Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-08-07
Jfjor den 1ste August vare nogle - ikke en Snees - unge Menneskeer samlede paa dette Danmark høieste og skjønneste Punct. De bestemte, at ville mødes sammesteds, samme Dag iaar. Kun Een af disse indfandt sig - hvilket gjør os hjertelig ondt for de Andre, thi Vinket var givet, og nu hidkaldte det 5 a 600 Danske af alle Stænder, og Aldere. Her var Generalen og Soldaten, Greven og Bonden, Præsten og Degnen, Barnet ved Brystet og Oldingen med Sølverhaaret. Her var Maleren, Billedhuggeren (den Første opholder sig i denne Tid i den romantiske Egn, for at give os de herlige Udsigter paa det magiske Lærred. Den Anden var En af Thorvaldsens heldige og af Mesteren elskede Elever, og Digteren - ja hele To. Peder Jensen fra Viby Mark og Steen Steensen fra Spentrup. Den Sidste havde, ligesaavel som den Første, en trykket Vise med paa Melodien, "Danmark deligst Vang og Vænge, der blev afsjungen (med flere ældre Folkeviser, af det glædeligt samstemmende Folk, efter først at være indledet ved den fortrinlige Regimentsmusik fra Horsens, der her paa Bjerget hilsede Folket ved sin Ankomst, og frydede Hjerterne lige fra Middag og indtil Solen forlod den klare og skjønne Himmel, forgyldende Søer og Strømme, Enge, Marker, Lyngbakker, og Bjergskoven - det var som om Dagens Konge, til Festens Forherligelse, havde forjaget de Skyer, der i lang Tid lige til Aftenen forud havde formørket og vædet Jorden. Taler bleve holdte - og det baade af Præsten og Officeren, og Skaaler tømte for det elskede Fædreland og dets Konge, og for Den, der staaer ham nærmest, og ved sit for faa Aar siden gjorte Besøg paa Himmelkuld vist nok gav første Anledning til en Folkefest, som – det tør vi frit ud spaae – aldrig vil ophøre saalænge Danmark skal være Danmark, en Fest, der er af saa baade høi og dyb en Betydning, at ethvert fædrelandsk Hjerte vil frydes, og det med noget mere end løse Profetter og flygtige Phantasier, her var Glæden ingen Indbildning og Haabet ingen Drøm. - Her saaes ingen Standsforskiel - ei engang i Klæderne - Alt var Borger - og Borgerinde. Den, der til daglig Brug har Rang og Titler, havde paa denne fande Folkefest ingen anden end "Dannemand; og den, vi i daglig Tale kalde Høivelbaaren, var frifindet nok til at tale med, synge med, dandse med den, som Alle sige Du til. Jkke fordi det skulde just være saa mærkeligt, men fordi det Glædelige ogsaa heri skal vorde Borteværende vitterligt: Der var i denne ellers siger man blandede, men herom siger jeg eensformige. - Forsamling ikke den ringeste Uorden, ingen Overdrivelse i Nydelsen af Guds gode Gaver, og ikke et tvetydigt Ord, eller en skjæv Mine at mærke den hele lange, herlige Dag. Den komme igjen hvert evige Rd. Av.) Aar! Himmelbjerg-Sang. Danmark, Fostermoder kjære, Hør vor Frydefang, Himlen disse Toner bære Over So og Vang, Nyst fert Leye. J Bøgestove, Hav, Du krumme stolt din Vove, Lytter, nu den danske Tunge. Gladeligt skal finge. Græs og Korn og Ved giller Jorden, Føde, Ly og Lyst; Dannemart besysser Norden Af sit rige Bryst. Trindt paa Hav og Se og Strømme Rigibeladte Snekker svømme, Uden Tal de Fiskestimle Underneden primle. 1 Krustadig end vor Sommer, Og vor Vinter lang, J Engen har dog sine Blommer, Frugt har Dannevang : Kolde Storme – Hjerter varme, Kiærlighed i ædle Barme, Troskab under Sorg og Glæde Har i Danmark Sæde. 1 Dine Sønner, elskte Moder, Ofte Sværdet svan Værnede om dine Goder, Værged for din Vang. Enighed gjør Kæmper stærke, Mod er rette Danneværke: Hegnes saa den danske Have. Ledet er ilave. S. S. Blicher.