JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-26
J Hr. Hempels Avis No. 88 d. A. læses, følgende: (Jndsendt.) Meget forøges Klagerne over Aftagelse i mange Næringsveie ved Baand, der gjør det vanskeligt for den Erhvervende at slaae sig igjennem. Hertil synes at kunne henregnes de mange Broe- og Fyrpenge ved store Belts Færgesteder. Saaledes maa en Reisende med det høist nødvendige Reisetøi betale for at gaae over med Børten 60 s. i Broepenge og 20 sk. i Fyrpenge, alligevel der seiles om Dagen paa en Tid intet Fyr brænder. Af andet Gods betales i samme Forhold, f. Ex. for en Hest 48 s. og for en Koe 37 s. i ovennævnte Afgivter. Naar disse betydelige Udgivter lægges til Fragten, vil enhver indsee, at Omkostningerne ofte sluge den Handlendes og Fabrikantens Fortjeneste. Længe har man ventet Lettelse heri, desaarsag vover man at spørge: Tør Reisende og Handlende nogensinde haabe Nedsættelse i disse besværlige Afgivter,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-26
Blandede Efterretninger. Canoners Affyring ved Damp. Perkins, hvis Forbedringer af Dampmaskinens Bygning ere vel bekiendte, har bragt en Konst green til Fuldkommenhed, som der maaskee vil være forskjellig Mening om - den: at ødelægge vort Kjøn paa en hurtigere Maade. De af ham anstillede Forsøg over Dampens Udvidelseskraft, i Henseende til dens Anvendelse paa Dampmaskinen, har naturligviis ledet ham paa Undersøgelsen af dens Anvendelse i mange andre Konstdele, hvor stor mekanisk Kraft udkrævedes, og blandt andet paa den, at affyre Canoner. Hans Apparat dertil er følgende: En Kobber pibe af to Tommers Diameter forbindes paa den ene Ydrekant med det til den Perkinske forbedrede Maskine hørende Damp-Reservoir, og paa den anden med et Kammer, dannet af Metal Sidestykker; i dette indskrues et Geværløb saa fast, at det bliver fuldkommen lufttæt og to andre forbindes derved) og udvides i en horizontal Retning. Fra Kammerets Overdeel fremstaae to Piber eller Tuber, omtrent 15 Tommer af tilstrækkeligt Diameter, gjennem hvilke Musketkuglerne kunne passere frit, til Canonens Ladning eller Affyren. Naar Dampen er bragt paa Apparatet, behøves intet mere end at løfte den korte Hævert af en glidende Klap, saa affyrer Dampen i Kamret Kuglen med større Kraft, end almindeligt Krudt. Kuglen bliver, naar den afskydes mod en Jernplade, ganske fladtrykt. Apparatet er istand til at affyre 100 Kugler hvert Minut. (Efter Lond. Chronicle.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-26
Kjøbenhavns Børs, d. 25 Junii. Cours. Hamb. 2 M. 237, a vista 240. Spec. 242. - Specier solgtes til 14 Rbmk. 8 1/2 s. Disconto 5 pC. - 4 pCt. Kongl. Obligat. (uden Renter) 98 1/2. Nationalbank-Obligat. (af Laanet 4 Febr. 1820, uden Renter) 100; a 101 Rbd. r. Sell. 122 a 122 1/2 Rbd. Sedl. pr. 100 Rbd. r. S. Hamborger Laan af 1819: 3000 Bcomk. 97 1/2 6 pC. norske Dito 4000 Bcomk. 97 1/2. Obligat. ved Hambro & Søn 105 1/2. - Norske Speciessedler pr. 10 Spec. 16. - Svenske Sedler 56. - Asiatiske Actier . .
