Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-11-19
Da Recensenten fik fat paa dette Skrift, havde han nyelig læst en lille Piece, som udkom 1769, under denne Titel: An den Antikritikus wegen einiger Urtheile uber die Berliner und Hallenser, hvor den ubekiendte Forfatter, iblant andet skriver S. 8: " Wenn sie ken villig ungelehriges Ohr haben, so getrane ich mir Ihnen zu zeigen, das " einer dem Syncretismus zwischen uns und der Re" formirten favorisiren kan, und dennoch nicht no" thig hat vor einen erschrecklichen Jgnoranten zu pasiren; sondern allemal viel Kentnis der Religion, viel Gelehrsamkelt, viel Effer vor das Gute und die Sache des Christenthum zeigen kan." Skulde nogen i vore Tider finde for godt med den gode Anti kritikus at kalde dette i Tvivl, saa ville vi alene vise ham det Skrift, vi nu have at anmelde, og dette, troe vi, skulde blive nok til at stoppe Munden paa ham, og forebygge al videre Tvivl og Jndvendinger. - Den os ganske ubekiendte men meget ærværdige Forfatter af disse frimodige Tanker over Nadverens Sacrammente, røber saa megen Religions Kundskab, saa stor Lærdom, saa christelig en Tænkemaade og saa redelig en Jver for det Gode og for sand Christendom, at man ikke kan andet end elske ham, naar man har læst ham. Hans Hensigt er reen og ædel; thi hvilken Christen skulde ikke ønske, at Jesu Bekiendere maatte aflægge de Fordomme, der hidindtil har stiftet saa megen Uenighed imellem dem, og veiledes til at række hinanden Broderskabs kierlige Hænder, Hans Skrivemaade er behagelig, og allevegne tales i den kierlige og mandige Tone, som vil giøre den beste Virkning, om noget skal kunne giøre det. Hans Forestillingsmaade over Nadverens Sacrammente er gjort saa antagelig, og understøttet med saa tillokkende Grunde, at den næsten maa aftvinge biefald. Nytten af det Begreb, han fastsætter, og ønsker almindeligt, er mod Afhandlingens Slutning viist saa øiensynlig, at vi ikke veed, hvad der skulde kunne indvendes derimod. Overalt skiller han sig fra de hidsige Reformatorer, som søge med al Flid at giøre hidtil vedtagne Meeninger latterlige ved Jndfald og Vittigheder eller og ved Grovhed og Magtsprog. Vel nødes han til at bestride dem, men det skeer med alvorlig Mildhed og christelig Skaansel over anderledes tænkende. Kort det Heele vidner om Tænkerens gode Jndsigter, oprigtige Gavne=Lyst, Ærbødighed, og varme Hierte for Religion og Dyd og alt, hvad der fortiener Ravn af guddommeligt. Vi gjorde gjerne Udtog af dette smukke Skrift, dersom vi ikke troede, at det heelt burde læses af alle Christne, og befrygtede, at Hr. Forfatterens Tanker ved vor Korthed maatte tabe alt for meget af det tiltrækkende. Vi lade os derfor nøie med at anføre Hoved Jdeen i det hele Skrift. Denne findes i Dedicationen saaledes: "Det egentlige Grundbegreb om Nadverens Sacramente er dette, at Jesus har forbunden dets Nydelse med Erindringen af hans Forsonings Død til Befordring af " hans Død og Religions Hensigter, Kraft og Nytte hos Christne; men for at give sin Stiftelse desmere Eftertryk" har han givet dette sit Sacrammente Form og Indretning af et Offer=Maaltid, og tillagt det en høitidelig Tilegnelses Kraft af hans Død og Religions salige Fordeele, samt en høitidelig Forbindelses Kraft til hans Religions hellige Pligter. Dette er det Begreb, som hele Afhandlingen igjennem udvikles og stadfæstes, og som Hr. Forfatteren tilforn for et par Aar siden kortelig har yttret sine Tanker om i sit udgivne Lærredigt over Nadverens Sacrammente. Endog de, der ikke kan eller ikke vil bifalde denne Tænker, maa dog, naar de ikke vil fornærme Sandheden, tilstaae, at han har skrevet saaledes, som det sømmer Lærde at skrive theologiske Materier, og vi ønske ham gandske frie for alle larmende Bitterheder, hvormed endog de redeligste Religions Elskere saa ofte ere blevne begegnede. Vel venter jeg Modsigelser, kanske heftige Modsigelser (skriver han i e Slutningen S. 131) men jeg vil ikke strides. Denne i Forklaring maa staae eller falde ved sin egen Vægt. Jeg vil alene bede oprigtige Sandheds Elskere og dem, som " ere beqvemme til en stille, moden og upartisk Eftertanke, " at veie Grundene for og imod, og da følge deres Overbe" viisning. Alt secterisk Væsen blive langt borte, Jeg er " vis paa, at ingen Christen, af hvad Kirke og Bekiendelse " han end er, skal finde sig bedraget med falsk Trøst, eller " forledet til falsk Christendom ved at ansee og bruge E. " crammentet efter denne Forklaring, men tvertimod finde sig 4, ledet til en fastgrundet Trøst i Jesu Forsonning, og til et retskaffen Væsen efter Jesu Lærdom. O! gid det maatte " blive Virkningen."Ja gid det maatte. – Vi har intet videre at sige om denne Forfatter, end at hans temmelig vidtløftige Fortale er ligesom Afhandlingen selv meget læseværdig og indtagende.