Københavns Adresseavis, 1774-06-15
Den 3 Julii lagde vi det kolde Cap tilbage, som er den nordvestlige Odde af Carls=Øen, og en steyl Klippe, hvis Spidse er bedekket med Snee, og rekker op i Skyerne. Her fandt vi mange Skibe, som vare sysselsatte med Fiskeriet, og af et bremisk Skib bleve vi forsikrede, at vi ikke kunde komme over to Grader nordligere. Vi naaede de af Hollænderne saa kaldede syv Iisbierge; disse giøre ligesaa mange Daler, i hvilke den med en Jisskorpe overtrakte Snee aldrig optøer, formedelst Skyggen af Biergene. Hvor Vandet skyller op til Biergene, der smelter Underlaget, og det øverste skyder da ned i store Stykker, og giver en Lyd ligesom Torden, formedelst Gienskraldet i Dalene, naar Solen skinner derpaa, giver disse Jisstøtter, der synes omtrent 100 Fod høye, et prægtigt Syn, som det smukkeste malede Glas, i det Straalerne blive brekkede og kastede tilbage i alle de Farver, som Regnbuen haar. Vi ankrede her, for at skikke vore Baade til den nærmeste Strand, som omtrent er tre engelske Mile borte, efter ferske Vand, som løb hyppigt ned af den paa Høyene smeltede Snee. Vi fik at vide, at femten Russer havde tilbragt en Vinter paa denne Strandbred; men af dem vare tildøde af Skiørbug og Kulde. Den 5 Julii om Middagen, da det var meget taaget, fandt vi os uformodentlig omgivne med lutter Klipper, vi vare nødte til at søge en vestlig Udgang fra dette farlige Sted, hvor vi ogsaa snart fandt Jisen igien. Den 6 Julii, (Polhøyde 80 Grad), da vi formedelst Taage ikke kunde see langt bort fra os, bleve vi formedelst en Lyd satte i Skræk, hvilken lignede den, naar Bølgerne slaaer paa en høy klippefuld Strandbred; da det opklarede noget, saae vi en stor Jis for os, paa hvilken vi kunde kiende Enderne i Nordvest og Østen. Langt borte fra saae det ud som mange Bierge, der vare flakte fra hinanden og igiennem den tynde Taage var det i sær et skræksomt Syn; Vinden stod lige derpaa, og foraarsagede, tillige, med Søens Bevægelse, Knagningen i Jisen. Vi holdt nu af i Sydsydost, og seylede langs med Iisen, som bragte os til Odden af Holcuts Land, en ujevn høyst bedrøvelig Kyst, omtrent paa 800. Herfra kunde vi den 7 Julii sette vor Cours mere østlig langs med den faste Iis. Om endskiønt vi gjorde os megen Umag for, saa vidt muelig var at afvige fra og undgaae Drivelsen, som var gaaet løs fra den faste Jiis, saa kunde vi dog hverken derved eller ved Jisstængernes Brug forekomme, at den jo undertiden med saadan Magt stødte imod Skibet, at man havde ont ved at kunne staae paa Dekket. Vi seylede her stedse tæt ved Car cassen i den Hensigt, at om her skulde findes en Giennemgang til Norden i Jisen, vi da strax kunde arbeyde os igiennem med begge Skibene. Men det syntes næsten ligesom at Frosten var haardere, jo længere vi kom imod Østen, og vi havde lidet Haab, at komme til saadan en Kanal, hvor Jisen var saa fast. Dog fortsatte vi endnu vor Cours imod Østen. Jisen gav os her en meget behagelig Udsigt; den var skatteret med et deyligt Blaat, saa langt man kunde see hen derover. Vi holdt os saa længe imod Østen indtil vi saae, at Jisen sluttede sig fast til Landet; og altsaa tilintetgjorde vort Haab, her at finde en Giennemgang til Norden. Der blev holdt et Skibsraad, og Lovtserne forestillede, at da der var intet Haab, at naae vor Hensigt i denne Egn, at komme længere frem imod Norden, saa skulde det være best gjort, at forlade dette Sted, hvor vi vare i stor Fare, at blive siddende fast i den megen Driviis, eller vel endog at sætte Skibene til. Sagen var aabenbar, og det blev derfor besluttet, at sætte Coursen igien imod Vesten. I det vi gik over Stav, skiød Jisen, formedelst den herved i Vandet foraarsagede Hvirvel, med saadan Magt løs paa Skibet, at vi inden kort Tid saa ganske fast; vi arbeydede os noget løse igien med Jisankerne, og en derefter opkommende Kuling bragte os til Vesten. Luften var nu ofte tyk, og undertiden taaget. Vinden havde vi mestendeels af Sydsydvest, og ved Hielp af samme gjorde vi os Umag for, stedse at trænge igiennem imod Vesten.