Aarhuus Stifts-Tidende, 1822-05-07
Grækenlands Anliggender. Fra Grækenland er over Triest ankommen den Declaration, hvormed den i Epidauros forsamlede Nationalforsamling har proclammeret den nye Forfatning af Grækenland. Helener. J 400 Aar have vi baaret asiatiske Barbarers skammelige Aag, i lang Tid have vi følt vor dybe Fornedrelse, men en haard Nødvendighed tvang os stedse til at bære denne tunge Skjæbne med taalmodig Hengivenhed. Dog, som Efterkommere af Verdens meest dannede og sædelige Folk, hvis Historie altid begistrer Menneskene til høie Følelser og store Bedrifter, som Samtidige af den nye Tids civiliserede og oplyste Folk, og altsaa opmærksomme Vidner til al den Lykke disse nyde under lovmæssige og milde Regieringers Beskyttelse, var det os umuligt endnu længere og indtil Sløvhed, at taale det haarde ottomanniske Tyrannie, hvis Søde blev haardere og haardere, hvis raae Villie var øverste Lov, der blev udført med ubeskrivelig Vildhed. Vi saae os derfor nødsagede til at gribe til Vaaben, førend vore Tyranner forøgede vore gamle Lænker med nye og endnu skammeligere, og unddrage os et Tvangs Herredømme, som neppe nogen Tid har havt sin Lige. Langt fra at vor Kamp mod Tyrkerne er revolutionair eller grunder sig paa demagogiske Grund. sætninger! den er tvertimod et undertrykt Folks Krig, imod dets umenneskelige Undertrykkere, en efter sin Natur hellig Krig, en Krig, hvis eneste Hensigt er at erlange de Rettigheder, som Naturen tilstaaer alle mulige Væsener, som uundværlige til menneskelig Exstents, nemlig personlig Sikkerhed, Eiendomsret, Æren og frie Religions-Øvelse, hvilke alle under hvilkensomhelst Regiering levende Folk nyde, medene vore Undertrykkeres Grusomhed, ikke blot med Magt berøvede os dem, men endog bestræbte sig for at qvæle dem i vort Inderste. Have vi maaskee mindre Fordring, end andre Folk paa Nydelsen af hine evige, ufortabelige Rettigheder, Eller ere vi maaske af Naturen skabte ringere og slettere end Andre, og derfor uværdige dertil og bestemte til evig Slavetilstand, og til som ufornuftige Dør at følge en vild Tyrans ufornuftige Villie, Rettigheder, som Naturen har indplantet saa dybt i det menneskelige Hierte og Loven have helliget, kan et Slaverie, i hvor mange Aarhundreder det end har varet, umuligt tilintetgjort, da de i Følge deres Natur ere undslettelige, og lykkes det end undertiden Magten at undertrykke dem for en Tid, saa maae det og være tilladt med Magt at gienreise dem. Denne hellige Rettighed var det græske Folk sig altid bevidst, og det har aldrig ophørt, saa meget Tid og Omstændigheder det tillod, at stride forden med Vaaben i Haand inden dets Fædrenelands Grændser, for standhaftig at beskytte den, hvor den endnu ei var tabt, og igien reise den, hvor den var undertrykt. Udgangen fra saadanne Grundsætninger, og med den faste Villie, igjen som Brødre at forene og med den store europæiske Christenmenighed, have vi foretaget os denne nye Krig mod Tyrkerne, eller rettere, forenende vore tidligere partielle Kampe i en stor Krig, ere vi uddragne med det faste Forsæt, enten derved at naae vor Hensigt, at erholde en menneskeligere Tilværelse, eller Alle med hverandre at gaae under, da det synes os utaaleligt, som Efterkommer af et saa ærefuldt Folk, endnu længere at hensmægte i et saa fornedrende og dyrisk Slavedag, som desuden endelig maatte fremføre vor totale Tilintetgjørelse. (Slutningen følger i næste Avis).