Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-16
Nyeste kilderie af Kjøbenhavn. 1296 Por Fjortende Aargang. No. 100. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 16 December 1817. Om Reformationen og Reformationsfesten. (Fortsættelse; see No. 94.) Vi have hidtil fulgt Tausen til een af de vigtigste Tidspunkter i Danmarks Reformationshistorie, 1630. Han var Drivehjulet i hele Værket, og vi have derfor fremstillet ham i Forgrunden af hiint store historiske Malerie. Men vi ville for et Øieblik bortvende vort Øie fra Danmark, og kaste et Blik paa eet af de Lande, der ligge det nærmest, Bremen. Vi ville da snart erfare, at de Hindringer, Reformationen paa samme Tid mødte der, vare langt større end de, der lagde sig den i Veien i vort Fædreneland. - Hvad Tausen var for Danmark, det var Luthers Discipel, Heinrich von Zntphen eller Møller, for Bremen, men lige i deres Bestræbelser var deres Lod dog heel ulige. Han ankom til Bremen 1522, og allerede strax ved Reformationens Begyndelse var Christoph, Erkepisp af Bremen, en ødsel og udsvævende Prælat, den, der søgte paa alle Maader at forsvare Pavedømmet, som een af Reformationens meest afsagde Fiender. De Geistlige vare da i Bremen, som paa de fleste Steder, meget uvidende og uduelige. Men alt dette afskrækkede ikke Heinrich v. Zutphen, og trods hines Forfølgelse, fandt han ligesom Tausen, Beskyttelse hos Raadet. Efter to Bremer Patriciers Forslag holdt han Søndagen for Martini den første evangeliske Præken, og bidrog under sit to aarige Ophold i Bremen, meget til den lutherske Læres Udbredelse. Raadet beskyttede ham mod Erkebisp Christophs Forfølgelse, og denne lod, ene for hans Skyld, et Concilium sammenkalde i Buxtehude, 1522. Men uctop derved blev den evangeliske Lære end mere bekjendt denne Stad, efterat reisende Handlende sandsynligviis allerede havde bragt Luthers Skrifter i Omløb i disse Egne. Conciliet kan ikke have havt vigtige Følger for Zütphen, thi 1524 blev han evangelisk Præst i Meldorf i Ditmarsken, hvor han imidlertid maatte udholde haarde Kampe. De 48 Regenter i Heide dømte ham, uden at have seet eller hørt ham, fra Livet. Om Natten blev han bortslæbt og mishandlet, og den 11 Dec. kastet i Heide paa et Baal, for at brændes, men da Jlden adskillige Gange gik ud, brændtes han ikke, men blev med mange Slag og Stik dræbt. Hans Død befordrede kun endnu mere den evangeliske Sandheds Sag, og frugtesløse vare Erkebispens krigerske Trudsler mod Staden. Allerede 1525 paafulgte i dens Kirker en stor Forandring. Jacob Probst, som ogsaa kaldes Spreng, der ved sin Flugt var undgaaet Baalet i Brügge, blev nu den fortrinligste evangeliske Prædicant i Bremen. Adskillige Kirker bleve de Evangeliske til Deel, og 1528 bleve andre Bygninger tagne fra den catholske Gudstjeneste og bestemte til almeennyttigt Brug. Flere saadanne Forandringer paafulgte 1529. Men alt dette uagtet maa Papisterne dog paa visse Steder endnu have havt stor Magt og Jndflydelse. En Præst, ved Rembertikirke, Joh. Bornemacher, der havde ægtet en Nonne, blev, paa Tilbagereisen fra Wittenberg, brændt d. 8 Dec. 1529. En lignende Skjebne havde den fra Bremen til Meldorf reisende Adolph Klarenbach, da han forhen vilde besøge sine Forældre i Vestphalen, i Cölln den 29 Septbr. Bremer Søfarende, der dreve ind paa de canariske Øer, bleve i Teneriffa mishandlede. En Bremer Syndicus, Joh. von der Wyck, blev fangen i Horstmar og i Fængslet hemmeligen henrettet, 1533. Man seer heraf hvorledes Papisterne, saa vidt det stod i deres Magt, søgte at udøve deres Herredømme og Hevn. Men ved Skrifter af Probst, von der Wyck og Timan blev omsider Reformationen dog fremmet *). Af dens Skjebne i Bremen kan man slutte sig til dens Skjebne i andre tydske Stæder, og det er mærkeligt nok, at den der har kostet langt flere Offre der end i Danmark, hvor Mundhuggerie næsten var det eneste Vaaben, Papisterne førte.