JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-11
Efter et kort Ophold forfulgte Agenten og et tilskrækkeligt Antal af il Pizos Jndvaanere, stærk devæbnede, den flygtende Erkonge, og kom ham temmelig nær, førend han naaede Toppen af en steil Høi. Da han fandt sig selv skarp forfulgt og udsat for hans Forfølgeres Skud, ansaae han det for raadeligst at tage sin Tilflug, til de Baade, som havde bragt ham og hans lille Følge dertil; og da han frygtede for ikke at kunne slaae sig gjennem det overlegne Antal, som saaledes uventet angreb ham, retirede han ud fra Veien, kastede sig i det dybe og klipperige Ra vin, som begrændser den, og gjennem hvis ujevne og næsten ufremkommelig steile Veie, han søgte en nærmere Vei til Strandbredden. Paa denne overilede Rettrade fulgte hans egen lille Trop ham, forfulgt af Folkene i Byen og deres Anfølrer, ved hans Ankomst til Stranden fandt han, at de Fartøier, der havde bragt ham og hans Følge, enten af Mistanke, Frygt eller Forræderie, havde sat til Søes igjen. Han sprang derpaa i en Fiskerbaad og var i Færd med at støde fra Strandbredden da hans Modstandere naaede ham, og efterat et Skud af dem havde saaret en af hans Ledsagere, holdt han et hvidt Lommetørklæde i Veiret til Tegn paa at han ville overgive sig, blev derpaa ført eller snarere trukken ind i det lille Fort, som der bærer Navn af Fæstning og er il Pizos Eitadel. Det var paa hans Vei dertil, at han af Pøbelen, maatte taale den meest uværdige Behandling; og man siger endog, at et Fruentimmer, (som ansaae sig for at være blevet fornærmet ved Tabet af en Søn, der var, (sandsynligviis efter Fortjeneste, efter hans Ordre bleven henrettet som Bandit, for nogle Aar siden) reev hans Bakkenbart af paa den ene Side, i hævngiertig Vrede over den formodede Ophavsmand til hendes Ulykke. Han blev først stødt ind i et elændigt Værelse, hvor han tilbragte Natten, men siden forflyttet til et mere Anstændigt, og forsynet med enhver Nødvendighed, i Følge Ordre fra den Høistkommanderende for Divisionen, som ankom fra Monteleone tidlig næste Morgen. Ved Telegraphen bragtes Efterretningen om hans Landgang til Neapel og paa samme Maade igjen Ordre til strax at skride til hans Forhør. Han landede den 8de October, og den 13de blev han, efter at Dødsdommen var fældet over ham og efter at han havde skriftet og skreven sin Kone til, henrettet. Det Fort hvori han blev fangen, er af ubetydelig Størrelse, ligger paa en Flade; som strækker sig op over første Etage, danner to paralelle Mure, en Art af ubedækket Corridor af omtrent tolv Skridt, i Længde og ender i et Brystværn mod Søen. Han stod med hans Ryg imod dette og efter at have selv givet Signalet, modtog han Soldaternes Jld, der vare placerede lige over for, han faldt med Hovedet mod Døren af et Værelse, i hvilket alle de Officerer, der havde ledsaget ham vare indsluttede. Hans Legeme blev strax nedsat i den fornemste Kirke i Byen, til hvis Bygning han, da han engang havde passeret gjennem Calabrien, havde skjænket 20000 Ducater. Den Hvælvine hvori hans jordiske Levninger hvile, er betegnet med nogle Bredder, der ere føiede ind i Steengulvet.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-11
