JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1799-01-01
Uordener. 1) Den 18 om Aftenen brændte Lampen uden for det helsing erske Postkontor saa jammerlig at ingen kunde læse det mindste paa Brevkortet. Det synes endog som om denne Lampe staaer paa et galt Sted, eller i det mindste ikke paa det bekvemmeste, for at opnaae sin Bestemmelse. 2) I Brolæggerstræde er Porten paa Pakhuset tæt ved No. 110 saa urigtigt indrettet, at den aabner sig udad, istedet for indad. Naar den staaer aaben, naae Fløjene langt ud over Fortog og Rendesten; skat nu endda en Vogn holde for den, for at aflæsse, saa vil det meste af Kørebroen spærres. At dette er utilladeligt vil vel endog Ejeren indsee. I lille Kirkestræde staaer paa det 3) nordre Hortog en Arbesksvogn, som synes der at have fast Stade; ligeledes er der bag ved den og hen paa Fortoget paa samme Side en stor Mængde store Stene, som ere meget ubelejlige for den, der maatte finde sig nødsaget at retirere derover for at undgaae en jagende Vogn.
Politivennen, 1799-01-01
Om Bøndernes smaae Tørve- og Brænde-læs. Det, som idelig sees, holder op at være paafaldende; denne Erfaring har daglig Sted ved de over al Maade og til Latterlighed usle *) Disse Rygter ere saa forskjællige, at Milen imellem Roskilde og Korfør efter nogle skal have kostet 8o, 00 og efter andre 3000 Rdlr. at anlægge. Læs af Brænde, Tørv, Kul og deslige, som vi daglig see komme til Torvs, og hvorover den Fremmede, der første Gang i sit Liv seer denne Abderitstræg, med Rette udstøder en af Forundring og Foragt tilsammenblandet Latter. En Bonde troer og paastaaer, at have bragt et forsvarligt Læs, som han kalder det, til Torvs, naar det indeholder 30 Snese Tørv; Haverne af den korte Vogn ere stillede nesten lodrette, og oven paa bestaaer endog en Deel af det synende Læs af Kviste, Foder, tørre Bregne eller deslige. For dette Læs gaae to ofte tre Heste, og et Menneske maae være med hvert Læs. Beregner man nu, naar Føreren af saadant Læs om Aftenen afgaaer fra f. Ex. Egnen ved Frederiksborg, for om Morgenen at være paa Kultorvet, som han om Middagen forlader, for om Aftenen at være hjemme - beregner man nu Udgivterne saa knapt som muligt: paa Indfarten 2 Sopgener og 1 Glas Øl, Aksisen, en Morgensopgen i Kjøbenhavn 1 Dito ved Bortrejsen atter to Dito paa Hjemrejsen, Bompenge frem og tilbage, Slid paa Vogn, Tøj og Hestesko paa en Kørsel af 10 Mile, 3 Hestes Arbejd for 2 Dage, og 2 Dage forsømte for Føreren, thi den bortvaagede Nat kræver sin Ret - lægges hertil Udgivterne ved Tørvens Frembringelse, ved dens Stikning, Tørring og Hjemkørsel - og fradrages nu denne Sum fra de 10 til 12 Mk. det hele Læs, dyrt nok, sælges for, hvormeget bliver da tilbage? Foreholder man en Bonde den slette Ekonomi ved de smaae Læs, saa svarer han blot, at det er umligt at komme frem medstørre, da Vejene ere saa slette; men da Læssene aldrig blive større, naar Vejene om Sommeren eller Vinteren ere allerbedst, og da man paa selv samme Tid seer 6 til 8 Gange saa store Læs indbragte ved samme Hestetal, men NB. kun fra Landmænd over Bondestanden og fra nogle saa klogere Bønder, saa seer man nok, at dette enten maae være Dumhed eller blot Forevending. Den rette Grund er, foruden Ukyndighed i at gjøre et rigtigt Overslag over Tab og Vinding, Lyst til Sværm og Hjemmelede. Saa mange Læs, som han kan pine ud af sine Tørv, saa mange glade Kjøbenhavnsrejser. For Kjøbenhavneren har denne taabelige Adfærd imidlertid den skadelige Følge, at den desuden dyre Brændsel sælges ham endnu dyrere, da nu det lilleputtiske Læs staaer Sælgeren for endeel ligesaa højt, som det store. Dersom jeg foreslog, at det forbødes at indføre mindre Tørvelæs til Kjøbenhavn, end paa 100 Snese, og mindre Brændelæs, end paa en halv Favn, saa vilde man vel kalde mig en Raadgiver til despotiske Forholdsregler, en Beskyldning, der skulde være mig den haardeste af alle, hvis den var fortjent; men det er den ikke, eller og det er despotisk at forbyde Borgeren at bage og brygge, at forbyde højere Huse end til 18 Alen, at forbyde Ædelstene i Dragt og Guld i Værelser; ja selv disse Forbuds Nytte er mindre indlysende for dem de paagælde, end mit.
