Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-05-10
Om Accusativet med Jnfinitivet ved Verbet lassen, især med Hensyn til Talemaaderne merken lassen og wissen lassen. (Fortsættelse; see forr. No.) Modalitæts=Verbet lassen lader sig opløse med adskillige Verber, saasom: besorgen, bewirken, machen, veranlassen, veranstalten, erlau den, gestatten, zulassen o. s. v., og Conjunctio nen dats, i hvilken Opløsning det med lassen forbundne Infinitiv da forvandles til et finitivt Verbum. Den finitiviske Sætning i den saaledes opløste Talemaade er Tings-Objectet for eet af de nævnte Verber, og ligesaa er den infinitiviske Sætning Tings-Objectet for Verbet lassen. J første Tilfælde er Conjunctionen das Exponenten af dette Objects-Forhold, men ved lassen kan denne Exponent ikke finde Sted, da det indeholder Begrebet af hine Verber tilligemed Conjunctionen, og maa derfor hele Objects-Sætningen sættes i Accusativet. Dette skeer ved at sætte Subjectet i Accusativet og Verbet i Infinitivet *), hvorved forresten alle øvrige Sætningens Dele beholde deres sædvanlige Casus, saa at ogsaa Prædicatet, om det er et Substantiv, eller et andet declinabelt Ord, altid staaer i Rominativet, naar Verbet er den rene Copula seyn, eller Copula med et Bibegreb, d. A. werden, bleiben, heissen, scheinen. Følgende Sætninger f. Ex. lade sig saaledes opløse: dies *) At Accusativet med Infinitivet ved lassen. og den finitiviske Sætning: das &c. ved Opløsningsverberne staae i Accusativets Sted, sees tydeligt ved adskillige Verber, som taale begge Former, f. Ex. ich saa ihn ankommen, og das er ankam, d. c. seine Ankunst; ich hørte ihn klagen, og das er klagte, d. c. seine Klage; ich fuhle meinen Puls schlagen, og das mein Puls schlagt, d. c. den Schlag eller das Schlagen meines Pulses. last mich errathen, de veranlast, da icherrathe, die Umstande lassen mich einen quen Ersola erwarten, d. c. erlauben, machen, das ich einen guten Erfolg erwarte, sein Herr lies ihn dahin gehen, d. L. hinderte nicht, lies zu, eller i en anden Mening: bewirkte, veranlaste, das er dahinging, er last dich befehlen, de. gestattet, eller i en anden Mening: macht, das du befiehlst (tragt dir den Befehl. auf); last den Würdigsten unser Führer seyn, de bewirkt, das der Würdigste unserFührer sey, las ihn der erste seyn, d. e. hindert nicht, datz er der erste sey las ihn nu erst mein Gehulse werden, d. e. mache nur erst, das er mein Gehülse vird *), las ihn der Gute heissen, d. e. gestatte, eller i en anden Mening, ich habe nichts dawider, das er der Gute heisse; las meinen Bruder das Buch kansen, unserm vater schreiben, d. c. besorge, das mein Bruder das Buch kause, unserm Vater schreibe; Hochmuth lies den Lord N. sich seines Vaters schamen, d. c. machte, das *) Vel har Schiller (s. die Brant v. Messing): "Las diese Halle den (istedetfor: der) Schauplatz werden eures Wechsel mord, men dette beviser intet andet, endat man, hvis Autoritæter skulde være vor eneste Rettesnor, kunde stadfæste de urigtigste Regler med Exempler af endog de bedste Forfattere. Hvad Adelung (s. Fortalen, til hans Ordb. 1ste Deel, §. 15 og 22) siger for 50 Aar siden, gielder vel endnu, og saa omtrent for alle levende Sprog; at vi nemlig, med Hensyn til Sproget, ikke have nogen i strengste Forstand classisk tydsk Forfatter. Saa meget dette end maatte skurre i Manges Øren, saa er det dog ligesaa begribeligt, som det er tilgiveligt; thi hvor let glemmer ikke en Forfatter Sproget over Stoffet, og hvor grundig og kritisk er overalt vel Underviisningen i Modersmaalet, Det troer man jo at inddrikke tilligemed Modermelken. der Lord N. sich seines Vaters schämte. J disse Sætninger ere Accusativerne mich, ihn, dich, den Würdigsten, meinen Bruder, den Lord N. Subject til Jnfinitiverne errathen, erwarten, gehen, befehlen, seyn, werden, heissen, Lausen, schreiben, schamen, og et saadant Subjects-Accusativ maa altid findes i den infinitiviske Sætning, naar Subjectet i den finitiviske ikke er det ubestemte personlige Pronomen man. Er derimod dette man, som ikkun kan staae i Nominativet, Subject i den finitiviske Sætning, som da ogsaa kan dannes passivisk, saa kan den infinitiviske Sætning ikke have noget Subjects=Accusativ, f. Ex. dies last errathen, erwarten, der das man errath, erwartet, das errathen, erwartet wird; er last dir befehlen, de das man dir befiehlt, das dir befohlen wird; last ihn den Guten heissen, der das man ih den Gutenheisse, dater der Gutegeheissen werde *); las meinem Bruder, das Buch kausen, der das man meinem Bruder das Buch kause, das meinem Bruder das Buch gekauft werde; lass unserm Vater schreiben, der das man un ferm Vater schreibe, das unferm Vater geschrieben werde, er lies den Grafen U. des Hochverraths beschuldigen, d. c. das man den Grafen N. des Hochverraths beschuldigte, das der Graf N. des Hochverraths beschuldigt wurde Sommetider kunne begge Opløsningsmaader. finde Sted, f. Ex. er lies dich sehen, dich den Guten nennen, der das du sahst, das du den Gutennanntest, eller: das mandich fah, dich den Guten nannte, das du gesehen der Gute genannt wurdest, hvorfor man bør forandre Udtrykket, saasnart en Misforstaaelse er at befrygte. For en Feils Skyld bemærkes: at dette heissen ikke er Copula med et Bibegreb, men et transitivt Verbum; den Guten altsaa er Objects=Accusativet, ligesom der Gnte i det ovenfor anførte Exempel: las ihn der Gute heissen, er Prædicats Nominativet. Som Modalitæts Verbum kan lassen i og for sig selv ikke bruges tilbagevirkende. Men forbindes det med et Jnfinitiv, saa kan hele Talemaaden blive reflexiv, hvilken Reflexivitæt dog forsvinder, saasnart Talemaaden opløses, f. Ex. das last sich sagen, thun, begreisen, denken, deres last (die Umstande lassen) zu, das man es (ikke sich) sagt, thut, begreift, denkt, saa meget som es kanngesagt, gethan, begriffen, gedacht werden; er last sich uberreden, d. e. gestattet, das man ihn (ikke sich) uber redet; er last sich kein granes Haar daruber wachsen, d. c. last nicht zu, das im(ikke sich) ein graues Haar daruber wachst, med andre Ord, kummert sich so wenig darum, das imkein graves Haar &c. De første Talemaader ville ikke let kunne bruges, uden i tredie Person, de to sidste derimod bruges i alle tre Personer, og lyde da i første och lasse mich uberreden, ich lasse mir kein granes Haar daruber wachsen. Pronomet, som hører til den infinitiviske Sætning, staaer altsaa i den Casus, hvori det bør staae i den finitiviske Sætning. (Fortsættes.)