Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-05-10
Kjøbenhavn kan sammenlignes med et Frøkorn, hvori alt hvad der udgjør Træets og Frugtens Bestanddele, ligger i Spøb. Det er den Brænde punct, hvori alle Straaler forene sig, den Kilde, hvor Alting i Statsmachinen har sit første Udspring og igjennem tusinde Bugter snoer sig til Nordens yderste Grændser. Jkke uden Grund har man kaldet denne Hovedstad det lille Dannemark, thi ikke blot som Kongestad, men ogsaa som Hovedsædet for hver Green af Videnskaberne, Konsterne og Statsbestyrelsen fortjener den dette Navn. Alt det Gode og alt det Onde, alt det Agtværdige og alt det Afskyelige, der, i større og mindre Grad, er adspredt i de øvrige Kjøbstæder, findes her samlet. Jntet Under altsaa, at denne chaotiske Sammensætning mangler en bestemt Caracteer og Selvstændighed. Enhver Hovedstad er næsten det samme som Hovedet paa det menneskelige Legeme. Af en besynderlig Forkjerlighed har Naturen bestemt denne Deel til et Værksted for de ædleste Sandser. Her boer Hørelsen, Synet, Smagen: tre Sandser, som aabne en heel Verden i Menneskets Jnderste. J samme Forhold som de øvrige Legemsdele staae til Hovedet, staaer ogsaa de øvrige Stæder i Dannemark og Norge til Kjø 2) En Prøve af et udførligt Skrift om denne Gjenstand. benhavn. De maa see med dets Øine, høre med dets Øren, smaae med dets Tunge. Her har Statshiernen sit Værksted. Fra Dovrefield, maa Faderen sende Sønnen til Kjøbenhavn, for at hente Visdom, Lærdom, Embede, og Europas sidste Grændsefæstning faaer sine Forskrivter fra Dronningen blandt Dannemarks Stæder. At Hovedstaden næsten bugner af Gjenstande, som uden for denne enten aldeles ikke eller i det mindste kun sparsomt findes, har baade sine fordeelagtige og ufordeelagtige Sider. Bedre hen ville vi finde, hvor Vægtskaalen hælder. Unegtelig er det gavnligt og vigtigt, at Middelpuncten for Regjeringen ogsaa er Middelpuncten for Videnskabelighed og Konst. Gavnligt, fordi begge, Tronen saa nær, kunne virke med dobdelt Eftertryk, vigtigt, fordi Regjeringen lettest kan oversee dem, naar de saaledes ere concentrette i en eneste Punct. Lig Solen kunne de udbrede deres velgjørende Straaler over det Hele, og dog bestandig have deres Grundkraft samlet. Naturen lærer os, at denne Maade er den rigtige. Hvor fordeelt dens oprindelige Kraft end er over det hele Verdensalt, udspringer den dog fra enkelte Hovedkilder. Hvor maatte Absalon ikke smile, dersom han i en fornyet Skikkelse kunde see, hvorledes den fattige Fiskerleie - Kjøbenhavn – er bleven forvandlet til en Dronning blandt Stæder, Hvor fordum raske Danske Gutter seilede med deres Snekker paa det speilklare Vand, prunke nu stolte og glimrende Borge; hvor Fiskeren udkastede sit Garn, lomstre nu høie, skyggefulde Træer, hvor Muslinger spillede i Solens Straaler paa den gule Havbund, graves nu Sand, hvor Vikinger neppe agtede det Umagen værdt, at gaae i Land, boer nu Velstand og Rigdom. Og alt dette er kun sex Aarhundreders Værk. Hvorledes vil det see ud, naar sex Aarhundreder atter ere forløbne, Men man behøver ikke at tænke sig et halvt Aartusinde tilbage i Tiden, for at studse over mægtige Omvæltninger. Et eneste Decennium er nok. Hvor for ti Aar siden et ældgammelt Tempel stod, findes nu intet uden sønderbrudte, faldefærdige Mure; hvor sjette Christians glimrende Borg syntes at trodse Evigheden, sees nu intet uden nogne Ruiner; hvor vor Frue Kirkes Spir for neppe et Aar siden tabte sig i Luften og kneisede stolt med sine ere gyldne Kroner, findes nu intet uden Steen, Gruus og øde Tomter. - Men dette er Verdens Løb. "Det skjønneste Blomster, siger en vis berømt Skribent: "døer, og af den usynlig adspredte Sæd fremstaaer en ny Slægt." – Saaledes er det med Nationer, saaledes er det med Stæder. Liv og Ødelæggelse, Ødelæggelse og Liv følge paa hinanden Slag paa Slag. (Fortsættes.)