Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1835-05-23
Politiske Nyheder. Spanien. Om de senest forefaldne Begivenheder i det nordlige Spanien havde man hidindtil kun saadanne Beretninger, som hidrørte fra de kæmpende Partier selv, og som man følgelig ikke kunde slaae synderlig Liid til; denne Gang derimod meddele flere af Pariser-Bladene, de fra deres Correspondenter i Bayonne indløbne Rapporter indtil 4de De, hvilke alle lyde ugunstige for Dronningens Parti. Vi ville lade Journ. des Debats først tale; dens Correspondent skriver: "Af forskjellige fra Navarra indløbne Beretninger erfarer vi, at der fra 22de til 24de April er bleven kjæmpet morderisk imellem Carlisterne og de Christinos; samt at de Sidste have været det tabende Parti. Valdez, som den 21de afmarscherede fra Vittoria, for over Estella at begive sig til Pampelona, maatte paa denne Vei passere den øvre Amescoas Bjergkløfter, der er Carlisternes sædvanlige Tilflugtsted og paa en Maade deres Vaabenplads. Valdes, der havde 3 Divisioner, hos sig, troede sig stærk nok til at forsøge Gjennem gangen og til at kunne trænge Zumalacarreguy tilbage; men Sidste, der ligeledes havde samlet alle sine Stridskræfter, kunde paa flere Puncter med Held angribe de i de snævre Bjergpas forviklede Colonner, afskære dem og gjøre den deres Marsch til Estella høist fordærvelig. Valde brugte virkelig ogsaa 4 Dage, for at tilbagelægge denne Vei, hvis hele Længde ikke er meere end 15 franske Licus, og som det lader til har denne hans Marsch været en uafbrudt Række af haardnakne Fægtninger, hvorved Terraine og den fuldkomnere Kjendskab til Samme ganske var til Fordeel for Carlisterne. Det synes ogsaa som om Gen. Valdes ved en forstilt Flugt af Fienden, har ladet sig lokke ind i Bjergkløften ved St. Martin, hvorfra han strax den allerførste Dag igjen blev dreven tilbage, og maatte slaae en anden Vei ind; samt at hans Operationsplan fra dette Øieblik af har været forstyrret. Det er overhovedet sørgeligt, at de spanske Generaler, skjøndt advare. de ved saa mange Exempler, ikke endnu ere blevne kloge nok til at vogte sig for en Taktik, hvis gjentagne heldige Anvendelse nødvendig maa demoralisere Tropper, endogsaa langt ypperligere end deres. Frankerig. Da Pairsrettens sidste Møde. den 9de De sluttedes, havde Man først faaet 68. Sider oplæste af Anklageacten, som er 319 Sider stort. Den inddeler de Anklagede i 3 Klasser. Den Første bestaaer af 101 Personer, der ere beskyldte for et Forsøg paa at styrte Regjeringen og vække Borgerkrig; til denne høre de mindst bekjendte af de Sammensvorne, navnligen Lyoneserne, af hvilke Mange ikke ere grebne. Til den anden Klasse, 17 i Tallet, hvoriblandt Cavagnae, Marrast, Lebon, de Ludre o. s. v., høre. Saadanne, som have ophidset ved Skrifter. Til den Tredie høre de, som have fremmet, eller hælet med Complottet, hvoriblandt Underofficererne fra Luneville, som ere forledede af den Erdeputerede de Ludre. Herpaa gaaer Anklageacten over til at bevise, at Juni-Urolighederne 1832 udbrød uden nogen foregaaende Aftale, hvorimod Urolighederne 1834 alle skulle være udgaaede fra "Foreningen for Menneskerettighederne."Man vil have bemærket, at en ubekjendt Person pleier at overvære Processens Forhandlinger bag ved et grønt Forhæng, hvorhos Man mener, at det ikke kan være en Diplomat eller en Minister, da disse vise sig i deres Tribuner. - Da Oplæsningen af Anklageacten i Mødet den 9de endeligen skulde gaae for sig, havde Retten først indbudet Advokaterne til at indtage deres Pladser; men disse erklærede, at hvor der ikke vare Anklagede tilstede, vare ogsaa Advocaterne overflødige, og forlode derpaa Salen, hvilket Exempel de Anklagedes Forsvars=Vidner ligeledes fulgte, saa at der, foruden de 28 rolige Anklagede, kun vare Dommere, Anklagere og Anklage=Vidner tilstede ved Forhandlingerne. For at udfinde, hvilke af Fangerne der vilde forholde sig rolige, var, efterat samtlige Anklagede vare førte ud af Salen, hver Soldat af en Officeer bleven adspurgt, om den under hans Bevogtning værende Person havde deeltaget i Protestraabet. De 28, om hvilke Svaret var benægtende, førtes da atter for Retten. Lagrange forlangte selv at følge med, naturligviis i den Hensigt at fornye sin Protest, hvilket, som meldt, ogsaa lykkedes ham, inden han for sidste Gang blev slæbt ud. Denne Lagrange, hvis ualmindelige Kraft og Standhaftighed, hvad Man end vil dømme om Anvendelsen deraf, ikke have kunne andet end vække den almindelige Jnteresse for ham, er en ung Mand paa 31 Aar, der tidligere var ansat i Departementet for Broe og Veivæsenet i Paris. Hans Vært er kjæmpemæssig stor, hans Ansigtstræk ere ædle. Hans lange, sorte, krøllede Haar og det ildfulde Blik, hvormed han ledsagede sine Bebreidelser til Parerne, fremhævede endnu stærkere hans Ansigts Bleghed. Han var iført en blaa Blouse, som, skjøndt den sammenholdtes af et rødt Bælte, dog lod hans kraftige Bryst være blottet. Anklage acten fremstiller ham, som tidligere omtalt, som General-en-Chef for Jnsurgenterne i Lyon under Tildragelserne fra den 9de til den 11te April f. A.