Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1781-12-07
Tanker. i Anledning af Rector Taubers Befordring til Professor og Rector i Odense. Jeg sang engang, da lærde Tauber kom Han gaaer igien, og jeg - jeg skulde til Den Mand, som var saa kiæk og klog, som from, Ei længere paa Jydske Bund maae bie Tag Fyen, vor Mand! Om han til Enfrat gaaer, Som Bibeltolk sin Roes han aldrig taber: J Athen selv og Rom han Krandsen naaer Af Mødre=Ord hvor ferm og net en Skaber, a 774 er Tag Ottos Stad, hver venskabværdigs Ven O troer ham frit, hvo Taubers Raad behøver, Tag, Skole, glad din Ankersen igien! Beundre dog Guds Forsorgs rige Prøver, Lev, lær, blive stærk, bliv større, store Mand Du i min Siæl kan aldrig blive liden, O Gud skee Lov, der er et Samlingsland, Fornkort det var, jeg nød dig her i Tiden. Min Horsens Stad, du Skole, hvor jeg gik Jeg troer, du dog din Tauber veed at savne. Først Tetens gaaer: Nu Tauber Ordre fik. Gid Kraft faae Kraft, som disse, dig at gavne, Om den Schabsaswitiske Sekte i Jødedommet. Næst efter Bar Cocab, som levede en 50 Aar efter Jernsalems sidste Ødeleggelse, og greb temmelig vidt om sig, indtil hans Messianske Regiering efter halvtredie Aars Forløb fik en sørgelig Ende for mange Jøder, har ingen foregiven Messias gjort meere Opsigt, end SchabtaiJervi, i forrige Aarhundrede, saavel for det Tilløb han havde, som for den Troe, adskillige havde til ham, endog efter hans Religions Forandring og Død. Han var født i Smyrna i Asien Aar 1625 eller 26 af Jødiske Forældre. Schabtai blev han kaldet, fordi han var født paa en Sabbat, og fik sin Faders Tilnavn: Jebhi eller Jervi, hvilket betyder Smukhed. Vel vare hans Forældre fattige, men formedelst sine gode Naturgaver blev han dog holdt til Studeringer. I den gjorde han saadan Fremgang, at han allerede i sit 20de Aar prædikede og efter deres Maade besvarede Jndvendinger. Jndtagende og alvorligt skal tillige hans Væsen have været, og han fik snart Navn eller Titel af Chocam den Vise, og Chasid den Fromme. Nu lod han sig mærke med, at det ikke kunde vare længe, førend Messias maatte vise sig, og begyndte paa nogle Forandringer. Han forlod da Smyrna for at gaae til Nr. 775 s. Jerusalem. Paa denne Reise skal han tre Gange have været gift, men ingen af hans Koner synes at have været fornøiede, da de bleve skilte ved ham, den ene efter den anden. Lykkeligere var han i at sætte sig i Anseelse, som Messins og fandt han især en ved Navn Nathan af Gaza, som han fandt beqvem til at bruge som sin Forløber, der ved Taler og Breve skulde forkynde Messin Ankomst og Jfraels Forløsning. Nathan glemte ikke at udraabe denne Messins Roes, og at vise sin Ærbødighed mod ham. Saaledes tilskriver han ham i et af sine Breve: " Til Kongen, vor Konge, vore Herrers Herre, som samler de adspredte af Jsrael, som fører vore fangne til" bage. Til den Mand, som er ophøiet over det, som er det allerhøieste. Til Jacobs Guds Messias, den " virkelige Messias, den himmelske Løve, Schabtai Je Wi, hvis Roes opløftes og hvis Herredomme ophøies. i en kort Tid og altid. Amen. Efterat jeg har kysset dine Hænder og visket Støvet af dine Fødder, som min Skyldighed er, og Kongernes Konge o. s. v., Vel fandt han Modstand af adskillige, i sær findeerte Jøder, som paastod at Jervi ikke havde de Kiendetegn Messias efter Spaadommene skulde have, men Mængden lærde dem snart at tænke eller sige andet, thi i Følge de Løfter, dem bleve gjorte, var han en Messias efter deres Hoved. En Deel plagede sig selv med Boed og Faste. De vare ubekymrede om deres Eiendomme, Handel og Næring, i den Tanke, at Messias skulde skaffe dem nok. Jebhi, der desuden havde lagt sig efter Cabbala (en i Jødernes Tanker meget hemmelighedsfuld Videnskab) blev imidlertid holdt for en guddommelig Mand, som Aanderne vare underdanige, og det manglede ikke paa Fortællinger og Syner og Mirakler. Han reiste derpaa igien fra Jernsalem til Smyrna, og blev overalt modtaget med de største Ærbødigheds Tegn, som han dog i visse Tilfælde afbad sig. Det var ham