Politivennen, 1799-01-01
Til Addreskontorets Bestyrelse. Det er ikke om Trykken jeg her taler, denne vil sikkert efter den ny Indretning blive bedre, især naar det brugende Papir ogsaa bliver det, ikke heller om Forhøjningen i Prisen, af en Trediedeel, skjønt denne ikke kan andet, end synes lidet for høj - men min Hensigt er blot, at bede Kontorets Bestyrelse om lidt bedre Orden ihenseende til Rubrikkerne i denne Avis. At det er urigtigt, at det er skadeligt, baade for den Averterende og for Publikum, naar det man søger i een Rubrik ogsaa findes under andre, Kaagebøger, f. Ex. under Vare o. s. v. det vil neppe nægtes, og altsaa maae man haabe, at det saa vel betalte Kontor herefter vil holde Orden med sligt, ja ikke engang tillade det, om den, som averterer, endog selv forlanger det. Ved denne Lejlighed kan jeg ikke undlade at gjøre dette Spørgsmaal: om den Avisernes Redaktører af Kongen tillagte Censur af de averterende Bogtiteler endnu bestaaer? Da det efter Forordningen angaaende Trykkefrihedens Indskrænkelse er umligt, at Bøger, der støde i det politiske, theologiske eller moralske, kunne komme for Lyset, i det ringeste, hvis de ere under Væxten af 2f Ark, saa synes Avisskrivereensuren for saavidt at være gjort overflødig. Jeg yttrer dette virkelig mest af Medlidenhed med disse Redaktører, der ofte have maattet see en rasende Forfatter eller Forlægger tage afsted paa pokkersvis, fordi Halen, undertiden den halve Krop, var hugget af det i hans Øjne uskyldigste Avertissement, medens han troede skadeligere, at der i Aviserne læses Avertissementer om Mødomme, og, ikke til Ære for et medisinsk Politi, om veneriske Smitters Selvhelbredelse o. d. l. m.
Politivennen, 1799-01-01
Om gale Hunde om Vinteren. Hr. Politiven! Jeg har i denne Vinters stærke Frostdage allerede seet et Par Hunde, hvis Adfærd gav den stærkeste Formodning om, at de vare gale. Da det paastaaes, at denne farlige Sygdem ogsaa skal kunne foranlediges af stærk Frost, hvorved det gjøres umligt for disse Dyr, i det mindste for dem, som ere Herreløse, at faae det fornødne Vand, saa ønskede jeg gjerne at vide af Dem hvad man gjør, naar man seer et Dyr i denne yykelige Tilstand; at lade det gaae, for maaskee siden at angribe et Menneske, som uden at tage sig i Agt kunde gaae det forbi, er ikke det bedste; at slaae det ihiel gad neppe nogen været over, og var maaskee farligt for Sammenløb; at sende Bud eller selv gaae ud til Grønland til Vedkommende, er ogsaa vel meget forlangt; altsaa et godt Raad!
