Jyllandsposten, 1839-09-17
Det er ret moersomt, at see Viborg Stiftstidende", som ellers altid har været et meget uskyldigt, stille og fredeligt Blad, der ikke gjorde det mindste Kræ nogeOndt, pludselig tage Mod og Mands Hjerte til sig, iføre sig Harnisk og gjøre et Udfald paa flere Blad redacteurer, og en enkelt (unavngiven) isærdeleshed. Det lader næsten til, at den gnider sig Søvnen af Øinene og, ved at see de mange underlige Tegn og Gierninger rundt om sig i de senere Aar, tænker hos sig selv. "Anch, to sono pittore. Jeg maa ogsaa være med. At hiint Udfald imidlertid er faldet lidt plumpt ud, er ikke at undres over, da Viborg Avis aldrig har havt synderlig Øvelse i at tumle sig i den polemiske Sphære. For at Læseren bedre kan dømme om Sagen, vil jeg her meddele den Artikel, jeg sigter til (og som er uddragen af en Skrivelse fra en fraværende Ven, saaledes som den findes aftrykt i ØstsSupplementblade til alle danskprentede Tidsskrifter, "Du veed, at i de senere Aar have flere Blad redacteurer gjort deres Blade til Organer for den liberale Presse. De opponere mod ethvertsomhelst Foretagende af Regjeringen, de raabe bestandig paa Besparelser, de rive ned paa alle dem, der modtage nogensomhelst Gunst eller Naadesbeviisning af Regjeringen, hvorved de, som disse Blade udtrykke sig, blive servile. Som et mærkeligt Exempel paa, hvor oprigtigt disse frisindede Bladredacteurer mene det med deres Frisindethed, fortæller man, at i denne Tid ansøger en saadan frisindet Bladredacteur Kongen om et Reisestipendium og lover, som der siges, i Ansøgningen at vende hjem som en ganske AndenteAt netop den samme Redacteur bestandig taler omden uforsvarlige Rutten med og Bortkasten af Reiseunderstøttelser, deels bestandig river ned paa de Mænd, der tilsyneladende holde op at være frifindede og blive til en ganske Anden, er i sin Orden. Jeg veed ikke, hvad man her meest skal forundre sig over: enten den korte, affærdigende Maade, hvorpaa den liberale Presse, er behandlet og flere Bladredacteurer, ligesom skaarne over een Kam, eller den Dristighed (for ikke at sige Uforskammenhed), hvormed der, som et mærkeligt Exempel paa, hvor oprigtigt hine Redacteurer mene det med deres Frisindethed, anføres, ikke en Kiendsgierning, men en Beretning, som grundes paa et: "Man fortæller, paa et: "som der siges. Dette kan man med Føie kalde mærkeligt. (Øst bemærker medrette i sit Blad, at en slig Beretning ikke maa grunde sig paa et "som der siges Veile Avis, og efter den Aalborg Avis yttrer, at "det er Skade, at hiin Redacteur ikke navngives, og at man, indtil dette skeer, har Grund tilat betvivle Sandheden af Viborg Avises Fortælling.) Vi have altsaa her atter et skjult Angreb paa anden Mands Ære. Den Paagjældende er vel ikke nævnt; men de, der leve i hans Nærhed, maae af Skrivelsen lettelig kunne slutte sig til, hvem der sigtes til Uden her at ville undersøge, om saadanne skjulte Angreb ubetinget bør forkastes eller ei, vil jeg kun bemærke, at det er i sin Orden, ja at man kan fordre, at den Redacteur, der saaledes indirecte angriber en Mand ligesom fra et Baghold og derved i de fleste Tilfælde afskjærer ham Leilighed til Forsvar, altid bør være forvisset om sin Beskyldnings Sandhed og aldrig grunde den kun paa et Rygte. (Jøvrigt har nu den Frisindedes Redacteur, Hr. Claudius Rosenhoff, hvem den indiscrete Brevskrivers Angreb gjælder, tilbageviist dette i et af de sidste Nummere af sit Blad paa en værdig Maade og i et Sprog, der bærer Sandhedens Præg, og viist Beskyldningens Usandfærdighed og Urimelighed.)