Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-07-11
Fædrelandet. Den berømte franske Skribent: Vicomte d'Arlincourt, der i de to sidstforløbne Aar har bereist de tre nordiske Riger, har i sit nylig udgivne Skrift "letoile polaire" (Polarstjernen") leveret en høist interessant Beskrivelse af hans Ophold Danmark, hvoraf vi herved meddele vore Læsere følgende Brudstykker: Kongen af Danmark beboer sit Lystslot Sorgenfri, to Mile fra Kjøbenhavn. Der var det, at jeg havde den Ære at blive præsenteret for ham og for Dronningen. J Aaret 1822 havde jeg kjendt Deres Majestæter i Paris, da gienkaldte Danmarks Kronprinds og Kronprindsesse, straalende af Ungdom og Skjønhed, hos mig de poetiske Figurer af Odin og Freya. Tyve Aar vare forløbne .... jeg gjenfandt Kongen fuld af Styrke og Kraft, Dronningen er endnu bestandig en af de smukkeste Monarkinder i Norden. Deres Majestæter modtoge mig med en usigelig Godhed; jeg tilbragte Aftenen hos dem og forlod ikke Sorgenfri Slot førend meget silde. Timerne vare bortilede som Lynilden; thi Kongen syntes at finde Behag i at føre Underholdningen fra den ceremonielle Conversations-Gebeet over paa den venskabeliges og intimes. "Jmorgen tidlig" – sagde Monarken til mig - "maa De gjøre et Streiftog her i Omegnen; den er nok værd at see. Jeg bukkede mig ærbødigt, og den næste Dag havde, ifølge Hs. Majestæts Ønske, Grev Blücher, Hoschefen, stillet en Hest fra de kongelige Stalde til min Disposition, og han selv fulgte med for at vise mig Egnen. Min ædle og smukke Cicerone førte mig gjennem fortryllende Landskaber. Vi saae de yndige Lyngby og Frederiksdals Søer; det Sted, hvor Slottet Hirschholm stod, og Landsbyen Vedbek ved Havets Strandbred, hvorfra man bemærker Øen Hveen, hvor Tyche Brahe havde sit Observatorium. Derfra begave vi os ind i Dyrehaven. Her er Havbredden ikke øde sandet og klippefuld. Paa dens Strandbred er en Bøgeskov, saa yndig som man kan see den for sine Øine, og under denne høie Løvsal, hvis Toppe stundom høie sig ned til de salte Bølger, kunde jeg troe at være i Saint Germain eller i Fontainebleau, hvis ikke Terrainet og Synet af Havet havde tilintetgjort Jllusionen. J Midten af Dyrehaven er en kongelig Pavillon, Fremitagen, hvorfra man seer en Mængde Hjorte og Daadyr vandre omkring. Vi gave os et Øieblst den Fornøielse at forfølge en ti takket Hjort, som gjorde Nar af vore Løbere; den kløvede Luften som en Pil. Et fortræffeligt Maaltid ventede os hos Grev Blücher; vi havde nu travet om i sex Timer. Den smukke Grevinde Blücher, modtog os med fransk Ynde. – "Næste Søndag sagde hun til mig: "sees vi igjen paa Sorgenfri."J den kongelige Residents!" – "Ja, De spiser der til Middag, jeg veed det." I Kjøbenhavn aabnede man for mig de hemmelige Archiver, hvor ellers Jngen har Adgang, og jeg holdt i mine Hænder det mærkeligste af alle Manuscripter: Kongeloven, Grundloven for Kongeriget. Dette mindeværdige Actstykke, der stadfæstede Successions retten i det Oldenborgske Huus og berøvede Adelen Ret til at undertrykke deres Monark, er indesluttet i en lille Guldkiste, og er et Mesterstykke af Skrivekunsten. Den danske Adel, som ikke deeltog i Affatningen af dette Charte, besad umaadelige Privilegier. Man siger, at den misbrugte disse til en saadan Grad, at Nationens Majoritet saae sig tvungen til at bede Kongen af Danmark om at giøre Riget til et arveligt Monarki og sig selv til absolut Souverain. Frederik den Tredie iilte med at imodekomme dette Nationalønske, og Peter Schumacher (senere Grev Griffenfeldt), Danmarks Richelien, forfattede denne høitidelige Act, som alle Stater anerkjendte. Ved Kattegattets Bredder og to Mile fra Jægerspriis er den berømte Nordskov Eeg, som man anmodede mig om at tage i Øiesyn. Der existerer hos Graubundterne et Ahorn (Nogle sige et Lindetræ, hvorunder de første Schweizerforbundne i 1404 svore at ville befrie deres Land: dengang var Træet hundrede Aar gammelt, og følgeligt er det nu femhundrede Aar. Men det schweizerske Ahorn- eller Lindetræ er Jntet ved Siden af den danske Eeg. Denne, som ikke tolv Mennesker kunne favne, har 72 Fod i Omkreds, og er ifølge Sagnet tusind Aar gammel. Hvormange Monumenter har den ikke overlevet? Hvormegen Magt har den ikke seet falde?" Kongen af Danmark havde den Godhed at invitere mig til Middag paa Sorgenfri=Slot. Taffelet var serveret med overordentlig stor Elegance. Dronningen, siddende ved Kongens høire Side, forekom mig smukkere end nogensinde; hendes Toilette var ikke søgt, men meget smagfuldt. Deres Majestæter spise til Middag Kl. 5, under Taffelet opførtes Musik, og stundom lyttede jeg bevæget, thi jeg hørte franske Melodier. "De maa besøge Frederiksborg! sagde Kongen til mig efter Middagstaflet: "Det er et poetisk Slot, hvormed De vil føle Dem meget tilfreds". "Jeg skal give Dem en Jdee derom!" tilføiede Dronningen: "Det er aldeles i Middelalderens Stiil. Og Hs. M. lod bringe en Porcelains Vase, hvorpaa Slottet var afmalet. Siden talte vi om Frankrig og dets smukke Steder; thi det smukke Kongerige Frankrig er, om det end ikke er daddel frit, saa dog idetmindste et uforligneligt Land.