Aalborg Stiftstidende, 1832-03-03
Jtalien. Tilstanden i Romagna vedbliver at være høist fordirret, og Hovedaarsagen dertil er vistnok for Øieblikket de pavelige Troppers Ustyrlighed. Vare disse meere at stole paa, kunde Paven forlange, at Østerrigerne skulde trække sig tilbage og derved tillige standse den franske Jntervention, som paastaaes at være alvorlig meent, i Fødselen; men hiint tør han ikke og udsættet sig derved selv for at komme i en slem Klemme mellem de 2 store Magter og disse for at komme i Collision sammen. Ogsaa i Ravenna ere nemlig imellem 5te og 7de Februar blodige og voldsomme Scener forefaldne, og hvorvidt de pavelige Soldaters Tøilesløshed gaaer, sees bedst deraf, at en Capitain (efter andre Relationer Bataillonschef, Bernardini blev dræbt af sine egne Undergivne. Dette meldes idet mindste meget omstændeligt i franske Blade, saaledes, at endog hans egen Erklæring i denne Anledning anføres (thi han døde ikke strax af sine Saar, og stadfæstes i en Skrivelse fra Bologna, som er optaget i den preussiske Statstidende. Ogsaa der maatte altsaa østerrigske Tropper til at gjenoprette Orden, og Brevskriveren i Bologna siger med Føie. Vi skylde de østerrigske Troppers Nærværelse, at Roligheden i vor Stad ikke et Øieblik er bleven forstyrret, thi overalt hvor de ikke indrykkede paa samme Tid som de pavelige, ere større eller mindre Excesser forefaldne. En naturlig Følge af disse Begivenheder, samt af den Afhængighed, hvori Paven befinder sig, er, at Forbittrelsen, imod den romerske Regjering næsten er bleven større end den forhen var, og at dens Autoritet ikke respecteres. Medens Cardinal Albani nægter Passe til Udvandring, har General Hrabovski ikke udstædt mindre end 758 til forskjellige Personer, som allerede ere afreiste til Ancona eller Livorno. Cardinalens Opfordring til at aflevere Vaaben og Borgergarde=Uniformer er endnu ikke efterkommet. Under disse Omstændigheder har Paven indseet, at det er paa Tide at see til om Landet lader sig styre uden fremmed Hjelp. Til den Ende har han ikke alene henvendt sig til Neapel for at faae et af de derværende Schweitzerregimenter i sin Tjeneste, men han skal ogsaa have ifinde at slutte en Tractat med Schweitz om en Hverving af 6000 Mand. Kongen af Neapel har opfyldt Pavens Ønske, men ogsaa de schweitzerske Cantoners Samtykke er nødvendigt, og nægtes dette, kommer den pavelige Regjering i stor Forlegenhed, thi det synes nu aldeles vist, at den franske Regjering ikke vil lade Østerrig allene spille Formynderens Rolle. Styrken af det hele franske Corps, der efterhaanden skal afgaae til Jtalien, angives til 15000 Mand. Den første Afdeling af disse er allerede afseilet fra Toulon, men om sammes Landing i Kirkestaten høres endnu Intet. Hensigten af Expeditionen erklæres derimod fra Paris udtrykkelig for denne at vaage over, at den pavelige Regjering ikke tillader sig nogen Forfølgelse mod de Overvundne, samt at understøtte den franske Gesandts Fordringer til Paven om at love hine Provindser de ønskede Forbedringer og Garantier og holde Løfterne. Hvad Virkning denne Beslutning af den franske Regjering vil have paa Tilstanden i Jtalien, kommer vist meget an paa, om den er aldeles enig med den østerrigske, og om disse Magter fremdeles vil troe hinanden; i Frankrig selv lover man sig intet Stort af denne Expedition, fordi man holder for, at Forbittrelsen imellem den romerske Regjering og Legationerne er tiltaget saa meget ved de sidste ulykkelige Begivenheder, at en Skilsmisse tidlig eller sildig bliver nødvendig.