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-26
Epigrammer. Efter Voss.) Til en god Ven. Du taler altid Ondt om mig, Og jeg hos Alle Godt om dig; Dog troer man dig saa lidt som mig. Praxiteles's Aphrodite. Nøgen har Paris mig kun og Anchises skuet, og Adonis, Disse Tre; dog, hvor saae mig Praxiteles da Gravskrift. Mig umyndige Stakkel bortrykked du, gjerrige Død, alt? Hvi saa gesvindt, Er ei alle dig sikkerste Rov Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-29
NyesteSkilderie af Kjøbenhavn. Enogtyvende Aargang. No. 52. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 29 Juni 1824.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-29
Udsigterne for den periodiske Literatur. Endog de meest afsagte Fjender af al Offentlighed kunne ikke nægte, at paa det Trin, Culturen i vore Dage staaer, ingen velorganiseret Stat saa let kan undvære de offentlige Organer, man kalder Tidsblade. De ere et aandigt Baand mellem Staten og Borgerne, og mellem disse indbyrdes. Deres Vigtighed føles vel ikke altid lige meget. De ligne Fyrtaarne, som om Dagen og naar Solen skinner, ere overflødige, men som man først i Nattens Mørke og naar Orkaner rase føler Trang til. Men et Tidsblad, der skal nyde offentlig Tillid, grundfæstes ikke saa let. Det er en Eeg, hvis Væxt kræver mange Aar. Der udfordres særdeles sammenstødende, heldige Omstændigheder til at skaffe det Almeentillid, og Erfaringen har noksom lært, at kun saare faa opnaae en saadan Lykke. Det er af de Planter, hvoraf neppe een kommer op naar ti saaes.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-29
Upartiske Tanker om Forholdet imellem Huusbond og Fæster, o. s. v. (Fortsættelse; see forr. No.)¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-29
Man læste nyligen i de offentlige Tidender, et Huusmands-Fæstebrev in entenso, der rigtig nok indeholdt saa haarde Betingelser, at en nøiagtig Opfyldelse af samme vilde udkræve Fæsterens hele Tid og alle hans Kræfter til Herskabets Tjeneste, og hvis Jndhold var affattet saaledes, at man kunde sætte Fæsteren, naar undtages, at Livs- og Dødsretten nu mangler Herskabet, nærved i Classe med Forfædrenes Trælle. Jndsenderen kjender Godser, hvor de samme Grundsætninger, med Hensyn til Fæsterne, hyldes, som der, hvorfra hiint uværdige Document maa have sit Udspring, og hvis Besiddere, efter deres medfødte Arrogants, deres Forestillingsmaade og Jndskrænkethed, betragte deres Godsers Fæstere næsten som Ting, eller dog kun som Skabninger i menneskelig Skikkelse, der ere til for deres Skyld, og som saadanne, der have det høie Herskabs Naade at takke for Alt hvad de ere, have og nyde; og han kan ikke undlade, som et Sidestykke til hiint forommeldte Huusmands=Fæstebrev, at meddele det Offentlige de Vilkaar, der af et Herskab nylig skulle være forelagte en gammel og udlevet Fæsters eneste hjemmeværende Søn til Antagelse, endog med den ufromme Yttring, at, saafremt de ei strax antoges, maatte han ikke vente, efter Faderens Død, at blive Besidder af Fødegaarden, eller foretrækkes en Fremmed, i hvilken Udladelse aabenbar ligger en ussel men hevnfuld Trudsel, der saa meget desto sikkrer, lader sig forklare, naar man veed, at den Fæstesøgende i en Tid af en halv Snees Aar havde tragtet efter at erholde Fæste, og dertil havde baade Evne og Villie til at betale større Jndfæstning, og udrede høiere Landgilde, end en Fremmed, blot, som meldt, for at kunne opnaae sit ivrige Ønske, at forblive paa Fødestedet, men var for klog til at gaae i Snaren.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-29
