Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-23
J galer. Ergo, er i en Hane, Saae J nu, blev J nu ikke en Hane. (Peer Degn græder.) losophie skal Man anvende imod en Forfatter, der offentligen erklærer, at han ikke er tilfreds med, at Mennesket kan bestemme, sig efter Motiver, men som endeligen vil have, at Mennesket skal kunne bestemme sig (o: bestemmes af et Jntet, og som ikke er fornøiet, medmindre Mennesket kan gjøre Valg, der ikke have den allerringeste Grund (2det Hefte Side, 1314, 26, 32 og flere Steder), Hvilke Argumenter skal Man bruge imod en Forfatter, hvis hele Philosophie synligen er øst af Middelalderens Skolastik, hvis Afgud er den geniale" Duns Scotus, og som har Uforskammenhed nok til for Publikum at fremsætte meningsløs Tale, som var det sand ægte Philosophie (2det Hefte Side 22-29) Hvilket Svar bør Man værdige en Forfatter, der aabenbart blot lægger an paa at forkjætre sin Modstander, og det ikke fordi denne i ringeste Maade angriber eller blot rører ved nogensomhelst religiøs Sætning, men ene og alene fordi han i philosophiske Undersøgelser, holder sig borte fra religiøse Stridigheder og ønsker at benytte den Ret, der altid har været tilstaaet alle Tænkere, at philosophere uafhængigt af Naadedogmer og Troeslærdomme (Se hele Bogen igjennem, - Hvilke Tugtersesmidler skal Man endeligen anvende imod en Forfatter, der, efter allerede eengang tilbørligen, at være bleven revset af Domstolene for sine grove og falske Sigtelser, atter har Mod nok til at komme frem med Beskyldninger, for hvilke han ikke vilde kunne undgaae, at blive anseet med Lovens Straf (2det Hefte Side 20 Linie 10-11 fra oven og Side 61, sidste Linie. Jvfr. Fdn. af 27 Septbr. 1799 s. 5), naar han ikke vidste sig betrygget herfor ved sin egen Ubetydelighed og sin Modstanders personlige Karakteer, der vistnok ikke uden Nødvendighed vil give en videnskabelig Strid en saadan Vending; Dog - Alting vel overveiet, fortjener Forfatteren snarere, at Man ynkes over ham, end vredes paa ham. Naar en saadan litterair Klein Zaches kommer frem og puster sig op- og skyder sig i Veiret og bruger saa store Ord og synes saa meget godt om sig selv, da rinder mig altid den godmodige Asmus i Tankerne, naar han siger: "Wenn dir ein Mensch vor komme, der sig so viel dunkt und so gros und breit da stet, da vende dich um und have Mit leiden mit ihm." Altsaa vi ville uden Nag skilles fra Forfatteren, tilgivende ham hans mange Ubilligheder og anbefalende ham til Tiden og den gamle Mand Fornuften og den velgiørende Nyserod. Dog skal han, førend vi forlade ham, til Gjengjæld for den Forargelse, han maatte have givet Nogen iblandt Læserne, træde op i et lille lystigt Efterspil, idet han nemlig skal nærmere bestemme for os den menneskelige frie Villies Væsen." Dette Efterspil findes i fornævnte Brochure 2det Hefte Side 2729, og lyder ordret som følger: "Den menneskelige frie Villies Væsen er guddommeligt Væsen, siden Mennesket kun er til ved og i Gud. Han har derfor ogsaa i sig Guds Væsenhed, der fremtraadte, ifølge Guds Villie, som et Guds Billede, som en udødelig Aand, o: han har i sig Muligheden til en lignende Frembringelse af et Guds Billede. Og Frembringelsen af dette Guds Billede i ham selv er hans sande Væsenhed, er den sande, evige Kjærlighed, den væsentlige Leven i Gud. Men han har ogsaa, foruden denne sin sande Væsenhed, Guds Væsenhed i sig som hiin mulige Grund til en Frembringen af et Guds Billede. Derved er hans Villie dobbelt, nemlig: hans Villie forsaavidt som den er Guds Villie i Mennesket til at frembringe Guds Billede og Væsenhed i Kjærligheden til Gud, og hans Villie forsaavidt som den er hans egen Villie til atter at frembringe et Guds Billede i Kjærlighed til ham selv som Væsenhed. Eller Menneskets Villie kan, som Guds Villie i Mennesket, blive til Menneskets Villie i sig selv, da det er et Billede af Guds Væsenhed, som er at være Villie i sig selv. Den kan, som Man har sagt, træde udaf Centrum og ind i Peripherien af det guddommelige Væsen, og i saadan Udtræden sætte sig som Noget, der skal betinge dette Centrum, som en Villie, der vil betinge den guddommelige Villie, som et Væsen udenfor den guddommelige Væsenhed, o. s. v. o. s. v. o. s. v. Odu store Theophrastus Paracelsus Bombastus ab Hohenheim! Du, hvis Philosophie træder ud af den sunde Menneskeforstands Centrum og ind i Peripherien af uendeligt Pølsesnak! Vee den stakkels Ungdom, dersom Du nogensinde skulde komme til at lære den Andet eller Mere, end tysk Retskrivningslære. Vee den arme Fornuft, dersom Du nogensinde skulde naae det Maal, at beklæde en philosophisk Lærestol her i Riget. Vee da os Alle, thi sikkerligen vil Du da atter føre os tilbage Middelalderens tusindaarige Nat og Skolastikernes geniale Spekulationer og alle de latterlige Undersøgelser, om Væsenets sande Væsenhed og absoluteste Absoluthed! En, hvis Navn Redaktionen veed.