Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-04-26
Jfølge Hr. Commerceraadens Annonce vil det sikkerlivære Publicum behageligt at erfare, at kun et velvillige Forhold mellem ham og Jndsenderen stedse har fundet Sted. Det vil altsaa deraf indsees, at ingenlunde personlig Animositet – som Denne heller ei vil kunne paavise - begrunder en Offentlighed, som i og for sig, uden andre Hensyn end det Almindeliges Vel, maatte være Opfordring nok for Publicisten til at fremdrage af Mørket, hvad der ei burde tilstørres, da det her gielder og at kjæmpe for Borgerens lykkelige Tilværelse i Staten og at vogte over, at hans Ære og Rygte er i den Grad udsættes for Forkleinelse, at det blotte Tilfælde, f. Ex. at være berøvet nogle Sandser, skulde være nok til af et saadant Væsen at danne en Forbryder. Hr. Tommesen beretter, at Historien ei kan være ham ligegyldig, da den indeholder Usandheder, som Forhørene kunne gjendrive, samt fornærmelige Ytttringer; men Publicum, og saagar (som det hedder, – det sandhedselskende – kan meget mindre være ligegyldig ved en Begivenhed, som i alle Hovedmomenter indeholder den reneste Sandhed uden al Fornærmelse, og som saaledes indstævnet for Publicitetens Forum, maa interessere hvert Lem af Staten, som det er om at gjøre at see sine helligste Rettigheder opret holdte. At han finder den uddeelte Roes og Daddel ubeføiet og uhjemlet, er begribeligt, da jeg efter hans prange Begreb skulde have beplettet Uskyldigheden og afvasket Forbryderen den ham paaførte Synd; men Undersøgelserne, som jeg ogsaa formoder anstillede efter Ret og billighed, ville her skjelne Usandhed fra Sandhed, og saaledes statuere et Exempel, der eftertidig vil betrygge andre Døvstumme for den Skjændsel, som Dobbelt=Forbrydere uden beviist Skyld at blive nægtede Begravelse i indviet Jord. Endvidere spørger Hr. Tommesen, hvi jeg saalænge tang (siden 1831)?" Dette Spørgsmaal vil han imidlertid selv bedste kunne løse, naar han af den Jyllandspost, som han laante af sin Ven, vil erfare, at dette Blad først begyndte med Aaret 1838, og følgelig kunde jeg ikke tidligere som Publicist have Leilighed til at fremsætte Begivenheder, hvoraf der mulig kan komme flere lignende fra samme Kant, og det maaskee endnu af ældre Dato. Dette være een Grund; en anden er den: at da Birketingsretten - som Gustav Ludvig Baden i sin Danmarks Historie 1797 kalder: "Adelens odense Birketingsret vedblev, og Hr. Tommesen, i Aaret 1832 eller 1833, selv blev Birkedommer paa Frysenborg Grevskab, saa skulde man vel vogte sig for, naar man boede i Jurisdictionen, der at reise nogen Proces, da en Birketingsdom, i Ordets egentlige Forstand, næsten kan betragtes som en Høiesteretsdom, og Undersaatten, for at haandhæve sin formeentlige Ret, maa tilsætte sin timelige Velfærd. Dog, det Supplement, en saadan Jnstitution yder Oplysningens Historie i vor fremstræbende Tidsalder, er isandhed af mærkelig Art og nok værd paa andet Sted at drøfte. Men saameget er vist, at den Dommer, der er barricaderet bag et saadant Beneficium, maa ansee sig selv som en ufeilbar Person. Hvorvidt imidlertid Dagens Theema viser Tegn paa Jnfallibiliteten, henstilles dennegang til Publicums Bedømmelse, som jeg ligeledes vil give at betænke, hvor aldeles upassende Hr. Tommesen tør paastaae, at min Fremstilling indeholder Skumlerie. - Dog dette er ei engang Svaret værd, ihvorvel jeg maa indrømme, at i denne Beskyldning ligger intet mere, end i den imod min gamle ærlige Naboe som en Dobbelt=Forbryder; thi naar Hr. Tommesen kan bevise, at der her fra Øvrighedens Side er skeet hvad Ret er efter Loven, da har han sandhed løst en Gaade, ligesaa vanskelig som den, hvor Holberg lader Erasmus Montanus bevise, at Peer Degn er en Hane.