Aalborg Stiftstidende, 1846-09-12
Jndsendt. Den 20de August bragtes de jordiske Levninger af Etatsraad Herredsfoged Boeck til Hvile paa Michaelis Kirkegaard i Fredericia. Aftenen for hensattes hans Liig i den i hans Have i antik Stiil opførte Pavillon, dette var saa meget mere passende, som det havde været hans Yndlingsted og som Overskriften over Pavillonen er den: Hid nærme sig Naturens Ven og finde Hvile, og en Naturens Ven var han, en Elsker af det Store og Herlige i Naturen, hvorom de af ham efterladte skjønne Haver i Sæby (see Brind-Seidelins Beskrivelse, over Hjørring Amt og Fredericia ere talende Vidnesbyrd. Pavillonen var smykket som et Tempel; Væggene vare behængte med Hvidt og igjen overtrukne med Guirlander og Flor, Baggrunden var dannet et Altar, paa hvilket vare henstillede en forgyldt Stav, Magtens Symbol, en Vægtskaal, Retfærdighedens Symbol, en Lovbog, et Timeglas og en udbrændt Lampe, foran Altaret støde 2de store Candelabre med brændende Lys, paa Liigkisten, som var behængt med Blomsterkrandse, den af Sognefogederne til hans Jubilæum skjænkede Sølvfrugtkurv. Paa Begravelsesdagen bares hans Liig fra Pavillonen til Kirkegaarden af hans Jurisdictions Sognefogder. Ved Indgangen til Haven var opført en Æresport, som og ved Indgangen til Kirkegaarden, hvilken sidste var foranstaltet opreist af Sognefogderne og havde den Overskrift: Jubeloldingen, Justitsraad, Herredsfoged Boeck bydes det sidste Farvel af hans Jurisdictions Sognefogder. Ved Jndgangen til Kirkegaarden standsedes og Sognefoged Petersen fra Wiuff, udtalte med saa og kraftige Ord Landboernes Sorg ved hans Bortgang, som det Haab, at de skulde samles i Aandernes Rige. Derpaa bares Liget af Borgerrepræsentanterne i Kirken foran Alteret, hvor Dr. Rordam traadte frem og gav en tro og smuk Skildring af den Afdødes uegennyttige, opoffrende og daadfulde Liv og af hans Værd som Menneske, Embedsmand og Videnskabsmand. Fra Altaret bare derpaa Borgerrepræsentanterne Liget til Kirkens Udgang, hvorfra det blev baaret af Sognefogderne til Graven. Et særdeles talrigt Følge af alle Stænder – omtrent 4 a 500 Mennesker – ledsagede Hædermandens Liig til dets sidste Hvilested. – Et kort Afrids af den Hedengangnes Liv turde have Jnteresse for de Mange, der fjern og nær kjendte, agtede og elskede ham. Christian Carl Boeck var født i Aug. 1765 i Veile, hvor hans Fader, Ritmester, ved det saakaldte Rumsens Regiment, dengang opholdt sig. Tidligt røbede han sin Lyst til Videnskaberne og blev af Faderen, en mangesidig dannet Mand, indsat i Horsens Skole, i hvilken han vandt sin Rectors, den navnkundige J. H. Taubers, Yndest og dimitteredes af denne til Universitetet i Aaret 1782, kun 16 Aar gammel og som Dux schole. Efterat have taget de 2de første Examina med bedste Charakteer nødtes den fattige Student til at tage Condition som Huuslærer hos Cancelliraad, Sørenskriver Wamberg i Norge, hos hvem han var i 4 Aar. Da han derpaa vendte tilbage til Kjøbenhavn, havde han først ifinde at betræde den philologiske Bane, men en Sygdom forandrede denne Beslutning og efter 2 Aars Forberedelse tog han 1790 den latinsk juridiske Examen med Hæder. De Ord, den berømte Christian Colbjørnsen henvendte til ham, efterat have examineret ham, randt den Afdøde ofte ihus udi plurima nitent, hand paucis ege offendar maculis, og de samme Ord kunne vi anvende paa hans Liv. (Sluttes.)