Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-02-06
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Fireogtyvende Aargang. No. 11. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 6 Februari 1827. Rotitser om det danske Sprog. (Fortsættelse; see No. 34 f. A.) Cronberg. Udgav 1756, Vocabul. latinodanic. Phædri. - og 1757 Janua lingne lating in usum privatum filiorum reserata. (Lit. Lex.) Dahl, Fred. Pet. Jac., Overlærer ved den lærde Skole i Frederiksborg. Har udgivet 1) Oversigt af den danske Retskrivningslære. Khavn. 1823. 15 S. Fol. Paa den gyldendalske Boghandels Forlag. Af de Omstændigheder, som støde sammen til at danne Skrivebrugen, ere tre væsentlig vigtige, nemlig 1. en der søger at bevare Ordenes Lyd: Udtalen. 2, en anden for at bevare Ordenes Materie: Afstammelsen (Etymologi). 3) en tredie at bevare Ordens Form. Sproglighed (Analogi). Tilfældig vigtig, som det der ved andre, i Sprogets Natur mindre grundede, Midler, søger at lette Skriftens Forstaaelighed er: Vedtægt, Retskrivningslærens øverste Grundsætning: Fremstil i Skrift ethvert Ord efter den forædlede Udtale med omhyggelig Hensyn til Ordets for at alle Kjæmperne skulle reise sig. Afstammelse, til Sproglighed og Vedtægt. - II. Et Program: de ratione syntaxeos latinæ in usum scholarum adornande. Havn. Dampe, Jac. Jacobsen, Dr. Har udgivet: Forsøg til en Opløsning af Problemerne i den danske Retskrivning. Khavn. 1811. VIII og 64 S. 8. "Kun, sagde Forf., ved gjensidig Drøften, kun ved en sand, videnskabelig. altsaa venskabelig Strid, kan Sandheden bringes for Dagen. Jeg har givet Slag paa mit Skjold, Forf. vil have de store Forbogstaver afskaffede; - de stumme Bogstavere og bortkastede; - Vokalers Fordobling og Understøttelse ligeledes afskaffet, og Betoning tilkiendegivet ved dertil egne Tegn. - Derefter handles om Diftongernes Endebogstav - Om Dobbeltbogstaver 1 og 3, som skulle forkastes - Om Vog F. Skriv, haft, loft. - Om fremmede Ord, dem Forf. vil have skrevne med danske Bogstaver, ligesom de i Dansken udtales. Han foreslaaer fremdeles, at saae i Adskillelsestegnene en Gradation, som svarer til Tankepausernes Forskjellighed, og derfor at bruge Dobbeltkommer, og Tredobbeltkommer, o. s. fr. J Recensionen i Literat. Tid. 1813. No. 4243 vises, hvormeget der er at sige imod de gjorte Forslag. Dampierre, J. S., de. Var fransk Sprogmester hos Kong Christian 5tes Dronning Charlotte Amalia, og skrev om det franske Sprog. Degen, C. F. Døde 1825, som Professor. Udgav som Skoleprogram for Viborg Kathedralskole, 1807, som Rector ved samme Skole: "Bidrag til de etymologiske Undersøgelsers Theorie. trykt i Viborg, 46 S. 8.; noget udførlig anmeldt i Engelstofts Annaler, 1807. II. 137-145. Deichmann, Jens. Udgivet en fransk Grammatik. See Lit. Lexik. og Lit. Tid. 1821. S. 82 og 93. Dejuge, C. F. Louis. Skrevet en Lærebog og en Læsebog i det franske Sprog. See Lit. Lex. og Lit. Tid. 1821. S. 82. Descampeaux, Nic. Jac. A. Yanssens. Nogle Lærebøger i det franske Sprog. See Lit. Lex. Descampeaux, Rochus F. Om det franske Sprog. Lit. Lex. Dichman, Carl Friderich, der døde 1805 som Lærer (med Titel af Professor) ved Søkadetakademiet, var en af de mærkeligste Skribentere over det danske Sprog. Fra hans Haand haves: I. Regler for Retskrivningen. Khvn. 1799. 173 S. 8. - Rec. af R. Nyerup i L. Efterretn. 1799. No. 47. S. 7428. - 2. Forsøg til en dansk Sproglære. Khavn 1800. 498 S. 8; foruden et Anhang paa 76 Sid. Dette sidstnævnte Skrift er rec. af Hr. Provst C. L. Strøm i L. Eft. 1801. No. 10. S. 144. 160. Det er ikke hvad det oprindeligen var, og hvad det efter Forfatterens Plan skulde have været. I Anhangets første Anmærkning, der kan tjene istedetfor Fortale, giver Forfatt. følgende Underretning herom: Det var ham af Amiralitets=Kollegiet, overdraget at udarbeide en dansk Sproglære til Brug for Søkadetterne; men da han fandt sig forlegen ved saa mange hæderlige Mænds Arbeider for sig i dette Fag, og desuagtet maatte adlyde, troede han, at burde vælge en Standpunkt, hvorfra der kunde aabne sig en ny Udsigt for ham, som var undgaaet hans Forgjengeres Opmærksomhed. For at lære Andre stræbte han nu at glemme hvad han selv havde lært, lagde alle Grammatiker paa Hylden og studerede Sproget. Efter et Aars Forløb havde han kun faaet undersøgt Sprogets Stamme, Jnterieksionerne. Han forelagde sit Arbeide for Kollegiet, som ved viste Tilfredshed med hans Bestræbelser, men gjorde ham tillige opmærksom paa, at hans Fremstillelses, naade var deels for afvigende, deels maaskee for Søkadetterne ufattelig. Han besluttede nu at træde Grammatikerne nærmere - og nu blev denne Sproglære udarbeidet. Den bestaaer af to Deele. Første Deel indeholder Grundsætningerne for Gramatiken i Almindelighed. Den anden Deel indeholder "Regler for Retskrivningen", abstraherede