Viborger Samler, 1845-06-12
Nyeste Postefterretninger. Storbritannien og Jrland. Den sidste store Hof cirkel for Damer og Herrer (draming room) i St. Jamespaladset var den talrigste og meest glimrende i Saisonen. Ministre og Diplomater viste sig i deres Galladragt, Ridderne af de forskjellige Ordener i deres Ordensdragt, og Damerne, af hvilke Hofjournalen opramser en lang Række: Ladies, Honourables, Mesdames og Mis ses, vare blevne enige i at ansee det som en Æressag alle at fremtræde i nye Dragter. Erkebiskoppen af Canterbury - Primas af England – befandt sig ogsaa i denne Kreds af evangelisk Armod og Sædernes Simplicitet, spiste derefter ved Midnatstid med ret god Appetit til Middag hos sin Embedsbroder Biskoppen af London, og gjendrev saaledes paa en levende Maade det af en Journal udspredte Rygte om hans Høiheds pludselige Død. Avisberetningerne og Repealdemonstrationen paa Tarahøien lyde efter de flere Partifarver høist forskjellige; Angivelserne svæve nemlig imellem 5000 og 200,000 Mennesker. Morn. Chr. anfører det sidste Antal; the Times det første. Som bekjendt, aabnedes Forsamlingen med en Messe under fri Himmel. Den Geistlige holdt en kraft fuld Tale til de fra alle Sider sammenstrømmede Skarer, og erindrede disse om at for 1400 Aar tilbage i Tiden havde den hellige St. Patrick, den irske Apostel, prædiket for Landets netop paa dette Sted forsamlede Konger og omvendt dem til Christendommen. De Tilstedeværende formanede Præsten til Rolighed, og han endte sin Tale med disse Ord: "Viser Eder idag fredelige, ædruelige, ordentlige, og J ville i Morgen med Henrykkelse skue tilbage paa den store og hæderfulde Dag, J have skjænket Jrland, paa den vældige Impuls, Eders fredelige Kæmpeforsamling har givet den store Sag for Eders Kjærlighed og Længsel. Opløsningen af den afskyelige Union." "Befrier" O'Connell indtog Talerstolen, hilsede de mange Tu finder, og talte Repeals Sag. "Jrland, udbrød han, har en ligesaa god Ret til sit eget Parlement som England. Englænderne ere os ikke overlegne i Noget; i mange Henseender staae de tilbage for os. De kunne ikke maale sig med os i Maadehold, ei heller i selskabelige Dyder, deres Koner ere ikke saa lydske som vores; deres Mænd, ikke meere tappre end vore Mænd. Vi ere et mandigt og et religiøst Folk, og naar jeg derfor siger, at vi ere ligesaa berettigede til et irsk Parlement, som Englænderne til et engelsk, saa udtaler jeg en moralsk og politisk Sandhed. Jrland reddede England i Farens Stund, og England lennede os derfor ved at bryde Overeenskomsten, ved at krænke ethvert Jrland givet Løfte. Kun Jrlands Ulykke er Englands Lykke. Saa var det tidligere, saa vil det og være for Fremtiden. Men en Sky har hævet sig op over Horizonten, den former sig sortere og sortere, og den bebuder et Uveir. Den Dag vil komme, da England vil behøve Jrernes tappre Haand og tro Hjerte. Det udvise Retfærdighed imod os, og jeg indestaaer for, ja jeg vil sætte mit Liv og enhver Jrers Liv i Pant derpaa, at Jrland vil kunne sætte England istand til at henkaste Stridshandsken til alle dets Fiender, og disse Rigers Throne vil staae, urystet og deres Roes vil lyse med evig uforgængelig Glands. For Unionen udførte Jrland aarlig til England Fabricata til et Beløb af 2,500,000 Lstl. og indførte fra England Varer kun for 1 Mill. Lstl. – Hvorledes staaer det nu, Nu udføre vi neppe for 1/2 Mill., og indføre derimod fra England for 6 a 10 Mill. Lstl. Hvilken Forandring! Denne skjebne svangre, afskyelige Unionsack ødelægger vort Fædreland mere og meere, gjør vore Fattig end mere fattige, for at de engelske Riigmænd kunne vorde endnu rigere. Dette gielder især om det nuværende Forhold imellem Grundherre og Forpagter, om det frygte lige System af den høie Grundrente og vilkaarlige Opsigelse af Forpagtningscontracten, hvorved Bondefamilierne over Hals og Hoved jages fra de af dem forpagtede Eiendomme for bag Gjærder og i Grøfter at omkomme af Hunger og Kulde saaledes som Markens Dyr. Det er ikke mine Ord, de ere udtalte af den Comitee, der har været nedsat for at undersøge de irske Landbesidderes Kaar.