Aalborg Stiftstidende, 1836-12-01
Man har ogsaa dandset i fordums Dage, men med mere Moderation; Fruentimmeret blev altid indenfor Gratiens, for den qvindelige Blufærdigheds og den fine selskabelige Anstands Grændser, kort sagt, de vare altid Fruentimmer, som vidste, at Dandsens er opfunden for dem, til Fornøielse og Afvexling; men nu ophører Pigen at høre til det smukke Kiøn, naar hun begynder at dandse; hun troer at være bleven til for Dandsens Skyld. Der gives intet Hvilens Øieblik, Engagement følger paa Engagement, man farer af, snurrer rundt som en Hvirvelvind, gallopperer som Heste og kastes som Meelsække af den ene Arm i den anden. Hvorfor gjøre Selvmord saa besværligt? Man kan have det meget nemmere ved at springe i Vandet. O, mine kjære Dandserinder, hvis J kunde betragte Eder selv med fremmede Øine, naar J saaleledes dandse, som om den kjære Herre Gud havde fordømt Eder dertil, J vilde da gyse tilbage for Eder selv og anklage Eder som al Qvindeligheds Morder, sker, Bliver kun saaledes ved Snører Eder sammen, saa at J blive saa smale som et Udraabstegn. behænger Eder med Puffer og Sløifer, saa at J seen ud som Maitræer, skraber Eder en heel Maaned først Ballerne alle Dandsere sammen og holder den Bog, i hvilken J, med det italienske Bogholderies Nøiagtighed, notere Eders Engagements, høiere i Ære end Eders Psalmebog, dandser fra om Aftenen Kl. 8 til den lyse Morgen, træder Eders Skjønhed under Fod der i den rasende Valts, knækker Eders Sundheds blomst i den langvarige og vilde Cottillon, afplukkerden qvindelige Sædeligheds Blade i den usædelige Galloppade, frasiger Eder al Krav paa Anstand og Ynde i Tempelets Trængen og Puffen, og gaaer derpaa hjem med Hovedpine, Hoste, Svindsot, Sting, Krampe i Benene, stiv Nakke, Hæshed og røde Øine og saa kunne J ovenikjøbet være overbeviste om, at J ikke have tildandset Eder nogen Ægtemand. - Thi J kunne troe mig, mine gode Damer, man kan snakke, synge, sukke, liste, smægte sig til en Mand, men dandse sig til Een, nei, det kan man ikke. - Den Mand, som meest rasende farer af med Eder i Dandsen, som i Galloppaden forigst kaster Eder af geen Arm i en anden, han betænker sig allermeest paa at opfordre Eder til Ægtestandens lange Mennet, just det unge Menneske, som siger og Eder: "den Pige kan dandse, hun er som en Fjerbolt, just han betragter Eder som en Fjerholt, der kastes fra Raket til Raket, til man er kjed af Spillet og derfor tilsidst lader den blive liggende i en Krog. Troer mig, mine kjære Piger, jeg er en gammel Practicus; Dandsen har allerede adskilt flere Hjerter lend den har forenet og sønderrevet flere Baand end den har knyttet. Siger selv, hvordan skal en Mand, der tænker alvorligt, som anseer Livet for lidt meere vigtigt end et Bal, hvem Kjærligheden er lidt meere end en Engelskdands, Ægtestanden helligere end Kehkausen, og det qvindelige Kjøns Bestemmelse betydningsfuldere end en ny Tour i Cottillon, - hvordan skal en fiinfølende, aandrig, dannet Mand nærme sig Eder med Kjærlighed og Agtelse, naar han seer Eder fangen i Letsindighedens brogetfarvede Garn, seer, at en let Fod gjælder Eder mere end en godt Hoved? at en smuk Figur er Eder behageligere end det tro Hjerte, at den forfængelige Gjæk, der brystede sig som Paafuglen, henrykker Eder og bringer Eder i Extase, saa at J forglemme den Værdighed, den høiere Ynde, som er Qvinden egen og som J træde under Fødder saa at den skjules af den Støvtaage, der ophvirvles af Eders Skosaaler, Og J, eftergivende Fædre og daarlige Mødre! som slæbe Eders Døttre omkring som asklippelige Coupons, som sende dem til Messer, Badesteder, Carne valer og Baller, som komme anstigende med Auctionshammeren i Haanden, idet J stedse holde Udligfor at opdage den Meestbydende, som fremvise Eders Døttre som levende Bekjendtgjørelser og Eiendele J have tilsalg, som bringe dem frem paa Offentlighedens Præsenteerbakke og hvis Hjerter hoppe af Glæide, naar J seer Sværme af hjerne, og hjerteløse Courmagere flokke sig om Eders Kjæledægger, bedækske dem med Fadaiser og courtisere dem med ækle Sødheder og da hoppe bort for at fortælle, hvor de have gjort den Gæsling varm om Hjertet. - Daarlige Forældre, betænker, at J for den store Dommer, som anbetroede Eder Eders Døttre, ere ansvarlige for disse Klenodiers Hjerter, Lykke og Fremtid betænker, at Kjærlighedens og den huuslige Lyksaligheds Blomster kun trives under Huuslighedens og Tilbageholdenhedens Glaskuppel, men ikke paa den glasserede, tomme, intetsigende, store Verdens store Krammarked, betænker, at Manden søger en Kon for sig selv, og ikke for Verden, at han søger en Ægtemage og ingen Dandserinde, en Medhjælperin, de og intet Modehandlerskildt, en Ledsagerinde paa Livets lange, med Torne imellem Roserne bestrøede Bane, og ikke en letfodet, lelsindig Luftspringerske til et i sex Timer varende Springom, Og naar Eders Døttre da i Livets Høstdage græde over deres feilslagne Haab, over deres Bestemmelses feilgrebne Plan, da ville deres Taarer falde centnertunge paa Eders Sjæle, J daarlige Fædre og Mødre!!