Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-03-04
De Deputeredes Forsamling den 17de Febr. var overordentlig stormende. Ved Jndgangen af Salen saae man tre uhyre tretarvede Fahner, som om Natten vare anbragte over Præsidentens Lænestol. Lillierne som man tilforn i tusindeviis saae imellem Salens Dekorationer vare nu alle forsvundne. Alle Ministrene vare tilstæde paa Hr. Sebastiani nær. Debatten begyndte om Municip Lovene, men Hr. Benjamin Delen sort tog Ordet, og ledte Discussionen hen paa de sidste Tumulter i Hovedstaden. Han besværede sig over Ministeriets Ligegyldighed, som ikke havde forebygget denne Sørg høitid og taalt de Uordener, som man dog let kunde have forhindret. Han beklagede at disse Uordener maatte opvække i Udlandet en urigtig Forestilling om Folkemængdens Sindelag i Paris, da man dog af skyer i Paris lig som i hele Franterige Fanatsme og Overtroe; men Religionen bliver vel res. efteret J de sidste Uroeligheder øinede han den hemmelige Hensigt at frembringe slemme Virkninger i Departementerne ved at krænke R.ligionen. Ogsaa talte han meget om hvorledes Nationalrepræsentaionen var selv bleven truet. Regieringens Eftergivenhed saavel imod Aristokraterne, som imod Republikanerne maatte han i høi Grad dadle. Han forlangte en kraft fuld Fremgangsmaade for at ophielpe Handel og Jndustrien, som paa en frygtelig Maade er kommen i Forfald, og at indgyde Folket paa nye Mod; der maae dog snart, sagde han, tages Forholdsregler til at berolige Landet; thi ellers ville Kirker og Slotte, Huse og Boder gaae under i en almindelig Brand. Endeligen spurgte han om hvorfor man uden videre Undersøgelse havde løsladt Personer, som Nationalgarden havde arresteret. Politiepræsekten Hr. Odillon Barot forlangte Ordet; men Jndenlandsk ministeren Greven af Montalivet kom ham i Forkiøbet og udbad sig Taalmodighed af Kammeret. indtil den følgende Dag, fordi han ved en Discussion, som vilde gien yde over heele Europa vilde kun anføre Kiendsgierninger. Den følgende Dag kom ogsaa Hr. Odillon Barot til at tale og han talte saaledes, at man ikke vel kan begribe, hvorledes enten han eller Jndenlandsministeren kunne forblive i Embedet. Præsekten har nu udstædet Ordre mod lovstridige Sammenløb. Flere Deputerede lod sig indskrive for at tage Deel i Discussionerne over denne Gienstand. Omkring Hr. L. fitte samlede sig en Gruppe, som førte en livfud Samtale med ham Man hørte de Ord: De maae erklære Dem for Majoriteten eller for Minoriteten. Men i dette Øieblik stod een af de heftigste Medlemmer af den yderste venstre Side Hr. von Podenas op og raabte til Centrum: alle J der ere Skyld i det Onde, hvorfor give J ingen Valglov. - En Stemme raabte: vi skulle give den naar vi ville. En anden saade og som vi ville. Hr. v. Podenas svarede, nu det er Eders Pligt, J maae gjøre det. Mange Stemmer skrege, Nei, Nei, vi lade os ikke jage i Skæk. Nu blev Tumulten almindelig, man hørte de heftigste Uladelser fra alle Sider, og da Hr. von Podenas gientoge sine Yttringer, saa udraabte et Medlem af Centrum: har Deres venstre Side igien isinde at foretage en Revolution? Det venstre Centrums Heftighed syntes sær at henvende sig imod Hr. Lafitte. Midt i Tumulten hørte man Præsidenten for Con sei et sige følgende Ord: Regieringen er stærkere end Kammeret; den vil i Nødsfald bevise det. Da han havde sagt dett, saa forlod han Saln, ledsaget af alle sine Colleger. Livenskabeligheden i Kammeret overgik al Beskrivelse; det lykkedes endelig Præsidenten med største Møie at bring Forhandlingen om Muni ipalloven i Gang som da blev antaget med 25 imod 86 Stemmer. – Forhandlingen om Loven angaaende Oprettelsen af en Legion af Udlændinger blev derpaa foretaget; men fandt Modsigelse, fordi Hr. von Amil han bemærkede, at der laae i denne Forordning en Opfordring til Desertion, og at den krænkede Folkeretten; men det varede ikke længe førend de fleste Medlemmer havde forladt Kammeret, saa at Forhandlingerne bleve opsatte. Pobelens Excesser have gaaet overmaade vide; den har plyndret og ødelagt Alting, ikke allene i Erkebiskoppens Pallads i Paris, men den har endog totalt ruineret hans Landgods i Conflans. Den har brudt indi Kirkerne og spoleret mange af dem for at hævne sig paa Geistlig den, og Hadet imod denne gaaer næsten over hos Folket til Religionen selv hvorved en almindelig Forvildelse tilsidst maae fremkomme. Regieringen giver efter for Folkestemningen, har ladet alle Crucifirer tage bort af Rettergangssalene, alle Lillier fra alle offentlige Steder; alle Konstværker som minde om den styrtede Dynastie. Kongen har ladet forandre Stats seglet og taget Lillierne bort deraf. Ved en offentlig Mønstring over Nationalgarden tiltalte han Folkemassen under en almindelig Enthusiasme, og formanede den til at afholde sig fra disse Uordener. Han kaldte Nationalgarden sine kjære Kommerater, og opfordrede den til at understøt hans patriotiske Foretagender. Han blev nu modtaget med saa store Acclamationer, at man ikke mere kunde forstaae hvad han sagde og han maatte høre op med at tale.