Berlingske Tidende, 1783-11-03
Nürnberg, den 20de October. J Torsdags den 16de hujus, havde vor Stad den Lykke, at see Hs. Majestæt, Kongen af Sverrig, under Navn af en Greve af Haga, inden sine Mure. Hs. Majestæt kom i Følge med Rigsgreve von Fersen hertil om Aftenen Klokken 7, og steg af i Herberget, den røde Hest, men Høistsammes Følge tog ind i Herbergeerhuset, den røde Hane. Endskiønt Hs. Majestæt iagttog ogsaa her det nøyagtigste Jncognito og havde afslaaet alle Høistsamme skyldigst tilbudne Æresbeviisninger; saa havde dog Raads=Deputationen, som var udnævnt til underdanigst at gratulere Hs. Majestæts Ankomst, den Lykke, at bevidne Høistsamme underdanigst, da Han tog Raadhuset i Øyesyn, den almindelige Glæde over Hs. Majestæts lykkelige Ankomst her til Staden. - Efterat Hs. Majestæt i Fredags For= og Eftermiddag havde taget adskillige Tingi høyeste Øyesyn, fortsatte Høistsamme i beste Velgaaende sin Reyse herfra videre fort til Augsburg. Fortsættelse af Beretningen om Tvistigheden med Staden, Danzig. (See Artiklen Berlin d. 23 October i No. 87. Hans Majestæt befalede for det første Oberste von Pirch i August Maaned, at besætte Weixelstrømmen paa Holm Øen og Gebetet paa denne Side med en liden Commando, og uden nogen videre Voldsomhed at vise alle Danziger Skibe tilbage, som vilde gaae fra Staden til Østersøen, eller fra Østersøen, til Staden; men lade alle fremmede Nationers Skibe ubehindret passere. Ogsaa dette blev uden Virkning, og det hele Anliggende syntes nu ikke meere at blive en viis og oplyst Magistrats Sag, men langt hellere en opbragt og tøyleløs Pøbels. Jngen Preussisk Undersaat og Betient kunde mere med Sikkerhed lade sig see paa Danziger Grund; Oberste von Pirch blev tilligemed sine underhavende Soldater, da han paa den frie og fælleds Weixelstrøm vilde ledsage og bringe et Preussisk Fartøy frem paa samme, paa det groveste fornærmet af Danziger=Pøbelen, uden at den i Nærheden værende Besætning paa Danzigernes Blokhuus søgte at forhindre det. Den Westpreussiske Regieringsraad Meyer blev angrebet i Staten med Livsfare, og Magistraten lod sig forlyde med, at det ikke stod i dens Magt, at hemme denne røbelagtige Uanstændighed, ligesom den og i denne hele Sag bestandig har foregivet, at den saae sig indskrænket af Borgernes og den saa kaldte tredie Ordens Beslutninger og Forskrifter, og ikke kunde handle anderledes. Ved denne vedvarende Ondskab blev man fra Preussisk Side tvungen til at giøre Giengieldelse paa en nye og føleligere Maade. Man lod nu og Danzigernes Handel til Lands afskiere, og anholdte deres Skibe i Havnene. Ogsaa disse Midler bleve uden Virkning. Den eneste Skingrund, Staden Danzig nu havde, var, at den havde overdraget den hele Sag til sin Enevolds=Herre Kongen af Pohlen. Da Staden Danzig i andre Tilfælde, hvori den ikke finder sin Regning, ikke erkiender den Polske Krones Høyhed, som for Exempel da den ikke vil antage den imellem Pohlen og Preussen sluttede Forening i Henseende til Ophævelsen af slette og tiende Penge; saa havde man nu ingen Aarsag til at overlade et fraliggende Hoffes Mægling et saa ubilligt og skadeligt Paafund. Jkke destomindre lod man Grev Unruhes Bestræbelser have sin Gang, hvilken Hs. Majestæt Kongen af Polen havde sendt til Danzig. Men med alle sine Forestillinger kunde han heller ikke bringe det videre hos Staden, end at den endelig besluttede sig til, at igien tillade, med Forbeholdelse af sin Ret, de Preusiske Undersaattere en frie Skibsfart og Handel, indtil Udgangen af dette Aar, og det kun forde til Forbrugelse hørende Fornødenheder, imod, at alle Repressalier fra Preusisk Side bleve strax igien ophævede. Et saa listigt Forslag kunde umuelig ikke blive antaget, da Danzig derved havde bekommet inddirecte Erkiendelse af dens tiltagne Rettighed og faaet Repressalierne ophævede, som man ikke lettelig begynder med igien; men eftergivet Undersaatterne paa denne Side den dem forhen tilhørende frie Skibsfart i tvende Vinter Maaneder, i hvilke den desuden af Naturen er standset, men siden vist skulle have begyndt igien deres Modsigelse. Da altsaa Hs. Majestæt Kongen slet intet Haab mere havde, til at udvirke en frie Skibsfart af Staden Danzig ved lemfældige Midler af Forestillinger, Underhandlinger og moderate Repressalier, saae han sig nødsaget til, at gribe til alvorligere Midler. Til den Ende har Høystsamme befalet General=Major og Friherre von Eglofstein, med 4 Bataillioner Fodfolk og 4 Esqvadroner Rytterie at besætte Staden Danzigs Gebet, som til den Tiid ikke var bleven berørt af de Kongelige Tropper, samt at indslutte Staden Danzig fra alle Sider til Lands og Vands, dog i en lang Frastand, men derhos at iagttage den strængeste Krigstugt, og lade fremmede Nationers Skibe fremdeles passere. Og saa dette Skridt har ikke kundet knække Danzigs Overmod og har intet videre udvirket, end nok et ubestemt Svar til General von Eglofstein, hvori man allene igientager den forrige Erklæring, som lyder paa 2 Maaneder, og vil ansee det er Eftergivenhed fra denne Side gjorte Forslag som en Forbindelse, endskiønt man fra hin Side ikke har antaget det, med tvunget Hans Majestæt til saa ubehagelige Tvangsmidler. Høistsamme maae altsaa endnu fortsætte de Repressalier, som for nærværende Tiid ere iværksatte. Men da Hs. Majest. aldrig har havt eller endnu har nogen fiendtlig eller tractatstridigHensigt imod Staden Danzig; men er fuldkommen tilbøyelig til paa beste Maade at befordre sammes Handel til Fordeefor Landene paa hin Side, saa ville og disse aftvungne Repressalier ikke vedvare længere, end indtil Staden Danzig igien sætter Hs. Majestæts Undersaatteres frie Handel paa den forrige Fod, høytidelig tilstaaer dem og deres Gods en frie Passage til Lands og Vands igiennem Danziger Gebetet, og giver Hs. Majestæt vedbørlig fyldestgiørelse for de Hs. Undersaattere og Betiente tilføyede Forurettelser. Saasnart saadant skeer, vil de nærværende Giengiældelser strax ophøre.