JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-28
J denne Tid er der opstaaet en offentlig Strid imellem Hr. Professor Bang og Hr. Regimentsqvarteermester Drewsen. Den gaaer ud paa, at Hr. Prof. Bang skulde mod sit Ønske være bleven entlediget fra at være Værge for Hr. Regimentsqvarteermester Drewsens Stedbørn. At denne Punct i og for sig kan være af stor Vigtighed for begge de stridende Parter, det bør man vel ikke tvivle om, men ubegribeligt er det dog, hvorledes to saa agtbare Mænd kunne indlade sig i en Avisstridighed desangaaende. Hvad interesserer det det store Publicum, om Hr. Prof. Bang er entlediget mod eller efter sit Ønske fra at være Værge? Der gives neppe nogen Strid, hvori de fremlagte Acter behandles med mindre Opmærksomhed og Eftertanke, end Avis stridigheder. Hvo gjør sig vel den Umage at læse deslige Avertissementer gjentagne Gange eller at sammenligne Klagen med Forsvaret. De fleste Mennesker gjemme ikke paa Adresse-Avisen. Den har samme Skjebne som Døgnfluen den bliver til og døer i een Dag. Jmidlertid er det for et Menneske af Følelse allerede nok, at være en Gjenstand for Bysnak, var det end kun en halv Dag, og at blive bedømt iblandt af Folk, der ikke kunne eller ikke ville see Tingen, uden fra en urigtig Synspunct, Ethvert Menneske har Modstandere, og disse ere ved saadanne Leiligheder særdeles beredvillige til at fremkomme med deres Domme. Parterne blive i Almindelighed hidsige, og et eneste ubefindigt Udtryk kan ofte give Anledning til den skrækkeligste og uforsonligste Hævn. Publicum glemmer Striden, men den Fornærmede har den bestandig i frisk Minde. Hævn er uædel, vil man maaskee indvende, og enhver retskaffen Mand afskyer den; men til Menneskehedens Uheld gives der et Ordsprog som siger: Hævn er fød og tusinde Erfaringer stadfæste, at Mennesket meget ofte handler efter dette Ordsprog.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-28
Kjøbenhavnske Nyheder. Kjøbenhavn er i denne Tid næsten ligesaa fattigt paa Nyheder som paa gamle Specier, Rigsorter &c. Men man venter snart nogle fra Fyen: et Land, som foruden Smør, Gryn 2 ogsaa, naar det kniber, forsyner og med Nyheder. Det eneste, som i denne Tid opliver Conversationen i Hovedstaden, er, næst Landgangen, Masqueraden paa Hoftheatret. Den giver Anledning til adskillige skarpsindige og vittige Jdeer. Ligesom man i Fjor havde Støvle, Buxe= og Fleskeskinke=Masquer, saaledes havde man paa sidste Bal en Reiemand, som ikke allene paa Ballet, men ogsaa i hele Kjøbenhavn har tiltrukket sig almindelig Opmærksomhed formedelst den Vittighed og den Variation, hvormed han vidste at spille sin Reie=Rolle. For at gjøre Tingen saa meget meere naturlig, skal han have havt en heel Kurv fuld af virkelige Reier, som til dette Brug vare blevne nedsyltede i Sommer. Det er at sørge for Fremtiden. - Conversationstonen har i den senere Tid virkelig vundet meget.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-28
Sagen angaaende Pjecen: Bonapartes Testament, er hævet. J een af de sidste Engelske Aviser findes der atter en meget bitter Satire over Bonaparte.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-28
Hr. Lehman, forhen Bogholder ved Lottovæsenet, som, tilligemed Hr. Etatsraad Schiøt, i adskillige Aar har været heftet, er nu, i Betragtning af hans Alder - 62 Aar sat paa fri Fod.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-11-28
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Höeckes Enke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-05
Jnden man sætter sig til Spillebordet afgjøres stundom de vigtigste Anliggender, og det, man her med Forsæt taber, vinder man ofte tifold igjen paa andre Steder. Kort sagt, dersom det var mueligt, at samle alle de Data, der udgjøre Spillesygens Historie, saa vilde man gyse over alle de Ulykker, som den har bragt og som den endnu dagligen bringer over Menneslægten. Dette almindelige Malerie troer jeg at være ret anvendeligt paa Kjøbenhavn. Radbrækkerie paa Kjøbenhavns Gader.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-05
