Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1841-01-02
Odense. Den Kongelige Commissarius, Hr. Conferentsraad Ørsted, afreiste herfra Onsdag Formiddag Kl. 10. Sit korte Ophold her anvendte han til at besee flere offentlige Jndretninger, deriblandt den nye Asylbygning. Aftenen tilbragtes i en hos Hs. H. Hr. Biskoppen indbudet Selskabskreds. Ne 3. Endydermeere til Hr. Ove Thomsen. Naar Capellanen ynksomst græder, Han allersnarest Folk opæder."A. B. C. Det er Skade, at Hr. O. T. ikke er bleven sat ind i den geistlige Stand; thi han har unægtelig gode, men nu undviklede Naturgaver til at holde kirkelige Foredrag. Hvad var det ikke for en Tale, han holdt til mig i hans Avis af 26 Dec. f. A. og det var endda ingen Søndag, men kun en Pialt af en Løverdag? Hvor bevæget blev jeg ikke, da jeg læste hans begeistrede Udraab til mig: Nicht gab dir Gott vergebens Den Geist des edlen Lebens, Geh hin und leuchte wo er ruft. Dertil kommer, at det var paa sin gode Tydsk, der altid udøver en sær Virkning paa min Sjæl, enten saa dette brave Tungemaal tales af en Bedemand eller af Jacob v. Thyboe. Jeg opløftede min Røst, som Bibelen udtrykker, sig, og græd: jeg kunde jo anvende paa mig selv det, som Johan Ludvig Heiberg siger om sig i No. 34 af Flyvende Post for 1830, at han neppe er bleven tiltalt saaledes siden dengang Præsten spurgte ham: "Forsager Du Diævelen og alle hans Gierninger, Førend jeg imidlertid gaaer over til at undersøge blot to Punkter i hiint heldige Forsøg i den geistlige Veltalenhed, maa jeg, for Curiositetens Skyld, for Læserne recapitulere hele Gangen i denne Strid mellem den ældre og den yngre Publicist, mellem Bedemanden og Lægmanden. O. T. giver A. et hæderligt Vidnesbyrd i sin Avis; en Anonym skrifter, at han tidligere har næret Tvivl om nogle omtalte Egenskaber hos A., men erklæret tillige, at O. T. vistnok maa kjende disse Ting bedre end Anonymen. Nu beklager O. T. sig over, at Anonymen har havt til Hensigt, forsætligen at have villet stiæle hans Navn. *) Anonymen navngiver sig (hvilket i Bedemandsstilen hedder: "han blotter sig), hvorpaa O. T. forelæser C. B. forskjellige geistlige Foredrag paa Dansk og sætter en tydsk Rosin i Enden af det ene. Ved at beskue Gangen i denne Sag ere Flere komne til den Formening, at, hvis Hr. O. T. her har brugt al den Forstand, som Vorherre har givet ham, saa har han sandelig heller ikke brugt mere. Jeg kommer nu til to enkelte Punkter i den sidste Oplæsning fra Chorsdøren. Hr. D. T. formener, at det er upassende, at jeg netop nu drager det store Spørgsmaal om Valget af Stænderdeputerede over paa Personlighedens usle Gebeet. Her er jeg virkelig fristet til at svare ligesom Smaabørnene i Skolen: "Det kan Du selv værelStridens Oprindelse og Gang er fremstillet ovenfor, og der troer, jeg, at det retsindede Publikum, hvortil ogsaa Hr. O.T. appellerer, vil erklære mig angerløs. Naar Hr. O. T. finder det upassende, at Provindsens to Redakteurer i et saa vigtigt Tidspunkt underholde Publikum med Dette Navn, maa have været forputtet et eller andet Sted og er rimeligviis gjenfundet, siden dets Forliis ikke senere omtales af Vedkommende. Green slig personlig Feide, da svarer jeg: Bee den, fra hvem Forargelsen kommer. Meget i min Vandel kan Man vistnok bebreide mig, men endnu har aldrig Nogen beskyldt mig for, at ville trænge mig frem og vise mig for Publikum: jeg har altid hyldet den Grundsætning: qui bene latuit, bene vixit (o: den lever bedst, der lever ubekjendt). Nødtvunget af Hr. O. T., der kunde have holdt sin Næse hos sig selv, hvor Jngen fornærmede ham, er jeg bleven stædt ind i denne min første offentlige Strid. Om Hr. O. T. hylder en anden Grundsætning, end den ovenomtalte, overlader jeg til Andre at bedømme. Jeg kommer til det andet Punkt. Hr. O. T. synes at ville insinuere Muligheden af at jeg ved denne Leilighed er bleven tvunget til at sætte mit Navn under en Andens Artikkel: jeg skylder mig selv, ikke ham, at erklære, at Sligt ikke er skeet. Hvor skulde ville tvinge mig til Sligt? Mine Creditorer, Det var en løierlig Maade, at gjøre sig betalt paa Kongen, ved et specielt Reskript, Kongen har mintro Andet: at tænke paa, end paa mig, hvis Existents kan være ham aldeles ligegyldig. Min Kone, jeg forsikkrer, at jeg saa taalelig er Mand i mit eget Huus. Min Principal kanskee, er det maaskee ham, Hr. O. T. har mistænkt eller lader som han mistænker?