Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1841-08-27
J Løverdags blev af Politiet i Randers anholdt en uberettiget Landpranger med 34 Lpd. Smør, som confiskeredes og endnu samme Dags Eftermiddag bort solgtes ved offentlig Auction. Odense. J den af Selskabet for Trykkefrihedens rette Brug udgivne "Dansk Folkekalender for 1841 har en Forfatter ved at omtale Bernstorfferne og det Guldbergske Ministerium kaldet Ove Høegh-Guldberg herskesyg, smidig og smaaligt ængstelige; fremdeles har Forf. yttret, at Guldberg i længere Tid havde staaet i spændt Forhold med den ærlige, djærve og frisindede Bernstorff, og endelig omtalt de Skranker, hvormed det Guldbergske Ministerium havde søgt at omgive den Folket af Struense, skjænkede Trykkefrihed. Disse Yttringer have senest foranlediget den Afdødes Søn, Hr. Generalmajor C. af D. og Dom. Christian Høegh-Guldberg til at udgive Et Par Ord om Ove Høegh Guldberg. Helliget Sandhed og Retfærdighed." (Skriftet tæller 34 Sider og er trykt i Odense i det Hempelske Officin). Sønnen begynder sin Faders Forsvar med at anmode Enhver om at bedømme den Afdøde efter hans Tids Maalestok og ikke efter en meget yngre Tid, Guldberg var egentlig meget meer en Frembringelse af Tidsaanden fra 1660, end af den Aand, der i det 18de Aarhundrede saa gjennemgribende gjorde sig gjældende; han var født af simpel Herkomst i Horsens 1731 og i hans opvoxende Ungdom havde hans Aand saavel i politisk som i theologisk Henseende faaet sin allerførste Retning i en Kreds, hvor gamle Borgere og Geistlige fremlagde i Samtaler deres Meninger og Bekjendelser, saaledes som disse vare Resultater af egen Tænkning, eller erhvervede af deres Fædre, og disse Fædre hørte til 1660. For dem (Borgerne) stod det absolut Monarchie som Danmarks Frelse fra Aristokratiets trykkende Aag. Det falder saaledes temmelig naturligt, at en af hans Grundsætninger var: "det absolut Monarchies Fortrinlighed og derfor den kongelige Magts Uantastelighed; det var derfor intet Under, at Griffenfeldts Portrait i Guldbergs Værelse hang paa en Hædersplads ved Siden af Luthers og Melanchtous. Havde nu Guldbergs Forstand denne Retning, da fik hans Følelse den samme fra den Stund, han først som Lærer hos Arveprindsen og siden i en høiere Stilling kom i nærmere Berørelse med det kongelige Huus. Han elskede dette af sit ganske Hjerte og var det indtil sin sidste Time yderst taknemmelig. Efter hans egen Bestemmelse hvilte hans Hoved i Liigkisten paa de ham saa kjære kongelige Breve, der saaledes begravedes med ham. Kun i en vis Grad var G. en Ven af Trykkefriheden: som et Resultat af Historiens Erfaringer antog han, at hvad der kunde vindes ved en ubetinget Trykkefrihed, ikke stod i noget Forhold til det, der kunde tabes. Betragter Man hans dybe Religiøsitet og inderlige Kjærlighed til Fædrelandet og dets Tungemaal, i Modsætning til det dengang sig omgribende Tydskeri, kan Man da undre sig - spørger Sønnen - at han i sin Stilling til Regjeringen søgte at gjøre sine Principer og sin danske Aand gjældende? Det var ingenlunde forat herske, men for at værne om det, der var hans Hjerte det Helligste, det Dyrebareste: Religiøsitet, Moralitet, Fædreland og Fædresprog, at han hiin 17 Januar stod frem i Oppositionens Rader, skjønt det der ei gjaldt om en Smule Mulkt, – men om Liv og Død. - Hvorledes kan da en Ordfører for den liberale Presse, der saa ofte nævner de Offere, den bringer, - de Farer, den for sin Overbeviisning gaaer imøde, kalde den Mand, der stred en langt farligere Kamp for sin faste, urokkelige Overbeviisning: "smidig og smaaligt ængstelig Man omtaler - vedbliver Sønnen - den spændte Fod, hvorpaa Guldberg havde staaet med Bernstorff. Saavist det er, at to saa forskjellige Mænd som Bernstorff og Guldberg upaatvivleligt i mange Henseender maae have havt forskjellige Meninger, saa vide vi dog, at de aldrig stode paa nogen egentlig spændt Fod til hinanden. Begge agtede og elskede hinanden, og vedbleve efter Regjeringsforandringen 1784 at correspondere sammen. Vi maae i denne Henseende refferere os til, hvad vi med vore Øine have seet, idet vi tillige kunne forsikkre, at de Gienstande, der behandledes - langt fra at være simple Hofmændshøfligheder, oftest berørte de allervigtigste Anliggender. (Hvad vi naturligviis senere kom til Kundskab om i hans (Sluttes i næste No.) efterladte Papirer)."¬