Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-06-27
Jndholdet af det fjerde Hefte, Prof. Kriegers Afhandling om det augustenborgske Oprør i Rendsborg og det preussisk tydske Overfald, vil allerede være mange Læsere bekjendt af Schouws danske Tidsskrift No. 8, hvori dets Hoveddeel er optaget i andet Afsnit af Hr. Kriegers Undersøgelse og Regeringens Forfatningsplan. Læseren veed altsaa, at den giver en Revision af Stridens Hovedpunkter og af den danske Regerings Forhold til den i dens forskjellige Afdelinger; men Forfatteren har her fortsat sin Betragtning over Begivenhedernes Gang indtil Midten af Mai, imedens han i Tidsskriftet havde sluttet den strax efter Slesvigholstenernes Nederlag ved Flensborg. Der ligge altsaa meget vigtige Begivenheder imellem begge Afhandlinger, hvilket naturligviis begrunder en Forskjel imellem dem. Tillige er Skriftet nu forøget med en Mængde Bilag af historisk vigtige Aftstykker, blandt hvilke Opmærksomheden især fæster sig til den preussiske Underhandlers, v. Wildenbruchs, her først offentliggjorte Note af 8 April. Dette mærkelige Aktstykke, der ogsaa i Tydskland har vakt Opmærksomhed og formodentlig ikke vil blive overseet af de Radicale i deres Strid med den preussiske Regering, fortjener at blive almindelig bekjendt som et Beviis paa vore Fjenders Logik og Redelighed. Uagtet Kongen af Preussen i sit bekjendte Brev til Hertugen af Augustenborg formelig anerkjendte alle hans og hans Tilhængeres Hovedprætensioner, navnlig Paastanden om den i begge Hertugdømmer formeentlig ene gjældende mandlige Arvefølge, saa siger dog Hr. v. W. i sin Regerings Navn, at Preussen fremfor Alt ønsker at bevare Hertugdømmerne Slesvig og Holsteen. for deres Konge-Hertug og er lige langt fra at ville tjene enten sine egne Jnteresser, eller Trediemands "Ærgjerrighed. Men det ligger i Danmark som i alle "Nabostaternes Jnteresse, at de tydske Fyrster kraftigen antage sig denne Sag, og ene Ønsket om at forhindre en Jndblanding af Tydsklands radicale og republikanske "Elementer bevægede Preussen til de gjorte Skridt. "Preussiske Troppers Jndmarsch i Holsten havde til Hensigt at sikkre Forbundsgebetet og at forhindre, at Tydsklands republikanske Elementer, til hvilke Hertugdom merne kunde have appelleret som sidste Middel til Selvopholdelsen, bemægtigede sig Sagen. Jdeen om en nordalbingisk Republik, der allerede er traadt frem, maa true Danmark og de tydske Nabolande med ligestor Fare. Preussen vil i denne Stilling oppebie, om "Danmark byder Haanden til en fredelig Udjævning. - "Det er Danmarks egen Fordeel, som Preussen har for Øie, Danmarks Storhed og Selvstændighed vil det; men denne forekommer Preussen at være truet ved Hertugdømmernes Løsrivelse, og det tilbyder sin "Medvirkning derved. Men den eneste mulige Basis, hvorpaa dette kan skee, er Slesvigs og Holstens fuldstændige Forening som selvstændig og uadskillelig Stat, der anerkjender sin nedarvede Hertug, men ikke Kongen af Danmark som saadan for sin Herre. I Danmarks "Haand ligger det, at sikkre denne Forening ogsaa for sildigere Tider. - Læseren bemærke vel dette sidste venskabelige Vink, der ikke betyder andet, end at Danmark bør forandre Arvefølgen i Kongeriget til Fordeel fordet augustenborgske Huus, for at det saaledes altid kan blive i Forbindelse med Slesvig og Holsteen. Dette er ikke at tjene Trediemands Ærgjerrighed! Det er at sørge for Danmarks Storhed og Selvstændighed, at løsrive Hertugdømmerne fra Kongeriget i samme Øieblik som Kongen