Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1769-01-13
Reisen til Maanen. En Fabel af Hr. Linnæus. a de syv Viise engang vare forsamlede i Athen, siger en Nyesigen til dem, man paastaaer, at J ere de klogeste blant Menneskerne; jeg vilde at enhver af eder sagde mig, hvad han anseer for det største Under. De sykViise begyndte at gabe, bleve tabs, pønsede meget, og havde maaskee ikke fundet noget tilstrækkeligt at svare, hvis ikke den iblant dem, der havde den største Oplysning og de høyeste Begreber, havde erindret sig det Spørsmaal, der just til den Tiid gjorde Jordens Kloge, enige. En Ting, raabte han, som overgaaer langt alle de underlige Ting, som forbause den gemeene Mand, er i min Tanke Stiernekigernes Meening, at Fir-Stiernerne ere Soele, og have deres Jordkloder, som velte sig omkring. dem, og hvoraf enhver ligesom vores Jord have sine Jndbyggere. Denne Tanke syntes, endskiønt den var temmelig gammel, et Beviis paa Gennie, og giorde at de Viise meget beundrede. deres kloge Medbroder; de antoge hans Lære Bygning, som om han selv havde været Mester for det; ja det gik end videre, de begave sig alle til Jupiters Tempel; de faldt i Knæ for hans Billede, og bad, at han vilde tillade dem at gjøre en Reise i Maanen, saa længe indtil de havde noksom overvundet. denne Planet, for at kunde aflegge et nøye Regnskab, naar de kom tilbage. Endskiønt disse Bønner frembragtes af de 7 Viise, vare de dog lidet daarlige; dog bønhørte Jupiter dem, og befalede dem at begive sig paa Spidsen af et høyt Bierg; der skulde de forefinde en Skye, som skulde oversætte dem i Maanens Sletter, disse sidste Ord vare ikke saa snart sagde af Oraklet, at jo de Viise toge Jngenieurer med sig, og begave sig paa Bierget. Jupiter opfyldte sit Løfte; Skyen bragte dem over i Maanen, og det første der faldt dem i Qynene, var en prægtig Pallast, som var i Stand, sat for at tage imod dem. Vore Reisende traade af denne Pallast, og beundrede den; de vare trætte af Reisen; og desuden er den Dag, da man ankommer, just ikke gjerne den, hvor lærd man end er, som man anvender paa Jagttagelser. De hvilede sig altsaa indtil følgende Dags Middag. Paa Jorden kan man vel arbeide hver Time paa Dagen, men saaledes er det ikke i Maanen. Man anrettede et saa velsmagende og stadselig Middags Maaltid, at de 7 Viise, uden at tænke derpaa, spiiste som 7 Tærskere; deraf bleve de tunge og følgelig ubegvemme. til at giøre Slutninger; altsaa havde de nok at gjøre den øvrige Tiid af Dagen med at fordøye. Alleneste mod Aften ligede de giennem Vindvenne i Spisesalen, og saae fortreflige og indtagende Sletter, og deylige Bomster-Enge, som glimrede i Soelens Straaler. De kom og saavidt, at de opdagede, at Luften var opfyldt med den behageligste Lugt, og gav Gienlyd af en uendelig Mængde Fugles velklingende Sange, herover gjorde vore Viise deres Betragtninger, indtil Dagen havde Ende. De store Speculationer, som de havde foresat sig at giøre, opsatte de til den følgende Dag, og opfyldte med deres Forsæts Fuldgiørelse, reiste de sig alle, før Morgenrøden fremkom. Men i det Øjeblik, som de gik ud af Slottet for at bemærke og beskrive Maanens Herredømme, mødte dem en Shærm unge Piger, som med en behagelig og forfør rende Geskæftighed tilbød dem tusinde smaa Tienester; det havde været alt for eget, hvis kloge Mænd, der Aftenen tilforn ikke havde kundet imodstaae.