Adresseavis for Børn, 1782-12-04
Avis. August. Ja, det var sandt Jeg forstaaer dig alt. – Havde vi bare noget saadant. - Hvad skulle vi finde paa Henrich Lad os traktere ham, Lov. O ney, Trakteere, det duer ikke. Han tør jo endnu ingen Frugt spise. Amal. Lad os da forære ham noget. Christ. Ja, hvad har du at forære ham, Og om ogsaa var, ney, det vil ikke hove mig. Lov. Ney, mig ikke heller. Henr. Ney, for saa vide vi atter ikke noget, naar hans Fødselsdag falder ind igjen Aug. Veed J hvad, Børn Vi ville sige det til vor Morbroder; han veed bedst, hvad vi skulle gjøre. Lov. Ja, det er sandt, Det er det Allerbedste. - Men hvorledes skulle vi bære os ad, at vi kunne komme hen til ham Aug. O, det vil ikke være saa vanskeligt. En af os kan jo gaae derhen, og det tillader Moder mig gjerne. Det skulle J faae at see. (han løber strax afsted.) Tredie Optrin. Lovise Henrich. Christian. Amalia. Lov. Han løb allerede bort, Bie dog, August, Henr. Jo, see om han bier Ney, han er allerede borte. Christ. Desto bedre er det; der er ingen Tid at spilde, om der skal blive noget af. Vi ville strax gaae bag efter ham (han gaaer med.) Lov. Dersom bare vor Fader ikke faaer det at vide, naar han beder vor Moder om Tilladelse. Kommer! Allesammen. Ja, lad os løbe. (De gaae.) Anden Act.Første Optrin. Christian. Lovise. Henrich. Christian. Hvad hielper det os nu, om vor Onkel optænker end nok saa meget galant for os, Det fæle Veyr, Lov. O, det er kun en Overgang. J Morgen. kan det blive det behageligste Veyr igjen. Henr. Ja, det troer jeg med, Lovise; Natten er lang. Og om det blæser end lidt, saa vil vor Fader dog derfor ikke blive hjemme. Christ. Ja, ja, J skulle nok faae det at see, Seer kun engang, hvor sort det seer ud i Luften. for Børn. Lov. Ja, lad det see ud, som det vil; derom ville vi ikke bekymre os. Siig mig heller, talede August ikke om Dands, som Morbroder havde sagt. Christ. Jo, en Ronde, omkring vor Fader. Lov. O, det var galant Det fornøyer mig. Henr. Da holder jeg ikke saa meget af Dands; Og jeg kan jo desuden ikke dandse. Lov. (leer) Ha, ha, ja vi andre kunne vel meget. – Du er ret en dum Dreng, Hvad behøve vi at kunne meget, for at dandse en Ronde om vor Fader, Naar du er lystig og glad, saa springer du om med af Hjertets Lyst og Glæde, og det er hele Kunsten. Christ. Ja, men vi skulle dog dandse efter Takten. Lov. O, det er en let Sag. Henr. Det skal du ikke sige, Lovise. See kun, hvorledes jeg kan komme afsted dermed. (Han traller en Engelsk Dands, og vil dandse tillige, men kan slet ikke træffe Takten.) Christ. (til Lovise) Kandu nu see, (han leer.) Lov. O, det er ret godt Han kan gjerne dandse med iblandt os andre. Du kunde ellers nok gjøre det bedre. See engang paa mig, saaledes: (Hun synger, og dandser omkring, og betegner Takten med Hænderne og Fødderne.) Henr. Ja, ja det synes at være en let Sag, naar man seer paa andre. Christ, (spotsk) Hillemænd. Hvor Lovise kan ikke dandse. Lov. Jkke saa spotsk, Christian, Jeg bliver visselig ellers vred. Christ. (endnu skjertsende) Maae jeg da ikke sige, at Du dandser prægtigt, Giv kun Agt paa hende, Henrich, Du kan profitere meget deraf. Lovise. Dersom du ikke lader din Nikken være, saa skal jeg – (hun viser ham med Fingrene, at hun vil kille ham) – Du veed nok. Christ. (leende) Du er ogsaa strax færdig med din Killen Jeg veed ikke, hvad du vil, Maae jeg da ikke