JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1804-01-01
Til Sundhedskommissionen. Alt i nogen Tid har man hørt tale, og i tydske Aviser læst Avertissementer, om et sig saakaldende Gesellschafft correspondirender Aerste, som tilbød, naar Patienterne tilskrev dem om deres Sygdomme, at sende fortræffelige Midler mod samme. Ogsaa veed Anmælderen, at ikke saa Personer her i Kbhvn have (thi hvad gjør ikke den Syge i Haab om Hov,) sendt deres Penge ud paa denne Addresse og erholdt nogle Draabe Flasker eller Pulvere tilbage, tilligemed et slags Forskrivt om sammes Brug. Selv om denne Addresse virkelig bragte Patienternes Breve til et Selskab af Læger, selv om disse vare Mænd, der forenede den udbredteste Kundskab med den ideligste og forskjælligste Praxis, selv da burde deres Foretagende ansees som et højst lastværdigt, som et strafværdigt Markskrigeri, som er skændigt, Lægens Navn vanærende og den Menneskelige Lettroenhed optrækkende, Snyderi. Kan en Patient kjende sin Sygdom? og om han kjendte den, kan han da beskrive den? Kan en fraværende Læge give andet end ganske almindelige Raad? ja kan han være vis paa ikke, endog blot med disse, at tilføje den Raadspørgende den største af alle Ulykker, Sandhedens Forlis? Jeg troer, at ligesaalidet som Chicerie maae indføres, fordi den kan være bandet med skadelige Rødder, ligesaalidet som vore Love tillade Kvaksalvere at sælge Nostrums), ligesaalidet som enhver kan faae, endog paa de privilegerede Apotheker, hvad for et Lægemiddel han vil - ligesaalidet endelig som et saadant korresponderende Selskab af Læger vilde faae Lov til at bestaae her i Landet og her drive deres Snyderi, ligesaalidet bør det, udenlands fra, kunne ved Agenter eller Avertissementer i vore Blade, udøve det imod danske Patienter. Dersom dette er ikke mere end Billigt, saa burde der ikke i noget fremmed Blad kunne indrykkes en med sinsk Marskriger-Jndbydelse, før den blev af vore kyndige Læger drøftet, sat i sit rette Lys og alle Patienter advarede derimod. Og det vilde sikkerlig ikke være nogen skadelig Forøgelse i vor Trykkefriheds Jndskrænkning, om en Trykkelov satte den Skribent, der i sine Blade anbefalede sligt fremmed medisinsk Bedrag **), under samme Straf, som den, der med Pen udbredte Usædelighed. Naar jeg tilføjer om det her nævnte Selskab, at det allerede er i Tydskland blottet fra sin Maske, og at det der er bevist, at det kun bestaaer af en eneste Jøde, - naar jeg gjør opmærksom paa, at en i et dansk Blad nylig indrykket Anmældelse af dette saakaldede Selskab lader befrygte, at denne Kvaksalver har Agenter her, imellem den mindre veltænkende Deel af hans Religionsforvandte, - saa haaber jeg saa meget mere at den Kommission, dette tilegnes, vil gjøre det til et af sine Formaal at raade Bod paa dette og lignende Bedragerier.
