Aarhuus Stifts-Tidende, 1808-04-09
Svensk Krigserklæring mod Rusland. Russiske Tropper have gjort et fiendtligt Jndfald i svensk Finland, og den første Tidende derom er bragt Hs. Maj. ved en Telegrafberetning, og kort efter ved en i bemeldte Provinds i Hs. Majestæt Keiseren af Ruslands Navn, udstrøet Proclamation, der præker Oprør og Frafald. Fiendtligheder uforudgangne af Krigserklæring, af nogensomhelst paaberaabt Anke, begyndte igiennem Bestikkelse, styrede af en Fædrelandsforræder (Sprengporten) ved Overgeneralens Side, dette er allerede en Tildragelse, som der gives saa Exempler paa, og som maae lovvække Afskyebarme; men naar man modsætter den de nyelige Baand mellem begge Hoffer, naar man betrag: ter denne Fremfærd i sin skumle Modstilling til en Allierets prøvede Oprigtighed og Troefasthed, da er der hverken Følelse eller Navn, der kan udtrykke denne Uretfærdighed: ene skal den stande i Historien, som Kronen paa denne Alders Skrækkeligheder. J hiin Tid, da det russiske Hof syntes følsom ved de undertrykkede Fyrsters og Staters Skjebne, da de skimtede de Farer, der truede hele Europa, inddroges Hs. Majestæt ved ligestemmede Følelser i Forbindelser med samme, grundede paa Lid til en Naboe, en Frænde, en uafhængig Enehersker. Hs. Keiserlige Majestæt havde knyttet Baand, der vare nyttige for dets fælleds Tarv, havde at afæske Frankrig opfyldte Forpligtelser, havde Vælde til at hævde sine og alles Rettigheder. Kongen forbandt sig med ham, og nu finder han sig af ham angrebet netop for at have været hans Bundsforvandte. Aldrig har nogen Fyrste kunne indgaae Forbindelser med større Haab om deres Ubrødelighed. Keiseren var personlig fremæsket ved Frankrigs haardnakkede Væggring for at opfylde en sluttet og undertegnet Tractat, ved den ham under flere Leiligheder beviste Mangel paa Agtelse. Fremæsket var den rusiske Nation, den man offentlig havde udraabt for Vilde og Barbarer. Alt hvad der var en Regiering helligt foreenede sig med den fælleds Sag, hvorledes kunde man andet en trotilbagekaldeligt, hvad Keiseren erklærede: "at han vilde berkaste enhver Fredsforening, den være mere eller mindre ordeelagtig, der ikke egnede det Russiske Navns Ære, fædrelandets Sikkerhed, Alliancernes Hellighed og Curopas almindelige Rolighed?" Samtiden har allerede dømt, og Fremtiden vil end bedre erfare, om disse store Hensigter ere opfyldte ved Tilsittractaten. Kongen forblev paa Krigsskuepladsen, og tvertimod Conventionens Vilkaar underrettedes Hs. Majestæt hverken om Vaaben. stilstanden eller og Freden, førend efterat Tractaten var sluttet. Da Meddelelsen var skeet, hvorved fulgte et ubestemt Tilbud om at bidrage til Freden, lod Hs. Maj. paa nye giøre Forslag om en Vaabenstilstand (der burde have været gjort til Vilkaar i Fredstractaten) men fik et benægtende Svar, og skiønnede strax Værdien af den tilbudte Mægling. Hs. Majestæt fandt sig ikke istand, til at forsvare sine tydske Provindser og nødtes til at rømme dem. Efter dette Tab, hvis Grund laae i Ruslands Frafald, fandt Hs. Majestæt sig atter tilbage sadt ud fra Krigsskuepladsen, og søgte nu kun at nyde i sit Kongerige den Rolighed, sammes geographiske Beliggenhed syntes at love. Han havde lovlig opfyldt sine Forbindelser med Rusland, og ventede, at man, Systemernes Forskjellighed uagtet, vilde lade ham vederfares Ret for det Forbigangne. Kongen havde understyttet den russiske Armees Foretagender med sine Krigskibe, havde aabnet sine Tøihuse for Keiseren, havde forkastet og strax meddeelt de hemmelige Tilbud, som Frankrigs Regiering lod giøre ham midt i Krigens Hede, da Ruslands Grændser og Hovedstad vare aldeles blottede, blandt andre det, at skaffe ham, imod at han brød med Rusland, de af Carl Kil tabte Provindser med saadanne Omrundinger, som Sverrig kunde ønske sig. Hs. Majestæt er vel ophøiet over al Roes, for at have modstaaet en saa umoralsk Fristelse; men han venter en saa meget strængere Dom over