Norske Intelligenssedler, 1801-02-25
Det af Bonden Even Holmen indrykte i Ugebladet No. 7, vil jeg underskrevne her besvare: Det anførte Guldkiede har hans Datter til havt i sine Hænder, og skulde havt den paa til Agers Kirke en Søndag, men hun fandt den for besværlig og laante en mindre af mig, thi den Dag var hun ret udmajet, da hun havde faaet til Forærings af mig et Stykke rødt Silketøi til to Klædninger, og et Silke-Tørklæde; det øvrige laante jeg hende, som Strudsfiæder, Guld-Dusker, broderet Tørklæde, Guld-Uhr med Guld-Kiæde og Guld Hovedvands-Æg, ja indtil Bomulds-Strømper; ligesom jeg den hele Sommer igiennem har maattet laant Konen, Datteren og Huus-Jomfruen Bomulds-Strømper og broderede Tørklæder, med mere, og jeg kan bevise af andre agtbare Mennesker at jeg havde denne Guldkjæde. Smeden, som han taler om, aflagde i Forhøret dette Vidnesbyrd, at Laasen var ikke beskadiget, som E Holmen vil giøre det til, men Kammen var af Nøglen, som skulde kun paabrases, og sagde derhos at Laasen var Direkfri og kunde læses uden Nøgel, naar den var foreslaget, og det gjorde jeg selv, thi jeg troede det var den sikkerste af alle de Kofferter jeg havde. Nu troer jeg mine Læsere kan see det er knu Rabulist-Stræger af Even Holmen, som jeg overseer med Foragt. Angaaende Bancosedlerne, da havde jeg faaet af den Kongelige Zahl-Kasserer i Kiøbenhavn efter Anviisning 400 Rdlr. i 100 Rdlrs. Sedler, nu troer jeg og at have denne Gaade opløst. E. Holmen, der altid trængte til Penge, vilde altid laane af mig, og dette gjorde jeg saa længe det ikke gik i store Summer, som min Regning kan udvise, der blev forelagt i Forligelses-Commissionen, at jeg havde laant ham mere end han havde tilgode - for min Hunds Kost blev jeg endog fordret Betaling, som jeg og var villig at betale, og aldrig har haft nogen Eftergivelse af E. H., som han roser sig af - men da jeg mærkede han var meget skyldig til Svensker, og andre, foruden den store Summa, fandt jeg det bedst raadeligt at nægte ham Pengelaan; ja det gik saa vidt, at ifald jeg ikke selv kunde, da ved andre at skaffe ham nogle 100 Rdlr. At han siger jeg var udsagt af ham, er en Usandhed, da jeg ikke havde paa længere Tid accorderet mig ind end 1/2 Aar, og allerede over 2 Maaneder i Forveien hørt mig om et andet Logie; thi jeg mærkede det alt begyndte at mørkne, da jeg stoppede med at giøre Presanger, ikke af E. H., men den fornemme Kone, der fra Oberste-Datter nedlod sig til at blive Bonde-Kone! Her fandtes Stolthed i en høi Grad, thi der kom neppe nogen til Holmen, uden jeg maatte laane dem mit Sølvtøi, da de havde for det meste ikke meere end een Skee af Sølv at spise med; jeg fik det igien paa en Theeskee nær, som Konen sagde var tabt. Efter den store Bal blev mine Sølvskee en Tid i deres Værge, og da jeg fik høre mig om, fik jeg at vide de vare pandtsatte, og Madamen kunde ikke komme hiem før hun fik dem med, som varede omtrent 14 Dage; jeg fik dem da igien, formodentlig ved at en af de bedste Qvier blev solgt, og en lod Madamen følge med per Selskab. Besynderligt: jeg har ikke beskyldt enten Even Holmen eller nogen i hans Huus, men troer mig berettiget at lyse efter mine bortstiaalne Sager, som jeg vil med Eed bekræfte at være bort Her taler om at lingen faae mit Værelse i hvad Stand det var da jeg reiste: Hans Spoger Meer værden Formiddag oppe hos mig, Datteren kom og bad os ned at spise, jeg var færdig og vi fulgtes ad Paa det Øjellik var jeg ikke der før jeg kom tilbage til Holmen, thi E. Holmen og Meer fulgte med til Byen. Han siger ligeledes: at jeg gik allene først op til Kammeret, og noget derefter kom med igien videre en Usundhed. Jeg kom kun paa Trappen, og da jeg saae Døren paa mit Kammer stoed paa klem, gik jeg med uden at røre ved den for at høre om nogen havde seet det, og derpaa fulgte E. Holmen, Meer og Kiøbmand Grøndahlen mig op og fandt det langt anderledes end E. Holmens Udsigende. De og Grøndahlen kan bedst sige hvad Ord de sagde: at de havde hørt det bunke og gaae der oppe om Natten. E. Holmens Grovheder vil jeg ikke her besvare, men vil have mig forbeholden til et mere passende Sted. Jeg beklager hans Concipist, at han ikke nøiere havde underrettet sig om Sagen før han skrev, og Even Holmen havde vel seet for dybt i Flasken den Dag. Jeg frabeder mig videre i Ugebladet, men finder han sig fornærmet, da at møde mig for Retten og ikke skrive Pasqviller.