Man fortæller om den bekjendte engelske Admiral Milbank, at da han for nogle Aar siden, laae ved Spithead med hans Orlogskib, kom hændelsesviis hans Sluproere i Trætte med nogle Andre fra Linieskibet Barwick og fik dygtig Prygl, til ingen lille Ærgelse for Admiralen, som i hans yngre Dage var overordentlig stærk og noget hengiven til at bares. Søhelten sammenkaldte nogle faa Dage efter, hele Sluppens Mandskab, skjældte dem ud for Kujoner og klædte sig derpaa i en let Matrosdragt, kort Trøie og Buxer og da han saae at det andet OrlogskibsSluppe roede i Land i Portsmouth, befalede hans strax at bemande sin egen, og saaledes forklædt, greb han en Aare, som en anden af Sluproerne. Baadsmanden, der havde faaet en hemmelig Instrux af ham, styrede med Stævnen ind paa den anden Slup. Naturligviis fik de til Gjengjæld en heel Ladning Eder, som ledte til en formelig Udfordring med stærkere Vaaben. Admiralen, som hans Mandskabs Stridshelt, baredes med, og overvandt hele Sluppens Mandskab, den ene efter den anden (11 i Tallet, til hans Matrosers store Beundring og Glæde. Han gav sig derpaa tilkjende og aflagde et Besøg hos sin Venner i Porsmouth, som om intet var hændet. ( te Hull Pakket.) Forskjellen mellem Dommer og Advokat. Dommeren stræber at opdage Sandheden. Advocaten at skjule eller vanskabe den. Dom meren holder Middelveien. Advokaten skrider til Extremer. Dommeren er stræng, alvorlig og ubøielig. Advocaten smidig, forbindtlig, føier, sig efter hans Klients Ønsker og sætter sig ind i hans Jnteresse. Dommeren skulle være caracteerfast, jevn, uforanderlig og vælge den lige Vei fremad. Advocaten vælger enhver Maade at gaae frem paa. Dommeren maae altid bestræbe sig for at være Herre over sine Lidenskaber. Advokaten sympatiserer med hans Klients Følelser. Dommeren bør lægge alt paa Retfærdighedens Vægtskaal og søge at vedligeholde et Eqvilibrium. Advokaten lægger en svær Tyngde i den ene Vægtskaal og tilintetgjør Ballancen. (Buckingham Advertiser.) Carl Philip Greve af Artois.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-11
Greven af Artois var Ludvig den 16des anden Broder, født i Versailles den 9de Octbr. 1757. formælet den 16de Novbr. med Maria Theresia af Saveien, med hvem han har to Sønner. Berømt ved sin Elskværdighed og Gavmildhed gjaldt denne Prinds for en Beskytter af Videnskaberne. Han erklærede sig ved Revolutionens Begyndelse imod dens Grundsætninger og var en af de ivrigste Forsvarere af de kongelige Forrettigheder. Da han erfarede, at Pariserne havde sat en Priis paa hans Hoved, unddrog han sig ved Nattens Hjelp sine Fjenders Forbittrelse, og gav det første Tegn til Udvandring, ved at begive sig med sin Familie til sin Svigerfaders Hof i Turin. 1790. havde Greven af Artois en Sammenkomst med Keiser Leopold i Mantua og 1791 begav han sig med Marschal Broglio og Prindsen af Conditil Worm, hvorved han foranledigede en stor Deel Officerers udvandring. Han opholdt sig nogen. Tid ved Bonn, kom til Brussel og gik derpaa til Wien, hvor Keiseren modtog ham paa den meest udmærkede Maade. Han var i Pillnitz ved Keiser Leopolds Sammenkomst med Frederik Wilhelm 2den af Preussen. Efter at have antaget Constitutionen af 1791, indbød Ludvig. den 16de ham igjen til sit Hof, men forgjeves. Han befandt sig i Koblenz og rustede sig til Krig, undskyldte sig i sit Svar til sin Broder og udstedte en hæftig Proclamation mod Nationalforsamling gen. Der anlagdes nu Klage mod ham, hans Pension som Kongens Broder, berøvedes ham, og hans Apanagerenter overgaves hans Creditorer. Ved de Allieredes Jndmarsch i Frankerig, anførte han et Corps Rytterie af Udvandrede. Efter Ludvig 16des Død, udnævntes