sige, at du dandser galant Jo, som en Engel, jeg vil lære at dandse af dig. (Han tager Henrich ved Haanden, og lader, som han vil bie efter, at hun skal lade dem dandse om. Lov. (igjentager den forrige Bevægelse med Hænderne) Jeg advarer dig nok engang, holdt op med dit Spøg Christian. Avis Christian, (trækker omkring med Henrich paa en latterlig Maade) Naa, Fru Dandsemester inde, viis os nu, hvorledes skulle vi bære os ad. Jeg merker nok, at vi ikke gjøre det den tusinde Part saa artigt og behageligt som hun Viis os dog Henr. (leer, saa han neppe kan mere) Haha, ha Lov. (leende) Ney, du er for slem, Christian, nu skal jeg og betale dig. Hun tager fat paa ham og killer ham, saa han leer, kaster sig paa en Stoel, prier og krummer sig, og raaber: Christ. Ney Lovise, Ney, holdt op Ha, ha, ha. – Pardon. – Ha, ha, ha jeg døer – Ney – Nu er det nok - Ha, haha! – min søde Lovise, holdt op Lov. Ney, nu skal jeg betale dig. Henr. Sagde jeg dig det ikke, Christian, nu kan du have det saa godt Christ. O hielp mig, Henrich, jeg kan ikke mere. Lov. (holder op Nu kan det være nok, men vær nu smuk artig en andengang. Christ. (staaer op, og bukker gandske dybt) Ney, Fru Dandsemesterinde, nu skal jeg heller aldrig mere, saa længe jeg lever, sige, at De dandser saa galant. Jeg veed heller ikke, hvad jeg tænde, at jeg skulde sige det, Lov. Kan du endnu ikke bare dig, Skal jeg have fat paa dig igjen, (Hun løber efter ham, for at ville have fat paa ham.) Andet Optrin. De Forrige. Amalia Amalia. Hvad er her paa Færde, Lovise, stig mig, hvad J har for, Lov. Vi spøgede lidt. Han er saa spotsk over min Dands, og derfor vilde jeg kille ham. Amal. J har da vel ikke for fert Spøgs Skyld merket, hvor det regner ude. Nu kan J vist troe, at vor Fader ikke vil gaae ud i Morgen. Christ. Det tænkde jeg nok; men J vilde ikke troe mig. Lov. Men har du da hørt ham sige, at han vil blive hjemme. for Børn. Amal. Ja vist. Han har ogsaa skikket August hen til Doctor Kock, og ladet ham sige det, hvad han meende dermed. Christ. Der har vi det Nu er jeg glad ved, at vi ikke har foretaget os noget til i Morgen; thi der er intet hæsligere for mig, end naar det gaaer overstyr. Henr. Ja, jeg siger det samme. Men nu kommer strax vor Morbroder, og vil sige os, hvad vi havde skullet gjøre. Det er dog nu ogsaa forgjeves. Lov. Men jeg kan ikke begribe, hvorfor vor Fader skulde blive hjemme i Morgen, fordi det regner i Dag Christ. Da kan jeg let begribe det. Thi det kan jo blive ved at regne i Morgen med. Amaal. Jeg er gandske nedslaaet. Lov. Det er meget fortredeligt, det maae jeg sige. Christ. Ja, det allerfortredeligste er, naar man har foresat sig noget, at der saa intet bliver af. Henr. Men, kan der da ikke blive af en andengang, Christ. Jomænd, en andengang, Ney, da er Glæden forbi. Amal. O ney vist ikke! Lov. Jo, Christian har Ret. Thi Glæden er altid mindre, naar man gaaer og tænker paa at der bliver dog nok intet deraf. Christ. Jeg var tilfreds, at det var blevet ved det, som det var, det vilde jeg tusindegange heller. Jeg kunde gaae i Seng paa Øyeblikket, saa fortredelig er jeg Tredie Optrin. De Forrige. August. Aug. Kommer gesvindt Morbroder er nede i Haugestuen og venter efter os. Vor Fader gaaer vist ud i Morgen; thi Doctoren vil saa have det. Kommer, lad Morbroder ikke vente for længe. Alle. O, det var deyligt, Lad os da skynde os ned til Morbroder.