Politivennen, 1798-01-01
En Politieindretning i Tyrkiet. Man kan ikke nægte Muselmændene at have nogle gode borgerlige Jndretninger midt imellem mange slette. Hes det samme Folk hvor Gadeskarn, Drek og Aadsler langt mere end forhen i Madrit, og altsaa uendelig mere end i vort møddingrige Kiøbenhavn tolereres og altsaa medbringe Beboerne den naturlige Straf, Sygdomme, i en langt større Grad end benævnte Sæder føle den, - hos dette samme Folk holdes paa det strængeste over ret Maal, rette Pundstene og uforfalskede Vare. Er Opsyn som hos os ikke umiddelbar af Vedkommende iagttages. Uventet seer den tyrkiske Urtekræmmer, Theehandler, Spekhøker, Vielkehandler sin Politiemester (Cadi) ankommende for at undersøge hvorledes Retfærdigheden befinder sig hos ham, og vee ham om Vægtskaalen hælder, om Alnen er afstidt paa det sidste Korteer, o. s. v. Den priselige Omsorg vore Spekhøkere ofte vise for Smørret, med at tilsætte Kartøfler og Safran, vilde strax paaskiønnes med en Snees gode Stokkeprygl under Fødderne, og ligesaa promte vilde de vorde belønnede, der solgte saadan Melt, saadan Fløde, saadant forbrændt, slet bagt, med Aske Kul og Snavs ilde tilreedt Brød, som man ofte, og hvad Melk og Fløde angaaer altid, maae tage for Pengene i Kiøbenhavn. Vi Kiøbenhavnere takke Gud med Føje at vi ikke leve i Tyrkiet. Ere vore Fødevare end saavidt muligt afædlede, om man tillader dette Udtryk; saa ere dog vore Gader, endnu ikke fuldt tyrkiske. Jmidlertid vilde en Straffelov mod Fødemidlers Forfalskelse, hvis Overholdelse betroedes ivrige og virkende Mænd, have de veldædigste Følger. En Stadsphysikus kunde sikkert være beføjet til dette Slags Eftersyn, men om end Forretsninger tillode det, saa veed man hvor lidt det frugter naar i slige Politieanliggender Straffen ikke strax følger Forbrydelsen i Hælene.
Politivennen, 1799-01-01
Om det ny opbyggende Raadhus. Det er, efter Bekjendtgjørelsen af en Kommissions Udnævnelse i Anledning af et byggende Raadhus, et vigtigt Stof for Kjøbenhavnernes Nysgjærrighed, hvor dette Raadhus vil komme til at staae. Ikke heller er denne Nysgjærrighed saa ugrundet, da det er betydeligt nok, at et saa idelig og almindeligt søgt Hus ligger paa et for alle bekvemt *) See No. 59 sted i Staden. Midt i Kjøbenhavn bør Kjøbenhavns Raadhus at stande. Dette er en Regel, som enhver kan begribe er rigtig; det var altsaa ubilligt, om dette Hus atter kom til at anlægges paa Gammeltorv, en Plads, der vel i forrige Aarhundrede laae nogen- ledes midt i Staden, men som nu ligger ganske i dens ene Ende. Midt i Staden er for nærværende ingen ubebygt Plads af den Størrelse som et Raadhuses Bygning udfordrer, uden Nikolai Kirkegaard. Men, denne Plads har ogsaa alle de Egenskaber, som kunde fordres hos den Plads hvorpaa et Raashus skal staae: den er stor, ligger midt i Staden, og kan endog afgive en betydelig Samlingsplads foran Raadhuset.
Politivennen, 1799-01-01
Bekjendtgjørelser. 1) Det i No. 82 paaankede Rendebræt, uden for Palaisroyal, er istandsat. 2) Den Banke Grus paa Højbrotorv, hvorover udenfor Vinkælderen No. 8S klagede, blev strax borttaget. 3) Fortoget uden for det forenede Selskabs Gaard i Lærstræde, hvorom i disse Blade blev talt, er nu gjort ryddeligt.
