Norske Intelligenssedler, 1768-08-24
Nordske Jntelligen No. 34. Onsdagen den 24. Augusti 1768. Bagvaskelses Caracter. Bagtalelse er af alle Laster den skiendigste. Man har desto meer at vogte sig for den, saasom hver, som falder derudi, giver til og ofte et Menneske, som ikke engang kiender sin Morders Haand, et dødeligt Stød, og man kand sikkerlig sige, at alle Bagvaskere ere nederdrægtige For ræddere og Mand-drabere. Bagtalere kalder jeg alle den, som taler ilde om andre til deres Skade, og det enten saa er, at noget af det, de sige, er virkelig sandt, eller at der intet sandt er derudi, hvorfor, thi begge giøre lige stor Skade; Alt hvad man fra begge Sider erfarer, det tager man for fulde, det ene ligesaa vel som det andet: man er virkelig ikke vandt til i saa fald at suspendere sine Domme: man farer bus til man troer, at det almindelige Rygte maa være Borgen for at Sagen forholder sig saa, og man troer det saa meget heller, som man ikke holder sig forbundet til, men meget meer er ligesom bange for at undersøge Sagen nærmere, af Frygt for at befinde det falskt. O! hvilken umenneskelig Tilbøyelighed. Er Æren først ved Bagvaskelse forliist, staaer den ikke saa læt til at faae igien, som mueligen Sundheden, naar den til ved en Extravagance i Diæten, eller ved andre Tilfælde er forloret. Dette kommer meget an paa vor Natur, paa vor Temperament og Diæt, men det andet staaer ikke til os selv, vi ere engang givne til Priis, vi ere leverede Publicum, som en uforbedelig Dommere, i Hænde, der sielden eller aldrig, naar han først engang er bleven indtaget imod os, lader de første Jndtrykke fare. Det er noget sælsomt, at vi over andre Menneskers, i sær over vore Paarørendes og Venners Forhold er ligesaa skarp synede, som vi over vort eget ere stok blinde. Det er skrækkeligt, at hvad vi seer hos andre, synes altid større, men vort eget altid mindre i vore Øyen. Vore egne Feil kommer os for som Myrer og Myg, i det Sted andre Folkes Feil forestilles os, som de vare Cammeler og Elephanter. Have vi da saa dybe Jndsigter til at dømme i Hast over hvad andre sige eller giøre, hvorfor blive vi vel da saa dum synede til at fælde rigtig Dom over vore egne Ord- og Gierninger. For noget siden kom Lucidor løbende til mig. Veed J vel, sagde han, at Philint har gjort en hæslig Stræg, Nei, svarede jeg, det er mig ubekiendt. Da er det got, foer han fort, at hver Mand faaer det at vide. Aldeles ikke, sagde jeg: Det var got, at ingen Mand fik Nys derom. Den Høflighed og Kierlighed, man er hinanden skyldig, forbinder os til at fortie saadane Ting J behøver dog vel ikke, lagde jeg dertil, at være af dem, der troer, at de holde sig selv en Lovtale, naar de hægler andre Folkes Forhold dygtig igiennem. Tre Dage derefter holt Bassus mig an paa Gaden for at sige mig noget i Fortrolighed, som han muelig allerede havde sagt hver Mand i Fortrolighed. Denne Fortrolighed gik derpaa ud omsider, at han fortalte mig, Cleon havde ved en slem Passage beskiemmet sig selv. Det kand jeg ikke vel troe, svarede jeg, efterdi Cleon er en fornuftig og vittig Mand, som han ogsaa nylig ved en vis Hendelse har viist, at han maa besidde en ugemeen god Forstand og veed at leve. Jeg bad derpaa Bagvaskeren, jeg havde for mig, han dog heller skulle føre for Lyset hvad got han vidste om Folk, end giøre det onde bekiendt, og da jeg merkede han blev rørt, fandt jeg det for got, at gaae endnu videre. De maa tilstaae, sagde jeg, at det er meget grusom