Aalborg Stiftstidende, 1836-09-17
Efterat Sognepræsten i Ørbek i Fyen for nogen Tid sten var død, læstes i Aarhuus Stiftstidende en Opfordring til hans Arvinger, offentlig :at lade bekiendtgiøre en . nøiagtig Underretning om den Sag, angaaende et Skudsmaal til Æble=Møllers Datter, hvilken var opkommet nogen Tid for hans Død imellem ham og Præsten Hr. Wohnsen i Kullerup. Denne saae sig derved foranlediget til følgende Inserat i de fyenske Aviser: "Denne Opfordring lader mig formode, at denne Sag ved Rygtets Hjælp har faaet en Betydenhed, som den, rettelig kjendt, langt fra fortjener. Jmidlertid maa jeg antage, at den ler udsmykket og forplantet paa en for mig, graverende Maade, og derfor ønsker ogsaa jeg en nøiagtig, d. er en sandfærdig Fremstilling af Sagen fra begge Sider. Ingen kan bedre og meere officielt give denne, end Stiftets høiærværdige Biskop, Hr. Dr. Faber, der velvilligen søgte at jevne Sagen. Jeg nodes derfor til, for min egen Æres Skyld, herved at anmode Hr. Biskoppen, der har viist sig som en Ven af Offentligheden, ogsaa at lægge denne Sags sande Beskaffenhed for Publicums Øie. Er der da handlet Uret mod Pastor Webster, da domfælde Publicum mig. Men jeg foretrækker, i hver Henseende, at Sagen, under saadanne Omstændigheder, lægges Publicum for Øie, fremfor at den - fortiet eller tilbageholdt - lader hvile den Mistanke paa min Embedsførelse, hvilken, som al Mistanke, giver Rum for graverende Mistanke i det Uendelilige. Da nu en Fremstilling af mig selv, som Part i Sagen, ikke kan fyldestgiøre, har jeg ikke vidst anden Udvei, gend - som ovenfor skeet er - at anmode Stiftets Biskop som Meddelelsen. Dette er mit offentlige Svar paa den offentlige Tiltale. - Iøvrigt min Tak til den Mand, der ved hiin Jndrykkelse har givet Anledning til Sagens offenlige Drøftning! det være saa skeet i hvad Hensigt det være vil. - Manden med den gode Samvittighed frygter aldrig for Publiciteten, men ønsker meget mere samme, og saa gjør jeg. - Herpaa har Hs. H. Hr. Biskop Faber, offentliggjort følgende Erklæring: Efterat en offentlig Opfordring var udgaaet fra Aarhuus Avis til at oplyse den sidste Sag, som fandt Sted mellem afdøde Pastor Web ster i Ørbek og Pastor Wohnsen i Kullerup, har denne Sidste igjen seet sig nødsaget til - for sit gode Navns og Rygtes Skyld - offentligen i de fyenske Aviser at anmode mig om, at ville ligeledes offentligen meddele den sande Sammenhæng i forbemeldte Sag. Uden saadan udtrykkelig Opfordring skulde jeg have anseet Sagen at mangle reel Vigtighed nok, til at lægges for Publicums Øie, da den egentligen kun angaaer et Skudsmaal, som een Præst antager sig forpligtet til at affordre, den Anden derimod ikke antager sig forpligtet til at udstede. Det maa altsaa være Sagens formelle Behandling, hvori der efter Anmelderens Mening i Aarhuus Avis skal være syndet groveligen af Hr. Pastor Wohnsen og Flere til en - som man skulde troe - dødelig Krænkelse for afdøde Pastor Webster. Da nu Sagens Realitet, som forhen antydet, er for ubetydelig til at kunne interessere Publicum, kunde det maaske synes tvivlsomt, hvorvidt det Formelle i sig selv passende kan og bør offentliggjøres, for imidlertid at undsaae Miskjendelse fra flere Sider, har jeg antaget det forsvarligt at oplyse Sagen, og er dens Sammenhæng da følgende: Under 19de Mai d. A. tilskrev Pastor Wohnsen mig, at han var geraadet i en Meningsstrid med Pastor Webster, og at han henvendte sig til mig, for, om muligt, ved min Mellemkomst at see Sagen jevnet; thi, skriver han, aldrig skal jeg ynde Tvist, der angriber mig selv meest. Æble=Møllers Datter, Maren Jensdatter fra Ørbek, ankom nemlig 1ste Mai til Gaardmand Peder Jensen i Kullerup, uden at melde sig med Skudsmaal hos Præsten Wohnsen; denne paalagde, i Overeensstemmelse med Forordn. 