolk imod ham fortsættes nu af en Unavngiven, der erklærer, at have været den Myrdedes mangeaarige Ven, og som uden at blændes af Venskab, leverer i de første tre Rumere en kort, men, som det lader, upartisk, Characteristik af den Afdøde. Vi uddrage deraf det, som vi troe meest vil interessere danske Læsere. Kotzebue havde, da han kun var sytten Uger gammel, mistet sin Fader; hans Opdragelse og første Dannelse var ganske overladt til hans Moder. Af Characteer var han, som Barn og Yngling, let bevægelig, hidsig, og temmelig stivsindet og overgiven; men noget ondskabsfuldt, frækt Træk fra den Periode af hans Liv, mindes hans Ven ikke. Mod sin Moder viste han en høi Grad af sønlig Kierlighed sit hele Liv igjennem. Hvad der skadede ham som Digter, var den Omstændighed, at han blev for tidligen Forfatter. Det lydelige bifald, nogle af hans heldige Arbeider mødte, var ikke skikket til at anbefale ham den horaziske Niaarsprøve. Hans Utaalmodighed tillod ham ikke at studere eller bruge Filen. Han forsikkrede selv, at han mang lede Taalmodighed til at omarbeide sine ældre Forsøg, og hans Concepter vise, hvorlidet han betjente sig af Correcturen. At han skrev Lystspillet Strikkepindene i 54 Timer, vidner om, med hvilken Hurtighed han arbeidede. J den sidste Tid klagede han over en aftagende Jmagination, der begyndte at nægte ham taknemlige Æmner til dramatiske Arbeider. Hans Frugtbarhed som Skribent var ogsaa en Følge af den gode Anvendelse af hans Tid. Han stod op, selv naar han var paa Reiser, Kl. 4 til 5 paa hver Tid af Aaret, gjorde om Vinteren selv Jld, kogte sig Caffe, og blev ved sit Arbeidsbord for det meste til Kl. 2 om Middagen. Kun en overordentlig stærk Organisation gjorde det mueligt at udholde saadan Anstrængelse, især naar man betænker, hvor meget hans vexlende Skjebne, hans let bevægelige Sinds idelige Rystelse, og dernæst tidliger Sandseligheder maa have virket paa ham. Hans Characteer som politisk Forfatter oplyses bedst ved hans her aftrykte egenhændige Breve. J en Skrivelse til sin Moder af 29 Nov. 1816 beretter han denne, at Keiseren har givet ham det Kald, maanedligen at meddele Monarken Efterretninger om alle de nye Jdeer, som, i Tydskland og Frankrig, i Henseende til Politik, Statistik, Financer, Krigskonst, offentlig Underviisning o. s. v. ere i Omløb, da af disse maanedlige Rapporter de forskjellige Ministerier skulle erholde Udtoge, ethvert af den Materie, der slaaer ind i dets Fag. Dette Hverv stemte ikke allene overeens med hans Tilbøielighed, men han troede ogsaa derved at kunne gavne det russiske Rige uendelig meget. J en anden Skrivelse af 10 Jan. 1817. ligeledes til hans Moder, melder han, at Ministeren har blandt andet tilskrevet ham, at Keiseren vil, at det ham overdragne Hverv skal være blot videnskabelig, at man skal betragte ham som en Reisende, og at Majestæten med Fornøielse vil see ham ganske hellige sig Videnskaberne o. s. v. Lignende videnskabelige Hverv, siger Forf., have i Engelland &c., allerede adskillige andre Mænd faaet af Alexander.