Berlingske Tidende, 1836-02-24
Committeens Pluralitet Reventlow, Scavenius, Ahlefeldt havde derhos, idet den antog, at Stænderforsamlingen, i nærværende Sag ikke burde andrage paa specielle Bestemmelser, indskrænket sig til at opstille følgende Principer, som den indstillede at maatte lægges til Grund ved Udarbeidelsen af den petitionerede Anordning: a) At Jagteierens Fordring paa en indenfor billige Grændser limiteret lovbestemt Jagtrets fulde og uforstyrrede Benyttelse maatte bringes i Harmoni med den ikke Jagtberettigedes billige Fordring, at see et møisommeligt Arbeides Frugter sikkrede imod Vildtets Ødelæggelse, og sig beskyttet mod enhver Ulempe, som Jagtens Udøvelse maatte kunne føre med sig. b) At, hvor beskadigelse dog maatte have fundet Sted, en billig og, hvor det kunde være tvivlsomt, en ikke for knapt tilmaalt Erstatning for den af Vildtet tilføiede Skade og for enhver den ikke Jagtberet. tigede vederfaret Uret maatte i Loven bestemmes. c) At det ikke bør oversees, at den høist vigtige Bestemmelse for Bondens Erhverv er at ernære sin Familie, svare Skat til Kongen, vedligeholde kirkelige, communale og andre borgerlige Jndretninger, og yde Grundeieren sin Afgift, d) At det ikke bør glemmes, at det her gjelder den mindre Formuende, den ikke til Værge Berettigede, som ikke bør komme til at lide under den af den Rigere (i hvis Magt det stod at forebygge Skaden) ham ved en altfor stor Vildtstand eller paa anden Maade under Jagtrettens Udøvelse tilføiet Skade, uden derfor at nyde en tilstrækkelig Erstatning, saasnart Skaden er saa betydelig, at den billige Jagtret derved maa skjønnes at være overskreden, c) Atdet ei heller maa tabes af Sigte, at det, som for Jagteieren maa betragtes som en Gjenstand, der især yder ham en Behagelighed og Fornøielse, ofte for den mindre Landbesidder kan blive til en Velfærdsag. – Committeens Medlemmer, Kammeraad Drewsen og Sognefoged Hans Christensen havde derimod fremsat specielle Jndstillingspunkter. Kammeraad Drewsen androg paa: 1) En allernaadigst Befaling, at alt Kron= og Daa vildt udenfor den kongelige Dyrehave skal at vedkommende Jagtbetjente i et givet Tidsrum paa de kongelige Jagtdistricter nedskydes. 2) At en allernaadigst Befaling maa paabyde, at intet Kron- eller Daavildt maa noget Sted i Danmark holdes udenfor indhegnede Dyrehaver. 3) At naar dog saadant findes paa Bøndermarkerne efter et vist af Hans Majestæt bestemt Tidsrum, skal Jagteieren være pligtig til paa enhver Aarstid at lade det nedskyde. 4) At den Skade, der, indtil Vildtet er udryddet, foraarsages paa Bøndernes Afgrøder, skal tareres af uvillige Mænd, og erstattes den Skadelidte. 5) At Klapperne under passende Straf ei maa tilføies Overlast paa Klappejagterne med Hug og Slag. – Sognefoged Hans Christensen indstillede: 1) At Raadyr saavelsom Kron= og Daadyr bør holdes i indelukkede Dyrehaver paa Eierens Grund og ingen Frihed hjemles paa Bondens Mark, hvor han maa dræbe dem med hvad Værge han mægtig er. 2) At alle Rovdyr og Rovfugle, saasom Ræve, Ørne, Glenter, Mus vaager, Høge med flere frit maae dræbes af Bonden paa hans Mark. 3) At Bonden, dertil maa tillades at bruge Skydegevær imod at være samme Straf undergiven, om han befindes at skyde andet Vildt paa sin Gaards Grund, som om dette var skeet paa KongensVildthane.