Berlingske Tidende, 1774-12-01
Rom, den 16de October. Den afdøde Pavt, hvis Familie Navn var Lars Sangenelli, var lidet bekiendt i Verden førend han kom paa den Pavelige Stoel. Som en ringe Munk af Conventual Mineriterne drog han ikkun liden Opmærksomhed paa sin Person. Hanvar fød i Aaret 1705 i den liden Stad St. Angels i Egnen af Rimini. Hans Fader var en meget skikkelig Faldeskiær der paa Stæder, og søgte at opføde sin Søn til samme Konst, men hans Skjæbne førte ham i Kloster, hvor han ud sig iførte Miuoriter Dragten, hvilke Ordens Brødre leve efter St. Francisti strænge Ordens=Regler. Formodentlig skeede dette i Urbino, hvor hans Faders Huus endnu besidder avertegne, og driver en temmelig Handel med Kryderier. Hans sunde og utrættede Fliid i Studeringer hiald ham snart ud af den Forglemmelse, hvorudi de fleste af hans Ordens Brøder ere begravne. Han forstoed grundig det Latinske, Stædske, Franske og Spanske Sprog, og skrev sit Moders Maal med særdeles Ziirlighed. En Francistaner Munk, med Homerne, Plato, Horatius og Tacitus i Haanden var i Rom esaa stælden Sag, at hans Berømmelse snart kom for Pare Benedicti 14des Oxen, som ikke gierne lod et skikkrugt vigtige Hoved blive uden Opmuntring og udelønnet. Han ganham et Embede ved Jnquisitionen, hvilket han i mange Aar fore stoed med megen Klogskab. Saa lange han var Consultor mistede ingen Livet. Han lod sig nøye med at straffe de skyldige og lade dem igien løs. Dette Embede skaffede ham den Fordeel, at han lærte at kiende Vaticanen. Formedelst hans Fortienester af den Pavelige Stoel, blev han i Aaret 1758. ophøyet til Cardinats Værdighed. Han blev tillige udnævntil Medlem af adskillige vigtige Congregationer. Men som hans Jndkomster ikke vare tilstrækkelige til at lade sig ste den Anseelse, som tilkom Hans Værdighed, gav det Apostoliske Kammer ham en Maanedlig Underholdning af 100 Scudi. Han forrettede sine vigtige Embeder med stor Flid, og alle hans Forretninger vidnede om hans dybe Forstand. Hans Opførsel var saa upartisk, at han forskaffede sig de Bourbonske Hoffers Fortroelighed, hvilke førte en flittig Brevvexling med ham. Han viiste sig aldrig bevaagen imod Jesuiterne: fandt Mishag udi den forrige Paves haarde Forhold mod det Parmesanske Hof, og forhvervede sig endnu andre Fortienester, hvilke ophøyede ham til den største Anseelse. Son Cardinal førte han et ganske indgetogent og sparsomt Liv Hans Bord kostede ham ey mere end 50 Studi om Maaneden. Clemmens den 13de døde og strax ved Jndtrædelsen i Conclave havde Ganganelli den Lykke, at han blev regnet iblant de fornemste Candidater til den Pavelige Throne, endskiønt Brødrene af hans Orden meget sielden komme til Kirkens Regiering. Han havde den behørige Alder, ingen Paarørende, og lod see udi alle sine Handlinger Redelighed og en dyb Forstand. Det Bourbonske Partie var ham ganske hengiven, og under heele Conclavet beholdt han ved alle opkommende Partier bestandig et stort Anhang. Hans Valg lignede er Skib, som tumles af Bølgerne; snart synker det dybt ned, snart seer man det atter igien, man forestiller sig at det gaaer til Grunde, men til alles Forundring løber det tilsidst tryg ind i Havnen. Den fornemste Hovedmand for det modsatte Partie, Cardinal Frantz Albani, slog sig paa hans Side, og Ganganelli blev den 10de Mai 1769 ved 45 Stemme blant 66 valgt til Pave. Folket bevidnede over dette Valg en stor Glæde; thi det gjorde sig Haab om en sagtmodig, viis og fredelig