For Bortfæstelsen af en Bondegaard paa omtrent 40 Tdr. Land, langt fra Kjøbstæden, har man nemlig fundet Vilkaar, som disse: at Fæsteren skal udrede ikke allene alle Kongelige Skatter og Commune Afgifter af Gaarden, men endogsaa Bankrenten, Brandskat, med videre, intet undtagen, og uden mindste Godtgjørelse fra Herskabets Side, at han ligeledes forretter fuldt Hoverie til Hovedgaarden; at han betaler Jndfæstning med henved 900 Rbdlr.; at han yder i aarlig Landgilde 12 Tønder Korn af Rug, Byg og Havre, foruden adskillige Smaaredselsspecies af Gjæs, Lam, m.v., samt i Penge 4 Sølvspecier, med endnu endeel flere betingelser, hvoraf nogle ganske lovstridige, fordi de gaae ud paa Hoveriets Forøgelse, andre saa stridende mod al Ret og billighed, at Jndsenderen holder det for at være en Art Scandal, at omtale disse offentligen, endskjøndt han veed, at flere Gaarde virkeligen ere blevne bortfæstede paa disse eller meget lignende Vilkaar. Reducerer man nu, i ommeldte Tilfælde, den aarlige Afgift, eller andre betingede Præstationer, til Capital, efter den almindelige Rente fods Forhold, og lægger samme til Jndfæstningen, udkommer en Sum, der er 2 a 3 Gange større end den Capital, hvorfor man i de senere Aar har seet Eiendomme af lige Størrelse og Godhed, kjøbes og sælges ved offentlige Auctioner til fuldkommen Arv og Eie. Det er imidlertid notorisk, at man, forsaavidt den nuværende lave Priis paa Landets Producter allene maa ansees som Grunden til Landgodsernes siunkne Værd, med fuld Sikkerhed kan parallelisere Fæsterettens med Eiendomsbesiddelsens Værdie, og det sees altsaa ikke, paa hvilken Grund Fæstebønder allene skulle være udsatte for at erhverve deres Fæstesteder mod en Valuta eller aarlige Afgifter, som om vi endnu levede i hine for Landmændene gyldne Tider, og dyrere, end man i Almindelighed kan tilkjøbe sig Eiendomsretten, hvis absolute Værd dog langt maa overstige en Fæsters Ret.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-29
Det sees imidlertid tydeligen, at Lovgiveren, med Omhyggelighed har villet sørge for, at gjøre Bondens Kaar saa taalelige som mueligt. Dette vise saavel Christian den 5tes Lovbog, som de senere under Statsmænd og hæderlige Bøndervenner, som Bernstorff, Reventlov o. fl. emanerede Anordninger. Saaledes indeholde 313-12, 14, 16 og flere Artikler for Bonden, velgjørende Bestemmelser, sigtende til at forebygge aabenbare Forurettelser af Huusbonden; men Lovens velgjørende Hensigt forseilledes, som i saa mange Tilfælde, ogsaa her. Huusbondens Myndighed straktes nemlig i sin Tid alt for vidt, hvortil især det dengang ubestemte Hoverie gav Anledning, og Bonden var udsat for at de megen vilkaarlig Behandling af Huusbonden og hans Betiente, som paa egen Haand dicterede Straffe med Fængsel, Halsjern, Træhest, o. s. v., indtil endelig Forordningen af 8de Junii 1787 forbød Huusbonden denne selvtagne Myndighed. Ja, man har de meest oprørende Sagn om Bondens umenneskelige Behandling af cannibalske Huusbonder paa hine Tider, hvoraf som Exempel kan tjene, at en Bonde, i en vis Herregaards Hestestald, skal være bleven fastsurret til en Spiltovsstøtte, og med Herrens egen Haand pidsket, indtil han opgav Aanden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-29