handlet, at giøre saa mange Ophævelser af og om en Forseelse, man iblant af Overilelse kand begaae, og derimod til ævig Forglemmelse at opofre det gode, man med Habilite giør, og aldrig tale et Ord derom. Fire Uger derpaa blev jeg af Erfarenhed overbeviist tilfulde derom, at der maa være usædvanlig mange Bagtalere til, hvilket skeede ved denne Leilighed. Da jeg var i et Selskab, drog Hr. Damis mig i Geheim til en Side, for at sige mig, at en af mine Venner havde ved en vis Leilighed ført sig meget ufornuftig op, saa han aldrig kunde oprette det igien, som han havde fordervet, og denne slemme Handel vilde han udførlig fortælle mig. Han lavede sig ogsaa virkelig til at udføre Historien, paa det skrekkeligste, just da jeg med en Compliment faldt ham ind i Talen med et, hvilket var ham ligesaa uventet, som ubehagelig. Hr. Da mis sagde jeg: For nogen Tid siden har jeg gjort mig det til en Lov, aldrig at høre tale ude om Nogen. Har De noget Got at sige mig om min Ven, saa vil jeg anhøre det med største Fornøyelse; men da De vil aabenbare mig noget ont om ham, saa beder jeg, De vil forskaane mig for en saa fortrydelig en Audients. Han rødnede et lidet, i Ansigtet derved enten af Undseelse eller Fortrydelse, men jeg loed som jeg ikke merkede det, og bad ham uden videre Ceremonie, Farvel! Vi skiltes da ad, han paa sin Side, som jeg troer, temmelig misfornøyet med mig, men jeg fuld fornøyet derover, at jeg saaledes havde afferdiget denne Bagvaskere. Siden har jeg stedse saa baaret mig ad, og har befundet mig meget vel derved. Hvor kommer det dog, at vi altid heller troer det onde om vor Næste end det gode, Deraf, at vi selv ere meer onde end gode. Det seer man meer end alt for vel af Erfarenhed; Lad nogen er gr. fortælle os et heelt Dousin skiønne og rosværdige Gierninger, visselig de skal alle tilsammen ikke røre os saa meget som en eneste slet, naar man fortæller os den. Muelig man vel kunde af de 12 rosværdige Gierninger udvælge sig een, som stoed os best an, for at udspreede den men mon ikke det være vor mindste Bekymring. Hvor veltalende ere vi ikke derimod til at udbasune dem, som intet duer, det lader ofte, som vi ønskede os meer end een Tunge dertil. Lader os dog selv fælde retmæssig Dom over saadant Forhold Er det ikke saa, at det til deels røber en dyb Fordervelses Kilde i vore Hierter og Forstand, til deels aabenbarer det, hvor liden Venlighed og Menneske-Kierlighed vi har for andre. Man fortælle kun en verdslig Mand, at den eller den har gjort noget usædvanligt og betydeligt han skal ikke sætte Troe dertil, han paastaaer Beviis og Vidnesbyrd, han holder det for en Skrøbelighed, lætsindig at bygge paa hvad man fortæller derom. Lad derimod Bagtalelse udblæse noget skammeligt og vederstyggeligt, strax sætter han Troe til den første Relation derom. Spørg ham nu om Aarsagen til denne Forskiæl, see om han ikke skal svare: De Skinhellige legger hverandre tusind fold Got til, som de aldrig har tænkt engang paa med Alvorlighed. Men see, om han skal være saa billig at sige: Man legger ogsaa mangen Gang Folk hæslige Ting til, som de aldrig engang har haft i Sinde at begaae. Hvorfor er han nu dog saa klog og forsigtig i det første Fald, og hvorfor saa lætsindig i det andet, J hiint Tilfælde maa han først være overbeviist, thi det angaaer en Gierning, som er god; J dette Fald derimod giver ham det hemmelige Ønske, at det onde, som fortælles, maatte være sandt, strax Beviis derpaa, at det er saa