Aalborg Stiftstidende, 1838-01-13
Nye Efterretninger fra Canada fortrænge i Tidenderne alle andre. Depescher fra Lord Colborne af 3die Debr. melde paany Jnsurgenternes Adsplittelse ved Richelieustrømmen. Oberst Gore havde taget St. Denis uden Modstand og vilde, over St. Charles, trænge frem imod St. Hyacint, hvor han ikke ventede nogen betydelig Modstand. 8 Compagnier og 3 Feltstykker udgjorde hele hans Stridsmagt. Beboerne ved benævnte Strøm have, efter hvad man siger, nedlagt deres Vaaben og begivet sig hjem. Lord Gosford har udstedt en Proclamation til den oprørske Provinds, i hvilken han i en forsonlig Tone opfordrer Jndvaanerne til at nedlægge deres Vaaben og lover at sikkre dem de dem for 70 Aar siden tilstaaede Privilegier, at afhjælpe alle deres billige Besværinger og foreholder dem Provindsens Skattefrihed. Jmidlertid opgiver man ikke Jdeen om, at sende Militairhjælp derover, og anslaaer den dertil bestemte til henved 6000 Mand, hvoriblandt 2000 Md. af Garden. Det 43de Regiment var allerede over Land ankommen fra Halifax til Qvebek. Aanden i denne Jnsurrection har allerede strax i Begyndelsen udtalt sig paa en sørgelig Maade, hvis det er sandt, at Jnsurgenterne have hængt deres egen Anfører, Browne, af Forbittrelse over, at han ikke skaffede dem Seier i den første Træfning ved St. Charles. Dette er omtrent Hovedindholdet af de for Regjeringen gunstige Efterretninger, hvormed de engelske Tidender ere opfyldte. Hvormeget imidlertid de vilde tage feil, som ville ansee Jnsurrectionen for standset, fordi Regjeringen seirede ved St. Charles, fremlyser noksom af den Sympathi, hvormed den engelske Befolkning i Over-Canada tager Deel i Begivenhederne i Nabo=Provindserne. I de fornemste Stæder har man, i offentlige Forsamlinger, udtalt sin Misbilligelse mod Regjeringens Forholdsregler og dens Colonial Despotisme og sit bifald med Hensyn til de Beslutninger, som Joseph Papineau sen af Hovedmændene for Oprørerne) og Majoriteten af den lovgivende Forsamling har fattet. Endnu farligere er den offentlige Mening og den deraf flydende Stemning i de tilgrændsende Stater af den nordamerikanske Union, hvor Mandskab, Vaaben, Penge og Levnetsmidler ville staae til Jnsurgenternes Raadighed. Manden, der for Tiden staaer i Spidsen for den fuldbyrdende Magt i Nordamerika, henhører blandt de forenede Staters, Demokrater, hvis Stemme aabenlydt erklærer sig for Canadierne, og Journalerne i New=York og andre Stæder opfordre, i de Artikler, der give dem deres Farve, aabenbart Canadierne til Opstand og Brud med England. Med Frankrig, hvor den offentlige Mening ligeledes udtaler sig for dem, staae de canadiske Frihedsmænd i bestandig Forbindelse over New=York og Havre. Papineau, der vel kan kaldes Canadas O'Connell, vil man have bemærket paa Værfterne i New-York, hvor han gjorde Jndkjøb af Vaaben og andre Krigsfornødenheder. J Canada findes ogsaa mange fremmede Officerer, som vel kunde ønske at tage virksom Deel i Kampen. En Hertug af Blacas tælles iblandt dem; ligeledes opholder den som Romanforfatter bekjendte Capitain Marryat sig for Tiden der. Næst denne Opstand i Canada ansees den mexicanske Republiks Anerkjendelse af den spanske Krone i engelske frifindede Blade for en af det afvigte Aars mærkværdigste Begivenheder. Den benyttes til, for Tiden, at faae en og anden Sandhed sagt paa en god Maade og at give et og andet gavnligt Vink. Spaniens Kamp med sine Colonier, saaledes raisonnerer man, begyndte for henved 30 Aar siden og, efter Strømme af Blod, efter ubodelige Pengetab og efter utallige frugtesløse Forsøg paa at føre de prebelske Forrædere, tilbage til Pligt og Lydighed, rækker Spanien nu Haanden til Forsoning og erkjender Mexico for en fri og uafhængig Stat, idet det stræber at bringe en bitter Tvist i Forglemmelse, der saa længe adskilte Nationer, som fælles Afstamning og samme Jnteresser havde knyttet til hinanden, med ældgamle Baand. Hvilken en Lærdom for andre Nationer, men slige Lærdomme ere sædvanligt spildte. Det gaaer med Nationer som med Individer; Lidenskaber og For Taarer Blikket vel forvirrer - Börn og Börnebörn, hvi stirrer, Öiet nu saa sorrigsuldNed paa dette sorte Muld? Sörge 1, hvor kan I sörge, For han sank i Fredens Skjöd? da vi sörge - kan du spørge? Ved en elsket Faders Död, Brudt er Leddet i vor Kjede, Flygtet Sjælen af vor Glæde, Og vor fromme Moder maa Ene i sin Aften staae. En, nei, hun er ei ene Gud i Himlen har hun jo; og som Stjerner klare rene Smile I til hende froe - Stir ei mod den sorte Kiste! Lad kun Jordebaandet briste! Aldrig døer den gode Aand. Som har knyttet Hjertets Baand. Stedse skal hans Minde leve Tro blandt Eder, Store, Smaal Stedse skal hans Aand omsvæve Eder, hvor I gaae og staae. Og hvergang, at I forsamles, For at glædes, skal den Gamles omme Faderkjerlighed, Smile huldt til Eder ned. 3. J. Gotten.