han af sin Broder (Ludvig 18de) til General=Lieutenant, af Frankerig. Artois gik derpaa til Rusland hvor Catharina modtog ham med megen Glands. Før han forlod de Udvandredes Corps, skrev han et smigrende Brev til Marschal Broglio og sendte ham sine Medailler, Diamanter og sin Søns Kaarde, for at sælge dem og for Pengene bestride de nødvendigste Udgifter. Ved Slutningen af 1794 fik han en Pension af England og indskibede sig 26de Juli 1796 i Kuxhaven til London. Han gik siden, ombord paa en engelsk Fregat, der længe krydsede ved den franske Kyst og landede den 24 Septbr. paa Isle Dieu under Beskyttelse af Commodore, Warrens Eskadre, men vendte med uforrettet Sag tilbage til Portsmouth, og levede siden nogle Aar i Edingburgh paa de gamle Kongers Slot. J Febr 1800 forsonede han sig med Hertugen af Orleans Børn. J Novbr. 1804 begav han sig til Calmar i Sverrig, hvor han havde en Sammenkomst med sin Broder og sin ældste Søn, der 1799 havde formælet sig med Ludvig den 16des Datter, derpaa vendte han tilbagetil London og kom med sin Broder til Frankerig. i Aaret 1814, hvor han, som nærmest Throarving 1824, blev udnævnt til Konge. Renand, Castellan af Conco. Coucy, var en Helten i tragisk Begivenhed, som særdeles har beskjæftiget de gamle Roman digtere Romanciers) og Poterne. Han var tillige Forfatter af adskillige Digte. Man holdt ham for en Slægtning af Raoul, Herre af Coucy, med hvem han ofte er bleven forvexlet.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-11
J et i fransk Vers forfattet Haandskrift paa det kongelige Bibliothek i Paris under Titel: Castellan af Coucys og Damen af Faiels Roman, skreven i Aaret 1228, og en Krønske over det samme Stof af Fouchet skreven 1380 leveres os en Historie om den ømmeste Kjerlighed, og den meest oprørende Grusomhed, hvoraf her gives et Udtog. Renaud, Castellan af Coucy, var indtaget af den skjønne Gabrielle de Vergy, Aubert de Faiels Gemalinde. Slottet Faiel laae ei langt fra Coucy og begge i Nærheden af St. Quentin. Renaud kastede sig med Tilstaaelsen af sin Lidenskab for Gabrielles Fødder, hun viste ham tilbage - men ikke for stedse. De Elskende saae hinanden flere Gange hemmeligt. Den fyrigste Kjerlighed og de Trængsler, som hendes Gemals Jvresyge foraarsagede, frembragte Renands Sange, hvori findes Udtryk af den hæftigste Lidenskab. Den Forpligtelse at deeltage i et Korstog, afbrød de Elskendes stille Lykke. Renaud reiste bort og indskibede sig i Marseille med Englands Richard. Ved hans Ankomst til Palæstina var Acre allerede i de Christnes Hænder. Han fægtede i Forening med Richard, ved Cæsarea og seirede med ham ved Ascalon. Men ved Forsvaret af et Slot, hvor Kongen, havde taget sit Qvarteer, traf en forgiftet Piil ham. Al Møie var forgjeves, Saaret syntes uhelbredeligt. Udmattet af Smerter og Længsel, bad Renand nu om Tilladelse at vende tilbage til Fædrenelandet. Man tilstod ham sin Begiering og snart var han paa Hjemveien. Dog allerede efter nogle Dages Forløb følte han Dødsengelens Nærmelse. Han kalder sin troe, Vaabendrager til sin Leie og rakte ham en Sølv æske med sin Beherskerindes Foræringer. Tag dette, sagde han med hævende Stemme og gjem det vel; læg efter mit sidste Suk mit Hjerte til det Øvrige og bring det til Fruen af Faiel. Hans Øie brister, og den troe Tjener iler til Slottet, Fiel. Han ankommer der, men uheldigviis træffer han Slottes Herre, hvis Hjerte brænder af Mistanke. Han lader