Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-05-02
Kjøbenhavn, i April. Hr. Amtsprovst J. Stochholms nyligen udgivne Skrift: Løsagtighed er ingen Synd, denne Mening bestredet (57 Sider, 8vo), finder her en Deel Læsere, og man kan i det Hele ikke andet end rose Hr. Forfatterens ædle og varme Jver for Sædeligheden, skjønt hans Betragtninger ofte synes for ensidige og hans Skildringer for stærkt colorerede. Naar han S. 6 siger: "men hvilken Last (Løsagtigheden) har flere Venner, Forsvarere, hvilken har bedre vidst at undslippe al Opsigt i sin Skjændselsdaad og saa at sige at privilegeres i sine Jdrætter end denne?" saa kan man ikke ubetinget underskrive hans Mening. - Om man end vilde indrømme, at Løsagtigheden nu er almindeligere end før, saa maa Aarsagen dog snarere søges i de Hindringer, Tidsomstændighederne og Unøisomhed lægge i Veien for lovlige Ægteskaber, end i nogen fortrinlig Forkjerlighed for Lasten. Heller ikke, efter Forf. Definition af Ordet Løsagtighed, hvorved han vil have forstaaet "Samqvem mellem ugifte Personer eller Leiermaal, og Samqvem mellem gifte Personer af forskjellige Ægteskaber eller Hoer, kan man i alle Deele være enig med ham, især saalænge Lovene, saavel for Leiermaal, som for Hoer, endnu ere i Kraft. Den sidste Last er, man sige hvad man vil, desuden neppe saa almindelig som de strænge Moralister saa gierne vilde overtale os til at tre, og den første maa, efter sin Natur, altid indfinde sig der, hvor Veiene til lovlige Ægteskaber ere vanskeliggjorte paa mange Maader, hvor Pigen meer seer paa at kunne blive godt gift d. c. at kunne leve paa en høi Fod, end i Forening med en retskaffen Mand, at arbeide til fælles Maal, og sætte sin største Lykke i et tarvelige og nisomt Liv. Letsindighed og den deraf flydende Lyst til at leve over sin Stand, Ligegyldighed for Fremtiden, ikke Løsagtighed allene, er den Luft, der i vore Dage søndergraver Selskabets Vel." Kan det end ikke nægtes, at Kjønsdrivten ved vor forkjelede og forvendte Opdragelsesmaade paagner fortidligen, saa er det tillige uden for al Tvivl, at de foregaaende Slægter, for saavidt man tidligere saae sig istand til at gifte sig, meere afholdtes fra Løsagtighed. Men vare de saa fri derfor, som mange paastaae, hvad foranledigede da Anordningerne mod Leiermaal, Fødsel i Dølgsmaal o. s. v. De høist slibrige Udtryk, og de evige Hentydninger paa Hanreiskab o. s. v. i Holbergs Lystspil, vidne ikke om, at man for 100 Aar siden har været kydskere her til Lands end nu. Løsagtighed kommer med Velstand, den være virkelig eller indbildt, og forsvinder med Fattigdom. Den har, saa vidt Anmeld, har fornummet, aftaget i Kjøbenhavn i de senere Aar, i samme Grad som Leilighederne til uden Anstrængelse at fortjene Penge bleve forre. Den vil efterhaanden endnu mere aftage, ligesom Folk faae sande Næringssorger, og de stegte Duer ikke som i Caper- og Speculationstiden, saa at sige flyve ned paa Fadene. Det gaaer i dette Tilfælde med hele Slægter som med det enkelte Menneske. Den Omstændighed, at frugtsommelige ugifte Fruentimmer ikke modtages førend paa det Yderste i Fødselstiftelsen, og at de, saalænge de ere der, maa give to, tre Børn Die, foruden deres eget, vil nok betage dem Lysten til at komme der for tidt. Vist er det, at man ikke seer mere nu saa mange besvangrede Tjenestepiger i Kjøbenhavn, som under Krigen. Naar man iøvrigt klager saa meget over Mandfolk og Fruentimmers Omgang uden for Ægtestanden, saa er fra den sædelige Side betragtet, Klagen naturligviis meget grundet. Men, hvad kalder man da de Ægteskaber, hvor Mennesker, uden mindste Udsigt til at kunne ernære en Familie, gifte sig og bebyrde Staten med Børn, som den enten maa føde, eller af Mangel paa tilbørlig Opdragelse, blive en Planteskole for Tiggere og Tyve? Er da den blotte Sammenvielse nok til at gjøre et saadant sammenløbet Ægtepars Handling mindre moralsk, mindre skadelig for Staten end Løsagtigheden,