Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-09-30
J en af de Berliner Jernbanegaarde har nys tildraget sig en Seene af høist comisk og dog tillige meget alvorlig Art. J det Øieblik nemlig, et Jernbanetog er i Begreb med at afgaae, fremtræder en ung, meget anstændigt klædt Mand, beder, at man vil opsætte Togets Afgang, og gjør vedkommende Embedsmand opmærksom paa en i en af Personvognene siddende Mand, med den Forsikkring, at det var en alen Daarekiste undløben Vanvittig, som er i Begreb med at reise tilbage til sit Hjem, hvor det er at befrygte at han vil afstedkomme store Ulykker, da han er bindegal og nærer et dødeligt Had til sine Paarørende, som have ladet ham sætte i Galehuset. Den unge Mand, foredrog sin Begjæring saa indstændigt og forstandigt, at man strax viste sig rede til at gaae ind derpaa, skjøndt man hos den Betegnede ikke var istand til at opdage noget Spor af Forrykthed, efter hans Udvortes at dømme. Under det Paaskud, at man vilde revidere hans Pas, nødte man ham til, at stige ud af Vognen et Øieblik, og neppe var dette skeet, for Jernbanetoget rullede bort for hans Øine og lod ham staae, Men ogsaa nu forholdt han sig meget roligt, og man kom i ikke ringe Forlegenhed, da man ikke vidste, hvorledes man skulde retfærdiggjøre den Fremgangsmaade, man havde tilladt sig imod ham. En Politicommissair blev hidkaldt, og denne spurgte først og fremmest den unge Mand, der var optraadt som Denunciant mod den formeentlig Vanvittige, om hans Personalforhold og hans Legitimation. Men hvor forbausedes man, da han nu forklarede, at han selv var Patient i det samme Galehuus, som den opholdte Reisende var flygtet fra, at han endnu idag havde seet ham lænkebunden, at han siden, efter erholdt Tilladelse, var gaaet ud, og at han, da han saa uventet traf den Anden her, maatte antage, at han var bortrømt fra Anstalten. Ved denne Forklaring tog Sagen nu en yderst comisk Vending. Een Vanvittig beskyldte en Anden for Vanvid, Begge opførte sig ganske fornuftigt, og man vidste ikke, hvem man skulde give Ret. Muligt var det ogsaa, at man, paa en Vanvittigs Denunciation, havde fastholdt et ganske fornuftigt Menneske, med Magt hindret ham i hans Reise, og saaledes paadraget sig et ubehageligt Ansvar. For at bringe Sagen paa det Rene, besluttede man, at føre begge Patienter til den Anstalt, de skulde tilhøre. Da man hidkom, fandt man Alt i stor Bevægelse og Bestyrtelse, og det viste sig virkeligen, at Alt forholdt sig, som den unge Mand havde forklaret. Den, der havde villet reise, var en Godseier fra Provindsen, som i sit Hjem havde mistet Forstanden og begaaet de største Excesser. Han havde voldsomt mishandlet sine Paarørende og sit Tyende; navnligen havde han havt en sand Bademanie. Gaarden ved sin Herregaard havde han ladet grave et stort med mudret Vand fyldt Bassin; her badede han sig hver Time, og alle hans Tjenestefolk maatte bade sig tilligemed ham. Endogsaa gjennemreisende Fremmede havde han ladet opsnappe, afklæde og tvunget dem til, at bade sig her. Saaledes saae man sig da omsider nødt til, at lade ham bringe til en Gale-Anstalt i Berlin, her havde han viist sig saa rasende, at man havde maattet lænkebinde ham. Hiin Dags Morgen var det lykkedes ham, at gjøre sig fri for Lænken; med herkulisk Kraft havde han sønderbrudt Jernstængerne, som vare anbragte for hans Vindue, og taget Flugten. Understøttet af en Bekjendt, for hvem han havde vidst at skjule hvert Spor af Vanvid, var det lykkedes ham, at komme i Besiddelse af Midler til Reisen og at forskaffe sig en Plads i Jernbanevognen. Følgerne havde været uberegnelige, hvis han ikke tilfældigviis, i Afreisens Moment, var truffen sammen med den omtalte unge Mand, der som Reconvalescent befandt sig i Anstalten og allerede var saavidt helbredet, at han kunde gaae ud.