ham strengt undersøge, og finder hos ham den sidste Gave og de sidste Udtrykke af en undslukkelig Kjerlighed. Forbittret indtil Raserie, udtænker han nu den skrækkeligste Hevn. Tag dette Hjerte, sagde han til sin Kok, lav det til og sæt det paa min Gemalindes Bord." Det skeer, og Gabrielle - spiser deraf. Har det smagt Dem godt, spørger hendes Gemal. O fortræffeligt udbryder den Ulykkelige. Det troer jeg, var Svaret, det maa have været en kostelig Ret forDem, thi det var Castellanen af Coucys Hjerte." Til skrækkelig Overbeviisning henkaster han hende det Brev, som Renaud døende havde skrevet: hende til. Efter dette skrækkelige Maaltid vilde den Ulykkelige Intet nyde meer, hun døde en frivillig Hungersdød" Froisard og Christine de Pisan ere de ældste Vidner om denne Begivenhed, hvis Sandhed du Belloy tilstrækkeligt har beviist. - Renands Kjerlighedssange, ere samlede og Udkomne i Memoires historiques. sur Raoulde Coucy Paris, 12. 1781.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-11
Blandet. Den 23de f. M. om Aftenen, blev en sachsisk Kjøbmand paa en af Berlins folkerigste Gader, overfalden og svært saaret af 3 Personer. Formodentlig var dette Overfald stillet paa en PakkeTrefor Tegn (et Slags Papiir=Penge), som hans bar hos sig; men som han havde Aandsnærværelse nok til at stikke op paa sin Ryg under Kjolen. Da han faldt ned som død, fandt Morderne ikke mere end 18 Groschen i hans Lommer, og bleve strax efter bortskræmmede. Man haaber at den Saarede slipper derfra med Livet. Hvor strængt Sædeligheden overholdes i Tripolis, derpaa tjener følgende Exempel: En ung, jødisk Kjøbmand, der paa Gaden havde ført en anstændig Samtale med en gammel Maurerinde, blev dømt til Baalet og Fruentimmeret til at puttes i en Sæk og druknes. Jøden søgte at redde sig ved at gaae over til Jslammismen; men det hialp ham ikke videre, end at han, isteden for at brændes, blev hugget i Stykker.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-11
Ved en Hovedreparation, Slottet Windsor i denne Tid faaer, har man opdaget en hemmelig Dør, der af en 80 Fod dyb Trappe fører ned til underjordiske Gemakker, hvis Tilværelse hidtil har været gandske ubekjendt.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-11
J Noyon, i Frankrig, havde Missionairerne nylig foranstaltet en Autodafer, hvorved der blandt Andet blev opbrændt 40 Bind af Voltaires Værker.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-11
J Nærheden af Bayreuth er en Klipperævnet og truer med at styrte ned, hvorfor Jndvaanerne ere flygtede fra Egnen.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-11
Oversvømmelse imellem 3die og 4de Dennes.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-11
Rotterdam, den 5te Febr. En 48 Timers vedvarende frygtelig Storm har sat de tre Fjerdedele af vor Stad under Vand. Aldrig har man her før oplevet en saa høi Flod. Den Skade, som derved er skeet paa Oplagene af Tobak, Kaffe, Sukker, Bomuld og Kløverfrøe er enorm. Paa Forretninger har her i de sidste 2 Dage aldeles ikke været tænkt. Ritzebüttel (ved Udløbet af Elben), den 4de Febr. Efterat vi igaar hele Dagen havde havt en frygtelig Storm af Nordvest, udbredte sig om Aftenen Kl. 10 pludselig den Efterretning, at Vandet steeg med mageløs Hurtighed og truede Ritzebuttet. Kort efter blev Diget paa Havnens østlige Side gjennembrudt og det gamle grodener, Dige ligeledes, i Nærheden af Fattighuset. Først Kl. 2 efter