Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-08-27
Landsoverretsprocorator Christensen tog ikke uden en dyb indre Følelse Ordet efter sin høitbegavede Ven, og udhævede Nødvendigheden af at gjøre sig Rede for vor hele politiske Udvikling for at kunne bedømme, om Forslaget burde modtages eller ikke. Jeg holder mig overbeviist om - sagde han – at Jngen her i Salen, og Jngen, der overhovedet omhygeligen har lagt Mærke til, hvad der rører og bevæget sig omkring os, kan med Føie tvivle om, at der virkelig her i Landet er en dybt følt Trang til en friere Statsforfatning; Stænderforsamlingerne, baade den roeskildske og den viborgske, have udtalt denne Trangfor Tronen, og de have udtalt den som utvetydigen godtgjort. Efterat have paapeget de Vidnesbyrd, hvorved denne Trang har godtgjort sig, spørger han: Hvad har da Regjeringen gjort i de forløbne to Aar? J hvilken Aand har Regjeringen handlet under disse Omstændigheder? - Jkke skal jeg herved dvæle længe ved den Skjebne, som de fleste, næsten alle, og det de vigtigste, af Stændernes Petitioner have havt, ikke skal jeg dvæle ved Afslaget paa Petitionen og en udvidet Trykkefrihed, eller rettere og Ophævelsen alene afet Par af de meest tyngende Baand, der hvile paa Pressen, ikke skal jeg dvæle ved Afslaget paa Petitionen og en bedre Ordning af Kirke- og Underviisningsvæsenets Overbestyrelse, ikke skal jeg dvæle. ved Afslaget paa Stændernes Petitioner i de flere ligesaa vigtige Sager; heller ikke skal jeg dvæle ved det Forhold, som Autoriteterne have viist imod vor Folkefriheds næsten eneste Værn, Pressen; heller ikke skal jeg dvæle ved det høist betydningsfulde Factum, at Statholderposten i Hertugdømmene er bleven besat med en Broder til den, efter Manges Anskuelse præsumtive, Arving af Størstedelen af disse Hertugdømmer; heller ikke skal jeg dvæle ved, at i Statsraadet Danmarks udenrigske Ministerium er kommet i Hænderne paa en høi slesvig-holstensk Embedsmand. Jeg troer, her at maatte lade alt dette upaaagtet. Men dvæle skal jeg ved det Spørgsmaal: Hvad har Regjeringen da gjort for at imødekomme hiin udtalte Trang; hvad har den gjort for at forebygge, at Folkestemningen ikke skulde blive end mere trykket, for at Fremtiden ikke skulde vise sig end mere mørk og foruroligende end den, efter hvad der foreligger, alt maatte ansees for Jeg spørger; Hvad har Regjeringen efter to fulde Aars Forløb gjort, Og Svaret ligger i den kongelige Bekjendtgjørelse: Regjeringen har henstillet til os, at overveie, om ikke stænderske Comiteer, som paa allerhøieste befaling kunne afgive Betænkning over Anliggender, der angaae flere Provindser eller den hele Stat, kunde være at indføre. – Altsaa denne Foranstaltning skal være det Middel, hvorved Regjeringen vil berolige det, for sin Fremtid bekymrede, Folk, Altsaa dette Middel skal være tilstrækkeligt til, at lade os med Rolighed see de Aar imøde, som i alt Fald ville medgaae, indtil det kan træde i Virksomhed! Han viser nu, at den hele Jndretning efter hans Overbeviisning er en practisk Umulighed og vil blive ligefrem skadelig, dræbende for Stænderinstitutionen, dog mener han, at Noget maa der gjøres, og at det efter Alt hvad der er forudgaaet paaligger Forsamlingen omhyggelig at undersøge og hos Regjeringen at andrage paa, at den vil foranstalte, hvad der maa ansees fornødent til Statens Tarv, saa meget mere, som ogsaa den nærværende holsteenske Stænderforsamling i sin Adresse med stor Bestemthed har udtalt sig for en friere Forfatning. Frem for Alt – siger han - maae vi ikke glemmelde Ord, som findes i den kjøbenhavnske Petition i 1840: at hele vort Haab hænger ved Kongens Liv, og at Jngen veed, hvor langt et Menneskeliv vil række; ikke glemme, at hvis Døden skulde bortrykkeKongen, Kronprindsen og Prinds Frederik Ferdinand, uden at Nogen af dem have efterladt mandlige Arvinger, er det i Hertugdømmene en meget almindelig Mening, om den end ikke er den overveiende, at den nærmest Arveberettigede til i det mindste en stor Deel af Hertugdømmene er den nuværende Statholders Broder, Hertugen af Augustenborg; ikke glemme, at Danmark aldrig vil kunne gaae ind paa denne Anskuelse, og at der saaledes, hvis Tilfældet skulde indtræde, vil opstaae en Forvikling, af hvilken der kun er Udsigt til, paa een af to Maader at komme ud, enten - det Gud forbyde ved en Borgerkrig, - eller - hvad der er ligesaa sørgeligt – ved et fremmed Magtbud. Taleren slutter med, forsaavidt Forsamlingen skulde gaae ind paa Comiteens Jndstilling, at forbeholde sig det Amendement, at de stænderske Comiteer kun anbefales for det enkelte Hverv, at tage Rigets Forfatning under Overveielse og derover afgive Betænkning.