Berlingske Tidende, 1795-11-09
London, den 27de October. Den Dag i Gaar var meget mærkværdig, og det som blev afhandlet paa samme kan have store Følger for Fremtiden. Jmidlertid lever man i den sikke Forventning, at vort Gouvernement vil vide at dæmpe den opbruusende Hidsighed, og saaledes som hidtil vedligeholde Rolighed og Orden. De londonske corresponderende Societet holdte, efter en foregaaende Bekiendtgiørelse, i de nær omkring London liggende Sletter og Marker deres Forsamling. Allerede Kl. 9 om Morgenen strømmede hele Skarer af Mennesker ud af Hovedstaden til denne Egn og Kl. 12, da Forretningerne skulde begynde, vare vel ikke mindre end 100,000 Mennesker paa Pladsen. En vis Jones besteeg en Forhøining, og foreslog at udvælge Borgeren John Binne, som formedelst sin paa triotiske Caraceer er bekiendt, til Præsident. Denne erindrede først, under et almindeligt Stille, Forsamlingen omden Adresse, som den sidste Julii var bleven overleveret de Kongelige Ministre, men hvorpaa der lidet var bleven agtet. Han forelagde derpaa følgende 3de Gienstande til deres Raadslagning og Samtykke: 1) en Adresse til Folket, angaaende dets nærværende critiske og ulykkelige Forfatning; 2) en Re monstrants til Kongen, angaaende, at den sidst overleverede Adresse ikke var bleven paaagtet; 3) visse Resolutioner, som ved den nærværende allarmerende Crisis vare aldeles nødvendige at fattes. Da det som skulde siges og forelæses ikke paa engang kunde blive hørt af en saa uhyre Mængde Mennesker; saa vare der paa 3 forskiællige Steder oprettede høie Taller stole, fra hvilke samme blev oplæst. - J Adressen ti Nationen drive de overhovedet paa en Parlementreform, som det eneste Middel til Statens Redning. De sige, at deres Tanker og Foranstaltninger vel overhovedet havde Folkets bifald, hvilket lod sig slutte af deres Tilhængeres store Tilvæxt, men at deres sidste Adresse til Kongen var ikke bleven modtagen med den Agtelse, som man var Folkets Majestæt skyldig, og som man var berettiget til, som Britter og friMænd, at vente. "Enten, heder det, er denne Adresse bleven udertrykt, og slet ikke overleveret Kongen eller er den bleven lagt til Side med Foragt. J første Tilfælde have Ministrene gjort sig skyldige i Forræderie mod Nationen; men i sidste Tilfælde skulde Kongen opfylde de hellige Forbidelser og Pligter, der paaligge ham; betænk, at naar han holdt op at vaage for sit Folks Lykke, vilde den ham skyldige Høiagtelse ophøre, og at Retfærdighed er en Skyldighed, som Nationen har Ret til at fordre af Tronen." - De afmale herpaa med de sorteste Farver de bedrøvelige Følger af den nærværende Krig, og den befrygtende Hungersnød; tilskrive alt et fordærvet System, Parlementsvalgene og Administrationen, og slutte med disse Ord: "Dersom den brittiske Nation lydeligen fordrer stærke og afgiørende Foranstaltninger, saa svare vi dristig: Vi have et Liv, og ere beredte til, enten enkelt eller i sammensat Forbindelse at sætte samme til for Fadrenelandets Redning." - Remonstran sen til Kongen, lyder saaledes : Til Kongens Majestæt, Admyg og alvorlig Remonstrants fra meer end 20 og troe, men haardt trykte Undersaatter hvilke for sig og andre have paa en constitutions mæssig Maade forenet og forsamlet sig med det londonske corresponderende Selskab. 7 Due! Da Huset Stuette landsforræderske Falskhed og utaalelige Tyrannie opæggede det brittiske Folks Langmodig hed til Misfornøielse; forskaffede denne Enes Fordrivelse det den oprindelige Ret at vælge en Anden, som Øverste for mange Magistratspersoner. Paa denne Tid blev den Forret som vi nu blive nødte til at udøve, af en bedrøvelig Nødvendighed, at vende os til den første Magistratsperson, at remonstrere, at forestille vore Besværinger, og fordre Lettelse, lykkeligviis erkiendt og høitidelig etableret. - Da, at Mangel paa Arvinger for Folkevalget, efter Hendes Majestæt Dronning Anna Udøvelsen af samme Fundamentalet, igien vendte tilbage til Folket, og det efter sammes Mening var nødvendigt at giøre Nationens Frihed og Velfærd sikker, saa blev af Publicum kaldet til Kongermbedet en Person af det Huus fra hvilket De nedstammer. Beholdelsen af hin ved Revolutionen etablerte Rettighed blev paa denne Tid igien stal fæstet, og var en Deel af de Pligter, som Georg 1ste forhandt sig til at opfylde mod dette Riges Folk; og Deres Forgænger, saavelsom Deres Majestæt selv, blev ved Tronfølgen af Landets souveraine Lov forbunden til at forsvare den; og kun i Følge denne høitidelige Forbindelse kan be gode Folk i dette Rigeholdt sig forpligtet til Troeskab og Høiagtelse med sin Magistrat eller dets Fyrstehuus. (Resten følger.)