Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-09-23
Det algierske Skibsmandskab bestod af en Blanding af det africanske Fastlands forskjellige Folkestammer, tilligemed flere af hine Banditer fra Levanten, som aarlig blive indførte fra Smyrna og andre Egne fra Tyrkiet til Røverstaternes Tjeneste. Her saae man en ligesaa stor Forskjellighed af Farver, som Nationer, fra Tombuctus fladnæsede Beboer indtil Almohadernes hvide Ætling. Denne brogede Vrimmel var overalt bedækket med Fat eller, den vrimlede af Utøi. J bestandig Bekymring for, at en smitsom Sygdom, en naturlig Følge af saadan Ureenlighed skulle bryde ud, og fordømt til at see disse dumme Fatalister gaae omkring overalt med brændende Lamper og Piber, var vores Stilling saa ængstelig at den neppe lader sig beskrive. men. Liig sammenpakkede Sild, lignede vores Leie Prokrustes Seng. Efter tyrkisk Viis udstrakte paa Dækket, maatte vi fortære vort elændige Maaltid. med Udskudet af Skibsmandskabet, vores Drik bestod af fordærvet Vand, som gik, i et stort Leerkar mellem alle Bordgjesterne fra Haand til Haand. Den daglige Ret var uforanderlig Cuscusu, og naar vi imellemtider paa en eller anden Maade, søgte at krydre den, maatte vi henvende os til en elændig Proviantmester, ved Navn Soliman, som fordrede for den ringeste Ubetydelighed, en umaadelig Priis, hvilken vi, da Rais ædelmodig. havde taget vore samtlige Penge i Forvaring, ikke vare i Stand til at betale. Undertiden afhjalRidderen Rossis Børn vore Mangler, i det de gik omkring blandt Tyrkerne og indsamlede i deres Forklæde til os Figener og andre tørrede Frugter. Overhovedet opdagede vi ved nærmere Bekjendtskab, agtværdige Undtagelser fra den almindelige algierske Caracteer, hvoriblandt en ung Mand ved Navn, Achmet, en arabisk Prindses Søn, der tjente, Rais, som Sekretair og da han havde været i de fleste europæiske Havne, talede han færdig fransk og italiensk. Ogsaa maae jeg med Berømmelse, omtale Agaen for den tyrkiske Milits og med Sandhed bevidne, at ingen af vort Reiseselskab, saalænge vi vare ombord paa Fregatten, bleve i mindste Maade fornærmede, og fremfor alle bleve Fruentimmerne behandlede med den største Agtelse. Rais indbød os af til i Kabytten, hvor der blev fortalt et erabisk Eventyr og en god Kop Kaffe blev ombaaren; hvorpaa fulgte et lille Glas med Rum, som man havde røvet fra vores Brig. Vi forsamlede os daglig for at høre Afrikanernes raae Sange, og for at see paa Maurernes og Negrenes Dandse, og lode os ikke naar vi bleve opfordrede til Sang, overgaae af dem i Beredvillighed. Overhoved blev efter nogle Dage vore Udsigter i Fremtiden meere blide. Den Rais vi vare faldne i Hænderne paa, førte Navnet Hamida, han var af mørk Ansigts hos i Farve og havde er vildt Blik, men hans Opførsel var iøvrigt ingenlunde frastødende. Uagtet den i Algier næsten uforanderlige Regel, at anbetroe Janischarerne alle vigtige Overbefalingsposter, var Hamida omendskjøndt en Maurer og det endog af den lave Stamme Cubails, dog stegen i Veiret, og faaet en Stor=Amirals Rang. Kun Fortjenester og Roes havde forskaffet ham en saa høi Post og holdt ham fast derpaa, uagtet en tyrkisk Kabale, lod intet Middel være uforsøgt til at fortrænge ham derfra. Hamida besad Mod og Talenter og var frem for Alt, yderst frugtbar paa Hielpemidler, hvilke Egenskaber han især havde at takkefor hans glimrende Lykke. J hans Ungdom havde han staaet i portugisisk Tjeneste og man holdt ham nu for den bedste Søeofficeer, den