Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-11-29
J Begyndelsen af sin Artikel udvikler Hs. Excellence udførligt, hvorledes de af "Fædrel." refererede Ankeposter, der i de slesvigske og holsteenske Stænder, bleve fremførte imod et i 1838 af den slesvig-holsteenske Regjering udstædt Circulaire imod offentlige Forsamlinger, som indeholdt dette Circulaire "et Attentat paa Folkets helligste Rettigheder, en Anmasselse af den lovgivende Myndighed og en Krænkelse af den Stænderne tilsagte Virkekreds, aldeles ikke, som "Fædrel." vil det, ramme det danske Cancellies Circulaire af 8de November 1845, der aabenbart ikke er af en saa indgribende Natur, som hiint. Der er, siger Hs. Excellence, intet Slags Forsamlinger, som derved forbydes, og det er kun en enkelt Art af Forsamlinger, hvortil der efter samme kræves Politiets Tilladelse, hvilken heller ikke vil blive at nægte, hvor det lader sig antage at Forsamlingen vil gaae ud paa en sindig og rolig Forhandling; det er kun den folkeforførende Jndvirkning, som skal holdes ude af hine Forsamlinger. Han udtaler sig dernæst om Fædrelandets" Bemærkning, at denne Cancelliets Foranstaltning, som "Fædrel." iøvrigt anseer for en Virkning af den Ængstelse, der har bemægtiget sig enkelte Godseieres slette Samvittighed eller en eller anden Politimesters skjørhovedede Magelighed, ialtfald maatte have indskrænket sig til enkelte Steder, f. Ex. Holbeks Amt, og til en vis kort Tid, f. Ex. tre Maaneder. Dette, mener Hs. Exc. vilde været et stort Feilgreb; thi vel er det hidtil fornemmelig i Holbeks Amt, at det er lykkedes dem, som derpaa have lagt an, at bringe Agitationen saa vidt, at den har foruroliget mangfoldige af Amtets Beboere" men den har ogsaa i den senere Tid fundet Vei til andre Amter og Provindser, og det kan ikke være tvivlsomt, at den, hvis den blot trænges tilbage i et enkelt Amt, vilde vise sig desto virksommere andetsteds, ligesom og hiint Amts Bønder vilde formaaes til at strømme hen til de Steder, hvor den Frihed herskede, som de ikke kunde finde hjemme hos sig selv. At drage en Demarcationslinie mellem de Deele af Landet, hvor man uden Fare kunde taale, at Bondestanden bearbeides i hiin Retning, og dem, hvori dette maatte forhindres, vilde saaledes været ligesaa uklogt, som det vilde været fornærmeligt for disse sidstes Beboere. Snarere kunde det synes, at man kunde have indskrænket sig til at instruere Øvrighederne om at sætte hine Forholdsregler i Kraft paa de Steder, hvor den Stemning var blevet udbredt, der begrundede deres Nødvendighed. Men, foruden at den hele Foranstaltning derved vilde have faaet en mindre aaben Charakteer, vilde der heller ikke kunne gjøres Regning paa en saa fast og lige Fremgangsmaade af de forskjellige Øvrigheder, som nu kan ventes, og de enkelte Øvrigheder, der viste meest Energi, vilde være udsatte for Miskjendelse og Uvillie. Men hertil kommer, at Circulairet, uagtet sin Almindelighed, dog bliver uden Anvendelse i de Egne, hvor ingen Forsamliger i den her betegnede Characteer attraaes, og i dette Tilfælde er uden Tvivl den største Deel af Riget, og vel saagodt som hele Fyen og Jylland. Saafremt imidlertid Beboerne i saadanne Egne skulde, i den Forudsætning, at Foranstaltningen var bygget paa nogen Mistillid til dem, derved finde sig krænkede, kan det ei være vanskeligt for Øvrigheden at overbevise dem om det Vildfarende i denne Forudsætning. Det var saaledes neppe ilde overveiet, at Cancelliet valgte Formen af et almindeligt Circulaire, uagtet man vistnok var opmærksom paa de Grunde, der talte for en større Jndskrænkning. Forud at sætte en bestemt Tid, hvormed det igjen skulde træde ud af Kraft, var noget, hvorom der end ikke fornuftigviis kunde blive Spørgsmaal. Det lader sig ikke bestemme, til hvilken Tid de falske Forestillinger, som et vist Parti har udstrøet i Bondestanden, ville være fortrængte, og der er Jntet sandsynligere, end at hvis det Baand, der er lagt paa samme, skulde uden videre ophøre og 3 Maaneder eller en anden vis kort Tid, vilde Partiet benytte dette Mellemrum for ad alle de Veie, som ei kunde tilspærres dem, at vedligeholde og forstærke Agitationen, for at den med desto større Kraft kunde træde frem i det Øieblik dette Baand blev løst. Saafremt derimod en saadan Frist kun skulde sættes i den Forudsætning, at den ved dens Udløb igjen vilde eller i det