Viborger Samler, 1830-08-26
De af Kamrene antagne Modificationer i Chartet ere følgende: Jndledningen til det constitutionelle Charte skal bortfalde, som krænkende Nationens Værdighed, da den synes at bevilge de Franske Rettigheder, som oprindeligen tilkomme dem. Art. 71, der erklærer den catholske Religion for Statsreligion, skal være ophævet. Art. II. "Præsterne for den romerskatholske apostoliske Religion, hvortil Pluraliteten af Franskmændene bekjender sig, samt af de øvrige christelige Troesbekjendelser skulle beholdes af den offentlige Skat. Art. III (angl. Pressefriheden, fik den Tilsætning: "uden at Eensuren nogensinde kan gjenoprettes." Art. XIV. Kongen er Statens Overhoved a. og udstæder Forordninger til Lovenes Fuldbyrdelse." Tilføies: Luden nogensinde selv at kunne ophæve Lovene eller dispensere fra deres Fuldbydelse. Art. XI og R. II. Jnitiativet til Lovene tilkommer Kongen og Kamrene; men ethvert Paalæg skal først bevilges af de Deputeredes Kammer. Endvidere tilføies: "Jngen fremmede Tropper kunne tages i Statens Tjeneste uden en Lov." Art. & X. 11, hvorved Kongen tilstaaes Ret til at udnævne Pairs, skal underkastes en Revision i Aaret 1831. (UnderDiscussionerne androg General Lafayette paa Pairsværdighedens Afskaffelse, hvorved han brugte den Yttring: "Aristocratiet er en slem Jngredientsfor offentlige Jnstitutioner." Art. X X. X. Prindserne af Blodet ere Pairs ved Fødselen. Art. ARII. Pairskammerets Moder ere offentlige. Art. XII og & & & IIII. De Deputerede vælges paa 5 Aar og Valgbarheds Alderen bestemmes til 30 Aar. Art. XA X I. Præsidenterne i Collegierne udnævnes af Vælgerne. Art L. XIII. Jngen overordentlige Commissioner eller Tribunaler kunne oprettes. Art. L. & XIII. Colonierne regieres efter egne Love. Art. L. & XIP. Kongen og hans Efterfølgere sværge i Overværelse af begge Kamre at opfylde det constitutionelle Charte. Allg. Zeitung indeholder en Skrivelse fra Paris af 4de Aug, hvori det blandt Andet hedder: "Huset Bourbon har ødelagt sig selv, eller rettere de Jntriguants der omgive det, have styrtet det. Carl X. en Fyrste af indskrænket Aand og hans Søn, der er dette i endnu høiere Grad, lode sig forføre af hine Theorier og absolut Magt og guddommelige Rettigheder, der ikke i Frankrig saaledes som i andre Stater, hvor Adel og Corporationer have Privilegier, formildes ved Fyrstens Personlighed og Popularitet. Bigotterie og Kjærlighed til Jesuiterne have styrtet Carl X og hans Søn fra Verdens skjønneste Throne. Kongen havde tilbageviist sine sande Venners og troeste Tjeneres Raad, for at nedsænke sig i hiin Sump af Congregationens Jntriguanter, der kun søgte at tilvende sig Magten til deres egen Fordeel. Nu have vi Resultatet, der længe blev forudseet, og der blev fuldbyrdet med en Eenstemmighed, hvis Lige endnu ikke fandtes i nogen Periode af Revolutionen. Vi dele ikke ganske den overspændte populaire Henrykkelse; men naar vi roligen bedømme det Skeete, saa maae vi erklære, at ingen Revolution endnu nogensinde har vakt en saa fuldstændig og almindelig Begeistring. Man seer ingen Splid i Meningerne, og i Nødsfald vilde uden synderlig Anstrængelse en Million Stridsmænd reise sig, for at forsvare Tingenes nye Orden, hvis denne truedes. Man talede om et dramatisk Optrin, lig det i Maria Theresias Historie. Hering inden af Berri skulde med sin Son begive sig til Kamrene og anraabe om de Deputeredes Bistand. Men Maria Theresia levede i Chevaleriets Tid. J Ovrigt har Huset Bourbon begaaet en umaadelig Feil med Hensyn til Hertugen af Bordeaux, i det det anbetroede hans Opdragelse til Kongregationen, og Jesuiterne. Derved har det berøvet Barnet al Popularitet i Nationens Øine. Havde Kongen istedet for at kalde Dhrr. de Damas og Tharin, overdraget til Dhrr. de Chateaubriand og Villemain at vaage over Thronarvingens Opdragelse, da stod Sagen ikke saaledes nu, og Hertugen af Bordeaux vilde ikke blive afviist. J England er den præsumtive Thronarving stedse i Oppositionen, saa at han har Nationalmeningen for sig... Det republicanske Partie er ikke talrigt, men virksomt. Mendet har intet Haab om at trænge tgjennem. Ve tæller det mange Tilhængere i Frankrig; men Fornuften har bedret denne Enthusiasme. Republicanerne have ogsaa kun liden Jndflydelse paa den offentlige Mening. Een Bevæggrund holder især Politikerne i Skranker. Endskjøndt man ikke frygter en Continentalkrig, saa vil man dog for enhver Priis undgaae den. Jdeen om en Republik i Frankrig kunde skrække Europa. Hertugen af Orleans's Thronbestigelse er en sand Garantie derimod. Jmidlertid har der aabnet sig en Club; dog bestaaer den kun af unge Mænd, og vi maae sige til de gamle Republicaneres Ære, at de ikke ville være tilstede ved denne hæftige Meningsyttring, der kunde frembringe Splid efter Seiren.