Viborger Samler, 1831-06-23
Adenlandske Efterretninger. Den til Keiseren af Østerrig fra de 23 ungarske Comitater indsendte, i det latinske Sprog affattede, Adresse, der unægteligen hører blandt vor Tids mærkeligste Actstykker, lyder saaledes: Deres Keiserl. Kongl. Maj. Medens den skjebnesvangre Tid i Løbet af mindre end et Aar har med Lynets Hurtighed hidfort Begivenheder, kronede med Opnaaelsen af det tilsigtede Formaal, hvilke Aartufinder forhen ei formaaede at frembringe see vi med Forhauseelse, men tillige med den inderligste Glæde, at vort høitelskede Fædreland, efterat have afkastet de af Barbarer det paalagte Lænker, nyder den ønskværdigste Rolighed og Fred under D. K. K. Maj. lykkelige og milde Regjering og under Beskyttelse af vor constitutionelle Uafhængighed der befæster saavel vor Lyksalighed som D. K. K. Maj. Throne. Men paa den anden Side kunne vi ikke skjule den dybe Smerte, som vi fole over den uretfærdige Krig, der paa Grændserne af vort Fædreland føres mod en Nation, der ved sit Naboskab og ved gjensidigen givne og modtagne Konger er os beslægtet, og som, da den ottomanniske Ports voxende Magt allerede overmodig truede de K. K. Staters Hovedstad Wien med Undertvingelse, antog sig vor Sag og, forenende sine seierrige Vaaben med vore under Carl af Lothringen, hialp til at tilkjæmpe os Seieren over den orientalske Tyran, reddede det durchlauchtige Huus Habsburg og dets Efterkommere Thronen, skaffede Fædrelandet Friheden tilbage, og vore Forfædre og os Haabet om en stadigere Rolighed og lykkeligere Tider. Naar vi altsaa med Taknemmelighedsfølelse crindre os disse udviste store Velgierninger, og overveie det Ubestandige i Nationernes Skjebne, som Historien bedst skildrer os, saa finde vi, at ligesom denne Ubestandighed paa den ene Side ofte ved Tidens Længde sønderriver alle Correlationer og al Forbindelse mellem Nationer, og bringer dem i Forhold mod hinanden, der ere det aldeles Modsatte af de Foregaaende, saaledes nøder den paa den anden Side snart til at hjælpe efter Opfordring, snart til Gjengjæld at modtage Hjælp, snart at forsvare Naboen, snart at see sig forsvaret af ham. Og i Sandhed see vi hen til den uhyre Magt, den ottomanniske Port engang besad og de langvarige Krige, den forte mod det græske Rige, saa ville allerede de mangfoldige Uheld, hvilke ogsaa vort Fædreland, led derved, sige os, at den største Feil i denne Sag laae paa vor Side, idet det græske Rige, overladt til sig selv, maatte bukke under. Og det er just dette Exempel, der naar vi anvende det paa vor nærværende Stilling, alvorligt maner os, endeligen at standse den siden hiin Tid ikke ved Arv eller fri Folkevalg, men ved Vaabenmagt i det Umaalelige voxende nordiske Kjæmpe, endeligen at sætte ham Grændser og idet vi tilfredsstille Taknemmelighedens og vor Pligts Fordringer mod det for sin Uafhængighed og Nationalitet uforfærdet kjæmpende Polen, tillige at sørge for vor egen Sikkerhed, at ikke vi eller vore Efterkommere, hvis det forladte Polen, skulde, vel ikke beseires, men overvældes af Overmagten, og en lignende Fare fra den samme Fjende true os skulle nødes til, sørgende at erindre os at der ingen Sobieski mere er til. Jo dybere vi foltdette, desto storre ansaae vi vor Forpligtelse til at lægge denne vor allerunderdanigste Bøn for D. K. K. Mai Fodder, fordi de talrige os af Allerhøistsamme giør, Beviser paa faderlig Kjærlighed og Naade fordre er tilsvarende barnlig Tillid fra vor Side. D. K. K. Maj. behage allernaadigst at betænke den skrækkelige sørgelige Skjebne, som i den dunkle Fremtid venten det høihjertede tappre Polen, hvis Lykkens Gudinde maaskee skulde tilstæde et bedrøveligere Udfald af dets Anstrængelser end dets Sags Retfærdighed fortjener: hiint Polen, hvilket vi skylde saa saare meget, da det har erhvervet sig saa udødelige Fortjenester af D. K. K. Majestæts ophøiede Huus og vort Fædreland, og som nu, kjæmpende, vel med uforlignelig Tapperhed men med uforholdsmæssige Kræfter, kun med de største Opoffrelser maaskee kan holde sig i Veiret. J Betragtning af altsaa, at en stor Fare fra Norden ogsaa truer de øvrige Naboer, fordriste vi os allerunderdanigst til, herved at bede D. K. K. Maj., paa den allerede anmeldte Landdag at raadslaae med Deres tro Folk om Polakkernes Skjebne, men imidlertid ogsaa allernaadigst at forandre den nylig gjorte Foranstaltning (nemlig Udførselsforbudet af Vaaben, Ammunition og Leer), ifølge hvilken ogsaa den endnu tilovers blevne lille Green af vor Handel, som det herskende System, endnu ikke har tilintetgjort, standses.