Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1835-12-11
Det var et i de ældre Love etableret Princip, at Haandværker, i Almindelighed betragtedes som en borgerlig Næringsvei, følgelig som en saadan, der tilhørte Kjøbstæderne som en Forret, eller som et Privilegium, og et Middel til at Kjøbstæderne ikke allene med de dem paalagte Byrder kunde bestaae, men ogsaa, om muligt, derved komme i et Slags Flor, til Gavn for hele Statssamfundet. See Kjøbstædernes Privilegier af 24 Juni 1661, Art. 5. Jkkun undtagelsesviis tillader D. L. 31325 enkelte, for Bønder og Landmænd uundværlige, og saa at sige daglig behøvende Haandværksfolk af de almindeligste Slags, at nedsætte sig og boe paa Landet. Senere have adskillige Anordninger udvidet disse Undtagelser fra den almindelige Regel, og tilladt flere Slags end de i Loven nævnte Haandværkeres Nedsættelse paa Landet, f. Ex. Vævere, ifølge Reskriptet af 24 Mai 1754, foruden mange flere. Men den nyeste Lovgivning har dog derhos endog bundet al Berettigelse til landlig Haandværksdrift til en Bevilling fra Amtmanden, og denne Bevillings Meddelelse til visse, med de temporaire og locale Forhold passende Jndskrænkninger. Saaledes forekommer os hiint ældre Princip at være theoretisk bibeholdt i Lovgivningen, lige indtil denne Dag; men derimod er det vist, at det practisk ingen synderlig Jndflydelse har til Fordeel for Kjøbstaden eller dens Haandværkere. Landdistrikterne ere imidlertid blevne overfyldte med Haandværksfolk, næsten af ethvert Slags. Værkstederne paa Landet levere alle Sorter af Arbeider, stundom i langt større Mængde, end de i Kjøbstæderne, der endnu regnes for de største eller bedste, ja det gaaer endog saavidt, at Landsbyehaandværkerne paa nogle Steder holde Svende og ud lære Drenge; arbeide selv for Kjøbstædernes Jndvaanere; falholde deres Varer paa Markederne, lige med de formeentlig eene dertil berettigede Amtmestere i Kjøbstæderne o. s. v. Alt dette ere Kjendsgierninger for Enhver, der vil oplukke Øinene for hvad der foregaaer uden for hans egen Person, og at denne Tingenes Orden - eller rettere Uorden - denne Tilstand af det virkelige borgerlige Liv, ikke kan være fremkommen, uden ved Misbrug, eller en ildeforstaaet Anvendelse af Lovene og Embeds Authoriteten - dette formene vi at være uden for al Tvivl. Her have vi da et talende og lysende Exempel paa den store Forskjell, der er paa Loven selv og dens Overholdelse; og hvor vigtig den sidste er, betragtet i en mulig Adskillelse fra den første. Thi hvad hielpe os vel vise og velgjørende Lovbud, naar de ikke udføres og haandhæves strængt og samvittighedsfuldt, Er den punktlige Overholdelse af Lovens Bestemmelser, ikke netop det, der udgjør dens fornemste Væsen og dens Kraft, uden hvilken Buddet og Bogstaven ikkun er at ansee som et dødt og afsjelet Legeme? Ja, vi troe endog, at en Lov, som existerer, men ikke behørig overholdes, eller misforstaaes, eller eluderes i Anvendelsen, i hvor god og viis den end i sig selv maatte være, er langt meere skadelig, end om den aldrig var til, og ikke meget bedre, end Lovløsheden selv; thi just dette, at Loven og dens Bud er til, det vil sige, at den findes i Lovsamlingerne og kan paaberaabes som gjeldende, giør, at Theoretikeren ikke, med tilbørlig Opmærksomhed, ændser de Klager, som frembæres over de Mangler, hvilke hiin Lovs Bestemmelser, naar de blot nøie efterlevedes, let kunde afhielpe, fordi han ikke har havt Leilighed til med Kiender-Øie at trænge ind i Kundskaben.