Aalborg Stiftstidende, 1845-07-30
Udlandet. Henrik Wergelands Begravelse fandt Sted i Christiania den 17de Juli. Med det militaire Musikcorps det spillede en, til denne Anledning componeret, Sørgemarsch, begav Ligfølget, der bestod af en utallig Mængde Mennesker af alle Samfundsclasser, Storthingsmænd, Statsraader m.Fl., sig fra den Afdødes Bopæl til Kirken, hvor Pastor Bjørn fra Prædikestolen i nogle smukke Ord skildrede den Afdødes Betydning som Digter, Menneske og Frihedsmand, efterat en Sang var affungen af Studenternes Sangforening. Ved Ligkisten, der var nedsat i Choret, fremtraadte derefter i Studenternes Navn Student Eilert Sundt, der med kraftige og træffende Ord skildrede den Afdødes Betydning for Fædrelandet, og endelig nedlagde paa Kisten en Laurbærkrands fra Studenterne til den Afdøde. Derefter begav Følget sig fra Kirken til Kirkegaarden, og blev Liget da ligesom den hele Vei paa Hidtouren baaret af Studenterne. Med nogle saa passende Ord udførte Hr. Bjørn Jordpaakastelsen. Alle Skibe i Havnen havde Flaget heiset paa halv Stang, Wergelands Jordefærd staaer i Høitidelighed og med Hensyn til almindelig Deeltagelse ved Siden af de Ligtog som Christiania ved enkelte Anledninger tilforn har været Vidne til, som ved Chr. Kroghs, Holst, m. Fl. Journ. de St. Etienne indeholder følgende Beretning af en Underofficeer i 36te Linieregiment om Begivenheden ved Dahra-Hulen. Efter at man var kommen til Hulen, sendtes et Compagni Grenaderer ned til Huulveien, som fører til Aabningen, men modtoges med saadan Geværild, at de maatte vende om igjen. Man saae at Stedet var undtageligt. Man havde maattet stige derned Mand for Mand, og hele Corpset vilde være blevet aldeles ødelagt ved dette Angreb. Derfor havde Tyrkerne ogsaa altid maattet opgive denne Stammes Betvingelse. Stolende paa deres undtagelige Stilling, vægrede Araberne sig ogsaa nu ved at underkaste sig. Pelissier lod nu Qviste og Straa binde sammen i Bundter og kaste ned i Huulveien mod Aabningen til Hulen. Araberne skjød dem i Begyndelsen altid tilbage, men da man bestandig fyrede paa dem, maatte de tilsidst opgive det; man nedkastede derpaa Jld, og den store brændbare Masse blev tændt i lys Lue. Man hørte en frygtelig Hylen og Geværskud i Hulen. Man har senere erfaret, at man holdt Raad i Hulen, men man vidste ikke, at det fanatiske Parti havde beholdt Overhaanden, og Franskmændene slukkede Jlden og aabnede Underhandlingerne. En Araber kom ud gjennem Jlden og tilbød at ville underkaste sig; man gjorde ham opmærksom paa, at hans ulykkelige Landsmænd maatte følge hans Exempel. Araberne bøde 75,000 Fr. i Løsepenge, men forlangte, at Hæren skulde rykke bort, at den ikke maatte betræde Hulen, og at man skulde lade dem beholde deres Vaaben. Disse Betingelser kunde man ikke gaae ind paa, og Araberne begyndte atter at fyre paa Franskmændene og dem af deres egne Landsmænd, som forsøgte at flygte. Franskmændene kastede atter Brændstof foran Hulen og tilkjendegave Araberne, at man gav dem tre Timers Betænkningstid. Da denne var udløben, antændtes de uhyre store brændbare Masser. Jldebranden vedvarede hele Natten til den 19de og frembød et frygteligt skjønt SkueDe høie Jld- og Røgstotter, Maaneskinnet, de af Jlden og Maanen belyste Tropper, Mændenes og Qvindernes Hyllen, Dyrenes Brølen, de idelige Geværskud i Hulen, og Tordenen, af de nedstyrtende, af Varmen forkalkede, Steen: dannede et ubeskriveligt gyseligt Skue. Om Natten havde der ogsaa funden en frygtelig Kamp Sted mellem Menneskene og Dyrene i Hulen. Da Jlden om Morgenen var udbrændt, var det Skuespil, som Hulen frembød, fuldkommen rædsomt. Ved Aabningen laae Oxer, Æsler og Faar, der søgte om Luft, sammendyngede med Qvinder og Børn. En Araber laae med et Tyrehorn i Haanden, bag ham en Kone og et Barn, man saae en Mand, der vilde beskytte sin Familifor Dyrets Raseri, og Dyret selv var qvalt midt under Kampen. Hulen var af et uhyre stort Omfang. Man talte 760 Liig; 60 Mennesker bleve trukne ud; 40 døde strax, 10 sendtes paa Hospitalet, 10 til deres Stammer. Jndtil den 23de bleve Franskmændene staaende ved den, pestagtige Dunster, udaandende Hule. Man maa – siger Referenten - kjende Skuepladsen for denne Krig, den skrækkelige Maade Araberne føre Krig paa, alle Bestræbelser, der ere gjorte, for at forebygge denne Catastrope, endelig Vigtigheden af denne Stammes Underkastelse, for at kunne indsee Nødvendigheden af denne Catastrope; men Hulen ved UledNiah vil bestandig komme til at have et daarligt Rygte paa sig. Reppe var Begivenheden bekjendt, førend hele Dabraunderkastede sig, alle Stammer bringe deres Bøsser. Soldaterne maatte selv bære Mundforraad for 6 Dage, fordi alle Muuldyr vare belæssede med Bøsser. Liigskuet over de i Ballenhassig i Jrland af Politiet skudte Bønder har varet flere Dage; med 14 mod 9 Stemmer, afgav Juryen Kjendelsen undskyldeligt Mord, Minoriteten vilde vide Politiet skyldigt i forsætligt Mord, men ogsaa Majoritetens Kiendelse har kun frikiendt Politiet, fordi det har skudt paa den tilstedeværende Underpolitiinspecteurs Befaling, hvorved altsaa Retten til Brugen af Skyde vaabnene overhovedet slet ikke endnu er anerkjendt.