Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1821-02-26
Østerrig. Som en Prolog til det nye truende Blodspil, læses nu den Wiener Hoftidende en Deklaration af følgende væsentlige Jndhold: Efter mangeaarige politiske Storme lykkedes det i Aaret 1815 Keiseren af Østerrig at gjenindsætte, Kongen af Neapel i alle sine Rettigheder, som Regent over begge Sicilierne. Allerede endeel Aar forud existerede der, som flere Steder i Jtalien, en i Mørket virkende Selt, som Murat, efter selv at have bekjæmpet, tilsidst oplivede, ved at kalde den til Hielp, da han vilde udføre sin forvovne, Plan at erobre Jtalien. Jmidlertid vilde den hjemvendte Konges, Mildhed, Klogskab og Aarvaagenhed nok have bevirket, at Carbonarernes Sekt igjen var nedsjunken i Forglemmelse, hvis ikke de i Begyndelsen af forrige Aar i Spanien forefaldne Begivenheder paa ny havde ansporet deres Herskelyst til at udsaae Misfornøielsens Sæd, mellem Borgerne, opvække Længsel efter nye Forandringer, og endelig bragt endeel af Militærstanden til at glemme, sine Pligter og afstædkomme den seneste Revolution i Neapel. Oprørerne tvang Monarken til at proklammere den spanske Konstitution, en Statsforfatning, som skylder særegne Omstændigheder sin Tilblivelse, er ganske uanvendelig i Neapel og var til den Tid endog aldeles ubekjendt sammesteds. Kun Trudsler eller formelig Magt kunde derfor skaffe den Indgang, og kun Ønsket og at forebygge, store Ulykker og Forbrydelser aflokke Kong Ferdinand et øieblikkeligt Samtykke. Den Modstand, Carbonarerne fandt paa Sicilien, overvandt de ved Blodsudgydelse og Ødelæggelse, og vidste baade at give deres Usurpation Skin af Lovmæssighed og skaffe sig et kraftigt Redskab i det kort derefter oprettede National-Parlament. Kongen, saae vel, at en saa unaturlig Stilling ikke kunde blive af Varighed; men bar med stille Hengivelse sin misligge Skjebne; ogsaa Massen af Folket vaagnede snart af den fremkonstlede Frihedsruus, men vovede ikke at gjøre nogen alvorlig Modstand. Saaledes kan Man allene forklare den tilsyneladende Rolighed, der har bersket paa den senere, Tid. Begivenhederne i Neapel havde imidlertid gjort det, meest levende Jndtryk paa hele Jtalien, og kunde ikke i andet end indgyde Naboregjeringerne alvorlige Bekymringer for Fremtiden. Keiseren af Østerrig blev snart overbeviist om at Jtaliens Rolighed for lang Tid var forstyrret, ogsaa smerteligt det ogsaa var Hs. Majestæt at maatte t bortvende sin Opmærksomhed fra de trængende indvortes Forbedringer i sine Stater, blev det dog høist nødvendigt under disse Omstændigheder at sammendrage et Armeekorps e i Øvreitalien, en Forholdsregel, ogsaa alle Venner af Orden og Rolighed over hele Europa have bevilget. Til samme Tid aabnedes Konferentserne i Troppau, og alle Souverænerne fandtes enige i Henseende til hvad der skulde i besluttes over Neapel. Ejendommelige Forhold og Bevæggrunde bestemte vel den brittiske Regjering til ikke at tage Deel i de øvrige Hoffers Beslutninger, og paalagde Franolkerigs Tiltrædelse visse Jndskrænkninger; men desto fuldkommere stemmede Keiseren af Ruslands og Kongen af Preussens Anskuelser overeens med Keiseren af Østerrigs. For om muligt at afgjøre Sagen i Mindelighed, i indbød Man Kongen af Neapel til Laybach, som deri skuede et Vink af Forsynet, og for at følge det, ydmygede sig til at ansøge Parlamentet om den fornødne Tilladelse, hvilken samme vel gav, men med den Betingelse, at Hs. i Majestæt skulde lade den spanske Konstitutions Vedligeholdelse være det eneste Formaal for Underhandlingerne med de forenede Monarker. Der blev altsaa ingen anden Udvei tilovers for Kongen, end at søge Redning for sin Trone og sit ulykkelige Land i sine høie Venners Retfærdighed og Viisdom. Under slige Auspicier kom Hs. Majestæt til Laybach og overbeviiste sig snart om, hvor forgiæves det vilde være at omstemme Monarkernes faste Beslutning; de aabenbarede ham, at skjøndt en frivillig Tilbagegang fra Carbonarernes Side vilde være dem saare kjært, maatte der i modsat Fald anvendes Vaabenmagt til at indsætte ham i sine Rettigheder, det eneste Øjemeed for deres Bestræbelser, hvorefter det staaer til ham selv, at give sine Undersaatter en passende ny Forfatning. J Følge heraf tilskrev Hs. Majestæt sin Søn og præsumtive Tronarving. og bad ham benytte det afgjørende Øjeblik til at redde Landet ved ethvert Middel, der staaer i hans Magt, og behørige Jnstruxioner i saa Henseende bleve desuden udfærdigede til Monarkernes diplomatiske Agenter i Neapel. Udfaldet af dette Skridt vil nu afgjøre begge Siciliernes Skjebne. Tillige fik den Østerrigske Armee befaling til at gaae over Pofloden og rykke imod Neapels Grændser. Keiseren vil imidlertid ikke vente at Armeen skal møde nogen alvorlig Modstand, da kunde Neapolitanere, som ere deres Fædrelands Fjender, kunne raade dertil; men skulde dette velgrundede Haab slaae Feil og Toget maaskee endog udarte til en formelig Krig, saa er Keiseren af Rusland sindet at forene sine Stridskræfter med hans, for des hurtigere at sætte hiin rasende Faktions Foretagender Grændser. Monarkerne have i alle deres Forhandlinger kun havt deres Stater Vel og Verdens Rolighed for Øjne; det er hele Hemmeligheden i deres Politik, og de velsigne det Øjeblisom tillader dem, uforstyrret af fremmede Anliggender, at anvende alle de Kræfter, Gud har forlenet dem, paa at befordre deres Undersaatters Vel.