Berlingske Tidende, 1793-08-02
fra Trantier Amt 14de ride Magtende Sogn, San. dendede Boe, Grevskabet Langslands Sogneder Natten imer. lem den nyde sagte Janaruldelig andet at nu Tieneste hos Gaardmand Peder Hermandsen indtag meldte gang hænde. nonander al Nesangaaende No paa anseet Reserne, det Laan mads Rasmussen, loge Sandenbrogsaa Aar gammel et egen dal Tømme her. Ved Undvigelsen har bemeldte Reserne været fortandsaar Trøie, har havt at paa Hovedet og Ster paa godserne er braan af sine lopatte maaer at gaaet og har et merkenenant paa og ellers imar at Skulde en vern. Stal paaen forkomme hansøgte Resernes fordes tingsaa at anholde ham og med Posten er Rakkiød og a. Franelter Slot at underrette midam hans nu havende Opholde. sted paa det og lange Aanalt til hans Tilbagerialdes og roviat advares meerderørte Mads Rasmussen at indfinde saa strænd saattemt han selventen solge Fortromagen at 14de Setteinder saa kenget som en Rømningsmand at blive galet og strallet. Trandler, den 18de Jan. sen. i Forvalter ved Grevskabe, saavel Formedelst indtrukne Omanderer med St. Han NB. I Staae, som ma barartin bar forstaaer kan mig anbetroede General Long Callernaadig at hans at deles fralagt mig bemeldte Collection, hvilket herved bekiendt. nere. Ole heder. Taksigelse, velmeent ydet S. T. Hr. Kammerherre Herman von Løvenskjold til Fossum udi Drabberg Amt Norge, af Bønde Almuen i Giørnen Sogn med Lure. sield og Slemdal sammesteds, tilligemed alle ved hans vede Fossum Jernerk og Sangbruge staaende Arbeidere, den 10de Julii 1793. Hve anden af vore Samtidige skulle vi disse Dage tænke mere paa og tale værdigen om, end Deres Høyselbaarnhed, der, efter at have beviist os saa meget Godt, nu paa en Maade forlader os. De udgiør og vore Samtaler. Erkiendelsen heraf er ikke et forfængelige Jndfald eller en Tanke for paa Laderne, men alles vores Hierters sande Følelse; og ikkun dens Fordring betale vi, ved her ligesaa underdanig : som velmeent for Dem at yttre dette. For meere end 300 Aar tilbage, blev de Eier af Fossum Jernyerk og vedfølgen: de Sandbrage, samt Gierpen og Slemdahls Kirker og det dertil liggende med mere Jordegods, af og formedelst hvilket alt Manden af os have haft og have Adgang til det urundværlige daglige Brød. Da, som i en lang Rad af Aar didtil vare adskillige af vores Fædre, ja endog de fleere blandt og selv i den yderligste Armod. Stor var Gielden til Verker, eller Dem, for mange større, end den nogensinde kunne formodes betalt. Aarsagen dertil var deels maaskes nogles Uvidenhed om sine Fordele eller Rettigheder og Pligter deels andres Ligegyldighed i Haandthævelsen af de første og Opfyldelsen af de sidste. Den Elendighed heraf fulgte nedstemte saaledes Tanker og Dandlemaaden i Almindelig. hed blandtes, at Mængdens Tilstand lignede meere Slaven, end et frit Folks. Saa dybt vare vi faldne, da Deres Høyelbaarnhed kom til og; men De har ligesaavel vidst, som til beleilig Tid anvendt de Midler, der var, magtige til at virke var muelige Ophielp. Til her at opregne dem alle, have villigesaa indskrantet Evne, som Rum dog har Erfarenhed lært os at indsee, og ikke mindre Sand bed end Pligt byder os at erkiende det, at De har bevirket ligesaameget godt ved Deres Exempel og sloge Forhold, som ved Deres Formue; Thi vel maae vore Fædre længe og oft have høide, i hvilken Orden man allene kunne vente Velsig relse i vores Jordiske Kald; men, ligesom De har viist at de selv ikke kiendte Magelighed eller den til Fald førende, Uskik, at udsætte det til en anden Tid, som burde og kunne anføres i den nærværende i saa har og De været den første ver Kreds, der er allene ved dette Exempel paa Fasthed i en saa følgeværdig Handlemaade, men og ved Opmuntringer saa tildeels Belønninger, omhyggeligen har ført os til Udvelsen af disse