Det er mærkeligt, at det i norske Lovs 3 1421 indeholdte Bud, "Jngen Jorddrot maa understaae sig at øve nogen Gevalt imod sine Tienere, ikke har fundet Plads i den danske Lovbog, hvori Huusbondens Forgribelse imod sine Bøndeikke ver omhandlet i den tilsvarende 313, der egentligen handler om Fæstebondens Pligter og Rettigheder, men derimod i 6510 berører Huusbondens Forseelse imod Bonden i ganske almindelige Udtrykke. Formeentligen har Lovgiveren, af politiske Grunde givet hiin Bestemmelse for Norge, og af samme Aarsager udeladt samme af danske Lov, men dette bliver dog altid, især med Hensyn til Bestemmelserne i 31316, et Beviis for, at Huusbondens Magt og Bøndernes Underkuelse i Danmark, til sin Tid var overordentlig stor, hvilken Lovgiveren fandt ikkun succesfive at burde indskrænke. Her bliver det vel ei uvigtigt at bemærke: at norske Lov er yngre end den danske, og af denne Aarsag kan have faaet de Tillæg og Forbedringer, den ældre Lov i samme Materie manglede. (Fortsættes.) Hvorledes Julen høitideligholder. i Sverrige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-29
Et Uddrag af "F. W. von Schuberts Reise durch Schweden u. s. m. in den Jahren 1817, 1818 und 1820 3die Bind, S. 388397.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-29
J alle christelige Lande høitideligholdes Frelserens Fødselsfest som en Taknemmelighed og Glædes Fest; men i mange blot kirkeligt, i andre ogsaa huusligt, og det med Skikke af alle Arter, der tildeels nedstamme fra Hedenskabet og leve, kun omdannede, gjennem Christendommens Aand; thi allerede hedenske Folkeslag høitideligholdt den Tid, da den længste Nat var overstanden, og det natlige Mulm meer og meer maatte vige for Lyset. Hvor mangfoldige imidlertid end Juleskikkene maatte være mellem de forskjellige Folkeslag, bære de dog alle Præget af Glæde, reen, uformørket Glæde; alt Mismod skal flye, og Glæden ene throne i Hjerterne. Saa vilde den gamle, skjønne Tid, hvem Udspringet til, eller Omdannelsen af Jule skikkene udelukkende tilhører; den nye Tid har vel formørket, eller formindsket, eller endog udslettet den venlige Sædvane, men intetsteds forøget, renset, skabt den paa ny igjen. Derfor maae vi ønske det Land tillykke, hvor den gamle Skik endnu er bibeholdt uformørket. Og det er, meer end noget andet Sted, Tilfældet i Sverrige. Jkke uden Morskab vil altsaa vel en kort Skildring blive, der viser, hvorledes man endnu den Dag idag høitideligholder Juletiden der, deels paa Landet, deels i Byerne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-29
Allevegne gaaer den fra den 24 December til den 6te, eller 13de Januar. J stille og i lydelig Glæde henleves disse Dage. Længe forud ruster man sig ud dertil; og det Bedste, Huset formaaer, spare til disse Dage. Ja i de nordlige Provindser vil selv man ei i Julen savne den skjønnere Aarstids Frugter og sænker, i det Øiemed, Kar, fyldte med Jordbær, ned i de dybeste Brønde, for atter at tage dem frem til Juul og kunne fortære deres velbevarede Jndhold. Ogsaa Tyendet har det i de Glædes dage bedre, end ellers hele Aaret; det bespises fra Herskabets eget Bord, eller vederqvæges dog ved et bedre Maaltid, og maae da Juleretterne ikke mangle, selve Qvæget fores hele Juletiden, igjennem bedre, end almindeligviis. Flere Dages Forberedelser gaae forud forGlædestiden; jo nærmere mod Juul, des virksommere finder man Alle i Husene, der bages, brændes, brygges - thi selv den Fattige vil ei savne det bedste Øl, det stærke Øl - der skures, gjøres reent og pyntes, især den 23de Decemder, alt Brænde kløves, man behøver i Fest liden, og ret egenligen til Juleaften kun det sedeste Fyrretræ, det man samler sammen hele Aaret igjennem og lægger hen til Juleaften; ja, i Nordland kløver man paa den Dag Brænde for hele Aaret. Den 23de December hænger man og de Tapeter op, som Julen igjennem smykke Vægene i alle Bønderhuse; disse Tapeter, ere deels