Norske Intelligenssedler, 1801-10-14
Skoleraadets Sekretair. i 3dtog af en ædel og godmodig Mands Brev til hans Correspondent, der ønsker at have Uret i sin Beretning, og derfore offentlig udbeder sig modsagt: Da jeg kom til det Sted i deres Brev hvor de berører Enken efter Professor Wilse, gjorde det mig inderlig ondt at læse hvorledes denne værdige Mands Kone, som efterladt med 10 Børn, foruden det hun bær paa, som endnu ikke har seet Lyset, skal være udsadt for de meest trykkende Kaar midt imellem en saa talrig Børneflok. Har hun virkelig ikke meere end 50 Rdlr. i Pension, hvorledes vil det da vel nogensinde blive muelig for hende at samle Smuler for disse Munde, Tilgiv mig min Ven! jeg troer de maae være feil underrettet, thi det er usandsynlig at ingen allerede har talt hendes Sag. J Christiania ere der dog saa mange Hædersmænd der kiendte Wilses store og gode Villie - Wilses ukiølnede Lyst - Wilses utrættelige Virksomhed, Alt, for Norges Vel, de vilde aldrig tillade hans Enke at græde for mere end Tabet af sin Mand, i det, Norge, hvis Talsmand han var. J Sandhed, min Ven! jeg kiender ingen Fremmed, næst Tyge Rothe, der har skrevet varmere for Norge end Wilse, det ville, som jeg troer, ikke være vakkert at maale disse sammen ihenseende til deres videnskabelige Værd, men det ville efter min Formening og være højst uretfærdig, at adskille dem naar Norges Talsmand fremkaldtes. Hvo af dem der har gavnet Norge meest er vanskelig at afgiøre, og just derfor vente de heller ingen ubeskeden Dom af mig, at det imidlertid ikke bør lægges den sidste til Last, at saa faa Jdeer, af de mange der fyldte hans Siel, kom til Virkelighed, troer jeg. Gode Wilsel Du saae kun lidet af det meget Du ønskede for Norges Vel at blive til, Du nød kun karrig Løn, for ufortrøden Møje - kunne Du endnu see op, da ville Dit Øje møde Di grædende og kummerfulde Kone - dog Nei, sov - sov evig - for ikke at see det Land utaknemmelig, Du saa høit elskede og saa varmt talede forDe troer nok Højstærede, at jeg vil være den hedengangne Wilses Lovtaler - Nei, i Sandhed ikke, jeg kan ikke, det er min hele Undskyldning; men kunne jeg paa det samme jeg skulde tale, om end alle ville vedblive at tie - Af dette som jeg har yttret mig med, seer de, hvi deres Efterretning har forundret mig saa meget, og hvi jeg har troet den saa lidet. De skriver rigtig nok at endeel af Børnene ere ude fra hende, men om hun kun havde Halvdelen igien, saa vilde dog hverken 50 Rdlr. eller 100 Rdlr være tilstrækkelig til deres Underholdning. Jeg troer endnu de har Uret - eller og maae Enken Wilses Forfatning ikke være kiendt, Videnskabsmanden og dens Beskytter B. A., ville sikkert ellers have reist sig til Tale - Veldaadsmanden R. ville have opdaget hendes Huus - Hædersmanden K. ville have skrevet kraftig for hende - og Norges Socrates T., denne sande Dommer af videnskabelig Værd ville have nævnet Wilse, og sagt hvad der burde giøres for hans Enke, disse med flere ville sikkert have, før Enken Wilse mødte grædende for deres Dør, banet hende Veien til en offentlig Veldandskilde at blive sikkret Udkomme for sig og sine. Endnu engang de har Uret, Jeg dømmer dem imidlertid dertil, de maae gjerne appellere, men uden at føre nye Vidner, thi derved ville de komme mig til at rødme i meer end en Henseende. Nedre Foss den 13de October 1801. Fabritius. Af enhver Menneskekjerlig tilbeder jeg mig ydmygst en liden Hielp, hvortil jeg er høist trængende, da jeg i en Alder af 83 Aar ei kan udrette noget, men nødes dog efter Guds Villie til at udholde min kummerfulde Prøvestand. Den Allerhøiestes Velsignelse hvile over enhver baade her og Cathrine Rude, hisset ønsker ydmygst. logerende hos Mester Skoemager Falgaard i Kirkebakken.