Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-05-29
Assianterne. (Fortsættelse; see forr. No.) Kongen vilde vide hvor meget der var betalt til Fanteerne, og da Hr. James ikke kunde sige ham det, blev han meget opbragt, og de tilstedeværende Maurer af Jndflydelse ophidsede ham endnu mere. Tilsidst sagde han: Jeg veed, at Engellænderne komme for at udspeide Landet og bedrage mig. De ønske Krig, de ønske Krig, Hr. James faldt ham ind i Talen: "Nei, vi ønske Handel!" - Kongen vedblev at sige at de beskjæmmede ham, ved at slutte Forbund med Fanteerne; at han i Morgen vilde lade sig bringe Hovederne af alle de Fanteer, der boe nær Forterne, og at han dertil blot behøver at sige et Ord; at den Hollandske Gouverneur ikke bedrog ham eller beskjæmmede ham, men sendte maanedligen 4 Unzer Guld, og at de Danske lige saa lidet beskjæmmede ham. "Engellændernes 4 Ackies maanedligen er intet for mig; jeg kan sende mine Feldtherrer mod dem, de ønske Krig." Ved disse Ord bed han sig af Raserie i Skjægget og foer op af sit Sæde, truende Engellænderne med opløftet Finger. "Havde en sort Mand bragt mig dette Budskab, tilføiede han: "saa havde jeg strax her for mine Øine ladet ham halshugge". Hr. Bowdich tog nu Ordet, og erklærede i en udførlig Tale, at Gesandtskabet var afsendt, forat jevne alle vistigheder og at slutte et Forbund med Ashanterne. Hr. James var upasselig og ønskede snart at vende tilbage, men han og de to andre Embedsmænd vilde forblive hos Kongen, indtil de havde overtydet ham om, at Generalgouverneuren var hans oprigtige Ven og indtil de havde erholdt sammes Svar, som kunde give ham Troen i Hænderne. Denne Tale blev af Kongen meget naadigt optagen, og han rakte Bow dich Haanden. J en Raadsforsamling af Manriske Fyrster og Statsmænd, der søgte at indtage Kongen mod Engellænderne, og hvori Gesandtskabs lemmerne maatte møde, befalede man disse at sværge ved Coranen, at de ingen forræderske Anslag nærede eller Gift havde blandet i Kongens Drik, men de vilde ikke sværge ved andet end deres Bønnebog. Kongens Tolk mæglede Sagen saaledes, at de under Eden blot rørte tre Gange ved Coranen, da Maurerne havde forsikkret, at denne, hvis de svore falsk, vilde dræbe dem paa Stedet. To Timer efter aflagt Eed fik Engellænderne adskillige Foræringer af Kongen. Jmidlertid lykkedes det dog endnu engang Engellændernes Fiender at vække Kongens Harme mod dem, i Anledning af Subsidiepengene. De bleve atter fremkaldte til et Slags Audients i den inderste Gaard af Kongens Pallads. Det Hele gik ud paa at han ne for lidet, og da hans Embedsmænd saae ham bred, raabte de, at den Skam var for stor, sprang op, grebe til deres Sværde, og tilbøde sig at drage ud endnu samme Nat, dræbe alle Fanteerne og opbrænde alle Byer i Omegnen af Forterne. De trak derpaa med deres følge og Mufikcher forbi Kongen, kastede sig ned for ham og lod ham berøre deres Hoveder med sin Fod. Hver af dem svor at ville afmarschere endnu samme Nat, nogle pegede haanligen paa Engellændernes Hoveder og Øren. Den gamle Overgeneral, Apokow, kastede med Foragt den Kaarde, han havde revet ud af een af Engellændernes Skede, over Folkets Hoveder, igien hen til ham. Ogsaa denne Gang søgte Hr. Bowdich igjen at formilde Kongen, ved atter, tilligemed de to andre Gesandtskabslemmer, Hutchinson og Ted lie, at gjøre Eed paa, at de intet Ondt havde i Sinde og at de vare sendte af Kongen af Engelland og det africanske Compagnie, for at slutte en Pagt mellem Ashanterne og Engellænderne, fordi hine ere den største sorte og disse den største hvide Nation, og det er godt, at to store Folkeslag ere Venner. Dermed var Kongen meget vel tilfreds, og han lod nu Hr. James ogsaa sværge paa sin Kaarde. (Fortsættes.)