Adresseavis for Børn, 1782-08-07
Naar nu denne gode og kjerlige Gud befaler Menneskene noget, hvad mener De da vel, at han har for Hensigt dermed Ludv. At det skal gaae Menneskene vel. Hopm. Er en skarp Kniv ikke ofte meget smuk, – Men af hvad Aarsag forbyder en omhyggelig Fader sit Barn, at røre ved denne smukke Kniv – eller at lege dermed, Ludv. Fordi Barnet ikke skal skjere sig med Kniven. Hopm. Saaledes forbyder den kjere Gud os ogsaa alt det, som kan skade os. Naar vi nu kjende denne milde Gud, ære ham, tilbede ham, elske ham og gjøre hans Villie, saa tjene for Børn. og dyrke vi ham. Men der er en egen Bog, hvorudi vi fornemmelig kunne lære Religionen, eller den Viis og Maade, hvorledes vi skulle tjene og dyrke Gud. Veed De vel, hvad man kalder den Bog, Frits. Det er Bibelen - eller Guds Ord eller den hellige Skrivt. Ludv. Jeg kan et Tankeriim derom: Agt Skrivten altid høyt, og lyd Guds Røst i den: Saa er din Lykke vis her og i Himmelen. Her sendte Moderen Bud efter Hovmesteren og sine to Sønner, at de skulde følge med hende ud i Haugen at spadsere, og paa denne Spadsegang blev følgende Samtale holdet. Moderen. Nu, hvad godt har De lært i Dag, mine Venner, Jeg har i lang Tid ikke havt Leylighed at uddeele nogle Belønninger. Og hvorfor sender De mig ingen billet, Hr. Hovmester, at mine uartige Drenge ikke ville lære noget? Frits. Vi lære ikke altid for Belønningens Skyld, søde Moder. De giver og jo dog alligevel alt det, som vi behøve og trænge til. Dag har vor Hovmester fortælt os meget af Sei lers Religion for de Umyndige. Vi høre med Fornøyelse derpaa, for det er saa meget smukt, det maae ret have været en brav Fader, som har skrevet denne lille BogHovm. Jeg kunde vel have sendt Dem et Vidnesbyrd om Deres Børns Flittighed og Artighed. Men jeg har begyndt at holde et Dag register, som skal indeholde vor Opdragelseshistorie i Smaat. Jeg holder saadant et Dagregister for meget nyttigt. Naar derudi forekommer meget til mine Disciples Berømmelse, hvilken Ære skulle de da have deraf, naar det bliver foreviist for andre retskafne Folk, Jeg kan af denne Bog opvise og godtgjøre deres Tilvext Dag fra Dag i Kundskab og gode Sæder. Mod. De har Ret, Hr. Hovmester, at saadan en Dagbog maae være meget nyttig; men det koster Dem vist ogsaa megen Møye og Umag. Hovm. Ved Børns Opdragelse kan man aldrig være flittig og agtsom nok. Jeg paatager mig med Fornøyelse den Møye og Umag, som derved falder. Jeg bliver næsten altid strax paa Stedet belønnet for enhver af mine BestræAvis. stræbelser derudi, ved den Kierlighed, den Flid og den Lydighed, som mine kjere Elever udvise. Jeg maae ogsaa tilstaae, at jeg er overordentlig fornøyet over at have saadanne kjere Børn, som Deres ere, under min Jnformation, og De har jo selv med saa megen Forstand gjort disse Deres Børn kierlige imod mig. Ja jeg veed, at det i Førstningen ogsaa maae have faldet Dem selv besværligt og tungt, at disse Deres kjere Sønner skulde hele Dage være bortrevne af mig fra Deres moderlige Arme; men De har selv været Skyld derudi, og har derved truffet det sikkerste Middel til, at vi kunne vente de lykkeligste Følger af vor Opdragelse; og nu ere Deres Børn og jeg saa fortrolige gode Venner, at De næsten kunde blive fortrydelig derover. Mod. Ja, ja, Hr. Hovmester, der fattes heller ikke meget i, at jeg jo er det – og jeg er kjender det ogsaa - dog, jeg veed, at De skjøtter ingen Berømmelse om. - Jmidlertid er det gandske naturligt, at en god Forstaaelse imellem Lærerne og Forældrene, samt Venskab og Kjerlighed imellem dem og Børnene maae altid være Grunden til en god Opdragelse. Jeg er ogsaa overbeviist om, at Deres Arbeyde vilde uden dette være Dem alt for tungt, og De skulde ellers ikke kunne udrette det, som De nu er i Stand til. Men jeg haabede altid det bedste, i hvor betænkeligt det end i Førstningen var mig saaledes at overlade Den mine Børn gandske med Liv og Siel. Og da jeg nu seer mit Ønske opfyldt, saa skulde det gjøre mig hjertelig ondt om De, min kjere Hr. Hoviester, ikke skulde have Lyst til at blive bestandig hos os, Frits Søde Moder spørger og jo slet intet om, hvad vi have lært i Dag Mod. Ney, min Søn, jeg tænkde, at J havde vel ikke lært meget. Nu, saa fortæl mig noget, jeg vil med Opmerksomhed høre paa dig, eller vær du min Lærmester, saa vil jeg være din Discipelinde. Frits. Ja, men saa vilde nok Hr. Hovmesteren hielpe Dem, og det gielder ikke. Hovm. Ney, jeg vil ikke tale et Ord i med begynd De kunfor Børn. Frits. Der falder mig just noget ind, siden vi gaae her at svadsere i Haugen – og det passer sig nu ret saa godt, See der, der ere