Jyske Efterretninger, 1767-01-30
Tanker i Anledning af vores Allernaadigste Konges høy Fødsels=Fest, som i gaar den 29. Januar. indfaldt. da J Monarch, vort Liv, vor Lyst, vor største Skat paa Jorden; Vort Tvilling=Riges Soel, vor Fader Chr TIN. Hvis Scepters Straale=Glands opfylder heele Norden, Hvis Purpur tager mod hver troefast Underdan. Tillad vor ringe Geist at møde for Din Throne, Og offre Sukke, som af Hiertet presses ud For Dig, Dit Liv til den, der giver Konger Krone, Der giver Sceptret Glands, den alle Guders Gud; En Den Den Kongers Konge, ham, hvis Amagt ikkun vinker Til Himlene, og strax forkynde de hans Priis, befaler Skyerne, strax Lynilds Straalen blinker, Med Chaos truer midt i Verdens Paradis. Da Danmarks Glæde=Soel i Middags Klarhed smillte, Han bød - o gode Gud, hvad Mørk fik vi at see, Da Døden hen til vor August i Throne tilte, Den bævede men hvad var da vort Haab forsvunden, - Og gjorde der et Slag, saa Thronen bævede. O ney, en Soel gik ned, en anden er oprunden, Fordi den bævede, mon den og derfor faldt - Hvis Straaler skinne nu i Norden overalt. Vel sørger Jfrael, naar det maae David miste; Dog Salomon den Skye fra Øyet driver hen. Vort Dannemark med Sorg en David vel forliste, Dog hvad, naar Herren gav en Salomon igien. Lad Rom saa meget, som den vil, Augustum prise, J Norden man jo en Augustum finde kan, Naar hin sin Titum vil som Mildheds Mynster vise, Strax viser Norden Dig, vor milde Chris Tan. Vel misted Dannemark en Fader, som ey bygte Paa Undersaatters Blod sit Æres Manument. Den Sorg, som Norden da i Støv og Aske trykte, Den blev ved Dig igien til Sang og Dands omvendt Thi naar en Torden=Skye for Solens Straaler trækker Sit sorte Forhæng ned, da gyser Sind og Sands; Den Gysen dog forgaaer, saa snart dens Straaler brækker Jgien af Skyen frem med ofte større Glands. Hans Fader=Hierte til vort Beste at forfremme Giør uforglemmelig for os vor Friderich. Men det, hvorfor vi meest Ham aldrig kan forglemme, Er det, at vi ved Ham Dig til vor Fader fik Hvo glemme kan den Dag, da Himlen Dig os sendte, Da Du vor Længsel og vor Lyst til Verden kom: Da Nordens Tvilling Folk et Takke Altar tændte Med Millioner Lov udi Guds Helligdom. Den Dag, da Hierterne med Glæde fyldte bleve, Da idel Lyst og Fryd man af hvert Øye faae, For For hvilken Gud vor Tak med Billighed kan kræve, Saa længe Blodet skal i vore Aarer gaae. Velsignet er du Dag blant alle Aarets Dage For Efter=Alderen det være skal bekiendt: Den Dag blev tændt et Lys paa Nordens Lysestage, Der har til manges Liv og Lyst, og Velfærd brændt. Den Dag vi nu igien saa yndig see fremlyse, Paa hvilken Du, vor Soel, den første Gang randt opFor den skal glemmes, før skal Vand for Jlden fryse, Og Grannen dandse ned af Norges Bierge=Top. Nu brød af Nattens Skiød den yndig Morgenrøde Og Dagen titter frem iført sin Morgen=Dragt; Den Dag, som Norden skal med Palmer gaae i Møde Og raabe Ønske fuld af Hiertets gandske Magt. - - Tys tys! nu vil vor Geist sig op til Himlen svinge, Og den bestorme med vort Bønne-Suk og Raab, Og Ønskernes Basun skal giennem Luften klinge. Du høre vil, OGud! - saa stort er og vort Haab. - O Himmelens Monarch, hvis Magt