Politivennen, 1799-01-01
Tillæg til det i No. 88 indrykkede Bøn til Kjøbenhavns Magistrat og til Kronprindsen. Mod sit ønske har Forfatteren af dette Sante erfaret, at nogle Udladelser i samme kunde ansees som pægende til en, af Stadens Handelsmænd i Aar iværksat, fordyrende Udførelse af danske Kornvare, især af Rugen. Af en sikker Kilde veed han, at ingen betragtelig Mængde af Rug, af dette Aars Afgrøde, er udført, af tre meget gyidige Aar1410 sager: Rugen i Danmark, som aldrig staaer i stor Agt paa fremmede Markeder, er i Aar, ved det vaade Veirligt, endnu af slettere Beskaffenhed, end sædvanligt. Paa fremmede Steder er Rugens Pris ikke saa høj, at det kunde lønne sig for den danske Købmand, at henføre en maadelig Vare i uhyre dyrt fragtede Skibe. Endelig er den desuden ikke rige Rughøst endnu ikke udtorsken, uden hos den fattigere Bonde, da derimod den rigere Bonde, men ei Herremanden, ikke ile med at føre til Torvs deres betydelige Mængder, der ellers strax vilde slaae Priserne ned, en Virkning, hvoraf disse Landbrugere ønske netop det Modsatte. Ovenstaaende viser da, at egen Fordeel denne alvægtige Motiv, har forhindret al betydelig Udførsel af dette Aars danske Rug. Af dansk Hvede er noget, ikke meget, bleven udført. Hveden var ikke rig her i Aar, og Fragten er desuden saa høj, at det næsten ikke lønner sig, herfra at føre Hvede ud, end ikke til Engelland, hvor en Tønde Hvede nu gælder 15 Rixdaler. Det Betydelige, som altsaa er blevet Udført i Aar af disse to Slags Kornvare, men især af Rugen, har været indført fra fremmede Steder. Og denne kan haves langt bedre og for bedre Køb fra Østersøen, end i Landet selv. Den Rug, som for kongelig Regning er købt i Aar i Østersøen, haves i de kongelige Magasiner for ved 28 Mk. og er fortræffelig; medens hvad Bonden kalder skiden Rug koster paa Torvet 35 Mk. og den rene Sjællandske gaaer over 36 Mk. Dette viser at Forraadsoplag, naar samme er for Kongens eller Magistratens Regning, allerbedst anskaffes ved Opkøb i Østersøen og ikke af indenlandske Produkter. Hvilken Lykke om Stadens Rugmagasiner nu kunde aabnes med Østersøisk fortræffelig Rug til 28 Mk.. Men om den endog kostede noget mere, saa vilde det dog strax bringe den indenlandske Torverug ned ved 3 Rirdaler. Men, vil man da sige, hvad gjøres nu for Øjeblikket, da man ikke har østersøisk Rug, den som kommer til Torvs er dyr, de store Kornavlere ikke ville sælge, og Kongen maaskee ikke kan blotte sine Magasiner, ved at sælge ovenomtalte Forraad, som han ellers vist vilde gjøre? Sikkert vil, svarer jeg, Kronprindsen gjøre alt hvad der staaer i hans Magt, sikkert vil Magistraten aabne, thi ganske uden Magasin kan dog Staden vel ikke være. En Premie kunde imidlertid gives for de første 1000 Tdr. som førtes til Torvs (saaledes gjøres i slige Tilfælde udenlands.) Endelig er her i Staden et stort Parti østersøisk Rug, hvorom Ejeren staaer i Køb med de Svenske; dette kunde jo købes enten af Kongen eller Staden, og vist nok vil Ejeren tilsidesætte Betragtningen af en lidt større Gevinst, naar Fædrelandets Tarv forestilledes ham.
Politivennen, 1799-01-01
En Fejl imod god Brandorden. Denne foregaaer i Aar, som i Fjor, paa Kultorvet. Ved den publikke Post nemlig paa dette Torv, lige for Isenkræmmer Liunges Hus, binde Bønderne deres Heste, naar de komme ind med deres Flødeflasker. Disse Heste opæde Halmen omkring Posten, der skulde frie den for Frost, og altsaa kunde det pel hænde sig, at man i Ildebrandstilfælde fandt den tilfrossen; en Ting der saa meget snarere maae befrygtes, som den ex laaset, og altsaa ike ved dagligt Brug holdes aaben.
