Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-12-19
Aalborg Avis af 10de de indeholder følgende Meddelelse: Da saamange modsigende og urigtige Rygter ere udspredte om den hos Selveiergaardmand Niels Sørensen i Ersted Bye paa Thorstedlunds Gods, Natten imellem d. 12te og 13de f. M., udøvede gruelige Voldsgierning, troer Anmelderen at skylde sit Publikum, saavelsom flere liberale Hensyn, følgende, desuden paa de Skadelidendes Begiering meddeelte, paalidelige Beretning om hiin Udaad, der af alle de her omkring forøvede, synes at være den rædsomste. - Det var nemlig strax over Midnat, da bemeldte Gaardmands Familie, bestaaende af Mand, Kone og disses Børn, en Søn, 17 Aar, og en Datter, 12 Aar gammel, laae i den første og tryggeste Søvn, at de opskrækkedes af denne ved Mandens gientagne Raab til Konen og Sønnen, at de skulde staae op, da det var ilde fat, til hvilke Raab han foranledigedes derved, at han, ved det fra Vinduerne faldende Lys, skimtede 3 Mandspersoner, der vare komne ind fra næste Stue igiennem et der udtaget Vindue. Men i det Øieblik Konen, som laae yderst, kaster Benene ud af Sengen for at staae op faaer hun af den ene af Røverne et saa vældigt Slag i Ansigtet, at Blodet styrtede ud af det, medens denne gientagne Gange tilraabte hende, hun skulde tie stille, da hun blot skulde bindes, ikke dræbes. Virkelig bandt han, efterat hun imidlertid var kommen ud paa Gulvet, med et hendes Hoved afrevet Tørklæde, begge hendes Hænder, og, efterat han flere Gang havde stødt hendes Ansigt mod Jorden bragte han hende omsider til Taushed, idet han med Selvtilfredshed yttrede, at nu havde hun faaet Nok. Desuagtet kom hun snart til saamegen Befindelse, at hun arbeidede sig hen under et ved Vinduet staaende Bord, beed Knuden paa Tørklædet op, og saaledes løs, krøb langs hen under hiint til den sædvanlige Forstuedør, saa stille, at Røverne først mærkede det, da hun lukkede den igien, hvorefter hun løb hen i Byen, for at tilkalde Hielp. Jmidlertid havde Een af Disse posteret sig ved Børnenes Seng i samme Stue, og ved Trudsler og Slag bragt dem til at forholde sig roelige, medens først den Ene og siden tillige den, der havde bundet Konen, gav sig ifærd med Manden, hvem de ligeledes vilde have bundet men da han stred imod og værgede sig, saaledes mishandlede, først med en knortet Enebærstave og derefter med en Kniv, at ikke alene Sengen og hans Linned var ganske besudlede med Blod, men dette endogsaa fandtes i Mængde paa en ved Bordet staaende Bænk og især paa Gulvet ved Kakkelovnen, hvor han under Selvforsvaret var tumlet hen. Efterat have sat ham ud af Stand til videre Modværge, og da de af den ved Konens Udgang knirkende Dør bleve opmærksomme paa, at det var Tid at haste, opbrøde de et gammelt, slet tillaaset Hængeskab og udtoge deraf to forslidte Tegne bøger, hvoraf de medtoge den ene og tømmede den anden for de deri værende Penge, der angaves til men vist var meget mere end 150 Rbd., hvoraf en Deel var Ti- og Fem dog meest Eenrigsbankdalersedler. Da de saaledes havde naaet det de søgte, og hvorom de ikke spurgte eller affordrede Nogen Oplysning, skyndte de sig tilbage af den Vei, de vare komne ind, efterladende sig, foruden flere blodige Spor, en afbrukken Egekiep og ovennævnte Enebærstage overlagt med Blod og med Haar af den mishandlede Mand der ved det Syn, den strax om Morgenen tilkaldte Distriktschirurg afholdt over hans Tilstand, befandtes at have faaet 36 Knivstik i Hovedet, foruden en Flenge i Laaret og et Ribbeen knuset. – Umiddelbart efter Voldsmændenes Bortgang stod Sønnen op og saae dem i største Hast at flye Nord paa, hvorhen de 4 Mænd af Byen, som Konen noget efter hiembragte med sig, et Stykke forfulgte dem, men forgiæves, da de selv vare tilfods, og hine allerede havde faaet et betydeligt Forspring. Ogsaa have de i Sagen optagne Forhører, saavidt vides, ei endnu ledet til noget juridisk Beviis, hvis Førelse vel ogsaa har sine Vanskeligheder, medens man dog eiheller kan ganske opgive det Ønske, i fredelige Tider at leve trygt under Lovens Beskyttelse, uden at behøve at væbne sig og sit Huus mod natligt Overfald. – Den mishandlede Mand er forøvrigt, ved Lægens Omhu nu uden Livsfare, og hans Familie, paa den dem bestandig iboende Skræk nær, ved sædvanlig Velbefindende."