Ribe Stifts Adresseaviser, 1792-11-16
En Religion, som kommer fra Gud, udstrækker nødvendig sit Bud om Kierlighed og saa til Kierlighed imod Vildfarende. Hvor ufuldkommen var denne herlige Lov, naar denne Fordragelighed ikke derunder var indbefattet, Menneskeheden udfordrer sammee ikke mindre, end det borgerlige, Selskab. Thi i hvad er unaturligere, end at nægte et Menneske den Kierlighed, som jeg ellers var forbunden til at bevise ham, fordi han efter min *) Taget af Abbe Jernsalems efterladte Værker, som udkom i dette Aars Paaske=Messe i Leipzig. Meening, er feiltænkende, det er, fordi han forestiller sig Tingen anderledes, end jeg. Dette er jo den første Ret af hans fornuftige Natur. Hvor umueligt er det, at alle Mennesker, kunne have een og samme Forestillingsart og Kundskab, Det er ligesaa umueligt, som at de alle skulle have de samme Tilbøieligheder og den samme udvortes Gestalt. Hvormeget beroer ikke denne Forskiel paa de naturlige Evner, og paa de første Jndtryk af Opdragelsen og den herskende Tænkemaade. Min Næste holder sin Forestillingsmaade for den rigtige og beste, og det staaer ikke meere i hans Magt at at betragte den anderledes, end det er i hans Magt at holde den rødladende Farve for ikke at være rød, eller en Treangel for at være en Qvadrat, Hvor ubilligt om jeg derfor vilde udelukke ham fra min Kierlighed, Jeg bør tilstaae ham imod mig den samme Ret, som jeg ønsker at have imod ham; jeg kan dog og tage feil; hvor uretfærdig vilde en saadan Voldsomhed forekomme mig! Frihed til at tænke er min fornuftige Naturs første Fortrin; hvilken Grusomhed at vilde betage mig dette, især hvor min Siæls ganske Rolighed dermed er forbunden, Vil en Tyrann, at jeg udtrykkelig skal kalde hans røde Farve blaa, saa siger jeg heller ja dertil eftet hans Forlangende, end jeg forat modsige ham lader mit Liv; men jeg foragter, ham som en Daare, og finder Fyldestgiørelse i denne Foragt, efterdi min Siels Rolighed er hermed ikke forbunden. Men hvor denne lider derved, der er dette Herredømme Gruesomhed; saa meget meere, da det ofte ikke staaer i min Magt at tænke anderledes, end jeg virkelig giør. Ligesaa overbeviist som jeg er om min Meenings Sandhed, kan min Næste og være om sin; men hvorledts kan jeg dømme om en andens Overbeviisning, skal jeg holde alle dem for Fiender af Sandhed eller for Hykkere, af hvilke det antages for=Sandhed, som for mig synes en plat Umuelighed, Men Vildfarelse er skabelig - den Ære, jeg skylder Sandhed, den Kierlighed jeg bør bevise min vildfarende Næste, fordre af mig, at bringe ham fra sin Vildfarelse, om det er mueligt. Hertil bliver jeg skyldig, saa længe jeg kan opnaae denne Hensigt paa en fornuftig Maade, det er, ved en bedre Belærelse; hvor dette ikke kan skee, der bliver det Gruesomhed, naar jeg vil giøre den, som allerede ved sin Vildfarelse er ulykkelig, endnu ulykkeligere ved at nægte ham min Kierlighed. Ja, siger den Jntolerante, jeg maa lade ham beholde sin Frihed til at tænke, og ikke udelukke ham fra min Kierlighed formedelst hans Vildfarelse, saalænge jeg ikke overtyder ham om noget bedre, men naar jeg for ham beviser hans Vildfarelse, og han dog bliver ved den, saa er det Halstarrighed og Egensindighed. Men hvad vinder jeg ved Tvang, Jkke andet end dette, at jeg giør ham til en Hykler, berøver ham hans Roelighed, giør ham min Meening endnu meere forhadt, og bestyrker ham saa meget meere i hans egen J. Den Vildfarende har stedse just samme Ret over mig; Sandhedens Bekiender og den Vildfarende staae her altsaa stedse i lige Fare for Forfølgelse; den Ene anfører, saasnart han beholder Overhaand, de samme Grunde, som den anden anfører; hvor let bliver altsaa herden gode Sed stedse tilligemed oprykket. Men Selskabets Rolighed fordrer en Lighed i Meeninger. Hvor intet Partie anmasser sig Herredømmet, der er Ulighed i Meeninger ikke farlig; alle disse Uroeligheder opkomme ikkun af Jntolerants efterdi intet Partie vil lade sig betage sine naturlige Rettigheder. En forskiellig Forestillingsart og Gudstieneste forstyrrer i og for sig selv ikke meere Selskabets Rolighed, end enhver anden Forskiellighed i Meninger, og den i Religionen endnu mindre, efterdi denne ganske er Hiertets Beskeftigelse, og sand Religion har intet at bestille med Staten. ) Og ere ikke ogsaa de Stater de meest blomstrende, hvor sand Samvittighedsfriehed hersker, Gud er jo selv Aarsag til den forskiellige Tænkeart, ved de forskiellige Talenter og Opklaringsmidler, som han uddeeler. Jntolerent er Fornuftens Udrydelse. Menne skeet tør selv ikke tænke, og over sin Religion ikke eftertænke. Hvad er nu Religion, Blind Overtroe, Hvilken Skam for den herligste Religion, Jntet er naturligere end at vilde ansee, og behandle den Vildfarende og i sin Vildfarelse Fremturende tillige som en Fiende af Sandhed og Gud. Menneskevennen er altid sagtmodig, han sætter sig altid i den Vildfarendes Sted.