Aarhuus Stifts-Tidende, 1832-09-14
Fredagen den 14de September 1832. Ønske for vor jydske Hesteavl. Tu, quid ego et populus mecum decideret, audi. Hvor gaaer det vel forunderligere til end i Verden, Dette er et Ordsprog der ofte anvendes, men aldrig bedre kan sandes end i vore Tider, hvor Alt omvendes og reformeres. Vilde Nogen nu heraf tage Anledning til at spørge: Hvor gaaer det forunderligt til i Danmark, der i denne oprørte Tid er, og med Rette kan afgive et lykkeligt Exempel for de fleste andre Lande? – saa vilde jeg ubetinget svare: J Alt hvad der er skrevet, talt og handlet med Hensyn til Landets Hesteavl; thi endnu aldrig har jeg fundet Mørket saa ugjennemskueligt, og mindre kunne faae et for mig og mine Jevnlige fatteligt Begreb om hvad derfor vor Hestenvler rigtigere eller mindre rigtigt at anvende, end netop nu, saa Manges Bestræbelser, for at oplyse os om det Sande har sat Pressen i Bevægelse. Da jeg selv er Landmand og befatter mig med Hesteavl, saaledes som det her oppe i Jylland i Almindelighed er brugeligt, saa har jeg med Jnterresse læst den største Deel af hvad der i næsten alle offentlige Tidender, foruden i forskjellige Pjecer er skrevet over denne Sag; men gaaer jeg tilbage og begynder med Hr. Generalkrigscommissair Neergaards "Aarsager til Hesteavlens Aftagelse i Danmark, der udkom i Aaret 1827 og aabnede Feiden; gjennemgaaer jeg Alt hvad der fulgte derefter, og nu slutter med samme Forfatters, Et Par Ord om Danmarks Hesteavl &c., med Anmærkninger af Hans Durchlautighed Hertugen af Augustenborg, og med Tilegnelse og Fortale til Hans Excellence Hr. Overkammerherre v. Hauch, saa kan jeg ikke finde meget Andet ud af det Hele, end en Mængde Modsigelser i Smaating, og hvad værre er, en Uovereensstemmelse i Tale og Handling, der synes at lade Hovedsagen i Baggrunden, idet stundom en Deel Mangler og Misbrug paataltes efter Fortjeneste, men det Meste dog altid beholdt et personligt Anstrøg, der lod os Hesteopdrættere og vor Hesteavl i Stikken, medens man talte Eet og gjorde et Andet, snart sagde hinanden Bitterheder i Topmaal, og snart opvartede med Complimenter og glatte Ord. Jeg og mange med mig kunne vist derfor nu ikke andet end ønske, at de Sagkyndige maatte anvende den indtrufne Vaabenstilstand til at udgrunde og meddele os hvad vi skulle gjøre og lade for dog eengang at komme paa den rette Vei. Jeg f. Ex. har ladet mine Hopper bedække af de engelske Landbeskelere, og jeg har faaet et ret godt Afkom, hvoraf Een endog har faaet Præmie; jeg har tegnet mig som Deeltager i en Fuldblodshest; men snart troer jeg at have fulgt den rette Vei, og - snart hører jeg, at jeg er paa Afveie, ja endog udsætter mig for at faae andet end - danske Heste. Hvad skal jeg nu troe, og hvad skal jeg gjøre, Den danske Hest er dog vel den der fødes i Danmark, thi hvor skulle vi ellers f. Ex. finde Navn til den Frederiksborgske Hest? Jeg har i den største Deel af de saakaldte Halvblodsheste, som jeg har seet, fundet udmærkede Dyr, og dog skulde Fuldblodshestene ikke due for den danske Hesteavl, Sandelig. De Herrer, der saaledes vildlede os, og i Dag love os Præmier og Gevinst for hvad der i Morgen ikke duer, paadrager dem et stort Ansvar; thi vor Hesteavl er dog en meget vigtig Sag for Landet; og vi Jyder, der helst følge den Anviisning der udgaaer fra Regjeringen, fordi vi ansee den for den bedste, og mindst at staae i Forbindelse med personlig Jnteresse, vide nu næsten ikke meer om den engelske eller danske Landbeskeler, eller maaskee Bondehingsten af oprindelig dansk Race, som den kaldes, er den bedste for vore Hopper. Vor Egner noget afsides liggende, men vi have desuagtet en betydelig Deel i Landets Hestemarkeder: og da vi ikke her have Leilighed til at see Meget, saa maae vi følge Tiden ved at læse, og at sammenligne det Læste med vore Erfaringer fra Fortiden. For imidlertid dog eengang at see noget af det hvorom vi i flere Aar havde læst, besluttede en af mine Venner og jeg i Fjor at reise til Augustenborg, og ved samme Leilighed at see et Par af Væddeløbene. Jeg