Aarhuus Stifts-Tidende, 1821-12-13
Opfordring til Nørrejyllands Geistlige. (Af den cimbriske Merkur)."Jeg kan vel paastaae - siger vort Olds genigleste Prædikant - at Jntet af alle Arbeider i Verden synes saa frugtesløst, som Præstens. Det, som han i mange Aar har forberedt sig paa, for at vorde ret dygtig dertil; det, hvorpaa han anvender sine Kræfter og sine skiønneste Timer, for at forvalte det værdigen; det, hvorfor han trækker sin legemlige Underholdning, saa han ei behøver at tænke paa den, men blot paa sit Kald: netop dette Kald synes dog, meer end noget Andet, at være frugtesløst." Har han ei Ret? Men har han ikke dobbelt Ret, naar Præsten ei engang kan trække sin legemlige Underholdning, men maa tænke paa denne, istedet for at tænke paa sit Kald, O har han ikke tidobbelt Ret, naar en retskaffen Præstemand, efter i 22 samfulde Aar at have arbeidet som en ætlig Christendomslærer, saa hans Fortsatte ei kunne Andet, end meddele ham et hæderligt, Vidnesbyrd, efterat Alt, hvad han eier, er solgt, til at dække de ham paalagte Skatter, nødes til, at forlade Embedet, der, efter Øvrighedens egen Tilstaaelse, er aldeles utilstrækkeligt til en Families første Fornødenheder, Og har han ikke hundred ford Ret, naar denne Mand, i en Alder af tredsindstyve Aar, med en svag og aldrende Kone og fem Uopdragne Børn, maa hensidde i en aldeles hielpeløs Forfatning, uden at det Mindste er ham tillagt til Livets Ophold: Man skulde mene, det Hele var Fabel; men Gud bedre det. - Det er nogen Sandhed. Manden, hvorom her tales, boer i Smedegaden Nr. 46. i Horsens, og ønsker blot, at faae Lidet at fortiene, ved at hielpe Omegnens Præster i deres Embedsforretninger. O, sørgelige Alderdomslod. Derfor har altsaa denne Mand anvendt sine favre Ungdomsaar paa at i lære Videnskabernes tørre Rudimenter; derfor har han giennemvandret den tornefulde akademiske Bane; derfor har han henved tyve Aar opvartet de Store, t ansøgt, haabet, mistvivlet, ansøgt igien; derfor har han, efter langt om længe at være sluppen indi Viingaarden, vaaget, arbeidet, bedet, ængstet sig, lidt og stridt i togtyve Aar, for at han nu, nu, da han skulde smage Frugten af al sin Møie, skal udslødes af Viingaarden og stande udenfor som en Betler, Hvor kunne dog Mandens Embedsbrødre tillade, at han med Sine vansmægter uforskyldt i bitter Alderdomsnød. O, at de, der Aar ud, Aar ind præ i dike om virksom Broderkiærlighed, skulle opfordres til, at gribe en nedtrykt Broder under Armene, At de ikke frivilligen ile hid og kappes om, at trise ham, at befæste hans vaklende Tro, at hæve hans synkende Mod, at sammenholde hans bristende Haab, Gives der da ingen Præster i Nørrejylland, som have større Jndkomster, end de ordentligviis kunne forbruge? Jngen, der have Noget tilovers, Noget at offre i et Tilfælde, som dette: Er end Den, som skriver dette En af de Sidste, blandt Cimbriens Geistlige med Hensyn paa det Embed, han beklæder, - den Sidste er han dog ei i Varme for en god og hæderlig Sag. Jomere hans Tanke dvæler ved hiin ulykkelige Præstefamilies Jammer, desto inderligere frydes han ved sit blidere Lod, Vel har han selv kun Lidet, men Hine have jo sletIntet. Det er detfor ligesom man taget de - baade Noget og Intet, naar han her tilbyder, fra 1ste Januar 1822 at bidrage 8 Species aarligt til sin brødløse Embedsbroders Underholdning. Det er Noget, naar det sees den paa Giverens, Jntet, naar der tages Hensyn paa Modtagerens Kaar. Men - mange Bække smaae giøre en stor Aa. Naar 29 Præster ville bidrage ligesaameget Hver, da er Manden hiulpen. Og 29 Præster findes der dog vel i vor Provinds, som føle, hvormeget fødere det er, at give, end at tagen Fandtes de ei, da maatte vi vel jo før jo hellere ringe den broderlige Kiærlighed til Graven. Men - de findes nok. - Skiændigt var det, at lade sin Fortrøstning fare i et Anliggende som dette. De findes nok, Thi er Villien her - var det er formasteligt, at tvivle herom er da et Evnen her med. Enhver, der har Noget, maa have tilovers for den, der har Jntet.