Politivennen, 1799-01-01
Spørgsmaal Addreskontoret vedrørende. Man ønskede at vide, om det ikke var gjørligt, paa Addreskontoret, hver Morgen, at lade Dagens Blad afhente ved sit eget Bud, for at kunne faae det tidlig, istedet for Kl. imellen 4 og 5, ja stundom imellem 5 og 6, ved Lys at læse denne ved Dagen saa saare maadelige Tryk? Men ifald de ej paa Contoiret selv kunde faaes, som virkelig er blevet nægtet, ønskede man i det mindste maatte faae vide hvor, f. Ex. hos en eller anden Boghandler, man ellers skulde sende sit Bud, hvorom man paa Kontoret ikke haver kunde faaet Oplysning eller Vejledning.
Politivennen, 1799-01-01
Et Vink til Brandvæsenets Bestyrelse. Var det ikke rimeligt, ja højst billigt, at vedkommende Verter eller Husejere sorgede for, at have deres Portklokker, saaledes istandsatte, at dermed kunde ringes? ikke at tale om, at Beboerne udsættes for længe forgjæves at maatte oppebie en eller andens Komme, ja muligen slet ikke at vorde indlukkede, naar de seent hjemkomme, og Porten snart lukkes Kl. 10 snart Kl. 1 Slet; men i paakommende Ildebrandstilfælde er det jo Vægteren aldeles umligt, ved Paaringning, at advare om samme, da der dog er en Anordning, som paalægger Vægteren at ringe. Mig synes Brandfolkene burde ogsaa, naar de eftersee de andre Brandredskaber, see om Klokken er i Stand, da det jo ogsaa hører til Orden i paakommende Ildsvaade.
Politivennen, 1799-01-01
Til Admiralitetet, og til Okonomi- og Komeree Kollegium. For kort Tid siden læste man i Avisen, at et Skib i Sundet var saa meget beskadiget, at man maatte, for at redde det, føre det ind i Nivaaehavn. I andre Vintre er det ogsaa skeet, at Skibe, ved at komme ind i denne Havn, ere reddede fra Undergang. Men længe vil denne Havn ikke kunne gjøre denne betydelige Tjeneste. Jeg har selv seet den, og veed, at Stenene i Forsynkningskisterne efterhaanden borttages, og føres til Kjøbenhavn, og at Tømmeret og Jernet, saavidt muligt er, bringes i Land og sælges eller brændes. Behøver jeg at tale mere til Mænd som vide hvilken kostbar Ejendom en god Vinterhavn er? Nej, paa deres Forestilling vil Kongen købe den tilbage, fra den private Ejermand den bortskænkedes til, og med en Bekostning af en Snes Tusinde Daler igjen sætte den i Stand. Og alle Na;ioners Sømænd ville prise de Mænds Daad, som forestillede en saa nyttig Sag i sit rette Lys! K. H. Seidelin.
Politivennen, 1799-01-01
Bekjendtgjørelser. 1) De i No. 88 omklagede Uordener paa Fortoget ved Charlottenborgsiden ere hævede, da ikke allene det der Liggende er borttaget, men ogsaa en ny Rende bleven anlagt. 2) Det i No. 87 paaankede Vogn i lille Kirkestræde er nu borttaget af Fortoget.
Politivennen, 1799-01-01
Uordener. 1) Paa Fortoget uden for No. 50 og 48 paa Vimmelskaftet ligge ikke allene Rendebrætterne, men ogsaa Brætterne over Renden fra Gaarden, til Fare for Gaaende, opvæltede paa Fortoget. Anmælderen maae i denne Anledning ønske, at Rendebrætterne aldrig vare fastlænkede. Der maatte vist kunne opfindes en anden Maade til, at beholde dem paa deres Sted naar man vilde det, og derimod i stærk Frost ganske at optage dem og hensætte dem til Forvaring, indtil der igjen kom Tø. 2) Helliggejstes Kirkes Foresatte ere ikke de meest nidkjære over ved Ophugning at holde deres Rende, Fortog og Brætter i tilbørlig Orden. 3) Paa Smedebakken, paa Fortoget uden for Hjørnegaarden til Frederiksberggaden, ligge tre store Stene, som længe have havt deres Plads der, og som man haaber Husejeren er saa veltænkende at borttage, da der desuden, formedelst den, skraas over for indplankede Tomte, er smal Plads nok i Gaden. 4) Østre Hjørnet af ny Kattesund og Vestergade bestaaer, ud til ny Kattesund, af nogle Bygninger, der synes at være i eet, men dog er der baade Port og Dør i den lille Gade (men intet Husnummer); Anmælderen veed derfer ike, om Hjørnehusets Ejer eller om Naboen bør bedes om, at gjøre Fortoget ryddeligt fra alt det meget Uvedkommende, som befinder sig paa samme. *) Ved de paa Gaderne staaende publikke Poster sees Isen i hele Gletschere at staae omkring dem indtil langtud paa begge Sider, og foran dem er desuden en stor Plads gjort farlig at gaae paa. Skulde det ikke være godt, at Pladsen omkring disse Poster ophuggedes, i det mindste een Gang om Ugen, for at forebygge Fald, og at noget at den optaarnede Is under Tuden ogsaa borttoges, for at man dog kunde nærme sig Poslerne.
