Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-08-23
Forlangt Jndrykkelse. Undertegnede, som i en Række af 10 Aar har havt Kongelig Concession til alle i sit Fag henhørende Forestillinger saasom: eqvilibriske, athletiske, actobatiske, gymnastiske, Ballet-Øvelser m.m., ønsker af en Jurist det Spørgsmaal besvaret, hvorvidt vedkommende Øvrighed er berettiget til, at nægte ham Tilladelse til at udføre enkelte hans Fag vedkommende Gjenstande, saasom: Afbrænding af Smaafyrværkerier i lukte Ridebaner, Luftballons Opstigning udenfor Byen m.m. Saaledes blev det mig nemlig for kort Tid siden af Hr. Amtmand, Kammerherre Lorenz i Randers nægtet, at lade en Luftballon stige op fra min Circus, som var bygget paa Havnepladsen, i betydelig Afstand fra alle Bygninger, skjøndt Veiret var yderst favorabelt, hvorved jeg blev nødt til, for at overtyde Publikummet om at Skylden ikke var min, at fylde Ballonen og ved Hjælp af nogle Snore at holde den svævende i Luften. Hs. Høivelbaarenhed Hr. Amtmand Kammerherre Lorenz's Bevæggrunde til denne hans Fremgangsmaade imod mig, maa være saa meget meere ubegribelig for Publikummet, da ifjor Foraar en vis Hr. Elsner, som kalder sig Ballonist og Kunstfyrværker, skjøndt han dertil hverken er berettiget ved Kongelig eller hvilkensomhelst Concession, ei heller ved sine, fordetmeste uheldige Præstationer, at et saadant uberettiget Subject, mener jeg, hvis indskrænkede Jndsigter i de Grene af Kunsten, han saa jammerligen laborerer, ikkun tjener til i Uindviedes Øine at betegne de i den practiserende Sagkyndiges Hænder aldeles uskadelige Ting, som høist farlige, uden videre fik Øvrighedens og altsaa naturligviis ogsaa Hr. Kammerherrens specielle Tilladelse, især da bemeldte Hr. Elsner lod sin Ballon stige fra en Gaardsplads i Byen. Besynderligt nok har jeg alletider havt det Malheur i Randers, Gud maa vide, hvorfor, at have paadraget mig Hr. Kammerherrens Unaade; ligeledes var det nemlig Tilfældet i Vinteren 1833–34, at jeg, efterat have meldt mig paa vedkommende Steder, forsynet med kgl. Tilladelse, ligeledes blev tilstædt fri Afbenyttelse af det kgl. Ride huus sammesteds af Regimentschefen Hr. Oberst v. Wildenrath, og, efterat have givet den første Forestilling dersteds i flere til Kunstriderfaget henhørende Gjenstande, endnu samme Aften paa Ridebanen blev betydet af Hr. Kammerherren, at jeg paa ingen Maade turde give flere Forestillinger, for den svære Belysnings Skyld, flere Hundrede Lys vare naturligen nødvendige for at sikkre saavel Mennesker som Heste for et Feiltrin, der kunde have meget slemme Følger; men Hovedaarsagen var vel Hr. Kammerherrens naturlige Frygt for Jldløs, da Hs. Høivelbaarenhed selv var nærmeste Nabo. Dagen efter gik jeg til Kammerherren, forestillede ham, at der allerede ofte var givet Forestillinger ved Lys, endog Fyrværkerie sammesteds, og at der aldeles ingen Fare var at befrygte; men hverken min eller min Kones saavelsom nogle af Byens Honoratiores gjentagne Anmodninger kunde bevæge Hs. Høivelbaarenhed til at forandre sine Anskuelser desangaaende. For altsaa at berolige Hr. Kammerherren i enhver Henseende, lod jeg hos en Blikkenslager forfærdige nogle Hundrede Bliklampetter, og efterat Alting var i tilbørlig og forsvarlig Tilstand, anmodede jeg Brandcommissionen, om at møde til Eftersyn for at bedømme om de af mig trufne Anstalter vare tilstrækkelige og det Hele ikke stridende mod Brandanordningerne. Bygnings- og Brand commissionen paalagde mig, efterat have seet Alting efter, at forføie mig til Amtmanden med den Beskeed, at den fra deres Side aldeles ikke kunde lægges nogen Hindring, i Veien, og at anmode Hs. Høivelbaarenhed om, ligeledes at umage sig ned paa Banen, for ved eget Eftersyn at overbevise sig om at Alting var i forsvarlig Stand, efter Brandcommissionens Forskrivter, og at altsaa ingen Fare for Naboerne var at befrygte. Jeg forføiede mig altsaa paa Amthuset, og efterat, i al Beskedenhed, at have underrettet Hr. Kammerherren om mit Ærinde, svarede Hs. Hvivelbaarenhed i en meget opbragt Tone, at han havde een for alle Gange sagt, at jeg paa ingen mulig Maade turde understaae mig i at spille mere i Ridehuset. Paa mine gjentagne ærbødige Bemærkninger, at Hs. Hobhed gunstigst maatte betænke, at jeg ved de forskjellige Synsforretninger af Bygnings- og Brandcommissionen, ved Anskaffelsen af mange Hundrede Lampetter, og ved mange andre Anstalter jeg havde ladet gjøre ved mit Theaters Bygning m. m. havde sat mig betydelige Omkostninger, og at det altsaa vilde være et ubødeligt Tab for mig, at flytte alt dette til en anden Plads, fik jeg ikkun det samme og tilsidst endnu drøiere Svar, hvorpaa jeg da endeligen tabte Taalmodigheden og stolende paa min kongelige Concession, Regimentschefens Tilladelse til Ridehusets Afbenyttelse, Bygnings- og Brand commissionens Kiendelse, svarede Hs. Høivelbhed ganske kort, at jeg nu engang havde fast besluttet at spille og at Hs. Hobhed, hvis han syntes at dette var lovstridigt, jo havde Midler i Hænde til yderligere at standse denne min Fremgangsmaade; men da dette hverken skete ved den første eller de senere sex Forestillinger, blev jeg overbeviist om at det ikke var i Henhold til den Myndighed Hr. Kammerherren tilkom, som første Øvrighedsperson, men at kun Privathensyn ledede denne hans Adfærd imod C. Hoffmann, kongl. concessioneret Kunstberider.