Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-08-31
Fra Arilds Tid af har jo Legemets Reenlighed havt en høi, i Grækenland en philosophisk, i Øst landene endog en religiøs Betydning. Enhver Reengjørelse er forbunden med en Fornemmelse af Bedring, om end denne skulde være nok saa meget skjult, og jeg paastaaer, at Jngen gaaer op fra Badet uden en sagte Erindring af Samvittigheden, der henpeger paa Renselsens høiere Betydning. For den Bedre er hvert Bad en Opfordring. Men denne Legemets Aftoelse har ingen Værd, naar den blot udgjør en enkelt Handling. Den faaer først en vedvarende Indflydelse paa Livet, naar man betjener sig af en let, luftig Klædning, der vel anstændigen tilhyller, men ikke forhindrer Uddunstningen. Indhyller Mennesket sig i tykke Klæder, der tillige befordre og forhindre Uddunstningen, da qvæles Reenlighedens opfriskende Følelse strax i Begyndelsen. Jeg paastaaer, at netop desaarsag Østerlændernes gjentagne Bade tabe al deres velgjørende Indflydelse. Disse Folk indhylle sig i en overordentlig Mængde Klæder, endog Peltse; den unaturligen forøgede Uddunstning finder ingen Udvei, kaster sig paa de ædlere Dele, angriber Hjernen og frembringer hiin vordentlige Drømmeverden, hvori Himmel og Helvede Vellyst og Grusomhed, dybsindige Tanker og naragtige Udsvævelser komme tilsyne i væmmelig Blanding. Jeg glædedes ved at træffe en stærk Bonde med et smukt Skjæg, hvorfra i den haarde Vinter Jistaggene hang ned paa det ubedækkede Bryst, og det desto mere, da dette Slags Folk har en naturlig Tilbøielighed til Reenlighed. Men den personlige Reenlighed kan ei holde sig selv ved lige; den maae understøttes ved et Sind, der omfatter den hele Omgivelse. Ligesom Blufærdigheden, fjerner det usømmelige, saaledes maa dette Sind ei allene fjerne det Smudsige, men endog indhylle Synet deraf. Uden hiint Sind, der holder det Modbydelige bort fra Legemet, og, hvor det ei lader sig bortfjerne, men endog maa vedligeholdes opbevares, tilhyller det anstændigen, ja med ængstlig Undseelse, er det ej at tænke paa Reenhed i Sæder. Der gives smudsige Tanker, en smudsig Tænkemaade, som bliver umuelig for den, der med en Slags Rædsel bortvender sig fra det Modbydelige, der lever og aander i en aldeles reenlig Omgivelse. Det er den udvidende, hellige Blufærdighed, der lægger sig, ligesom en let Taage, over et Menneskes Verden, og desuagtet viser en blomstrende reen Naturs klare Himmel. J Møg dyngen spirer rigtignok Frøet og nærer sig mangen et Jnseet; men Mennesket er skabt efter Guds Billede, og aldrig trives det under Ureenlighed. Naturmennesket. "Som Naturmensagde Hr. Hyde de Neuville, forhen Ma neske rineminister, i det geographiske Selskabs Aarsmøde i Paris i December forrige Aar - kan ikkun det civiliserede Menneske betragtes. Hun Benævnelse tillægger man urigtigen et Væsen, hvis Jdeer ere indsluttede i de snevreste Skranker, hvis Dannelse bestaaer i raa Vindskibelighed, sigtende til de første Fornødenheders Tilfredsstillelse, og hvis vilde Lidenskaber, sætte Hævnen i Spidsen for de moralske Nydelser. Her findes intet Spor til fremstræbende Fuldkommenhed, til Selskabsorden, det maatte da være nogle fra Forfædrene over komne Vedtægter, hvis Urimelighed og Barbarie stemples med Hellighedens Mærke. J hine Skove formaaer Mandens Ledsagerinde Intet, for at formilde hans stive og vilde Sindelag; Konen er Slavinde; hun maa forrette alle Landarbeider; aldrig saae jeg paa hendes Læber Glædens Smill. Uden Kundskaber, uden nyttige Kunster, føre de Vilde kun et farligt, omkringflakkende Liv. Nei, dette er ikke Menneskets Bestemmelse paa Jorden, ikke Skaberens Villie. Det sande Naturmenneske er det civiliserte Menneske. Bestræbelserne af alle Nationers uforfærdede og lærde Reisende, der gjennemvandrede de forskjellige Himmelstrøg, have ikke alene havt Videnskabens Udvidelse, men ogsaa Udbredelsen af vor Civilisations Velgierninger til Øiemed. Hvilket behageligt Syn frembyde ikke for vor Tids Søfarende Polynesiens Øer, hvor man for fyrgetyve Aar tilbage ikkun forefandt en dyrisk Levemaade eller Menneskeædere, Protestantiske Missionairer have didbragt Christendommens og Dannelsens Velgierninger. De have for hine Sprog, dengang endnu et fuldstændigt Pluddervælsk, affattet Grammatiker; de have udbredt Skrift, og Bøger blandt disse derover forbausede Stammer; de have stiftet Skoler, og deres, ædelmodige Færd er saaledes bleven kronet med Held, at man blandt disse Vilde fra igaar idag finder flere, der kunne læse og skrive, end endog i Midten af mange europæiske Byer. Ogsaa der, saasom iblandt os, modsatte sig et Partie Videnskabernes Forplantelse; ogsaa der søgte Fanatikere at kæmpe imod Dannelsen og at opretholde Uvidenheden, som de gave ud for den eneste Betryggelse af Folkets Underdanighed. Ogsaa der fordømmede man i Afgudernes Navn, hvad man andensteds vil fordømme i den sande Guds Navn. Men Kongen paa hine Øer havde indseet de nye Jdeers Gavnlighed; han talede, gjorde Gjenfødselens Fortrin begribelige for sine Undersaatter, og vidste ved sin Fasthed at paalægge Fanatikerne Taushed. Hvor vildfarende ere de, som i Europas Middelpunkt gad vedligeholdt Almuens Uvidenhed. Hvad mig angaaer, som Minister eller Borger, trofast hengiven til vor Forfatning, til Monarchiet som dets Grunvold og sikkreste Støtte, gjennemtrængt af Ærefrygt for Menneskets Værdighed, saa betragter jeg Underviisningen som alle Stænders Arvelod og som den selskabelige Ordens Garantie. Hvo veed, hvilket Genie Fædrelandet har berøvet sig ved Elementar-Underviisningens Nægtelse, Christopher Columbus hørte til Almueclassen, tilfældigviis faldt hans Øie da han var Barn, paa et Kaart, og nu begyndte Udviklingen af Tanker, som siden dannede sig til den største Plan, de høieste Jdeer, nogensinde et Menneske har frembragt. Hvad vilde der blevet af Columbus, hvis han ikke havde lært at læse, Ferdinand og Jsabella havde maaskee en Almueskole at takke for en Verdendeels Erobring. Jeg gjentager det, Naturmennesket, Mennesket, saasom Gud har villet det skal være, er det civiliserte Menneske. At kæmpe imod Underviisningen hedder at ville forraade Menneskeslægten, modsætte sig dens Fuldkommenhed, hvis Væsen er Christendommen, endelig reise sig op imod Guddommen.