Politivennen, 1798-01-01
Et Vink til et par Huseiere. No. 149 i St. Annegaden har en slen Udstaaende Tagrende, og tillige et brøstfældigt Tagskæg. J store Kongensgade have Husene 158 og 154 utilbørlige langt udspyende Tagrende.
Politivennen, 1799-01-01
Kanefart paa Kongens Nytorv. Imellem Hesten og Thotts Palæ sees daglig, især om Aftenen, en stor Flok Mennesker forsamlede. Vedat gaae derhen vil man finde, at dette Sammenløb har sin Aarsag i endeel Kaner, som der holde for at tilbydes til Leje, til Ture omkring Hesten og om i Gaderne. Den største Deel af dem, som tage Plads i disse Kaner, ere Drenge, der her for en kort Glæde med Ungdommens Letsind spendere deres Lommeskillinger. Ingen misunder mindre Ungdommen dens uskyldige Glæder, end Anmælderen; men de maae ogsaa være uskyldige. Dette er nu vel Kanefarten i sig selv for den, som for ærlige Penge skaffer sig den; men den kan, saaledes som den her anstilles, være Anledning til Anstød baade imod Politie og Sæder og den er det desværre altfor tit. Ikke allene er det ynkværdigt at see, hvor mishandlede de stakkels Kaneheste blive, snart af de Drenge der sidde inden i, og snart af den der staaer bag paa Kanen; men den Hujen og Skrigen, hvormed ørkesløse Drenge (dem Kjøbenhavn til Uhæld er rigeligere forsynet med, end maaskee nogen anden Sted) kan endun gjøre Hestene skye og foraarsage megen Ulykke. Ligeledes er den Fart, hvormed disse Kaner jage afsted, slet ikke tilladelig i en ordenelskende Stad. Endelig fristes maaskee mangen i Ærinde udsendt Dreng til at anvende et Par af de ham betroede Skillinger paa den frydefulde Glidelyst. Disse Ulemper kunde for største Delen afhielpes, og endnu en anden Nytte opnaaes ved at indrømme en egen Plads til disse Farter. Og dertil kunde ingen være bedre skikket end Kongens Have. En Vagt for Porten kunde holde alle Læredrenge, og alt hvad man saa egentlig kalder Gadedrenge ude. Et Par Vagter hist og her i Haven selv kunde bidrage til Orden og Menneskelighed, hos de Farende. Et Trakterpavillon kunde yde dem Forfriskninger. Enhver Kudsk, som jog ind i Haven, maatte erlægge en Entrepenge, og enhver Person, som gik derind for at age eller spadsere, maatte ogsaa betale. De heraf udkommende Penge, saavelsom hvad Traktøren afgav, kunde, en Dusør til Vagten fraregnet, falde Fattigvæsenet til Gode. Vægterne maatte paasee, at ingen Kudsk var der længer, end to Timer ad Gangen med de samme Heste, for ikke at ødelægge dem. Ognaar denne Indretning var truffet, maatte alle disse Kanefarter paa Hallandsaas, som ovenfor er talt om, høre op.