Politivennen, 1804-01-01
Et Brev fra en Debitor til hans Kreditor. En arbejdsom Borger her i Staden tog sig for nogen Tid den Frihed, lidt drøjt at mane en Debitor, der syntes reent at glemme ham, men erholdt følgende Svar, som, til Advarsel for alle i hans Fag, herved bekjendtgjøres: Hvis Jeres Brev, Skræder, af de d. M. var forfattet i Hundedagene vilde jeg have reent tilgivet Jer. Men da det er smurt sammen i en kold Maaned maae det været mere af fort Ondskab, end af Galskab. Mine vigtige Forretninger overlader mig ej Tid til at føre nogen Brevvexling med Jer mere end denne Gang, hvilket blot skeer af Medlidenhed med Jeres Hoved; thi ellers lod jeg er efter Lovene strax tiltale og straffe som en Æreskjænder og dette er Tugthusstraf, men men som sagt endnu vil jeg denne Gang have Medlidenhed med Jeres Dumhed, da ingen har seet Jeres Smøreri uden jeg selv. J haver med den første Lollandske Postes Afgang at tilskrive mig et Brev, og deri at gjenkalde alle Jeres grove Udtryk i Jeres Smøreri af 4de d. M. samt tilstaae, at da J skrev det, har J maattet været fra Jeres Sands og Samling; hvis J ej gjør dette med denne første Post, lader min Commissionær København levere til hans Højvelbaarenhed Hr. Politimesteren Jeres gemene Brev, og lader Jer efter Lovene straffe som Æreskjender, og naar dette er indleveret, kan jeg som hans Maj. bestaltede Embedsmand ej engang ved min Forbøn formilde Jeres Skjebne. Troer J det er Trudsler eller kjender J ej den Straf J har været gal nok at indføre Jer i, saa spørg en fornuftig Mand ad, hvad Straf der er for den, der tør insam grovt tiltale hans Maj. Embedsmand og en Mand Kongen beærer med Bestalling som Rangsperson. Nakskov d. 19 Jan. 1604.
Politivennen, 1804-01-01
Et Par Ord om offentlige Maaskerader. Maskerade! - om denne Fornøielses Noralitet har man allerede talt og skrevet saameget, og paa alle Kanter saa nøje dreftet og gjennemgaaet den, at Anmelderen intet veed at lægge til, og vil derfor ikke videre indlade sig deri. Da dette naragtige Morskab dog bliver tilladt, bør der unægtelig træffes en saadan Foranstaltning, at Sæderne tabe saalidet derved som muligt. Dette Formaal vil ingenlunde blive opnaaet, saa længe liderlige og frække Bolersker ubehindret kan søge Maskeradesalene, for der at skaffe sig Kunder, og man ikke søger at sætte Grændser for uanstændig Opførsel af uopdragne og liderlige unge Herrer. Saaledes saae man paa en vis offentlig Maskerade ikke saa af de gemeneste Skjøger og liderlige Tjenestepiger spadsere omkring for at skaffe sig Engagement, som og fortreffelig lykkedes dem; thi ud paa Natten var der ikke en eneste, som manglede Chapean. Hvor ubehageligt maa det ikke være for et anstændigt Fruentimmer, her at være i Selskab med Afskummet af sit Kjøn? At disse Uordener kunde forebygges tvivler Anm. ikke om; og fornuftigviis burde det ikke blot tages i Betragtning om de, som indlades, have anstændig Maskeradedragt eller Dominq, men især om Personen selv er anstændig. En bekjendt Traktør paa Vesterbro har i sin Dandsesal en ophængt Bekjendtgjørelse, hvorefter uanstændige Fruentimmer enten ikke indlades eller uden Omstændigheder bortvises; det var at ønske at der paa de omtalte Maskerader maatte findes lignende Bekjendtgjørelser. At Mandfolkene paa visse Maskerader tillade sig de uanstændigste Friheder har Anm. selv været Vidne til; endskjønt de fleste Fruentimmer ved disse vare saa rolige som Lam, hvilket just ikke giver noget højt Begreb om deres Sædelighed. Et honet Fruentimmer vil det vist nok ikke være klogt her at medbringe, da hun ikke staaer liden Fare for at blive insulteret. Saaledes saae Anmelderen paa en Maskerade, at en Maske, som bar Domind og en trekantet Hat med Guldgalloner, tog en honet Pige om Livet og kyssede hende, og løb derefter bort. En i saa hvi Grad uanstændig Opførsel fortjener vist nok at stilles offentlig til Skue. At en Entrepreneur for en offentlig Maskerade er vidende om de i disse Linier paaankede Uordener, paastaaer Anmelderen ingenlunde, men ønsker blot, at de for Fremtiden maatte blive hævede; desuden maa det unægteligen være kjerere at deres Maskerader søges af anstændige Folk, end af saadanne, hvis rette Plads ere Dandseboderne og Smaagaderne. H. Nielsen. Litteratus.
Politivennen, 1804-01-01
Dagens Torvepriser. Hvede Td. 6 Rd. 4 Mk. Rug, Td. 5 Rd. a 5 Rd. 4 Mk. Byg Td. 21 Mk. Havre Td. - 15 a 16 Mk. Ærter, hvide, Td. 24 a 27 Mk. ersk Flisk. Lpd. 11 Mk. Æg Snesen 28 Sk. Smør, Pd. 20024 Sk.
