Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-23
Det er, efter mit Skjønnende, ovenfor godtgjort, hvorledes Mangel paa Credit for Tiden særdeles meget bidrager til at hæmme Circulationen af de i Landet værende rede Penge. Foruden denne vigtige Hindring, kommer endnu en ikke mindre vigtig, og denne er, er i mange Aar her i Landet ukjendt Uvirksomhed i Handel og Vandel. Der behøves ikke megen Skarpsindighed til at indsee, hvad Liv og Virksomhed Handel og Skibsfart frembringer i et Land; først virker den paa alle de dermed forbundne Næringsveie, og siden paa alle Grene af Statsoeconomien. Pengene faae et hurtigt Omløb; thi ethvert Handelsforetagende qvæles ved Langsomhed; den meer end almindelige Rente, som Handelsgevinsten afgiver, lokker Pengene frem fra alle Skuffer, og denne Gevinst bliver omsider Grundvolden til Fabrication og tiltagende Jndustrie, der igjen samlede afgive den rørlige reelle Formue, som Danmark nu næsten ganske savner. Det vilde være umueligt, nøiagtig at bestemme, hvor stor en Sum af rede Penge, i Sedler og i Sølv, der for Tiden ligge ledige og frugtesløse i Landet, da man ikke kan lige ind i Skufferne, og Banken holder et meget rigtigt Skjul over de Summer, der staae hos den paa Folio; men for den, der har Leilighed tilat agtpaagive Tingene, gives der Underretninger nok, som Tilfældene nu og da fremvise, hvoraf man omtrent kan slutte sig til, hvorledes Tilstanden virkelig er. Saaledes troer Jndsenderen, at det ingenlunde vilde være urimeligt at antage, at omtrent 1/2 Deel af hele Seddelmassen, og mere end det Halve, ja maaske 3 Deel afSølvmassen, ligger uvirksom hen. Fædrenelandsvennen maa sørge ved en saadan Tanke, og dog kan den upartiske Mand ikke med gyldig Grund bebreide Pengeejerne denne forsigtige i virksomhed. Den største Deel af disse ledige Capitaler tilhører nok Borgerclassens Middelstand. Jmidlertid viser alle Tiders Erfaring at man omsider bliver kjed af at lade sine Penge henligge ufrugtbringende, og Øjeblikkets Tegn tilkjendegiver ogsaa, at de begynde at komme frem, men meget forsigtigen. Saaledes tvivle med Grund paa, at Nogen vilde blive forlegen for Penge mod Prioritet, naar man kunde tilbyde Penge-Eierne første Prioritet, eller saadan Sikkerhed, at det udgjorde 3 Dele af hvad Eiendommene nu effectiv sælges til, saavel Byerne som paa Landet. Slig betryggende Sikkerhed vil, som meldt, ikke mangle Penge, da disses Eiere troe i saa Fald at have noget at løbe paa, og beregne meget rigtigen, at man i dette Tilfælde kan vente, at Renterne svares oc dentlig. Men Ulykken er, hvor mange Eiendomsmænd ere i de Tilfælde, at de kan give saadan Sikkerhed? – sikkert, desværre, meget faa. Ved denne Leilighed var det maaske ikke af Veien, at yttre en Mening med om, hvad Eiendommenes Værd er, en Ting, hvorom der høres saa megen Strid. Jndsenderens Mening er, at ingen Eiendom har nogen midlertidig høiere Værd, end den Sum, der reguleres efter dens Nettoprovenu. For at blive tydeligere: Naar f. Ex. en god Gaard i Kjøbenhavn, efter Tiderne, afgiver en aarlig Leie af 1200 Rbd. Sølv, og Gaardens Udgifter, i BankhæftelsesRenter, Brandassurance og Skatter udgjøre tilsammen 700 Rbdlr. Sølv, samt den aarlige Reperation til Eiendommens Vedligeholdelse anslaaes til 150 Rbdlr. Sølv, saa bliver dens Nettoprovenn 350 Rbdlr. Sølv, som, naar Kjøberen for sin Uleilighed vil have 5 PC. af sine Penge, udgjør en Capital af 7000 Rbdlr. Sølv; men, naar han blot vil have den Fornøielse at være Vært, til 4 PC. 8750 Rbdlr. Sølv, hvilket er det Høieste, Eiendommen kan være værd, Assurancen maa være 36,000 eller 40,000 Rbd. Sølv, det forandrer ikke Tingen. Det samme gielder om Jordeiendomme. Provennet af hvad en Gaard kan sælge af Producter efter Nutidens Priser, er dens Jndtægt, naar derfra drages Skatterne og de andre nødvendige Udgifter til Driften og Vedligeholdelsen, saa bliver den Sum, der er tilovers, Renten, som kan svares, hvorefter Gaardens Værdie retter sig. Giver man mere, saa bygger man paa bedre Tider, indtræffe disse, er det godt, men udeblive de, og Kjøberen ikke har en disponibel Capital at stytte sig til, er han snart ødelagt og maa gaae fra Gaarden. Skulde det saaledes, i det Hele eller blot tildeels, være lykket Jndsenderen at have bidraget til, i en saa vigtig Sag, som den omtvistede, at bringe Sandheden frem for Lyset, vilde det inderligen glæde ham. Jkke fjerneste Interesse har ledet hans Pen; kun hiint Øiemed var hans Maal. Den Saakyndige maa dømme, hvorvidt hans Anskuelser ere rigtige eller ei. Mueligt kunde Nogle falde paa den Tanke, at han, under Udviklingen af hine Synsmaader, kun har havt Creditorernes Stilling for Øie, og ikke følt tilligemed i samme Grad de mange ulykkelige Eiendomsbesidderes høist førgelige Stilling. Langt fra Dybt har han følt og føler denne; men hvor det gielder Sandheden, for sikkert at komme efter Aarsagerne, og hvor det gielder om at drøfte foreslagne Forholdsregler, som, istedet for at gavne, kunde skade end mere, der maa man, saa meget som mueligt, søge at lade Fornuften ene tale. Kun ved grundigen at kjende Aarsagerne til en Ulykke, kunne de rigtige Midler udtænkes for at afhielpe den.