Politivennen, 1799-01-01
Om Fisketorvet og Fiskenes høje Priser. Iblandt de Ting, som en Stads Politi bør værdige sin synderligste Opmærksomhed, er et Fisketorv. Blot den Betragtning, at et saadant Torvs Handel er i Folks Hænder af den laveste, mindst uddannede Klasse, beviser denne Sætnings Sandhed. Det er ikke ligegyldigt, om Borgerens Tyende, eller den fattige Borger og Borgerinde selv, overfuses her med de liderligste Talemaader og udtænktest. Forbandelser, fordi de maaskee yttrede den Formodning, at den eller den Fisk er gammel, eller fordi de byde for lidet. Det er ikke heller ligegyldigt for de Omboendes eller Forbigaaendes Følelser, endnu mindre for de sammenstimlende Gadedrenges svage Sædelighed, at slige Mundhuggerier, Handlerindernes egne Tvistigheder, og de derved ikke fjælden anledigede Slagsmaal og uanstændige Blottelser, ustraffet kunde skee. Vort Politi har ikke ladet Fisketorvet af Øje. Imidlertid er dog mangen Uorden af og til foregaaet, som fortjente den alvorligste Straf. Iblandt disse er den Anmasselse, hvormed Fiskekonerne, naar de see Lejlighed, ville tvinge den som komme med Fisk paa Vogne, til at sælge til dem og ikke til Borgerne. Det vilde være overflødigt at tale om Ulovmæssigheden af saadan Adfærd. Skadeligheden deraf er ikke mindre indlysende. Eet Exempel vil jeg blot anføre. En i Helsingør bosiddende Engelskmand John Diston der er fuldkommen kyndig i Søfiskeriet havde i Aaret, saavidt jeg erindrer 91, da en haard Vinter forhindrede levende Fisks Tilførsel, ladet indrette en Vogn med en Brønd eller Hyetefad i, hvormed han dernede fra gjorde Forsøg med at opføre levende Fisk. Ved Ankomsten paa Torvet bleve hans Folk overfaldne af Fiskekonerne, der nødte den til at sælge med Tab til dem. Herved blev Hr. Diston, som naturligt, gjort keed af at fortsætte sit nyttige Foretagende, solgte Hestene og Vognen, og lod Kjøbenhavnerne hielpe sig selv. Dette Foretagende er nu paa Veje til at leve op igjen, da Hr. Kammeraad Vith og bemeldte Hr. Diston atter ved saadanne Vogne ville tilføre levende Fisk. Man venter sig i den Henseende al den Opmærksomhed af Politiet, som et saa almennyttigt Foretagende fortjener. Jeg kan ved denne Lejlighed ikke undlade at yde Hr. Kammeraad Vith den Tak, som sikkert enhver Indvaaner i Kjøbenhavn hvor overstaaet, slimet Fisk betales saa dyrt, skylder ham for de i hans tvende Smaaskriver: Udkast til Plan for et Dansk Fiskeselskab og: Fortsættelse af dette Udkast gjorte Forslag til en Indretning, som sikkert vilde blive af uberegnelig Nytte, ikke for Hovedstaden allene, men for den hele Stat. Gid denne Plan maatte nyde Opmærksomhed og Understøttelse af virksomme og nidkjære Borgere, og af en for Landets Vel aarvaagen Regiering! En Ting maa her anføres, som bestyrker den i samme Skrivter anpriste Vigtighed, af Fiskeriernes bedre Drivt, og viser at den rette Omgangsmaade dermed hverken kjendes eller benyttes: den nemlig, at, førend Vandet under Knippelsbro ganske tilfrøs, blev i Vaagen seet en heel Lyng af Sild staaende Ryg ved Ryg, og næsten trængende hinanden op paa Isen.
Politivennen, 1799-01-01
Spørgsmaal. Hvad er Aarsagen til at Tørremaskinen ikke tilvirker Kornet paa en for Fremmede behagelig Maade? En Ladning af Korn, som paa Maskinen var tørret, blev ført til England; og netop fordi den var tørret, solgtes den med et overmaade stort Tab.
Politivennen, 1799-01-01
Uordener. De af vore ørkesløse utallige Gadedrenge saa flittigen om Vinteren anlagte Glidebaner paa Gaderne burde saaledes forbydes, at det paalagdes Husejerne, strax at ophugge Dem. Derved vilde disse farlige Anlæg kvæles i Fødselen.