Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-11-22
Den i Schweiz nyligen afdøde GeneralThaddæns Kosciussko var een af vor Tidsalders mærkværdigste Mænd, lige udmærket ved sin Tapperhed, Menneskelighed, Fædrenelandskjerlighed, strænge Retfærdighed og rene Ugennyttighed. Da Politiken sønderstykkede Polen, var det især han viste sig som Helt og Frihedsven. Catharina II. og Friedrich Wilhelm II. havde i A. 1793 tvunget Rigsdagen i Grodno til at afstaae 5000 Qvadratmile Land. Ogsaa Resten, en Trediedeel af det forrige Kongerige, blev, efter befaling af den russiske Gesandt, Grev v. Sievers og Gener. Jgelstrøm, der anførte de russiske Tropper i Warschau og tillige var Gesandt, saa afhængig af Rusland, at den uden denne Stats Samtykke, aldrig skulde forandre eller forbedre den Forfatningsform, der blev den givet. Nu besluttede hemmeligen de Ædlere blandt Polakkerne, de Udvandrede i Sachsen, i Spidsen for hvilke Kosciussko stod, der havde tjent med Berømmelse i America, under Washington, og i den sidste korte Kamp mod Rusland, at vove det yderste, eller at falde med Ære. Den polske Armee var deels bleven stukket under den russiske, deels skulde den forringes til 16,000 Mand. Russerne, under den egenraadige og haarde Jgelstrøm, holdt Warschau og adskillige andre Stæder besatte. 1400 Polakker modsatte sig nu i Posen Reductionen. Madalinski angreb de russiske og preussiske Tropper, borttog Krigsforraad og trængte fra Syd preussen frem til Cracau, medens Kosciussko, den 23 Marts 1794, bemægtigede sig Cracau, hvor han, som Hoved for den Cracauer Conføderation, opbød Polakkerne til at gjenoprette Constitutionen af 3 Mai 1791. Om ham samledes en Hær af 27,000 Mand. Med 4000 slog han ved Raclavice, d. 4 April 1794, 12000 Russer. Warschau og Willna erklærede sig i April, efterat de havde dræbt eller fanget den russiske Besætning, for Fædrenelandets Sag. Der forefaldt Revolutions rædsler, men Kosciussko dæmpede dem. Kongen af Preussen beleirede Warschau med 50,000 Russer og Preussere, men den almindelige Opstand i Preussen, under Dombrowsky, en Artillerietransports Forliis, og Kosciuszko med 15000 Mand, tvang ham til at ophæve Beleiringen. Saaledes forsvarede den tappre Hærfører og Nationen, med 20,000 M. regulære Tropper og 40,000 sletbevæbnede Bønder, som K. allene forstod at øve i Mands- og Krigstugt, sig, mod fire fiendtlige Hære, der tilsammen vare 150,000 M. stærke. Hans største Magt var hans Medborgeres Tillid. Jngen tvivlede paa hans Borgerdyd, der ved ægte Religiøsitet begeistrede Folket. Kongens Brodersøn, tilforn hans General, fægtede under ham. Han forvaltede Republiken som Dictator, men med en Washingtons Retsind og med en Cæsars Virksomhed. Han sørgede for Alt, især for Krigsfornødenhedernes Tilveiebringelse; han bestyrede Jndtægterne og Udgifterne, for at forekomme Plyndring eller Bedragerie, fra Statsraadet floi han til Valpladsen. Hans Dage og Nætter, alle hans Kræfter og Tanker vare Fædrelandet helligede. Tillige satte han Ret og Skjæl paa en fast Fod, ophævede Livegenskaben, erklærede lydeligen, at Polen ikke skulde være frit efter franske eller jacobinske Grundsætninger, tilbagegav endeligen i det høje Nationalraad, han havde oprettet, Folket den høieste Magt. Saaledes en Aristides og Cincinnatus, som Borger, Statsmand og Hærfører, var han tillige Soldat, Hærfører og Regent. Men han handlede for mild mod de Fordærvede blandt hans Landsmænd, han vilde lade Ret og Ære gielde der, hvor de vare uden Virkning. (Fortsættes.)