Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-01-11
En ligesaa sværmende politisk Folkestemning som der udbreder sig i det sydlige og vestlige Tydskland, udbreder sig efterhaanden ogsaa i Jtalien; kun med den Forskiel, at den der antager en mere alvorlig og selv en mere grusom Karakteer. Ligesom Jtalien indslutter Europas eneste Vulcaner paa Island nær, saaledes er dette Land i sit indvortes en politisk Vulcan, som ved den første Anledning vil udbryde i vilde Flammer; hvorved den Østerrigske Regiering, som Halvøens Protektor, nødes til altid at holde en stor Armee slagfærdig i sine Jtalienske Provinser. J det sidste Efteraar lagde denne sin Størrelse og Frygtelighed for Dagen i imponerende Øvelses-Leire, fornemmeligen ved Verona; et Syn hvorpaa det i nærværende Tidspunkt er nødvendigt at hendrage Halvøens Beboeres Opmærksomhed. Havde det republikanske Partie faaet Overhaand i Frankerige, eller sat en Napoleon paa dette Lands Throne, saa vilde Europa svømme i Blod; thi en ønskeligere Leilighed kunde ikke aabne sig, end den nærværende for Frankerige, til at faae den saa gamle og langvarige Disput med Østerrige om Herredømmet over Jtalien afgjort til sin Fordeel. Men England vilde aldrig give sit Biefald til en Krig, som kunde allene tiene til at for størresin gamle Medbeilers Magt, uden at befordre dets egen Jnteresse, saa vil det hellere lade Frankerige anvende sin Vaabenmagt paa at betvinge Maurer og Kabyler, end paa at giøre sig til den rige og politisk vigtige Jtatienske Halvøes Herre, især da et Æqvivalent for Erobringerne i Algier kan altid ved Leilighed blive Storbrittannien forskaffet i hine brændende Jordstrøg. Ludvig Philip besidder for megen politisk Viisdom, og sætter sit Fædrenelands sande Vel alt formeget over sin egen og sit Folks politiske Glands, til at foretrække en Europæisk Krig for Erobringen af en berigende Colonie, og at styre sin politiske Cours uden i Forbindelse med en saa god Lods som det Engelske Cabinet. Han har allene ladet Frankerige sætte en fast Fod paa Jtaliens Halve, ved Occupationen af Ancona, som han ikke har givet Slip paa i det hele hengangne Aar, baade for at sætte en vis Skranke for Østerrigs Jntervention i Jtalien, og tillige forat kunne faae Anledning til at tale med i dette Lands Anliggender. Man kan vel med Grund tilføie, tillige ogsaa for om mueligt at tilveiebringe en saadan Forandring i dette Lands politiske Forfatning; at om ikke den giærende Stemning deri kan aldeles blive undertrykket, saa at den dog kan blive i en betydelig Grad dæmpet; et ædelt Forsæt, hvori Ludvig Philip er blevet troeligt understøttet af det Engelske Ministerium, hvilket giver sig tydelig tilkiende af Lord Seymours Underhandlinger i Rom. Man kan ikke omtvivle, at den Østerrigske Regiering nærer i Grunden det samme Ønske, naar det kun var mueligt at bringe det i Opfyldelse; maaskee at de Franskes Ophold i Ancona er den, af denne Aarsag ikke saa ukiær, da det kan tiene til at forskaffe dens venskabelige Forestillinger et større Eftertryk. Men at tilveiebringe en saadan indvortes Forbedring er just den store Vanskelighed. Jtalien er det ulykkelige Land, som forbinder Minderne om en stor Fortid, med en forfalden og afkræftet Nutid. Det var engang Sædet for det Verden beherskende Roma, om hvilket Martial sagde fordum sine Epigrammers 12te Bog 8de Capitel: Terrarum Dea, gentiumqve Roma, cul par est nihil, et nihil secundum; og blev siden Sædet for det trekronede Hoveds endnu større Herredømme over Gemytterne. Jntet af de to Partier, hvori dette Lands Folkemængde deeler sig, og hvis Jndbildningskraft er opfyldet af Mindet om denne forskiellige Storhed, kan finde sig i den Vanmagt, hvori det nu er hen sunket, deelt i mange forskiellige Stater, og berøvet saavel sin verdslige som geistlige Vælde. Hirachiets Aand giennemtrænger den hele Halvøe; men en anden Aand reiser sig af Forfædrenes Grave, arbeider denne imod og betegner sig ved Benævnelsen Giorine Italia, baade fordi den udbreder sig stærkest blandt Ungdommen, og fordi den giver alle dem, som lade sig lede af den en ungdommelig Karakteer, da deres Formaal er Jtaliens Foryngelse, eller dens forskiellige Staters Forening til en enkelt Stat, under sin Oltids frie Statsformer. Dette Partie arbeider Hierachiet