af Danmark stod tilstrækkelig rustet til selv at slaae Oprøret til Jorden. - Hvor meget Preussens Uret var dets egne Statsmænd bevidst, viser sig allerbedst i at de tye til en saadan Logik; og hvad skal man sige til dets dydige Rædsel for radikale Bevægelser, tre Uger efter at Kongen har fraterniseret med Berliner Pøbelen og ladet sig paatvinge det Ministerium, som nu under lukt Laag bevidner sin Afsky for al Radikalisme? hvad skal man tænke om det Jndaskys, hvormed Hr. v. Wilderbruch i sin Regerings Navn vil dysse Danmark i Søvn, medens de preussiske Soldater sætte Bajonetterne paa for at give en authentisk Forklaring af Preussens ømme Omsorg for Danmarks Storhed og Selvstændighed, Maaskee er Hr. Worsaaes Danevirke, Fragmenternes femte Hefte, det, der vil tiltrække de fleste Læsere, fordi det i høi Grad forener almindelig Jnteresse med et varmt og correct Foredrag, hvori klar Forstand og grundig Kundskab udtale sig. Forf. prøver først den ofte fremsatte Paastand, at de Angler og Jyder, der i det femte Aarhundrede efter Chr. F. gik over til England fra den jydske Halvo Nord og Syd for Kongeaaen, vare af tydsk Herkomst, og at Landet oprindelig var beboet af tydske Stammer. Denne Paastand beroer imidlertid paa løse Formodninger og mangler ethvert sikkert historisk Beviis, men om den ogsaa havde nogen Grund, saa henhørte det i ethvert Fald til den forhistoriske Tid. Derfor er det i høi Grad urimeligt, ja latterligt, naar Tydskerne nu, som i den frankfurter Nationalforsamling, paa denne forhistoriske Mulighed grunde en Fordring paa Slesvig og Nørrejylland, ja selv i et officielt Aktstykke dermed ville godtgjøre deres Ret til at forsvare det oprindelig tydske Slesvig imod de Danskes Overgreb, Skulde dette gjælde, kunde de med langt større Ret reclammere Frankerig og England hvor tydske Stammer beviisliggen have boet i den historiske Tid. Sandheden er, at alle Efterretninger, Sproglevninger og Oldtidsminder vise, at Landet Syd for Kongeaaen, ikke mindre end det Nord for den, oprindelig var et dansk Land. Til de ældste Sproglevninger høre Stedsnavnene; disse ere ikke alene i Nordslesvig, men ogsaa i Sundeved, Angel, ja forbi Byen Slesvig, reent danske. Saadanne Endelser paa Stedsnavne, som - dal, - by. - bøel. bol, - gaard, - huus, - ager, - hedde, - mark, mose, - toft, - skov, - lund, - riis, - ryd, - ved, - holm, - kjær, - bæk, - kilde, - vad, - veile, - vig, - hage, - hoved, - næs, ere Endelser, som ingen Tvivl lade tilbage om det Sprog, hvorfra de hidrøre. Enhver Dansk kjender dem; i Holsteen og det øvrige Tydskland søger man dem forgiæves. Jkke engang Byen Slesvigs Navn kan fyldestgjørende udledes af Tydsk. Kommer det af Fjorden Slien og det Angelsaxiske wick, en Stad, har dog selve Fjordens Navn ingen Betydning i det tydske Sprog, medens det er let at forklare af det oldnordiske Sle, Tang eller Rør, et for denne lavvandede og sivbegroede Fjord meget betegnende Navn. En stor Deel af Stedsnavnene have deres Oprindelse, fra Asatiden i Norden; saaledes Torsbek og mange andre paa Tor, Taar eller To fra Guden Thors Navn; Wonsbæk, Wonsild fra Odin; Bollerslev (Balderslev) fra Balder o. s. v. Ja ret som for at betegne, hvorvidt det gammelnordiske Sprogs Enemærker strakte sig, tale Jndskrifterne paa to ved Wedelspang, tæt Syd for Byen Slesvig, fundne Runestene aldeles det samme Sprog, som de øvrige i Danmark fundne Runeminder fra Oldtiden. Der kan da ingen Tvivl være om, at den gammeldanske Sproggrændse saa tidligt som i det