Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-07-12
Frokosten er i England den Tid af Dagen, hvori man omgaaes fortroelig og ugeneret; at Tienere afholdes derfra er en stor Fordeel, da intet er ubehageligere end at lade sig bestandigt observere af saadanne Svende. Man kan ikke forestille sig en større Utvungenhed og Friehed for alt stivt Ceremonievæsen, end ved denne Morgennydelse. Nogle stode ved Vinduerne, andre spadserede omkring; jeg nærmede mig til Hertugen, som var længst bleven siddende. Han meddeelte os nogle interessante Efterretninger om Fiskeriet i Speyfloden, som, forsaavidt den passerer igiennem hans Jorder, er bortforpagtet for en aarlig Sum af 8000 Pd. Man viste mig en Lax som man holdt for meget stor, men den var kun halv saa stor som vore sædvanlige nordamerikanske Lax Damerne begave sig, uden at ledsages af Cavalliererne, til Gangene i Haven eller til deres sædvanlige Forlystelser. De blandt disse, som vilde tage Deel i Jagten, ilede bort, jeg forblev alene i Salen, med Lord Aberdeen, forhen Statssekretair for de udenlandske Anliggender, som giorde mig mange Spørgsmaal om Amerika. - Han er af middelmaadig Størrelse; i den Maade hvorpaa man modtages af ham, spores mere Værdighed end Stolthed eller Tilbageholdenhed. Han bærer sædvanlig en sort Kiole, slet gjorte Undsigelige, som et vist Klædningsstykke i England kaldes; Vesten er knappet lige op til Hagen, og Halstørklæde er overmaade negligant. Hans Gang og Manere svare tilhans Dragt. Han bærer meest Hænderne lagte over Kors paa Ryggen, gaaer paa Tæerne; hans Stemme er, naar han taler, sagte og eensformig; han smiller sieldent; men der yttrer sig megen Velvillie i hans Forhold, og yttrer sig en saa uforkarlig Overlegenhed i hans Væsen, at man, uagtet den Simpelhed han paatager sig, snart kommer efter den Hemmelighed, at han er et udmærket Hoved. Jsær i Forholdet mod Damer erkiender man strax Forskiellen imellem en Verdensmand af den høie Stand og den meest salonserfarne Roturier. Enhver befandt sig vel i dette Slot. Der var ingen Etikette, som man var nødt til at underkaste sig; ingen Lystpartier, som man villig eller uvillig maatte tage Deel i, man giorde sine Spadseretoure, gik paa Hiorte eller Harelagt, eller forblev paa sit Værelse ligesom man havde Lyst til. Naar Frokosten var forbi, gik Damerne omkring i Haven eller op paa deres Værelser til Kl. 2, da den anden Frokost, Gaffelfrokosten, serveres, og hvorved koldt Kiødmad af Vildt og Tamt bliver sat paa smaae Borde i Spisesalen, hvoraf Enhver nyder Noget hvorpaa enhver begiver sig i Selskabssalen. De Grooms Staldkarlene, Jockenerne til Hest, Løberne, Ridehestene vente nu paa Giæsternes Liebhaverie, nogle Vogne rulle ned til Bredderne af Spey eller til Havets Kyst, andre Giæster streife omkring i Haven, og hvor man begav sig hen var man paa den giæstfrie Værts Eiendom, hvis Jorder kun begrændses af den fierne Horizont. Denne umaadelige Have endtes først nogle engelske Mile fra Slottet; den var opfyldt af Lunde, hvori røde Daadyr toge Flugten ind i Tykningen, hvor hele Flokke af herlige Fasaner drev omkring og hvor Harer faaes overalt, men jeg tilstaaer dog, at jeg som ægte Nordamerikaner vilde have foretrukket et Jagtpartie i mit fjerne Fædrenelands Urskove og paa dets udstrakte Græssletter for alle disse Nydelser. (Jagten burde aldrig være nogen Forlystelse; men blot et nødvendigt Foretagende; thi at pine eller myrde et levende Væsen kan ikke læde det ædle Menneske.) Selskabet afvexlede uophørligt; dagligen ankom nye Giæster og andre afreiste. Det uophørlige Skifte giorde ikke den mindste Opsigt; man spurgte knap efter de Ankommendes Navne, da man var vis paa at træffe dem ved Taffelet. Det gik ligesaa stille af naar man begav sig bort, med Undtagelse af een eller anden af Giæsterne, tog man kun Afsked med Hertugen og Hertuginden. (Det er vanskeligt at troe, at saadan en Levemaade kan giøre Mennesker lykkelig paa en lang Tid, Livets Lykke synes at være bunden til en daglig Pligtopfyldelse og simple Nydelser.)