Viborger Samler, 1784-10-18
Da Historieskriveren i No. 34 har udkrammet noget forældet Jura, vil man give ham dette Axlomatilbehagelig Overveielse: Nuduscum nuda non præsumuntur orare Pater noster. Endog denne Fortælling kunne ei bringe bemelte Piges Frue nogen god Jder om hende, men da der tillige blev fortalt hendes yderste Fattigdom og at hun endnu skyldte Apothekeren 20 Rdlr. for brugte Medicamenter for og efter Børselsengen, overtalte bemelte Frues Mand hende at beholde Pigen, for ei at giøre hende meere ulykkelig. Og da Apothekeren kort efter tilskrev Pigen om hans Regnings Betaling, og denne meget modig fortalte sin Nød, laante Gaardens Eiere hende strax hver Skilling. Dermed var denne Nød hævet, men her forestod daglig en anden, den hun idelig klagede over, som var, at de der havde hendes Barn i Kost, ville og have noget. Jmidlertid lakkede det imod Paaske. (1783 saa gammel og alt forglemt er Historien). Eieren som just ville reise ud, leveerte Pigernes Lon til Huusholdersken. J hans Fraværelse hender det sig, at denne savnede 10 Rdlr. og som intet er almindeligere iblant Almuen, end at true med vise Mænd, der kan vise igien, var dette og udspredet før Eierens Retour. Jngen af alle Folkene, som den Tid vare paa Gaarden, hvis Antal var over 30 Stykker, bekymrede sig derom uden bemelte Fruerpige, denne græd idelig, hun kaldte og een af Folkene til sig i Eenrum, bad ham sige sig hvad Følgerne ville blive o. s. v. Denne lever endnu og mere end 10 af Folkene saae hendes Jamren, Klage og Graad. Da Eieren kom hiem og hørte alle disse Omstændigheder, vidste tillige, med alle andre, at ingen kunde komme i Kamret uden de, som laae sammen nemlig Fruerpigen og Huusholdersken, kaldte han den første for sig i Eenrum og tiltalte hende saaledes: Et almindelig Rytte, som hendes Opførsel, har givet Anledning til, beskylder hende. Jeg vil ei examinere det nøiere: Jeg veed, hendes Neder stor. Et fatal Jndfald kan have Skyld. i det alt; har hun taget de 10 Rdlr., saa sig mig det nu vi er allene. Jeg bevidner hende, som for Guds Ansigt, det aldrig skal kommes videre. videre, end ikke for min Kone. Jeg vil levere hende 10 Rdlr. at see henlagt, hvor de andre laae og saa offentlig lade eftersee, da saa Pengene findes og hendes Ære reddes, Derpaa græd Pigen heftig og svarede blot disse Ord: Hun viste ei at have taget dem, det maatte da være skeet i Søvne, Dette Udsigende blev hun stedse veed, i hvor absurd det end var i Søvne at kunne stiele noget af en andens Koffert og Tegnebog. Jmidlertid vedblev hun idelig at frygte for den saakaldte vise Mand, skiønt Gaardens Eiere ved den ovenanførte Samtale tillige sagde hende, hun burde være lige saa ligegyldig ved dette Snak, som alle de andre. Da Historien, var mestendeels glemt, og Gaardens Eiere havde sagt Huusholdersken, hun ei videre skulle tænke paa de bortblevne 10 Rdlr., der, om de ei fandtes, nok skulle blive hende godtgjort, hender det sig, at han gaar ude i Marken og meder en af Godset, som i Almindelighed blev brugt at gaae Ærinde. Paa Tilspørgende hvor han skulle hen, optager han en Seddel af denne Jndhold: Da jeg Undertegnede har udleveret de fra N.N. bortblevne 10 Rdlr., saa haaber jeg, han nu ingen videre Anstalter giør til sammes Tilveiebringelse. Men da jeg i den Hast, jeg tog de 10 Rdlr. fra N. N. har bortstukket dem, saa jeg nu ei meere veed hvor de er at finde, saa er min venligste Begiering til ham, at han vil vil skaffe mig at vide, hvor jeg har henstukket dem. N. N. d. 6te Maji 1783. N. N. At dette er Jomfrue N. N. egenhændige Underskrift, som er skeet i min Nærværelse, tilstaaes af N. N.N. N. ut supra. Udskrift: Til Smeden paa N. N. Da Eieren saae denne Seddel, som han endnu har in originali, tog han den til sig og adspurgde Buddet 1) om han havde læst dens Jndhold, siden den var aaben, og 2) om han vidste, hvad Ærende han gik udi hvilket Buddet besvarede med Nei, det og siden blev bekiendt, han ei kunde læse Skrift, gav Eieren ham Ordre at gaae hiem igien. Han lod derpaa bemeldte Pige komme for sig, foreviiste hende den Buddet af tagne Seddel, hvis Jndhold hun vedgik, som ei anderledes er muelig, lad være man nok har hørt, hun er overalt til at skulle benægte den, samt at den Person der har fabrikeret den her besvarede Fortælling er den, som har raadet hende til anførte Benægtelse, som et fuldkommen Beviis paa hans dybe juridiske Jndsigt. Endelig blev den 10 Rdlrs. Seddel opdaget Dagen efter, som var den 7 Maji 1783, denne Opdagelse blev strax alle Folkene sammenkaldet for at anhøre. At denne Fortælling er verbotenus rigtig, kan af mange endnu levende Vidner bevises, ligesom den der har anført Fortællingen i No. 34 loves 100 Rdlr. i Douceur, om han kan godtgiøre den mindste Urigighed. Urigtighed, da den som skriver dette, holder det for en lige saa stor Vanære for sig, endog i Spøg, at sige Usandhed, som den anden giør sig en Gloire af det Modsatte. Læseren ville da best bedømme, om der i denne Affaire er brugt mindste Strenghed. Hvad kunne der da bevæge denne halte Skribent at kalde Eieren en hurtig og stræng Mand, Misundes ham hans Hurtighed, fordi han ikke og halter paa det ene Been, saa er dette lige saa urimelig som Autors øvrige Fortælling, at Pigen blev lokket og truet at holde sig selv for Tyv, er noget i hans bekiendte uroelige Hoved opspundet Tøi. Og kan han bevise mindste Strenghed i denne eller alle andre Affaires, loves ham endnu en Douceur af 100 Rdlr., saa forvisset er man, han farer med Usandhed, og den groveste Utaknemlighed, som man denne Gang ei gad legge for Dagen.