Midnat var Faren overstaaet; men Vandet faldt ved Ebbens Komme dog kun 3 Fod. Ved Dagens Frembrud frembød sig, et rædsomt Skue for os. Hele Landet var et Vandspeil. De hannoverske Diger ere upaatvivlelig gjennembrudte, ligesom ogsaa det grodner Søedige synes at være gjennembrudt paa 5 til 6 Steder. Nogen detailleret Beretning om den her foraarsagede Skade, kan for Øieblikket endnu ikke gives. Fyrtaarnets Grundvold har lidt meget; Skipperhuset staaer endnu kun paa een Pæl alle Pakhuse ere bortskyllede, og Skibe, der laae under Bygning og Fortømring, ere enten vendt om, bortskyllede eller kastede langt op paa Land. Hvorledes det er gaaet Landmændene, vides, endnu ikke, da al Communication med Omegnen er afbrudt. En Hungersnød er vel ikke at befrygte; men den øieblikkelige Elændighed er stor.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-11
Wilhelmsburg, den 9de Febr. Natten, imellem 3die og 4de dennes var rædsom for vor Elbegn, og i den nyere Tid har man ikke opleve en saa skrækkelig Stormflod. Alle menneskelige Anstrængelser vare spildte. Med alt dette have vore Diger dog nogenlunde staaet sig; Øen Neuhof maatte derimod bøde haardere. Flere Digebrud, ødelagte Vaaninger og røvede Mennesker eller Qvæg Livet. Fogderierne Reuland, i Amtet Harburg; Moorburg; Finkenwarder, Altenwarder, Billarder; Moorwarder; Veielandene og flere Districter ere blevne oversvømmede ved Digebrud. Den derved foraarsagede Ødelæggelse lader sig endnu aldeles ikke beregne.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-11
Uttersen, den 6te Febr. Efter Forlydende ere alle Digerne lige ned til Glückstadt gjennem brudte og Marskdistricterne (paa vor Klostermarske nær) Seestermich, Sønndich, Neuendorf, Collemar, Brettenburg, Bielenberg, Hasselau og Hasseldorf oversvømmede. De tvende sidste os nærmest liggende Destricter have lidt skrækkeligt. Mangfoldige Huse ere styrtede sammen ved Vandets Magt, og Folk og Fæe druknede. Man er endnu stedse beskjæftiget med at hente Folk, som have reddet sig op paa Tagene.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-11
Hamborg den 7de Febr. Dersom de Ulykker, der hjemsøgte vor Egn i November og Decemder f. A., endnu ikke berettigede os til at beklageNederelbens Beboere i den Grad som Overrhirens, saa har Skjebnen nu tilfulde lade den udtømme Smertens Kalk. Hvis de skeete Angivelser ere rigtige, saa har man her i de sidste Aarhundreder ikke oplevet en saadan Vandslod, som den, der hjemsøgte os imellem den 3die og 4de dennes. Vandet skal nemlig være stegen over 21 Fod, og det med en mageløs Hurtighed, nemlig 1 Fod i hvert Qvarteer. (En Jndsender berigtiger i Correspondenten Angivelsen om Vandets Høide saaledes: Vandet stod denne Gang ikke høiere end 20 Fod og 6 Tommer og samme Høiede naaede det som bekjendt, ogsaa den 11te Decbr. 1792. Man har heller ikke i Hamborgs Historie Exempel paa, at det nogensinde har staaet, høiere, hvoraf man slutter, at Elbdigerne paa mangfoldige Steder ikke formaae at modstaae en større Vandmasse. Ved det Oprør, som var i Elementerne Natten imellem den 3die og 4de, vilde Vandet maasker ellers denne Gang være gaaet høiere. Det fortjener i videnskabelig Henseende at anmærkes: at Maanen var i Pærigæum(Jorden nærmest, havde sin første Sydbrede og befandt sig i Syzygie.) Ved det tidligere omtalte Digebrud, som skeete ved Saugmøllen, bortreves 3. Huse og flere leed Skade. Heri Staden skulle nogle Menneskeer være omkomne i Kjælderne. Det ny Signalskib ved Udløbet af Elben maatte, da det har mistet Besanmasten, forlade sin Station.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-11