24de Juli 1822 52, Peder Jensen at tilveiebringe Skudsmaalet senest inden og Dage; det udeblev. Pastor Wohnsen tilskrev Peter Jensen yderligere, som dernæst mødte i Præstegaarden i og forklarede, at Maren Jensdatter opholdt sig hos ham som tjenende, at Skudsmaal var forlangt af Præsten i Ørbek, at denne havde erklæret, at hun intet Skudsmaaskulde have, at Pastor Wohnsen vel vidste dette, at derfor heller Jntet udstedtes. Jstedetfor nu at overgive Sagen til Amtmandens videre Behandling efter fornævnte Forordnings 8 3 foretrak Wohnsen, efter forud ved et Par Ord skriftligen at have anmodet Webster om Skudsmaals Udstedelse, at skrive denne et udførligere Brev til, hvori hiin sagte, beraabende sig paa Kjærlighedsbudet, at faae Sagen jevnet. Webster svarede, at Maren Jensdatter var forlovet med Peder Jensen, var alt saa ei draget til ham som tjenende, men blot paa Besøg, at hendes Bryllup skulde staae til Efteraaret i Faderens Bolig i Ørbek, at hun saaledes ei kunde ansees at henhøre til deres Categori, der skulde forevise Skudsmaal, og at hun maatte vedblive at henhøre til Ørbek Menighed, hvor hendes Bryllup til Efteraatet skulde staae. Desuden var der egentligen ei forlangt Skudsmaal uden efter en liden Seddel fra Pastor Wohnsen, hvilken et Barn, bragte, hvorpaa der ei kunde være at reflectere. Disse Data indsendtes til mig af Pastor Wohnsen med Bemærkning, at Pastor Webster blandede Sagen om Pigens Bryllup ind, hvor der aldeles ikke handledes uden omSkudsmaals Foreviisning; men at denne var en Fordring, Wohnsen ikke troede sig berettiget til in cusu at frafalde. Da jeg ansaae det for Pligt idet mindste at forsøg, at jevne denne Sag, tilskrev jeg Webster den 28de Mai, bemærkende, at Forordningens Ord talede saa tydeligt for, at Pigen burde overbringe Skudsmaal, at jeg antog: at en længere Vægring kunde udsætte ham for en alvorlig Jrettesættelse, men at en fornuftig Embedsmand jo ikke burde lade det komme dertil. Jeg vidste, at det forestaaende Bryllup her ei kunde komme i Betragtning, da det ifølge Canc. Skriv. af 27de Juni 1835 maatte komme til at høre til Ørbek, hvor jo Pigen en kort Tid forud vilde begive sig til det fædrene Huus, og at endelig den ene Embedsbroder skyldte den Andens Haandskrift, om den end bragtes af et Barn, den samme Agtelse, han vist i lige Tilfælde vilde fordre sin egen Haandskrift tildeelt. Under 15de Juni tilstillede Webster mig et Svar paa 10 Foliosider, som i det Væsentlige gik ud paa at hævde den Anskuelse, at Pigen intet Skudsmaal behøvede, at Forordningen egentlig kun angik ubekjendte Personer m. m., hvorpaa han til Slutning fordrer Sagen, ledsaget af hans Skrivelse, indstillet til Cancelliet. Denne Skrivelse var paa flere Steder ikke fri for Bitterhed og for saadanne Beskyldninger, som kunde have havt en Jnjuriesag til følge; dette folte Forfatteren ogsaa selv, idet han i et Brev af 19den Juni tog et brugt injurierende Udtryk tilbage. Under 19de Juni giensvarede jeg, at det altid gjorde mig ondt, naar geistlige Mænd behøvede at søge verdslig Øvrighed angaaende Dissentser, der efter min Mening burde kunne udjevner sig selv, at jeg i saadanne Tilfælde ansaae det for min Pligt at forsøge paa at mægle Fred; at jeg vel vidste, at Sagen henhørte under et andet Forum end mit, og at Sagen medJndlægget af 15de Juni nu efter Ønske skulde blive sendte til Cancelliet, skjøndt jeg havde ønsket aldeles at kunne have unddraget et saadant Actstykke fra Alles videre Kundskab. Da Webster tillige havde fra Prædikestolen i Ørbek lyst til Ægteskab for Peder Jensen og Marens Jensdatter, uagtet de begge vitterligen opholdt sig i Kullerup, gjorde jeg opmærksom paa, hvor nærgaaende dette var mod Wohnsen, ligesom det og heraf blev klart, Slat der ingen Forlovelse de jure fandt Sted, dergang Pirligen flyttede over til Kullerup. Under 29de Juni erholdt lieg et Brev fra Webster, hvori han yttrede, hvor ondt siddet gjorde ham, at han muligen havde affattet hiin Erklæring noget bittert, hvorfor han overlader mig nu at gjøre med Sagen, hvad jeg maatte finde rigtigt, og erklærer, at ville, dersom jeg vilde tillade ham at afgive en anden Erklæring, med Tak modtage saadant, skjøndt han endnu stedse antog ei at være forpligtet til at udstede Skudsmaatillet. - Under disse Omstændigheder benyttede jeg den givne Tilladelse og hverken Pastor Wohnsen eller nogen Anden har fra mig erfaret