Jyllandsposten, 1840-01-28
Med Hensyn til det, vor nuværende Konge har fundet sig foranlediget allernaadigst at fastsætte med Hensyn til Pensions-, Gratiale eller Benaadningsvæsenet, vil det vel ikke være at tænke paa, at de afskedigede kongelige Forvaltere, om de end dertil maatte befindes trængende, turde gjøre sig Haab om nogen Understøttelse af Statskassen, - og det burde heller ikke saaledes være, naar Adgang til at arbeide i Statens Tjeneste ikke blev dem betaget. – Dog var der maaskee de af dem, som paa den Tid, de afgik, ogsaa nærede et saadant Haab, støttende sig paa Analogier af Bestemmelser, som paa den Tid vare gieldende. Saaledes fastsætter den under 5te October 1837 approberede Jnstruction for Opsynsmændene ved Hovedlandeveienes nye Anlæg i dens 5te §: at i Tilfælde en saadan Mand afskediges formedelst Alderdom eller svageligt Helbred, kan han gjøre sig Haab om en aarlig Understøttelse eller Pension, saafremt han har tjent i 12 Aar eller længere osv. Disse Opsynsmænd antages og afskediges af den dirigerende Stabsofficeer, – de kongelige Forvaltere derimod af det kongelige Rentekammer. Jhvorvel nu Begges Stilling maae ansees lige precair, turde dog den, der stod under et heelt Collegium, have mindre at befrygte, end den, som dependerede af en enkelt Mand, ikke at tale om, at der med Hensyn til de udfordrede Kundskaber og den stillede Sikkerhed, ligesom overhovedet Sagen i sig selv, hører noget mere til at forvalte et Jordegods, end tilat føre Opsyn paa en Landevei, – og dog har den været tænkt paa den udtjente eller affældige Opsynsmand, medens man har glemt den udtjente Forvalter eller den Mand, man ikke længere havde Brug for i lignende Egenskaber. Anm. J Anledning af ovenstaaende Redactionen tilstillede Jnserat fortjener det at bemærkes, at det Forslag, som nylig er skeet i Kjøbenhavnsposten, nemlig at lade de kongelige Godsinspecteur-Poster inddrages som overflødige, ved at lade de fungerende Jnspecteurer indtræde i andre Embedstillinger f. Ex. ved de for Øieblikket tvende ledige Amtsforvalterposter i Landet, aldeles synes at være i sin Orden, da de faa Godser, som endnu administreres for offentlig Regning, til betydelig Besparelse lode sig controllere, inspicere og revidere enten af vedkommende Amtmand, som tilforn var overdraget dette Tilsyn, eller af selve Rentekammeret. Som Forfatteren har bemærket, har imidlertid vistnok ingen Ansættelse i Staten været utaknemmeligere end Godsforvalternes paa de kongelige Godser, hvis Fratrædelse i Salgstilfælde, den største billighed taler for, burde paa een eller anden Maade godtgjøres. For den omhandlede usle Gage at staae til Ansvar for en aarlig Omsætning af fra 10–30,000 Rbd., forestaae Overformynderieregnskabet, det Godset underlagte Skiftevæsen, Hovedgaardens Avling m. m. var vistnok et Misforhold, hvorpaa faa Bestillinger i Staten opvise Mage. Kom nu dertil, at man ved Jnspecteurskiftet snart udsatte sig for Brouillage med denne eller hiin Vilkaarlighed eller Pudseerlighed, var unægtelig Forholdet ingenlunde smillende, især naar tillige tages Hensyn til de smaalige Udsættelser, hvormed Regnskabets Revision udsattes i Rentekammeret, som gik lige til udskjænkede Snapser og ny lagte Æg. En Stilling, som heller ei var af de behagelige, var den af omtalte benævnte Dyrlæges, især da denne Post blev besat med et Jndivid, hvis Kundskaber og Duelighed med billighed kunde gjøre Fordring paa en Virkekreds af ganske anden Art, hvorfor man vel ogsaa med Rette betragtede nævnte Ansættelse som en practisk Jndledning i et Fag, hvori den hidindtil fra det Offentliges Side neppe er virket i den Redactionen. ønskeligste Retning.