niende og tiende Aarhundrede faldt sammen med de gamle Grændsevolde, Kurgraven (Kograven) og Danevirke, hvis Beskaffenhed og Jndflydelse paa Danmarks Skjæbne. er Hovedgjenstanden for Forfatterens Betragtning. Allerede strax ved den danske Histories Begyndelse opførtes det første af disse som Grændseværn imod Tydskerne: den afløstes siden af Dronning Thyras langt større Danevirke, som Hr. W. beskriver efter Beretninger og de endnu tilværende betydelige Levninger; ligesom ogsaa den saakaldte Østervold, der har dækket Landet imellem Slien og Eckernførde. Til disse befæstninger knyttedes i nogle Aarhundreder Danmarks Skjæbne i Kampen mod Tydskerne, som vel flere Gange trængte ind over dem, men dog ikke formaaede at rokke den danske Nationalitets gamle Grændse. Thi denne er Volden, medens den politiske Grændse siden Carl den Stores Tid blev Eideren, hvis nærmeste Omegn først laa øde og efterhaanden bebyggedes fornemlig af holstensk Adel og tydske Jnd vandrere. Men Danevirke blev ogsaa paa en anden Maade af overveiende Betydning for vort Fædreland, da dette Værk foranledigede, at Befolkningen i den sydlige Deel af Jylland sondredes fra det Øvrige ved særlig Forpligtelse til at værne om Volden, og da en egen Høvding ansattes der som Landværnsmand. Dette er Oprindelsen til Hertugdømmet Jylland eller Sønderjylland, siden Slesvig, som ved Brodermorderen Abels Slægt, og endnu mere ved dens Eftermænd, de holstenske Grever af schaumburgsk Stamme, bestandigt fjernedes mere og meere fra Danmark og knyttedes nærmere til Holsten. Men dog lykkedes det aldrig at fortrænge dansk Væsen og Sprog fra dette gammeldanske Land, end ikke dengang de hertugelige Sidelinier af det oldenborgske Huus planmæssigt og voldsomt arbeidede paa deres Undergang, Forf. angiver Sprog- og Nationalitetsforholdene saaledes, at foruden det Frisiske, som er af underordnet Betydning, har Landet to større Hoved=Folkesprog, Dansk og Plattydsk, thi det er især blandt Adelen, Embedsmændene og endeel af Borgerne i de slesvigske Kjøbstæder at det fra Plattydsk saa forskjellige høitydske Sprog er udbredt, i de nordligere Stæder, selv i Flensborg, tales dog Dansk jævnsides med Tydsk. Først i Slesvig og de andre sydlige Stæder tales Dansk ikke længer almindeligt af Folket, men Plattydsk. Høitydsk bruges endvidere som Rets-, Kirke= og Skolesprog i danske, plattydske og frisiske Egne, eller i hele det sydlige Slesvig fra Flensborg, fjorden af, ja endog Nord derfor, men tales ingensteds ublandet som en bestemt Egns Folkesprog. Med Hensyn til dette bestod Slesvigs Befolkning i Aaret 1842, da den udgjorde 350,000 Sjæle, af 27,000 Friser, 113,000 Danske med dansk Kirke- og Skolesprog, 16,000 Danske med høitydsk Kirke- og Skolesprog, 20,500 Dansk-Tydske med afvexlende dansk og høitydsk Kirke- og Skolesprog, 48,500 Dansk-Plattydske med høitydsk Kirke- og Skolesprog, 125,000 Plattydske med høitydsk Kirke= og Skolesprog; altsaa 129,000 ublandede Danske, 125,000 Plattydske og 69,000 blandede Dansk Tydske, der saagodt som Alle ere oprindelige Danske og tildeels først i nyere Tider fortydskede, saa at den oprindelige danske Nationalitet er umiskjendelig. Men da en Sproggrændse aldrig ganske nøie vil kunne drages, og da den plattydske Landstrimmel Nord for Slien er stærkt gjennemvævet med Levninger af den oprindelig danske Nationalitet, kan man sige, at de ældgamle Grændsevolde, Danevirke og Kurgraven, ere endnu, som for tusinde Aar siden, den danske Nationalitets Hovedgrændse imod Syd.