Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1843-05-04
Om Lucile Grahns Dødsfald siger "Dagen" nu, Vi maae tilbagekalde den tidligere meddeelte Formodning om, at Jomfru Grahn ikke skulde have forladt Paris og begivet sig til St. Petersborg. Efter hendes egen Skrivelse fra St. Petersborg, var hun den 24 Decbr. f. A. i Selskab med sin Moder afreist fra Paris og kom 3 Uger efter til St. Petersborg, hvor hun var engageret under meget gunstige betingelser. Hun optraadte i Balletten "Griselda- og vandt et glimrende bifald; den keiserlige Familie lod hende kalde til dens Loge, hvor hun maatte møde i sit Costume, inden hun havde kunnet faae Tid til at omklæde sig. Majestæterne overeste hende med Bifaldsyttringer og skjænkede hende, som et Beviis paa deres Tilfredshed, et kostbart Diamantssmykke. Destoværre, paadrog hendes Anstrængelser og Uvanthed til det strænge Klima hende en meget heftig Forkjølelse; hun spyttede Blod og blev af den keiserlige Livlæge, der behandlede hende, paasat 16 Jgler paa Brystet. Det er derfor destoværre, ikke usandsynligt, at hun har maattet bukke under for Sygdommen, nu da hun efter mange Aars Kamp og Savn skulde til at høste Frugten for sin Udholdenhed. At "Aalborg Avis, har kunnet være den første til at meddele den sørgelige Efterretning om hendes Dødsfald, som efter det ovenfor Berettede ikke længere er usandsynligt, lader sig let forklare deraf, at vor Kunstnerinde stod i Correspondence med en Beslægtet, der er bosat i hiin Egn i Jylland." Middelfart den 2 Mai 1843. Det er en Sandhed, som ved mange Leiligheder har været offentlig udtalt, at Saltvandsfiskerierne ved Danmark Kyster ikke drives med tilbørlig Flid, og at Man uforstyrret lader en Rigdom af Fisk passere forbi, for at fanges af vindskibeligere Fiskere paa andre Steder. En af Aarsagerne hertil maa udentvivl søges i den stedfindende Mangel paa Leilighed, til Afsætning, naar Fangsten er betydeligere end Omegnens Beboere kunne benytte den i frisk Tilstand, hvilket i Særdeleshed gjelder om Silden, der forekommer her i størst Mængde, og taaler kun at bevares i kort Tid inden den fordærves. Des glædeligere er det og des større Paaskjønnelse fortjener det, naar Nogen bestræber sig for at ophielpe denne forsømte Jndustrie-Green. J denne Henseende bør nævnes Snoghøis dristige Eier Generalkrigscommissair Kiegels, der for omtrent 3 Aar siden anlagde et Sildesalterie, hvor der gives Fiskerne Leilighed til at afsætte deres Sild til enhver Tid, og hvorfra disse atter i saltet Tilstand udføres til fjerne Lande. Efterat Generalkrigscommissairen havde ladet en dertil skikket Mand paa sin egen Bekostning undervises ved andre Salterier, begyndte han sit Anlæg, der i de første to Aar dog neppe har givet noget Udbytte for Eieren, maaskee endog været forbundet med Pengetab, men saasnart Omegnens Fiskere bleve opmærksomme paa den Fordeel, Anlægget aabnede dem, nemlig en sikker Afsætning, have de ogsaa forceret deres Virksomhed, og allerede i Aar er i denne Omegn udentvivl fanget en større Mængde Sild end i noget foregaaende, skjøndt Veirliget ikke har været det gunstigste. Fiskere indfinde sig allerede fra Veile og Colding Fjorde, Strib, Lyng og andre Steder ved Beltet, for at afsætte deres Sild. J dette Foraar er saaledes nedsaltet c. 200 Tdr., der, beregnede til en Priis af 10 Rbd. pr. Td., udgjør en Kapital af 2000 Rbd., som er fravunden Havet, hvor foruden henved 200 Mennesker, deels Fruentimmer, deels Børn, finde dagligt Erhverv ved Saltningen i Fiskertiden, foruden den Mængde Fiskere, som derved sættes i Virksomhed. De nedsaltede Sild ere vel behandlede og i Partier i de foregaaende Aar førte til Vestindien, hvor de ere ankomne i god Tilstand og have fundet rivende Afsætning. Eieren har fremdeles paatænkt at salte andre af lille Belts Fiske Arter, saasom Torsk, der i Godhed og Enhver Fædrene Fiinhed skulle overgaae de norske. landsven maa ønske dette fortjenstlige Anlæg god Fremgang og stedse tiltagende Udvidelse.