algierske Regjering havde. Allerede som Kaptain paa en lille Schebekke gav han Beviis paa sin Duelighed, gjorde flere Priser af stor Værdie og udstrakte sine Kryds tourer lige til Madeira og Rewfoundlands Ban ter, hvor han var meget heldig mod Amerikanerne. Hans største Foretagende var Erobringen. af en portugisisk Fregat, der samme Skib hvorpaa vi befandt os. Den største Feil i hans Carakteer, var et alt for høit Begreb om hans egne Fuldkommenheder og et Hang til at nedværdige al fremmed Fortjeneste. Han var heller ikke stræng nok mod hans Folks Udskieelser. Sielden gik han omkring paa Skibet, men siddende med krydsviis, over hinanden slagne Been paa et i øinefaldende Sted paa Dækket, pleiede han daglig at tilbringe. tre eller fire Timer for at uddeele befalinger, ryg Tobak og stryge hans Stusbart. Under Fægtningen viste han Tapperhed og Jnsigt; men hans Hæftighed og Utaalmodighed var en bestandig Plage for hans Undergivne. Dreven omkring af Modvind nærmede vi os paa nye de italienske Kyster og selv mit Fædreland, Toskang faae jeg i det Fjerne; men i hvilke Omstændigheder og i hvilken Stilling! engang troede man at opdage et amerikansk Skib og ville allerede giøre Jagt derpaa, da man fandt at det var et franske Skib, hvorpaa man opgav Forsættet. Senere her stødte vi paa et med engelsk Pas fra Konsulen i Cagliari forsynet Skib, men hvis Mandskab dog bestod af Genuesere og Toskanere. Da det var kommen nær nok, befalede man Kaptainen at skikke sine Papirer ombord, ved hvilken Leilighed jeg havde den Ære at blive udvalgt til Raisens Tolk, hvilket forskaffede mig den forønskede Leilighed at kunne blive mine Landsmænd nyttig og ved den meest gunstige Fortolkning af deres Papirer at kunne fremskynde deres Frigivelse. Vel fattede Rais de Tanker, at en Landgang med Held kunne blive udført paa den neapolitanske Kyst; men et Krigsraad som han til den Ende sammenkaldte, holdt det for raadeligere at tilbringe den sig nærmende Bairamsfest i Algier, men førend vi satte vores Cours derhen, vendte vi os mod Marseille og derpaa mod Kysterne af Tunis. Efterat vores Rais til ingen Nytte havde kryde, set langs ved Kysten af Suez, besluttede han endelig at vise sig for Tunis, for enten at lokke Fjenden ud eller for at gjøre nogle Priser. Da vi havde nærmet os Goletta, drog den tunesiske Eskadre enten af Utilbøielighed for en Fægtning eller fordi den ikke var forberedt derpaa, sig strax tilbage under Fortets Kanoner, hvorpaa Hamida en Afstand af fire engelske Mile begyndte en ualmindelig hæftig, men aldeles nyttig Kanonade mod samme og efter et to Dages Ophold foran Aabningen ved Ankerpladsen, fortsatte han sin Fart videre mod Vesten langs den tunesiske Kyst. Da Vinden ikke var gunstig at seile lige ind til Algier med, løb vi ind i Bona. Neppe have vi ankret, førend de tyrkiske Soldater, bevæbnede fra Hoved til Fødsaate, liig en Bjergstrøm styrtede i Land og som hos Fjenden, begyndte uden Forbarmelse at plyndre Jndvaanerne Flere af dem saae vi fra Skibet af gribe Flugten med Sager af Værdie. Efterat Eskadrens Mandskab var færdig med deres Røverie paa Landet og havde bragt Levnetsmidler ombord, gik vi igjen under Seil, og styrede langt ved Kysten af Mauritien, endelig fik vi i den fjerne vestlige Horizont, Øie paa Sørøverittes store Middelpunct, som en gunstig Vind snart bragte os nærmere til. Algier ligger i en stor Halveirkel af Høie, som i amphiteatralsk Skjønhed hæve sig rund om op i Veiret og for Størstedelen ere bedækkede