Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-06-07
(Jndsendte Artikler.) Vi kunne ikke undlade at bringe de ærede Borger i Erindring, at den 8de de afholdes en Raadstuesamling, ved hvilken tvende for Communen vigtige Sager ville blive forelagte Borgerne. Den ene er Valget af en Borgerrepræsentant. Vi ville ved denne Sag ku bemærke, at i Repræsentantforsamlingen ikke er nogen Kjøbmand, og at altsaa denne vigtige Stand ikke er repræsenteret. Vel har Forsamlingen tvende Medlemmer, som man kan forudsætte maae have Jndsigter i Alt, som ved kommer Handel i Almindelighed, men Kjøbmænd ere de dog ikke, og kjende formodentlig ikke saa nøie til Kjøbstad handelen i den hele Detaille, som var at ønske. Vi maa ogsaa gjøre opmærksomme paa, at imellem de nuværende Repræsentanter ikke er nogen Embedsmand, og at altsaa en Stand, som maa bidrage saameget til Communen, er aldeles urepræsenteret. Vi formene, at dette burde være Tilfældet. Communen tæller desværre ikkun en Embedsmand mellem sine Borgere, og dette er meget at beklage, thi mellem Embedsmændene er dog den meste Jntelligents den meste videnskabelige Dannelse, og forinden denne kommer ind i Communalraadet, vil dette aldrig blive, hvad det burde være. Men da denne ene Embedsmand heldigen fuldkommen egner sig til at være Repræsentant, henled vi Borgernes Opmærksomhed paa denne Ene, Hr. Procurator Tidemand. Den anden Sag, som vil komme under Overveielse, er af en meget indgribende Vigtighed for Communen Denne Sag angaaer Oprettelsen af et Sygehuus for Communen i Forening med Amtet. Det er blevet og sagt, at denne Sag vil finde mange Modstandere; v. maae oprigtig tilstaae, vi troe det ikke. Det er ikke muligt, at en saa oplyst, en saa danne Commune kan modsætte sig Oprettelsen af et Establissement, hvorfor hver enkelt Borgers Jnteresse taler, som ethvert Menneske, dehar mindste Medlidenhed med sine Medmennesker, maa fremme, og som hver Huusmoder og Huusbonde, der haf mindste Godhed for deres Tjenestetyende, maa attraae at see oprettet snarest muligt. Hvem af os har ikke oft havt syge Tjenestetyender, som vi, uagtet vore inderligste Ønsker, ikke have kunnet give den Pleie og det Locale, som deres Sygdom gjorde ønskeligt? Hvor ofte have vi ikke (vi kunne sige stedse) maattet lade vore Syge lige i et uopvarmet Værelse i Vinterens strengeste Kulde, Hvor ofte have vi ikke af Mangel paa Plads maatte lade den Sunde ligge hos den Syge, og herved udbred Smitten til Folk, som vilde have undgaaet denne, naar den første Syge kunde være bleven henlagt paa et velindrettet Sygehuus, have vi ikke i vor Comme seet en heel Familie angreben af den dræbende Typhusfeber, som ikke vilde være skeet, naar den første Patient var bleven henlagt paa Sygehuset? Hvor ofte have vi ikke maattet gribe til, naar et af vore Tjenestetyende overfaldtes af en smitsom Sygdom, at sende det flere Mile til dets Hjem i et meget ublidt Veir, Dette er umenneskeligt. Vi have ogsaa ofte maattet indleie vore Syge hos Andre; dette er meget bekosteligt og noverkommeligt for Mange. Men hvem er det, naar Sygdom hjemsøger vore Huse, som lider allermeest? Er det ikke vore Koner paa hvem den Syges Pleie meest hviler, Alene denne Grund maa være os nok til at stemme for et Sygehuus. Uagtet disse vægtige Grunde, og vi kunde anføre, mange flere, skal der efter Sigende gives Borgere, som ere imod det; men vi kunne dog ikke troe det. Og hvorfor vil man ikke have et Sygehuus, Svaret er vel Communen kan ikke overkomme en saadan Udgift; det vil ikke blive brugt, &c. &c.