Berlingske Tidende, 1827-07-09
Wien, den 27de Junii. Af Grækenlands kalmene Tidende af 16de Mai meddeler Jagttageren følgende Beretning, angaaende de for Grækerne saa ulykkelige Begivenheder ved Athenen den 6te Mai, som i alt det Væsentlige fuldkommen stemme overeens med de Meddelelser, som sidstnævnte Blad har erholdt fra sin Correspondent paa Salamis Da Grækernes Landgang først blev tilendebragt ved Solens Opgang, saa vandt Fienden, da han opdagede Bevægelsen, Tidtil strax at samle sin hele Magt, og falde ind paa Grækerne, som ikke havde sovet, og vare trætte af Forberedelsesarbeiderne til deres endnu ufuldendte Forskandsning. Fiendens Stridskræfter af Hestfolk udgjorde omtrent 2000 Mand, for største Deelen Delier, og andet udsøgt Cavallerie. Der er ingen Tvivl om, at Kintaneren om Aftenen før Slaget havde erholdt en betydelig Sucturaf Cavallerie fra Regropont og over Zeitun, og at Omer=Pascha fra Karystos havde været med. Fiendens Jnfanterie var omtrent af lige Antal med den landede Græske Stridsmagt. Henimod den anden Time efter Solens Opgang begyndte Fienden at kanonere imod den første Linie af de Græske Forskandsninger; denne Jld blev kuns besvaret af to smaa Kanoner, som det regulaire Corps førte med sig. To af Fiendens Angreb bleve slagne tilbage med temmelig betydeligt Tab, men ved det tredie blev Linien stormet. Grækerne kæmpede som Løver, uden at vige; Faa imod Mange, kæmpende tilfods og tilhest, bibragte og modtoge de Døden. Det hele Corps af de derværende tappre Sulioter, en stor Deel af det Atheniensiske Corps, næsten det hele regulaire Corps og et betydeligt Antal Cretensere faldt med Ære. Det frygtelige Syn af Nedsablingen gjorde, at Corpserne paa de øvrige Forskandsninger vaklede; og uden at betænke, at de udsatte sig for større Fare ved at flygte, lode de deres Forskandsninget i Stikken, og bleve forfulgte og nedsablede af en stærk Afdeling af det fiendtlige Rytterie. Dog var der ogsaa iblandt disse Corpser mange Tappre, som kæmpede til Fods imod Rytteriet, og ikke døde uhævnede. Mange reddede sig paa de dræbte Fienders Heste. Myrderiet ophørte først, da de naaede den sidste Høi ved Kysten, hvor Fienden trak sig tilbage af Frygt for de der krydsende Græske Skibes Jld. Slaget varede en Time, og der faldt omtrent 700 Mand Grækere, hvoriblandt ogsaa Generalerne Lambro Veiko, Athanasios Tussa, Georg Tavella, Photo Photomara og Joh. Notara, samt mange Officerer, hvis Navne vi ville bekjendtgjøre i en særskilt Fortegnelse, for ikke at fornærme Mindet om nogen af de Tappre; vi nævne i Dag kuns den tappre Artillerie=Major og fortræffelige Patriot Ch. Jnglesi, som havde commanderet det regulaire Corps siden dets Landgang ved Phaleros. Fienderne dræbte ogsaa fangne Grækere, og af Fangerne leve, efter hvad man forsikrer os, kuns Generalerne G. Drako, Sulioteren, bekjendt for sin store Tapperhed, og D. Kallergi, Chef for det Cretensiske Corps, førstnævnte var haardt saaret i Armen, og D. Kallergi have erholdt tre Saar. Af de Sulioter, der vare med i Slaget, ere reddede: Generalerne C. Bozaris, D. Zerva, N. Verva og Matriannis, Atheniensernes Chef. De have under stor Fare, tilligemed Adjutanterne hos Generalissimus, Bataillons Cheferne Payne og O Fallon, bevirket de reddede Troppers Jndskibning igjen. Af de tolv Philhellener, som droge ud med det regulaire Corps, og tappert have kæmpet med, er der kuns reddet fire. De Corpser, der vare forblevne i Piræus og Phaleros, kunde ikke iværksætte Bevægelsen igjennem Olivenskoven, hvilket dog vilde have havt en meget betydelig Virkning, da saavel Fiendens Opmærksomhed, som en stor Deel af hans Stridskræfter, derved vare blevne vendte derhen. Som den egentlige Grund til deres Ubevægelighed maae vi ansee den Modløshed, som ved KaraHyskakis's Død bemægtigede sig en stor Deel af Armeen; Gen. Kito Tavella, hvis Tapperhed og Duelighed ved flere Leiligheder er lagt for Dagen, og som paa hiin Dag stod i Spidsen for disse Tropper, vilde ikke være bleven ubevægelig, naar ikke gode og stærke Grunde havde holdt ham tilbage. Dette Slag var, det maa man tilstaae, et af de meest ødelægge gende for Grækerne, ei alene fordi der ikke i noget andet, siden deres syvaarige Kamp begyndte, faldt et saa stort Antal tappre Soldater og Generaler, men ogsaa fordi saa mange Anstrengelser paa een Gang bleve tilintetgjorte, og med dem forsvandt den Frugt, som man havde ventet umiddelbar efter dem.