Viborger Samler, 1846-09-21
Jndenlandske Efterretninger. Roeskilde Stænder. J det 51de Møde fandt vidtløftige Discussioner Sted angaaende den foreslaaede Prolongation, navnlig med Hensyn til Værnepligtssagens og flere vigtige Sagers Tilendebringelse. Advocat Lehmann henvendte det Spørgsmaal til den kongl. Commissarius, om han i Tilfælde af at Forsamlingen ikke kunde forblive fuldtallig i den fornødne Tid, ikke ansaae sig berettiget til – og følgelig forpligtet til – at indkalde Suppleanter, for at gjøre Forsamlingen fuldtallig. Der er Jngen, vedblev han, mere end jeg overbeviist om, at det er en aldeles utilbørlig Maade, hvorpaa Regjeringen har forelagt denne Sag. Jkke blot bærer Udkastet beklagelige Spor af den Jilfærdighed, hvormed det er blevet til – hvilket jeg dog skulde afsee fra, da Forsamlingen naturligviis af yderste Evne vil forsøge at raade Bod derpaa , ikke blot har Sagen ikke foreligget offentlig en tilstrækkelig Tid inden Forsamlingens Sammenkaldelse, hvortil der vistnok var stor Opfordring med Hensyn til et Anliggende, der saa betydeligt griber ind i alle borgerlige Forhold, og som alt i en Række af Aar har været paa Bane; – men Sagen er fremkommen saa silde, at det kun er ved den største Anstrengelse, at det er lykkedes Comiteen at bringe Sagen saa tidlig frem, som skeet er, og dog maa jeg selv erkjende, at idetmindste jeg kunde have ønsket, at flere af de foreliggende Puncter havde kunne overveies i længere Tid, end man har havt Leilighed til. Jeg skal imidlertid ikke gaae videre ind herpaa. Men, saavist det ikke er Forsamlingens Skyld, at den er kommen frem under saa ugunstige Vilkaar, saavist forekommer det mig paa den anden Side uforsvarligt, om den ikke vilde gjøre Alt, hvad der staaer i dens Magt, for at raade Bod derpaa. Det er et Tilfælde, hvori alle Folk stundom komme, og som navnligen ofte hænder det danske Folk, at det maa bøde for sine Styreres Feil. Jeg troer derfor, at Forsamlingen bør belave sig paa at benytte den tilstaaede Forlængelse saa fuldstændig, som muligt, saa fuldstændig, som Øiemedet kræver. Jeg kan ikke nægte, at jeg fandt det heelt synderligt, da den høitagtede kongl. Commissarius forkyndte os det som en sær Naade, at vi maatte blive forsamlede en Uge udover de fra først af bestemte to Maaneder, hvilken Tid saa ofte her er bleven omtalt og navnlig tidligere af den kongl. Commissarius selv bleven betegnet som aldeles utilbørlig kort, og dobbelt utilstrækkelig, naar det under Sessionen, viser sig, at Regjeringen ikke engang er færdig med sine Arbeider i rette Tid. Men paa hvad Maade Forlængelsen nu end er budt Forsamlingen, troer jeg, den bør benytte den, for, saavidt muligt, at raade Bod paa Følgerne af den Maade, hvorpaa Sagen fra Regjeringens Side er behandlet, og saaledes at opfylde sin Pligt imod Nationen, at gjøre Sit for at fore Sagen til en god Ende. – Præsidenten fandt sig foranlediget til at svare herpaa: Jeg kan ikke andet end med den foregaaende Taler finde det høist beklageligt, at Sagen er kommen frem saa seent; kun kan jeg, naar han har betegnet dette som utilbørlig fra Regjeringens Side, ikke andet, end finde dette Udtryk selv ikke ganske tilbørligt, da det kan have havt sin Grund i mangfoldige sammenstødende Omstændigheder, om hvilke vi ikke kunne have Kundskab. – Den kongl. Commissarius besvarede Lehmanns Spørgsmaal angaaende Suppleanter benægtende og tilføiede, at det i ethvert Tilfælde vilde være uhensigtsmæssigt, da flere Dage vilde hengaae, inden de lige mod Slutningen indkaldte Suppleanter kom tilstede, og en endnu yderligere Forlængelse deels vilde stride mod den aldeles bestemte kongelige Resolution, deels komme i Collision med den nær forestaaende Sammenkaldelse af de jydske Stænder.