Aalborg Stiftstidende, 1836-10-22
Til ingen Tidspunct i de sidste 6 Aar har der været mindre Udsigt til et Brud mellem de store Magter, end netop nu, aldrig har den indre Orden været bedre sikkret; aldrig pleiedes de industrielle Jnteresser i et større Omfang eller med mere Held. Frankrig har under Juli Monarkiet, erhvervet sig alle europæiske Magters Venskab eller dog deres, Agtelse, ved at udvikle sin Magt efter en stor Maalestok og ved de Beviser paa Kraft, som netop dets Maadehold have gjort uimodsigelige. Efter tusinde overstandne Storme og Farer har endelig Regjeringens Fasthed og den liberale Aand som besjæler den, sikkret den indre Fred. Alle Hænder ere beskjæftigede, alle Vindskibelighedens Grene blomstre, uden at farlige Speculationer mørkne Udsigterne for Fremtiden. Ha ogsaa nogen Skakkren med Actier hist og her fundet Sted, har den dog kun været af ringe Omfang og af liden Betydning. Landet har altsaa ikke nødigt at nære Bekymringer, hverken i politisk eller commerciel Henseende. Desuagter har i den senere Tid en vis Ængstelighed, der endnu ikke ganske er forsvunden, yttret sig paa de forskjellige Børsen, deels som Følge af de Begivenheder, for hvilke den pyrenæske Halvs var Skuepladsen, deels som følge af de nyeste Bestemmelser, som Bankerne i London og Amsterdam have taget. Man har vakt Frygt for, at de revolutionaire Nystelser fra 1820 og 21 skulde vende tilbage, i Jtalien brænder Oprørsflammen; den truer med at gribe om sig ind i Tyskland; en Handelscrisis, liig den i 1825, forestaaer England og truer med at styrte den handlende Verden i Fordærvelse; de forenede Stater see sig ikke istand til at opfylde deres Forpligtelser mod den franske Handelstand, navnlig mod Lyoneserne, som aarlig tilføre dem deres Silkevarer, &c. Synderligt nok, slige Rygter have ikke alene fundet Udbredere, men endogsaa Tiltro. Men de ere byggede paa en saa løs Grund, at den mindste Belysning opklarer, hvor ugrundede de ere. Vel lader det sig ikke modsige, at Begivenhederne la Granja og Lissabon ere af alvorlig Betydning, men dog kun for Spanien og Portugal selv. Vel maatte det vækkeHvorlige Betragtninger, at en Hob Soldater, der ledes af hemmelige Hænder, har kunnet tvinge 2 Dronninger og dernæst 2 Nationer til at antage forældede Constitutioner, der ikke passe til Nationalaanden hiinsides Pyrenæerne, og hvis mindste Feil er den, at de ere aldeles upractiske. Ved er det et betydningsfuldt Tidens Tegn, at begge Dronningen ingen anden Udvei have havt, end blind Underkastelse, og at den spanske Nation i fuldkommen Sløvhed, uden at lægge sit bifald eller Mishag for Dagen, retter sig efter et Vink af Lovgivere med opplantede Bajonetter, og, i Forventning af den lovede Frihed, lader sig føre i Ledebaand af de hemmelige Selskaber. Vistnok ere disse Begivenheder alvorlige, men smittende ere de ikke, thi de have lagt for Dagen, hvor afmægtige Ultrapartierne ere i vore Dage og hvor ringe den Credit er, som man skjænker Anskuelser, der røbe Overdrivelse. Radicalismens Triumph i Madrid har hverken formaaet at gjøre den spanske Nordarmee seierrigere, eller dens Generaler dueligere, medens paa den anden Side heller ikke Prætendentens Sag har formaaet at drage Fordeel af Spaniens Forvirring. Prætendenten er forbleven paa denne Side Chroen, ligesom de christiniske Tropper ere forblevne i deres Cantoneringer. Dette beviser, hvorledes Absolutismens og Klubbernes Udsigter, med samt deres Legitimitets=Rettigheder ere lige maadelige. Den offentlige Mening har gjort vidunderlige Fremskridt i Europa i de sidste 15 Aar; Frankrig er gaaet foran med Exempel og det Maadehold, som den franske Politik i de sidste 6 tunge Prøvelsesaar, har iagttaget, har ikke været uden Virkning. Da for 15 Aar siden Constitutionen af 1812, blev proclammeret paa Øen Leon, gjenlød dens Scho ikke alene i Lissabon, Neapel og Turin, men den