Aalborgs Stifts Adresseavis, 1819-09-27
Dødsfald. Paa sit Gods Kriblowitz, i Schlesien, døde den 12te September Preussens berømte Hærstyrer, Gebhart Lebrecht Fyrst Blücher von Wahl statt, af Huset Grossen Reusow. Han var barnfødt i Rostok den 16de December 1742. Faderen, som var Ridtmester i Hessen-Casselsk Tieneste, sendte ham ved Syvaarskrigens Udbrud til Rygen, hvor han, ved at see de Svenske Husarer, fik saadan Lyst til Krigsfærd, at han imod fine Frenders Villie tog Krigstieneste hos Svenskerne, da han gik i sit 14de Aar, og giorde sit første Felttog imod Preusserne, men blev fangen af det selvsamme Preussiske Husarregiment, som han selv sidenefter saa berømmeligen førte i de senere Krige, ved dette Regiment lod han sig formaae til at tage Tieneste efter skeet Udvexling, og med det bivaanede han hele Resten af Syvaarskrigen. Da Freden var sluttet, tog han Afsked af Harme over at være forbigaaet ved Forfremmelsen, og lagde siden med Held Vind paa Landvæsnet, men under Frederik Vilhelm den Anden, traadte han igjen ind ved Regimentet som Major, og kæmpede med Hæder i Spidsen for samme i Felttogene ved Rhinen 1793 og 94 og fik efter Slaget ved Leystadt, 18de September 1794, som Generalmajor, en Commando ved Observations hæren ved Nederrhin; 1802 tog han Erfurt og Mühlhausen i Besiddelse for Preusserne, og 1805 og 6 sattes han igjen i Virksomhed ved de Franske Hæres Jnd trængen i Tyskland. Efter Slaget ved Jena fulgte han med en stor Deel af Hestfolket Fyrsten af Hohenlohe hen mod Pommern, men da han ikke kunde naae ham, kastede han sig, forenet med Hertugerne af Weimar og Brunsvigs Corpser, ind i Lybek, og efter denne ulykkelige Stads Bestormelse maatte han den 7de November 1806, af Mangel paa Krigs- og Mundfornødenheder, overgive sig i Landsbyen Ratkan ved den Holstenske Grændse. Han blev imidlertid snart udvexlet imod General (siden Marskal) Victor, og sendt med et lidet Corps Søvært til Svensk-Pommern, hvor hans Virksomhed dog snart standsedes ved den Tilsitske Fredslutning. Han kom derpaa ind i Krigsministeriet og blev derefter commanderende General i Pommern, men blev efter Napoleons Forlangende, som dentid var for Preussen det samme som en befaling, sat i Hvilestand. 1813 traadte han, i sit 71de Aar, atter paa Kamppladsen for at hevne Preussens og Tysklands krænkede Ære. Her deeltog han med Berømmelse i Slagene ved Lützen (hvor Keiseren af Rusland hædrede ham med Georgsordenen) og Bautzen, og udmærkede sig den 26de August ved Katzbach, hvor han beseirede og ødelagde Macdonalds Hær. Den 16de October slog han de Franske ved Møckern og forberedte derved den store afgiørende Seir ved Leipzig den 18de, til hvilken Blüchers Tapperhed bidrog ikke lidet. Paa de Franskes derefter følgende Flugt forfulgte han dem med Raskhed og Eftertryk, og erholdt derfor af sine Undergivne Hædersbenævnelsen "Marskal Fremad(Vorwarts), hvorimod Buonaparte spotviis pleiede at kalde ham "Husaren". Nyaarsdag 1814 gik han over Rhinen og trængte ind i Frankrigs Provindser, holdt adskillige skarpe Fægtninger med afvexlende Lykke, indtil Seiren ved Laon, den 9de Februar, aabnede Veien til Paris, hvor de Bundsforvante droge ind den 31te Marts. Siden var Blücher med de forbundne Monarcher ovre i England, hvor han fandt en jublende Modtagelse. Han trak sig derpaa tilbage til det stille Landliv, hvorfra Buonapartes Tilbagekomst fra Elba i Foraaret 1815 snart igien kaldte ham til nyt Vaabengny J den haardnakkede Fredagsskamp blev han den 16de Juni slagen ved Ligny, styrtede til Jorden, kom under sin dræbte Hest og par i Fare for at miste Livet eller slæbes i Fangenskab, men han undslap dog lykkeligen, og bidrog ved sin Raskhed og Tapperhed den 18de ved Waterlod saare meget til Slagets heldige Udfald, den glimrende Seir og Tyrannens Fald, ligesom han og med sin sædvanlige Snarhed forfulgte Seiren og aftvang Frankrig en foreskreven Fred. Som Tysklands Hære næsten forgudede den drabelige Olding, saaledes kappedes Europas Herskere ved ridderlige Udmærkelsestegn at erkiende Heltens Værd. Kongen af Preussen ophøiede ham til Fyrste af Wahlstatt med passende Dotationer og prydede ham med et ganske eget Hæderstegn, et Jernkors omgivet med Guldstraaler. Kongen af Danmark hædrede ham den 4de Juni 1815 med Elefantordenens Jnsignier. Sine sidste Aar tilbragte Helten paa sit Gods Kriblowitz, dog besøgte han stundom Tysklands store Stæder og Bad byer, og 1816 var han i Hamborg, hvor han, som allevegne, blev med største Jubel imodtagen. Det er mærkeligt, at hans Jndtog der indtraf netop paa samme Dag, den 12te September, som han tre Aar efter fuldendte sit Helteliv. Nylig blev paa Katzbach Seirens Aarsdag et Monument for ham afdækket med megen Høitidelighed, hvorom han vel netop kan have faaet Underretning faa Dage før sin Død. Konge og Fædreland, sørge for hans Død, og Historien opbevarer hans loyale Troskab og hans krigerske Storværk til de sildigste Slægter og fremstiller ham som et Mønster for Krigeren til Efterligning for at leve med Hæder og mindes med Beundring.