af Lærred, gjennemvævede med allehaande Forestillinger og Billeder, der have Hensyn paa Festen, deels af Papiir, med lignende Afbildinger af Jesu Fødsel og BarndomsHistorie, Englerne og Hyrderne, Maria med Jesubarnet i Krybben, de tilbedende Vise o. s. v. Selve Vinduerne, selve Boskabet, ja den Kjedeel, hvori Julegrøden koges, pyntes ud med Fryndser, alt som man det bedst formaaer. Man ophænger og Klædninger i Værelserne og paa Vægene; i hver, blot nogenlunde velhavende Bondefamilie faaer hvert Lem af Familien til Juul et nyt Klædemon; ogsaa pleier man at trække Stolene over med Hvidt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-29
Til Christmessen knytter sig Formiddags, eller Hoved-Gudstjenesteen. Begge Tjenester, pleie at være tilende Kl. 8, da iler Alt ud af Kirken og saa hurtigt muligt hjem. Den, der kommer først tilbyes, løsner, som Seierstegn, et Skud og bliver, efter Folkemeningen, ogsaa Den, der næste Aar faaer først afhøstet. Efter nydt Frokost gaaer den øvrige Deel af Dagen hen i Spøg og Glæde, som og i Andagtsøvelser, eller uden Huset med Leeg paa Isen; man kjører Ring", i det man lader en til en Pæl befæstet Slæde løbe rundt, man dandser, brydes, glider paa Jsen o. s. v.; er der ingen Jis, fornøier man sig paa anden Maade i den frie Luft, thi Den, der idag er rask og munter, forbliver saa hele Aaret igjennem. Jngen lægger sig til at sove, med mindre Brændevinen tvinger ham dertil mod hans Villie. Men hverken gives, eller modtages Besøg første Juledag; man anseer det end meer for skjændigt, at være den Dag i en Andens Huus.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-29
(Slutningen følger.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-29
Kjøbenhavns Børs, d. 29 Junii. Cours. Hamb. 2 M. 233, a visto 236. Spec. 238. - Specier solgtes til 14 Rbmk. 4 s. Disconto 5 pC. - 4 pCt. Kongl. Obligat. (uden Renter) 96 a 96 1/2. Nationalbank-Oblig. (af Laanet 4 Febr. 1820, uden Renter) 100 1/2 a 101 Rbd. r. S. eller 120 Rbdlr. Sedler pr. 100 Rbdlr. r. S. Hamborger Laan af 1819: 3000 Bcomk. 97 1/2.6 pC. norske Dito 4000 Bcomk. 97 1/2. Obligat. ved Hambro & Søn 105. - Norske Speciessedler pr. 10 Spec. 16. - Svenske Sedler . . - Asiatiske Actier 94.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-29
En indfødt Jtaliener, der tillige forstaaer Dansk og Tydsk, tilbyder sig at give grundig Undervisning i det italienske Sprog for en billig Betaling. Hr. Conditor Pedrin, paa Nytorv No. 89, meddeler nøiere Underretning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-29
Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
Nyeste kilderie af Kjøbenhavn. Enogtyvende Aargang. No. 53. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 3 Juli 1824.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
Om Skuespillere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
J Literarisches Conversations-Blatt No. 18081 s. f. A. findes angaaende Skuespillere en udførlig Undersøgelse af meget læseværdigt Jndhold. Forfatteren anfører, som noget i vore Dage Mærkeligt, at, hvor høit end Skuespillernes Stand agtes, pleie de aandrigeste Kiendere i Almindelighed at udtrykke sig med Ringeagt om de mimiske Konstnere. Saaledes siger Solger i sine philosophiske Samtaler: Om Skuespillerne kan man vel med fuldkommen Ret sige, at de med høisindet Jkkeagtelse see bort over deres tilkommende Bestemmelse. At tage en smaalig, særlig Interesse i den dem foreskrevne Rolle, ja at gaae ind i den med et Slags Vid og Lune, det er dybt under de Fleste af dem. De ledsages stedse af den opløftende Bevidsthed, at