Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-11-17
Naar man samler Straalerne af et Fakkellys eller Kiøkkenild ved et Brændeglas, saa bliver vel Glasset varmt men Brændepunktet varmer og tænder ikke. Ved Solen derimod skeer det Sidste, uden at Glasset bliver mærkeligt varmt. Lysets Naturer overhovedet endnu saa gaadefuldt, at man indtil videre maae lade det forblive uopklaret, og man maae være tilfreds med, naar man kun formaaer at kiende Lovene for dets Brækning og Bevægelse. Overhovedet kunde man imidlertid forestille sig Klarheden i Solens Atmosphære som at være Nordlyset, liig. Ligesom vor Atmosphære straaler til visse Tider i Nærheden af Jordens Pole med en ualmindelig Glands, saa kunde man ogsaa altid tænke sig Mueligheden af en bestandig Glands af Solatmosphæren, som efter al Sandsynlighed langt overgaaer vores i Høide og i Tæthed, og vel ogsaa har ganske andre Bestanddele. Dog er Lyset i Solens Atmosphære dog ikke gandske frit for Forandringer. Ved oftere at betragte Solen opdager man, foruden de virkelige Pletter, som undertiden have 6 og flere tusinde Mile i Giennemsnit, og altsaa overgaae Jorden mange Gange i Størrelse, endnu alleslags besynderlige Skatteringer, Lysstriber og Aarer, som deels glimre klarere og deels mattere end den øvrige Skive, ogsaa saakaldte Solfakler, som fornemmelig udmærke sig ved deres Klarhed, og som ere greenede og ogsaa vel stiernedannede. Vil man udlede disse Forandringer af de Bierge og Dale, som ligge derunder, hvor Lysmaterien deels bliver fortrængt og deels samlet, saa kan man giøre det; kun maatte man i dette Tilfælde kiende disse Skikelser igien i Fremtiden, som dog ikke er lykkedes nogen. Sollysets Hurtighed er saa stor, at i hverSekund lægger det 40000 Danske Mile tilbage. Solatmosphærens Høide har man anslaget meget forskielligt indtil 600 Mile. Men denne Beregning beroer paa Jagttagelsen af Solpletterne, som man antog for Steder der mangle Lys. Har man overveiende Grunde til at holde de sidste for virkelige mørke Legemer, som jeg allerede tilforn har bemærket, saa falder denne Formodning naturligviis bort. Overhovedet byggede man kun sin Mening paa Høiden af det Glimrende i Almosphæren uden at tage Hensyn paa den sine Duft, som endnu maae hæve sig langt over den. Zodigkal, eller Dyrekredslyset, som i Hosten og om Foraaret viser sig paa Himmelen førend Solen staaer op og efter at den er gaaet ned, som er en mat Lysstribe der strækker sig til Marsbanen, og som omgiver Solen som en fladtrykt Linse, viser at den sine Duft i Solatmosphæren bortfierner sig 30 og flere Millioner Mil fra den; Vi selv gaae hvert Aar to Gange igiennem denne fine Duft, som næsten har Udseendet af en Komethale, uden i det ringeste at blive den vaer. Den fladtrykte Skikkelse af den finere Solatmosphære eller Dyrekredslyset udleder man af Solens hurtige Omdreining, som bevæger sig i 25 Dage 14 Timer engang omkring sin Axel. Da herefter imidlertid et Punkt af Solens Æqvator lægger i en Time kun 955 Mile tilbage, det er 4 1/2 Gang meere end et Punkt af Jordens Æqvator, saa synes denne Bevægelse langt fra, ikke at være stærk nok til at kunne bevirke noget saadant, isærdeleshed ved Solens stærke tiltrækkende Kraft, som modstaaer Figurens Fladgiørelse. Plancten Jupiter har forholdsmæssig en meget hurtigere Axeldreining, og dog ogsaa en betydelig Armosphære; vi bemærke imidlertid ved den ingen paafaldende Forhøielse af den i dens Æqvator. (Fortsættes)