Københavns Adresseavis, 1761-04-20
Jine Læsere vil kunde see af den Fortale, jeg har O. gjort, at jeg ikke tilskriver Luften og Veyrligen nogen saa almægtig Jndflydelse i det Menneskelige Legeme, som mange Naturforskere og Læger har gjort, mueligt af en ontologisk Kierlighed til almindelige Sætninger. Jmidlertid skulde jeg handle daarligen dersom jeg vilde gaae alt for vidt i dette Slags Frietænkerie. Luften er det Element, hvorudi vi lever. Vi har den ligesaa fornøden, som Fisken har Vandet; og siden den uophørlig trænger ind i vort Legeme, saa maae den nødvendig foraarsage store Forandringer, derudi. Jeg vil ikkun ey tilgive, at man herudi gaaer for viidt. En Gieddes Klogskab som af en Hændelse er kommen ung udi en Karpe=Park, og opvoxen, derudi, tilskriver jeg ikke Vandets Jndflydelse i dens Legeme, siden det selvsamme Vand ikke har kundet gjøre Karperne klogere, der dog ere rette Boentier iblant Fiskene. Jeg troer ikke, at Bierne af den Aarsag har saa megen Forstand, fordi de bestandig trekker Dunsten i sig af de skiønneste Blomster; efterdi jeg kiender mange Have=Elskere iblant Menneskene, der aldrig bliver saa kloge som en Bie er. Frøen og Krebsen lever i et Slags Vand og i en Slags Luft, og dog alligevel er Frøen en ægte Petitmaittre imod den tølperagtige Krebs. Ligesaaledes gaaer det iblant Menneskene. Hundrede tusinde andre Ting har en langt sterkere Jndflydelse i vort Legeme, end Luften og Veyrliget, og derfor troer jeg ikke, at flere af vort Legems og Gemyts Forandringer kommer deraf, end de som har en nær naturlig physisk Sammenhæng imellem hinanden. Paa denne Maade er jeg overbeviist om, at en ureen Luft anstikker Blodet; at en kold og fugtig Luft hemmer og standser Uddampningerne; at en tør og varm Luft befordrer samme langt sterkere, end en tør og kold; at den varmeste Vind dog alligevel køler Kroppen, siden den bortfører de Uddampninger, der omgiver vort Legeme, og har eens Varme med det; at en let Luft foraarsager Aarernes og Blodkarrenes Udvidelse, følgelig de tilgrændsende emfindtlige og bevægende Deles Sammentrykkelse, og derved Lemmernes Mathed og UddammigensUnder Undertrykkelse, og at en tung Luft har gandske sti dige Virkninger. Disse Ting berver itte paa Formodninger eller Meninger; men de ere nødvendige at Naturlærrens Grunde, og bliver daglig stadfæstede at Erfarenhed. Disse samme Grunde og selvsamme Erfarenhed overtaler mig til at troe, at det tilkommende Tøyrligt selv har en Jndflydelse i vort Legeme; men mueligt man langt for vil gjøre mig dette stridigt, end alt det, som jeg ikke troer om Veyrliget. Hvad for Forandringer kan en tilkommende Ting vel giøre i mit Legeme, Den er jo endnu ikke tilstæde, hvorledes kan den altsaa allerede virke, J hvor liden Vittighed jeg end har af Naturen, saa har dog endogsaa denne Invending allerede faldet mig ind i Tankerne. Skulde Folk, som levede i forrige Seculo vel allerede have fundet i deres Lemmer de haarde Vintere, som vi har havt i dette, Skulde de Oversvømmelser, som mueligt herefter kan skee, allerede for nærværende Tid foraarsage Marschlænder Bønderne nogen Emfindlighed Men endelig har jeg dog befindet mig, at denne Tanke dog ikke maatte være saa aldeles urimelig. Jeg overveyede at de største Veyrligets Forandringer skeer ligesaa lidet, som andre Forandringer i Naturen, i en Hast eller ligesom ved et Spring, og at de Forbere, delser, som efterhaanden skeer dertil i vor Dunstkreds kan være formuende nok til, at virke betydelige Forandringer i vort Legeme. Det første som derved faldt mig ind, var Veyrglassene, som ubedragelig og undertiden nogle Dage tilforn tilkiendegiver de tilkommende Veyrligets Forandringer. Jeg besindede mig at nogle Naturforskere havde tilforn formodet den store Storm, som for nogle Aar siden anrettede saa bedrøvelige Ødeleggelser, efterdi usædvanlige Forandringer lode sig nogle Dage forhen merke paa Veyr glassene. Dernæst randt mig i Sinde de gamle bekiendte Sagne om nogle Dyr, som ubedragelig spaaer Landmanden visse tilkommende Veyrligets Forandringer. Kragerne ere endnu stedse i det Udraab, at de i Forveien forkynder os Regn og Uveir, og det er umueligt, at der ikke skulde være noget sandt i denne Sagn, da man i vore Dage just bliver det samme vaer, som de Gamle allerede i deres Tid har observeret. Virgilius har allerede i sin Tid beskyldet Kragerne for slige onde Tidendebringere. Horatinkiendte dem af selvsamme Character, og har endogsaa spaaet om slemt Veyr efter deres Skrig.