Det hamb. Senat har af sin Midte udnævnt en Commission, bestaaende af Senatorerne Jenisch, Abenroth og Benecke, som ere bemyndigede til at modtage de milde Bidrag, der maatte indkomme til dem der have lidt ved Oversvømmelsen - Paa Grund af det nu i flere Maaneder i Tyskland vedholdende Regnveir, i Forening med de mange skrækkelige Oversvømmelser, troer man i Hamborg almindelig, at Kornpriserne ville stige ikke ubetydeligt.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-11
Altona den 6te Febr. De ældste Folk kunne ikke mindes en saadan Oversvømmelse, som den vi i disse Dage have oplevet. Den hele lavere Deel af Staden stod under Vand. Det var denne Gang stegen 18 Tommer høiere, end ved sidste Oversvømmelse, den 15de Novbr., og trængte ind i Huse, hvor man troede sig gandske sikker. En Tjenestepige er druknet; men flere Mennesker blev efter udstanden Livsfare, redede. Vore ved Elden beliggende Pakhuse have lidt betydeligt, og mange Varer ere beskadigede eller gandske fordærvede; men i Hamborg, hvor den lavere Beliggenhed gav Vandet mere Spillerum, har Skaden været langt betydeligere.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-11
Tønningen, den 6te Febr. Ogsaa vor Stad, og Landskabet Eiderstedt er Natten til 4de dennes : bleven hjemsøgt af en frygtelig Oversvømmelse, hvis anrettede Skade for Øieblikket ikke lader sig beregne. Her i Staden have to Mænd tilsat Livet; men paa Landet skulle flere Mennesker være druknede. Af de her i Havnen liggende 70 tilladede Skibe have ingen taget Skade; men da Vandet gik ind i det Kongel. Pakhuus, saa blev endeel af de der oplagte Varer bedærvede eller stærk beskadigede af Søevandet.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-11
Ribe, Beretning derfra af 4de og 8de dennes melde Følgende: Natten imellem 3die og 4de dennes havde vi her en frygtelig Vandflod, hvis Lige ikke har været i Ribe siden December 1792, og Februar 1793, der dog ikke var saa høi som denne, men medførte da store Jisstykker, der gjorde mere Skade paa Husene. - Den 3die om Aftenen Kl. 9, ved klart Maaneskin med en kelte Hagelbyger og svære Kulinger af S. S. V. begyndte Vandet at stige og vedblev indtil henimod Kl. 4 om Morgenen, da det naaede en Høide af 15 Fod over dets Overflade i Ebbetiden. Vandet indsluttede Byen paa alle Kanter og bortrev Broerne, saa at Veiene til Byen bleve ufremkommelige og kunde sønden for Byen ikkun passeres af Baade. Vandet stod høit i mange Huse og nødte Familierne at søge Tilflugt i de øverste Værelser og paa Lofterne. En Kone fandtes druknet i sin Stue; Vandet gik ind af Vinduerne i Skibbrogaden, i Forstaden udenfor Nørreport, omkastedes en for 2 Aar siden opbygget Lade. Paa Gaderne svømmede Tømmer, Baade, løsrevne Dørre og Vinduer, Huusgeraad, Kjøbmandsvare m. m. J Storegade steg Vandet forbi Apotheket, og Gaden kunde ikke passeres uden i Baade: paa denne Maade vare Gjenboer og Naboer isolerede og kunde ikke komme hverandre til Hjælp. Barometret stod overordentlig lavt. Skaden, denne Flod har anrettet paa Husene, i Særdeleshed dem der ligge paa Mellemdammen og i Nørregaden er betydelig, meget Kjøbmandsgods er ødelagt, og denne fattige Bye, der forhen formedelst sin Beliggenhed og de ødelæggende Vanfloder - var begunstiget med mange Privilegier, der nu desværre ere tabte for den, vil længe sørgelig erindre denne Flod. - Fra Landsbyerne langs Kysten hørtes sørgelige Efterretninger. Flere Gaarde skulle være ruinerede, mangfoldige Creaturer og nogle Mennesker druknede. Denne Flod var den syvende i Vinter. Vinterrugsæden her i Egnen er mange Steder ødelagt, og det er at befrygte, at Engene formedelst den seige Lim, Floden efterlader, ville blive ufrugtbare dette Aar.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-11
