Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-09-21
Nyeste Post-Efterretninger. Deres Majestæter den Østerrigske Keiser og Keiserinde have forladt Prag den 3 September og ere ankomne til Münchengratz; dets Eier Greven af Waldstein modtog dem paa Grændsen af sin Eiendom. Den 6te ankom Storhertugen af SachsenWeimar med sin Gemalinde dertil. Den 10de September og Middagen forventedes den Russiske Keiser i Görlitz, hans Ankomst var bleven forhalet i nogle Timer. Hs. Kgl. Hbd. Prins Wilhelm af Preussen var ankommen til denne Stad for at modtage Keiseren; Staden var opfyldt af Fremmede. En Østerrigsk General var ankommen paa Grændsen for at modtage Hs. Majestæt. Man siger, at Keiseren kommer hverken til Revuen i Magdeburg, eller selv ikke til Berlin, og man troer at han vil over Breslau begive sig tilbage, til sit Rige. – Man er i Berlin i en spændt Forventning om hvilke Forholdsregler den Preussiske Regiering vil tage i Anledning af den Schweizeriske Landdags Fordringer og hvilket Svar Kongen vil give de Neuschatellers Deputerede, som have i Statsraad v. Chambrier, en duelig og indsigtsfuld Taler. Deputationen er ankommen til Berlin, men har ikke kunne faae Audience; da Kongen var først afreist til Schwedt og derpaa til Magdeborg. J Neuschatel have imidlertid Sagerne taget en anden Vending; thi Cantonen har givet efter og afsendt Gesandte til Landdagen og derved undgaaet at blive besat af Forbundets Tropper, som allerede havde forsamlet sig ved dets Grændser. Det lovgivende Raad i Neuschatel besluttede eenstemmig, paa een Stemme nær, den 6te September, at de Herrer Terrisse og Petit pierre skulde afgaae som Cantonens Gesandte til Landdagen. Af en Skrivelse, som blev oplæst i dette Møde erfarede man, at den Preussiske Gesandt havde formelig protesteret mod Cantonens Occupation. Noten blev meddeelt Landdagen den 6te September; desuagtet besluttede denne i Modet den 7de at Occupationen skulde finde Sted, naar Cantonen ikke gav efter, og skal have svaret den Preussiske Gesandt, som det hedder i en afgiørende Tone, og som det kunde være værdig for en uafhængig Nation. En Skrivelse fra den Preussiske Minister Hr. v. Ancillon har tilkiendegivet Regieringen i Neuschatel sin Tilfredshed med den værdige Stilling, som den har antaget. Den Preussiske Gesandt c. Olfers skildrer i sin Protestation Landdagens Beslutning som et paafaldende Jndgreb i Folkeretten og som et Angreb paa Kongen, hans Herres Rettighed som Fyrste af Neufchatel, og som kan have de betydeligste Følger. Landdagen svarede paa denne Note, at dens Beslutning at besætte Landet Neuenburg er allene fattet med Hensyn til den som en Schweizerisk Canton, hvilken, ifølge Foreningsacten af 19de Mai 1815 har indgaaet Forpligtelser med Landdagen, hvis Opfyldelse denne maa med Alvor paastaae; men at Landets Forhold til sin Fyrste skal forblive aldeles uangrebet af den. Ogsaa erklærede Landdagen, at den allene kunne betragte Hr. v. Others som Gesandt fra Hs. Majestæt Kongen af Preussen; men ikke som Gesandt for Fyrsten af Neuenburg. De to Neuenburgske Gesandte ere allerede ankomne til Landdagen i Zürich, og denne har nu givet Ordre til at alle de Tropper, som vare bestemte til at besætte Cantonen skulle hiempermitteres. De saakaldte Patrioter i Cantonen havde stemt imod Adskillelsen fra Forbundet og de udgiøre Majoriteten af de stemmeberettigede Borgere. - Den 14de September reiste Kongen af Preussen tilbage fra Berlin til Magdeborg, efterat han havde den 12te holdet Revne over det 4de Armeecorps og det Dagen derpaa havde maneuvre ret for ham. Hertugerne af Cambringe og af Brunsvig vare overværende ved disse militaire Øvelser, Kongen havde den 12te redet langs med Fronten fra den høire og til den venstre Fløi og var bleven modtaget med et lydeligt Hurraraab af Tropperne. Kongen af Preussen kommer saaledes ikke til Münchengratz og tager ikke Deel i Sammenkomsten imellem den Russiske og Østerrigske Keiser, hvilken nogle blot betragte som en Attraae hos begge høie Monarker til at giøre hinandens Bekiendtskab uden nogen videre politisk Hensigt undtagen høist den at sætte en Grændse for det revolutionaire Parties stedse videre Udbredelse. Derimod hedder det i en Skrivelse fra det Preussiske, at man betragter de høie Monarkers Sammenkomst som en Vendepunkt, hvorom Krigens eller Fredens Qvæstion vil dreie sig, og det kommer an paa, naar Monarkerne kommer hiem, om de ville formindske eller forstærke deres Krigsmagt. Det Engelske Ministerium siges at erkiende det som paafaldende, at en saa stor Conference bliver holdet uden dets Deeltagelse; hvo vil, siger man, fordriste sig til at giette hvilken Beslutning der er fattet i disse Sammenkomster imellem de høie Monarker. - De Franskes Konge ankom den 6te til Caen, da han til Svar paa Mairens Tiltale sagde: Jeg har aldrig havt nogen anden Ærgierrighed ved at sikkre Frankrigs Ære og Lykke, saa afbrede alle ham med Enthusiasme og raabte: det vide vi Sire. Herpaa vedblev Hs. Majestæt Jeg har betvunget Factionerne inde i Landet og sikkret Freden i Henseende til Udlandet. Nu er der intet andet, som jeg ønsker, end at Nationen maa længe nyde i Rolighed Frugten af de saa hæderfulde tilkæmpede Fordeele. Skulde imidlertid nye Farer opstaae, skulde imod min Forventning; thi jeg formoder intet saadant, den hellige Pligt at forsvare Fædrenelandet kalde os igien til Vaaben, saa vilde De finde mig igien som i Aaret 1792 og see mig som i min Ungdom, tillige med Dem under vore hæderfulde trefarvede Faner at oprette Frankrigs Ære og Værdighed. Kongen udtalte disse Ord med en kiendelig Varme og Sindsbevægelse. Kongen er kommen til Rouen, hvor han er bleven optaget med megen Varme; man raabte: leve Frieheden, ned med Carlisterne!