Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-05-26
At Hr. Færgeforpagter Arnkiel vilde svare paa min i a 54 af Stiftstidenden fremsatte Klage, var ikke andet end hvad jeg havde ventet, men at Svaret vilde blive saadant som det er, har i Sandhed overrasket ikke alene mig, men og mange Andre; thi vel havde Jngen ventet andet af Færgeforpagteren end Grovheder, men at Hr. Arnkiel formaaer med en saa sjælden Færdighed at øse Grovheder af sig, havde vistnok kunFaa ventet. Manden har nu imidlertid viist, at han i denne Stridsart ret er i sit Element, og da jeg hverken har Evner eller Villie til at følge ham, vil jeg rolig lade ham seile sin egen Søe, idet jeg ikke betvivler, at det vil være denne i slig Fart routinerede Mand lettere at finde Land her, end hans mindre dygtige Færgekarl paa min uheldige Overfart den 29de f. M. Hvad min tidligere Klage angaaer, da vil jeg dog endnu komme med et Par bemærkninger, for at Publikum deraf kan dømme i Sagen. Klagens første Deel har Hr. Arnkiel indrømmet, da han selv tilstaaer, at i den Baad, jeg leiede og betalte, kom tillige, uden mit forhen indhentede Samtykke, 3, ikke Recrutter, men hjempermitterede Soldater. Om disse ere berettigede til fri Overreise, veed jeg ikke, men vel veed jeg, at en slig fri Overreise ikke kan eller skal falde den Reisende, men Færgeforpagteren til Last, og jeg har derfor ene omtalt denne Omstændighed for at vise, hvorledes Hr. Arnkiel formaaer at fordeele den Byrde, det Offentlige har paalagt ham, paa Andre, og for at vise hvorledes Hr. Arnkiel kan komme til det Resultat: at det er meget sjældent, at en enkelt Reisende bliver sat over alene (vid. Stifts tidenden Na 52). Nu see vi alle Grunden hertil, der nemlig er, at Hr. Arnkiel med megen Forekommenhed søger at skaffe den enkelte Reisende, der kommer til Færgestedet, behageligt Selskab ved Fripassagerer. At Tilfældet bevirkede at jeg fik Bønder til Reisefæller, var mig en Glæde, thi jeg er langt fra at skye denne hæderværdige Stands Selskab, og jeg finder mig derfor ingenlunde nedsat ved at jeg havde en Bonde til Reisefælle paa min Tour til Gaabense og gjennem Sjælland. Denne af Hr. Arnkiel oversete Bonde, er forøvrigt den blandt sine Jevnlige velagtede Gaardmand Jørgen Pedersen Gaard i Systofte, der er villig til i enhver Henseende at bekræfte Rigtigheden af min Klage. Jeg har ikke i min Klage navngivet Hr. Postfører Bjering fordi Alt angaaende hans Overreise strax blev afgjort mellem os. Til Hr. Arnkiels videre Oplysning i denne Anledning, vil jeg kun bemærke, at Hr. Biering Jntet har betalt mig, fordi jeg Jntet vilde have, men om det forøvrigt er rigtigt handlet af en Færgemand at sætte flere betalende Passagerer over i eet Fartøi uden at tilkjendegive hver enkelt hvilken Andeel af Betalingen de have at erlægge, maa jeg henstille til vedkommende Opsyns bedre Bedømmelse. Mig forekommer dog en saadan Fremfærd mindre rigtig, da derved lettelig det Tilfælde kunde indtræffe, at flere for hinanden fremmede Passagerer, hver for sig kom til at betale fuld Fragt for et heelt Fartøi, medens de Alle i Forening bleve overførte paa engang. Rigtigheden af at den af mig leiede Baad gik over uden Compas, og at den foer vild, har Hr. Arnkiel anerkjendt hvorimod han gjør nogle Jndsigelser med Hensyn til Tiden i hvilken vor Jrfart varede. Jeg har opgivet Tiden efter mit uhr, og antager derfor min Opgivelse mere rigtig end Hr. Arnkiels, og det saa meget mere som jeg har egen Erfaring for mig, medens Hr. Arnkiel støtter sin Angivelse paa Andres, og deriblandt sin meget ærede Hr. Søns Opgivende. Naar Hr. Færgeforpagter Arnkiel forøvrigt i sin lange Tale om Compassagen siger: da mine Færgefolk havde undladt at tag Compas med, hvad de fra min Side have den strængeste Ordre til 2 Færgefolkene have den strængeste Ordre til at undlade at tage Compas med, saa tør jeg forvente at Færgeforpagterens Foresatte vel ville lægge Mærke til denne Sætning, med mindre Hr. Arnkiel skulde, hvad rigtignok det efterfølgende udviser, for dem tilstaae, at han ikke er saa øvet i at skrive rigtigt, som grovt. Om det kan henregnes til uforskammenhed at en Reisende klager over at der finder uordner Sted ved et Færgeløb og stiller denne Klage mod Færgemanden, og ikke mod de den Reisende uvedkommende Redigeret, trykt og udgivet af W. F. Laub i Nykjøbing. Færgefolk, vil Publikum tilligemed mig vistnok have en anden Anskuelse om end Hr. Arnkiel, medens jeg derimod ganske med Hr. Arnkiel er enig i at den anden Deel af min Klage er lige saa vel grundet som den første Deel. Her atter at gjentage den, anseer jeg for overflødigt, og det saa meget mere, som jeg ikke betvivler, at den kongelige Generalpostdirection, hvem jeg her gjentagende opfordrer til at undersøge Sagen, vil faae en Bekræftelse om dens Rigtighed, naar den henvender sig til de andre Dagvognspassagerer, og da her saaledes er overflødige Vidner, tænker jeg ikke Generalpostdirectionen vil indskrænke sig til ene at indhente Hr. Arnkiels Erklæring. At Vordingborg Færgefolk skulde tie til at den unge Hr. Arnkiel søger at bebyrde dem med sine, formodentlig af Faderen lærte, nette Talemaader, betvivler jeg forøvrigt meget, ligesom jeg og meget beklager den stakkels Hr. Arnkiel og hans Protocol, der saa slemt belemres med reisende Drenges lidet plausible Jndfald, og jeg, samt mange af Stiftets Beboere kunne ikke andet end ret meget være Hr. Arnkiel forbunden fordi han ved sin udmærkede og vistnok af en god Veni Kjøbenhavnsposten, stærkt priste Conduite, formaaer at holde disse Drenge borte fra Stiftet; thi hidtil have vi ikke fundet os besværede ved de Drenge der skulle skrive i Hr. Arnkiels Protocol. Har Hr. Arnkiel imødegaaet de tidligere Klager mod sig paa samme Maade som min, da undrer det mig storligen at han er gaaen fri for sine Foresattes Jrettesættelse, og skjøndt jeg just ikke er besjælet med Spaadomsgave, troer jeg dog at kunne forudsige, at denne Selvroes vil have samme Skjæbne som Hr. ArnkielsLovtaler over Gaabense Færgesteds øvrige Fortrinligheder.