Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-07-18
Næsten i enhver civiliseret Stat har man fundet det nødvendigt, at have saadanne Straffeanstalter. J de forenede nordamericanske Stater, har man værdiget denne Gjenstand en fortrinlig Grad af Opmærksomhed, og Straffehuset i Philladelphia har hidtil, efter manges Paastand, været et uopnaaet Mønster. Hensigten af saadanne Jndretninger er: I. Ved Tvangsarbeide og Frihedens Berøvelse for en vis bestemt Tid at forbedre Forbryderens Moralitet og ved Exemplet at afskrække flere fra at begaae lignende Forbrydelser. 2. Ved Tvangsarbeide og Frihedens Berøvelse for Livstid, at sætte Staten i Sikkerhed mod farlige Forbrydere, og ligeledes lade deres Straf tjene til et afskrækkende Exempel J. Mangfoldige Erfaringer, *) Plato siger: Det vilde være en Daarlighed, dersom man vilde fordømme nogen, fordi han havde begaaet en Feil, thi hvad engang er skeet staaer ikke mere til at ændre; men det skeer, fordi han vise, at mange forlade saadanne Steder virkelig forbedrede, og Sikkerheden for Liv og Eiendom vilde neppe være saa stor, som den nu er, om ikke Tanken, enten at bøde Liv for Liv eller ende sine Dage i et Fangehuus, lagde Tømme paa tøileløse Lidenskaber og en ondartet Natur. Men hvor nødvendige og nyttige end saadanne Straffehuse ere, saa have de dog ogsaa deres ufordeelagtige Side. Allerede den Omstændighed, at 5 til 600 Mennesker af en beslægtet Natur, der, af en medfødt eller tilvandt Tilbøielighed, lade sig henrive af strafværdige Lyster og heftige Lidenskaber til at vise Ringeagt mod Landets Love, findes samlede paa eet Sted, allerede dette er et Onde, ved Siden af hvilket meget af det Gode, som Straffen ellers kunde virke, maa forsvinde. Stor Skade er det, at de, som skrive eller foreslaae Straffelove i de fleste Lande, bedre kiende Menneskene af Bøger end af det virkelige Liv. Sielden veed den Mand, der skriver om Criminalretten, hvorledes et Tugthuus seer ud, og endnu mindre kjender han til de Menneskers Sindelav, som blive en Gjenstand for Straffen. Faa søge at trænge ind i det menneskelige Hjertes mørke Labyrinth, endnu færre at lære at kjende Mennesket paa Culturens forskjellige Trin og i Livets forskjellige Forhold. Ved sin Pult og i sin Studerestue bedømmer man ofte de Mennesker, for hvilke man vil dictere Straffe, efter en ganske falsk Maalestok, og derfor ere de fleste Staters Criminallove nok den Deel af Lovgivningen, hvor Manglerne ere føleligst. Paa den ene Side lader man sig af utidig Følsomhed og af Lyst til at synes human henrive af for megen Medlidenhed, paa den anden Side bliver man af Mangel paa Kundskab om de forskjellige Caracterer i Livet ofte for haard og ufølsom. Det vilde føre mig for langt bort fra mit Maal og tvinge mig til at overskride dette Blads Grændser, derson jeg udførlig skulde udvikle mine Tanker om denne Gjenstand. Jeg vil blot kortelig anføre, hvad jeg anseer for gavnligt ved et saadant Straffehuus. ikke endnu engang skal begaae en Feil; eller paa det andre skulle tage et Exempel deraf og undgaae den af hiin begangne Feil. Den, som man hænger, forbedrer man ikke; man forbedrer Andre, ved ham. I. Vilde det maaskee være godt, om aldrig nogen Straffeanstalt indbefattede tre saa forskjellige Straffehuse, som Forbedrings-, Tugt- og Raspe huset i een Bygning. De kunde fordeles i tre forskjellige Bygninger og paa tre forskjellige Steder i Riget. J en Stad som Kjøbenhavn er det altid lettere, at finde Leilighed til Undvigelse, end paa et mere afliggende Sted. 2. Forbedringshuset kunde være afdeelt i tre Classer, som maatte være ganske adskilte fra hinanden, og, ligesom Fangerne viste virkelig Forbedring, burde de bestandig avancere op ad, og deres Kaar forbedres. 