Et Slags Lauiner paa Gaardene og Husene i Kjøbenhavn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-05
Paa de Schweizerske Alper gives der, som bekjendt, de saakaldte Lauiner, der i Begyndelsen ikke ere større end en Sneebold, men som, liig et ungt Menneske, der kommer i Slægtskab med Mænd af Jndflydelse, som ville og kunne støde det frem, blive større og større, og endelig blive til et uhyre Legeme, som knuser Skove, river Klippestykker med sig, og begraver Huse og Mennesker paa eengang.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-05
J Kjøbenhavn gives der vel ikke Alper eller Lauiner, men desuagtet er man i denne Tid dog ikke sikker for at blive slaget ihiel af store Sneemasser. Dette gaaer meget naturligt til. Naar Huuseierne i denne sneerige Tid ville befrie deres Tage fra Snee, saa placere de meget ofte saadanne Personer paa Taget, som, uden at tage Hensyn til, at der gaaer Folk paa Gaden, og uden at advare nogen ved Ord eller Tegn, ofte kaste hele Læs Snee ned paa de Forbigaaende.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-05
Man har i Løverdags havt et Exempel paa, at en velklædt Mand i Vimmelskaftet fik en saadan Sneemasse over Hovedet. Vil man end ikke antage, at nogen saa let kan slaaes ihiel af Snee, endskiønt det, naar Sneen er frossen, dog meget vel kunde skee, saa maa man dog tilstaae, at det er høist ubilligt, at nogen, uden Nødvendighed, skal faae sine Klæder fordærvede. Mueligen kunde det forebygges, dersom det blev Vedkommende paalagt, at hænge et vist Skildt ud,*) naar de vilde rense deres Tag for Snee, og at det blev dem forbudet at gjøre det paa *) Dette finder jo allerede Sted, naar Tage ere under Reparation. saadanne Tider, hvor der er alt for stærk Passage, som f. Ex. om Torvedagene. Jndfald.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-05
Een af Politievennens ældste og første Medarbeidere var for nogen Tid siden paa Parterret. Foran for ham havde en høi og før Mand placeret sig. Denne Mands utransperante Ryg gjorde det ikke allene umueligt for hiin at see det mindste, men trykkede ham og saaledes, at han saae sig nødt til at søge en anden Plads. En Ven af Politievennen, som stod ved Siden af ham, spurgte nu den utransperante Mand, om han vidste, hvem han havde trykket saa stærkt? – "Nei!" var Svaret. - "Politievennen, min gode Ven!" – Jkke andet end det, svarede Manden ganske roligen: "han selv lader jo hver ottende Dag offentlig bekjendtgjøre, at han maa trykkes."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-05
Kjøbenhavnske Nyheder. Det Kongelige Danske Videnskaber-Selskab har ladet bekjendtgjøre følgende: De ved Gallehuus i Aarene 1639 og 1734 opgravne Guldhorn ere af adskillige blevne undersøgte uden dog at være kommen til nogen vis Formodning om Figurernes Betydning, eller hvorfra disse kostbare Alderdommens Konstarbeider, skulde være komne til os 1), i Fald de ei her ere forarbeidede. Formedelst den Lighed, som adskil*) Hvorledes de ere komne fra os, det veed man. lige i vore Tider opdagede Monumenter synes at fremvise med de her fremkomne Forestillinger, indbydes Lærde til, ved Sammenligning med saadanne, enten med stærkere Grunde at bestyrke andres Forklaringer eller paa en mere sandsynlig Maade at oplyse og forklare disse vigtige hos os fundne Mindesmærker. For den bedste Besvarelse af dette Spørgsmaal loves en Præmie af en Guldmedaille paa 100 Rdlr. - Skade, at denne Præmie ikke blev udsat, førend den berygtede Heidenreich prøvede at gjøre Rupier af disse mærkværdige Horen!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-05
Mindestenen over Kong Niels's Minister Helgi, een af vore ældste christne Antiqviteter, som Kammerherre Suhm i 5te Tome af sin Danmarks Historie S. 455 ansaae for at være forkommen, er endnu i Behold. Den er bleven funden i en Skuffe paa Universitets Bibliotheket. Vel er den brækket og har liidt Skaar paa adskillige Steder, men Hr. Prof. Dajon har lovet, saaledes at sammenbinde den og med Kidt at forene Brokkerne, at Monumentet atter skulde kunne modstaae Tidens Tand i adskillige Aarhundreder. Stenen er 700 Aar gammel. Den er af Norsk Marmor, 1/2 Alen høi og 3/4 Alen bred. Dens Figur er som Nodeformat. Den skal i Oldtiden have siddet i Muren i det gamle Capitelhuus i Roeskilde Domkirke i en Stue, hvor Cannikerne samledes.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-05
