Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-06-11
Efter den Vending, Europas Anliggender i det Hele nu havde taget, var det at forudsee, at de vigtigste Næringskilder, der imidlertid bleve Danmark tilovers, vare dets Kornavl og Konstflid. Men Jndustrien kunde umuelig trives, saa længe Pengeforvirringen rystede Grundstøtterne for at Besiddelse og Eiendom; vakte hos de fleste Classer Speculations- og Aageraand, gjorde det for saare Mange yderst let, i Ørkesløshed at fortjene Summer i eet Aar, som Fliden og Arbeidsomheden ikke kunde forskaffe i ti. Alle higede kun efter det Lette; ingen vilde give sig af med det, der udfordrede Anstrængelse. Vi ville ikke udmale dette Malerie, hvis Hovedscener endnu ere os Alle i frisk Minde. Hvad Kornhandelen angaaer, da beroede dens Held ene paa andre Landes Uheld, og desuden havde vore Landmænd ikke noksom beflittet sig paa, at levere saa vel rensede og tørrede Varer, at de kunde anbefale sig selv paa Europas store Korntorve. Kun i Nødsfald, og naar udenlands Misværter, som i Aarene 181617, indtraf, søgtes de med Begjerlighed. Men naar Nøden var overstaaet, vilde man kun kjøbe dem til overdreven lette Priser. Allerede strax efter den gjenvundne Fred føiedes Anstalter til at ophielpe den indenlandske Konstflid. Ganske at forbyde Jndførslen af udenlandske Varer, fandt man ikke raadeligt, thi deels udgjør Tolden af saadanne Varer altid en vigtig Deel af Statsindtægten, som ikke letteligen kan gives med eet Slip paa, uden at volde et væsentligt Savn; deels ere de indenlandske Manufacturer ikke istand til at forsyne Landet med hele sit Behov til Klædning, Næring &c. Men for dog, saa meget som mueligt, at lade den indenlandske Manufacturist nyde betydelige Fortrin for den udenlandske, blev det 1814 anordnet, at adskillige af de Tøisorter, der indføres, skulde sælges ved Auction, og Eieren tilbagebetales 70 pC. Heraf syntes det, at den indenlandske Fabricant maatte kunne faae for sine Varer 30 pC. mere end den udenlandske, men at dette af adskillige Aarsager ikke er Tilfældet, skulle vi siden søge at godtgjøre. Jmidlertid synes den nuværende Tidspunkt, da æventyrlige Speculationer have ophørt, og Pengevæsenet er bragt paa en temmelig fast Fod, at være den indenlandske Konstflid saa gunstig, at det sikkerlig er af høieste Vigtighed for det Almindelige, at opsøge de Hovedhindringer, der ligge i Veien for dens Opkomst, og Midlerne, hvorved disse bedst og lettest ryddes af Veien. Vi ville begynde med Arbeiderne, der, næst Capitalen, ere Sielen i alt Fabrikvæsen; thi uden ædrue, flittige og gode Arbeidere lader ingen Fabrikflor sig tænke, men under Krigen, hvor Arbeidet betaltes saa uforholdsmæssigen dyrt, bleve disse hos os vante til en Arbeidsløn, som Fabricanten, i Tiden, umueligen kunde udholde at give dem, og til en Levemaade, der ofte aldeles ikke passede til deres Stand. Ganske anderledes er det i andre Fabriklande, der træffer man sjeldent drikfældige, dovne, balstyrige Arbeidere. Flittige og nøisomme leve de for det meste med deres Familier, og deres Børn opdrages til at følge deres Fodspor. Saaledes maa ogsaa Fabrikarbeidere opdrages til deres Bestemmelse og tidligen vænnes til Nøisomhed, Flid og Tarvelighed, naar Manufacturerne skulle kunne opnaae nogen Flor. Hvorledes imidlertid en stor Deel Arbeidsfolk i Almindelighed have i de sidste Aar været hos os, er for bekiendt, til at det behøver nogen nøiere Udvikling, og først nu, da Alting synes at jevne sig igjen, og hvor det er blevet nødvendigt for Enhver, der paa en ærlig Maade vil fortjene sit Brød, at være flittig, nøisom og ædru, er der Udsigt til, at naae det attraaede Øiemed, naar der fra alle Sider, med forenede Kræfter, arbeides til eet Maal. (Fortsættes.)