Livets for og gavnligste Spøler: Arbeidsom hed, Orden og Vinskibelighed. Derved og ved at lette Borderne, hvor disse sandtes meest trykkende, deels formedelst ædelmodig Eftergivelse af betydelige Summer i den Gield, med hvilken mange stod til Restance, deels ved Understøttelse med frivillig tilbuden Forskud af Penge og andre Nødvendigheder, og med at aabne Veie til Fortieneste, alt hvor deslige Midler sporedes at kunne desto hastigere og siktrere befordre vores Vel, ved dette og meere saadant har De omsider bragt og til den lykkelige Opmærksomhed, ved hvilken vi bleve vaer, at med denne vor Fremgang til blidere Kaar uformærkt var sammensøyet Drift til mellem og indbyrdes at kappes om, ved nyttig Virksomhed og gavnlig Daad at vinde Forret til Deres og andre værdige Mænd Agtelse. Denne har er heller været savned, den er end og ofte viist paa en udmærkende Maade, hvor der sporedes nogen sær god eller nyttig Handling. Mon, ikke den udvortes Velstand eene har været Formaalet for Deres Bestræbelse, De har tilligemed Over og Varme drevet paa Tiltagelsen i Sædernes Reenhed blandt os. Den nærmeste Virkning deraf var, at man i en større Mængde og mere almindelig tog Deel i den udvortes Gudsdyrkelse. Dette, der aarsagede, at Rummet dertil udi det offentlige Forsamlingsted Kirken fandtes utilstrækkeligt, blev et for erfaret, førend De med ikke mindre Fornøyelse end Bekostning baade til Fornødenhed udvidede og anstændig ziirede samme; og, da vores hæderværdige og høytelskte gamle Gudsords Lærer ei var meere til, viiste De os og vor Efterslægt endnu det største og ubetalelige Gode, i det De, formedelst den Dem fra Enevælden med forlehnede Ret, paa den værdigste Maade brugte samme til at forsyne os eller denne Sielerige Menighed med vores nu havende retskafne Sognepræst, en Mand, der, i Lær dem, som Levnet, hidtil har viist saa vel at svare til dette sit vigtige Kalds Fordringer. Og, Deres Høyvelbaarnhed, nu - da De saaledes har viist Dem, som vores sande Velgiører, ved et allene paa anførte og i mange andre Maader at have lagt den bedste Plan til vor og Slægtes Lyksalig beds Befordring, men og, ved Deres ualmindelig store Godgiørenhed mod denne Egns høyst Nødlidende, lindret disses Kummer og derved tillige lettet vores Byrde; da det stod tilbage for 8, herefter i Gierning og det for og muelige at vise os værdige det meget Gode vi have nydt af og formedelst Dem; og, da De, ved at have afhandet fornævnte Deres Eiendomme, træde ud af den vigtige Cirent, hvori De hidtil har viist Dem ligesaa ædel og stor af Værdighed, som Fødsel, og hvorved De ligesom unddrager Dem fra at nyde og os at yde den mindste Giengield - hvad er og nu sed net, som et formaae at vise Dem igien, uden herved paa det underdamaste at nødlegge for Dem alles vores velente Tat ; dog tilføre vi denne var eensstemmige Erkiendelse :at vi høyt agte og end mere elske Dem : at Deres Jhukommelse blandt og skal være og blive ligesaa billig og rang, som er værdig, 22, som den bedste Faders og Menneskevemmes. og vi slatte med det Ønske : at De endnu længe maatte boe lykkelig iblandt og, og fra Deres Rolighed daglig gladske den Egn, Deres Velgierninger har velsignet og da ville ved og vor Efterslægt uafbrudt holde og velsigne Dem igien, som Velgiører ; og - de høiere Belønninger - store skulle de blive, Vi skylde eller herhos, at giøre Deres Høyvelbaarnhed forud vidende om, at vi lade dette i det offentlige kundgiøre, og at denne Bekiendtgjørelse især skeer for dem som glæde sig ved Handlinger, der giør Menneskeligheden, Ære, og for at opmuntre andre til ved Leiligheder at arbeide med lige Jver, som De, til sine Medmenneskers Vel og - skulle disse vore Petrelser foranledige gode Virtin, ger - da ville vi velsigne det Øyeblik, vi besluttede at kundgiøre samme.