Berlingske Tidende, 1815-12-08
- J det Retfærdiggiørelsesskrivt, som Marschal Soult har ladet trykke, forsvarer han sig mod følgende Beskyldninger: 1. Under sit Gouvernement i Bretagne har han befalet at opreise et Minde for de i Quiberon skudte Franske, i den Hensigt at opbringe Armeen 2. Under sit Ministerium har han ved adskillige uretfærdige og utidige Forholdsregler opvakt Armeens Officerers Misfornøielse, og navnligen strax i Begyndelsen, ved til Skade for dem at begunstige Chouanernes Officerer, Vendeerne og de Emigreerte. 3. Han har ligeledes, for at opirre Armeen, behandlet General Excelmanns med utilbørlig Strænghed. 4. Han har befalet saadanne Bevægelser, og opstillet Tropperne paa en Maade, at Bonapartes Jndfald derved er bleven begunstiget Hvad den første Klagepunkt angaaer er Marschallen langt fra at ville retfærdiggiøre sig i denne Henseende, men han er meget mere stolt deraf, dog bemærket han, at Jdeen til Quiberonsminde hidrører fra Hertugen af Angouleme, som derom havde tilskrevet ham meget bestemte Udtryk For Bebreidelsen angaaende hans Ødselhed til Bedste for de Udvandrede, og hans overdrevne Strænghed mod General Excelmanns ligger ligesaalidet noget Alvorligt til Grund. Men langt vigtigere er beskyldningen, at have befalet Troppebevægelser og Fordelelser, hvorved Bonapartes Jndfald er bleven begunstiget. Marschallen yttrer sig herom i følgende Udtryk : "Hvorledes: Jeg skulde have truffet alle Foranstaltninger til Ex Keiserens Tilbagekomst, og den første Garnison, der fandtes paa hans Vei, den i Antibes, kastede sig ikke alene ikke i hans Arme, men heftede endog de Officerer og Soldater, som vare didsendte for at formaae den til Frafald; Vardepartementet var det første, han maatte passere, og dog begave hverken Generaler, Officerer eller de i hiin Egn staaende Søl dater sig under hans Faner Paa den første Efterretning om hans Jndfald bleve to Regimenter, som laae i Garnison i Rhonemundingernes Departement, beordrede mod ham, og disse Corps marscherede med deres Chefer lige til Gap, og vendte tilbage til Aix, uden at en Eneste var falden fra Staden Grenoble, som paa hiin Side var den vigtigste Plads, man kunde udlevere til Usurpateuren, var betroet til en agtværdig Militair, der gjorde sin Pligt, og traf alle de Forsigtighedsregler, der stode i hans Magt, for at tilintetgiøre Usurpationsforehavendet; men hans kloge Forholdsregler bleve tilintetgjorte ved en af de Tildragelsers Mellemkomst, som ingen menneskelig Klogskab kan afvende. Denne Tildragelse, som ingen menneskelig Klogskab kunde afvende, bestod deri, at den Officeer og de Soldater, der som Avantgarde vare detascherede mod Bonaparte, vægrede sig ved at skyde paa deres forrige General. Marschallen retfærdiggiør sig endvidere for de overordentlige Bevægelser, som han i de første Dage af Marts Maaned lod Tropperne giøre til den østlige Grændse. Derefter taler han om sit Forhold til den den 20de Marts. Han anfører til sin Fordeel, at Bonaparte Begyndelsen modtog ham meget koldt, og at han kun lidet ilede med igjen at vise sig ved dennes Hof. Om sin Udnævnelse til Armeens Generalmajor siger han : "Jeg t blev udnævnt til Armeens Generalmajor, og adlød. Jeg undertegnede i denne Egenskab en Daasbefaling, der var den Regieringe Værk som jeg adlød. Jeg streed mod Preusserne og Engellænderne ved Fleurps og Waterlo . Men alt dette er indbefattet i den Kongelige Amnestie. Desuden tilføiet Marschallen: "Førend den 28de Juni og saasnart Bonapartes Aftakkelse tillod mig lydelig at yttre mi Sindelag, forsømte Jeg Intet og skyede ingen Fare for at bringe Tropperne, Borgerne og de forskiellige Statsøvrigheder tilbage til vor retmæssige Fyrste. Har man, da Gemytterne og Factionerne laae Kamp om paa hvis Hoved de skulde sætte Frankrigs Krone, der var at ansee som ledig, seet, at jeg et eneste Øieblik tog i Betænkning at proclamere Boutionernes Rettigheder, Gjorde jeg ikke dette Pairernes Kammer, i den provisoriske Regieringscommission, i Nærværelse af alle i Krigsraadet for Frankrigs Forsvar forsamlede Gene taler: Behøver jeg at anføre, at min Skynden og min Frimodighed, i i den Paastand, at Frankrigs Lykke berede paa snarlig at underkast sig Kongen, gjorde mig mistænkt hos Regieringen, hvorfore Commanden over Armeen blev taget fra mig og overdraget til GrevGrouch Med Hensyn hertil uddeder Marschal Soult sig den Godhed af Kongen, at Hs. Majestæt vil erstatte ham den ham tilføiede Uret, J hvorved han, som overbeviist om Deeltagelse i Sammensværgelsen, 1 er indbefattet i Decretet af 24de Juli. Og dersom denne Gunst skulde i vorde ham nægtet, forlanget han, uden videre Forhaling at blive stillet for sine Dommere, for at disse kunne afgiøre hans Skjebne. "Hvorledes, siger han til Slutning, end denne falder ud, vil jeg ikke desto mindte være Kongens troe Undersaat, en Beundret af hans Dyder, og stedse være rede til paa første Vink at vove Livet for min Fyrste og for mit Fædreneland. Følelsen af Kiærlighed og Pligt mod begge er for fast i mit Hierte til at enten Ulykke eller Uretfærdighed selv skulde kunne udslette den. J lang Tid var mit Valgsprog været Handl som Du bør, hvorledes Følgen end bliver, Jeg har stedse under alle politiske Storme havt det for Øie, og min Samvittighed vidner for mig at jeg er bleven det tro".