Kjøbenhavns Børs, den 8de Februari. Cours. Hamb. 2 M. 217, a vista 220. Specier 222. Specier solgtes til 13 Rbmk. 53. Disconto 5 pC. 4 pC. Kongl. Obligationer (uden Renter) 91 491 1/2. Nationalbank-Obligationer (af Laanet 4 Febr. 1820, uden Renter) 102 Rbd. r. S. eller 113 1/4 Rbd. Sedler pr. 100 Rbd. r. S.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-11
Avertissement. Et meget godt contra F Claveer, der bestaaer af 5 fulde og baandfrie Octaver, er at faae hos Thisted den 11te Febr. 1825. I. Luftrup, Organist.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-18
(Jndsendt.) Om Trykkefrækheden. Tilvisse bør vi erkiende de herlige og skiønne Frugter, som Trykkefriheden kan frembringe; men vi bør ikke mindre være opmærksomme paa de om de og skadelige Følger, som den kan drage efter sig. Bægge Dele maa vi stille os lige klart for Øye, for at ikke den ønskelige Brug af hiin saa dyrebare Frihed uformærkt skal udarte til en farlig Misbrug.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-18
Pragten ved Murats Hof, maaskee det meest glimrende i Europa, paa den Tid jeg saae det, overgik langt hans Rang, blandt Europas Monarker, ligesom ogsaa Antallet af hans Tropper, var uforholdsmæssigt til Kongerigets Resourcer, og Folkemængde, og begge caracteriserede ham, og viste hiint ødsle Gemyts=Beskaffenhed, som belønner en Operadandsers Fortjenester efter samme Maalestok, som en Generals og Statsministers. Hans Gemalinde, med de samme Begreb om Høihed, var paa ingen Maade saa uoverlagt gavmild, og havde de ikke begge alt for blindt den fulgt et System af Bedragerie, som, omende skjøndt undertiden skikket til politiske Regociation ner, kunne ikke anvendes med lige Hæld til alle Tider og ved alle Leiligheder, ville de maaske med et mindre farlig Fald, have beholdt nogle Levninger tilbage af den Stilling, til hvilken Skjebnen havde opløftet dem.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-02-18
En berømt Statsmand siger om en intrigant Diplomatiker, i croit quil trompe, parsquilment(d. r. han troer at han bedrager, fordi han lyver, og denne Tanke synes aldrig hos nogen at have været mere grundfæstet end hos Murat og Gemalinde. Om Aftenen da Joachim forlod Neapel, som Skjebnen havde bestemt han aldrig skulle gjensee, udgav han en Constitution, som han havde dateret 6 Uger tilbage i Tiden, og i det Øieblik han traade ind i en af hans Ledsageres Vogn, for at flygte hemmelig, tilkjendegav Madam Murat meget alvorlig hans fortroelige Venner og Raadgivere, at hans Beslutning var at samle nogle faa adspredte Tropper, som endnu vare i Hovedstaden og dermed gjøre det sidste Forsøg paa at standse Fiendens Fremgang. En 14 Dage for dette, da de neapolitanske Troppers Nederlag ved Macerata var allerede bekjendt i Hovedstaden, forkyndte en Bulletin, som siges at være skreven med Muratsegen Haand paa Valdpladsen, en fuldkommen Seier og at fire Kanoner vare tagne.