Politivennen, 1804-01-01
Uordener. 1) For meget kort Tid siden, i Mørkningen, havde en Mand nærved knækket sit ene Been, i et, lige ud for Huuset No. 46 paa Østergade, værende Rendesteenshul, hvortil Afviseren, som just staaer lige i samme, kunde have bidraget meget; strax efter fristede, efter Naboernes Sigende, en gammel Kone samme Skæbne, med Tabet af 22 Sk. i Kobber og en Leerpotte, hvilke hun ved sit pludselige Fald tabte i Rendesteenen. Det var at ønske, at bemeldte Hul, af Husets Ejer, maatte forsynes med et Bret, ligesom ved Siderne, og det saameget meere, som saadant tilsorn har været. 2) Paa Fortoget af No. 58 i Studistræde, kan man i det mindre forestille sig en Bjergegn, og ved No. 62 sammesteds springer Plankeværket uden for Linien, Fortouget er ligeledes bedrøveligt, især ved Jndkørselen, formedelst nogle udliggende Bomme; for de Passerendes Lemmer og Klæder ønskes det ændret. 3) Hjørnehuset af store Kiøbmagergade og Kannikestræde, mangler et Rendesteensbret, som nøder Gaaende at gaae af Fortoget, da Trappen gaaer saa langt ud over Fortoget. 4) Paa Ulfeldts Plads uden for No. 115 ere de derudenfor staaende Træers Huse, eller de om samme opsatte Planker, ved Jernstang fæstede til Husets Mur, omtrent 9 Kvarteer fra Jorden. Da det dog saa let kan falde de Gaaende ind, for at undgaae Skarn, at gaae bag Træerne, maatte man højlig ønske, at Ejeren vilde enten reent borttage slige skadelige Ting, eller lade Stangen gaae opad, som en Bøjle. Man haaber dette saameget mere, som det virkelig for faa Aftener siden hændtesen Fodgænger, der for Renheds Skyld søgte derop, at støde to Tændet ud af Munden paa en Jernstang. 5) J Brolæggerstræde, ved Hjørnet af Raadhusstræde ligger paa Fortoget, og har længe ligget, en væmmelig Bunke af Urenligheder.
Politivennen, 1804-01-01
Om den Belforske GeneverFabrigue. Deres nyttige Blad Politivennen No. 299 ønsker Oplysning over vort anlagte Genever Fabrigne her i Byen, og da vi troe, at ingen kan med mere Paalidelighed svare paa dette ønske, end vi, som eje og har anlagt samme, saa følger hermed en kort, sandfærdig og aaben Fremstilling over dette Værk, tilligemed en Extract af Toldvæsenets Bøger, af hvilken følger Copie: Købmand Hr. John Daniel Belfour, eller nu de Herrer Belsour og Pfloek, have fra 5 September 1794 til ultm. December 1803 her paa Hoved, Consumtions-Contoiret regnireret og erholdt Consumtionssedler paa følgende Sædvaner m. m. til Genever og Brændeviinsbrænden i deres herved Byen anlagte Genever, og Brændeviinsbrænderie Schiedam kaldet, nemlig 3870 Tønder Hvede, 13575 Tønder Rug, 7704 Tønder 2 1/2 Skp. Malt, 107214 Pd. raat Sukker 624 Pd. Risengryn og 1072 Tønder Kartofler, hvoraf i Consumtion er indbetalt 39716 Rd. 25 Sk., hvori dog ikke er indbegreben nogen Afgift af Kartofler, da samme ej kan affordres og beregnes førend af det Kongelige GeneralToldkammer bliver fastsat, hvormeget pr. Tønde skal betales. Derimod er for følgende, for største Delen til fremmede Steder udførte Genever- og Kornbrændeviin udbetalt Godtgjørelse, nemlig. hvormeget der af foranførte Genever og Kornbrændeviin (for hvilket Consumtionen er tilbagebetalt, er udført til andre indenlandske Købstæder kan ikke bestemt opgives, men samme er dog i Forhold til Qvantiteten af det til fremmede Steder udført, en ringe Deel, hvoraf synes altsaa at flyde, at den Summa, den indbetalte Consumtion overstiger den Udbetalte Godtgjørelse, maa ansees at være for de Qvantiteter Genever og Kornbrændeviin, som ere afsatte her til Byen og Landet. - Hvilket paa de Herrer Belfour og Pflocks Forlangende herved attesteres. Helsingørs Hoved Consumtions-Contoir, den 26 Januari 1604.
