Aalborg Stiftstidende, 1838-09-20
Fædrelandet. Kjøbenhavn, 18de Septbr. Thorvaldsen har atter gjenseet Fødelandet, der med Jubel har modtaget sin hæderkronede Søn. Efterat et Selskab af circa 120 Helsingørere, samlet med et Antal af Helsingborgs Jndvaanere, paa Dampskibet Dronning Mariak, under svensk og dansk Flag, var draget ud til Hornbeksbugten, hvor Rotal, forhindret af Strømning og Modvind, laae for Anker, og havde budt Thorvaldsen ved Danmarks Kyst det første danske Velkommen, indtraf Fregatten paa Kbhvns Rhed Mandag Eftermiddag Kl. 4, og en heel Flotille af Velkomstbaade satte sig derpaa i Bevægelse. Lige idet den første Musik baad, der med en Vulkan i Flaget anførte Jndustriforeningens Tog, passerede Toldbedkommen, ophørte Regnen, der havde ledsaget Budskabet om, at Notal var i Opseiling, og en smuk Regnbue, hiin Pagtens ældgamle Symbol, kom tilsyne. J en næsten uoverseelig Række fulgte nu Baad paa Baad, flere smykkede med Løv og Blomsterguirlander, og næsten alle med festlige Flag, der førte Emblemer, sigtende til Dagens Høitid. Ved deres fortræffelige Udførelse udmærkede sig især, en Neptun, som førtes af en lille Baad, hvorpaa en Søofficeer, saavidt muligt, ledede den hele Flotille, en Minerva, der med Farver paa hvid Grund og indrettet som en romersk Processionsfane tjente Studenterforeningen som Hovedhanner; af Kunstnernes Flag især Thorvaldsens Morgen, omgivet af brillante Decorationer Broget paa Hvidt, tre Gratier, den lyraspillende Amor, begge Hvidt i Rødt, og en Bellona, farvet paa hvid Grund; fremdeles Jndustriforeningens Hovedslag, en qvindelig Figur med Attributer, Hvidt i Rødt, og paa Chirurgernes Baad en Efterligning af Thorvaldsens Æsculap, og saa fremdeles. Næsten alle de Baade, der ikke havde et større Flag, havde røde Standere med Emblemer. Da disse Tog, omringede af en stor Mængde Privatbaade, under vedvarende Spil af de forskjellige Musikchor, havde samlet sig om Fregatten, gik Freund og Thiele, med en paa pompeiansk Maade decoreret Baad, ombord, og, da derpaa Thorvaldsen kom frem, blev han modtagen med enthusiastisk Jubel. Under fuldtonigt Musikaccompagnement blev dernæst en af Professor Heiberg forfattet Velkomstsang afsungen og et Hurra for Thorvaldsen istemtes og gjenlød fra alle Sider. Efterat Thorvaldsen med mangfoldige venlige Hilsener havde takket for al den Kjærlighed og Hyldest, var paa et givet Signal hele Relingen, som ved et Trylleslag, besaaet med Matroser, der istemmede et tre Gange gientaget Hurra. Fra Baadene blev endnu Fregatten Rota" og dennes Chef, den fuldente gentleman Capitain Dahlerup, becomplimenterede paa samme Maade, hvilket atter besvaredes af Besætningen og af Dahlerup, hvorpaa, efter skeet Jndbydelse, største Delen af Flotillens Befolkning gik ombord paa Fregatten og saaledes tildeels havde Leilighed til personligen at hilse paa Thorvaldsen. Da denne steg ned i Chefens Slup, fornyedes Jubelraabene, der idelig gientoges fra hver Baad, han i næsten forbausende Hurtighed foer forbi. Thorvaldsens Affart fra Skibet satte naturligviis hele den Klynge af Baade, der omringede samme, i Bevægelse, og der opstod nu en Regattader gav hele Scenen en høist interessant Livlighed. Havde de mykkede Baade, Flagene, Musikken, Sangen og den hjertelige Jubel frembudt et meget tiltrækkende, og vi kunne uden Overdrivelse tilføie, rørende Optrin, saa laae der derimod noget i høieste Grad Jmponerende i det malmfulde Hurra, der tordnede Thorvaldsen imøde, da hans Baad nærmede sig den med Mennesker bedækkede Toldbod, Pynten af Esplanaden og Langelinie. Paa Toldboden modtog Conferentsraad Hansen, i Spidsen for Kunstacademiets ovrige Professorer, deres store Mester, som tillige af Vagten saluteredes med militair Honneur, og da han var stegen i den Vogn, som der ventede ham, var i et Nu Hestene spændte fra og i den største Orden og Regelmæssighed bevægede Vognen sig igjennem Amaliegaden, over Amalienborg til Charlottenborg, ledsaget af uophørlige Vivats, der især hævede sig til stormende Jubel idet Toget passerede forbi Kongens Palais. Jkke blot Vinduerne i de Huse, forbi hvilke Triumphtoget gik, vare opfyldte med Mennesker, men Vogne, Trapper og deslige vare bedækkede med Pyramider af Tilskuere. Paa Kongens Nytorv forblev Massen, indtiThorvaldsen kom frem paa Altanen paa Charlottenborg, og vi kunne ikke tænke os andet, end at det maa have været et af de stolteste Øieblikke i hans Liv, da han derfra hilsed den uhyre Mængde af Landsmænd, hvis Jubel her beseglede en Hyldest saa eenergisk og saa hjertelig, som vel neppe nogensinde er bragt nogen dansk Mand af hans Folk, der net op fordi dette ikke lettelig lader sig henrive af en luftig Enthusiasme, er ærligt, dybt og trofast i sin Beggeistring. Saa ledes modtoges Bertel Thorvaldsen, da han i Aare 1838 vendte hjem til sin Fødeby Kjøbenhavn. (Eft. Kbh.