Aalborg Stiftstidende, 1836-07-07
Følgende Beretning, som vi have truffet paa i Journal des Debats af 22de Juni, der formodentligen har taget den af et engelsk Blad, troe vi fortjener en Plads her, da de Paagjælet dende angives at være Danske, skjøndt vi rigtignok ikke kjende noget Factum, der bestyrker deres Fortælling: "Tre fattige Diærle, fødte i Danmark, mødte i Slutningen af Mai et Maaned for en Politiret i London, ved Hjælp af en Tolk forklarede de, at de vilde have ladet sig hverve for at forsvare Dronning Jsabelles Sag i Spanien, men at de christinske Hververe ikke vilde have med dem at gjøre, fordi de, som ukyndige baade i det engelske og spanske Sprog, ikke kunde være til nogen Nytte i Evans Hjælpecorps, og de bade derfor om Unalderstøttelse for at kunne komme til General Bernelles tyske og franske Hjælpetropper. Præsidenten i Retten S. Hunter Farviste dem med den Erklæring, at England havde nok at gjøre med sine egne Fattige, og det kunde ikke lade andre Nationers Fattige reise paa sin Bekostning. De tre danske Eventyrere, blode sig imidlertid ikke afskrække. Den 16de Mai kom de igjen tilligemed en Betjent ved det danske Consulat, der havde over ansat for dem et Bønskrift, som de havde forfattet i det danske Sprog, og hvoraf Jndholdet var følgende: Undertegnede, piint af Samvittighedsnag og ved Frygt for en retfærdig Straf afholdte fra at vende tilbage til vort Fædreland, bekjende Følgende forledte af slet Selskab, hvor vi kun havde ugudelige Exempler for Øie, besluttede vi at plyndre en rig Landsmand, en Krigsassessor, som skulde reise fra Kjøbenhavn til Helsingør med en betydelig Sum Penge. Vi ventede paa ham i Nærhe ulden af Charlottenlund, for at berøve ham enten hans Penge eller hans Liv. Ulykkeligviis for ham og for os forsøgte han paa at gjøre Modstand, og vi dræbte ham og hans Tjener, og bemægtigede os Byttet, som kun beløb sig til 800 Spec.; dette ringe Udbytte af en saa stor Forbrydelse satte os accurat istand til at komme til London. J denne Stilling var enhver anden Bane end Krigens lukket for os, og man har ikke engang ville tillade os den sidste Trøst i vort eget Blod at aftvætte den Skamplet, vi ved vores afskyelige Misgierning have sat paa os. Dersom Lord=Majoren vilde tildeele os en ringe Understøttelse, vilde vi upaatvivlelig finde Leilighed til at komme til Spanien og overvinde de Vanskeligheder, som hidindtil have stillet sig Uimod vor Plan. Det danske Consulats Betient erklærede, at disse Personer ikke havde medbragt noget Skriftligt, og de havde derfor hverken været istand til at godtgjøre deres Navne eller bevise deres Skyld i den Forbrydelse, hvorfor de havde angiver sig selv; det var Aarsagen, hvorfor Consulen ikke var kommen dem til Hjælp, og Consulatet kjendte heller ikke Noget til noget Mord paa en Krigsassessor eller paa nogen anden Reisende paa det angivne Sted. En af Rettens Assessorer yttrede, at det var ikke første Gang, at fremmede Landstrygere angave sig som skyldige i opdigtede Forbrydelser, begaaede i deres Land, for derved at skaffe sig Midler til at komme bort fra England. Præsidenten, S. Hunter, decreterede, at de tre Danske skulde optages i et Hospital, indtil den danske Consul med Hensyn til dem havde erholdt de nødvendige Oplysninger hos de kjøben(S. Bl.) havnske Autoriteter.