Corsaren, 1841-07-23
Det Figaro-Carstensenske Vauxhall. Før dette Vauxhall fandt Sted, vogtede vi os omhyggeligt for at omtale det. Vi frygtede, at man skulde troe, vi misundte Hr. Carstensen hans 3dee og hans derved erholdte Jndtægt og vilde forsøge at berøve ham Entree-Prisen for, om end blot eet eneste Menneske - og Vorherre bevare os fra at misunde Hr. Carstensen! Men nu, da det er forbi, tør vi vel uden Fare omtale det, især da vi ville rose det. "Rose det?" – Ja, saamæn ville vi saa Det var smukt arrangeret, smukt belyst, Orchestrene vare godt besatte, og Throlersangene løde fortræffeligt. Der er derved, som "Dagens" Feuilleton vilde sige, udfyldt et Hul i vor Literatur. "Et Hul i vor Literatur? Du forhauser mig, Corfar, med Dine Lovtaler; hvad gaaer der af Dig? Hvad har Carstensens Vauxhall med Literaturen at gjøre?" - saaledes vil man nu anden Gang afbryde os; men man give Tid, og man vil faae at see, at vi have Ret. Vor Literatur har hidtil altfor meget skjøttet sig selv. Naar et Værk var godt, saa sagde man simpelt væk: "Det vil jeg læse;" ja! man besluttede sig undertiden endog til at kjøbe det. Men, var et Værk slet, saa lagde Jngen Mærke til det, og det blev liggende i Bogladerne eller i Forfatterens Pulterkammer. Men dette var urigtigt. J Literaturen, Aandens Verden, bør herske Frihed og Lighed, ingen Aristocratisme maa findes der, Alt bør der være hinanden sideordnet, Alt bør der gjælde ligemeget. Nogle have meent, at det netop var i Literaturen og kun der, at Aristocratismen burde herske, at der burde være en Adel og en Pøbel; men bort med denne Lære! Det er netop det farligste Aristocrati, dette Aands-Aristocrati; det er det farligste, fordi det er det uovervindeligste, fordi man ikke kan beseire det undtagen med Aand, og saa maatte jo de Mange, som ingen Aand have, være aldeles udelukkede derfra. Mange have derfor i lang Tid speculeret paa, hvorledes denne usalige Tingenes Tilstand kunde hæves; men det var forbeholdt Hr. Georg Carstensen at gjøre Opfindelsen. Allerede længe havde han været paa det Rene med sig selv om, at der i dette Diemed maatte opfindes Noget, som i Publicums Øine stod saa høit over saavel de gode som de slette Ting i Literaturen, at, naar det blev forenet med begge disse, vilde de komme til at gjælde ligemeget. Da - det var en Nat, mørk Nat, og dobbelt mørk var den paa det Sted, hvor Hr. Carstensen dengang logerede i Paris (thi Hr. Carstensen opholdt sig dengang i Paris) - og Hr. Carstensen sov faa sødt, saa overordentlig født, som Fader Holberg beskriver en Klokkers Søvn (vide Peder Paars, 3die Bog, 3die Sang): "Han ganske følesløs og som i Dvale laa, Man Roligheden selv ei meere rolig saae, Ret som en Søkalv, der sig lader ei forskrække." Da, sige vi, traadte Lysets, Kundskabens og Viisdommens Gudinde hen for hans Seng - i Drømme, forstaaer sig. Hr. C. kjendte hende naturligviis ikke; men hun gav sig tilkjende, sagde ham, at han var hendes kjæreste Søn (thi Mødrene skulle elske deres dummeste Born høiest) og nævnede de magiske Ord: Soirse, Concert, Vauxhall. Hun nævnede dem tre Gange, saaledes som Skik og Brug er ved slige Leiligheder, og - forsvandt. Dybt vare hine magiske Ord blevne indprægede i Hr. Carstensens Hjerne - den, som siden foraarsagede stakkels Carillons Død - og, saasnart det lykkedes ham at komme ud - vi mene bort - til Danmark, til det skjonne Danmark, med sine Bøgelunde og sine concertelskende Abonnenter, udtalte han igjen Ordene, og see - Opfindelsen var gjort, Literaturen var hjulpen. Den var funden, denne ubekjendte Gjenstand, som i Publicums Øine stod saa høit over saavel de gode som de slette Ting i Literaturen, at, naar det blev forenet med begge disse, vilde de gjælde ligemeget. Funtus! Det er fundet! Nu kan det være en Forlægger ligegyldigt, om han har et godt eller et slet Værk at udgive: Han giver sine Kjøbere en Frokost, den betale de og tage Bogen i Tilgift. Nu er det en Forfatter lige kjært, om hans Værk er lykket eller ikke, om der er Aand deri eller ei - han giver sine Læsere et "brillant Fyrværkeri", og de sige. "O, hvor skjønt!" Nu er Aristocratismen forjaget, Frihed og Lighed er indfort, Literaturen er en Republik - leve Republiken! Dog - det er ikke saa endnu; men det vil snart blive saa. Hvor længe vil det vel vare, inden "Tidsskrift for Literatur" vil give sine Abonnenter et Bal hvert Halvaar? Det maa, det maa bøie sig for Tiden, for ikke at tabe sine Abonnenter. - "Collegialtidenden" følger efter og giver hvert Qvartal sine Abonnenter en Redoute; "Fædrelandet" giver ugentlig et Assemblée, "Kjøbenhavnsposten" leier Mdm. Schäffers Theater i Kannikestræde og giver der to Lystspil om Maaneden og hver tredie Maaned en Tragedie extra, og "Corsaren" - ja, den giver allerede nu hver Uge sine Abonnenter sin Charivari, sin Kattemusik. Men hvad vil saa Hr. Carstensen finde paa, naar Andre saaledes benytte hans Jdee? – Jh. nu! han maa see til at hjælpe sig med sit snilde Hoved; han maa som Jdeens Undfanger altid vide at vende en ny Side ud paa den, at give den Afvexling, at overraske, at brillere, at være fortryllende. Han har allerede udtænkt noget særdeles Brillant til næste Gang; men han holder Jndholdet hemmeligt, for at Jngen skal komme ham i Forkjøbet og benytte hans Jdee (og det er sandelig ingen Spøg for ham at miste en Jdee). Derimod er Placaten allerede skreven og lyder saaledes: (Datum in blanco) vil den berømte Hr. Georg Carstensen, Redacteur og Udgiver af den berømte "Figaro", der er berømt over hele Europa, Rusland, Anstralien og Tyrkiet, have den Ære at give sine Abonnenter En Forestilling, om hvis mageløse Thjønhed man forgjæves vil forsøge at danne sig et Begreb. Billetter dertil á 2 Rbd. 1 Mk. faaes hos "den elskværdige Galning Figaro" selv. NB. 1. Kjøberne erholde et Qvartal af "Figaro" med mere end 13 Lithographier o. desl. ovenikjøbet for deres Uleilighed. NB. 2. Vil Nogen ikke have nævnte Qvartal af "Figaro", da koster billetten kun 1 Rbd. NB. 3. Pengene gives ikke tilbage.