Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-08-03
Roeskilde Stænder. J det 9. Møde meddeelte den Kgl. Commissarius Forsamlingen Grundtrækkene af Regjeringens Tanker om de i Hans Majestæts Bekjendtgjørelse til Stænderne ommeldte vedvarende stænderske Comiteer, som paa Hans Majestæts nærmere befaling kunne afgive Betænkning over sær vigtige Anliggender. Disse Grundtræk ere følgende: 1) Af enhver af de 4 Provindsialstænderforsamlinger skal dannes en Comitee, som paa Hs. Maj. Kongens Befaling kan træde sammen, udenfor Stændernes Forsamlingstid. 2) Disse Comiteers Medlemmer skulle deels vælges af enhver Stænderforsamlings Midte, under Forbehold af Kongelig Bekræftelse, deels udnævnes af Hs. Maj. selv. 3) Comiteemedlemmerne fungere i denne Qvalitet og paa allerhøieste Befaling fra en Stænderforsamling til den næste. 4) Comitteernes Bestemmelse er, at de deels enkelte blive tagne paa Raad med ved den dem vedkommende Landdeels Anliggender, deels samtlige ved vigtige Anliggender, som angaae flere Landsdele eller hele Staten, 5) Stænderforsamlingernes Rettigheder og Pligter skulle derved ikke forandres. 6) Omkostningerne, som foraarsages ved disse Comiteers Sammenkaldelse, skulle bæres og reparteres ligesom de øvrige stænderiske Omkostninger. Etatsr. Bang bemærkede, at denne Sag er af saa særdeles Betydning for den hele Stænderinstitution og staaer i saa nøie Forbindelse med saa mange andre Forhold, navnlig med Andragendet om de hidtil adskilte Stænderforsamlingers Forening, at den har Krav paa den alleromhyggeligste Overveielse, hvortil der efter hans Mening maatte nedsættes en Comitee af 9 Medlemmer. Den Tanke- sagde han - som vistnok her først møder, er, at de nærværende Stænderforsamlinger paa ingensomhelst Maade bør tabe i Betydning ved det nye Jnstitut. Det var Stændernes Hensigt, ved Forening af de forskjellige Forsamlinger at styrke Jnstitutionen. Opmærksomheden maa altsaa paa det stærkeste være henvendt paa, at Jnstitutionen ei svækkes, og det maa saaledes navnlig paa det Nøieste overveies, om ikke enhversomhelst forudgaaet Overveielse af de Sager, som her skulle behandles, i en Forsamling, i hvilken Stændernes betydeligste Medlemmer have Sæde, dog tilsidst maa udøve en svækkende Jndflydelse paa Stænderinstitutionen. Jeg udtaler ikke her nogen bestemt Mening, men gjør kun opmærksom paa dette Punkt som en særdeles vigtig Gienstand for Overveielse. En anden Vanskelighed frembyde Forholden i Hertugdømmene. Forudsat nemlig, at det nye Jnstitut kan anordnes saaledes, at det kan forenes med Stænderinstitutionen og føre denne fremad, maa der dog tages Hensyn til de Betænkeligheder, som det er at forudsee, i Hertugdommene ville reise sig mod saadanne stænderske Comiteer. Det kan ikke nægtes, at der i Hertugdømmene er en almindelig Frygt for, at der i Danmark hersker en Tilbøielighed til at træde Hertugdømmenes Nationalitet for nær, og at det kan vel forudsees, at en saadan Frygt vil fremtræde, naar der er Tale om, at forenede Comiteer skulle høres over de Hertugdommene vedkommende Sager. Jeg er fuldkommen overbeviist om, at en saadan Tilbøielighed ikke findes hos den store Fleerhed af det danske Folk, og jeg haaber, at, ligesaa fast som man vil holde paa Statsenheden, ligesaa meget vil man agte Hertugdømmenes selvstændige Jndividualitet; men, hvorledes man kan forvisse Hertugdommene om, at der ikke er Tanke om at træde deres Jndividualitet og Selvstændighed for nær, dette vil unegtelig nu blive Gienstand for den modneste Overveielse. Efter hvad den kongl. Commissarius har meddeelt, skulle de stænderske Comiteer kun leilighedsviis ved enkelte vigtigere Sager kaldes til at yttre sig. Som jeg tidligere har antydet, vil det nye Jnstitut under en saadan svag og ubestemt Grændse muligen kunde findes farlig for Stændernes Betydning. En anden Sag er det i Sager, i hvilke der forTiden ikke er tillagt Stæderne en almindelig raadgivende Stemme. Det vil derfor være at overveie, om der ikke blandt disse Sager maatte være en almindelig Gienstand for Comiteernes Virksomhed, fælleds for Danmark og Hertugdømmene, og formener jeg da navnlig, at det – jeg vil ikke sige vil blive Resultatet, – men kun at det vil være at overveie, omikke, saafremt Hs. Maj. ei maatte bevilge Budgettets Forelæggelse for Stænderne, i det Mindste de stænderske Comiteer maatte kunne erholde en Jndvirkning ved den finantsielle Bestyrelse. Endelig vedrører selve Organisationen af Comiteerne i høi Grad de vigtigste politiske Anskuelser. Vel kan Comiteernes Sammentrædelse ikke betragtes som nærforestaaende, men de Grundsætninger, hvorefter de skulle sammensættes, blive dog lige vigtige, og det vil da navnlig i denne Henseende fortjene den nøiste Overveielse, om Medlemmerne skulle vælges særskilt af hver af de Klasser, af hvilke Stænderne ere sammensatte, eller af Stænderforsamlingen som Totalitet.