Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1770-01-08
Da han ei bestyrede sin Herres Sager med tilbørlig Flid og Duelighed, da han baade vilde være rig og dog tillige ødsel; saa kand man let slutte, at Tingene forvaltedes med al muelig Uorden; og alle Under-Betienterne spillede i smaat den Rolle, som Huus-Hofmæsteren spillede i stort. Enhver stial i det ham var overdragen og kneb af saa meget mueligt var. Der kunde da et andet være end at alle Gaardens Creaturer maatte være i en meget elændig Tilstand, og i sær vare Hestene saa mavre, at de neppe kunde hænge sammen. En ung Heste Læge, der vilde øve sig i sin Kunst, behøvede her ingen Antonie. Uden den kunde han her tælle alle Ribber og Been. Engang laa Herremanden en Søndag under en stor i Gaarden staaende Lind, paa en vel indretted med Puder belagt Torvbænk og havde hos sig staaende adskillige Offer for sin Mave. Plov Drengene varegaaen i Kroen, og lode Heste ne gaae i Gaarden. Der var mere Græs end Mog; Og derforuden skulde de ei være bange for at disse fromme Kreaturer skulde giøre nogen Skade. Hestene, som i lang Tid havde baaren de res Møie med stor Taalmodighed, da de saa deres Herre ligge der alene, vilde ei lade gaae sig af Hænderne denne gode Leilighed til selv at bringe deres Nød for deres Herres høie Øre, thi havde Drengene været tilstæde, de havde aldeles ei tilladt det. De stillede sig derfor omkring ham; og den brune Hingst, et meget fromt og godt Kreatur, som i tre Aars Tid ei havde følet den ringeste onde Tilbøielighed, tiltalede, ham saaledes: OHerre! aabne dog eengang dine Øine over din Huusholdnings Beskaffenhed. See, hvor ælændige vi seer ud. Din Huus-Hof mæster tilmaaler Ager=Mæsteren kun den halve Deel af det rigelige Foder, han fører dig i Regning. End og med denne halve Deel vilde vi være gandske vel tilfreds, dersom ikke Agermæsteren og til sin Fordeel afkortede os den tredie Deel. Og Drengene bortstiæle os en anden tredie Deel af Krybberne. Men i alt dette maa vi dog giøre det tyngste Arbeide, og vi maa ufeilbarligen omkomme under dette strænge Slæb, som der allerede er gaaen nogle af vore Med=Heste, Alt dit øvrige Huus=Qvæger ikke meget bedre faren. O, hav dog eengang selv Jndseende. Med din Huus=Hofmæster er du i meget slætte Hænder, Herremanden, efter at han havde drukken et hos ham staaende Glas Vin, givet tvende Gange, og rækket sig engang reiste sig med Besværlighed lidet, og svaren. Dette troer jeg alt gandske vel, mine gode Creaturer, Men min Huusholdnings nærværende Indretning er mig dog meget magelig. Jeg under Eder virkeligen alt godt. Men den Møie, som en Forandring vilde forvolde mig, kand J dog ei uden Ubillighed forlange. Giører mig ci Uroe, nu vil jeg strax falde i Søvn: Og derpaa vendte han sig virkelig paa den anden Side, og faldt i den sødeste Søvn, et velmæsked Legeme nogensinde kunde have nydet. Da Hestene saa, at han virkeligen var falden i Søvn, gik de bedrøvede bort, Kun en ung, Hoppe, hvilken, hvor meget end Benene af Maverhed stode ud paa hende, dog undertiden vilde lade høre sine Jndfald, sagde til de øvrige Heste: "Hvor har Naturen her taget Feil! Den ne Siæl er aldeles ikke paa sit rette Sted. Den skulde bedre have prydet et Giøde-Svins eller en altid paa Puden liggende Mopses Legeme, Tal ikke saa dristig, svarede den brune Hingst, som havde ført Ordet. Vores Herres Siæl befinder sig nok paa sit rette Sted. Men det er stor Skade, at han ei er bleven en Døm Herre, som, uden nogen Oeconomie, lever alene af sit Præbende.