Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1828-06-26
Sultanen skildres som en Mand, der besidder ualmindelige Kundskaber i den østerlandske Litteratur. J sin Familiekreds og Privatliv er han hverken lunefuld eller grusom, men et skeer sine Børn med en sjelden Kjerlighed og er artig og venlig mod Enhver; men i sit offentlige Liv udviser han en grusom Strænghed, ikke allene mod de Kristne, men mod selve Tyrkerne. Han har ikke allene afskaffet sine Forgjængere, barbariske Skik, at lade Gesandtene kaste i de syv Caarne men lettede paa enhver Maade deres Afreise. Da Pøbelen ved Udbruddet af den græske Revolution frøs af Harme mod Alt hvad der hed Kristen, blev ikke et Haar krummet paa Frankernes Hoveder, medens hver Græker, som lod sig see, uden Barmhiertighed blev nedstødt. Mod den almindelig herskende Mening, at Russerne ingen synderlig Modstand ville finde af Tyrkerne, fremføres den sidste Krig mellem disse Magter. - De Vanske. ligheder, Russerne dengang maatte overvinde, inden de passerede Donau, deres Beleiring af Rustschuck, hvor et fortvivlet Angreb Sloges tilbage med et Tab af 6000 Mand, og den ligeledes mislykkede Storm mod den forskandsede Lei ved Schumla, bringes i Erindring. Ved disse Leiligheder hedte det i Tyrkernes Krigsberetninger, at de havde slig en Mængde Hoveder af Vantroe, at deraf kunde bygges en Broe, hvorpaa de Troende kunde stige op til Himlen. J sex Aar saae Man Russerne ved Donaus Bredder. Saa ofte de søgde at trænge over den, bleve de kraftigt tilbageviste og en eneste af de smaae Fæstninger, som i europæiske Tropper Øine syntes saa foragtelig, standsede deres Fremtrængen. Have de nu ogsaa forceret denne konstige Barriere, stød, de paa en langt frygteligere, og naturlig, nemlig Balanbjergene, over hvilke kuns gaae 5 fremkommelige Veie. Me for de tyrkiske Spahis (en Art Lehnskavallerie) synes intet Bjergpas ufremkommeligt. Skjøndt deres Sadler ere plum udskaarne af Træe, deres Stigbøiler korte og tunge, af Facon, som en Jldskuffe, og Rytteren sidder i en Stilling, hvor han Kind og Knæe næsten berøre hinanden, ere de dog de dristigste og meest øvede Ryttere især paa kouperet Terrain og i Bjergegne, som ere ufremkommelige for enhver europæisk Rytter. Nogle af dem kaldes formedelst deres Dristighe- og Forvovenhed Dehlas (Rasende). En anden Hindring for Russerne vil Aarstiden blive, da Foraaret er den eneste Tid til Operationerne. Om Sommeren udtørres Fløderne, Væxterne forsvinde og en tør, brændende Jordbund, bliver tilbage. Om Vinteren lægge Moradser og Bjergstrømme endnu større Hindringer i Veien. J sidste Feldtog havde Russerne hele Landet mellem Donau og Balkan, med Undtagelse af Fæstningerne Varna, Nyssa og Schumlamen over Balkan vovede de sig ikke. Tyrkerne frygte heller ikke nogen Nærmelse til Konstantinopel fra denne Side Meest frygte de for et Jndfald fra Søesiden, hvorfor deres seneste Anstrængelser især have gaaet ud paa at befæste Dardanellerne og selv Bosphorus fra Marmorasøen til det sorte Hav. Dog ville disse Batterier ikke kunne udholde imod et Angreb i Ryggen af en Landgangs=Armee, og dette ville Russerne da ogsaa vide at benytte sig af. Til Tyrkernes Karakteristik hører den keitede Maade, hvorpaa de foretage Alt. Barbeeren fører Kniven ud fra sig, Tømmermanden trækker Sauget til sig, Muurmesteren arbeider siddende, Skriveren skriver paa sin Haand og fra høire til venstre. Husene indrettes ovenfra nedad, saa at medens blot Tømmerværket i de underste Etage er opført, ere de øverste Gemakker allerede færdige og beboede o. s. v.