Københavns Adresseavis, 1760-04-04
Kiøbenhavns Adresse Veemodighed og Undseelse, førend de bliver saa dristige, at bede andre om deres Kierlighed. Giør hvad du formaaer, det er Frelseren, som annammer, og velsigner derfor - Naar du seer dine Børn, tænk da paa den Mængde Fader= og Moderløse, som løben omkring, og dersom du kand, saa contribneer dog noget til disse Elendiges Opdragelse. Naar du seer din Ægtemage, saa tænk paa de mangfoldige Enker, der frygtsom vrier deres Hænder, over deres Tab, der skaffede dem Brødet. Tænk i alle dine endnu taaleligere Omstændigheder, paa vore Medmenneskers Elendighed - Ak, tænk paa mange af vore Medborgeres Elendighed. Overvey samme, bliv rørt, og fæld en Ponitentzes Taar, og en Taksigelses Taar. - Og beed: Ak Herre forbarme dig over os alle Hvem skal vi søge der beviser Hielp at vi kand bekomme Naade, Du Herre er den allene. Hellige Herre Gud, Hellige sterke Gud, Hellige harmhiertige Frelsermand, du ævige almægtige Gud, Lad os ikke forgaae udi Krigens Nød. Opmuntre dig til sand Poenitenze i Troen til Gud. Thi dette er den eneste Guddommelig Frelses og Velsignelses Orden. Vor Bod og Bedring kand afvende disse tilkommende Ulykkes Tilfælde, Huuger og DyrTid fra vore Grændser. Da selv, o Gud, i Strafferne for Synden Os lader Vey til vores Frelse finde, Naar vi vil dem, til Ondskab her at have Os tugte lade. Han tugter os, at vi til ham skal komme Og Gaver faae af Aanden med de Fromme, Samt andre med den Hielpes Trøst vi merke Maae giøre sterke. (Saaledes synger Gellert i sit Sprog.)At den sande Bodfærdighed ogsaa bringer mange Velsignelser over Lande; see det er en af Guds uforanderlige Forjettelser. Og hvem har vel Guds Ord bedraget, Det bliver endnu stedse en Sandhed: Høy hvad Gud siger: Jeg udsletter din Misgierning, som en Skye, dine Synder, som en Taage, vende dig til mig; thi jeg forløser dig, Es. 44. v. 22. See, saa venlig taler den ævige Kierlighed. Hør Guds Eed. Saa sandt, som jeg lever, jeg har ikke Behag i en Synderes Død, men at han omvender sig og lever. Exech. 18. Det var Guds egen sagtmodige Raab og Opmuntring til et straffet Land Hør hans almindelige Raadslutning: J et Øyeblik kand jeg tale imod et Folk og imod et Rige, til at oprykke, og nedbryde, og til at forderve. Men dersom det samme Folk omvender sig fra sin Ondskab, imod hvilket jeg haver talet, da skal mig angre det Onde, som jeg tænkte at giøre ved det. Jerm. 18, v. 7. 8. Raabte dog Frelseren over Ju dæg endda Bodfærdigheds Naadestemme, da Forhandelsen allerede var forkyndet for de der værende Syndere. Og hvorfor raabte Naadestemmen endda Vardet ikke i den Hensigt, for at bringe dem til virkelig Poenitentze, og tage den truede Forbandelse tilbage, Det var altsaa endda Tid - Det er ogsaa endnu Tid for os - Og Gud har endnu bestandig fri Haand at formindske - At forandre Forbandelse til Velsignelse. Han er den Herre, som har alting selv, under Hænder - Og han er naadig, af stor Godhed og Trofasthed. - Han kaster de Bodfærdiges Synder i Havets Dybhed - Hvad han forlader, det er forladt - Han beholder ingen Hævn i Sindet - Setter hans Langmodighed og Barmhiertighed med den syndige Verden os ikke i Forhavselse, Man læse engang Folkenes Historie og hans Forbarmelse er endnu rigeligere over et Land som bedrer sig Hvor altsaa Synden og Forbandelsen ere blevne mægtige, der er hans Naade endnu langt mægtigere. Du siger: Maaskee Naadens Tid er forbi Maaskee en Sammels og Daniels Bon nu ikke kand udrette noget mere Maaden maae vel være fuld?" Jeg tilstaaer dette i det Fald, naar Folk ved Guds Tugtelser endogsaa bliver forhærdede i deres onde Væsen. Naar der er saadan Forvildelse, hvorover Propheten sukker: Du slog dem, men de følede ingen Smerte. Du plagede dem, men de bedrede sig ikke, de forhærdede deres Ansigt meere end en Klippe, og vilde ikke omvende sig. Jer. 5, v. 3.