den Voldsomhed, denne samme saa nænsomt behandlede Magt nu har begaaet imod hans Stater, Hemmelige Artikler ved Tilsitfreden, som man strax anede, og som det russiske Ministerium selv siden tilstod, begyndte lidt efter lidt at aabenbare sig. Det golde Hiernefoster, som den franske Regiering har betient sig at for at undertvinge Fastlandet, Faren ved den engelske Handel, fremstilledes for Norden, for did ind at føre den Underkuelse og den Elendighed, som fra Havn til Havn, fra Stat til Stat, alt havde udbredet sig over det øvrige Europa. Jngen Regiering overlades til sin egen Jndsigt, sin egen Erfaring, ingen Nation til sin egen uskyldige Stræbsomhed; ingen Mellemtilstand erkiendes mellem Vassal og Fiende. Fredstractater og Alliancer, Alliancer og Underkastelser, ere eet og det samme, og fra Paris af foreskrives de formeentlige afhængige Allierede, Systemmer, Love og Anordninger, som, ved at fremme Overherskabslystemmet, angribe hvad der er helligst i Samfundene og imellem dem indbyrdes. Saaledes lavede man allerede afvigte Efteraar i Petersborg paa et Brud med England. Medens man oppe biede den Aarstid, da det kunde giøres med Tryghed, giorde man Kongen, ved en Rote af 6te Octort det Forslag, at samvirke til at lukke Østersøen for fremmede Krieskibe, paa den Maade, som man i 1780 var forenet om. Hs. Maj. lod svare under 13de Novbr., at det var umueligt at lyse Østersøen i Fred, saalænge den franske Magt herskede over en saa stor Deel af dens syd lige Havne og der udøvede sit ude ukkende System. Ha indbød følgelige Hs. Keiserl. Maj. til forud at stræbe at formaae de Franske til at rømme disse, og da samme Forslag fornyedes den 27de f. M., som en Forpligtene grundet i Conventionen af 1780, beviste man korteligen, at ved Conventionen af 1801 mellem Rusland og Engelland, som Kongen var tiltraadt paa Ruslands paatrængende Jndbydelse og under Ruslands Garantie, var den foregaaende bevæbnede Neutralitet aldeles afskaffet: at Hs. Maj. havde dengang indgaaet Forpligtelser umiddelbar med Engelland i denne Henseende, og at han ikke kunde fornuftigviis bryde, saa længe den Magt paa sin Side, opfyldte sine: at den paa den bevæbnede Neutralitet grundede Forpligtelse at lukke Østersøen, faldt med hiin, og var desuden saameget mindre anvendelig paa nærværende Omstændigheder, som den danske Sømagt hvorpaa man da gjorde Regning ikke mere var til, og som de Engelske i senere Tid havde opdaget Farten giennem store Belt; men at Sverrig, om det end ei kunde bidrage ved en Udrustning til at beskytte Østersøen, vilde til Giengield selv paatage sig, ved Underhandling at bevirke hos Engelland, at det er sendte noget Krigsskib did, dersom ingen anden Magt rustedede der, eller dersom andre Fiendtligheder ikke nødte det til at komme did som Hielpemagt. At forlange, at Sverrig skulde tiene Rusland til Bolværk, efterat det havde behaget dette, at udæske Engelland, at Sverrig skulde opofre sin Flaade og sin Handel, for at forsvare Cronstad og Reval, det var dog virkelig formeget. Ogsaa begyndte Rustningen paa de russiske Grændser strax med disse Forslag. Kongen ansaae dem endnu med Tryghed; saalænge man ikke anførte nogen Anke, og som der ikke var noget Afgiørende i Forslagene. J øvrigt fremstillede det Tilbud at fredlyse Østersøen ved Convention, en Udsigt til Rolighed og Fordeele for Rusland og for hele Norden, der syntes ei at kunne bortkastes uden stort An var. Friere end de under hele Krigen havde været, kunde de russiske Havne aabnet sig for en saadan Afsætning af deres Frembringelser, der hidtil ikke kiendes. Nærmelse mellem begge Hoffer, Handelslivelighed, Roe efter en ulykkelig Krig, nogle bifaldsyttringer efter en end ulykkeligere Fred, see det var alt, hvad Kongens Tilbud indeholdt for Keiseren. Det gjordes med fuld Tillid til Engellands Jndvilligelse; Hs. Maj. ventede Bekræftelsen derpaa længe inden den saa frygtede engelske Flaade kunde bringe Hevnen ind i Østersøen.