Corsaren, 1840-12-25
Tobakken.*) Begeistringens, Følelsens, Romantikens Tid er forbi, vort Aarhundrede er koldt, dødt og prosaisk, den nulevende Slægt er døsig, sløv og phlegmatisk, og det vil stedse blive værre, indtil Menneskeslægten, ved Gud! sover ind, eller indtil - Tobakken bliver afskaffet, dog, hvad siger jeg? afskaffet - indtil den bliver forbudt, fordømt, forkjættret, indtil der tales imod den fra Prædikestolene ligesaa ivrigt, som Stiftsprovst Tryde forleden prædikede imod Liberalismen. Og gid saa Præsterne maae have større Held med deres Taler, end stakkels Tryde havde med sin. Ja, Tobakken er det, der har forjaget al Varme og Fyrighed af Menneskenes Hjerter; som en klam Taage har Røgen lagt sig om disse og gjort dem slappe og matte; som en bedøvende Gift standser den Blodets Løb og gjør Pulsen tung og langsom. Jeg appellerer til Eder, o Damer! Eder beder jeg afgjøre, om jeg siger sandt eller ikke. Hvor findes nu sand Kjærlighed blandt Mændene? - Intetsteds, ved min Salighed! thi, naar et Menneske har seet en ung Pige og er bleven forelsket i hende, gaaer han hjem og ryger sig en Pibe Tobak, og under de dybe, rolige, tactmæssige Drag kommer Hjertet i faa Minuter tilbage i sin gamle, jevne Gang. Og, naar han kommer i et af de Tilfælde, hvori Fortidens Elskere vilde være blevne fortvivlede, ude af sig selv, vilde have skudt sig eller rendt Hovedet mod Væggen eller deslige, saa tager han sig først af Vane en Pibe Tobak, og, medens han ryger den, overveier han betænksomt, hvad der er rigtigst, leve eller døe, og saa tænker han: Naar jeg er død, kan jeg ikke ryge; ergo vil jeg leve. Men det er destoværre ikke ene Kjærligheden, *) Denne Afhandling er egentlig streven for at bruges til Disputats ved Universitetet, og alle Beviserne deri ere derfor ordnede analogt med dem, der almindeligt bruges i Disputatser. som Tobakken har ødelagt; den er bleven mange andre gode Sagers Bane. Der er f. Ex. Veltalenheden. Jngen Veltalenhed kan bestaae uden Gesticulation; det er notorisk, men ingen Gesticulation kan bestaae, naar man har en Pibe i Haanden, og endnu mere forhindres Veltalenheden, naar man har Piben i Munden. Jeg har været Vidne til, at en Mand fordærvede den skjønneste Lovtale over Souverainiteten derved, at han havde en Pibe i Munden. "Sonverainiteten," saaledes sluttede han, "er den fuldkommeste Statsform (Pap); den opstiller billedet af en om og omhyggelig Familiefader (Pap), hvis hele Liv er helliget hans Børn (Pap). Med Ærefrygt, Hengivenhed og Tillid (Pap) henvende de sig til ham (Pap), og med Tillid, Fortrøstning og Kjærlighed (Pap) kommer han dem imode (Pap, Pap) og opfylder deres Onsker (Pap, Pap, Pap." Hvor skjønt vilde disse Ord ikke have taget sig ud uden de hæslige Papper! Jeg vil endnu nævne Digtekunsten som Noget, Tobakken har fordærvet, og jeg vil bevise det, skjøndt det egentlig er unødvendigt, eftersom der, hvor Kjærligheden er fordærvet, Digtekunsten ogsaa maa være det. Jmidlertid leverer jeg til Overflødighed et fuldstændigt Beviis for mine Ord. Homer røg ikke Tobak; men Virgil gjorde det, og deraf hans Ulykke. Ochlenschlager røg ikke Tobak til noget af sine Værker, undtagen til sine Lystspil; hvad var Følgen deraf? At Lystspillene ikke duede Noget. Heiberg smager aldrig Tobak i sin Mund, men Holst smøger jevnlig en Cigar, naar han skal skrive Originalt. Derimod, naar han skal oversætte, lægger han baade Cigar og Pibe fra sig. - Man kan saa