Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-08-18
Roeskildske Stænderforsamling. Sextende Møde. Assessor Algreen-Ussing forelæste den af ham anmeldte Petition fra Selskabet for Trykkefrihedens rette Brug, om adskillige Forandringer i den bestaaende Trykkefrihedstilstand, hvilken Petition er bekjendt fra Forhandlingerne i det nævnte Selskab. Denne Petition erklærede Producenten at ville understøtte forsaavidt den stemmede med hans Overbeviisning, og bemærkede han tillige, at den oprindelig var sendt til Prof. Bang med Anmodning om at han vilde fremlægge den forsaavidt han kunde understøtte den, hvilket han ikke fandt at kunne, Professor Clausen bemærkede, at han under Forhandlingerne i Trykkefrihedsselskabet havde modsat sig den Form, hvori nærværende Petition var indsendt, nemlig som udfærdiget i hele Selskabets Navn, men at Formen dog ikke havde saa megen Vægt hos ham, at han derved vilde lade sig afholde fra at understøtte Petitionen, med hvilken han i flere Henseender samstemmede. Professor Bang bemærkede, at det forholdt sig rigtigt, at Petitionen først var sendt ham, men at han ikke kunde understøtte den, fordi de Forslag, den indeholdt om at sætte Frd. 27 Septbr. 1799 uforandret i Kraft var aldeles stridende mod hans Overbeviisning. Denne Anskuelse bragte ham dog ikke til at stemme mod en Comitees Nedsættelse, ligesaalidet som Hensyn til at Tiden maaskee atter denne Gang vilde blive for knap, men den Tilstand, hvori Pressen for Øieblikket er, de Forhold, hvori vi befinde os med Hensyn til dens Virksomhed, dens Adfærd, det var denne Tilstand, der efter Talerens Skjøn gjorde det sær betænkeligt for Forsamlingen, at indgive til Kongen en saa særdeles indgribende Petition. Det kan ei fordølges vedblev Taleren, at der gives Mange i Landet, der misbillige Pressens, især Dagbladenes, Færd i den seneste Tid. Den moralske Kraft, som aabenbarede sig i denne Forsamling, da i dens første Session et kongeligt Lovudkast, hvorved der paalagdes Trykkefriheden nye Jndskrænkninger, blev forelagt, reiste sig fra den Velvillie, som man nærede for Trykkefriheden; men jeg frygter for, at hiin Kraft vil være bleven mindre, naar denne Velvillie er hos mange oplyste og retsindige Borgere, ombyttet med villie, en villie, som forøges, naar det sees, at de Mænd, der i Selskabet for Trykkefrihedens rette Brug have viist sig som de virksomste ved Valget af Selskabets Repræsentanter i Kjøbenhavn, og som have taget den ivrigste Deel i Selskabets Forhandlinger og nærværende Petition, deels ere dømte af Landets høieste Ret for usømmelig og utilbørlig Skrivemaade, deels ere under Tiltale herfor. Men naar vi nu staae under saadanne Forhold, da frygter jeg for, at en Sætning i Petitionen, i en ganske anden Retning, end den af Petitionairerne paatænkte, vil kunne blive alt for sand. Den hedder nemlig, at den Tid vel ei vil være fjern, da vor hele Trykkefrihedslovgivning vil blive undergivet en gjennemgribende Revision. Ja vel, en Petition, som den nærværende, vil kunne fremkalde en slig Revision, men den vil, under de nys beskrevne Forhold, gaae ud paa, hvad jeg høiligen vil beklage, en yderligere Jndskrænkning af Trykkefriheden. Jeg troer, at en roligere Tilstand igjen vil indtræde, og at da Andragender om større Frihed ville kunne blive hørte, og vor nærværende Forfatning er dog ei anderledes end at enhver fædrelandskjærlig og besindig Mand frit kan yttre sig over vore offentlige Anliggender. Navnligen har jeg, ved at omhandle disse, aldrig fundet mig generet ved de bestaaende