Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-09-15
En umiddelbar Følge af Coursens idelige Forværrelse, var naturligviis en ulige Stigen af Priserne paa alle Livets Fornødenheder. Men dog stod denne Stigen aldeles ikke i noget rigtigt Forhold til de fleste Gienstandes virkelige Priis i Sølv. Naar man undtager dem, der maatte forskrives udenlands fra, fordi der var Mangel derpaa i Landet selv, og dem, som kun havdes ubetydeligt Forraad af, saa kunde næsten Alting kjøbes under sin sande Værdie. Den skjønneste og største Gaard i Kjøbenhavn, som i Fredstider kostede 26. til 30,000 Specier, kunde nu kjøbes for 8000 Spec. En Tidlang hedte det derfor, at man intetsteds i Europa kunde leve for saa godt Kjøb som i Danmark, og en Fremmed havde i en Børs med nogle 100 Ducater en Fortunatus's Pung, der aldrig blev tom. De, som havde deres Renter eller Jndkomster i Specier, levede med 1000 Specier aarligen som sande Herremænd, og skjøndt de fleste Fornødenheder vare stegne, saa vare de dog langt fra endnu ikke stegne sex Gange saameget som de gjeldte i dansk Courant førend Krigen, men i det Hele beregnet kun tre Gange. Dog, dette gik meget naturligt til. De fleste Mennesker vare fra Arilds Tid vante til at betragte en Rigsdaler Courant for en Rigsdaler, og der udfordredes Tid til at svække et saa dybt indpræget Jndtryk. Det gaaer med gamle Penge som med gamle Venner; man vil saa ugjerne dømme ufordeelagtigen om dem, og man maae have Troen i Hænderne, førend man kan overtale sig til at antage dem for andet end vi hidtil have troet, de skulde og burde være. Men efterhaanden overbevistes endog den meenige Mand om, at Pengene ikke vare hvad de skulde være. Bonden kom til Kræmmeren og vilde kjøbe Tjære, Sild, Jern; man fordrede fem, sex Gange saa meget derfor som i Fredstider. Han meente nu, at kunde Kræmmeren tage fem, sex Gange saa meget for sin Tjære &c., saa kunde han i det mindste tage tre, fire Gange saa meget for de Varer, han bragte til Torv. Saaledes gik det i en Kjædegang. Selv den, der havde et Vareforraad liggende fra de bedre Tider, blev nu, især ved de dagligen stigende Auctionspriser, opmuntret til at rette sig efter Tiderne, og Auctionerne bleve saaledes i Henseende til Priisbestemmelser, en ufravigelig Rettesnor for Alle. Vilde man kjøbe noget i en Bod, saa hedte det, der er givet saa og saa meget ved Auction. Nu var intet lettere end at faae disse Auctionspriser til at stige. Enhver, som havde Forraad af en Artikel liggende, drev Prisen i Veiret, naar der kom noget deraf til Auction. Ved de idelige Priseauctioner, som den Gang holdtes, var dette saa meget lettere; thi her kappedes de, som havde Forraad liggende, med dem, som havde Actier i Prisen, og begges Fordeel var det, at drive Varerne saa meget i Veiret som mueligt. Man begyndte nu at betragte Auctioner, som een af de vigtigste Aarsager til Prisernes Opdrivelse. Jmidlertid kunde Colonialvarer ikke stige saa meget, deels fordi der uophørligen kom en Mængde deraf fra priisdømte Ladninger til Auction, deels fordi Afsætningen maatte indskrænkes til den indenlandske Forbrug. Adskillige Artikler, hvoraf der var indbragt en overordentlig stor Mængde, solgtes til Priser, der i Lavhed ikke stod i mindste Forhold til deres sande Værd i Sølv. Blandt andet kunde man kjøbe den fineste Georgia Bomuld for 88 s. D. C. Pundet, da Coursen stod 800, omtrent 24 s. i Sølv, uagtet den i Fredstider pleiede at staae i det dobbelte. Man gjorde den Beregning, at der med større Fordeel kunde spindes af Bomuld end af fiin Hør. Denne yderst billige Priis paa Bomuld gav siden Anledning til Bomuldspinderiers Anlæg i Nærheden af Kjøbenhavn. En anden Artikel, hvoraf man havde uhyre Forraad, især ved den opbragte Prise the Swift, var Peber, som solgtes for 80 s. Pundet. Fiin Caffe, solgtes for 1 Rd. 68 s. og St. Croix Sukker for 88 s. Pd. Derimod vare andre Varesorter, som Riis, Cochenille &c. og adskillige østersøiske Artikler, stegne i et overdrevent Forhold til det, de gieldte i Fredstider. Men bidroge Auctionerne til Prisernes Opdrivelse i Almindelighed, saa vare de derimod saa meget mere indbringende for det Offentlige ved det saakaldte Auctionssalarium. Allene i Aaret 1810 var der afholdt 1872. Af disse Auctioner vare 996 over Huse, Gaarde, Skibe og Actier &c. og 876 over Varer. Den deraf svarede pCt. Afgift i Fattigpenge beløb sig allene til 36,560 Rdlr.