kan ikke nægte at jeg kom dertil med megen Fordom imod de saakaldte engelske Heste, der dog ere fødte i Danmark; thi det gik mig som saamange Andre, der dømmer om en Sag de ikke kjende; men jeg saae der dette Afkom af danske Hopper og Fuldblodshingster, og maatte erkjende at saadanne Heste er det, vi bør ønske at kalde danske, naar vi ville vort Fødeland vel; – saadanne Heste som vi neppe ville tilveiebringe naar der ikke sørges for Hingster istedetfor Præmier. Jeg saae da og der de Fuldblodsheste hvorom jeg havde læst saa meget, og fandt gandske andre Dyr end jeg havde forestillet mig; især behagede et Par af Hingsterne mig gandske overordentlig, og betænker man hvad de have gjennemgaaet ved Traineringen og Væddeløbene, og hvilken Mængde Føl de allerede have produceret, saa maae man dobbelt beundre deres rene og feilfrie Bygning. Min første Tanke var: Hvor skulle vi dog faae saadanne Hingster i Jylland til vore gode Hopper, for især at faae Fodskifte og Lethed i vore Heste, Og med denne Tanke reiste jeg hjem. Da kort Tid derefter en "Jndbydelse til et Selskab til Hesteavlens Fremme i de danske Provindser" udgik, blev jeg paa vort gode Jyllands Vegne ret glad, thi vel fandt jeg Planen meget vidtomfattende; men jeg tænkte dog: Kan det Offentlige anvende noget Betydeligt paa Landets Hesteavl, saa kan det paa denne Maade bedste og hensigtsmæssigst blive fordeelt, og vi kunne saaledes dog haabe een Gang at faae Hingster af en anden Art, end dem vi Aar for Aar have seet at arrivere mindre gode; især naar Hertugen af Augustenborg, med hans Sagkundskab og Kjendskab til de bedre Kilder i Engelland, samt med den ham for Sagen egne Jnteresse tiltræder Selskabet, og erholder den Jndflydelse paa dets Virksomhed, der vil lede til meget virkelig Godt. Jeg maae derfor og tilstaae, at jeg formelig forskrækkedes da mig nogen Tid derefter, af en Naboe blev tilstillet Hans Durchlauchtigheds Recension af denne Jndbydelse; thi enten maae jeg for meget have seet paa Sagen selv, eller ikke behørig have forstaaet at drøfte de Midler som Jndbydelsen fremstillede til Sagens Jværksættelse. Det synes ikke destomindre at Selskabet allerede i det første Aar har havt ret god Fremgang, og jeg maa tilstaae at jeg nu igjen nærer de bedste Forhaabninger og den Nytte og Jndflydelse det vil vise paa vor Hesteavl, thi jeg hører at Jnteressen derfor, alle Taler og Demonstrationer uagtet, er i bestandig Tiltagende. At Hans Durchlauchtighed ikke kan have Tid og Lyst til at træde op mod Alt hvad der er skrevet og talt imod det for os endnu nye System, kan jeg ret godt indsee; men hvad der nu forundrede mig meget, og atter blev mig uforstaaelig, er, at de Stemmer af vore Slesvig=Holsteenske Medborgere, der med saamegen Jnteresse for vor Hesteavl, ogsaa hævede sig imod hiin Jndbydelse, senere ere forblevne tause ved de Forsøg der iværksattes for at gjøre os indlysende at Fuldblodshesten og Væddeløbet vilde fordærve og udrydde den danske Hest, uden dog derved at vise os hvorledes vi skulde gjenfinde den. Og hvem der fulgte den Strid der opstod, maatte her igjen falde paa den Formodning, at Landets Hesteavl var blevet bitingen, thi Striden tog en ret lidenskabelig Vending; ja Landhuusholdningsselskabet, Veterinairskolen, m. m. bleve ikke forskaanede. For hvem der var udenfor, var det imidlertid ret interressant; og - forlode de Stridende endog Hovedsagen, saa troer jeg dog at denne just ingen Skade har havt derved, thi Mange der for hverken havde tænkt paa, eller talt om Landets Hesteavl, fik nu en Stemme med, og ret hjertelig maatte man lee over de forunderlige Ting, der undertiden kom for Dagen, men man maatte beklage at Stridshandsken kastedes i et Sprog der siden blev det herskende i den ikke uvigtige Sags Behandling, og ofte foranledigede at Bitterheder indtoge den Plads der kun burde have været udfyldt af roligen fremstillede og overbevisende Grunde. Følgerne udebleve heller ikke; thi hvem der af Ukyndighed, Fordomme, personlig Jnterresse, eller fordi som Montagne siger: la vieillesse regarde