Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1825-06-10
Man har nu udførlige Beskrivelser over Salvings og Kronings-Ceremonierne i Rheims den 25 Mai, hvoraf følgende er det Væsentligste: Uagtet det samme Dag var Kulde og Regn vare selv Damerne i deres Galladragt fra den tidlige Morgenstund samlede udenfor Kathedralkirken, hvis Dørre neppe vare aabnede Kl. 6, før hele Kirken, paa de for Hoffet bestemte Tribuner, nær, var opfyldt med Mennesker. Dauphine har en paa Guldgrund, Madame en rosenrød, og de andre Prindsesser hvide, alle med Sølv broderede Klædninger. Kl. 7 1/2 indfandt Geistligheden sig, og saasnart Ærkebiskoppen var traadt for Alteret, begav to Kardinaler sig til Kongens Gemakker, for at afhente Hs. Majestæt. Over Forsangeren bankede først paa Dørren, og da Overkammerherren, Fyrst v. Talleyrand, indenfra spurgte med høi Røst: "Hvad vil Jen svarede Kardinal v. ClermontTonnere: "Carl X, som Gud har givet Os til Konge. Derpaa aabnedes Dørren, og Dauphin med Hertugerne af Orleans og Bourbon begav sig ind i Kirken, hvorhen, Kongen efter afholdt Bøn ogsaa ledsagedes af de øverste Hofcharger, Vaabendragerne, Geistligheden a. Mar skal, Hertugen af Conegliano, gik som fransk Connetable foran Hs. Maj. Medens en Psalme blev sjunge, førtes Kongen for Alteret, hvor Erkebiskoppen overrakte, Vievandet. Hs. Maj. knælede saalænge Veni Creator istemtes, hvorefter han med den ene Haand paa Evangeliet og den anden paa Korsets Reliqvier siddende aflagde er tredobbelt Eed, nemlig Kronningseeden, og som Stormester for Helligaands- samt Ludvig- og Æreslegions-Ordenen. Kroningsee den lød saaledes: For Guds Aasyn lover jeg mit Folk at opretholde i og ære den hellige Religion, som det bør sig den allerpristeligste Konge og Kirkens ældste Søn, at haandthæve Ret for alle mine Undersaatter og regjere overneenstemmende med Kongerigets Love og det konstistutionelle Charte, som jeg sværger redelig at niagttage. Saasandt hielpe mig Gud og hans hellige Evangelium Derefter blev Kongen omklædt. Overkammerherren trak ham de violette Fløiels med Guldlilier broderede Halvstøvler paa, Dauphin spændte Guldsporerne, Hertugen af Conegliano omgjordede ham med Carl den Stores Sværd; men tog det strax igjen af, trak det af Skeden og rakte ham det for et Øieblik. Nu gik Salvingen for sig. Flasken med den hellige Olie aabnedes og Ærkebiskoppen af Rheims berørte Kongen dermed paa Hovedet, og Brystet, imellem og paa begge Skuldrene samt i begge Armhullerne. Derefter blev Kongen iført den prægtige i Kronnings=Kaabe, og knælende salvet i begge de flade Hænder, hvorefter et Par Handsker blev trukket paa og en Ring stukket paa den høire Haands fjerde Finger. Efterat have modtaget Scepteret i den høire Haand og Retfærdighedens Haand i den venstre, tog Erkebiskoppen Carl den Stores Krone, som Prindserne hialp ham at holde, medens Velsignelsen læstes, hvorpaa han satte Hs. Majestæt den paa Hovedet, og Folkets Jubel blandede sig nu fra alle Sider med Kanonsalver og Klokkeringning, Herolder udkastede Medailler blandt Folket og de Kongelige Fuglefængere lode Duer flyve løs i Kirken, Alt til Tegn paa at Handlingen var fuldbragt. En anden Beskrivelse siger, at Kronen først blev paasat noget ubeqvemt, men da Hs. Maj. fornam det, tog han den selv af og satte den tilrette. Efterat Te Dcum var istemt og Kronnings=Forg. ringerne, bestaaende af Viin i en Vermeils Vase, et Brød af Sølv, Kronningsmynter a. vare overleverede, traadte Dauphin frem og knælede for sin kongelige Fader, som strax reiste og omfavnede ham, hvorpaa ogsaa de andre Prindser af Blodet nærmede sig Hs. Maj. for at modtage Fredskysset. Kongen kommunicerede derpaa, efterat have aflagt Carl den Stores tunge Krone. Siden paasatte Exkebiskoppen ham den lettere Diamant=Krone (som nu anslaaes til 10 Millioners Værdie), hvorpaa Allerhøistsamme under Folkets Jubel igjen forlod Kirken, og efter atter at have omklædt sig (hvorved Skjorten og Handskerne, som vare berørte af den hellige Olie og skulle brændes, bleve le overleverede Storalmosenier) begav han sig til den gothiske udiirede Sal, for at holde Banquet, som varede 1/2 Time Da Kongen ved Indgangen til sine Værelser mærkede, at Gensdarmerne trængde den tilstimlende Mængde tilbage, sagde han: Eders Tjeneste er nu forbi, Jeg vil, at mit Folk nærmer sig mig. Af de sædvanlige Bønner ved Kronningsfesten vare alle Steder, hvorved Kongen opfordres til at virke til Kjetternes Udryddelset, viselig udeladte. Til andre udeladte Steder hørte de, hvor Folket siges at have valget Kongen, og hvor Kongen, lover ei at ville frafalde sit Krav paa Sachsernes Kongerige, Engelland, de Nordiske Nationer og Cimbrerne, fremdeles et Sted, der dog ikke vel kunde udsættes paa, hvor nemlig Kongen forpligter sig til: at forbyde al Udsuelse og andre uretfærdige Handlinger, hvilkesomhelst Personer, der end maatte gjøre sig skyldige i samme. J det diplomatiske Korps saaes ved Kronningen ogsaa den tunesiske Gesandt Sidi Mahmud og Hr. v. Rothschild som øster rigsk Konsul, i rød Uniform med Epauletter, hvilket Stjernen ikke kan taale, at de andre Blade (skjøndt efter den selv), fortælle som noget overordentligt.