Københavns Adresseavis, 1763-02-07
De rasende Jndianer, som hist og her i Naboe=Provintzerne, endog i Georgien selv har udøvet de forskrekkeligste Grusomheder, har endnu ikke nærmet sig til deres Boliger. De har vel til Forsigtighed anlagt nogle Festningsverker, men de har endnu ikke brugt dem. Førend de kunde blive vante til den der værende Levemaade, som er saa forskiellig fra den i Tydskland i Henseende til Luften, har de vel maattet udstaae allehaande Sygdomme, i sær ere deres Børn blevne angrebne af et Slags hos os ubekiendt meget besværlig Hoste, hvoraf en Deel ere døde. Der har i Carolina været smitsomme Sygdomme, og til Deels i Carolina et meget farligt Slags Kopper, hvoraf mange Mennesker ere døde; men de ere dog blevne befriede derfra; ligesom og deres Mark Frugter ere bevarede fra de Orme, der andensteds har opædt hele Marker. Deres Ager-Jord har de med megen Møye nu faaet saaledes i Stand, at den land forsyne dem med den fornødne Libets Underholdning, va de kand med Tiden komme til at leve bedre, naar Silke=Avlen bliver bragt meere i Stand iblant dem, og de bliver kyndigere i at plante Jndigo. J Henseende til deres aandelige Omstændigheder, da har de en gandske ubehindret Samvittigheds Frihed. J Eden Ezer har de en beqvem, rummelig og for hele Menigheden, tilstrekkelig Kirke, ligesom de og har mindre Guds Huse i de andre to Stæder. Hele Menigheden communicerer: Hoved Kirken, hvor de og pleyer at samles de store Fester og andre Høytids=Dage; men de ordentlige Søn Maaneds= og Uge=Bede=Dage prædikes der og i de to andre Kirker, ligesom Daaben og Liigbegængelser forrettes og sammesteds. Foruden de to Præster Hr. Boltz og Lemke, som fulgte over med dem, har de endda faaet den tredie ved Navn Rabenhorst, hvilke lever med deres Tilhørere i den allerstørste Kierlighed og Enighed. J Savannahler og nylig opbygget en Kirke, som baade de Evangelisk Lutherske og Reformerte har tilfælleds. Sammesteds er og anlagt et Veysenhuus, hvorudi der stedse underholdes en Deel fattige Børn. Den utaalmodige Korsdrager. Extract af et Brev derom, dateret Brør d. 1 Jan. Jeg kand ikke undlade at berette, hvad der har tildraget, i sig imellem mig og Fetter W. Det er den Mand, som spiste med Langfredag a. jeg havde langt at gaae med ham om Aftenen. Underveis talede han saaledes til mig: Hvor har jeg dog i denne Aften hørt saa meget tale om Kors; Hvad er da Nors, Jeg maatte sukke af mit Hierte, og svarede ham. Det var den kiere Guds Riis eller Tugtelse for hans Børn. Han sagde videre til mig: og Frue Fettersken fortalte ogsaa om meget Kors, hvorledes har De da kundet bære alt det? Jeg svarede: af mig selv og af mine Kræfter var jeg vel for svag; men den kiere Gud havde endnu stedse styrket mig. Videre sagde han: Jeg veed fra min Ungdom af ikke at sige af noget Kors. Jeg sagde: jeg vidste ikke, om det just var got, at et Menneske aldeles ikke vidste af noget Kors; thi der, stod i den hellige Skrift: Ere J uden Revselse, saa ere I Uægte og ikke Børn. Han maatte bede den kiere Gud, at dersom det var ham skadeligt, han da ikke saa gandske forglemte ham. Han svarede: Han vilde ikke bede om noget Kors. Jeg sagde, at man vel havde hørt tale om saadanne Folk, som aldrig havde havt noget Kors; men der havde ogsaa forestaaet dem en stor Ulykke. Jeg spurgte ham og, om han ikke havde læst om Hieron m. (Augustino), Han sagde, Ney, han vidste heller ikke hvem han var. Da fortalte jeg ham, at han havde være en gammel Kirke=Lærer, om hvilken jeg havde læst, at han engang var reyst, og kom til en rig Mand, der havde alting fuldt op, og i sin hele Livs=Tid heller intet Kors havde havt. Hos ham vilde han ikke blive om Natten, men havde sagt: Lader os gaae herfra; dette Huus forestaaer en stor Ulykke; hvilket ogsaa skede. Men det kunde ikke bringe ham paa andre Tanker; tvertimod glædede han sig over, at han intet Kors havde, og fortalte mig: Jeg har min friske Hustrue, to friske Børn, og jeg er selv altid frisk og sund, jeg har nogle 100 Rdlr. Penge; jeg har mit Sølv; jeg har mine Ringe; smukke Klæder, og min Næring; og spurgte mig, om jeg da intet havde samlet mig? Jeg svarede: Jø, jeg havde samlet mig en Skat, som Tyve ikke kunde stiele fra mig, og Rust eller Møl ikke opæde; og Job. 22, 23 det var den Almægtige Gud, som skulde ikke forlade mig. Da sagde han: Ja, man kunde vel sige det; Men naar man intet havde var det slet. Denne Tale bedrøvede mig meget, saa at jeg anden Paaske=Dag beklagede det for Hr. N. og Fetter Wær- og alle de, som vare tilstæde. De kand vel endnu erindre det. Jkke længe derefter, da de vare komne fra Bar tog Frue N. N. mig med til denne Mand. Da laae hans lille Søn blind af Kopper og døde, og hans lille Datter, laae ogsaa blind. Jkke lang Tid derefter gik jeg ud af Kirken, da kaldte Konen paa mig, og viste mig hendes lille Datter, som var ogsaa død. Derpaa gik denne Mand hen til sin Gud, sine Penge, og vilde hente nogle deraf, men da vare hans Penge allesammen bortstiaalne; han gaaer efter Sølvet, det er borte; han seer efter Ringene, de ere borte, efter Klæderne, de ere vek; Da har hans egen Hustrue stiaalet det altsammen, og solgt det, og endda gjort 70 Rdlrs. Gield. Derpaa prygler han Konen ogsaa bort fra sig. Dermed havde og hans Næring Ende. Han løb hele Dagen omkring, og leedte efter sin Kone, og naar han fandt hende, pryglede han hende bruun og blaa; altsaa ere alle hans Afguder borte; Børnene ere døde; Pengene, Sølvet, Ringene, og Klæderne ere bortstiaalne; Konen har han selv laget bort og pryglet; Han selv er som Cain, men min Gud bliver mig trofast. Dette skrev han til den kiere Guds Ære &c.