Norske Intelligenssedler, 1766-04-23
tor ske Jntelligen No. 17. Onsdagen den 23 April 1766. Sedler. Efterdi adskillige Materier til Jntelligenz-Sedlerne ere indsendte, og man gierne vil tiene Forfatterne med at indrykke samme, saa bliver Comoedien indtil videre opsadt. Min Herre, Endskiønt det er saa længe siden, føler jeg endnu i dette Øjeblik den vare Tidsfordriv De gav mig, ved at læse Kong Haquin Adelsteins Liig-Sang, forfattet af Evin Schaldaspiller, og af Dem oversadt og indført i Jntelligenz-Sedlen No. 47. forrige Aar. Poesten fortiener alle de Berømmelser, De har tillagt samme, men De tillader mig at erindre, at det synes af Deres Anmærkninger ligesom Kong Haquin skulle have tabt denne sidste Batallie, som han holdt med Erich Blodøres Sønner, da jeg ikke rettere erindrer, end at Kongen, efterat han havde slaget sine Fiender og paa Flugten forfulgte dem, sik det Saar, hvoraf han siden døde. Jeg har siden meget ofte læst Sedlerne i Haab om at finde noget fra Dem i samme Materie, men forgiæves. Jmidlertid har De derved givet mig Anledning at tænke paa, hvorledes man i disse vore Ugeblade kunde indrykke smaae Stykker af den Norske Historie, for at giøre dem en Migniature bekiendt for vore Landsmænd, som deri kunde findes ukyndige. Til en Begyndelse og for at opmuntre Dem at fortsætte samme, har jeg denne Gang udvalgt mig paa det allerkorteste at forfatte den første Enevolds-Konge i Norge, Harald Haarsager, hans Karakter, tilligemed Anledningen til den af ham indbragte Enevolds Myndighed i Riget. Dersom man ikke allene skal tilstaae Historiens Rigtighed, men endog troe, at Forsynet lader forud advare om Tingenes Revolution og Forandringer paa Jorden, saa var det forud givet Kong Harald tilkiende, at Norges Rige skulle underkaste sig hans Eenevolds Herredømme. Det som allerførst bragte Kong Harald paa de Tanker, at giøre sig til Enevolds Konge over Norge, har fornemmelig været disse 3de Omstændigheder: Den første var de Drømme hans Forældre havde haft førend han blev fød; Moderen syntes, at hun havde en Qvist i Haanden, som voxte hastig op, og Grenene deraf overskyggede alt Norges Rige, Faderen drømte, at han paa sit Hoved havde mange delige Haar-Lokker, men en af dem overgik de andre i Deilighed, Størrelse og Klarhed. Det feiler ikke, at disse Forsagn eller Drømme, ere forebragte Harald, saasnart han kom til nogen Skiønsomhed, og at der paa den Tiid har været duelige Hofmænd i hans Fader Kong Halfdan Svartes Hof, som, for at befordre deres Lykke, har gjort Anvendelsen paa den unge Harald. Han var ikkun 10 Aar gammel, da han kom til Regieringen, efter sin Fader. Naturen havde begavet ham med stoer Fornuft og en ypperlig Legems Beskaffenhed. Han havde altsaa meget af det, der kunde opmuntre ham til at troe, at disse Spaadomme skulle opfyldes i ham Den anden Omstændighed, som ydermeere har bekræftet Haralds Haab, om de foregaaende Spaadommes Opfyldelse paa sig, var den solenne Declaration, som blev gjort Harald af en af de Tiders saa kaldede Høfding, hvilken paa et Juule-Giæstebud, som Kong Halfdan holdt paa Hadeland, havde ved en magisk Kunst bortsnappet alle de til Giæstebudet destinerede ædende og drikkende Sager. For at blive underrettet om, hvorledes hermed var tilgaaet, ville Kong Halfdan torquere en Finne, som den Tiid var i Kongens Gaard, men Harald, som elskede denne Persohn, toes Flugten med ham, og af en Hændelse kom til den forommeldte Høfding; Haralds Fader døde just paa samme Tiid, og for at erstatte Sønnen det Ran, som han havde forøvet mod Faderen, ville Høfdingen berette Harald en god Tidende: Din Fader er død, siger han, og du skal nu fare hiem og indtage hans Rige, og siden skal du faae alt Norges Rige under dig. Den tredie Omstændighed og den som synes at have givet Vægten til de foregaaende, var det Svar Princesse Gyda gav Kong Harald, da han loed begiære hende til Ægte. Naar Kong Harald, svarte hun, har lagt al Norges Rige med Skat og Skyld under sig, kunde han tilbørlig bære KongeNavn, og naar samme var fuldført, ville hun blive Kongens ægte Hustroe. At Harald fra den Tiid af besluttede at udrydde de andre Konger og erhverve sig selv et Enevolds Regimente, seer man af den Løfte han samme Tiid gjorde saaledes: Jeg svær ved Guderne, som har skabt mig, at jeg hverker skal kiæmme eller klippe mit Haar, førend jeg faaer vundet og underlagt mig al Norge eller og jeg skal døe derover; Han samlede og strax en stoer Krigs-Hær og begyndte sine Erobringer fra Oplandene, igiennem Guldbrandsdahlen og over Dovrefield, Man