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Höeckes Enke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-12
Nyeste. derie¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-12
Kjøbenhavn. No. 9. Den 12 December, 1803. Udgivet og forlagt af J. Werfel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-12
Bal-Damer. Vore Skribenter og vore Prædicanter tale saa meget om vore Tiders tiltagende Usædelighed og Ublufærdighed. Men de gode Herrer skulde kun gaae paa vore Maskeradeballer, saa vilde de snart blive overtydede om, at vore Damer netop nu vende tilbage til den sande Uskyldighedsstand. "Hvorlænge vare Adam og Eva i Paradiis!" – "Saalænge de vare uskyldige." Hvorlænge vare de uskyldige." – "Saalænge de gik nøgne." – "Hvorlænge gik de nogne?""Saalænge de ikke skammede sig."Hvorlænge skammede de sig ikke?" Saalænge de ikke bedækkede sig med et Figenblad." Vore Bal-Damer begynde nu alt mere og meere at gaae nøgne, ikke at skamme sig, og næsten ikke engang at bedække sig med et Figen blad. - dette er jo det tydeligste Beviis paa, at de vende tilbage til den sande Uskyldighedsstand, som Adam og Eva forlode formedelst deres utidig Slikkenhed. Men een Ting synes dog i denne Tid at være Pligt, at gjøre vore dansende Damer opmærksomme paa, ikke for deres Skyld. thi naar de blot kunne komme til at danse og valtse, saa ere alle øvrige Ting i Verden dem saare ligegyldige – men for vore Efterkommere og for de Børns Skyld, som adskillige af disse Damer bære under deres Hjerte, medens de overgive sig til sandsesløse og fordærvelige Glæder. Hvor gavnlig en Bevægelse Dans i og for sig endder, saa maa man dog tilstaae, at det Slags Dans, som man i denne Tid er saa forhippet paa, er særdeles skadelig for Sundheden. At dansee i en Sal, hvor Luften er forpestet af tre til fire Hundrede Menneskers Aandedræt, at fare ned igjennem en Quadrille af 30 Par med en Cavalier, der jager med sin Dame som med den Hest, han leier hos Klemmert, maa unegteligen kunne nedbryde endog den stærkeste Constitution. At saa mange unge Piger ere ligegyldige over, om de formedelst overdreven Dans i sin Tid ville vorde skrantende Mødre og føde skrantende Børn, det kan man i vore Dage, hvor Sundhed og jevn huuslig Lyksalighed er intet imod Flaneglæder, aldeles ikke undres over, men hvorledes Mænd kunne tillade deres høifrugtsommelige Koner at danse, som de vare rasende, det er for mangen een vanskeligt at begribe. Men ak, kan man vel vente andet af Mænd i saa umandig en Alder, og kan man vel fordre andet af Qvinder i saa qvindagtige Tider!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-12
Til den Deel af Kjøbenhavns Jndbyggere, som har Ævne til at gjøre Vel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-12
Vinteren, denne strænge og partiske Gjæst, indsvøbt i Storm, Snee og Jis, er nu kommen. Den Rige indbyder den til Glæde, den Fattige truer den med Elendighed. Med den ene Haand aabner den Veien til Concerter, Assembleer, Masquerader og Kanefarter, med den anden forøger den Vægten af den Fattiges Kummer og driver Storm og Snee ind i hans aabne Hytte. Dens Grusomhed sparer end ikke den Diende i Vuggen. O, J, som Himmelen har givet Ævne til at nyde Livets Fryd, glemmer ikke, at der i det Øieblik, hvor J maaskee glæde Eder i glimrende og muntre Circler, gives mange Tusinde, der mangle Brød – mange Tusinde, der ere blottede for alt, hvad der kunde beskytte dem mod Vinterens Strænghed! Hist sidder en Moder og begræder med sine Umyndige sin afdøde Mand, som maaskee døde for Eder, for mig, for Fædrenelandet. Elendigheden har opslaget sin Bolig hos hende, - hendes Børn raabe om Brød, - hun rækker dem den sidste Bid, og forbander maaskee i sit Hjerte de Riges Haardhed; - her ligger en Olding, mæt af Dage og mæt af Verdens Plager. Hans Liv var maaskee en Kjede af Arbeidsomhed, men Fattigdom var hans Lod. Han mangler Brænde