Københavns Adresseavis, 1773-08-11
Sultan Mahomet havde af Naturen faaet en god Siel men han var kommen til Regieringen i den tidligste Ungdom, og Smigren var blevet til en behagelig Vane for ham, ligesom for saa mange andre Fyrster. Hver Dag nævntes han Verdens Lys, Trøstens Kilde og al Majestets Afbildning. Han havde hørt dette saa ofte, at han virkelig oprigtig troede, han var den allerbehageligste Person i Verden. Engang gik han allene spadserende i en stor Gang, af en Hændelse faae han sig i et Speil, betragtede sig opmerksomt, og det var den første Gang han ikke befaldt sig selv. Hvorledes, tænkte han ved sig selv, enten bedrager alle mine Undersaatter eller dette Speyl mig, men det er meget naturligere, at dette Glas viser urigtigt, end at saa mange tusinde Menneskeer skulde lyve. Han gik videre frem til et andet Speil, og saae det selvsamme billede; han forsøgte det ved det tredie, og det blev eens, da endelig alle Speile vidnede een, (thi der var ingen Hofmand iblant dem, saa tænkte Sultanen vel noget sildig, mest dog omsider, at alle disse Speylglas, der ingen Fordeel havde at vente af hans Gunst, maatte vel have meere Ret, end Menneskeer, som fik deres Løan betalt. Han slog sine Øyne noget bestyrtset ned, og saae ikke meer i Speylene. I det samme mødte hans fornemste Minister ham, en fornuftig Mand, og som iblant alle Hoffolk havde mindst smigret for ham; til ham sagde han: Hvorfor sige alle de, som jeg seer, og du saavelsom de andre, uophørlig til mig, at mit Aasyn forlyster eder saa Dersom mine Speile ikke bedrager mig, saa kan min Person ikke være saa behagelig. O Konge, svarede Viziren, Regenterne skulde være alt for store og Undersaatterne for lykkelige, om Smigren og Hyklen kunde fordrives fra Hofferne; men det er uadskilleligt fra den menneskelige Svaghed, og indsniger sig gandske vist allevegne, hvor der er noget at frygte eller haabe. Folk har forebragt dig Logn, for at forhverve sig din Gunst; jeg vil sige dig Sandhed, for at tiene dig. Det er ligemeget, enten en Konge er smuk eller grim; ikkun faa af hans Undersaatter omgaaes ham, og de værnes snart til hans Person; men om han er retfærdig eller uretfærdig, det føler alle, og det tilveiebringer ham Vilsignelse eller Forbandelse. Om at male store Hvede=Gryn ligesom Bankebyg. Disse Gryn kan males paa enhver Mølle ligesom Banke Byg. Men Hveden maae tillaves dertil paa følgende Maade: Man setter samme i en Kiedel fuld af kold Vand paa Ilden, saa at Vandet staaer en Haandbred høyt over Hveden, og lader den koge op. Under Kogningen qvælder Hveden ud og fylder Kiedelen. Naar den nu er bleven rund og saa tyk, at den i Kornet befind lige Kløft næsten er borte og ey synlig og Grøden begynder at sees pippe hvid frem, (men sprekke maae den ikke) saa tages den af Jlden, og kommes i Kurve, at Vandet kan løbe af derefter udbredes den tyndt paa et Loft, at den kan tørres. Denne Tørkning maae skee efterhaanden i Luften, og ikke paa en Kiølle eller Ovn, ellers skrumper Hveden for meget sammen; men den bliver og saa haard i Luften, at man neppe kan bide den i Stykker med Tænderne, og saa er den dygtig at blive bragt paa Møllen. Meer behøves der ikke, for at faae de forlangte Gryn, som vel ikke seer hvide ud, men bliver gandske hvide, naar de bliver tillavede til Mad De give meere af sig, end de af Byg; thi af 2 Skiepper faaer man altid 1 Skieppe igien, og de kan i alle Maader bruges ligesom Risengryn. Nyeheder.