Kiøbenhavns Postrytter, 1791-10-07
Nederelven, den 27 September. (Fortsættelse.)"Desuden maa man ikke troe, Sire, at Franskmændene, hvormeget man end søger ved overdreven Patriotismus og Friehed at forhøye deres naturlige Behiertighed og ophidse Gemytterne, meget længer ville opoffre deres Rolighed, deres Formue og deres Blod, for at haandhæve en udsvævende Nyehed, som blot har gjort Nationen ulykkelig. Drukkenskab varer kun en stakket Tid, Lasternes Seyere have deres Grændser, og man vil snart blive kjed af Udsvævelserne, naar man selv bliver Offeret for dem. Man vil snart spørge hinanden, hvorfor man slaaes, og man vil see, at det blot skeer for at tiene en oprørsk Hobs Ærgierrighed, som man i sig selv foragter, imod en Konge, som stedse har viist sig retfærdig og menneskelig; hvorfor man ødelegger sig, og man vil see, at det skeer for at stille deres Vindesyge, som have bemægtiget sig alle Statens Rigdomme, gjort den skammeligste Brug af disse, og, istedet for at bringe de offentlige Finantser i Orden, styrtet dem i den skrækkeligste Afgrund; – hvorfor man krænker de helligste Pligter, og man vil see, at det skeer for at blive fattigere, uslere, meere plaget, meere beladt med Afgivter, end nogensinde forhen, hvorfor man kuldkaster den gamle Regieringsform, og man vil see, at det skeer i det falske Haab at faae en nye indført, som, om den end kunde udføres, vilde foraarsage tusinde Gange flere Misbruge, men hvis Udførelse er aldeles umuelig; hvorfor man forfølger Guds Tienere, og man vil see, at det skeer for at favorisere en høimodig Seets Plan, som har besluttet at ødelægge den hele Religion, og følgeligen at give alle Laster frit Løb."Alle disse Sandheder ere allerede blevne følelige, allerede brister Bedrageriets Sløer paa alle Kanter, og Mis fornøyelsen med den Forsamling, som har revet al Magt til sig og tilintetgjort enhver Rettighed, spoeres fra den ene Ende af Kongeriget til den anden.""Dom ikke, Sire, efter de fleeste oprørske Bevægelsers Disposition; dom ikke Nationaltænkemaaden efter den uvirksomme Troeskab og den tilsyneladende Ligegyldighed, der saas, da De blev arresteret i Varennes og af en Hob Vægtere førdes tilbage til Paris. Dengang forvandlede Skrækken alle Gemytter ligesom til Jis, og lod en sørgelig Stilhed hærske. Det, man skiuler for Dem, og som er det bedste Beviis for Gemytternes dagligen tiltagende Forandring, er Misfornøyelsens Kiendemærker, som trænge sig frem i alle Provindser, og vente blot paa Understøttelse, for ret at frembryde; det er det Skridt, som adskillige Departements have gjort, at fordre Forsamlingen til Regnskab for de uhyre Summer, som i dens Tid ere bortødslede; det er den Frygt, som denne Forsamlings Che ser saa kiendeligen vise, og deres igientagne Forsøg til at træde i Underhandlinger; det er Handelstandens Klager, og Fortvivlelsens nyelige Udbrud i vore Colonier, det er endeligen den totale Mangel paa rede Penge, Vægring for at betale Skatterne, Frygt for en nærforestaaende Bankerot, Soldaternes Desertion, og de dagligen tiltagende Udvandringer. Det er umueligt, Sire, at miskiende alle disse Kiendemærker; de ere saa almindeligen bekiendte, at selv Folkets Forføreres Dumdristighed ey kan bestaae mod Sandheden i dem. Fæst derfor ingen Troe, Sire, til den forstørrede Fare, hvormed man stræber at skrække dem. Man veed, at De er mindst opmærksom paa dem, der truer deres Person, men desmere paa dem, der true Deres Folk eller de Gienstande, som ere Dem kiærest, og man er saa barbarisk, just derfor at lade dem uophørlig zittre paa samme Tid, da man har Uforskammenhed nok til at broute af Deres Friehed. Men man har alt for længe misbrugt dette Kunstgreb; Øyeblikket er kommet, da den Skræk, som hidtil har været Oprørernes Styrke, vil give dem deres Banesaar.""Store Forbrydelser ere ikke at befrygte, naar de ikke ere forbundne med nogen Interesse, for hvis Skyld de begaaes, eller med noget Middel til at undgaae den skrækkeligste Straf, naar man har begaaet dem. Hele Paris veed, hele Paris maa viide det, at mægtige Armeer ville let forjage en ved sin slette Disciplin svag og ved sine Samvittighedsnag modløs Milice, og med det samme styrte ind paa den ugudelige Stad, som havde nedraabt Himmelens Hævn og hele Verdens Foragt over sig, dersom fantisk eller kiøbt Ondskab vovede noget Angreb imod Deres eller Dronningens Person. Jngen af de Skyldige vilde da undgaae den strængeste Dødsstraf, og denne vil neppe nogen udsætte sig for. Men, skulde det blindeste Raserie væbne en Fadermorders Arm, saa vilde De, Sire, vist see tusinde troe Borgere omgjærde den Kongel. Familie, for, om det fordredes, at skiule Dem med deres Legemer, og udøse alt deres Blod til Deres Forsvar. Ha, hvorfor vil de ophøre at giøre Regning paa et Folks Tilbøyelighed, til hvis Lykke De ikke noget Øyeblik har ophørt at bidrage?" Franskmanden lader sig let forvilde; men han vender ogsaa let tilbage til sine Pligters Bane, hans Sæder ere af Naturen alt for blide til at hans Handlinger længe skulde kunne udmærke sig ved Grumhed, og hans Kierlighed til sin Konge har fæstet alt for dybe Rødder i hans Hierte til at lade sig henrive af et sørgeligt Blændverk." Hvo kan vel være mere bekymret for en høyt elsket Broders Forfatning, end vi, Men, selv efter Deres forvovneste Undertrykkeres Udsagn vilde Deres Vægring for at acceptere det Dem, efter Forlydende, den 3die d. M. overleverte Udtog af Constitutionen, blot udsætte Dem for den Fare, at miste Kongeværdigheden. Men denne Fare er Jntet. Hvad siger det, om Dei Oprørernes Øyne, ophører at være Konge, naar De i hele Europas Øyne og i alle Deres troe Undersaattes Hierter vilde være det langt solidere og langt roesværdigere? Hvad ligger der Magt paa, om man i det fuldkomneste Raserie erklærer Dem for at have forbrudt Deres Forgængeres Trone, naar alle Magters foreenede Styrke er rede til at haandhæve Dem paa Tronen, og tilbørligen straffe de Nedrige, som have vovet at forringe dens Glands."(Fortsættelsen følger.)