Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-02-25
Anmelderen vil ikke vide af dogmatiske Læresætninger, eller som Menigmand vilde kalde dem: Troeslærdomme, og siger, enten forført af egen ukyndighed i Bibelen, eller støttende sig paa Jndbildningen om sine Læseres Uvidenhed: at Jesu Religions Tendents (eller Hensigt og Bestræbelse) er ene at gjøre Dyden saa almindelig afholdt og fulgt, som det kan ventes &c." Slige Paastande, der, naar de ikke reise sig af egen Uvidenhed, røbe et underligt Begreb om Læsernes Mangel paa al Kundskab i Landets offentligen forkyndede Religion, ere vel i vore Tider intet Nyt, saaledes sagde man os i Jødefeiden reent ud, at der var ingen Forbindelse imellem det gamle og det nye Testamente og det, endskjøndt det er umueligt, at læse blot een eneste Evangelist eller eet af Apostlenes Breve, uden at overbevises om det Modsatte. Men naar Videnskabsmanden, som dog bør kjende den Sag om hvilken han skriver, og som selv riig paa Kundskaber, i nogetsomhelst Fag, maa føle sig uberettiget til at forudsætte hos sine Læsere en fuldkommen Uvidenhed om Menneskets allervigtigste Sag, alligevel fremkommer med slige Yttringer, da veed jeg tilforladelig ikke, hvorledes saadant et Forhold skal forklares; men det veed jeg, at han for de Svages Skyld, for hvilke han skrev, bør modsiges, paa det disse ikke skulle vakle i deres Overbeviisning og tabe Religionens Velsignelse. Altsaa: Hvorledes kan da Anmelderen sige, at det ene er den christelige Religions Tendents at gjøre Dyden afholdt, eller, som han selv har forklaret sig i det foregaaende, at det var dens eneste Hensigt, at prædike Moral, uden Troe? Strider ikke denne Paastand aabenbarligen baad imod det gamle og det nye Testamente, dog vi ville allene holde os til det sidste; thi maaskee han kalder det første intet andet end østerlandsk Tone, og vil, som Digteren i hiin berygtede Feide, ikke vide, at Mose og Propheterne have spaaet om Jesus: Men - hvad kræver da Frelseren oftere, end Troen paa Gud, som den evige Fader, og paa ham selv, som Faderens Eenbaarne og Menneskeslægtens Frelser, Hvad fordrer han af de Syge, som ville helbredes af ham, Er det ikke Troen? Er det ikke den Tillid til ham, at han kan og vil hielpe? Hvad er det han roser ved Hovedsmanden, ved den Cananæiske Qvinde og mange flere Er det ikke den Troe og Tillid, som han saa ofte forgiæves søgte iblandt Jøderne, som han vist ogsaa ret ofte forgjeves vilde søge iblandt vore Tiders Pharisæere og Sadducæere. At han ved denne Troe ene og allene skulde have forstaaet Lydighed imod Moralloven, det strider ikke blot imod al Sprogbrug; men det modsiges ogsaa fuldeligen af Sammenhængen og hans udtrykkelige Forsikkringer: Naar det hedder: at hans Apostle troede paa ham, fordi de saae hans Undergierninger, dem, han ofte udrettede ved et Ord, endog fraværende, og i eet eneste Øieblik, eller naar han siger: Dersom J ikke troe mig, saa troer dog de Gierninger, jeg gjør; hvorledes kan der da efter Sprogbrug eller Sammenhæng tænkes paa nogen Lydighed imod Morallov, uden som en Følge af Troen, Nei - det er ikke mueligt, at undvige den Tanke, at her menes en fast Overbeviisning om de Ting, som ikke sees – en fuldkommen Tillid til hans guddommelige Sendelse og almægtige Bistand. Ja, at han ikke ved Troen forstaaer den indbildte Fuldkommenhed og Hellighed, som Pharisæerne fordum og deres Staldbrødre i vore Tider have forstaaet, naar de efter Embeds Medfør anpriste Troen, det vidner han tydeligt nok med de bestemteste Ord, naar han til den Verkbrudne, som ved egne Udsvævelser havde svækket sit Legem, siger: Din Troe haver frelst Dig; men - gak bort og synd ikke mere; eller naar han skildrer den forlorne Søn, hvis Liv vist ikke var overeensstemmende med Moralloven; men som dog fandt Naade strax, da han med Anger og Bedrings Forsætter vendte tilbage i Troe og Tillid til Faderens Barmhiertighed. Saaledes have ogsaa Apost lene forstaaet ham og vidne derfor ofte nok, at vi retfærdiggjøres hos Gud ikke formedelst vore Gierninger; men uforskyldt af hans Naade, formedelst den Forløsning, som er skeet ved Jesum Christum. Altsaa Troe og Tillid - en fast Overbeviisning om det Usynlige - om en Gud, som skabte Alt, som bærer alle Ting ved sit kraftige Ord, som styrer selv de mindste Tildragelser, saa at ikke Haaret falder fra vore Hoveder uden hans Tilladelse, som vil at alle Ting skulle tjene dem tilgode, der elske ham, som aldrig slaaer Haanden af os og ei slipper os, saalænge vi søge ham, som gjør at Jngen kan skade os, naar vi efterjage det Gode, som bønhører vore Bønner og gjør efter vore ydmyge, tillidsfulde Begjeringer, saa ofte vi bede om noget efter hans Villie; - som endog naadigen tilgiver os vore Overtrædelser, naar vi omvende os fra Syndens Tieneste og med Tillid nærme os til ham, som selv ved sin gode Aand vil understøtte os, vil begynde og fuldføre. den gode Gierning i vore Hjerter, som vil annamme os til sine evige Boliger, hvor Jesus beredte os et Sted og hvor han selv siddende hos Faderens høire Haand lever indtil evig Tid, for at gjøre dem salige, som komme til Gud formedelst ham - ja, at selv vore Legemer, som ere i Gravene, paa hiin store Dag skulle høre Guds Søns Røst og opstaae uforkrænkelige, herlige og aandelige; - denne er den Troe, som Jesus og hans Apostle forkyndede, og som disse igjen stadfæstede ved at forkynde og bevidne hans Opstandelse og Himmelfart. Enhver, som vil, eftersee ikkuns det nye Testamentes hellige Bøger og han skal finde, enten Anmelderen af Hr. Clausens Afhandling, eller jeg, har Ret! Og for denne Troes Skyld var det at Apostlene og flere Tusinde, som deels selv havde seet den korsfæstede og igjen opstandne Frelser, og deels havde hørt disses Vidnesbyrd, forsagede Friehed og Formue - Ære og Værdighed - ja, Livet selv - og det for at stride imod deres kjereste Lyster, hvorfor ogsaa Paulus siger: Er Christus ikke opstanden og er der ikke Dødes Opstandelse, hvorfor staae vi da hver Dagi Fare, hvorfor døe vi da dagligen, hvi sige vida ikke heller: Lader os æde og drikke, thi i Morgen døe vi, - Og atter: Dersom vi haabede allene paa Christum i dette Liv, da vare vi de Elendigste af Alle. (Fortsættes.) Yttringer angaaende den forhøiede og saaledes mere trykkende Huusleie i Kjøbenhavn. Mange Huuseiere have i den senere Tid forhøiet Huusleien saa betydelig, at denne Udgivt er bleven end mere trykkende for Leierne, saa meget mere, som man ingen anden Grund kan finde til saadant Paalæg, end det Plusmagerie og den Vindesyge, som mere og meere udbreder sig iblandt os.