Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-02
Herr Professoren erklærer, at den forrige Jndskrift: Eblot til Lyster nægtende og ubestemt, og bestaar af fire Censtavelses og dertil haarde Ord. Jeg veed ikke, hvorfor en Jndskrift just skal være bekræftende, men vist er det, at denne heller ikke er nægtende uden blot i sin Form, hvilket endog efter gamle Grammatikeres Paastand forstærker det Bekræftende. Og just denne Form er det, der giver den et Anstrøg af Frugtbarhed og Fylde, der behagelig sysselsætter Phantasien, og aabner Tænkeren en viid Mark. Sæt istedet for Ei blot til Lyst disse Ord: Til mere end Lyst, da er Jndskriften, jo aldeles bekræftende, udtrykker det samme, men taber det yndige i Formen, der for enhver Æsthetikkyndig forhøier saameget dens Værd. Non omnis Moriaar, siger Horats. Giv hans Ord en bekræftende Form, og Tanken vil tabe meget af sin udsætte derpaa, at den bestod af fire Eenstavelses, og dertil haarde Ord. Man opfordrede mig til at udtænke en anden dansk, og jeg foreslaaer følgende fire til Overveielse og Valg: I. Til Lyst og Lære. Denne syntes som den simpleste, helst at kunne vente almindeligt bifald. 2. "Lær naar du leer naar du græder lær." For denne emfatisk moralske stemmer jeg personligen. 3. "Skuer her Verdens Løb. Denne Jndskrift torde der ligge meest Lærdom i; og 4. "Spillet bedrer. Denne synes saa kort som mueligt og dog tilstrækkelig. – Delikatesse. Den er ei heller ubestemt, thi den forkynder jo strax Skuespillets Hovedformaal, som er at forlyste, men naar den tillige lærer, at dette ikke er Skuespillets eneste Formaal, da er vel ingen saa ubekjendt med psychologiske Modsætninger, at han jo strax vil falde paa at tænke: men og til Gavn. Horats's utile dulci, saa mange Bogtitler: Til Nytte og Fornøielse, saa mange Forbindtligheds Yttringer i det daglige Liv, saa mange Tankesprog lede naturligviis didhen, saa at neppe nogen tænkende eller følende Tilskuer jo øieblikligen tilføjer, hvad den attiske Fiinhed her, som i saa mange lignende Tilfælde, udelader. Videre, den omhandlede Indskrift bestaaer af fireEenstavelses Ord. Men er dette en Feil, saa vrimle alle Digtere af slige Feil. Disse Monosyllaber smelte saaledes ind i hverandre, at de godt kunne læses som et eneste Ord, eller dog som tvende. Det numerøse deri, det korte og derhos det prægnante eller frugtbare, som gjorde dem saa kjere for alle Danske, dem jeg hidtil har hørt dvæle derved, frie dem og lettelig fra den Beskyldning, at de ere haarde. Jntet gutturalt, intet Sammenstød af stridige Konsonanter, intet slæbende besværer deres Udtale. De ere som et hemistichon, undfaldet en heldig Digter. Men nu til de af Herr Professoren foreslaaede fire nye. I. Til Lyst og Lære." Jeg troer neppe, at man siger: til Lære, i det mindste har jeg endnu aldrig hørt dette Udtryk. At staae i Lære, siges, og det er hans Lære, men at noget er til Lære er for mig udansk, især i en Jndskrift. Det er ei heller Skuespillets egentlige Bestemmelse at lære, men at forlyste og gjennem Lyst at forædle. Denne Indskrift mangler og derhos det yndige Slør, som i mine Tanker forhøier Skjønheden af det beskedne og dog saa indtrængende: Ei blot til Lyst. 2. Lær naar du leer, naar du græder lær.