Ribe Stifts Adresseaviser, 1844-08-14
J en interessant Artikel i Folkebladet heddet det angaaende den kongelige Kommissarii Yttring i Stænderforsamlingen i Viborg, at det vilde være saarende og krænkende for Kongen, dersom Stænderne androge paa, at Prindsen af Augustenborg, afskedigedes: Hvorledes i al Verden kunde dog et saadant Andragende være saarende og krænkende for Kongen, Vi forstaae det ikke, vi begribe det ikke; vi maae derfor ved Slutninger søge at udfinde, hvilken Tanke der har bevæget sig hos den kongelige Kommissarius, da han fremførte noget saa Besynderligt. - Man kan betragte Hs. Majestæt Kongen og Prindsen af Augustenborg paa to Maader, enten Kongen som Konge og Prindsen af Augustenborg, som Embedsmand, eller Hs. Majestæt Kongen og Prindsen af Augustenborg som besvogrede. Det er ene hint Forhold, der vedkommer Staten, Stænderne, Ministrene, Folket, hvorimod dette er en af aldeles privat Natur og kun har en privat Gyldighed og Betydning. - At den kgl. Kommissarius skulde betragte det som saarende og krænkende for Hs. Majestæt, at Stænderne udtalte sig paa det Bestemteste mod en af Allerhøistsammes Embedsmænd, det kunne vi ikke antage, da det dog vilde være en altfor stærk Sammenblanden af det Majestætlige og Undersaatlige. Det synes saaledes, at den kgl. Kommissarius, Geheimestatsministeren har havt det imellem Hs. Majestæt og Prindsen bestaaende private Forhold for Øje, naar han taler om, at det vilde være saarende og krænkende for Kongen, at de jydske Stænder udtalte sig misbilliggende om Prindsen. Den kgl. Kommissarius Hs. Exellence Geheimestatsministeren synes imidlertid ikke heller i denne Henseende at gjøre sig den rette Forestilling om Hs. Majestæt, vor allernaadigste Arvekonge og Herre; Allerhøistsammes Væsen er næmlig saa aldeles gjennemtrængt og optaget af Bevistheden om hans Kongelige Kalds Pligter, at Følelser af en reen privat Natur, der ei ere i Overeensstemmelse hermed, aldeles ikke kunne gjøre sig gjældende. Omendskjønt det vel kunde gjøre Kongen ondt for Prindsen af Augustenborg, hvis Stænderne saae sig nødte til at udtale sig mod ham, saa vilde dog aldrig den Tanke kunne opstaae hos Hs. Majestæt, at saadant var krænkende eller saarende for Allerhøistsamme. gamle Dage, hvor der var en Sammenblanden af, hvad der vedkommer Kongen som Statens Overhoved og som privat Person, og hvor Statens Vel saa ofte opoffredes for de fyrstelige Familie-Jnteresser, vilde den kongelige Kommissarii Yttringer vel neppe have forbauset Nogen; men at han i vore Dage har forudsat det, som maa antages at ligge til Grund for hans Ord, kan ei Andet end undre. Hvis man er berettiget til at ansee den kgl. Kommissarius som Organ for hans Kolleger, da vil det ei kunne negtes, at disse hans Yttringer ei berettige til at tillægge Hs. Majestæts Raadgivere en særdeles Dygtighed. Naar man næmlig anseer det for forkasteligt, at de Mænd, der betragte Statholderens Virksomhed som faretruende for Statseenheden, udtale denne deres Frygt, fordi der bestaaer et privat Forhold mellem Kongen og Statholderen, saa maa man antages i sin egen Opførsel at følge saadanne Anskuelser. Men at hans Raadgivere skulde undlade at udtale sig om, hvad der kan fremme Statens Vel, af ugrundet Frygt for, at det skulde være Kongen som Privatperson mindre behageligt, det vilde vel vidne om en ret brugbar Hofmands-Egenskab, men et vilde det vidne om en særdeles Statsmands-Dygtighed, og ei vilde det berettige til en særdeles Tillid hos Kongen eller Folket. Vi kunne derfor ei Andet end særdeles meget beklage, at den kongelige Kommissarius har yttret, at det vilde være saarende og krænkende for Kongen, dersom Stænderne androge paa, at Prindsen af Augustenborg, maatte fjernes fra den ham betroede Post, thi vi kunne ikke antage, at disse Yttringer ville tjene til at bestyrke Overbeviisningen om Hans Majestæts Raadgiveres særdeles Dygtighed."