Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-12-14
J en Recension over Charles Pongens's Archeologie francaise, T. 1821, i Gött. Anz. findes følgende meget rigtige bemærkninger over forældede Ords Brug. "Naar iøvrigt Ordbogen var lykkedes nok saa godt, vilde den dog have bidraget lidet eller intet til forældede Ords Brug. Folkesproget behøver en saadan Hielp aldeles ikke, og har intetsteds været i Forlegenhed for Ord, naar man er kommen tilbage til den gamle gode Sag. Da findes Ordene af sig selv, som vi have oplevet det. Men ogsaa blot af Forfattere kunne gamle Ord faae ny Magt. Meget af Luther f. Ex. er i vor Tid kommet i Brug igjen ved de bedste Forfattere, Tiderne lignede sig, og man veed at Lessing, Eschenburg, Goethe, Schiller, Johannes Müller have valgt ham til deres Sproglærer; ogsaa ere, især hos de to Sidste, hans Overgangsord, hans Vendinger, hans Klangmaal umiskjendelige. Rummet tillader her ikke at anføre Exempler herpaa, hvilke desuden ligge det sørgelige Beviis nær, at ingen i vor Tid har vidste at gjøre saadant Brug af Sproget, som Luther i hans Vel have Schillers Ord fundet den fælles Anklang igjennem hele Tydskland fuld og skjøn; men har den været saa kraftig og stærk, som Luthers Ord, og bruger man ikke allerede nu gamle Ord til Sminke, som Sallustius blandt Romerne? Han vilde imidlertid derved gjøre det Vanhældede og Forskruede i de daværende Sæders Træk end mere paafaldende, og nu skal derved gives Anstrøget af et ridderdommeligt Helgenbilled!""Rousseau havde, som bekjendt, sin Tankelagt jeg gaaer, sagde nyligen H., for at sysselsætte Tankerne med Noget, stundom paa Ordsagt, og istedetfor at mange Andre ofte forfølge, til deres Moro, en stakkels Hjort eller Hare med deres Støvere, søger jeg imellemstunder at opstøve med min Aands Jægere Oprindelsen til eet eller andet dansk Ord. Saaledes faldt det mig nyligen ind, hvor mon det Ord kime kommer fra, eller hvad kan dets oprindelige Betydning være? Efter nogen Eftertanke syntes det mig at komme af det italienske chiamare (kiamare) kalde. Jeg slog efter i Videnskabernes Selskabets Ordbog, og fandt der vel kimer, Kimer, en Kimning; men som Etymologieanført Spec. Kimma, Ang to chime, the bell. Dog, denne Etymologie betyder intet synderligt, thi i Dansk, Svensk og Engelsk maa Ordet have een Derivation. Jeg slaaer nu efter i Johnsons store engelske Lexicon, og dette siger mig da Ordets Oprindelse er tvivlsom. Junius og Minshew formode, at det er fordærvet af cimbalSkinner udleder det fra gamme eller gamut, men Henshaw frachiamare, at kalde, fordi Klokken kalder til Kirken." Naar To uden at kjende til hinandens Tankegang, falde paa een og samme Jdee, saa synes det vist, at den maa indeholde nogen Sandhed. Der er neppe nogen Tvivl om, at Gother have bragt dette Ord fra Jtalien, og at man, fordi chiamare betegner der at kalde, opfordre, f. Ex. chiamare alla corte, kalde for Retten, ogsaa kaldte Klokkens Ringen til Kirke, Kimen, hvoraf altsaa Kirsten Kimer &c. Der findes overalt adskillige Ord i vort Sprog, saavelsom i det Tydsk, som maa være komne herind med Gotherne fra Jtalien. Saaledes er, skjærdse (scherzen), Skjærd (Scherz) det italienske scherzare, Schero, og synes aldeles ikke at være af nordisk Oprindelse. Jeg veed, at Mange, der have hele Timer tilovers til Hjerterdame og Kleverknegt, ansee deslige etymologiske Undersøgelser for en unyttig Tidsspilde, d. c. Spilden af en Tid, som de med Kortenspil maa søge at dræbe, paa det den ikke skal dræbe dem ved Lede. Men den tænkende Mand, der ikke giver tale som et Automat, vil dog gjerne vide hvad de Ord, han bruger til at udtrykke sine Begreber med, oprindeligen betyde, og af ham ville saadanne Undersøgelser hverken betragtes som en unyttig Forretning eller endog reen Tidsspilde.