Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1831-04-25
Den pohlske Regjering har nu indgivet Forestillinger til alle neutrale Hoffer og Erkjendelse af Pohlens Uafhængig hed. Den støtter sine Fordringer paa, at Ret og Kraf ere her forenede. "Pohlens gamle Existents - hedder det - er en historisk Sandhed, som de 3 Magter bedst ville kunne bevidne, der deeltoge i dets Deling. Statens Undergang blev vel besluttet, men bestandig anseet som en politisk Forbrydelse, og kunde hverken ophæve gamle Rettigheder, eller skabe nye. Jmidlertid udbrød Opstanden; Rigsdagen har paa det bestemteste erklæret sig for Monarkiet; Nationalregjeringen finder ingen Modstand i Udøvelsen af sin Magt, og ligesom de pohlske Hærskarer udgjøre Nationens Kræfter, saaledes have de kraftigt vidnet om, hvad der er Folkets almindelige Ønske og Villie. Vi ere selvstændige i Ordets strængeste Betydning. Naar de store Magter erkjende Belgien, som aldrig har udgjort en egen Stat, og Grækenland, hvis politiske Tilværelse er ophørt for flere Aarhundreder siden, skulde da Pohlens Fordringer i denne Henseende ikke være endnu vægtigere? De Lænker, hvormed Wienertraktaten knyttede det til Rusland, ere sønderbrudte, og de allierede Magter kunde vel gjøre Bestemmelser med Hensyn til det af russiske Tropper besatte Land; men det befriede Pohlen kan med Rette gjøre Fordring paa atter at blive optaget i de europæiske Staters Tal. Det bringes nu i Erindring, at Østerrig ved Forhandlingerne angaaende Pohlen paa Wienerkongressen yttrede: at det ikke vilde have skyet de største Opofrelser, for at bevirke Gjenoprettelsen af et uafhængigt Kongerige Pohlen, naar det ikke ved udtrykkelige Løfter var bundet til Deelingsystemmet." Skrøynecki har paa en ham af det patriotiske Selskab, tilstillet Adresse givet et Svar, hvori han blandt andet siger: Gjerne vilde jeg atter opvække vore ærværdige Fædres Dyder og Heltemod, og jeg beder Gud, at han vil sende os virkelig store Mænd. Mig selv holder jeg ikke for stor, men jeg er en god Pohlak, hvem Ridder= og Folkeæren er en hellig Sag. At stille Fædrelandet over Alt, og at opofre mig for det, betragter jeg som min helligste Pligt, og hvis vi Alle ere enige heri, og elske Orden og Frihed ligehøit, da vil der engang kunne tilføies Historiens Bog nogle skjønne Blade til Trøst for Frihed og Dyd. Oprøret i Augustowo synes at gribe om sig, og med Oprørerne i Litthauen vil Man saa snart som muligt sætte sig i Forbindelse. Jo sildigere Russerne foretage noget alvorligt mod denne Opstand, desto vanskeligere vil den blive at dæmpe. Under Anførsel af de tvende Adelsmænd Wilmar og Platter organiserer den sig stedse fuldstændigere og griber videre om sig. Den siges endog nu at have udbredt sig til ind i hvide Rusland (Gouvernementerne Mohillev og Witepsk). Jøvrigt ere Beretningerne om Opstanden temmeligt modsigende. Wilna skal være i Jnsurgenternes Hænder, og Besætningen have forladt Staden. Ved Rostenna har Oberst Waplinawow maattet slaae sig igjennem de fiendtlige Tropper. Ved Ritzen have Jnsurgenterne mistet 50 Md., og ligesaa mange ved Paschwenten, hvor derimod kun 1 Md. blev taget tilfange. Oberst Bartolame maatte dog trække sig tilbage herfra af Mangel paa Fourage og Levnetsmidler, og drog over det preussiske Gebeet til Polangen, efterat Herregaarden Paschwenten, Fyrst Subow tilhørende, var afbrændt. Den russiske Overførster, Manteusel, er efter Grev Pahlens befaling opbrudt til GrosEssern, og Rebellerne, som holdt Krottingen besat med 4000 Mk., ere dragne derfra, uden at Man veed hvorhen Selv fra Moskau skulle Tropper være paa Marschen, forat dæmpe Opstanden, og at den ikke er ubetydelig, derom vidner en keiserlig Ukas af 3 April, hvori først omtales, hvorlunde Adelen i Wilna, Grodne og Volhynien i Almindelighed havde viist sig beredt til de største Opofrelser; men - hedder det - med desto større Kummer erfare Vi, at nogle Frække have vakt Uroligheder i Gouvernementet Wilna. Vi have besluttet at straffe dem exemplarisk, og forordne derfor: 1) alle Adelsmænd, som have taget Deel i Opstanden, skulle stilles for en Krigsret, og Dommen fuldbyrdes. saasnart den er bekræftet af vedkommende Detaschementskommandeur, 2) deres ubevægelige Formue skal konfiskeres: 5) de Sønner, som ikke kunne godtgjøre deres Adelskab, optages blandt Militair=Kantonnisterne; 4) Deeltagere af ringere Stand skulle stikkes ind i de sibiriske Batailloner, 5) deres Sønner afgives til Militair=Kantonnisterne; 6 De, som blive overbeviste om Drab, skulle dømmes af en Krigsret, og 7) kun de af den simplere Klasse, som ere tvungne af Godseierne til at gribe Vaaben og nedlægge disse, skulle erholde Pardon.