Københavns Adresseavis, 1767-06-08
Flygtige Tanker og Anmerkninger. Sneedorf har nogle Gange i sin Patriotiske Tilskuer gjort det Forslag at optegne store Ord og Gierninger, som undertiden taltes og udovedes ogsaa af ringe Folk. Det er vel ikke at nægte, at saadant vilde være af en meget almindelig Nytte, men hvor findes nogen, som giver nøye nok Agt paa saadanne Ting, og hvem giør sig Umage for at gjøre dem bekiendte, J Tilskueren læser man Exempler herpaa af Soldater og Bønder; Folk, iblandt hvilke, allerhelst hvad de sidste angaaer, man ikke engang troer, at den mindst ædle Tænkemaade kunde have Sted. Skulde ikke følgende Ord ogsaa fortiene at optegne, En ung Bondekarl, omtrent 18 Aar gammel, hørte at hans ældre Broder var bleven udskrevet for at tiene som Soldat. Han meldte sig derpaa for Regimentet, og bad, at man vilde antage ham i Steden for hans Broder; han var vel nogle Aar yngere, men dog ligesaa frisk og føer. Min Broder (føyede han til, skal arve Gaarden, har er forlovet, og min Fader kan ikke undvære ham; jeg derimod har ikkun et Liv at miste. Jalousie iblant Venner holdes vel i Almindelighed for at være et Beviis paa en høy Grad af Kiær lighed. Den har ogsaa for saavidt sin Oprindelse deraf, men Stolthed er dog uden Tvivl dens først Grund. Naar jeg elsker min Ven ret oprigtig, naar jeg kiender ham noye, og veed, at han elsker mig. maae jeg da ikke stedse uden nogen Mistanke holde mig forsikret om hans Kiærlighed? Er det da ikke ogsaa min Pligt, paa alle Maader at befordre min Vens Fornøyelse? Hvis jeg nu merker, at han ogsaa finder Behag i een eller fleere af hans øvrige Venners Omgang og Selskab, og jeg derover vil blive mistænkelig, saa forstyrrer jeg jo strax hans Fornøyelse. Jeg troer i saa Fald, at jeg er noksom i Stand til at behage ham, og at han i intet andet Selskab maae finde saa stor Behag som i mit. Hvad er dette andet, end et vist Slags Stolthed, Og naar jeg ofte giver den tilkiende, da bliver jeg mig selv og min Ven til Byrde Den oprigtige Kiærlighed, det sande Venskab, maae være foruden al Jalousie. Adskillige barbariske Folkeslags havde den Vane at ofre Mennesker ved deres Liigbegængelser, vi derimod sætte vore Døde i aabne Begravelser eller begrave dem i Kirkerne, hvor vi saa ofte forsamles. Man har allerede ofte søgt at bevise, at Luften fordærves af de døde Legemer, og er Aarsag i mange Sygdomme og den paafølgende Død; hvis denne Meening har Grund, opofre vi da ikke ligeledes en deel Mennesker, naar vi begrave vore Døde. Jkkun Maaden er forskiellig Alle Folk tilstaaer, at Sladren er Aarsag i mange Fortredeligheder, men desuagtet vil man dog ikke aflægge denne Feyl. Man finder endnu stedse Behag i denne Lyst, og enhver laaner med Fornøyelse sit Øre til en Sladderer. Det værste herved er, at Oprigtighed og Aabenhiertighed saa ofte misbruges. En Sladderer, veed, at den oprigtige gjerne holder alle andre Folk for at være lige saa oprigtige, som han selv er. Han veed, at denne ikke holder nogen Ting hemmelig, som ikke er af Vigtighed. Den oprigtige kan formedelst sin ædle og store Tænkemaade ikke troe, at smaa Ting give nogen Leylighed, til at bagtale andre. Af alt dette betiener en Sladderer sig for at udforske hin; han fortæller alt, hvad han erfarer, til andre, og glemmer ikke at lægge dens Navn til, som har meddeelt ham disse Efterretninger, og inden kort Tid bliver da den ædle, den oprigtige, udraabt for at være en nedrig Sladderer. Vilde dog Dyden altid ledsages af Forsigtighed. Heraf udgives et Stykke hver Tirsdag. Prisen er 4 Mk. paa Trykpapiir, og 6 Mk. paa Skrivpapiir for Aargangen.