Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1811-04-04
Adskilligt. Krusensterns Verdensomseiling. (Sluttet see No. 9, 12, 19 og 26.) Om Krusensterns Ankomst til Japan, og det medbragte Russiske Gesandtskabs slette Udfald er forhen givet særskilt Beretning i disse Aviser. Her altsaa endnu blot nogle faa Træk til nærmere Oplysning af dette mærkværdige Folks Karakteer og Sædvaner: Under sit halv aarige Ophold paa Landet blev Gesandten paa det skarpeste bevogtet, og hver Aften mønstredes det hele Personale, før det blev indsluttet i den samme anviste Boepæl. Det er Japaneserne forbudet at have mindste Omgang med Fremmede, hvorfor man ikke selv ved de uskyldigste Spørgsmaal kan formaae dette Slavisk lydende Folk til at give en Lyd fra sig. Hollænderne ere de eneste, som det her er tilladt at handle, hvilket de da og maae betale med det laveste Kryben og Ydmygelser. Naar en Japaneser taler med en Banjos eller Øvrighedsperson, kaster han sig næsgruus paa Jorden, og drager saaledes et Par Gang sin Aande stærkt til sig, som om han vilde indsue den Luft, der omgiver hans Behersker, kryber i denne Stilling frem- og tilbage, og taler under idelig Aandedrag saa sagte, at man knap kan høre det. Hollænderen derimod bøier blot sit Legeme saa dybt, at han næsten antager Figur af en ret Vinkel, i hvilken Stilling han forbliver saalænge, indtil han erholder Tilladelse til at reise sig igjen. En Banjos leer aldrig, men udtrykker blot sin Velbehag ved et kort Smill. Japaneserne ere iøvrigt et meget reenlig Folk. Som et Beviis paa den Ærefrygt, hvormed Alt, hvad der har Hensyn paa Keiseren selv, behandles, fortalteen Tolk Hr. v. Krusenstern, at en levende Elefant, som Keiseren havde faaet til Foræring fra den Chinesiske Keiser, var bleven baaret fra Nangasaky til Residentsen Jeddo, en Vei af flere Mile. Ogsaa den franske Reisebeskriver Tombe skildrer den besynderlige Maade, hvorpaa Hollænderne fra Batavia føre deres Handel paa Japan, siden Jesuitternes Forsagelse. Naar et Skib nærmer sig Landet, raaber en af Keiserens Agentere til Kapitainen, om han er Kristen hvorpaa denne svarer: en Hollænder, Nu gjennemsøger man Skibet, for at forvisse sig, at der ingen en ten Fruentimmer eller Bøger findes ombord; thi en stræng Lov forbyder Jndførelsen af begge Deele, og Overtrædelse kunde blive Grund nok til at afbryde al Handelsforbindelse. Ved Skibets Udlysning, bliver det ganske afvæbnet og aftaklet af Japaneserne, som naar de igjentiltakle det, give Alt tilbage. Man har intet Exempel paa, at Noget er savnet; og Ærligheden er virkelig saastor i dette Rige, at Kjøbmændenes Kramboder næsten altid staae aabne, uden nogen Oppassere. Behøver en Japaneser Noget, gaaer han i Boden, hvor det sælges, hvis han ingen træffer, tager han det og gaaer igjen, efterat have lagt den betegnede Priis derfor paa Bordet. Enhver Japaneser er selv med Livet ansvarlig for sin Naboe, hvorfor de alle ere interesserede ved, at intet natligt Tyverie eller anden Forbrydelse udøves. For at Gesandterne og deres Følge ingen Efterretninger skal indhente om det Jndre af Landet, bæres de ligge til Hovedstaden i Palankins, som ere velforsynede med faste Gittervinduer, der ganske forbyde dem at beskue den Egn, de komme igjennem, eller samle Lokal=Kundskaber.