Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1835-01-06
Videnskabelighed. Et kraftigt Ord om Almeenaandens Oplivelse, med Motto: "Da rufen ste den Geist an in der Noth, Und grauet ihnen gleich, wenn er sich zeigt, har en af Kjøbenhavns Deputerede, Kancelliesecretair All green-Ussing udtalt i "Dagen." Efter at have gjort opmærksom paa, hvor meget vi trænge til Almeenaandens Oplivelse, som er Kongens eget Ønske, hvorfor det ogsaa er Kongens Villie, at "Aanden skal røre og bevæge sig, og at Folket offentligen skal yttre sig om Alt, hvad det troer at kunne fremme det almindelige Vel, yttrer han: "Der er her, som allevegne, dem, der helst ønske, at Alt blev ved det gode Gamle, at ingen friere Aand kom til at røre sig i Folket; at Misbrug ikke blev Gjenstand for offentlig Paaanke; at frimodige Yttringer ikke hørtes i Landet; at Oplysninger ikke begjæredes, som det kan genere at meddele, at Forandringer i Administrationen ikke foresloges, som ville rive Vedkommende ud af deres gamle Slendrian, og at saadanne Forslag ikke fremsattes, hvis Udførelse vil skille dem enten ved lukrative Forretninger eller ved en vilkaarlig Myndighed, som de ofte sælte lige saa høi Priis paa. Disse er det, som hade Almeenaanden og frygte for dens Oplivelse. Jkke Kongen. Disse er det, som gjerne vilde lænkebinde enhver fri Yttring og sætte Knebel for enhver Mund, der tør oplade sig til Sandhedens Røst. Jkke Kongen. Disse er det, som, naar Tidens Aand ikke var dem for stærk, gjerne vilde skrue Tiden et Sekulum tilbage og gjengive Os Censur og Jnkvisitionsretter og alt Andet, hvad dermed staaer i Forbindelse. Jkke Kongen. Disse er det, som see et Oprør i ethvert frimodigt Ord, og som drømme om "Jugendbund" og "Tugendbund, og demagogische Jkke Kongen. Umtriebe" selv i de uskyldigste Foreninger. Og i Sandhed, de have ikke ganske Uret, naar de tale om Oprør. Ved Almeenaandens Oplivelse, som Kongen selv ønsker, reiser der sig hos Folket en Oprørsaand imod Alt, hvad der er slet og nedrigt, imod al Slags Vilkaarlighed, imod alle Misbrug, og imod Alt, hvad der vil træde Kongens Villie iveien: at erfare, hvad der kan fremme Nationens Vel. Dette er det Oprør, der forestaaer, og intet imod Tronen eller Kongen. Og Alt for vel veed Kongen dette. Han veed, at intet Folk kan hænge trofastere ved sin Konge, end det danske Folk ved ham; at det hos Os passer bogstaveligt, at Kongen kan lægge sit Hoved i Skjødet paa den Ringeste af sine Undersaatter, og Jntet har at frygte; og at netop den oplyste Deel af Folket, Embedsstanden og Videnskabernes Dyrkere ere de, der elske Monarken høiest, fordi netop de vide bedst, hvad han i nu over et halvt Aarhundrede har virket for sit Folks Oplysning og Dannelse." Nerven i den hele Afhandling er imidlertid hvad Forfatteren siger imod Frygten for en Jndskrænkning af Trykkefriheden, eller en almindelig Censurs Jndførelse hos os. Ogsaa her paaberaaber han sig vor Konges eget givne Ord, idet H. M., og det i en stormende ere: En Periode, da Tøilesløsheden i Yttringer havde naaet sin yderste Grændse, høitideligen har erklæret, at han under Trykkefriheden og har givet sit Folk det kongelige Tilsagn, at han, ikke igjen vilde indføre Censuren, men at han kun ved passende Straffe vilde tæmme Misbrug af Pressen. Siden den Tid - vedbliver Forf. - ere meere end tre Decennier forløbne. Svære Storme have gjennemrystet Europa. Troner ere reiste og ere faldne. Krigen har raset fra Nord til Syd og over alle Lande, og Danmark er heller ikke gaaet fri for dens Følger. Alt dette har Kongen gjennemlevet. Hans Jsse er bleven hvid under mangehaande Omskiftninger, og ogsaa han har tømt sin Deel af Prøvelsernes Bæger. Men hvad der til ingen Tid svigtede ham, var hans Folks Kjærlighed. J Lykke og i Ulykke hang Folket lige trofast ved ham, og i sin Konge saae det stedse kun sin Fader. Men det skal ogsaa siges, at der altid i Danmark er udøvet et mildt og faderligt Regimente, og selv i hiin oprørte Krigstid, da kun en Villie herskede i Europa, og da Alt maatte bøie sig under een eneste Mands Jernscepter, der taalte Alt hellere end Aandens frie Yttringer, blev dog Trykkefriheden i Danmark i ingen væsentlig Grad indskrænket, og Censuren vendte ikke tilbage. Dette tør Vi aldrig tabe af Sigte; thi hvad Revolutionens Rædselscener og Napoleons frygtelige Enevælde ikke have bragt tilbage over Danmark, vil heller intet kommende Aar bringe igjen over Os. J mere end 60 Aar kjender Folket ingen Censur, og dette Gode har det lært høit at elske og skatte. Denne Frihed vil ingen Konge i Danmark berøve Os; derpaa tør Vi stole trygt og sikkert." Endeligen viser Forf., at vi mindst behøve at frygte for, at Han, der løste Bondens og Negerslavens Lænker, vilde lænkebinde den Aands Yttringer, som han selv har ønsket at oplive, og at vi i den nye Stænder=Anordning have den største Betryggelse for, at en Lov, der tilsigtede Trykkefrihedens Jndskrænkning, ikke nu vil blive given; thi - saaledes slutter den ærede Forf. - en slig Lov kan, efter Kongens eget Ord, ikke blive given, uden at være Stænderne forelagt, og at den, naar Stænderne (som Vi vel tør forudsætte) med afgjørende Pluralitet erklærede sig der mod, heller ikke vil blive given, derfor borger Os Kongens Viisdom."