nyde offentlig Løn, at være beskyttede mod Tilskuernes Mishag ved Politielove, og altsaa ligesaa godt at være Embedsmænd i Staten, som nogensomhelst Anden; ja, de have endog den Begunstigelse forud, hvorved Geniet og Konst vil være udmærket, Mængdens Bifald, hvilket at forbryde der ikke kan være nogen Grund for, og meget Andet af samme Slags. De vilde altsaa skamme sig ved, at give sig til Priis, og at ødsle deres Personligheds hele Værdighed paa det, Digteren behager at lægge dem i Munden, eller at nedlade sig ved Lune og Aand; nei, med den samme Ligegyldighed, som en høitdannet Bureauchefexpederer sine Acter, paa det de vorde expederede i den bestandige Bevidsthed, hvor gemeent og ham uværdigt dette Væsen er, løbe ogsaa de med magelig og fornem Ulyst deres Rolle igjennem. Dette er den dramatiske Konstøvelses høie Stiil, og dens Udøvelse begynder allerede at have den skjønne Virkning, at Theatret snart ikke vil staae der mere som en enkelt og fra det virkelige Liv skilt Anstalt, men levende vil indgribe i vor virksomme og selskabelige Færd.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
De smukkeste Blomster af denne Konst udfolde sig nemligen allerede i mere selskabelige Under holdninger, hvor den fornemme Skuespiller ikke saaledes behøver mere at opgive sin indre Storhed, men omgaaes med Tilskuerne, der ogsaa hverken blive kolde eller varme derved, som med sine Lige. Derfor læser han med Lyst et Digt eller udtrykker en Lidenskab med sit psychologiske Studium ved Miner, eller spiller i det Høieste en enkelt Scene af et Stykke, og jo mere alt dette skjæres og blandes mellem hverandre, desto friere bliver den høje Ligegyldighed i den selskabelige Stemning for hvert et uforskammet, begeistrende Jndtryk, som dog ellers mueligen kunde sætte sig fast; disse ere aabenbart Indflydelser, som Tidens Fremskridt have havt paa vort Theater, og hvor det er ikke langt fra, at gaae med over i den store Opløsning af alle eensidige og begrændsede Bestræbelser, i det Ene, store Sammenhæng af det selskabelige Liv. Men for saavidt det er Theater, har det maaskee ikke vundet meget derved, thi vi ere vel alle enige om, at ved denne forenede Virksomhed, Digteren og Skuespilleren i Midten, intet er blevet tilovers uden en stor Tomhed, over hvilken rugende, Kiedsomheden udbreder sine høitidelig tunge Vinger. Denne Gudinde er hos os, som Bacchus hos de Gamle, de offentlige Skuespil helligede, og hendes Mysterier blive høiest. og værdigst feirede, naar det lykkes at gjøre selv Shakespear's eller andre gamle Mesteres Værker deelagtige i denne hemmelige Kraft."¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
J sine Forelæsninger over den dramatiske Konst og Literatur siger A. W. Schlegel blandt andet: ved Indretningen af de staaende, saakaldte Nationaltheatre, hvorved man i adskillige Hovedstæder troer at have stiftet noget Godt til Konstens Befordring, har man tilfulde gjort Ende paa al Kappestrid. Man meddeler Skuespillerne udelukkende Privilegier, man forsikkrer dem Løn for deres hele Levetid, nu have de ingen dueligere Medbeiler mere at frygte for, de afhænge ikke af Tilskuernes ustadige Yndest og ere blot betænkte paa, at benytte deres Plads, som et Levebrød, paa det bedste. Paa denne Maade ere Nationaltheatrene blevne til en sand Pleieanstalt for forsømte eller ved Dorskhed skjødesløse Talenter. Skuespilleren behøver ved sine tvetydige Livsforhold (som nu eengang ikke ere at forandre, fordi de ligge i Sagens Natur) en vis letsindig Begeistring for sin Konst, for at yde det Overordentlige. Han kan ikke lidenskabeligen nok hige efter stormende Bifald, efter Berømthed. Øjeblikket er hans Høsts Gebeet, Tiden er hans sædvanlige Fiende, fordi han ikke formaaer at opstille noget Varigt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
