Berlingske Tidende, 1811-01-21
Et stort Riges Finantser skulle frembyde Midlerne til at bestride de overordentlige Til fælde, selv Omvexlingerne i de meest haardnakne Krige, i uden at have Behov at tage Ti flugt til nye Paalæg, da saadanne ikkuns i indbringer lidet i de første Aar efter at de ere paalagte. De Nationer, som have været meest oplyste i denne Henseende, have troet at et veldtregnet Laane-System var det eneste Middel som kunde fyldestgiøre denne Gienstand. Dette Middel er paa eengang umoralst og svanger paa Ulykke. Det paalægger allerede foriveien de kommende Slægter Afgivter; det bringer det nærværende Øieblik det til Offer, som Menneskene have kiærest: Deres Børns Velstand; det undergrave uformærkt den offentlige Bygning og fordømmer den nærværende Slægt til de følgendes Forbandelser. Vi have antaget andre Grundsætninger. Vi have erkiendt at et stort Antal Afgivter vare fornødne, som i ellers almindelige Tider ikke synderligen vilde trykke vore Undersaatter, fordi Taxen ikke vilde blive høi, og som, i ove ordentlige Tilfælde, ved Taxens enkelte Forhøielse, kunde bestride Skattens Fornødenheder. Vi have nedsat Grund og Kopskatten betydeligen. Vi have indført, dtoits Reunis og Saltafgivten, i det Vi vilde forebygge de Plager og Aretfærdigheder, over hvilke Frankrig saa meget maatte beklage sig i under Drikkevare og Saltskattens Paalæg.) Tobakkerne, som blandt alle Artikler lettest kunne taale Paalæg, vare ikke undgaaede vor Opmærksomhed. Erfaringen har lært os at kiende alle Vanskelighederne ved de Veie hidtil valgtes. Endskiønt i Fabrikanternes Antal ikkun er lidet, saa maatte man dog forudsee at samme alligevel burde formindskes. Prisen paa den fabrikerte Tobak var lige saa høi, som i Generalforpagtningens Tid. Den mindste Deel af Producterne gik i Statens Kasse; Resten blev fordeelt imellem Fabrikanterne. Til saa mange Misbrug kom ogsaa den, at Jorddyrterne vare afhængige af dem. Eftermoden Undersøgelse have Vi fundet, at alle Betragtninger, endog Agerdyrkningens Forder, kræver, at Tobaksfabrikeringen maae skee under offentlig Bestyrelse til Fordeel for den offentlige Skat; at Dyrkningen tilstrækkelig sikkres og beskyttes, naar Vi paalægge Bestyrelser, den Forpligtelse: allene at fabrikere Tobakkerne af Blade som ere avlede paa Fædrelandets egen Grund; at Landmanden, da Consumtionen paa saadan Maade bliver den samme, slet intet Tab kan lide ved Oprettelsen, af en saadan Bestyrelse; og at Vi endelig, uden at forøge Vore Undersaatters Byrder, erholde en Jndtægtskilde, der kan vurderes til omtrent 30 Millioner, hvilket sætter Os istand til i lige Grad at nedsætte Kop og Grundskatten, og som sikkrer Vort Riges Skat-Jndtægter, der stedse ville blive forholdsmæssige til Omstændighederne og Fornøden hederne. Vore Fornødenheder udgjøre blot 600 Millioner Fr. i Fredstider; i Søekrigstider beløbe de sig til 900 Millioner, og til 1100 Millioner kunne de stige i kritiske og overordentlige Tider, da Vore Undersaatter havde at værge for Rigets Enemærkers Uforkrænkelighed og Vor Krones Ære. For at naae et saadant Øiemærke behøves hverten Laan eller noget Slags Salg eller Jndførelse af nye Paalæg ; den enkelte Forøgelse eller Formindskelse af Afgivts=Tarerne vil være tilstrækkelig til at fremdringe disse store Resultater.