Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1796-09-23
6. Trondhjemske Tidender. No. September. Fredagen den 23. Tidendende, Se Lad Folk sige hvad de vil jeg veed hos mig selv, at jeg er uskyldig. Dette er et Mundheld, mange betiene sig af, for at trodse forskyldte Bagtalelser. Et nerfarent uskyldigt Fruentimmer, naar hun ved hendes Uforsigtighed er bleven en Gienstand forAndres ublide Omtale, tillader sig ikke sielden hiint modige Udtryk, som i hendes Tanker skal være et Værn mod videre Bagvaskelser. Stolende paa hendes egen Overbeviisning om et skyldfrit Hjerte, fremturer hun da i en Adfærd, som Klogskab maaskee ikke tager i Beskyttelse: Men hun betænker ikke, at hendes Ære allerede har faaet et virkeligt Saar, naar Publikum underholder en (skjøndt ugrundet) Mistanke om hende. Om end, efter Jndholden af ovenstaaende Motto hendes Hjerte er fuldt af Uskyldighed, saa er det dog Brøde, at have Lastens Udseende. Æren kan, i mine Tanker, betragtes fra en doppelt Synspunkt, som den udvortes og som den indvortes Ære, Hiin kan bestemmes ved andre Menneske gode Domme om vore Handlinger: denne bestaaer i vor egen indvortes Overbeviisning om vore Handlingers Moralitet og dermed forenede Selvbevisthed om vor Uskyldighed. Det er Pligt at vedligeholde den første nemlig den udvortes Ære, af alle Kræfter, saalænge vi leve iblandt Mennesker, Vel kan det være bervliggende for et stolt Hjerte, at vide sig fri forReglens Overtrædelse, men dette er ikke tilstrækkelig: Andre maae have den samme Overbeviisning. Jeg vil ikke tale om de skadelige Følger for vort Vel her paa Jorden, naar man har tabt i den offentlige Mening disse Følger fremstille sig af sig selv i utallige Former og Skikkelser. Det Forhold, hvori vi befinde og med vore Medmennesker, med hvilke vi leve i Samqvem, udfordrer desuden at vi vise Opmærksomhed mod deres Domme over os. Ligegyldighed bliver her en moralsk Forbrydelse, og Straffen følger den i Hælene. Jkkun da, naar af Umage, naar al Bestræbelse har været forgjeves, naar optaarnet Ondskab har seiret, og man er mere har noget Middel tilovers, for at faae andre overtydet om sin Uskyldighed, ikkun da har man allene at søge Trøst og Beroligelse i sin egen indvortes gode Overbeviisning, men ulykkelig kalder jeg det Menneske, som er bragt til den Yderlighed, allene at besidde dette Slags Ære. Vigtig er den Tanke, jeg her har nedlagt paa Papiret; Den fortiener at blive taget i Overveielse: Maatte den dog blive bemærket af Forældre, af Opdragere, Og maatte den tilvende sig Opmærksomhed, i Særdeleshed hos erfarne af deres Uskyldighed stolte unge Fruentimre, som, endskjøndt iført Uskylds yndefulde Smykke, lide meest ved at udvise den ovenpaa ankede Ligegyldighed. Publikum er en skarp Dommer: dens Tribunal kjender sielden M. C. P. Mildhed. Skulle det behøves for at bekræfte det Authentiske af den Tildragelse om den paa en synderlig heldig Maade og ved rask Kjækhed skudte Bjørn, som jeg arvigte Post tog mig den Frihed at bebyrde Trondhjems Tidender med, da kan jeg herved underhaanden tjene Hr. Redaktøren af samme med den Efterretning: "at i Wærdalens Præstegield, Woushoug Annex Sogn, paa Gaarden Snedkermoen tildrog det sig under de angivne Omstændigheder. Jeg har selv talt med de handlegde Personer og mange flere, der enstemmigen berette det samme. Den ældre Pige hedder Marith Thomedatter, Thongh all be Innocence Withiin, Tis Guilt to wearthe Garb of Sin den yngre, sygelige Kirstie Thomedatter; Nabormanden, der har fældet Bjørnen, annammet Skudpræmien paa afvigte Ting og afhandler Huden, Jens Tuluesset. Denne Efterretning behager nu Redaktøren at benytte Dem af, efter eget Godtbefindende.