Politivennen, 1804-01-01
Juridisk Analgi. (Efter Jndsendt.) De danske Love sætte fire Slags skadelige Dyr paralel med hinanden, nemlig: en Horkarl, et Sviin, og opfødte Bjørne, og Ulve- Hvalpe. Disse fire Slags skadelige Dyr, maa man, som ellers ikke er tilladt, tage sig selv til Rette imod, og ustraffet dræbe dem, naar de blot gjøre Mine til at ville fornærme. See 6124, 513- 10 og Forord. af 29 October 1794 o. 35. Men herved er at mærke: at Horkarlen og Svinet maae kun dræbes paa tvende lovbestemte Steder, den første i Sengen hos Ægtemandens Kone, og det sidste i en Mark, hvor Kornet har skudt Ax. Er Skaden allerede af disse benævnte skadelige Dyr tilføjet, og de tvende Slags ere slupne fra de Steder, hvor Lovene tillade at dræbe dem, saa ophøret Drabs-Retten, og Lovene give den Fornærmede Rettighed at søge Skadens Erstatning hos de ufornuftige Dyrs Ejermænd, men derimod tale Lovene ikke om, hvad Erstatning Ægtemanden maae søge hos det fornuftige DyrHoerkarlen, som har skændet hans Kone. Erstatning for Fornærmelse af dette Slags kan vel heller ikke gives, naar den skulde bestaae i andet, end Hævn. Privat Hævn maae ej udøves; altsaa er her et Tilfælde, hvor den Fornærmede taber sin naturlige Ret, da han ikke ved Rettergang kan tilvinde sig den eneste mulige Erstatning: Hævn. Vel giver Lovene Ægtemanden Ret, at lade sig skille ved den af Hoerkarlen skændede Kone, men dette kan vel ligesaalidet kaldes Erstatning, som om man vilde kalde det Erstatning, at Ejermanden skulde miste den Kornmark, et fremmed Sviin havde fordærvet. Som nu en velindrettet Stats Love i alle Tilfælde burde tillægge den Fornærmede Erstatning for en tilføjet Fornærmelse, saa formener jeg, at Duel i dette Tilfælde burde være tilladt, hvorved den eneste mulige Erstatning. Hævn, kunde gives. En saadan Lov vilde indjage en panisk Skræk i de nedrige Siæle, der nu uforstyrrede sønderrive Statens vigtige Støtte, Ægteskabsbaandet, i det de antænde Brynde, bortstiæle Kydskhed, røve huuslig Glæde og myrde reen Elskov og Sindsroe. Disse Tyve, Røvere og Mordere have nu, i Stedet for Frygt for deres Misgjernings Straf, den dævelske Glæde, at kunne med et haanende Smiil gotte sig ved Synet af den Mand, de see taalmodig at bære den Krone, de bebyrdede ham med.