3. Burde Jnddømmelse i Forbedringshuset ikke skee paa kortere Tid end et Aar. Alle Forbrydelser, der qvalificerede sig til kortere Tid, burde hellere afsones med Vand og Brød eller anden corporlig Straf i Politiearresten. Derved blev Forbedringshusets Befolkning mindre, og Leilighederne til Forførelse, som sjelden undgaaes paa et saadant Sted, færre. Ved disse Forandringer vilde man vinde meere end man maaskee ved første Øiekast troer. Man har ofte sagt, at Forbedringshuse vare Forværrelseshuse. Skjønt man med mange Exempler kunde bevise det Modsatte, saa er det dog vist, at Fristelserne til Forværrelse ofte ere her ligesaa mange som Midlerne til Forbedring, og at det Selskab af saa mange ryggesløse Mennesker, Forbryderen, her kommer i, fordærver ofte aldeles hans Moralitet. Hvor kan man lære bedre at stiele end paa et Sted, hvor saa mange Spitsbuber fortælle deres Tyvestreger med ligesaa stor Selvfølelse som Selvtilfredshed, Dertil kommer endnu, at den Omstundighed at have været i Forbedringshuset, var det end i nok saa kort en Tid, virker ofte alt for ufordeelagtig paa Forbryderens tilkommende Skjebne, hvor megen Umage end Staten gjør sig for at udslette enhver Erindring om Straffen, da Staten, kun er Herre over den offentlige Mening, for saavidt den offentlig yttres, og Straffen desværre ofte begynder først ret at virke, naar den efter Lovgiverens Mening aldeles skulde være ophørt. Den, som har været Lem af en Straffeanstalt, hvis Personale bestaaer af saa mange og mangehaande Mennesker, kan, som Erfaringen ogsaa har viist, aldrig paa nogen Plet i Verden være aldeles sikker for at blive røbet, thi saare let træffer han udenlands een, der har været Fange tillige med ham. Godt vilde det derfor være, at man havde flere Straffehuse, efter Forbrydelsernes forskjellige Natur. Saaledes burde Falsknere ikke indsættes blandt Tyve, Tyve ikke blandt løsagtige Mennesker o. s. v.; thi Forbrydelsernes Forskjellighed forudsætter ogsaa stor Forskjellighed i Forbrydernes Caracteer. Vore Love følge, som bekjendt, den paa billigheden grundede Regel, at straffe Tyverie efter Forbrydelsens Gjentagelse. Man straffer saaledes for første, anden og tredie Gang begaaet Tyverie. Men det burde snarere hedde, for første, anden og tredie Gang overheviist Tyverie; thi man kan uden Overdrivelse antage, at de fleste af dem, der dømmes for første Gang begaaet Tyverie, have stiaalet tre om ikke langt flere Gange i Forveien, skjønt altid med større Held end sidste Gang. Det er altsaa kun den mindre eller større Grad af Færdighed, Snildhed og Lykke, som egentlig straffes. Jeg har kjendt Mennesker, som have været dømte til 6 Ugers Arbeide i Forbedringshuset for første Gang begaaet Tyverie, uagtet jeg havde den meest apodictiske Vished om, at de allerede i Forveien havde stiaalet over Snese Gange. Vel kan man indvende, at Lovene kun kunne straffe Forbryderen naar han er bleven overbeviist om sin Forbrydelse, og at de maa ignorere alle dem, han har begaaet i Forveien, og som han ikke kan overbevises om. Dette være nu som det vil, saa seer man dog her aabenbar, at hiin Maalestok for Straffens Skjærpelse ikke altid er den paalideligste. Men jo vanskeligere det hidtil har været for alle Tidsalderes Lovgivere at udfinde nogen sikker Maalestok for Tyvs straffe, desto forsigtigere bør man være i de forbryderes Behandling, som dømmes til Forbedringshuse for første Gang begaaet Tyverie; desto omhyggeligere bør man sørge for deres virkelige Forbedring og bortrydde enhver Aarsag til deres moralske Forværrelse i Omgangen med udartede Mennesker; desto mere magtpaaliggende bør det være os, at en saadan Forbryder, ved at forlade Straffehuset, ikke ved Nøden paa ny tvinges eller ved Forførelse fristes til atter at komme paa dette Sted. Jmidlertid har man dog gjort den trøstende Erfaring, at Fangernes Tal i Straffehuset i de senere Aar betydelig er aftaget, og at man nu tæller over 50 færre Lemmer end for nogle Aar siden. Uden Tvivl er dette en Virkning deels af de mange og store Forbedringer, der have fundet Sted i Stiftelsen, deels af den større Leilighed alle arbeidende Classer, under Jndustriens Gjenoplivelse i vort Fædreneland, finde til at fortjene Livets Ophold paa en redelig og tilladelig Maade. Det er een af Culturens og Oplysningens skjønneste Triumpher; thi at formindske Forbrydelsernes Tal og med dem den menneskelige Elendighed, er een af de vigtigste Velgierninger, som en oplyst Regent kan skienke sine Undersaatter.