Ribe Stifts Adresseaviser, 1814-06-14
Kiøbenhavn, den 10 Junii. Krigstildragelser nes Gang fordrede et stort og uundvigeligt Offer, Kielertractaten blev afsluttet, og fra dette Øieblik af var den politiske Forbindelse mellem Danmark og Norge aldeles hævet. Dog kunde de utallige Slægtskab og Venskabsbaand, de mange indviklede Forholde imellem begge Landes Jndbyggere ikke ligesaa hastigen sønderrives, og selve Tractaten bestemte derfor et Aar til Handelsforbindelsernes Vedblivelse paa samme Fod som forhen. Meddelelser kunne altsaa i nogen Tid finde Sted, ja endog Deeltagelse i den giensidige Skjebne have været yttret fra Mand til Mand; men Kongen vilde have troet sin Ære og Kronens ældgamle Hæder fornærmet, om han, efterat Tractaten af ham var ratificeret, havde tilladt sig et hvilket somhelst Skridt, der kunde vanskeliggiøre sammes Fuldbyrdelse. De eftertrykkeligste befalinger bleve derfor givne; Kongen fordrede og ventede Lydighed; men i Norge toge Begivenhederne en Vending, der aldeles tilintetgjorde Kongens redelige Bestræbelser forat gienvinde Nordens Fred. Selvraadig og paa eget Ansvar gik det norske Folk sin Skjebne imøde; Kongen havde gjort alt hvad man efter Tractaten ver berettiget at fordre af ham, og Norges Sag burde fra nu af have været et aldeles fremmed Anliggende for Danmark. Under disse Omstændigheder maatte det være særde. les paafaldende, at fremmede Statsmænd i offentliggjorte Forhandlinger føre et Sprog, som om Danmark kunde giøres ansvarligt for Norges vilkaarlige Handlinger; ligesom det heller ikke kan undgaae Opmærksomheden, at de ministerielle Yttringer det engelske Parlements Debatter angaaende Norge frembyde en Ubestemthed, ja endog Modsigelser, der blive vanskelige at forklare. Med Hensyn dertil bemærkes Følgende: Den i Kiel med Storbrittanien sluttede Fred blev den 7de April i Lüttich ratificeret, efterat paa den engelske Regierings Vegne vare foreslaaede Tillægsartikler, som forandre Tractatens 4de Artikel betræffende de danske erobrede, Besiddelsers Tilbagelevering. Ogsaa disse bleve i Lüttich af begge Staters Befuldmægtigede undertegnede og Ratisicationsacten for samme af Kongen af Danmark udfærdiget; men den er fra Storbrittaniens Side endnu tilbageholdt, uden at dertil nogen Grund er bleven angivet; dog har den engelske Regiering tilkiendegivet den til de vestindiske Øers Besiddelsestagelse bestemte Kongel. Generalgouverneur, at han kan udføre sit Ærende naar dertil de fornødne Forberedelser ere satte i Gang. Misledet af Enkelte, som ville Danmark ilde, dvæler man heller ved enhver Omstændighed, hvoraf Mistanke, kunde udledes, end hører Sandheds og billigheds Sprog, der tale høit for Dannerigets Konge, og man glemmer, paa en Tid hvor Retfærdighed, Lykke og Fred ved høimodige Fyrsters Anstrængelser giengives Verden, at Danmark er en Deel af samme, og at det ligesaavel som andre Stater har Krav paa at finde Hvile efter mange Aars Lidelser. Mindre Opmærksomhed fortiene fremmede, især engelske Avisskriveres Attringer og Danmarks Forhold i Henseende til Norge. Disse Blade ere, som bekiendt, det Hielpemiddel, hvorved Enhver kan virke paa den offentlige Mening under Anonymitetens Skiul, og frit kan vove at fremsætte urigtige Facta, overbeviist om, at de dog altid giøre Virkning paa nogle lettroende Læsere.