Politivennen, 1804-01-01
Et poetiskt Vægter Genie. (Efter Jndsendt.) J Anledning af hvad for nogen Tid siden sees indrykket i Aftenposten, angaaende Forandring af de sædvanlige Vægtervers; (saavidt erindres var det i en Beskrivelse over Kbhvn. af en der i 20 Aar havde været fraværende) meddeles følgende der i en Tidspunkt da Geniernes Antal er saare stort, afgiver Bevis paa at der ogsaa blandt Gadevægtere gives poetiske Genier. J en af vore Gader er for nærværende Tid 2de Vægtere. Den enes Stemme er endog musikalsk - den andens yderst slet. Formodentlig for ikke at give den første noget efter har den anden i nogen Tid fundet paa, ved hvert andet Raab i visse Timer at afvexle med Verserne saaledes, at han den ene Gang raaber det sædvanlige, den anden et ganske nyt formodentlig af ham selv forfattet Vers. Saaledes har han til Kl. 12 i disse Nætter faaet et ganske originalt. Af det lidet man har kunnet forstaae, fremføres blot Slutningen. Bevar dit eget Folk! Sov nu i Roe - Jesu Kristi Navn - men Kl. 5 om Morgenen har han længe istedet for det gamle. O Jesu Morgenstierne etc. siunget: Bedaget af det Høje - Nu Lyset fanger an - Gud! vogt med naadigt Øie - Ned paa vor Konges Flag - Bevare ham - J Kamp og Strid - og Farlighed - Vor Klokke er slagen fem - Kom blide Frelser etc. Saaledes har da denne ellers meget paapassende Mand angivet Tonen. Maatte det dog virke saa meget, at enten mere passende Vægtervers bleve forfattede, eller at Vægterne bleve paalagte, blot at tilkjendegive Tiden, og ikke vække Folk ved at udbrøle noget usselt Tøj til ingen Nytte. Jmidlertid kan ikke nægtes at ommeldte Vægters Jdee jo er ganske original.
Politivennen, 1804-01-01
Helsingørs Slagter Langs Erklæring i Anledning af den i Politivennen No. 299 fremsatte Bøn til Helsingørs Øvrighed og Foresatte. Den som har forfattet og fremsat denne Bøn, kiender vist nok saare lidet eller slet intet til Forholdet imellem Kbhvn. og Helsingør, eller hans Begjerlighed efter end og i disse dyre Tider at spise Orekødsuppe for godt Køb har drevet ham til at bede. Det folkerige Kbhvn. kan ikke lade Stadens Slagtere savne Afsætning, fordi det er tilladt at indføre og sælge ferske Kjød fra Landet. (Vi troe ellers at det meste Kjød, som der saaledes indføres og sælges, kommer fra Slagter Mesterne og Frie Slagterne paa Broerne uden for Staden). J Helsingør er derimod om Vinteren saare indskrænket Afsætning for her værende 8 Slagtere, til hvilken Afsætning de i Bønnen paaberaabte Militaire ikke besynderlig bidrage, da det her garnisonerende Regiment bestaaer for det meste af Frie Mænd, der ikke opholde sig her i Byen, og af de virkelig Tjenstgjørende ere de fleste Bønderkarle, som faae deres Masposer hjemme fra, hvilke de hellere tage til, end købe Oxekiød og Suppe. Et Bevis herpaa er at Slagterne herpaa have tilbudet Marketenterne saavel i Byen som paa Kronborg godt nyeslagtet Oxekiød for 7 a 8 Mk. pr. Lpd., som er langt under den i Bønnen paaankede Taxt, og disse, som herved opfordres til at modsige og bestride denne Erklæring, om de kunne, have dog ikke kunnet eller villet imodtage det, endskjøndt man veed, at Bønderne ikke give bedre Køb paa det Kjød, de snige sig til uden for Slagtermaaneden - at indbringe og sælge her. Det er en Usandhed, at Byens Jndvaanere ikke skulde kunne til alle Tider faae ferskt Kjød. Vi kunne med vore Svende og øvrige Folk bevise, at vi ofte maae nedsalte Kiødet, for siden at bruges i vore egne Huusholdninger fordi vi ikke kunne faae det affat ferskt. Og skulde Bønderne tillades endvidere at indskrænke Slagternes Afsætning, saa vare vi ikke istand til at ernære os og betale Skatter som Borgere, men maatte forlade Byen, og søge at blive Bønder, for tilligemed disse at drive vort Haandværk og Næring uden borgerlige Byrder. Slagterlanget i Helsingør troet at skyde Sandheden og sig selv denne Erklæring, og haaber, at Øvrigheden og Foresatte selv kiende disse og alle øvrige Omstændigheder saa godt, at de vist ikke ville agte paa den fremsatte urimelige BønHelsingør den 1ste Februar 1804. Paa Slagterlaugets Vegne. Jacob Nielsen. Oldermand.