derriere soi, ere indtagne mod dette nyere System, undlode ikke at tale og demonstrere om dets Upaalidelighed, samt om dets Tilhængere ikke engang vare enige, men skjendtes paa Liv og Død. Saaledes gav os da og Avisen den mærkelige Tale, der har vakt en saadan Sensation her i Jylland, at Alle bleve slagne af Taushed, og at vi Hesteopdrættere nu ikke meer vide hvad vi skulle gjøre, for at undgaae de Misgreb vi maae have gjort, i hvilket System vi end fulgte. Jeg holder mig kun til Sagen: - jeg øn skeer kun at forskaffe mig selv og mine Medborgere, gode Heste, og at den Jnterresse der er vakt for vor Hesteavl maatte gives Næring ved de rette Midler og den rette Veiledning. Jkke er det min Hensigt, i Dag at tildeele Vedkommende en Mængde Bebreidelser, for i Morgen ved Complimenter og Smiger, at gjøre mig selv og dem latterlige. Har man feilet, – af mig ubekiendte Grunde, – saa bør man ile med at gjøre det godt igjen, især hvor det handler om en Deel af Medborgeres Velfærd, og ikke bør man ved Tvivlen, tilsyneladende Uvished søge at qvæle den vakte Jnteresse o. s. v., - og saaledes besmykke sine egne Misgted - paa en for Fødelandet skadelig Maade. Ved Priisspørgsmaal, der i deres Besvarelse blive Oplysningen modvirkende, gavnes Landets Hesteavl sandelig ikke. - Hvad der allerede i andre Lande, og i saa mange Aar, har været begrundet ved Erfaringer og belyste fra alle Sider, maae vi ikke her begynde at drøfte paa nye; thi ellers ville vi aldrig skride frem med Tiden; - vi bør ikke i slige Tilfælde spørge om, men hvorledes dette eller hiint Foretagende kan anvendes med største Nytte, afpasset efter vore locale Forhold. De Foranstaltninger der træffes, maae ikke være halve men hele; de bør ikke gaae ud paa blot at forandre, men paa eengang gjøres saa indgribende som muligt; thi da vises den gode Villie til at befordre det Gode. Naar saaledes f. Ex. Landbeskelerne, hvoraf kun de ældre ere at kalde gode, hvorimod de yngre endog i den Grad blive slette, at de med Protest sendes tilbage fra Stationerne; - ikke længere skulle være opstaldede og foraarsage den Kongelige Kasse store Udgifter til liden Nytte; – hvorfor da ikke hellere sælge dem der endnu kunne yttil en god Jndflydelse paa Landets Hesteavl, med Forpligtelse at de skulle vedblive at være Beskelere saalænge de ere skikkede dertil, og derefter anvende de indkomne Summer til Hesteavlens sande Forædling, istedetfor at udsætte de slette med de gode, og derved formere Antallet af Hingster, der meere skade end gavne, Slige Foranstaltninger ville ikke gavne stort mere, end at give første Præmie til en Hingst, der Dagen efter castreres og sælges til Kjørehest. Dette læser jeg, har i Aar været Tilfældet i Odense, og hvem der kan gjøre sig Umage for at samle Ansøgende for en saadan Opmuntring for Landets Hesteavl, kan hans Hensigt og Bevæggrunde være Hesteavlens Forbedring? - Endnu have vi en Deel gode Heste i Jylland; men lad os vogte os for at det ikke skal gaae os med vore Heste, som det gaaer den Landmand der har god og slet Jord, og vedbliver at drive den gode Jord saalænge, indtil den bliver ligesaa mager som den slette. Lad os være enige i at beholde vore bedste Hopper til Følhopper, og til dem søge de bedste og kraftigste Hingster, saa ville vi idet mindste vedligeholde den gode jydske Race, og efterhaanden komme til den Overbeviisning jeg har faaet, at de bedste og kraftigste Hingster, ere gode Fuldblodshingster. - Med Rolighed kunne vi da oppebie Udfaldet af Væddekjørsler og Væddeløb, og hvilke som helst Prøver der ville hæve den gode Hest i Værd fremfor den mindre gode; thi at en Væddekjørsel ikke kan yttre anden Jndflydelse paa vor Hesteavl end et Væddeløb, kan jeg indsee; men hvorledes den oprindelige jydske Race mindre skulde kunne forædles med en god Fuldblodshingst af anerkjendt constant Race, end ved de af Stutteriedirectionen herover sendte engelske Halvblods hingster, og ved det i de Frederiksborgske Stutteriehingsters Aarer rindende engelske, arabiske, spanske a. &c. Blod, dette kan jeg ikke indsee.