hvad der nu er fremlagt som passeret mellem Webster og mig. Jeg sendte nu de mig først fra Wohnsen sendte bilag til Amtmanden, udviklede det pro et contra fremsatte Grunde og bad ham decidere i Sagen; jeg meldte tillige Webster, at jeg havde sendt Sagen til Amtmanden, men tilbageholdt Indlægget af 15de Juni og tilføiede, at jeg havde yttret den Anskuelse, at Pigen, for hvem først længe efter 1ste Mai var skeet Tillysning, maatte ansees at være kommen til Kullerup 1ste Mai i samme Categori som Tyende overhovedet; skulde et saadant Ophold af Almuesfolk paa fremmedt Sted, fortsat gjennem Uger og Maaneder, kunne, ved at benævnes Besøg fritage for Skudsmaal, saa var Grændsen for Eludering af Forordningen om Skudsmaal ei at øine, og dens Bud, maatte - som følge deraf - blive at ansee som opløst. Saaledes var der gaaet aabenlyst tilværks af mig mod Webster; han vidste til hvem, i hvad Form og med hvad Anskuelse jeg havde indsendt Sagen og han kunde altsaa, om han havde villet, baade mundtligen og skriftligen end yderligere have henvendt sig til Amtmanden. Denne antog det rettest og meest afgjørende at indstille Sagen til høiere Sted, hvorfra den Resolution faldt, at Maren Jens datter burde erhverve Skudsmaal og til den Ende indlevere Skudsmaalsbog, medens den Anelse, jeg i mit Brev til Webster af 28de Mai havde yttret, gik i Opfyldelse lidet det paalagdes mig at give ham en Jrettesættelse og paalægge ham under en daglig Mulct af 2 Rbd. at meddele det ved Forordn. af 24de Juli 1822 befalede Skudsmaal. Jeg kunde ligefrem have communiceret Wester, denne Skrivelse, men havde dog mere Hjerte til om mulige for det Første at undgaae dette, og tilskrev ham derfor den 30te Juli, at det med megen Alvorlighed var mig paalagt at paasee Skudsmaalets Udstedelse, hvorfor jeg ønskede, at han ved hurtig Opfyldelse deraf, vilde fritage mig for at gaae frenpaa den Maade, som det i modsat Fald var paalagt mig at lagte tage. - Dette er nu Sagens korte Fremstilling. Det vil sees, at Pastor Wohnsen efter den 19de Mai Jntet har havt med Sagen at gjøre, ja formodentligen indtil dette Øieblier uvidende om meget af det, der efter den Tid passerede Skulde der altsaa efter den Tid være i formel Henseende begaaet noget Urigtigt imod Webster, maatte det formodentligen lægges mig til Last; jeg har imidlertid nu opblyst Sagen og overlader til dem, som kjende Forordninger og Embedspligt, at bedømme, om der kunde gaaes anderledes, aabenhjertigere og humanere frem mod Webster fra min Side, end skeet er. - Slutteligen tilføies, at Webster døde den 7de Aug. af Brystsvaghed, hvoraf han i mange Aar havde lidt. Skulde altsaa Nogen helde til den Formening, at hiin berørte Sag skulde have fremskyndet eller endog foranlediget hans Død, da skylder jeg Mandens Ære at modsige dette; thi vel kan mangen Sag selv for den retsindige Embedsmand medføre mindre behagelige Timer; men, hvis den, især saa ubetydelig i Realiteten som den nærværende, virkelig kunde koste en Mand Livet da vilde deraf en Slutning maatte drages til Skade for hans Embedsdygtighed og aandelige Kraft, en slig Tank tjener snarere til Vanære for Manden i hans Grav, endtil Hævdelsen af hans Ære, saameget mere føler jeg mig forpligtet til at maatte modsige samme. - Til Slutning til jeg ret meget ønske, at den Vedkommende, som ved sin yttring i Aarhuus Avis har aftvunget deels Hr. Pastor Vohnsen, deels mig offentlig Fremstilling af det i fornævnte Sag Passerede, vil i Fremtiden vise den Agtelse for Publicum, ikke at besvære det med Sager af saa liden reel Vigtighed for det Offentlige; ligesom jeg ogsaa tor haabe det undskyldt, hvis jeg en anden Gang skulde tage i Betænkning at meddele Oplysninger, naar løst henkastede Attringer uden Navns Underskrift kunne gjøre Forsøg paa at fremkalde dem. - (Den i Slutningen af Hs. Høiærværdighed fremsatte Yttring er en, vistnok meget velgrundet, Opfordring til enhver Redacteur om at anvende med gen Forsigtighed og muligste Skjønsomhed ved at optage de saakaldte indsendte Inserater, af hvilke man let kan faae mange flere, end man ønsker. Red.)