Viborger Samler, 1785-05-02
Ved sal. Provst Neuchs's Liigs Nedsættelse i Graven paa Veile Kirkegaard den 21 Martii 1785, blev følgende Tale holdt; som til Jndrykkelse i den Viborger Samler er indsendt af F. B. ores i Herren hensovede Lærere, hvis udtærrede Legeme denne Kiste indslutter. Denne Grav skal giemme. Og giemme til sin Tiid; Han ei allene vilde: at jeg skulde overlevere denne hans forkrænkelige Deel til Jorden og Graven med de i vores Kirke brugelige Ord. Men han bød mig ogsaa Ved hans Grav at tale nogle, dog ganske faa Ord til de omkring staaende; ja selv bestemmede Talen og dens Jndhold, det han vilde have talt og omtalt. Og jeg anseer det for en Pligt, her at rette mig efter hans Villie. De mine Venner, De kiendte Manden. De slutter altsaa strax, at jeg ikke skal holde en Lovtale over ham, eller anføre noget af det meget, der kunde siges til han Berømmelse. Nei - Hans ved Jesu Naade hellige Sind, begierede ikke disse forfærgelige Strøeblomster paa hans Grav. Hans Christelige Ydmyghed taalte dem ikke. Ei heller trænger hans Levneds og Embeds Førelse til denne fremmede Glands. Han kunde sige til os, som Paulus til Thess. 1 Ep. 1. 5. J vide selv hvorledes vi have været iblant Eder. Men det vilde han - Dette ønskede han at vi ved hans endnu aabne Grav, ved denne, ligesom sidste Afskeed, med ham vilde sige, at kalde tilbage i vore Tanker, noget af det Guds Ord, han havde talet til os, i Herrens Huus ved de Dødes Graver, og ellers ved anden Leilighed. O! at hans ligesaa kristelige som kierlige Lærdomme, Advarseller og Formaninger maatte ved Aandens Naade, Virkning oplives i vores Minde til Hiertets og Levnets sande og bestandige Forbedring. At At det Guds Ord, som han har forkyndet os i Herrens Navn, ikke skulde forøge vores Dom paa hiin store Dag Joh. 12, 48. Men at det maatte blive os en Livets Lugt til Livet, en Guds Kraft til Saliggiørelse i Christo Jesu. Selv havde han i Sundheds og Sygdoms Dage erfared en Velsigned Kraft af Guds Ordtil sin Siels Opmuntring og Trøst. Han ønskede derfor mange mange, udi de ham betroede Menigheder maatte saaledes omgaaes Guds Ord, at de, som altid saa især deres Nøds og Døds Time kunde have lige salig Vederqvægelse deraf. Da han faa Dage før sin Død annammede i det hellige Alterens Sakrammente det allerdyrebareste Pant paa Deelagtighed i Jesu Forsoning og Fortieneste. Just da hans Siel var stærkt ved dette store Naade=Mid deel. Da saae jeg, mine Venner, det Syn, som jeg vilde ønske mig heldigere Gaver til at kunde forestille andre, ligesaa levende, ligesaa rørende, som det var mig selv. Da saa jeg, at han samlede de saa Levninger af sine Kræfter. Rettede det Nedhengende Hoved, opløftede de matte og vansmægtede Øine, hævede de rystende Hænder, aabnede de allerede kolde Læber. - Og nu tænkte jeg, at Sielen i dette Øieblik vilde have forladt sin brøstfældige Hytte. Da han med en henrykkende Andagts Jver udbrød: Gud velsigne Menighederne. Gud velsigne enhver Siel i dem. Disse Disse Ord, mine Venner, Talede paa den Tid kunde de ikke med Rette Lignes ved Guldæbler i Sølvskaaler, Ordsp. 25, 11. Burde de ikke tegnes med en Opskrift, lig den Moses sidste Tale bærer, 5 Mos. 33, 11. Denne er den Velsignelse med hvilken Moses, Guds Mand, velsignede Jfraels Børn før han døde. Lov, Priis og Tak være dig, og store Gud, som gav Meenighederne Een, saa begaved, saa velsignet Lærer. Hans Siel er indgaaet til sin Herres Glæde. Hans Støv hviler i Fred indtil Dagenes Ende. Hans Navn staa i et kierligt og Æreminde hos de Efterlevende. Men o! barmhiertige Gud! Din Haand er ikke forkortet. Ak! lad din Naade mod Menigheden, ikke blive formindsked. Send os igjen en Mand, en Mand i Christo, en Lærer efter dit eget Hierte. Lad ham være dig et udvalgt Redskab til Synderes Omvendelse, til manges Helliggiørelse og Salighed. Giv os alle Naade, at annamme o Gud! dit Ord med Sagtmodighed, bevar det i gode Hier og bære Frugt deraf i Taalmodighed. O Gud, und enhver af os, at leve saa At naar vi af denne Verden skulle gaae, Vi maatte af Hiertet være glade, For alle Guds Gaver takke da, Saa Frydefuld ind i Himmerig gaae Ved Jesum Christum allesammen. Det unde os Gud Fader, Amen. Af Spørgsmaale. 1 Naar det gamle Testamentes Propheter har spaaet, have de da selv havt en klar Udsigt i Fremtiden. 2. Hvorpaa have de merket naar Aanden var over dem, og hvorved have de kundet skiel dens Jndgivelse fra deres egne Jdeer, Dom