Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-30
Hvad Maibom var, som besynderlig Characteer i den literaire Verden, var Fyrsten Gregor Alexandrowitz Potemkin, som Minister, Yndling og Hærfører. "For at kunne spille sin udmærkede Rolle, siger en nyere Forfatter, maatte han være født i Rusland, og under Cathrine II. Regjering. J hvert andet Land, til hver anden Tid, under hver anden Fyrste havde han været paa den urette Hylde, og et besynderligt Tilfælde forenede alle Omstændigheder til hans Lykke. Han besad i sin Person alle modsatte Feil og Fortrin. Han var gjerrig og ødsel, despotisk og folkelig, haard og velgjørende, høimodig og smigrende, betænksom og tillidsfuld, letsindig og overtroisk, dristig og frygtsom, ærgjerrig og ubetænksom. Ødsel mod sine Beslægtede og Yndlinger betalte han ofte hverken sit Huus tiende eller sine Creditorer. Hans Anseelse beroede stedse paa en Qvinde, og alligevel var han hende altid utro. Jntet lignede hans Aandsvirksomhed og Legemsdorskhed. Jngen Far gjorde ham modløs, ingen Vanskelighed afskrækkede ham; men, lykkelig i Alt hvad han foretog sig, blev han snart kjed deraf. - Han var de Rige til Besvær ved sine mangehaande Embeder og ved Omfanget af sin Magt. Han selv var udmattet af det Byrdefulde i hans Liv, og dog misundelig over Alt, hvad han ikke udførte selv. Han kjendte hverken Rolighed eller Fornøielse i Forretninger. Alt var hos ham uden Sammenhæng: Arbeid, Morskaber, Characteer og Adfærd. J alle Selskaber var han forlegen, og Alting paalagde sig Tvang, hvor han var tilstede. Han var knarvurren mod dem, der fryg lede ham, og smigrede dem, der viste ham Tillid. - Med Løvter var han meget redebon, men holdt saa, og glemte intet. Han besad ringe Belæsthed, men alligevel megen Kundskab. Han havde havt at bestille med duelige Folk af alle Haandteringer, talet med Lærde og Konstnere, og ingen forstod bedre end han, at prale med Andres Kundskaber. Hans Samtaler vilde sat Professionister, Konstnere og Lærde i alle Fag i Forundring. Han havde ingen dybe, men meget udbredte Kundskaber. Han talte godt om hver Gjenstand. - Uligheden i hans Sindstemning gjorde ham til Særling i hans Ønsker, i hans Adfærd og i hans hele Levemaade. Snart havde han det Project at blive Hertug af Curland, snart Konge af Polen, snart vilde han være Biskop, eller ogsaa kun Munk. Han lod sig bygge et prægtigt Slot, og neppe var det færdigt førend han vilde sælge det igjen. Den ene Dag tænkte han paa Krig, og var omgivet af Tartarer og Cosakofficerer, og den næste kun paa Statsanliggender, vilde formindske det tyrkiske Rige og derved bringe alle europæiske Cabinetter i Uro. En anden Gang sysselsatte han sig kun med Hoffet, klædte sig prægtigt, var behængt med alle Ordener, bar Diamanter af usædvanlig Størrelse og blændende Glands, og gav glimrende Fester, uden nogen videre Anledning. - Man saae ham stundom i en Maaned tilbringe hele Aftenen hos unge Piger, hvorhos han syntes at glemme alle Forretninger og al Velanstændighed. Stundom levede han igjen adskillige Uger indgetogent i sit eget Huus, hos sin Cousine, og nogle fortrolige Venner; laae paa Sophaen, uden at tale, spillede Skak eller Kort, med bare Fødder eller blottet Hals i sin Slaabrok, med forrigfuld Mine, og tede sig mod Fremmede, der kom for at besøge ham, som en vild Cosak. - Alle disse Særheder gjorde Keiserinden ofte utilfreds, men tillige ham igjen desto mere indtagende for hende. Da han var ung havde han behaget hende ved sit forrige Væsen, ved sit Mod og ved sin mandige Skjønhed. J hans høiere Alder hvede han hende endnu, fordi han smigrede hendes