kand med al billighed kalde denne Konge den Norske David, thi de havde mange Qualite ter tilfælles med hinanden, endogsaa indtil at have Høiagtelse og Affection for det smukke Kiøn Endskiønt Kong Harald var opdragen i den Hedenske Troe, kand man dog, uden Fornærmelse for den Christne Religion, give ham den Berømmelse, at han efter de Tiders Maade var en gandske gudfrygtig Mand; At han har haft en høiere Jdee om det Guddommelige Væsen, end man i Almindelighed paa den Tiid havde, viser den Expression han bruger i sin Eed, ikke at ville klippe sit Haar, førend han havde indtaget Norge; Han tilstaaer der Guds Almagt, ikke allerne Skabelsens Værk, men endog Skabningens Forsyn og Ophold; Jeg svær ved Guderne, siger han, som har skabt mig og opholder alle Ting; At han taler om Gud, som om fleere end een, holder jeg for er ikke større Forgribelse imod Guds udeelelige Væsen, end den som begaaes af de Allerchristeligste i vore Tider, naar de, i at tilbede sine Helgene, virkelig deeler Guds Majestæt og tiener mange Gudder. Et Beviis paa Kong Haralds Høiagtelse for det Væsen han tilbad, var ogsaa det store Had han havde imod al Troldom, der gik saavidt, at han end ikke sparede sin egen Søn Rangvald Retilbein, som var beskyldt for at bruge Troldoms Kunst, men loed ham strax opbrænde med mange af sine Troldmænd; Dette syntes at kunde bebreides Kongen, at han ikke nøie har undersøgt om beskyldningen imod hans Søn var rigtig, førend han greb til denne haarde Execution; men jeg troer, siden man ellers i alt kand spore Kong Haralds ugemeene Fornuft og Skiønsomhed, at han aldrig havde grebet til denne Auto da Fee, dersom han ikke tilforladelig havde været underrettet og beskyldningens Rigtighed, uagtet at Snorro i sin Fortælling har udeladt denne Omstændighed. Jntet kand være større Kiende-Tegn paa en dydig og fornuftig Siæl, end midt i en overilende Sinds Affekt at styre sin Passion og udsætte sine Beslutninger, indtil Fornuften er i sin Frihed rettelig at kunde dømme om Tingene. Denne meget vare Dyd finder vi, at Kong Harald Haarfager har besiddet i den høieste Graad og udviist fornemmelig i det Tilfælde, da Kong Adelstein i Engelland til Foragt imod ham, sendte ham et Sværd, at han skulle blive Kong Adelsteins Tiener og Sværd drager; Thi endskiønt Kong Harald blev meget ophidset og forbittret derover, saa greb han ikke til nogen endelig Resolution herudi, førend Hidsigheden havde ud-fermenteret; og Snorro fortæller, at det saaledes var Kongens Sædvane, at lade Vreden forsvinde, og siden forfare Sagens Leilighed Da nu Kong Harald i den alleruregierligste Sinds Affekt, vidste at regiere den menneskelige Hæftighed, og det paa en Tiid, da baade Religionen og den Herviske Dyd tilholdt, ikke at taale de ringeste af sine Fiender, saa kand man deraf slutte den vittige Skiønsomhed Kong Harald af Naturen var begavet med, og kand disse Messieurs, som paatoge sig dette farlige Gesandtskab, ikke tilskrive andet deres Liv og Frelse, end Kong Haralds Besindighed og Eftertanke Efterat Kong Harald Haarfager var meere end Semiseculans i Regimentet, thi han regierte i 70 Aar, afstoed han Riget for sin Søn Erich Blodøre. De Paneegyriquer og Lov-Taler, som giøres over Keiser Carl den 5te og Kong Phillip den 5te i Spanien, fordi de frivillig renoncerte paa den Jordiske Majestæt og afstoed Regieringen til deres Børn og Successorer, kand ogsaa med al billighed tillægges Kong Harald, og det med meere Føje, efterdi Kong Haralds Abdication skeede paa en Tid, da man ingen Ting gjorde af Politique, men af pure Jntegrite og Hiertets Oprigtighed. En stoer Deel af de indbyrdes Krige og de deraf flydende Ulykker, som i de efterfølgende Tiden meget ødelagde Nationen, kand man blot allerne tilskrive den aldeles ubetænksomme Stats-Feil Kong Harald begik i at udnævne alle sine Børn til Konge efter sig; Thi da han efterloed sig mange Børn og af mange Kull, saa havde hver af disse sine Partier i Landet. Vel udnævnte han Erich Blodøre til Over-Konge, men den Værdighed og Titul af Konge de andre havde faaet, og den Myndighed med hvilken enhver regierte over sit Lehn, gjorde, at enhver af Kong Haralds Børn efter Faderens Død ville være independant. Kong Harald oplevede en høi Alder, thi han var 83 Aar gammel da han døde; Han blev begravet i en Høi ved Carme-sund paa Hordeland, hvor 2de Steene bleve sadte, som endnu skal findes. Snorro giør denne Beskrivelse over ham, at han var den Deeligste blandt alle Mænd i Norge, den Største og Stærkeste, en mægtig Konge og duelig Krigsmand.