tydelig kjende Tobakkens Jndflydelse paa vore bedste Digteres Virksomhed. Saaledes har Christian Winther, siden han begyndte at ryge Tobak, slaaet sig til Oversættelser og Visesamlinger, og imidlertid er den poetiske Deel af hans Gemyt bedøvet af Tobaksrog. Henrik Hertz havde aldrig smagt Tobak, for engang ifior, omtrent otte Dage førend han lagde Planen til "Valdemar Atterdag"; men, da han mærkede Tobakkens slemme Virkninger, siger man, at han vænnede sig af med Smøgningen. Ogsaa Philosophien har Tobakken gjort ubodelig Skade. Jeg kom ifjor en Aftenstund op til Professor Sibbern, denne Mand, for hvem Tobakken tidligere var en Pest; men den Aften sad han med en Pibe og et Glas Vand foran sig. "Her skal De see," sagde han, da han igjennem Røgskyen opdagede mig, gen nydelig lille Pibe, som en af mine Ungdomsvenner har sendt mig til Geburtsdags-Present tilligemed en Pakke ægte Oronoco, og for hans Skyld har jeg saamæn forladt en af mine Grundsætninger og sidder nu her og ryger." Otte Dage derefter læste jeg den første af hans Adresseavis-Artikler. Endnu vil jeg til Overflod nævne Krigskunsten. Det er en sørgelig Sandhed, at vore overordnede Officerer ryge altfor meget Tobak; men dette beviser i og for sig Intet, hvorfor jeg henter et bedre Beviis, frem. Preussens Konge Frederik Wilhelm den 2den afgjorde Alt til Militairvæsenet henhørende i et Raad, hvor der af alle Medlemmerne blev røget Tobak paa det allerhæftigste. Frugten deraf var, at de med al sand Militair-Aand uforenelige lange Pidske opkom tilliemed Raseriet efter Tre-Alens-Soldater, der naturligviis ere de daarligste Folk at kjæmpe med, fordi de frembyde for Fjenden en altfor stor Skive. Aldrig saasnart kom Frederik den 2den, denne Tobakshader, paa Thronen, før Tobaksrygningen indskrænkedes, hvorfor det ogsaa lykkedes ham, fuldstændigt at beseire de tobaksmøgende Østerriger i de paafølgende Krige; men Tobaksrygningen ophørte dog ikke ganske i den preussiske Hær, hvorfor den ogsaa 1806 blev saa ubyre medtaget af Franskmændene under TobakAfskyeren Napoleon. Man vil maaskee med Hensyn til de her anførte Omstændigheder paastaae, at de ikke bevirkedes ved Tobakken; men jeg benægter dette ligefrem af den simple Grund, at det ikke er noget Menneske muligt at angive nogen anden sandsynlig Aarsag til hine Kjendsgjerninger. Saaledes kunde jeg gjennemgaae alle menneskelige Videnskaber og Kunster og paa det tydeligste eftervise Tobakkens ulykkelige Indflydelse paa dem, saa at jeg med Sandhed kan sige, at denne Plante har sat Menneskeheden flere Aarhundreder tilbage. Sorg og Kummer betager mit Hjerte, naar jeg tænker paa, hvilke mægtige Gjerninger den menneskelige Aand kunde have frembragt, hvis ikke Tobakken havde sløvet dens bedste Kræfter. Jmidlertid er jeg dog langtfra at paastaae, at al Ulykke i Verden er bleven bevirket ved Tobakken, eller at alle de, der have været uheldige i Videnskaber og Kunster eller anden aandelig Idræt, kunne takke Tobakken derfor. Saaledes veed jeg, at Generalprocureur Colbjørnsen aldrig havde smagt Tobak, og dog skrev han Forordningen af 27de September 1799; ligeledes smøger hverken Kammerherre Grevenkop-Castenschiold eller Grev Ahlefeldt; eiheller ryger Magister Scharling Tobak o. s. v. Men dette rokker ingenlunde de andre slaaende Beviser, som jeg har fremfort for, at Tobakken er en Pest-, Død- og Ulykkebringende Urt, som burde afstyes af alle dem, hvem Menneskehedens Udvikling ligger paa Hjerte.