overalt imod, erkiender dets Vildfarelser og Bedragerier, og udbreder destoværre en Mistillid til Christendommen selv, ved at angribe den fordærvede Skikkelse hvori den reiser sig i dette Katholicismens Hovedsæde. Den Pavelige Regiering synes ikke at have flere Modstandere end i Kirkestaden selv, og allene Hovedstadens Jndvaanere ere den hengivne fordi deres Velfærd er bundet til den geistlige Pomp, og den Glands af Oldtidens og Nutidens Konst, hvormed den omgiver sig og hvorved den drager saa mangfoldige Reisende, til sig af alle Nationer. Men det giver sig tillige tilkiende, især af hvad den Østerrigske Regiering har ladet bekiendtgiøre derom, og af de Advarsler som det har udstædet: at dette Friehedspartie i Jtalien overlader sig til de meest udsvævende Planer, og at det vedligeholder hemmelige Forbindelser, hvorved det truer enhver med frygtelig Hævn, som forraader dets Jdeer, og hvorpaa det har allerede statueret flere rædsomme Exempler. Dette Frieheds Partie er udbredet over hele Jtalien, og Conspirations Forsøg have i afvigte Aar yttret sig næsten i alle Jtalienske Stater, saaledes i Neapel, Parma, Modena, Kirkestaten, Sardinien, og selv i saa vel regierede Stater, som i Storhertugdom met Toscana, og i det Østerrigske Jtalien. Den betydeligste var den, som udbrød forrige Aar i den Sardinske Armee, og som blev undertrykket med stor Strenghed. Den virksomme Konge af Neapel, om hvilken man har paastaaet, at han har modsat sig en almiddelig Jtaliensk Confoederation i Jtalien, og som virkelig har modsat sig den Saliske Lovs Ophævelse i Spanien, uagtet den er til Fordeel for hans Søster, som bestræber sig for at hæve sin Armee til et Standpunkt, hvorpaa den kan maale sig med andre Nationers, har ved to Foranstaltninger søgt at afvende det politiske Giærringsstof for sine Stater: Ved at opfylde det nationale Ønske at skille Kongerigerne Neapels og Siciliens Administration fra hinanden; og ved at pardonnere de fleste af Deeltagerne i Revolutionen af 1820, og drage dens anseeligste Chefer ind i sin Jnteresse. Saaledes som det demokratiske Partie forfølger uafladeligt sine Planer, saaledes holder det hierarchiske urokkelig fast ved sine forældede Jdeer, og søger saavidt det kan, at tilbagevinde sin tabte Storhed, hvilket tydeligt sees af Pavens nyelige Erklæring mod Don Pedro, i Anledning af, at han har ophævet nogle Klostere i Portugal. Hierachiet viger ikke et Fodbred for Tidens Aand eller for Erkiendelsen af Christendommens oprindelige Beskaffenhed, eller for Fornuftens og den høiere Kulturens Fordringer; den tager ikke en Etage ned af den gamle og forfaldne Bygning indtil det engang styrter sammen. Omtalte Lord Saymour har i en høist mærkværdig Skrivelse bekiendgjort hvor forgiæves saavel hans som den Franske Ambassadeurs Bestræbelser have været for at formaae den Pavelige Regiering til i sine civile Jnstitutioner af føie sig noget efter sine Undersaatters Ønske. - Man siger at Jesuiterne have fundet en stor Indgang i de Sardiniske Stater. Saa giærende, og man kan sige næsten saa fortvivlet er Jtaliens indvortes Forfatning. Frygten for dette vulcaniske Stof, har vist meget biedraget til at afværge Udbruddet af en almindelig Krig, i Europa. Men kan denne engang ikke længere undgaaes, eller skulde engang den Tid komme, at den politiske Viisdom, som nu regierer i det Franske Cabinet kunde tabe sig, saa vil sikkert Jtalien blive en Skueplads for de vildeste Optrin, og de meest tumultuariske og frygteligste Begivenheder, uden dog at nogen formaaer at abne det Resultat hvortil de ville føre; thi naar baade de politiske og de religiøse Phantasier og Lidenskaber komme paa engang i Bevægelse hos en Nation, saa ville de vildeste Eruptioner ikke blive til at undgaae. - Modmidlet synes allene at være, at Katholicismen resolverer sig til at nærme sig til det oprindelige Christendoms rene og ophøiede Grundsætninger og simple Former, og efterhaanden aflægge sin i Aarhundrede opdyngede Overtroe, og at de verdslige Magter i Jtalien ville ved Jndførelsen af moderate Statsformer give efter for Tidsalderens Fordringer. Den Franske Ministers, General Sebastianis Reise i Aar til flere Jtalienske Hoffer lader formode, at conciliatoriske Forsøg have fundet Sted fra den Franske Regierings Side. (Forts.)