Saasnart den legemlige Ængstelighed for at ernære sig og Sine bemægtiger sig ham, er det ude med al Fremskriden - - Overhoved burde man ikke indbilde Skuespillerne, at de ere saa vigtige og uundværlige Folk. Jntet er sjeldnere end en sand stor Skuespiller; men intet er hyppigere end at udfylde en Rolle saa taaleligen, som vi i Almindelighed see det." Tieck yttrer sig i sin Phantasus paa samme Maade, og Göthe taler i sin Wilhelm Meisters Wanderjahren om hele Theatervæsenet med en Ringeagt, der vel nærmest har Hensyn til vore Skuepladses nuværende Tilstand. (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
En Godseiers Bestyrelsesmaade af sine Landeiendomme, med Hensyn til Fæsterne, har og i Almindelighed langt vigtigere enten velgjørende eller fordærvelige Følger for disse, efter hans Død end i hans levende Live. Men de, der tage ikkun Alt hvad de kunne faae, tænke neppe over deres Dødelighed; de gribe, som en Harpagon, endnu i deres sidste Stund, efter Guldet, og synes i det mindste at troe, at de kunne tage deres Godsbesiddelser med sig i Graven, naar det forholder sig omvendt, og disse derimod optage deres jordiske Levninger, og snart gjøre deres smuldrende Been uskjelnelige fra deres fordums Bønders og Tjeneres, hvilke de i denne Verden ændsede saa lidet. De tænke vel iøvrigt ligesaa liberalt og menneskekierligt, som hiin rige og mægtige Adelsmand, der overlod sine Landgodser for den gamle og moderate Afgift, men paa det Vilkaar, at Forpagteren ikke maatte lade sine Børn lære at læse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
(Slutningen følger.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
Hvorledes Julen høitideligholdes i Sverrige. (Slutning; see forr. No.) Paa lignende Maade, med Besøg i Kirken. og med muntre Lege, gaaer anden Juledag hen, paa hvilken de Fornemmere ogsaa alt tage mod Besøg, thi første Juledag ere ogsaa de ene hjemme. Nogle Steder, især i Nordland, gaae anden Juledag de saakaldte St. Stephans Mænd, omkring og istemme de tre Vises Høitidssang i andre Provindser, f. Ex. i Skaane, skeer det den 6 Januar. Fordom anstillede man anden Juledag et Slags Veddeløb, (thi Stephan var ogsaa Hestenes Patron) ned til fremmede Vandingsteder, og gallopperede hjem igien. Denne Skik, et Vedderidt af udklædte Tjenestekarle, er aarle om Morgenen paa denne Dag endnu gjængs i det mindste i Nordskaane. Baade i Byen og paa Landet begynde Julelystighederne med anden Juledags Aften. Disse Lystigheder bestaae deels, og meest, i Dands, deels i muntre Maaltider, deels i Lege af mange Slags. Legene finde ellers og Sted udenfor Julen og ere overhovedet meer brugelige hos de Fornemmere, end hos Almuesmanden. Lignende Lystigheder, udmærke og de øvrige Dage, især om Søndagene, selv efter Festtidens Forløb, 2 Anden Juledag er og bestemt til Erindring, om ei alene den første christne Martyr, men og den svenske Apostel, Stephanus, der ved Aaret 1054 omvendte Helsinglands Jndvaanere, leed Martyrdøden og ligger begraven paa Norvalakirkegaard i Helsingland. 2 Der gives et stort Antal af gamle svenske Jule- og andre Lege. Man har en Fortegnelse derover i Ihre, diss. de superstitionibus egentilismo adhuc residnis p. 3234. finder man i Landsbyerne fornemmeligen i Smaaland, de glade Juledandse, der, i det mindste i Begyndelsen, holdes nogle Steder paa Halm.