mindste kunde blive fornyet, saa var den satte Tid kun illusorisk, og Spørgsmaalet om Fornyelsen vilde kun give Anledning til nye Vanskeligheder og ny Spænding. Det Naturligste er derimod, at Foranstaltningen vedbliver saalænge indtil man erfarer, at dens Grund er ophørt; og skjøndt den da egentlig af sig selv vilde bortfalde, kunde det maaskee dog være passende, efterhaanden som Omstændighederne tillode det, at modificere eller omsider aldeles at ophæve den. Circulairet er saaledes allerede i sin Natur en temporair Foranstaltning, og om man iøvrigt maatte i Eet og Alt indrømme de i de holsteenske og slesvigske-Stænder udtalte Grundsætninger, saa kunde der dog aldrig nu være Tale om noget Brud paa Stænderanordningen; thi bemeldte Stænder, og selv "Fædrelandet, indrømmer, at Regjeringen maa være beføiet til provisorisk og indtil Stændernes Betænkning kunde erhverves at forbyde og standse offentlige Forsamlinger, som den finder skadelige for den almindelige Rolighed og Sikkerhed, og om hiin Foranstaltning behøver at gjøres gjældende for længere Tid, kan endnu aldeles ikke vides." Hs. Excellence gaaer derefter over til et udførligt Referat af Stændernes bekjendte Forhandlinger i f. A. om Landboforholdene; han minder om hvilken skarp og dygtig Modstand, der mødte Drewsens og Christensens Propositioner i denne Sag, hvilke "haarde Ord disse Mænd maatte høre (Gud veed, at det er sandt), og hvor aldeles de bleve slagne af Marken; han fremhæver Comiteens bekjendte Jndstilling til Forsamlingen om at den, ved at indsende samtlige de indkomne Landbopetitioner til Regjeringen, skulde anholde om, at Hs. Maj., ved at udtale sig om det Uretfærdige i de der begjærte Foranstaltninger, vilde kundgjøre sin alvorlige Villie, aldrig at tilstede saadanne Jndgreb i Andres velerhvervede Rettigheder, hvorved al Eiendomssikkerhed vilde nedbrydes, og foranstalte dette bragt til Almuens Kundskab i hele Landet, eller idetmindste i de Egne, hvorfra slige Petitioner vare indkomne." Men", vedbliver Hs. Exc., ikke indskrænkede Stænderne sig til under Forhandlingerne at udtale en levende Uvillie imod de Forslag, hvortil man har vidst at forlede en Deel af Bondestanden, Førend de skiltes fra hinanden, besluttede den største Deel af Stændernes Medlemmer (50, en Pluralitet, der er saa meget betydeligere, som den Tid allerede adskillige af Medlemmerne vare dragne bort), til Landhuusholdningsselskabet at indgive et Andragende, der gik ud paa, at Selskabet vilde lade udgaae en saadan almeenfattelig Fremstilling af den ovennævnte Sag, "at Bondestanden derved kunde oplyses deels om de Overdrivelser, der findes i flere af de fremkomne Skildringer, deels om det Uretfærdige i mange af de gjorte Forslag, deels om det Uiværksættelige i flere af disse, og deels om det for selve Bondestanden, navnligen Fæstebonde classen, Betænkelige i saadanne Forslag, som tilsigte pludselige Forandringer i de nu bestaaende Forhold Selskabet har naturligviis efterkommet denne Opfordring ved at stille en Priisopgave i den der betegnede Retning. Et derefter indkommet Skrift er endnu under Circulation i Selskabets Skriftcomitee, og er endnu ikke kommet Udgiveren (af "Coll. Tid."), som Medlem af denne Comitee, til Hænde; hvis det findes svarende til Formaalet, vil dets Udbredelse uden Tvivl, blandt andre ønskelige Følger have den, at det omhandlede Circulaire og kort Tid vilde kunne hæves." – J Slutningen af sin Artikel yttrer Hs. Exc., at saafremt ellers Associationsfriheden her i Landet skulde blive undergivet varige og for Folkets Udvikling hæmmende Jndskrænkninger, (hvorom da, som han ogsaa indrømmer, et Lovudkast først maatte forelægges Stænderne), saa ligger Skylden ene og alene hos dem, der have fremkaldt de grove Misbrug af denne Frihed, som det er blevet Regjeringens Pligt at standse. Denne Frihed er i de senere Aar blevet benyttet her i Landet paa en Maade, som ikkun faa Regjeringer, navnlig i constitutionelle Stater, vilde have taalt, hvorfor og den høie Grad af Associationsfrihed, som det danske Folk hidtil har nydt, udhæves med stærke Træk i vor liberale Presse, blandt Andet nylig i Fædrelandet for den 17de November sidstleden 1ste Side. Det vil staae som et Vidnesbyrd og Regjeringens Ømhed for Folkefriheden, at den har tøvet saa længe, inden den er skredet ind mod det Uvæsen, som er drevet gjennem Associationer.