Stolthed, forringede hendes Frygt, befæstede hendes Magt, og smigrede hende med heeltemodige Forestillinger om Herredømmet over Orienten, Barbarernes Fordrivelse og den græske Republiks Gjenoprettelse. – J hans 18de Aar, da han endnu var Officeer i Garden til Hest, overtalede han, den Dag Sammensværgelsen fandt Sted, sin Trop til at bevæbne sig, og tilbød Cathrine sine Dragoners Bistand, for at erhverve sig Berømmelse. - Snart derefter blev han Orloffs Medbeiler, og gjorde for sin Beherskerinde Alt hvad en romantisk Lidenskab kan indgyde. Han udstak sig endog et Øje, i det han vilde fordrive en Plet, der forringede hans Skjønhed. Fordreven af sin Medbriler søgte han i Fægtningerne Døden, og erhvervede sig Hæder. - Men da han havde opnaaet den høieste Yndest, søgte han snart igjen at befrie sig fra en Forretning, som han saalænge havde stræbt efter, men hvorved han kun havde Udsigt til Unaade og et lønligt Liv. Han anbefalede altsaa selv Keiserinden Andre som Yndlinger, og blev hendes Fortrolige, hendes Ven, hendes General og Minister. - Panin var Formand i Statsraadet, og paastod Forbundet med Preussen. Potemkin overtalede Keiserinden til at troe, at Venskabet med Østerrige vilde være hende gavnligere, for at udføre hendes Project mod Tyrken. Han formaaede hende til Alliancen med Keiser Joseph II. og skaffede Leilighed til at erobre Krimm og de Nogaiske Tatarers Gebet, der er afhængigt deraf. Han gav disse Egne deres gamle velklingende Navne igjen anlagde en Skibsflaads i Cherson og Sewastopel, og overtalede Cathrine til at komme selv og beundre hendes Hæders nye Skuespil. – Jntet blev sparet, for at gjøre denne Reise for stedse mærkværdig. Fra alle Rigets Egne lod man komme Penge, Levnetsmidler og Heste. Landeveiene bleve oplyste med uhyre brændende Baale; paa Borysthenes seilede prægtige Galeier; 150,000 Mand bleve bevæbnede og nyequiperede. Man lod Cosakker samles, og øvede Tatarerne i Vaaben. Man befolkede i en Hast de øde Egne, og opførte allevegne Slotte. Krims ufrugtbare Sletter bleve ved egne, i dette Øjemed anlagde, Landsbyer skjulte og oplyste ved Fyrværkerier. Paa alle Bjerge tændtes Jld, Landeveie havde man ladet anlægge af Soldaterne, og vilde Skove vare blevne forvandlede til engelske Anlæg. - Kongen af Polen kom derhen, for at takke den, der havde kronet og siden igjen afsat ham. Keiser Joseph II. kom ogsaa, for at ledsage Keiserinde Cathrine paa hendes Triumphtog, og Frugten af denne glimrende Reise var en ny Krig, hvortil Engelland og Preussen paa en upolitisk Maade æggede Tyrkerne. - Denne Krig, befordrede Potemkins Ærgjerrighed endnu mere; han erobrede Otzakow, der tilfaldt Russerne, og han fik den store Georgs-Orden, den eneste Decoration, der endnu manglede hans Forfængelighed. - Sin sidste Seir tilfægtede han sig endnu kort for sit Endeligt. Han døde næsten pludseligen i Moldau. Hans Cousiner og nogle Venner begrædte hans Død; hans gjerrige Modbeilere vare kun betænkte paa at deele hans Bytte indbyrdes, og snart fulgte ham Forglemmelse, der ved Hoffer saa hurtigen træder i smigrende Jvers Sted. - Denne Minister forsvandt pludseligen som et glimrende Meteor, hvis Glands opvækker Forbauselse, men ingen Bestanddele lader tilbage. Potemkin begyndte paa Alt, men udførte kun lidt. Han bragte Financerne og Armeen i Forfald; men han forstørrede sit Fædreneland med nogle øde Egne, som med større Vanskelighed kunde befolkes end erobres. Keiserindens Hæder voxte ved disse sidste Erobringer; men da de kostede mange Mennesker og mange Penge, og kun indbragte lidet, saa blev Herskerinden beundret og Ministeren afskyet.