Aalborg Stiftstidende, 1837-04-25
(Slutning af Marschal Clauzels Beretning om GeneralRignys Forhold.) Jeg befalede Corpscheferne og Gen. Rigny Kl. 8 at begive sig til mit Telt; men kun den Første indfandt sig der. Efterat jeg havde spurgt dem, om de forrige Aften havde bemærket Uorden i Colonnerne, og jeg havde erholdt et benegtende Svar, meddeelte jeg dem den Dagsbefaling, som Gen. Rigny har forlangt Dem forelagt; den lød saaledes: "J Bivouaken ved Dued=Jenati. Soldater, Jeg ønsker Eder med Glæde og Hjertelighed tilLykke til det Mod, den Taalmodighed, den Resignation, som J de sidste Dage have viist, i at udholde alle Krigens Farer og de haardeste Lidelser. Men især ønsker jeg Eder tillykke til, at I have foragtet de troløse Jnsinuationer, de strafværdige Raad af en Chef, som ikke duer til at befalet Eder, fordi han ikke, som J, som vi, forstaaer at taale og lide. J ældre Dage, Soldater, førte et berømmeligt Folk Krigen i Provindsen Constantine, og under dennes forskjellige Omvexlinger søgte en underordnet Anfører at bringe Hæren til Opstand imod dens General, hvad skeete, Soldater, Den maatte bøie sig under det Candinske Aag: den blev vanæret Dette forberedte man igaar for os til imorgen; jeg lover Eder, Soldater, med Hæder at redde Eder af alle Farer. Jmidlertid henviser jeg denne Chef til Krigsministeren og giver Eder i hans Sted en anden, som er meer erfaren og aldeles værdig til at befale Eder. Denne Dagsbefaling: skulde den følgende Dag oplæses for Fronten af hvert Compagni, men Kl. 9 kom Gen. Rigny, hvem jeg da sagde, at han kunde tage Notits af den Dagsbefaling, som var bragt til Chefen for Generalstaben, hvorpaa han begav sig til mit Telt. Det er noget piinligt, Hr. Minister, at maatte gaae ind paa Details af dette Optrin, der varede en halv Time, og ifølge hvilket jeg lovede, at Dagsbefalingen ikke skulde udkomme den følgende Dag. Man kan maaske forekaste mig Svaghed ved denne Leilighed; men hvo vilde ikke ligesom jeg være bleven dybt greben, naar han havde hørt, en General i Fortvivlelsens Tone sige: "Men, Hr. Marschal, De vil altsaa vanære en Familiefader, Lad mig hellere skydes ihiel; dertil behøves blot fire Kugler; men giv mig Tid, jeg beder Dem paa mine Knæ, lad denne Dagsbefaling ikke udkomme!" Jeg lovede ham, at den ikke skulde udkomme næste Dag; thi jeg troede at have forstaaet ham og vilde lade ham Tid. Jmidlertid havde nogle af vore Esqvadroner den følgende Dag en glimrende Fægtning, og kun nogle Jægerofficerer fandt Leilighed til derved at vise deres Mod. Jeg havde befalet Oberst ved Generalstaben, Duverger, at overtage Commandoen over Arrieregaarden, men indvilgede ogsaa i, stedse under Jndtrykket af forrige Dags Optrin, at annullere denne af hele Armeen forlangte Forholdsregel. Jeg havde Uret; thi Gen. Rigny, langt afra at være taknemlig for det, som jeg havde gjort for ham, for hans Onkel, for hans Broders Minde, vedblev med sine Ottringer af Forsagthed, der let havde kunnet demoralisere en Armee med mindre Mod og ringere Resignation. Dagsbefalingen af 29de udkom, men meget formildet, og indeholdt blot de Ord: "Jeg ønsker Eder tillykke, fordi J ikke have laant Øre til de troløse Jnsinuationer, de strafværdige Raad af en Chef, der ikke egner sig til at befale Eder, da han ikke, som J, som vi, er istand til at taale og lide Claueel slutter denne Depesche til Krigsministeren med den Yteftring, at disse Kjendsgierninger retfærdiggjorde en krigsretslig i Undersøgelse, men ere desværre ikke de eneste, som ved en saadan vilde komme for Dagen.