Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1838-05-15
Af den Jndledning, hvormed Collegialtidenden har ledsaget ovenmeldte Resolution, sees, at der, i Anledning af Provindsialstændernes afgivne Betænkninger over Udkastet til den under 19 Octbr. 1836 udkomne Placat, fra Kjøbenhavns 5 Handelslaug ere indkomne Andragender om at det i Henseende til Forholdet mellem Grosserernes og Detaillisternes Handelsberettigelse maa forblive ved de hidtil foreskrevne Regler, da Laugenes Jnteressenter ved de foreslaaede Forandringer vilde lide Afbræk i deres Næring. Hvis det første Tillæg sanctioneredes, vilde nemlig Grossererne, hvad en saadan Afsætning af Varer angaaer, komme til at træde i Detaillisternes Sted og erholde den udenbyes Handel udelukkende i deres Hænder. Den foreslaaede Tilladelse for Grossererne til under visse Betingelser at træde over i Detailhandlernes Klasse vilde, foruden at indeholde et Brud paa deres Rettigheder, der som Jnteressenter, efter at have opfyldt de lovbestemte Forpligtelser, nu ere i Besiddelse af de deraf betingede Fordele, ogsaa, ved den større Concurrence, medføre, at et større Udbytte af Handelen behøvedes, for at hver Enkelt kunde bestaae, og Priserne som Følge heraf stige, eller om den ene Detailhandler vilde underbyde den anden og Priserne saaledes faldt, vilde Udbyttet blive mindre for hver Enkelt. Af Stadens 32 Mænd havde vel Nogle fremført Adskilligt til Fordeel for Udvidelsen af Grosserernes Handelsret, men Resultatet blev dog, at de, saalænge Laugsvæsenet og den nærværende Adskillelse mellem Grosserernes og Detaillisternes Rettigheder maatte staae ved Magt, maatte være enige i, ikke at kunne anbefale Forslaget til allerhøieste Sanction. Magistraten fandt det ligeledes betænkeligt, om den omhandlede Ret til at sælge til udenbyes Kjøbmænd tilstededes Grossererne. Det maa nemlig antages, at en stor Mængde Kræmmeres Fortjeneste væsentlig beroer paa deres Afsætning til udenbyes Folk, især til Provindsial=Kjøbmændene, og en hidtil ukjendt Concurrence med Byens Grosserere i denne Henseende maatte saaledes ikke lidet formindske Erhvervet for Laugene, der ere indskrænkede til Handel med de i de respective Privilegier ommeldte Artikler, hvorimod Grossererne efter Forslaget vilde faae Adgang til at forsende alle under ethvert af de forskjellige Lang henhørende Gjenstande, naar de kun i samlet Værdie oversteeg 20 Rbd. Grossererne vilde saaledes erholde ikke blot den samme, men en langt mere udvidet Ret til Afsætning af den omhandlede Beskaffenhed end nogen Detaillist kunde gjøre Paastand paa, medens deres Trafique iøvrigt, forsaavidt slige Forsendelser angaaer, vilde faae et saadant Smaalighedspræg, at det ingenlunde synes at kunne bestaae, med Begrebet om en Groshandler. Hvad det andet af de ovennævnte Forslag angaaer, da fandt nogle af de 32 Mænd, at der ikke kunde være synderlig Betænkelighed ved at give en Grosserer, der i en vis Række af Aar, f. Ex. 10, har drevet denne Handel, Adgang til at indtræde i et Handelslang. Andre af Borgerrepræsentationens Medlemmer fandt derimod, at dette vilde indeholde en Krænkelse af Detaillisternes Rettigheder m. m. Magistraten kunde heller ikke anbefale Forslaget, men meente, at der i det høieste kunde tilstaaes Grossererne Adgang til, under særdeles Omstændigheder at erhverve Tilladelse til en vis Detailhandel. Cancelliet derimod bemærkede, at Laugsartiklerne fra gammel Tid mere vare betragtede som Dele af den almindelige Lovgivning, der var grundet paa Anvendelse af hvad der i det Hele og under billigt Hensyn til de forskjellige derunder interesserede Borger klassers Tarv maa ansees gavnligt og billigt end som Privilegier i egentlig Forstand, ligesom heller ingen af dem indeholder enten umiddelbart eller middelbart Tilsagn om Uforanderlighed. Vel have enkelte Laugsartikler, og deriblandt ogsaa nogle af dem, der ere givne Handelslaugene, kaldt de dem forundte Rettigheder Privilegier, men dette Udtryk kan, naar alt overveies, ikke betegne andet, end at der, ved Siden af de dem paalagte Pligter, ogsaa forundtes den Rettigheder, hvori de vistnok bør beskyttes, men som dog kunne underkastes de Forandringer, som Lovgivningen og Regjeringen efterhaanden maatte finde fornødne efter Tidens og Forholdenes Udvilling. Skjøndt der upaatvivlelig bør anvendes billig Vaersomhed i at gjøre Forandringer, der kunde gjøre Laugenes Jnteressenter eller dem, der have beredet sig paa at indtræde i disses Tal, væsentlig Afbræk i de Udsigter, som de bestaaende Forhold give dem, saa kunde det dog ingenlunde erkjendes, at Laugene have saadanne bestemte Rettigheder, at ingen paa billighed eller det almindelige Bedste grundet Forandring maatte kunne skee, fordi det kunde tænkes, at hine Jndivider derved kunde lide noget Afbræk. Det fandtes dernæst ligesaa billigt som gavnligt, at den Grosserer, der er sat ud af Stand til med Nytte at fortsætte den usikkre, men for Landet vigtige Livsbane, han har betraadt, faaer Adgang til at ernære sig ved Detailhandel. Muligt vil det ogsaa fra en anden Side kunne virke mod Laugenes Overfyldelse, at Rettigheden til at nedsætte sig paa Detailhandel ikke ansees som saa ubetinget knyttet til langsmæssig Oplærelse i samme, at det bliver aldeles nødvendigt, for at skaffe et ungt Menneske Udsigt til slig Næring, at give ham i en Lære, som gjør enhver anden fremtidig Levevei for ham saa godt som umulig. Heller ikke kan det være uden Nytte for Detailhandelen, at deri efterhaanden indtræde Mænd, som have erhvervet sig en mere udvidet Dannelse end den, der erholdes ved den Oplæring, Detaillisterne i Almindelighed erholde.