fra Sprogbrugen. Den er egentligen en ny Udgave af hint første 1779 udgivne lidet Skrift; men med nogen Forandring f. Ex. af Terminologie, og med adskillige Tilsætninger eller nøiere Bestemmelser. En Udgave af Skriftet, som har paa Titelbladet de Ord: Efter Befaling udarbeidet til Brug for de KalSoladetter, er i alt kun 465 Sider og har ej bemældte Anhang. J en liden Forerindring, mælder han: at den første Deel tilhører aldeles Forfatteren; men i den anden Deel er vel det væsentlige af Forfatterens første Skrift optaget, men den Ortographie, som forefindes, er anbefalet af hans Foresatte, og indrettet i Overeensstemmelse med deres Ønsker; ligesom ogsaa de mange i Søetermini fremstillede Exempler ere i denne Deel af Søeacademiets Chef, Hr. Capitain (siden Amiral) Sneedorff selv udarbeidede. J Anhanget, der blot følger med den for Publikum bestemte Udgave, blive de i Bogen fremsatte Sætninger nøiere drøftede, og andre Grammatikeres, især Adelungs, Badens og Bøghs, Bestemmelser igjennemgaaede og overveiede. Den Sprogelsker, der vil kiende en saa skarpsindig og genialsk Forfatters Arbeider, som Dichmanns, maa altsaa især søge denne Udgave med sit Anhang. Nyerup kalder (i sit Skrift og Retskrivningstheorierne, S. 51), Dichman en Kjæmper paa den orthographiske Bane, der paa gammel nordisk Vis gaaer en sand Berserkergang i Sproglæren." - "Ligesom Kant fik Navn af Sønderknuseren i Philosophien, kan Dichman, kaldes Sønderknuseren i Sproglæren." - Hans benævnte Skrifter indeholde en sand Skat af de fineste bemærkninger og skarpsindigste Jagttagelser, saavel over Sprogene ialmindelighed, som over Modersmaalet i Særdeleshed, og er for vor Tid hvad Høisgaards var for det 18de Aarhundredes Midte." J Skriftet: Regler for Retskrivningen, udvikler Forfatteren Forskjellen imellem den "ældere og yngere Ortografi i Henseende til Brugen af Vokaler og Konsonanter, &c., og hvilke Regler hver især følger. - Om Sprogbrugen siger han (S. 26) "Saalænge den hævder sin usurperede Ret som Norme, kan den undertrykte Ortografi aldrig arbeide sig frem til Rang mellem Videnskaberne; og Sproglæreren, sparende sig den Møje at skrabe Qvast-Regler sammen, som tilintetgjøre sig selv i evige Undtagelser, kan i dets Sted give Lærlingen et Halvsnees, i Henseende til Retskrivningen forskjellige Bind i Hænde og sige til ham: "See der lær hvorledes du skal skrive!" Ortografien er i vore Dage endnu en seientifisk Uting. Men gjør den nogensinde Krav paa det hæderlige Navn af Videnskab, saa maae den ikke rave frem, hældende sig til den vaklende Undskyldning: saaledes skriver man, men den maa støtte sig paa den faste Overbeviisning, saaledes bør man skrive. Det er den maae, i det den skaber sig selv, hvile paa en regelmæssig Konseqvents, i det den bliver sig selv saa lig som muelig, og omfatter uden Undtagelse ethvert Tilfælde af samme Art. Den Regel, skriv som mandskriver, indeholder desuden, naar man træder den nærmere, den underlige Paastand; Antag de største Urimeligheder, naar de ere i Mode, og Ordet Man viser allerbest, hvorlidet denne Paastand er berettiget til at anmasse sig Navn af Regel; thi gives der vel, med Hensyn til Retskrivningen, nogen større Proteus end den kjere Man?" - "Man beraaber sig (heder det S. 46) jevnlig paa Skribenternes Auktoritet, men denne Auktoritet modsiger sig indbyrdes. Hvilken individuel er den største, og hvilken skal Lærlingen adlyde? Ere Gramcikerne ikke ogsaa Skribentere? Have de ikke været nødsagede til, med modent Overlæg at veje og grandske, da derimod de øvrige, endog bedste, blandt vore Prosaister, selv i de første Linier, røbe, at de ingensinde værdigede Ortografien deres Opmærksomhed, Og kunde altsaa ikke hines Auktoritet dristeligen træde frem ved Siden af disses, Men have ikke vore bedste Gramatikere, en Baden og Bøgh, erklæret sig til Fordeel forden yngere Ortografi. - - Da den Badenske og Bøghiske Gramatik næsten overalt læres i de bedst indrettede af Skolerne, da Manden fordet meste mekanisk holder sig til den Retskrivning, Barnet blev vant til, er det saa Daarskab, naar man formoder, at den yngere Ortografi vil inden føie Tid vorde Embedmandens, Litteratens, Lærerens, Skribentens Og bør den altsaa ikke af samme Grund tillige blive den tilkommende Statsborgers!" "Vilde man, tilføier han i en Note, ved et Magtsprog lænkebinde den tilstundende Efterslægt til et enkelt Jndivids Vane, saa erholdt man en lexikonisk, ikke en gramatikalsk Ortografi, thi jeg kjender endnu ikke den danske Skribent, som tillidsfuld til sin frem som Mønster. Dersom Skrivekunsten ikke er andet end en Samling af Tegn, der udtrykke Udtalens konseqvente Skrivemaade dristigen kunde træde forskjellige Toner, saa kan Grundprincipet for Ortografien, betragtet som Videnskab, ikke vorde andet end dette Skriv som der tales.