virkede ogsaa paa Over-Jtalien og paa en Deel af Tyskland. For 15 Aar, siden gaves der ogsaa Frankrig endnu Folk, som erklærede Constitutionen af 1791 for et Mønster paa alle Fuldkommenheder, eller, som dog, af Had til Restaurationen, sukkede efter en Regjering, saadan som Nationalconventet havde skabt den. Nu tildags er derimod Constitutionen af 1791 med alle dens Affødninger af 1812 og 1821, i alle Forstandiges Dine, endnu kun et raat Prøveudkast, hæderligt ved de Minder, til hvilke det knytter sig og ved Reenheden af dets første Forfatteres Hensigter. Den Opsætsighed mod Regjeringen, som begyndte med 1789, er i Aftagende, fordi Regjeringerne have forstaaet at lære og at glemme; om ogsaa de spanske Revolutionaire have fundet Efterlignere i Portugal, saa kunde dette dog kun skee, fordi den portugisiske Regjering netop bar sig af, som om den vilde overrumples af et Garder compagni sen Livvagtsbande. Videre Gjenklang vil denne Begivenhed ikke faae; i Spanien ligger allerede den revolutionaire Aand i sidste Krampetræk af egen Askræftelse, og den seierrige Revolte i Portugal staaer allerede paa svage Fødder, paa det første Trin af den Magt, den hemmeligt vilde svinge sig op til. Saaledes frembyder Europas Stilling af deles ingen Grund til Bekymringer; Piemont og Neapebefinde sig i fuldkommen Rolighed, og Schweitz, som et Øieblik var paa vildfarende Vei, synes at ville vende tilbag til sin gamle Forstandighed."Al denne Panegyrik foranlediger Bladet, National" til et Gjenmæle, hvori det hedder, at det er snurrigt nok at høre det doctrinaire, Blad tale om den beundringsværdige Enighed imellem de store Magter, og derhos glemme, hvorledeFrankrig har seet sig nødsaget til, ydmygt at bede den engelske Regjering om, ikke at tillade den ministerielle Presse dens Udfald paa Kong Ludvig Philip, eller hvorledes man har søgt at vinde Preussens, Østerrigs og Ruslands Venskab ved Hr. Thiers's Afsættelse og, for at behage disse 3 Magter, at udstede en Slags Krigserklæring imod Schweitz. Med meget mere Føie kan en officiel Artikel Petersborg-Journalen om Silistrias Rømning anføres som en Borgen for Freden i Østen og dette, uagtet den nylig omtalte Vending i den russiske Politik, ifølge hvilken Rusland, istedetfor at tænke meere paa det europæiske Tyrkies Jndlemmelse, snarere tragter efter at vinde fast Fod i Mellemasten for derfra i sin Tid at udføre sin store Plan til Indiens Erobring. De franske Journalers Anskuelser om den formodentlige Ende paa de schweitzerske Anliggender, synes saa meget mindre vel grundede, som mange af dem, af de samme Præmisser, udlede ganske modsatte Resultater. Saaledes seer Regjerings=Bladene i alle de seneste Deliberationer, i de enkelte schweitzerske Cantonal-Regjeringer, Forbud paa, at Schweiz vil give efter, medens Oppositionen af de samme Deliberationer argumenterer for Rimeligheden af, at Schweiz vil gjøre en kraftig Modstand. De fleste Correspendence Efterretninger fra Schweitz tale for den sidste Mening og antage det for afgjort, at Frankrigs Fordringer ville blive afviste; herfor taler desuden den i Schweitz udbredte Mening, at disse Frankrigs Fordringer, ifølge Overeenskomst med de absolutistiske Magter, ikkun skulle tjene som Forløbere for Forholdsregler, der skulle bringe de schweitzerske Regjerings=Forfatninger tilbage til de Former, som fandt Sted i Aaret 1815, og først ved Juli Revolutionen bleve omstyrtede. Til en saadan Mistanke har det franske Cabinets vel ikke bidraget Lidet, ved i sin officielle Note at betegne Schweitzes nærværende Regjering, som en saadan, der befinder sig under Anarchisters Jndflydelse. - Fra alle betydelige Handelstæder i Frankrig indløbe lydelige Klager overstinde mod Schweitz tagne Forholdsregler, hvilke for Handelen have saa fordærvelige Følger, at selve de ministerielle Blade i Lyon og Marseille istemme den almindelige Dadel Schweitz.