Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1781-06-15
Oeconomisk. Om Blegen i Harlem. Blegen er for Jndvaanerne i Harlem en meget vigtig Hantering, for at lære at kiende Indretningen ved samme, anføres dette til mine Landsmænds Nytte. Blegdammene, ere ikke nær ved Staden, de ligge noget derfra imod Ve steen, og de nærmeste ligge ved en Landsbye, Blømendalkaldet. Egnen imellem Harlem og Landsbyen er en behagelig, med Grave af forskiellige Breder igiennemdragen, Egn, og i en sandig med Tørvejord beblandet Grund, tyk bedækket med de almindelige Slags Græs, saasom Kløver, Hanefoed, Strandgræs o. s. v., hvilke næsten alle voxe paa noget sandige vilde Marker. Blømendal er en ubetydelig Landsbye. Egnen bag ved ophæver sig strax, og udgjør Foden af Dumerne, som løbe langt op med Kysteen, og ere mestendeel en halv Miil brede. Saa vidt som jeg har besteget dem, saa er det bare Sandhøie, der ere hist og her ikkun bedækte med en ge Busk, med lidet Brambærriis, med lidet Græs og nogle Planter; dog an treffer man ligeledes enkelte store med kort Græs bevoxne Pladse. Engene, som støde nær til Duinerne, og ere indgierdede, have paa alle Sider smalle, og et Par Foed dybe Grave, som tildeels ingen Fælledskab have, og ingen faae Timer igien opfyldes med ferskt, klart og i det Grønagtige spillende Vand, saa tidt man har udøst dem. Dette Vand, som sier sig igjennem Sandhøiene, og deels synes at være samlet af Regn, deels luttret Søevand, saa og den raae Søcluft, og Beliggenhed, tilskriver man det, at man her kan blege hvidere, end andre Steder, uden Nr. 375 Rd. at giøre Lærrederne ringeste Skade. I Almindelighed bleger man Hollandske og Vestphalske, desuden ogsaa udenlandske, i Særdeleshed Jrlandske Garn og Lærreder, Vel er den lette Maade, ved at fortbringe Vahrene til Vands, herved en stor Lettelse; imidlertid kommer dog Bleglønnen høiere end paa andre Stæder. Indretningen ved Garnblegningen er gandske forskiellig fra Lærretsblegningen. Til Garnblegningen bruger man har Potaske, Sæbe og Mandspersoner til Arbeidet; men derimod bruger man til Lærretsblegningen Sæbe, Potaske, Vedeaske, suur Melk, og Qvindfolkene til Arbeidet. (Vedeasken, bringer man fra Rusland i Fade. Luften angriber den ikke saa let, den seer blegguul ud, den er at føle paa som Meel, og den er ikke saa brændende af Smag, som den almindelige Potaske). Redskaberne ere ei heller ved begge Slags Blegninger de samme, og meget mindre Maaden, at omgaaes dermed. De udmærkede Lærreder blive først blødte i en svag Lud af Vedeaske, og efteraf de forskiellig have ligget der omtrent 8 Dage, blive de udskiøllede, hængte op at afrinde, og saa lagt ned i suur Melk. Herudi blive de ogsaa liggende i nogle Dage, derefter afskiollede, og lagte paa de nær ved liggende Duiner paa Blegen. Lærrederne blive ikke lagte saaledes, at de røre ved Jorden, men efteraf de ved alle 4 Hiørner ere blevne befæstede, blive de understyttede ved Siderne med Stave, halvanden Ford lange, at de bestandig ligesom sveve, og at Luften kan stryge igjennem paa alle Sider. I denne Liggen holder man dem i 8 eller fleere Dage, uden at vande dem det allerringeste, og man lader sig allene nøie dermed, at de af Dug og Rean blive fugtige, at Solen skinner paa dem, og at Luften tørrer dem. Denne Behandling igientages 3 til 4 Gange, da Lærrederne gemeenligen pleie at faae den forlangte Hvidhed. Til Lærreder nes Vaskning er et eget Huus indrettet med fornødne Kiedler til at varme Vandet udi Disse Kiedler staae alle i en Rad, og alting er saaledes indrettet, at den ene Vaskerske ikke forhindres eller forsømmes af den anden. Ja Sæbedækkenerne staae ogsaa ordentlig ved hver Kiedel. Til at lade Lærrederne afrinde, betiener man sig af et Hjul, et 376 Nr. R. som ved Omdreyningen afvrier de i Maschinen indhængte Lærreder. Endelig forrettes Udskiøllingen i en med Bræder udforet Grube, hvori Vandet ledes igiennem Render fra Gravene, og igien udledes ved en aabnet Sluse. Luden, som stoed over Lærrederne, var saa tynd, at jeg neppe kunde smaae dens Skarphed. Den suure Melk samler man fra de næstomliggende Landsbyer. Fabrikanten, som hertil selv holdt Heste, forsikkrede mig, at han hvert Aar kiøbte Melk for 2000 Hollandske Gylden, hvoraf man tillige kan giøre sig et Begreb om Verkets Vidtløftighed, og den Mængde Folk, som derved fortiene deres Brød. - Ved Garnblegningen, som laae nær derved, men tilhørte en anden, bruger man ikke saa mange Omstændigheder. Garnet bliver ikkun kaagt i Potaske=Lud, derefter udvasket med Sæbe, afvriet med et Hiul, og udlagt paa de nærved liggende Enge. Her var en stor Mark med Garn, som laae tet sammen plat paa Jorden. Blegdammen var omgiven med en Vandgrav, hvoraf man betiente sig til at vande Garnet, saa ofte det tørredes. Til den Ende gik en Daglønner med en Træe Kasteskovl, som havde et langt krumt Skaft, og spryttede Vandet ligesom af en Vandkande, af Graven over Garnet. Kaagningen i Luden igientages nogle Gange, indtil det efterhaanden faaer den forlangte Hvidhed. Kiedel, Kar og en Vinde med et Hiul, ligesom vore Klædemagere bruge ved Uldvaskningen, vare de nødvendigste Redskaber. Om den St. Martin.