til at varme sine iiskolde Lemmer. Han maa kjøbe det i udpinede Pinde hos egennyttige Brændehøkere, der tage 100 ja maaskee flere Proc. i Opgjæld, - og det Hul, han beboer, er saa aabent paa alle Kanter, at alle de Brændepinde, han kjøber, ikke kunne forslaae til at varme det. Paa en Tid, da der – ligesaa vel som der gives overdaadige Rige ogsaa gives hos os mange ædelmodige Medborgere og Medborgerinder, som ved mangen en Leilighed søge at lindre den Fattiges Kummer, vilde det uden Tvivl ikke være vanskeligt at realisere et Selskab, som om Sommeren, indkjøbte et Forraad af Brænde og om Vinteren lod det uddele blandt Trængende.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-12
For et ubetydeligt Bidrag af nogle Rigsdaler aarligen vilde man saaledes kunne stifte usigelig meget Godt, og forskaffe sig mange Tusinde Fattiges Velsignelser.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-12
Men da der nu for Tiden ikke gives noget saadant Selskab hos os, saa haaber man, at enhver, der har Ævne til at gjøre vel, vil betænke den Fattige fremfor alt i denne Tid.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-12
Det er skrækkeligt at see Forældre more sig ved, at Drengebørn, som af Naturen ere vilde nok, give sig af med de farligste Konster, ret som det kun var Spøg at falde ned og brække et Lem eller paadrage sig Brok, et af de ubehageligste Tilfælde, der kunne tænkes Jeg føler tilfulde, at man i dette Øieblik kun vil bryde sig lidet om det, jeg her siger. Men lige meget! Jeg er fuldkommen forvisset om, at der engang vil komme en Tid, da man vil sande mine Ord. Der skal Aar og dyrtkjøbte Erfaringer til at svække Fordomme og Jndbildninger. Hr. A. Kirkegaard.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-12
Medens saa mange af vore rige og lærde Medborgere ere ligegyldige ved Landalmuens Oplysning og moralske Cultur, er det trøstende for Menneskevennen at see en lægMand foregaae de saakaldte store og forfinede Folk med sit Exempel. Det er ikke altid Hæderstegn og Hæderstitler, der hædre Manden; ikke altid Adelsbreve, der adle Mennesket. Ædel Daad er den sande Adel, og Høstgildets Digter har fuldkommen Ret, naar han siger: "adeel kan en Bonde være. Hr. A. Kirkegaard, en Mand, som ved Flittighed, Stræbsomhed og Redelighed i sin Handel fra en simpel Stand af har bragt det saa vidt, at han nu tælles blandt de solideste af sine Medborgere, indsaae og følte, at Skoleunderviisningen i hans Fødeby i Jylland var paa en beklagelsesværdig Fod. For at raade Bod herpaa, kjøbte han for en anseelig Summa populaire Bøger, Landkort og Skrivermaterialier og forærede dem til den derværende Skoleungdom. Jkke nok med det: han vedbliver endnu aarligen saaledes at sørge for sin Fødebyes Oplysning og dens Ungdoms bedre Underviisning. Naar Dannemarks Aarbøger engang tale om dem, der fremmede Jyllands Oplysning, ville de nævne med Hæder en Anders Kirkegaard, medens de med Taushed ville forbigaae mangen en berømt Lærd, mangen en Millionair og mangen en høi Adelbaaren. Upartiske Tanker om Masquerader.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-12
Det hører med til vor Tidsalders og Hovedstads Fuldkommenheder, at Skribenten imellemstunder maa paatage sig en Bajas rolle, dersom hans Skrivter skulle blive læste. Den store Hob maa bringes til at lee over sine egne Daarligheder, førend den kan indsee dem. Sandheden maa indgives den i forgyldte Piller, dersom den skal gjøre den fornødne Virkning. Men der gives Gienstande, der ere alt for vigtige og hvis Følger ere alt for alvorlige til, at de blot bør betragtes fra den latterlige Side. Til denne Classe høre Masquerader. Jeg skal fremsætte min Mening derom i den Tone, som jeg troer, Æmmets Vigtighed fortjener. Man maa sige, præke og skrive, hvad man vil, saa er Luxus nødvendig i enhver stor Stad. Der maa absolut være visse Rør, som undertiden kunne aflede Pengene fra de Steder, hvor de samles i Massa, og det er med Pengene som med Vande: de maae bestandigen holdes i Bevægelse, om de ikke, istedet for at gavne, skulle skade. Der maa en velgjørende Blæst til, som kan sætte