Viborger Samler, 1842-01-25
J meget lang Tid har der ei været saa megen Røre her i Hovedstaden som i denne Uge, og navnligen efter den over Lehmann fældede Doms Publication. Talrige Menneskemasser drage syngende Marseillaisen omkring i Gaderne. Kamp imellem Politiet og Folket opstaaer hvert Øieblik, endende snart med dettes snart med hiints Nederlag. Arrestationer finde Sted. Husarer flyve igjennem Gaderne, Soldaterne i Casernen maae holde sig parate til hvert Øieblik at rykke ud. Kort man skulde næsten troe de gode Kbhavnere ville giøre Oprør; men det er dog Synd at beskylde dem for sligt. Den hele Tumult kom over et "Leve, hvormed Lehmanns talrige Venner og Beundrere vilde yttre ham deres Deeltagelse, vise ham deres Agtelse. Endeel underordnet Politi vilde (sandsynligviis forledet af misforstaaet Tjenesteiver – thi den ligesaa humane som dygtige Politidirecteur Etatsraad Bræstrup har vist ingen Deel der) med Magt forhindre dette. De have formodentlig troet, at som sædvanlig Synet af een Stok var nok til at jage en heel Legion paa Flugten. Jdet de imidlertid ei havde med deres sædvanlige Modstandere, Skomagerdrenge &c., at gjøre, bleve de snart overbeviste om ved de vægtige Slag, der haglede ned paa dem, og efter et ligesaa svagt som frugtesløs, Angreb toge de skyndsomst Flugten. Endeel af den samlede Skare begav sig derefter til Amalienborg, hvor Vagten var saa høflig at træde under Gevær, medens et rungende Hurra udbragtes for Lehmann og Constitutionen. (Medens Alt dette foregik i Byen, behagede det Hans Majestæt Kongen at opholde sig paa Fælleden og inspicere sit eget Regiment. Disse Scener lokkede naturligviis en betydelig Deel Mennesker, henhørende til den arbeidende Classe, paa Gaderne om Aftenen. Flere Bander droge under idelige Kampe mod Politiet, syngende og larmende gjennem Byen til langt ud paa Natten. Nu er Roligheden atter oprettet i Byen og vi ville til Slutning kun paaminde de Conservative, der formodentlig gjerne ville ansee det Hele for en fæl Drøm, samt de der bestandig raabe paa at Hieronimus kun kan slumre, om, at de nu have Erfaringen for sig at Hieronimus baade kan vaagne og staae op skjøndt det denne Gang kun var for atter at gaae hen og lægge sig. Hr. Lehmanns Forsvars-Tale for Høiesteret var et Mønster paa Veltalenhed og Udtryk af varm Følelse, og som Beviis paa hans Tales Magt, maa det anføres, at den i den Grad tiltalte og enthusiasmerede de Tilstedeværende, at de, da Hr. Lehmann, understøttet af sin gamle værdige Fader, forlod Retssalen for at kjøre hjem, gjorde Anstalter til at fraspænde Hestene og trække Vognen, hvilket de dog, paa Hr. Lehmanns indstændige Anmodninger, lode fare. Jmidlertid kunde han dog ikke forhindre, at de ledsagede ham til hans Hjem og der ud bragde et "Leve for ham, ligesom der og fra flere Vinduer i de passerende Gader tilvistedes ham med hvide Tørklæder. (Rd. Av.) O. Lehmann afsoner den ham idømte Fængselstraf i Slutteriearresten. - For dem, der ikke kjende Betydningen af den Lehmann idømte Straf, troe vi ikke at burde lade uberørt, at Straffen af simpelt Fængsel hverken i og for sig indeholder noget Vanærende eller kan spærre Adgangen for Lehmann til de hædrende Stillinger, hvortil hans Medborgeres Agtelse og Kjærlighed har le kaldet ham, og hvori vi haabe, at han snart igien vil træde ind, for at virke med samme Varme, som hidtil (Kbhp.) har betegnet hans Færd.