nok at blive anseet som Messias af sit Folk, og da han syntes at kunne være nogenledes vis herpaa, erklærede han sig selv derfor i følgende Brev i Schabtai Jebhi, Guds eeneste og første fødte Søn, a 776 R. " Jfraels Salvede og Frelsere ønsker alle Jfraeliter FredBestræbelses og Forløsnings store Dag, og Opfyldel- og Frelse. Da J ere agtede værdige til at see Jfraels ., sen af det Ord, som han ved Prophetterne og vore Fædre talede til sin elskte Søn Jfral, saa skal Eders Bedrøvelse omvendes til Glæde og Eders Faster til Frydefæster. Thi I Jfrals Børn maae ikke klage herefter. saa forlyster Jer med klingende Spil og Sange, tak Men da Gud forunder Eder denne undsigelige Trøst, vet fra Verdens Begyndelse. Eders Graad og Be" kende ham, som opfyldte paa Eder, hvad han har lodrøvelses Dag vorde formedelst min Ankomst til en Glæ" des og Fryds Dag. For Resten frygter ikke, thi J skulle have Herredømme over alle Folk, og dette skal i Jorden, men ogsaa til dem, som ere paa Havets Bund. ikke alene strække sig til de Skabninger, som ere paa " Dette være altsammen til Eders Glæde og til Eders Trøst., 40 Aar gammel, at dette skeede, og Rygtet om ham udDet var omtrent ved Aaret 1666, da Jervi var en i vores Junio eller Julio, til en bedrøvelig Erindring om spredtes overalt. Den Faste, som Jøderne aarligen holde deres Tempels Ødeleggelse blev afskaffet. Det var da paa Tiden, at han maatte vise sig som Messias, for at opbygge et nyt; Han udvalgde de Konger og Fyrster, som skulde regiere med ham, og foregav, at have befaling, at eller for det første at faae det hellige Land fra ham at regiegaae til Constantinopel for at afsætte den Tyrkiske Keiser, re over. Han tog kun faa med sig paa dette Tog til Søes der strømmede af andre Veie til Constantinopel for at see for ikke at giøre for megen Opsigt, men de lettroende Jø denne Triumph. Vinden var den gode Messias ikke meget rettet om dette Opløb, sendte han to Fartøier ud, som gunstig, og som Storviziren imidlertid var bleven under skulde tage ham fat, og føre ham til Constantinopel. Her blev han kastet i et slet Fængsel. Dog tabde hans Anseelman sig til ham, og adlydte ham. Da nogle Engelske se ikke derved. Med den største Ærbødighed nærmede Kiøbmænd engang i den Tid ikke kunde faae deres Penge, Nr. 777 R. R. af Jøderne, fandt de for godt at vende sig med deres Klager til Schabtai, som strax skriftlig befalede Jøderne at betale Engelsmændene, hvad de vare dem skyldige, og det under den Trudsel, at de ellers ikke skulde indgaae til hans Glæde, eller komme i hans Rige. J Constantinopel var han nogle Uger, men som Starviziren skulde reise bort, fandt han det betænkeligt at lade ham blive der længere, hvorfor han blev ført til Dardanellerne i et bedre Fængsel. Dette styrkede ikke lidet Jøderne i deres Troe til ham, siden de meente at Tyrkerne ikke kunde eller forde giøre ham noget. Der hordes om Syner, Henrykkelser og GlædesTegn, i Anledning af den forestaaende Herlighed. Jo derne løbe sammen af alle Lande, og Tyrkerne lode sig godt betale af dem, for at faae deres Messias at see eller i Tale. Saaledes stod det hen, indtil der kom Splid i Kortet ved denne Leilighed. En lærd Jøde af Polen NehemiahCohen, d. c. af den præstelige Slægt, maaskee ligesaa oplagt til at spille denne Rølle, som Jiwi, reiser til ham og faaer Lyst at tage Deel i denne Ære. Gierne vilde han overlade til den anden at være Messias Davids Søn, naar han selv maatte forestille Messias Jasephs eller Ephraims Søn, der ikke skal blive saa lykkelig eller anseelig, som den første. Han meende kun, at Jiwvi havde været for hastig med at udgive sig for Davids Søn, førend Joseph Søn havde viist sig. Jebhi, hvad enten det var af Frygt eller Hofmod, eller, at han virkelig troede det, vilde nu ikke tilstaae at der skulde være to forskiellige Mesfiaser; hvilken Stridighed gav Anledning til to Partier blant Jøderne, af hvilke Zivvis fik Overhaand. Nehemiah, der besad Mod og Jndsigt, vil igien spille Jewi et Puds for dette Afslag. Han reiser derfor til Adriauopel