Politivennen, 1799-01-01
Uordener. 1) Hjørnet af Myntergaden og Springgaden, vedbliver at være utilbørlig belemret med Tønder. 2) Kobbersmeden paa Hjørnet af Gottersgaden og Myntergaden bedes at give Agt paa hvor besværlig han gjør Passagen for Fodgængere, ikke allene paa Fortoget, thi det er som oftest ganske ufremkommeligt, men endog sædvanlig midt ud paa Gaden. 3) Man ønsker at Vandvæsenets VBdkommende, eller hvis de ikke ville, da Fruekirkes Forstandere vilde raade Bod paa den Tilstand, hvori det Laag til Vandrenderne befinder sig som ligger paa Kirkens Fortog paa Nørregade. Mange Støvler og Sko have der faaet Banesaar, mangt et Fald og mangen Fodværk skyldes dette uforsvarlige Laag.
Politivennen, 1804-01-01
Til de Foresatte for Brolægningsvæsenet. Allerede for endeel Tid siden er i disse Blade paaanket, at der uden for Hjørnehuset af Bredgaden og Garnisonspladsen (Nummer kan ikke sættes, da Huset ikke har Nummer, men der kan ikke tages Fejl af Stedet, da det andet Hjørne ikke er et Huus men en Gaard) er en Afviser, der staaer ind over Fortoget. Da imidlertid hermed ikke er skeet nogen Forandring, troer Udgiveren at burde atter berette Vedkommende denne Uorden, der virkelig kræver en hastig Afhielp, da Stenen staaer saa skjæv, at den ikke kan andet end forvolde mange ubehagelige og farlige Knæstød. Maaskee tør man ved denne Lejlighed haabe samtlige afskyelige Afvisere berttagne af Bredgaden hvor de paa ingen Maade ere nødvendige.
Politivennen, 1804-01-01
Til Vejvæsenets øverste Foresatte. Den som ikke vil troe, hvad adskillige Gange forhen er yttret, at vore Hovedlandeveje, som koste Landet saameget at vedligeholde, ikke alt for vel vedligeholdes, men at Materialet til Vedligeholdelsen ikke vælges som det kunde ønskes, kan paa den hele Landevej fra Lundehuset til Hirschholm overbevise sig herom paa denne Tid af Aaret; thi var Materialet godt, vilde denne ikke bestaae, som Tilfældet er, af en eneste sammenhængende Slade af Pladder. Herved være dog blot talt videnskabeligen, og ikke til Dadel for Personer!
Politivennen, 1804-01-01
Dagens Torvepriser. Hvede Td. 6 Rd. 4 Mk. Rug, Td. 5 Rd. a 5 Rd. 4 Mk. Byg Td. 21 Mk. Havre Td. - 15 a 16 Mk. Ærier, hvide, Td. 24 a 27 Mk. Fersk Flesk. Lpd. 11 Mk. Æg Snesen 24 Sk. Smer; Pd. 2024 Sk.
Politivennen, 1804-01-01
Uordener. 1) Endnu ere de slemme Jernstænger ikke borttagne fra Træerne paa Fortoget til No. 115 paa Ulfeldsplads. Man ønskede at Ejeren dog derved vilde gjøre en Forbedring. 2) Uden for No. 11 paa Amagertorv er Kørebroen ligefor Kælderdøren ganske fordærvet af Vand, som der idelig er udstyrtet. Man seer dette ofte at være Tilfældet, at Kælderfolk, ved at styrte Vand ud i Rendestene, gjøre dette enten saa uordentlig eller med saadan Fart, at Stenene løsnes derved.