Love. Men er Pressens Forfatning saaledes, da er det meget betænkeligt, nu at give en Impuls til en almindelig Revision af Trykkefrihedslovene; og det vilde sandsynligviis blive Tilfældet, hvis en saadan Petition som den foreliggende ingaves. Thi at vende tilbage til Frd. 27de September 1799, at ophæve næsten et halvt Aarhundredes Lovbud, uden at sætte Noget istedet, det vilde Regjeringen ikke gaae ind paa. En Revision af Presselovgivningen kunde den derimod maaskee vel være tilbøielig til at lade foretage, for at fremkalde nye repressive Forskrifter modden journalistiske Presses Udskeielser. Det er denne Betragtning, at det er høist utidigt, nu i dette Øieblik, under disse for Pressefriheden forviklede Forhold, at ville fremkalde en forandret Presselovgivning, der gjør mig det sær betænkeligt at stemme for en Comitees Nedsættelse. Den Kongelige Commissarius yttrede, at han havde været findet at begynde med en bemærkning om Andragendets Form, forsaavidtsom det nemlig ikke, saaledes som det i 1838 indkomne, var indgivet i de enkelte Mænds Navne, som havde erklæret sig for samme, men paa det hele Selskabs Vegne, uagtet de Jndivider, hvoraf Bestyrelsen bestaaer, ikke kunne være beføiede til at handle i Selskabets Navn, undtagen i dettes indvortes Anliggender. Men da det Fornødne herom allerede var anført af Professor Clausen og Professor Bang, skulde han ikke dermed opholde Forsamlingen. Han vilde dernæst have bemærket, hvad den sidstnævnte ærede Deputerede allerede havde gjort opmærksom paa, at man, efter Pressens nærværende Tilstand, neppe kunde vente saadanne Forandringer, som den Andragendet gaaer ud paa. Det er Enhver bekjendt, at Pressen i den senere Tid har antaget en saa agitatorisk Characteer, at mange af Trykkefrihedens oprigtigste Venner ere blevne satte i alvorlig Bekymring, baade med Hensyn til de skadelige Følger, som dens Misbrug i og for sig have havt, og med Hensyn til den Tilbagevirkning, som disse Misbrug kunne udøve paa selve Pressens moralske Kraft, mulig og paa dens juridiske Tilstand. Man maa og erkjende, at man her i Landet er i Besiddelse af en Trykkefrihed, som faa andre Lande i Europa have Mage til, og saa beskedent, det end kunde synes at være, naar man forlanger at gaae tilbage til Frd. 27de September 1799, saa vil man dog vistnok finde, at det, der begiæres, er overmaade Meget, og noget ganske Andet, end det har Udseende af. Det maa nemlig erindres, at denne Forordning, paa den Tid, da den udkom, blev opfattet og anvendt paa en ganske anden Maade end nu, saa at vi nu, uagtet de senere Jndskrænkninger, factisk nyde en meget større Trykkefrihed end dengang. Jøvrigt vare vistnok de Forandringer, hvorpaa den i 1838 her nedsatte Comitee androg, i sig af en ganske rimelig Natur, men at Regjeringen under de nærværende Omstændigheder skulde gaae ind derpaa, naar den ikke paa den anden Side kunde give det Repressive i Presselovgivningen forøget Styrke, vilde uden Tvivl findes betænkeligt. At det navnlig skulde tillades i Tidsblade at behandle politiske Materier, blot imod at staae til Ansvar efter de almindelige Trykkefrihedslove, vilde, efter den Brug, det er at forudsee at der vilde blive gjort af denne Frihed, og med Hensyn til de Forviklinger, som derved vilde fremkaldes med andre Regjeringer, neppe findes tilraadeligt. Man vilde vistnok forekaste Regjeringen, at den paa en Tid, da Pressen viste en saadan Tendents til Udskeielser, ophævede et Baand, hvorved man hidtil havde været istand til at forebygge Fornærmelser mod fremmede Magter.