med Lyststeder, der frembyde fra Søesiden et yderst omene. og tiltrækkende og malerisk Syn, og de talrige Viinbjerge, Orange og Olivenskove, der omgive Staden, synes ikke at have noget tilfælleds med de afrikanske Tyraners vilde Caracteer og forunderlige Levemaade, der beboe den. Da vi nærmede os Ankerpladsen, løb overalt paa Fregatten et lydeligt Glædesskrig, og neppe var Ankeret kastet, for man gjorde, Anstalt til Landing. Med raae Stemme befalede Rais Hamida de ficilianske Matroser under Agaens Opsigt at bestige den store Baad; Passagerer. ne vare bestemte til at forhøie Glandsen af hans triumpherende Indtog. Han befalede os til den Ende at følge ham i et Jagtskib, som skulle bringe ham i Land. Saasnart vi havde betraadt Strandbredden, maatte vi danne et Tog bag efter ham, i hvis Spidse han meget tilfreds stillede sig. En umaadelig Folkemængde var strømmet sammen ved Stranden, for at hilse de hjemvendende triumpheren. de Søerøvere med glade Raab; dog bleve vi hverken plyndrede eller beskjemmede, en Behandling, som skal vederfares mange kristne Slaver ved deres Landing paa denne uvenlige Kyst. Paa en lang Omvednaaede vi det til de Fangnes Forhør og endelig Condemnering af tagne Priser, bestemte Pallads. Raigik ind i den indre Deel af Bygningen, medens vi bleve udenfor, indtil man kaldte paa os. Efter at et stort Telttag var udspændt paa Forsiden af Huset, viste Regjeringens Medlemmer sig i barbarisk Pomp og skrækkende Majestæt, ledsaget af Ulemas eller Lovens Fortolkere og Divanes fornemste Agas, Med megen Gravitet satte de sig ned, og spurgte efter vore Papirer, som bleve behørig undersøgte og derpaa forelagte den engelske Consul, hvis Nærværelse altid blev forlangt ved disse Undersøgelser. for at kunne gjøre de Paastande gieldende, som han kunde have paa et eller Andet. Konsulen indsaae vore Dokomenters Utilstrækkelighed; men dreven af hans Hjerres Godhed og Medlidenheds Følelsen for Mennesker i von ulykkelige Stilling, søgte han paa enhver malig Maade at unddrage os fra den truende Fare. Den Omstændighed at nogle af vort Reiseselskab vare fødte i et med Frankerig forenet Land, standseden ikke Consulens ædelmodige Bestræbelser, vi vare Ulykkelige, dette var for ham tilstrækkelig Grund til at antage sig os. Men med Dristighed forsvarede Rats Ham da Søerøveriets ugudelige Love. En god Prise, Fangne Slaver!" saaledes lød nu en Mumlen gjennem den hele Forsamling, der meddeelte sig snart til den forsamlede Mængde, som med deres larmende Skrig synes at ville fremkalde en saadan Retsslutning. Herpaa fordrede den engelske Konsul, Ridder Rossis Gemahlinde, som Engelænderinde tilligemed hendes tvende Børn formelig tilbage; efterat dette var bevilget traaede hendes Gemaal Ridderen nogle Skridt, fremad og gjorde hans Paastand paa Frigivelse gieldende, paa Grund af at han havde ægtet en Engelænderinde og var Fader til to brittiske Undersaattere. Ogsaa denne Fordring havde det forønskede Udfald, og han forenede sig strax med hans ængstelig ventende Familie. Nu gjorde Consulen et Forsøg til Fordeel for de øvrige samtlige Passage. rer, men forgiæves, det lydelig gjennem Salen tonende Raab: chiavi chiavi: (Slaver, Slaver !) gjenlød skrækkelig blandt Mængden, og forkyndte os vor Skjebne. Raadsforsamlingens Medlemmer stode op; Konsulen og hans Følge tilligemed Ridder, Rossi og hans Familie bortfjernede sig, og efterlode os, som Slaveriets Slagtoffere i en Tilstand af ubevægelig Følesløshed. (Fortsættes i næste No.)