Politivennen, 1804-01-01
Til General Postamtet. (Efter Jndsendt.) Da man af de offentlige Blade seer, at Befordringsvæsenet her i Landet sættes paa bedre Fod til Bekvemmelighed for de Rejsende, var det ønskeligt, at der sattes Grændse for Vognmandskarlenes Uforskammenhed i at fordre Drikkepenge. Den fastsatte Priis skal være 4 ss. for hver Miil, hvilket kun bliver 1 Mk. for hver Station her i Sjelland, hvor Kjøbstæderne almindeligen ligge 4 Miil fra hinanden; dette er vist meget billigt. Men eftersom det er blevet Skik, voxer denne Marks Omkostninger ej fjelden til i Rixdaler; thi de fordre ej allene, at man med Fragtens Betaling skal erlægge de anordnede Driftspenge, men skal de være fornøjede, maa man give dem et par Mark til, da de beraabe sig paa, at deres Husbonder tage ej allene Fragten, men de forlange endog Drikkepengene med, og desuden vil de man skal betale Miilsedlen, som er 4 ss. for Milen, videre Bompenge 2 ss. for Milen, og desuden i Kroen, hvad de faae i Sinde at tage til sig og deres Heste. Vel har enhver Rejsende Lov at nægte disse Karle deres Fordringer, men hvo vil udsætte sig for Grovheder, og sine Lemmer for Lemlæstelse, inden man kommer til Vejende. Denne Uskik kunde maaskee hæves, naar det blev disse Karles Husbonder forbudet, at tage mod Drikkepengene, som ere engang anordnede, og naar den Rejsende betaler sin Fragt med Drikkepenge til Postmesteren eller Oldermanden for Vognsmandslauget paa den Station, hvor han kom, hvor igjen Vognmandskarlen kunde afhente dem.
Politivennen, 1804-01-01
Uorden ved Helsingørs Svingelport. Naar Ejeren af Gaarden tæt ved Porten lader tilsammenfeje og bortføre det paa Pladsen ligefor hans Gaard samlede Skarnseer man dog altid atter og strax Dynger af Fejeskarn og Aske, som didbringes fra de omkringliggende Naboers Huse. Siden dette ofte er forbudet, og dog skeer, ønskede man at Politiet vilde ogsaa did undertiden henvende et aarvaagent Øje, og paapasse Forbudets Overtrædere opdagede og mulkterede.
Politivennen, 1804-01-01
Bøn og Ønske til høje Vedkommende paa Kronborg Fæstning. (Efter Tilsendt.) Da Slaver, som Forbrydere, og uden Tilsyn ere og blive stedse farlige for den offentlige Sikkerhed, saa bad og ønskede man, at Slaven Tobisen, hvem man for sin Behændighed, i at fingerere, har tillagt det Biavn Cartouche, maatte aldrig komme til Byen uden stærkt Opsyn, og mindre om Aftenen, da man vil tvende Gange og efter Kl. - have seet ham der, hvor Folk om Søndags Aftener trænge hen, for at gribe Lykken, eller snarere bortspille deres Skillinger.
Politivennen, 1804-01-01
Et Ønske om en nyttig Jndretning ved vort Postvæsen. Forfrossen i Porten paa Postgaarden i Helsingør, hvor mine af Litsenbruderen afhentede Rejseklæder og Sager laae henslængte paa Stenbroen, og ikke i en Stue for Rejsende, fandt jeg naturligvis Tiden lang og ethvert Minut, der løb over den bestemte Afgangstid, blev mig en Time. Jeg morede mig derfor med at udkaste dette Ønske, at der overalt ved vort Postvæsen maatte holdes strængt over, at Posterne afgik paa det bestemte Minut. Dette er nu neppe noget Sted eller nogen Gang Tilfældet. At slig Orden vist nok kunde haves, da den haves mange andre Steder, vil vel ingen modsige, og de Mænd, der bestyre Postvæsenet, ville sikkert udfinde et Middel. J Holland bruges ved Trækskøjterne at ringe tre Gange med en Klokke og i samme Øjeblik, som det har ringet tredie Gang, sætter Trækskøjten af, og den Passager, der endnu er 20 Skridt tilbage, faaer en lang Næse.
Politivennen, 1804-01-01
Bekjendtgjørelse. Vippebommen ved Vesterport er nu for Vægtenden forsynet med et Rækværk, saa at den Ulykke ikke mere kan indtræffe, at nogen kunde sætte sig derunder, og ved dens Nedfald ihjelslaaes.
Politivennen, 1804-01-01
Dagens Torvepriser. Hvede Td. 6 Rd. Rug, Td. 28 a 30 Mk. Byg Td.- 21 Mk. Havre Td. 15 Mk. Ærter, hvide, Td. 27 Mk. Fersk Flesk. Lpd. 10 a 11 Mk. Æg Snesen 22 a 24 Sk. Smør i Pd. 2024 Sk.