Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-04-01
Jblandt de Europæiske Stater behager England ham bedst, dens Statsforfatning synes ham meest hensigtsmæssig for at sikkre et Folks Friehed og forskaffe det alt det, som man kan ønske sig i en Stat og Modpartiets Dadel, holder han, for den største Deel, for at være ugrundet; dette inddeeler han i 1. De Radicale, som ere uden politisk Anseelse og Kraft og som derfore ikke kunne skade Staten naar Regieringen blot kan opfylde deres billige Ønsker, som gaae ud paa, at saadanne Forandringer kunne blive foretagne, som kunne forskaffe de arbeidsløse og fattige Folk Arbeide og taalelig Underholdning. Dette Parthie bliver rigtig nok for nærværende Tid foragtet; men under forandrede Tidsomstændigheder kan det igien blive meget farligt. Hr. Everett bemærker, at dette Parties Fordringer gaaer ud paa, at Parlamentslemmerne kun skulle vælges paa et Aar, og at der skal indføres en almindelig Stemmerettighed. Hvad det første angaaer saa formener han, at det slet ikke vil giøre noget til Sagen for at befordre Opfyldelsen af deres Ønsker, hvad enten Parlamentet sammenkaldes hvert Aar, eller som nu hvert syvende Aar. Han antager imidlertid, at de treaarige Parlamenter ere de bedste. Henseende til den almindelige Stemmerettighed bemærker han, at den er indført i de Forenede Stater og giør der ingen Skade; men at det derimod vilde være voveligt at indføre den i England hvor Folket er ikke vant til at betiene sig af en saadan Rettighed paa den rigtige Maade. – Denne Tilstaaelse er meget lærerig; thi den viser hvor vanskeligt og farligt det er at indføre paa engang repræsentative Statsforfatninger og at de vanskelig kunne lykkes uden hos Nationer, der ligesom fra Fødselen af ere vante til slige borgerlige Jndretninger; og selv der maaskee kun til en Tid. Hr. Everett er forresten af den Formening, at Opfyldelsen af alle disse Ønsker dog ikke vil hielpe de Radicale noget, da de Formuende ville altid i ethvert Land vide at komme i Besiddelse af Valgene ved deres Jndflydelse paa de Stemmegivende og han anseer det for at være det egentlige Farlige og Skadelige ved Englands nærværende Tilstand, at Formuen er altfor meget kommen i enkelte Menneskers Hænder. 2. De Whigs og Torys existere egentlig ikke meere, da de sidste vare de oprindelige Forsvarere af den vilkaarlige Magt i Stuarternes Periode, og de første vare derimod Friehedens Forsvarere. Nu existerer der kun et Ministeriel og et Oppositionspartie, som begge ere Forsvarere af Folkefriheden og kun komme i Strid med hinanden om Midlerne dertil og derfore ikke allene kunne bestaae ved hinanden; men endog ere nyttige for hinanden, naar Oppositionen indskrænker sig til at prøve de af Ministeriet valgte Forholdsregler. Forfatteren holder det derfor ikke for nødvendigt, at der foretages nogen Forandring (Hr. Everet betragter Oppositionen i det Engelske Parlament med Føie som et Advocatur, der prøver og drofter alle Ministeriets Foretagender, og han anseer den for høist velgiørende af den Aarsag, at derved kunne allene Mænd af Talenter komme ind i Ministeriet og dette nødes derved til grundigt at giennemtænke sine Foretagender og i Forveien at raadspørge den offentlige Mening. Men herved maae det dog være en Betingelse, at Ministeriet har Majoriteten paa sin Side; thi ellers kommer det hele lykkelige System i Forvirring og Uorden. J den Engelske Statsforfatning kommer det derfore an paa, om den kan holdes i Ballance. Men saameget er sikkert, at der langt fra ikke hersker den Forbittrelse imellem Ministerigtpartiet og Oppositionen som imellem Ultraparthiet og de Liberale i Frankerige, da disse Parthier, have et væsentlig forskjelligt Formaal, som ikke er Tilfældet med Parthierne i England, og hvor Oppositionen, saasnart den træder ind i Ministeriet, handler ligesom dette. Derimod finder det Engelske Ministeriums Politik ikke megen Bifald hos ham. Meget mere til skriver han den den Ulykke, som er mødt England, den Nød, som det nu lider og de Farer som true det. Han dadler især Jndblandelses-Systemet, som har kostet England saa uendeligt meget. Havde den Engelske Regiering ikke blandet sig i Frankerigs Anliggender og holder sine Kræfter sammen istedetfor at øste dem i Krigen, saa vilde det ikke i en saa umaadelig Grad have forøget sin Gield og saaledes ikke have havt nødigt at trykke Folket: og for det andet havde det forøget sin indvortes Rigdom i en grændseløs Grad og denne var bleven tillige fordeelt iblandt de lavere Classer. Der havde da ikke været nogen Anledning til at de Radicales Sect kunde fremkomme, som kun ere organiserede Oprørere af dem, som ere paa Veien til at døe af Sult imod dem, som endnu have noget. Han dadler videre den Engelske Politik for dens Monovol og Probibitiv System, hvorved Haandteringerne og Handelen ere drevne til en konstig Høide, som ikke for bestandig kan vedligeholde sig og maae endelig frygtelig styrte sammen. Forbemængden, som paa en konstig Maade er bleven formeret ved visse Overdrivelser, maae komme i en elendig Foratning, naar disse Konstlerier ingen Virkning, mere kunne frembringe; men derved maae Folkemængden blive byrdefuld for Riget. En konstig Fordeling af deres Overflødighed, som have mere iblandt de Fattige Fattigskal er en unaturlig Udvei, som ikke for bestandig kan holde ud. At endelig England ved sin umaadelige Herskesyge er blevet forledet til at overtræde alle Retfærdigheds Principer mod andre Nationer Voldsomhed mod d. Neutrale og Søecaperier, og mod sine egne Undersaattere ved den skammelige Matrospresning, bliver revset med skarpe Vaaben.