Viborger Samler, 1777-10-06
Samleren. Fem Aar Mandagen den 6 October gang. En Fabel. Supiter, (vel den øverste Gud, men saadan Gud, at han kan passe til Menneskenes Tilbøieligheder, havde nogle Gange ladet sig sine levende Skabningers Handlinger og Omgang reserere. Jblandt adskillige ubehagelige Gienstande var især de imellem de fornuftige og ufornuftige opkomne Stridigheder. Menneskene havde høiligen beklaget sig over at Dyrene der ere noget ringere end de, og som ere skabte til deres Tieneste, baade forglemte den Re Rr. spect. spect, de vare dem som ædlere Skabninger skyldige, saa og, foruden at der i deres eget Rige gik mange Uretfærdigheder i Svang, øvede ofte Svigagtigheder og Voldsomheder imod Menneskene, deres Herre. Menneskene havde for Jupiter beviist denne Klage med mange Prover. Det første uddroge de, som en Følge af det sidste, og paa det sidste laae mange vitterlige Gierninger for Dagen til Beviis. Læ katte undsaae sig ikke ved at opsøge og uddrikke Hønsenes Æg, som de legge for deres Husbonder. Jllere, Krager, Skader og Høge, luure paa og opsnappe Kyllinger, Ællinger, o. s. v. Ræven er saa uforskammet, at han ei allene paa aaben Mark anfalder Giæs og Ænder, men endog gaae ind i Folkes Huuse. Storken selv, som Menneskene ere saa føielige imod, at de give ham Boelig paa deres Huuse, stæler ofte Garn og smaalinnet fra dem. Muusenes og Rotternes Graadighed, hvor de opholde sig, er bekiendt nok, og meget meere kunde i dette Stykke lettelig anføres. Men foruden slige grove Forurettelser, beklagede Menneskene sig endnu ynkeligen, de Umælende Kreaturer ere ofte saa dumdristige, at de gribe det ædle Menneske selv an, og beskadige det, jo ofte og tit paa ynkelig Maade, berøve det Livet. Mangen Hest slaaer sin Rytter af, bliver løbsk, velter og spolerer Vognen, og mange faae Arme, Beene o. s. v. ilde handlet eller brækket, ja endeel tage deres Død derover. Ulve blive ikke engang. gang ved Faare=Koe= eller Heste=Riget, men tor endog undertiden ove Vold paa det smukke Menneskelige Legeme selv. Hvad Bjørne, Tigre, Løver, o. s. v., og i Vandene Hayer, Crocodiller m. m. angaaer, da er det en bekiendt og vitterlig Sag, hvor grusomme og blodtorstige de ere. - Menniskene supplicerede derfore til Jupiter paa det stændigste, at slige Forgribelser maatte standses og forebygges. Jupiter blev ret oprørt over denne Menneskenes Forestilling, og var nær ved at fælde en meget haard Dom over de Umælende Skabninger, men betænkte sig dog, og der blev besluttet, at man først skulle høre Dyrenes Erklæring, og bringe i Forslag, om Sagen ordentlig skulle undersøges. Mercurius, der ogsaa forstaaer Dyrene og deres Sprog, blev affærdiget, og forsynet med fornøden Jnstrux. Han forelagde Dyrene Menneskenes Klage, og da han formodede, at de havde lidet eller intet selv at indvende, spurde han dem, om de ønskede sig nogen til at tale i deres Sag, eller om de selv vare i stand til at behandle den? – Dyrene i hvis Rettergange det ikke var indført, at en anden end den Vedkommende selv skulle forklare en Sag, sagde sig ingen Forsvar at behøve, ja de vare saa dristige, at de ud lode sig med, at, ifald det endog behøvedes, vilde de sidst have nogen iblandt Menneskene. Mercurius i Forundring derover, spørger, hvorfor De svarede hvor finder man Troværdighed iblandt Menneskene? Nr. 2. Den Den naadige Hr. Mecurius læser vel og Aviserne, hvorlidet sandt er der i den, Naar vi fra en Side høre og læse om Americanerne, saa have de Kongelige Overhaand, og naar vi faae Beretningerne fra en anden Side, staar det langt anderledes tilMan læser jo Berømmelser om dem, som al Verden dog for Resten veed at være slette Folk, og naar noget kan antages for velgjort, udbasunes det, naar det angaaer nogle Personer, som de prægtigste og ypperligste Gierninger, da derimod virkelig velfortiente Mænd de fleste gange lidet agtes, og unægtelige Dyder er uden al Belønning. Af slige Skabninger forlange vi derfor ingen til at tale vores Sag. Desuden, naadige Herre, have vi deels saa reen en Fod at staae paa, deels have vi saa meget paa Menneskene at sige, at vi vist haabe at kunde gandske vel komme afsted med vor Forsvar. Hvordan da siger Merkurius noget hidsig, kunde J nægte de Poster, som