Vandene i Bevægelse. Der maa Masquerader, Baller, Klubber og Kanefarter til at lokke Grunkerne frem af de Huller, hvor de ligge begravne. Dersom Rigdommene i en Stat ikke skulle ligne en Bæk, der vander nogle enkelte Træer, og lader de øvrige fortørres, saa maa der være Luxus, som kan bidrage til at fordele dem. Det kommer kun an paa, af hvilken Natur den er, og hos hvilke Folkeclasser den hersker. Det er godt, at der i en Stad som Kjøbenhavn gives adskillige offentlige Forlystelser. Masquerader ere af de Ting, som ere almindelige i de fleste store Stæder i Europa, og som med ligesaa stor Føie bør kunne finde Sted hos os. Men at det Slags Masquerader, som i denne Tid ere brugelige i Kjøbenhavn, med hvilke der ikke som paa andre Steder holdes Maade, og som overdrives, som alle Forlystelser hos os, er skadeligt, det troer jeg at kunne godtgjøre. Een af de Egenskaber, der caracterisere Hovedstadens Jndbyggere, især i Middelstanden, er den evige Higen efter at ville leve paa samme Fod som de høiere Stænder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-12
Skomageren vil leve som Kjøbmanden, Kjøbmanden som Ministeren; Kræmmerkonen som Grevinden, Grevinden som Prindsessen. Luxussen bliver derfor sielden eller aldrig blot imellem de høiere Classer, den forplanter sig som en smitsom Feber fra disse til alle de andre Stænder. Da Masqueraderne i Førstningen vare indskrænkede til Klubberne, vare de i visse Henseender uskadelige. – nu, da de ere offentlige, da endog Slagtersvende og Lærredrenge, Tjenestepiger og Salsnympher kunne komme der, synes de at stifte ubodelig Skade. For det første vænnes Folk til en Adspredelse, som dræber al Flittighed og Viinskibelighed. Den, der skal i Morgen paa en Masquerade, tænker i Dag sjelden, paa sine Forretninger; den, der kommer fra et Bal og Sviir og Duus, kan heller ikke være oplagt til alvorlige Sysler. Jeg gad seet den Afhandling, som en Lærd skriver Dagen efter at han har været paa Masque rade. En saadan Dag er et reent Tab, ikke allene for den, der har været der, men ogsaa for Staten. For det andet vænnes simple Mennesker derved til en Levemaade, som de dog tidlig eller sildig maae give Slip paa. Naar de siden ikke kunne tilveiebringe alt, hvad der udkræves til et saadant Masqueradeliv, saa blive de vrantne og misfornøiede med deres Skjebne, og Følgerne deraf vil enhver let kunne tænke sig. For det tredie lider Moraliteten derved. Blufærdigheden - det tryggeste Skjold for Qvindens Dyd - krænkes her ofte paa det alleruforsvarligste. Ynglingens brændende Phantasie ophidses end mere ved alle de halvnøgne Figurer, han seer. Offentlige Skjøger have her Leilighed til at consulere, conferere, dispachere, accordere og contrahere liggerviis som Kjøbmændene paa Børsen, og en Masqueradenat er derfor en sand Børsdag for dem. For det fjerde ere deslige idelige Masquerader skadelige for Staten i det Hele. Antager man, at de 4 eller 500 Masqueradedragter, som her sees en eneste Aften, kun have kostet 15 Rdlr. hver, saa bliver dette allerede en Summa af 60 til 70,000 Rdlr. Masquerne kunne i det mindste anslaaes for 2 til 300 Rdlr. Naar man nu regner Arbeidslønnen fra, saa ere alle disse Penge saa godt som kastede i Havet. Næsten alle de Ting, der udkræves til Masqueradedragter, Masquerne inclusive, maae vi lade komme udenlands fra, og de ere siden næsten ganske unyttige til ethvert andet Brug. Vort Korn, vore gode Jydske Stude, Heste &c. remitteres os saaledes ofte i Flor, Taft, Masquer og alskens Flitterstads. For det femte bidrage deslige Masquerader, naar de gives for ofte, til end mere at forhøie de nærværende overdreven høie Priser paa Livets Fornødenheder. J een Nat ødes her Fødevarer, som nogle hundrede Mennesker kunde leve af i adskillige Dage, disse ødes ganske til Unytte; thi de fortæres paa en Tid, da Folk i Almindelighed pleie at sove.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-12