ogsaa Myrer. Mod. Der falder mig nu og noget ind, Ludvig, kan du det Sprog; Gak hen, og lær af Myren, du Dovne. Ludv. Men jeg er jo ingen Doven, søde Moder. Mod. Ney, ney, det er du ikke heller men dersom du ikke kan det Sprog, saa kalder jeg dig dog saadan en. Ludv. Gak hen til Myren, du Dovne, betragt dens Flittighed, og lær af den. Omendskjønt den har hverken Konge, eller Høvidsmand, eller Herre, saa indsamler den dog sit Vinterbrød om Sommeren, og sin Føde om Høsten. Frits. Vil nu søde Moder engang høre. En Fader gik engang i Haugen og spadserede med sit Barn. Da de kom tæt hen til Haugedøren, løb Barnet hen til Hækken og saae paa Myrerne. Hvad seer du paa, mit Barn, spurgde Faderen. Hovm. Nu vil jeg svare for Barnet: O, jeg seer saa mange smaa geskæftige Dyr, som i største Hastighed løbe frem og tilbage. Men hvad er det, de bære? Frits. Ha, ha, hal det er ogsaa ret et Svar, som af et Barn, Det er Fødevare, de bære; som de indsamle til deres Underholding. Hovm. Men hvor bære de det hen Frits. Under denne lille Høy eller Tue har de gjort Huler i Jorden. Og der – Ja, naar De ikke vil spørge mig til, saa kan jeg ingen Vey komme – Det er just et billede paa Flittighed – og Foraaret er et Billede paa Ungdommen. - Der mødte dem ogsaa en gammel Mand, som ikke havde været flittig i sin Ungdom. - Og det kommer ogsaa for derudi: Den, som ikke gjør Godt, den gjør letteligen Ondt, Hovm. Disse Myrer – naar det er Sommer, saa ere de flittige, og indsamle Forraad i deres Huler. Om Vinteren, naar Jordbunden, er haard frossen, og mestendeels tildækket med Snee, saa ligge de da saa sikre og trygge i deres Kammere og sove, naar det er ret stræng Kulde, ligesom Bierne; men saasnart de vaagne op igien, naar det er en varm Dag, saa leve de af deres Avis om Sommeren indsamlede Fødevare. Er det ikke kloge Smaadyr, Hvo har vel lært dem denne Klogskab. Frits. Det har deres Skaber. – Men Mama maae ogsaa svare noget. Hvilken Tid er det menneskelige Livs Foraar, Mod. Naar man endnu er ung, som du er, og skal lære flitig og være brav. Frits. Jh, ih, søde Moder svarer jo meget meer, end man spørger om. Hvilken Tid er det menneskelige Livs Sommer, Mod. Naar man engang er fuldvoxen og stor, som jeg. Men da maae man allerede have lært noget, og være duelig og retskaffen, paa det at man kan godt forestaae sine Forretninger, og bevise meget Godt imod andre. Frits. Det var ret galant svaret. Hvilken Tid er det menneskelige Livs Vinter, Mod. Det er Alderdommen. Da maae mani sin forbigangne Livstid have gjort og udrettet det, som Myrerne om Sommeren, ellers gaaer det en meget slet i denne Livets Vinter. Ludv. Jeg veed ogsaa, at da Faderen gik hjem fra Haugen med sin Søn, saa mødte der dem en fattig gammel Mand. Hovm. Det er sandt. Men havde denne Mand ikke engang været rig? Ludv. Jo, i hans Ungdom var han rig, og maaskee han ogsaa endnu var rig som Mand; men han havde hverken bedet eller arbeydet, og derover blev han en fattig gammel Mand, som maatte gaae omkring og tigge. Det er ret en Spot og Skam, at opføre sig saaledes. Vil De nu høre mit Vers herpaa Den Stund jeg er ung, jeg ret flittig vil være At glad jeg engang kan men Alderdom bære. Vel vil jeg min Ungdoms Fornøyelser nyde; Dog saa, det mig ikke skal gammel fortryde. for Børn. Mod. De maae see til, Hr. Hopmester, at de Bøger, som Seiler har skrevet for Børn, kunne blive indførte og brugte i alle vore Bekjendteres Huse, hvor der ere Børn. Jeg læser selv gjerne derudi. J Religionen for de Umyndige er for Exempel alting saa fatteligt og opbyggeligt foredraget. Og, som jeg holder for, saa kan man ret godt lære deraf, hvorledes man skal tale med Børn ved Underviisningen. De har jo altid sagt, og jeg indseer det nu ogsaa selv, at det ved at lære Børn kommer saa meget an paa at tale Børnesproget med dem. Og, ligesom De ogsaa har sagt, saa er Jndholdet hverken valgt for meget eller for lidet for Børn af ringe Alder, og Ordenen er ogsaa meget god, saa at de derved kunne komme til en skjøn Kundskab i Religionen. Det er i Sandhed vist, at Hielpemidlerne til at faae Kundskab i Religionen ere langt bedre og fortræffeligere nuomstunder, end forhen. De Voxne kunne endogsaa lære meget deraf. Thi man troer ofte, at man veed en Sag ret godt, men naar man skal offentlig foredrage sine Tanker derom, at et Barn kan forstaae en, saa fattes der dog meget deri, og naar man læser i saadan en liden Bog, hvor Materierne ere saaledes foredragne, at endog Børn selv kunne forstaae og begribe samme, saa er det ret ligesom at man nu allerførst hørde saadanne Ting. J min Ungdom havde man ikke saadanne gode Skolebøger.