og underretter Porten eller det Tyrkiske Hof om, hvad der laae under disse messianske Bevægelser, og hvad Følgerne kunde blive, naar man søgde at unddrage Jøderne fra Stor=Sultanens Herredømme. Sultanen lod da i en Hast efter deres Maade Jiwi bringe til sig, og paastaar, at han med Mirakler skulde bevise at han virkelig R 778 er var Messias, i sær ved at lade skyde paa sig. Schabtai har ikke Lyst, Mod eller Troe nok til at udholde denne Prøve, men tilstaaer, at han ikke er meere, end en anden studert Jøde. Dog derved blev det ikke. Dette farlige og forargerlig Spøg skulde kose hans Liv paa en Pæl, dersom han ikke strax antog den Mahomedanske Religion. SchabtaJervi maa finde sig i Vilkaarerne, og eklærer sig for en Mahomedaner i Storherrens Nærværelse. Nu heder han Mehemmed Effendi, men synes ikke at have vundet meget andet, end Livet ved den Forandring, thi som man frygtede for, at hans Tilhæng skulde formeeres eller bestyrkes, blev han, paa sin Tyrkisk, ført hen til et vist Castel, hvorhan døde, uvist paa hvad Maade, en halv Snees Aar derefter, eller Aar 1676. Dette uagtet, uddøde dog ikke Troen til ham eller omham. Det var kun hans Skygge, hedte det, eller en anden ham liig, som havde ombyttet den Jødiske Hue med en Tyrkisk. Han skulde nok komme igien, naar den beqvemme Tid var. Om han til denne Tid i deres Tanker er skiult i Himmelen eller paa Jorden, eller om han skal opstaae fra de Døde, er uvist at sige. Men Daniel Jskael af Smyrna har i Begyndelsen af dette Seculo, vil det forsikkre at han skulde komme igien om 40 Aar, og i Amsterdam skal der være trykt en Bog 1713, hvor der paastaaes, at Schabtai Jebhi endda var i Live, ligesom man har saavel i Tyrkiet, som i Polen og andre Steder, fundet fornøden, at lyse Ban over dem, som endnu hængde ved denne falske Trøe. Jblandt de nyere er især bekiendt Moses Meir af Solicow i røde Rusland, som reiste omkring for at udbrede Troen paa S. Jebhi, hvilket gav Anledning til de Bansættelser, som 1725 udkom mod ham og denne Sekte fra Synagogerne i Amsterdam, Frankfort ved Main og Altona. Jøderne, som man seer af de Kallenbergske Efterretninger, snakke vel om de mange Schubasiter der skal være i Ungarn, Mæhren, og andre Steder, og beskylde dem for Blodskam med fleere Forbrydelser; men man kan ikke altid slaae sin Liid til deres R 779 R. Fortælninger. Og maaskee mangen een beskyldes derfor, naar han yttrer Tvivl mod deres Religion og Sædelære, eller begynder at spørge, om Messias ikke skulde være kommen. De kunne da under dette Navn forfølge dem, og privat Had skiules ofte under Navn af Religions Jver. Dette meende man at være Aarsag til den Allarm eller de Bevægelser, der midt i dette Secniv vare blant Jøderne i sær i Hamborg og Altona, da de beskyldte Ober Rabbinen Jonathan Eibeschun for at være en Scabsaawit, afsatte ham, og vilde udelukke ham af deres Kirke, eller bansætte ham. Denne Sag gik til mange jødiske Synagogers og Academiers, samt nogle Christelige Universiteters og Lærdes Betænkninger. Nogle vilde giøre ham til en Schabsaawit. Der vare de, som holdte ham for en hemmelig Christen, og andre meende, at han var en god Jøde. Carl Anton, da Lector i det rabbinske Sprog i Hielmstad, der tilforn som Jøde havde studert under ham, skrev nu for denne sin forrige Lærer, (See hans Kurtze Nachricht vom dem falschen Messias Schabtai Jeret und den nenlich seinetwegen in Hamburg und Altona entstandenen Bewegangen, samt hans Nachlese zu seinen letzten Nachrichten von S. Jervi) Professor Carpov viiste i gelehrten Nachrichten von Rostok Ao. 1752. No. 36 og 37, at de Grunde, hvorpaa man beskyldte Jonathan for dette Kiætterie, og hvoraf man vilde bevise det, langt fra ikke vare sikkre, eller tilstrækkelige til at overbevise ham. Kongen blandede sig ikke i disse indbyrdes Religions Stridigheder, men da Ober=Rabbinen ikke kunde overbevises, og de tiltagende Bevægelser blant Jøderne kunde have Følger i Staten, tog han ham i sin Kongelige Beskyttelse, og Jonathan døde siden roeligen i sin Værdighed. Jndfald.