Regiering under ham, og der blev ikke bedraget i sin Forventning. Han havde ingen Paarørende, derfor var Nepotismus langt fra ham. En eneste Kone af det Navn Ganganelli var endnu i Live, og en vis Carmelit, Massa, regnede sig og at være iblant hans Paarørende, men de bleve af ham ikke undede frem for nogen anden. Da han blev til spurdt, om man skulle bekiendtgiøre hans Ophøyelse for hans Slægt, svarede han: ney, min Slægt er de Fattige, og de vide det allerede. Aldrig er endnu nogen Pave traadt til Regieringen udi mere besværlige og vidt udseende Omstændigheder. Frankrig havde trukket Avignon til sig fra Kirke=Staten, og de andre Bourbonske Hoffer dreve paa JesuiterOrdenens Afskaffelse. J Kirken indsneg sig en vis frie Tænkemaade, hvilken ilde stemmede overeens med den Pavelige Anseelse: Men Clemmens den 14de viste, at han var alle disse Vanskeligheder voxen. Han styrede Skibet med den samme Viisdom som den største Styrmand i Stormen. Den største Stats=Klogskab fremskinner udi hans Regiering. Arbeydsomhed, Standhaftighed og Dristighed i hans Forslag, og Mod i deres Udførelse giøre ham udmærket, og opløfte ham over de største Paver, som nogen Tid have regieret. Sixtus 5te, Leo 10de, Benedict 14de, disse store Mænd havde ikke saa mange Vanskeligheder at overvinde som Clemens den 14de. De steeg op paa den Pavelige Stoel, da endnu ingen Febrenius havde skrevet imod Pavernes Magt, da Kirkens store Sønner endda ikke kiendte deres Rettigheder, som nu. Menat blive Pave udi saadanne Omstændigheder som i denne Tid, og ved vort Sæculi Tænkemaade, til at forsvare sine Rettigheder, til at forhverve sin Tids Høyagtelse og Ærbødighed, dertil hørte en usædvanlig Klogskab, Sinds Styrke, Kundskab om Verden og Mennesker, Mod og Flid. Dertil udkrævedes en Ganganelli. Han forhvervede sig de Bourbonske Hoffers Venskab, og bragte Avignonigien under Kirke=Staten. Jesuiter-Ordenens Afskaffelse, denne længe overlagte i dybeste Hemmelighed giennemtænkte, og saa færmt som modigt udførte Gierning skal giøre hans Afmindelse udi Historien uforglemmelig. Clemens havde endnu andre Udkast færdige til Kirkens Beste, hvilke vare af samme Vigtighed. Han arbeydede med Cardinal de la Lanze hemmelig paa en Religions Forening imellem de Christne Partier. Dette lykkedes ikke, vil ey heller saasnart lykkes. Men man kan dog see, hvilke store Formaal Clemens udvalte til at udarbeyde. Ved alle disse vigtige Sager, som han uden andres Hjælp foretog, forglemte han ikke Videnskaber og Konster. Han formerede det prægtige vaticanske Bibliothek, belønnede og opmuntrede Lærde og elskede frie Konster, thi under hans Regiering ere mange af forrige Tiders Mindemærker igien fundne og forvarede i hans Musæo. Han var en Kiendere af Musiken, samt en Ven og Beskytter af Virtuoser i enhver Konst. Desuden levede han og som Pave i en meget stor Afholdenhed og Maadelighed, samt kom siælden ud af sit Cabinet. Han lagttog Religions= og Kirke=Ceremonierne uden at tvinge sig eller andre. Jkke allene Hertugen af Cumberland, men og andre fornemme Engelsmænd havde Audiens hos ham, ligesaa vel som andre Protestantere. Han var skiemtsom og behagelig i Omgang, barmhiertig mod de Nødlidende, siælden stræng imod de skyldige. Endog hans Død hvilken han kunde forudsee, svækkede ikke hans Sinds Rolighed. Han døde saaledes, som han havde levet, det er, som en standhaftig og viis Mand. Efter hans Natu- og Afholdenhed havde han kundet leve længere.