er uden Ende, Hvis Viisdom skinner frem i Luft, paa Jord, i Vand Hvor Øyet kaster sig, hvorhen vi os vil vende, Hvis Storhed kiendes i det mindste Sole=Gran. Tør nu - o ja vi tør - ned for din Throne knæle - Du kan, o Gud, du skal. - Sce hvilken talrig Trop Foreene sig med os, hvis Andagts fulde Siæle Med vore løftes nu til dig med Bønner op. Vor Christian, som du har sat til Nordens Ære, Giv du Hans Krone Glands; thi du Ham Kronen gav Du har udkaaret Ham til Scepteret at bære: Hans Scepter grønnes, som hiin Aarons Mandel=Stav, Vær selv Hans Raad, og viis Ham, at den Ære=Skygge Hans Purpur give kan, er kun forgiængelig: Men, om Han vil sig ret et Ære Tempel bygge, Han mindes skal, Han har opoffret Sig til dig! Viis Hannem, at det er i en Regenters Krone, Den beste Ædelsteen og største Diamant, Den beste Støtte ved Hans Majestætes Throne: At Dyden bliver selv Hans Rygtes Prædikant! OmOmgiv Hans Konge=Spiir med Naade, Lykke, Glæde, Dit Øye følge Ham hvert Trin paa Land og Vand! Din Kraft bemande Ham at tappert undertræde Alt hvad Hans Hierte fra dit Hierte rive kand! Lad og Retfærdighed og Fred hverandre kysse! Giør vor Jelidiab ved Freds Bedrifter stoer, Lad en forønsket Fred iblant os alting tysse, Saa alle sige kand: J Norden Freden boer, Giør du Ham stedse stoer i Styrke, Magt og Ære, Saa stoer, at Avindsmænd maa zittre for Hans Sværd, Men lad dog Freden selv Hans Navns Basun frembære, Ja giør, vor Chris TI AN bliir saadan Marmor værd: Han bygte ey ved Sværd Sig Æres Monumenter; Thi Fred=Lyst herskede, Forstand Hans Scepter bar: Pelsignet var det Folk, der havde slig Regenter: Retfærdigheden selv Hans Vaabendrager var. Men dersom Overmoed vil Sværdet mod Ham drage, Og Nøden myrde skal, da slet Ham Seyers=Krands, Bind Seyers Palmer paa Hans Sværd, og hold tilbage, Alt hvad formørke kan Hans Scepters reene Glands! Gid nu - o kunde dog vor Sang dit Hierte røre. - Gid nu - o tvivlsomt Haab, hvor vaklende er du - Gid at vor Salomon maa Sceptret længe fore, Og føre det i Fred til Livets sidste Nu Du kan, o Gud du skal, det kan ey mindre blive Som du i Magt er stoer, saa og i Sandruehed) J Naade høre og paa Bønne-Brevet skrive: Et naadigt. Det skal skee: Din Bøn har fundet Sted. Og naar men hvad bør sligt erindres i vor Glæde? – Naar - gode Gud, lad det dog sildig, sildig, skee. Naar Norden udi Støv skal sit Forliis begræde, Da lad Hans Siæl dig i din fulde Klarhed see Tys Tys nu, afmægtig Geist hør Engle Choret tone. - Nu hørte vi den Røst fra Himlens høye Sal, I det vi knælte ned for Kongers Konges Throne: Jeg eders Bøn har hørt. Jeg den bønhøre skal. Huldrige Cil 1814 A. saa bade Dine Sønner, I Jyllands Nordre Kant for Dig, Dit Liv, i gaar Og Himlen Amen selv har lagt til vore Bønner. Hvad Under Hierterne i Glæde=Luer staaer, Saaledes vi for Dig hvert Aar, hver Dag skal giøre, Saa længe Pulsen slaaer, og Hiertet rører sig, Den Lyd skal man, saa vidt Liimfjorden løber, høre: Gud giør Kong Christian paa Aar, Dyd, Lykke, riig! Lad, mildeste Monarch, Din Purpur=Flig bedække Vort ringe Sælskab, tag os udi Naade an, Hvis Hensigt er, saa vidt vor Ævne sig kan strække, At vi kan nytte og fornøye vores Land Opfindelser.