Viborger Samler, 1823-01-18
Verona. 14de Decbr. Monarkerne som bivaanede den nu tilendebragte Congres, have tilstillet, ved deres Ministre: Fyrst Metternich, Grev Resselrode og Greve Bernstorff, Hofferne en Circulærnette om dens Forhandlinger, hvori udvikles de der forekommende Gjenstande nemlig: 1) Piemonts Besættelse af fremmede Tropper, der nu ansees unødvendig, da Jnsurrectionen er dæmpet. Som følge deraf drages Tropperne derfra i terminviis, den første 31te December 1822; den 30te Septbr. 1823 endes den ved Rømningen af Alessandrias Fæstning 2) Da Kongen af Neapel har erklæret, at Forfatningen det og tillader Ham at ønske det fremmede Troppeantaformindsket; saa er det besluttet, snarest mueligt derfra at trække 17000 Østerrigere. 3) Foruden Jtalien, som Monarkerne ville sikkre Rolighed og indvortes Fred, frembyder og Spanien dem et Skue, der maae gjenkalde Mindet om de i Jtalien vakte Opstande, ligesom og til samme Tid Krigsfaklen blev kastet ind i Tyrketiget - Man maae antage, at den Aand, der afstedkom og nærede begge Luer, vare beslægtede og beregnede paa, at sætte hele Europa i Krigslue. - Hvad Krigen i Østen angaaer, saa have de forbundne Monarker fulgt saavel Samvittighedens som Pligtens Stemme og maae overlade Jnsurgenterne der til deres Skjebne da de have formaaet Ruslands Keiser til at overholde Freden, saalænge muligt. 4) Spaniens ulykkelige Forfatning har tildraget sig de Allieredes hele Opmærksomhed. Den er fremledet paa en Tid, da man Egner de til Cultur, at sætte sig op mod Dynastier og rive alt Gammelt overende; men skal det kaldes Cultur, naar den væbnede Magt, der skal forsvare Landet fra Fjender og haandhæve Orden, selv vil regjere; saa maae Spaniens Jnsurgentere blive Mønstret for Europas Reformatorer - Men Spanier har alt følt Følgerne af, at være de evige Verdenslove ulydige; foruden den indre Omkastelse af alle ordnede Rettigheder for Konge og Folk, har det tabt sine rige Kolonier i Amerika, som længe vil svie m. m. - Monarkerne maae efter Pligt tage megen Hensyn paa et Land, hvis Onde kan udbrede sig overalt; hvis Konge er deres Ven, og hvis Folkeslag er bekjendt for sin Storhed Dyder, og Tanperhed. De Allierede ønske kun Fredens Vedligeholdelse; deres Fiender ere kun De, der forstyrre den og forlede Nationer til at styrte sig i Splidagtigheds og Ufreds Afgrund. Regjeringerne, vare de end nok saa vise, kunne intet formaae og ingen Tiltro erhverve sig, saalænge Factioner med Oprørsfind laste alle deres Foretagender, forgifte den offentlige Mening og i Mørket arbeide paa fjendtlige Planer mod Almeenvellet og Roligheden - Monarkerne mene derfor at deres store Arbeide ikke er fuldbragt, førend slige Anslage ere sjunkne tilbage, i Afmagt, saa at de ikke mere kunne skade Freden i den oplyste Verden - Monarkernes Ministre ville, overeensstemmende med denne Note, behage at tilkjendegive deres Hoffer "At deres Ønske er, ubetingeligt: at alle Souperæner for at nyde det Gode, der hellige Forbund har til Diemeed, maae arbeide til ret Maal; endog for Efterslægten forlange de dette -De ønske: at de Alle ville ansee den dem anbetroede Magt for et helligt Depositum, hvorfor de bør aflægge Nutiden og Efterkommerne Regnskab og, at de staae et stort Ansvar, om de ved daarlige Raad berede deres Undersaattere et Onde, hvorfra de kunde sparet dem. De Allierede smigre sig med: at alle Europas Souveræner under alle Former, ere enige med dem i disse Puncter og ville medarbeide til Europas Held og Velfærd."