Klagen imod Eder indeholder, Nei, Den Kunst, der er saa bekiendt iblandt Mennesker, skamme vi os ved. Vi have lovligere Forsvars=Grunde. Hvad det angaaer, at vi ei skulle agte Menneskene saa høit, som de fordre af os, da kan vi nok see af visse Ting hos dem, at de have adskillige store Fordeele frem for os, men naar de enten ikke bruge eller slet anvende deres Fortrin, haabe vi os undskyldte, at vi ei give dem den Agt, som de ei fortiene. J dømme vore Medskabninger efter deres Omgang og Hand Handle Maade. Naar en Løve forer sig op som et Sviin, naar en Elefant søger Katte=Laug, naar Ornen legger sig iblandt Snegle og Orme, saa have vi slet ingen Ærbødighed for dem. Den der ei holder sig selv i Ære, give vi ingen. Den der giver selv sin Værdighed til Priis, kan ikke med nogen Ret forlange den af andre. Hr. Merkurius, hvori overgaaer mangfoldige Mennesker os saa foragtelige holdte Dyr, Menneskernes legemlige Natur har enanden Indretning end jerres, men giør en stor Deel andet end at faae nok til Legemet, og det til saadanne Lyder og Lyster, der iblandt os ere gandske fremmede og uhørte, Hvad Rang have de da frem for os De have, det er sandt, høiere og andre Egenskaber, end vi, men bruge mange ikke deres Forstand enten alene til legemlige Fornødenheder eller kjødelige Forlystelser, eller det som i Selskabet endnu er værre, til bedragelige og skammelige Kunster, Vi troe derfor, at end ikke den store Jupiter selv skal domme os til Høiagtelse for slige, der ei aleene ikke ere bedre end vi, men langt ringere og meget skadeligere. Jblandt os selv oves Uretfærdigheder, Kandskee, men hvad kommer det Menneskene ved ja de have endog Gavn deraf, desuden maa de vel først gjore reent for deres egne Dørre. Men, siger Merkurius, ingen Sminke kan I Dyr, dog sætte paa Nr. 3. man mange Svigagtigheder og Voldsomheder som J ud ove mod Menneskene? – De behage naadige Herre, at høre os, da formode ri vist, at de faae langt andre Tanker, der er nogle Dyr iblant os medfødt en stor Forsigtighed og Snedighed til at naae vore Hensigter, men vi troe ikke, at det, der egentlig kan kaldes Svigagtighed, har Sted iblandt os men iblandt Menneskene, der ville være saa overmaade vidt over os, høre vi, at den ofte er begaaet, ja at den bliver det, man i deres Sprog kalder en Mode. At borge uden at bekymre sig om, om man kan erstatte, ja at borge alene for at faae og uden Sind- og Hierte til nogensinde at betale, at søge Embeder som man er aldeles uskikket til, at have Embede og at leve af det, der er lagt til Embedet, uden at besørge Embedet, uden at gjøre Reede for det, der hører til Embedet; at krumme og bøie sig for Folk, som man i sit Hierte foragter eller hader; at løfte en Tosse eller Nar op til Skyerne, med utidig eller lognagtig Roes; at sværge den Venskab og Tieneste, som man i Hiertet ønskede i Hekkenfeld, og flere slige smukke Ting kan man kalde Svigagtigheder og Hr. Merkurius veed selv uden Tvil, at de iblant Mennesker ere giængse, - Forurettelser, vi begaae dem ikke. De maae forlade os. Jupiter har skabt os med de Drifter som vi have, og fordi vi følge dem, kan vel ingen laste os. Vi troe, at Verden, er til ligesaavel for os, som for Menneskene, og hvor og naar vi kunde, benytte vi os af den; men der er den Forskiel paa os og paa Menneskene, at vi gaae aldrig over vor Nødtørft, og der er intet der skulle lære os at entholde os fra slige Ting. Voldsomhed imod Menneske selv, er den sidste Post i Klagen. Noget deraf er allerede besvaret. Dyret søger sin Fode, der hvor den er at finde. Deels maa vi sige at Menneskenes baade Uforstand som og utilladelige Opførsel, er de fleste Gange Aarsagerne til deres Mishandling af Dyrene. Men hvordan kan endog slig en Klage staae Menneskene an, de besvare os først; hvor kom Alexander til at ødelægge saa mange Steder og saa mange 1000 Mennesker. Hvad gav Spanierne Ret til at dræbe Amerikanerne og at tage deres Lande? – Naar naadige Hr. Mercurius, ret vil bringe dette for den store Jupiter, haabe vi sikkerlig at han bliver tilfredsstillet. Mercurius fløi af - bragte Erklæringen, Jupiter tordnede i Vrede. Der blev besluttet, at dersom Menneskene ei ville blive dydigere, kunde man ikke bønhøre deres Supplike. Nyeheder.