Understøttelses-Selskab for Masquerade-Elskere. For saa meget som mueligt at bidrage til, at endog det allerfattigste Menneske skal kunne komme paa Masquerade, skal der med det første oprettes et Selskab, hvor givte Mænd kunne forsikkre deres Koner og givte Koner deres Mænd, Forældre deres Børn og Børn deres Forældre, en ugentlig Understøttelse til Masquerade enten i Penge eller Dragter, som forfærdiges af Selskabets Skræder. Der trækkes ugentligen Lod herom, og Betalingen bliver ikke meere end 16 s. om Ugen og 3 Mk. Jndskrivningspenge til Bogholderen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-12
Kjøbenhavnske Nyheder. Rygtet fortæller følgende Anecdote. – En Ordinante kom ridende til en commanderende Officiers Huus. En Deel Soldater stode uden for Huset. Ordinancen bad een af den at holde hans Hest. Medens han rygtede sit Ærinde, tog den Soldat, der holdt Hesten, een af Pistolerne, som sad i Hylsterne, frem, og truede i Spøg sin Kammerat, der stod lige for ham, med at skyde ham. Men af Spøg blev der til Ulykke Alvor. Soldaten, som ikke troede, at Pistolen var ladt, trykkede paa den, og hans ulykkelige Kammerat faldt. Kuglen gik ham lige igjennem Brystet. J det samme raaber den ædelmodige Saarede: "En Skurk, som røber den, der har gjort det!" Alle de omkringstaaende Soldater gjentoge med een Stemme: "En Skurk, som røber den, der har gjort det!" Den Saarede blev bragt ind paa Hospitalet. Han leed meget, men levede dog i nogle Dage. Man gjorde sig al muelig Umage for at erfare af ham, hvem Gierningsmanden var, man forsikkrede ham, at han ikke skulde faae anden Straf end en passende Revselse for sin Uforsigtighed, - men al Overtalelse var her frugtesløs. Mennesket døde, uden at der kom et Ordidesangaaende over hans Læber. Hvor dette skal være passeret, vil enhver, der kjender noget til Conjuncturerne, let indsee.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-12
Høibroes Forandring til en Vindebrog koster 20,000 Rdlr. Den bliver færdig til Sommer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-12
Ligesom vi i Fjor Sommer havde Besøg af et Menneske med tre Arme, saaledes kunne vi til næste Sommer uden Tvivl vente os et Menneske herhid uden Arme, som i denne Tid lader sig see for Penge i Leipzig. Dette armeløse Menneske kan uden Arme gjøre Konster, som mangen een ikke kan gjøre med Arme. Han kan blæse paa Trompet, stoppe sin Pibe, affyre en Pistol. Det besynderligste af alt er, at han er givt Men hans Kone skal heller ikke være af det. sædvanlige Slags. - Dog kan man ikke finde det saa underligt, at et Menneske uden Arme seer sig istand til at givte sig; thi i vore Dage udkræves der til at leve saare meget eller slet intet, det vil sige: man maa enten være Capitalist eller Stodder, meget klog eller meget dum. Kun superlative Mennesker gjøre Lykke i vore Tider.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-12
Paa sidste Masquerade hos Rau var der en Masque, som skulde forestille een af vor Tidsalders skrivende Mennesker. Den var klædt som - hvad kalder man de Folk, som troe om sig selv, at de ere saa superkloge? en Nar. Kjolen var besat med alskens Ugeblade. Paa Hatten var der anbragt en fiirkantet Machine med brændende Lys i Paa den ene Side stod der med transperente Bogstaver følgende Ord: Stolte Løgne for Penge; paa den anden lærde Dumheder; paa den tredie: Noget af Alt; paa den fjerde Jntet i det Hele. En af de tilstedeværende Masquer spurgte sin Sidemand, hvad det skulde sige. Denne tog ham hen til den Side, hvor der stod: lærde Dumheder, og sagde: tag lærde bort, saa faaer De Meningen at vide.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-12
De Mineralier, som Keiseren af Rusland har foræret Kongen af Preussen, vurderes for 80,000 Rubler. Dronningen af Preussen har ligeledes faaet af Keiseren foræret en kostbar Toilette med et Speil af en hidtil useet Størrelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-12
J Kjøbenhavn skal der i denne Tid have været saa mange Smaaildebrande, at man har kunnet høre Hovedstadens Klokker klemte i Provindserne. Man venter snart en detailleret og meere udviklet Efterretning herom i et af Dagens Blade.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1803-12-12
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Höeckes Enke.