Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-11-01
Jndsendt. Til Hr. Skuespildirecteur Titchen. Tillad, Høistærede, uden Fortrydelse, at man er saa fri at fremsætte nogle Vink til Dem, idet man føler sig overbeviist om, at De, ved at tage nogen Notits af dem, derved vilde opfylde et oftere yttret Ønske hos Publicum. Jndsenderen, og flere med ham, ere nemlig af den Mening, at det vilde være saavel i Deres egen som i Publicums Jnteresse, om De istedetfor som hidtil at give 4 Forestillinger ugentlig, indskrænkede dette Antal til 2 eller høist 3. De vil her maaskee indvende, at det bliver Deres Sag at bestemme Antallet paa de ugentlige Forestillinger, ligesom det alene bliver Deres Skade, hvis De maa spille for tomt Huus; og heri har Devel for endeel Ret. Men De maa dog vel indrømme, at De ved at give færre Forestillinger om Ugen, baade vilde forskaffe Deres Personale mere Tid og Rolighed, saavel til at lære deres Roller i Almindelighed, som og til at indstudere nye Stykker, og Publicum Leilighed til at see noget Nyt; thi man antager, at De ikke har overseet den Opfordring til Dem, som man i denne Henseende nylig har læst i de fyenske Aviser, og det maa dog tillige være indlysende, at De ikke kan skade Dem ved at forøge Deres Repertoire med et smagfuldt Udvalg af nye Stykker. Det maa desuden være i høi Grad anstrængende for Selskabets Medlemmer at spille 4 Gange om Ugen ja ofte endog have flere forskjellige Roller paa een Spilleaften. Naar da Upasselighed, foraarsaget ved Overanstrængelse, nøder Dem til paa een Aften at opvarte med 3 Smaastykker, som alle kort tilforn have været givne her i Byen (det ene af dem endog 2 Gange), og naar De ved denne Leilighed ret opmærksomt har betragtet de sparsomt besatte Bænke – da troer man De vil have indseet, at en fornuftig Oeconomie i Henseende til Brugen af Deres Personale kun vil bringe Dem Fordeel, hvorimod det aldrig kan gergade Dem til Gunst hos Publicum naar de lover Et og giver et Andet. En anden Klage, som man oftere har hørt fremføre mod Dem, og som vel neppe er bleven Dem ubekjendt, er, at Deikke altid er heldig eller omhyggelig nok i Rollebesætningen; og uagtet man gjerne indrømmer, at De undertiden kan være tvungen til at give en betydeligere Rolle i Hænderne paa en Skuespiller, der ikke passer for den, forsaavidt som det ansees nødvendigt ogsaa at give saadanne Stykker, hvori ikke alle væsentligere Roller kunne være tilfredsstillende besatte til hvilken Mening Jndsenderen dog ingenlunde bekjender sig, saa er det dog paa den anden Side en billig Fordring, at de betydeligere Roller stedse saavidt muligt uddeles med Smag og Skjønsomhed; og i denne Henseende synes det, at Klagen ikke er saa ganske ubeføiet. Jndsenderen har til Exempel saaledes hørt fortælle, at Alfs og Algers Roller i Hagbart og Signe ere bestemte for Dhrr. Bornemann og Haurovitz. Endskjøndt han nu fuldt og fast troer, at ingen af disse Herrer passe for de nævnte Roller, saa vilde det dog vistnok være mere passende, naar galt skal være, og Stykket gives, at Rollerne ombyttedes saaledes, at Hr. H. fil Alfs og Hr. B. Algers Rolle. Alf, som den ældre Broder, den tungsindige Helt, vilde – efter fattig Leilighed - dog altid passe bedre for den temmelig corpulente Hr. H., end den unge og livlige, næsten barnagtige Alger, hvis Rolle udentvivl ogsaa bedre passer for Hr. B.