skeet. Man fortalte nyelig paa et Sted, hvor der just blev talet om et lykkeligt Udfald paa en Batallie, at Hr. P. ved den Leilighed havde faaet et Skud i Ryggen. Strax tog et Menneske i Sælskabet, som hidindtil meget lidet havde snakket, paa at sige: Den Blaissure var ikke alt for berømmelig for ham, saasom han ikke vel kunde have faaet den uden i Flugten. Jeg tog derpaa Ordet, sigende til dette Menneske: De Tapperste sætte sig ofte i Fare for at faae saadane Blaissurs, naar de alt for hidsig vove sig ind iblandt Fienden, og naar de da bliver omringede og attaqveres skarpt fra alle Sider, hvor læt er de da ikke enten fældede eller saarede. Paa den Maade, sagde jeg, endeede Jndas Maccabæus sit berømmelige Liv, just da han vandt Slaget. Jeg veed ikke om min Meening kuldkastede hans; men det veed jeg, at der for en hæslig Aand, for en saadan Ord Gydere behøvedes intet videre, end at fortælle den Sag saa, som han havde udtænkt den. Naar en fornemme og vel fortient Officier, der i Paasyn af Armeen bliver blesseret, ikke engang er sikker for Bagtale, hvorledes skulde da en privat Mand, en Mand uden synderlige Fortienester, uden nogen synderlig Credit og Anseelse hos Publicum, kunde forfægte sig derimod. Mangen en taler ofte ilde om en anden, fordi han selv vilde have begaaet det samme, dersom han havde været i hans Sted. Efter sin egen Ufuldkommenhed giør han sig et Begreb om den andens Skrøbelighed, og den Bebreidelse hans egen Samvittighed giver ham, understøtter hans Lasten, og udgjør den heele Grund dertil. Han troer, han selv ikke havde udholdt den Fristelse, og da ham ikke er forekommet Leilighed dertil, saa finder han en ulyksalig Fornøyelse derudi, at kunde fortælle heele Verden, at den anden virkelig ikke har kundet imodstaae Fristelsen. Han fornøyer sig altsaa selv i sin Ondskab, og overlader det til den anden, at straffes derfor med Foragt. Saaledes gaaer det med de fleeste Ting i Verden. Man deciderer over en andens Forhold, og paa den Foed opkaster sig til Dommere derover. Hos de fleeste er det en Vanitet, at de blive Bagvaskere, Man fornøyer sig derover, at man ikke selv har begaaet det og det, som man hegler igiennem. Man indbilder sig derved at være desbedre selv, og man føler en kraftig Drift til, at sige heele Verden det, at man er bedre. Mange Lydefulde Creaturer, som alt længe siden have overlevet deres gode Navn og Rygte, troer stadelig, dermed at kunde besmykke deres heslige Stræger, eller i det mindste svække den Foragt og Afskye, man billig har for dem, naar de kand udsøge og bekiendtgiøre fleere, der har Deel i deres egen sorte Caracter. Det gaaer derfor løs paa, at kunde legge andre til alt hvad man vil, løst og fast, jo grovere jo bedre: thi man besmykker sine egne Forbrydelser gemeenlig dermed, at man ikke har begaaet dem endnu værre. En af mine Bekandter sagde mig eengang, at han i sin Ungdom havde haft den slemme Vane, at tale ilde om alle. For nu at giøre det got igien, som han saa ilde havde fordervet, saa talede han nu, saa vidt som muelig, got om alle Mennesker, ja endog meer, end sandt var: Han vilde heller sige usandt til andres Beste, end sandt til nogens Skade. Hans Hensigt og Grund var god. Det gav mig Leilighed til at sige: At Gud vilde belønne hans Hensigter og reene Grunde, at han maatte fare fort, dog uden at fornærme Sandheden, med at rædde hver Mands gode Navn og aldrig forsømme nogen Leilighed til at tale vel om alle. Slutningen følger næste Uge.