Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-12-08
Blandede Efterretninger. Slutningen af Noticen om Dr. Mesmer, see forr. No. Af denne overordentlige Theorie havde Mesmer, eller Deslon, sammensat et Skrift, hvori han paastod, at der i Naturen kun gaves een Sygdom og een Helbredelse, og denne Helbredelse var den dyriske Magnetismus, og endelig forbandt Deslon sig: 1) at bevise Committeen, at en saadan Ting som den dyriske Magnetismus existerede, at bevise dens Gavnlighed i Sygdommes Helbredelse, hvorhos han vilde meddele den alt hvad han vidste om denne Gjenstand. Committeens Medlemmer vare til den Ende tilstæde i det Værelse, hvor de Syge skulde prøve de maquetiske Operationer. Apparatet bestod af en cirkelformig Platform, 1 1/2 Fod fra Gulvet; denne Platform blev kaldet Banquet. Paa Toppen deraf vare endeel Huller, i lilke der fandtes Jernstænger, med bevægelige Led de, for at kunne anbringe dem paa enhver Deel af Legemet. De Syge bleve stillede i en Kreds, og berørede hver en Jernstang, som kunde anbringes paa enhver Deel af Legemet efter Behag, de vare forenede sammen ved et Reb, der gik omkring Livet, i den Hensigt, at forøge Virkningen ved Meddelelsen. J Enden af Værelset var et Piano forte, paa hvilket der blev spillet adskillige Arier, som af og til ledsagedes af en Sang. Hver af Patienterne holdt i Haanden en Jernstang, 10 eller 12 Fod lang, der, som Des lon fortalte Commissairerne, havde til Hensigt, at concentrere Magnetismen i dens Spids, og saaledes. at gjøre dens Virkninger føleligere. Lyden er en anden Conductor for denne Magnetismus, og for at meddele Piano fortet Magnetismen, er det nødvendigt, at bringe Jernstangen nær hen til det Nogen Magnetismus tilveiebringes ogsaa ved den, der spiller paa det, og denne Magnetismus forplantes til de Syge ved Lyden. Den indere Deel af Platformen var, efter Sigende, saaledes, indrettet, at den kunde concentrere Magnetismen, og var det Reservoir, hvorfra Kraften udbredte sig blandt Patienterne. Dets Bygning var imidlertid ikke bleven omtalt. Men Committeen overbeviste sig ved Hielp af en Naal og et Electrometer, at hverken almindelig Magnetismus eller Electriciret havde nogen Deel deri. - Foruden de allerede omtalte Leie, hvorpaa Magnetismen blev modtagen, nemlig ved Jern, Reb, og Pianofortet, modtoge de Syge den ogsaa directe fra Doctorens Finger, og en Stang, som han holdt i Haanden, og hvorved han berørte Ansigtet, Hovedet, eller saadanne Dele af Patienten, som vare syge; han iagttog derved altid Directionerne af hvad har kaldte Polerne. Men Hovedanvendelsen af Magnetismen skeete ved at trykke med Hænderne eller Fingerne paa bypochondria, eller den nedre Deel af Maven. – Virkningerne af disse Operationer paa Desions Patienter vare meget forskjellige Nogle følte intet, og Magnetismen gjorde aldeles ingen Virkning paa dem. Nogle spyede, hostede, svedte, og følte, eller paastode at føle, overordentlig Hede i forskjellige Dele af Legemet. Mange Fruentimmer, men meget faa Mandfolk, fik Convulsioner, hvilke Deslon kaldte deres Crisis &c. Commissair rerne fandt omsider, at de ikke kunde komme til nogen tilfredsstillende Endelighed, naar de vedbleve denne offentlige Prøvelsesmaade, og besluttede derfor selv at undersøge Sagen privat. Da det forhen omtalte Fluidum selv imidlertid aldeles ikke kunde bemærkes ved Hielp af Sandserne, kunde de ene overtyde sig om dets Tilværelse ved at et fare, at det curerede Sygdomme, eller ved dets Virkninger paa det menneskelige Legeme. Men da de imidlertid vare forvissede om, at om end mange Sygdomne vare helbredede derved, det dog ikke kunde bringes til noget Beviis, at den dyriske Magnetismus existerede, besluttede de at iagetage dens Virkninger paa den dyriske Oeconmie. Til den Ende gjorde de følgende Forsøg, 1) De prøvede den paa sig selv, og følte intet 2) Ti af Devlons Patienter bleve maanetiserede i Franklins Huus, fire af dem følte intet; tre følte eller affecterede at fole noget. 3) Adskillige bleve maanetiserede i en høiere Livsphære, og føl intet. Committeen besluttede nu at undersøge, hvad Deel Jndbildningskraften havde i denne Forretning, lode nogle simple Folk binde for Dintne, og fik dem ofte til at troe, at de bleve maanetiserede, og til andre Tider maanetiserede de dem, uden at lade den vide, at de gjorde det; Følgen var, at Patienterne, naar de indbildte sig at være magnetiserede, troede at føle det, og saaledes omvendt. - Et magnetiseret Træ skulde, efter Sigende, frembringe Convulsioner; et ungt Menneske, som man havde bundet for Øinene, fik Convulsioner, da han troede at være nær ved dette Træ, uagtet han virkelig befandt sig i en stor Frastand derfra. Deslon byggede denne Omstændighed paa det Princip, at alle Træer vare maanetiske, men i saa Fald maatte enhver, der havde Receptivitet for Magnetismus, faae Convulsioner, naar han nærmede sig et Træ. Man mærkede imidlertid, at Jndbildningskrafte, ligeledes havde samme Virkning paa et Fruentimmer, som var vant til at blive maanetiseret. Hun fik Convulsioner, naar hun, bunden for Øinene, blot hørte, at hun blev magnetiseret. - Der blev givet andre Exempler, af hvilket det var aabenlyst, at enten Patienterne vare Bedragere eller saa svage paa Siel og Legeme, at den mindste Virkning paa den første havde de mægtigste Virkninger paa det sidste. Commissairerne misbilligede derfor det Hele. Berørelsen, Efterligning, og Jndbildningskraften vare de store Virkninger, Deslons Operationer frembragte, og paa Grund heraf antoge de, at Convulsioner, som i sig selv ere en meget voldsom Sygdom, kunde derved vorde end mere udbredre, endog i en heel Stad. Man gjorde den bemærkning, at Deslon en god Stund trykkede heftig paa forskjellige Dele af Legemet, især Hypochondria eller Mavemunden, og det er betjendt nok, at en stærk Trykning paa disse Dele vil frembringe ubehagelige Følelser, endog hos dem, der nyde en fuldkommen Sundhed. - Mesmer beklagede sig over Commissairernes Jndberetning, og indgav i den Anledning. en Forestilling til Parlamentet, men dette anmodede ham om, at aabenbare sin Læres Hemmeligheder. - Resultatet af Academikernes Erklæring, var, "at Magnetismen end ikke er unyttig for Philosophien, da den er et nyt Bidrag til Historien om, den menneskelige Aands Vildfarelser og Forblindelser, og et mærkeligt Beviis paa Jndbildningskraftens Magt. - Af alt det Anførte synes det temmelig klart, at baade Mesmer og Deslon have brugt Magnetismen meere som et Middel tilat berige deres Punge end Lægevidenskaben; men alt dette uagtet troer Anmeld, dog, at man maaskee er gaaer Mesmer lidt for nær. Allerede den Omstændighed, at Committeen bedømte og fordomte hans Lære, uden at høre ham selv, er temmelig mistænkelig.