Ribe Stifts Adresseaviser, 1841-04-23
Det er især den nordlige og østlige Deel af Danmark, som føler disse smaae Jordskjælvstød, som en Paamindelse om, at de Kræfter, der have givet Danmark dets Form og bestemt en stor Deel af dets naturlige Forhold, omendskjøndt for nærværende Tid hvilende, dog ikke ere fuldkommen undertrykte. J den anførte Deel af Danmark er det atter især den vestligste og den østligste Deel, Omegnen af Limfjorden og Bornholm, hvor disse Bevægelser forekomme. Paa begge Steder seer man tydeligen, at Aarsagen dertil staaer i Forbindelse med de fastere Steenarters Beliggenhed nær under Overfladen. J Jylland er det Kridtformationens Steenarter, paa Bornholm er det de saakaldte Urbjerge, Paa den anden Side staae vore smaae, saa at sige uskyldige, Jordskjælvstød i nøie Forbindelse med lignende, der næsten hvert Aar føles i Norge og Sverrig, snart paa det ene, snart paa det andet Sted, og begge høre sammen med et Phænomen, som hos os ikkun har tiltrukket sig liden Opmærksomhed. Jeg mener hermed den langsomme Hævning, som den skandinaviske Halvøe og endeel af Danmark, navnligen den nordlige Deel af Jylland og Bornholm har lidt og lider endnu i dette Øieblik. Det er næmlig ved en Række af Kjendsgierninger bleven fuldkommen afgjort, at Sverrig og Norge stige langsomt og regelmæssigen; i ældre Tider udtrykte man det saaledes, at man sagde, at Vandet aftog. En Eftermaaling af Mærker, som man omtrent for et Aarhundrede siden havde indhugget i Klipperne paa forskjellige Steder af de svenske Kyster, har viist, at disse Mærker, som dengang laae i Vandspøilets Middelhøide, nu ere høiere, og da de paa enkelte Steder ere 4 til 5 Fod, paa andre Steder ikkun 1 til 2 Fod over Vandets nuværende Middelstand, følger deraf, at det ikke er Vandet, der aftager, men Landet, der stiger. Denne Hævning har forandret Landets Tilstand paa en høist paafaldende Maade; den har gjort Kolindsund til en Jndsøe- og Rongsøe til en Deel af Fastlandet, der har tilstoppet de mange Forbindelser, som Limfjorden i ældre Tider havde med Vesterhavet og gjort Holmene i denne store Fjord til Halvøer. Den har hævet den Vig, som gav Visborg, (Vigsborg), hvor efter Sagnet en Nissekonge har regjeret, sit Navn, og forvandlet den til en stor Stette, og Faarene græsse nu i Borgens Grave og Nissekongens Baads-Havn. Den har udslettet den Karakteer, som Danmark havde i allerhøieste Grad i ældre Tider, hvorved de gamle Nordboers Vikingeliv blev bestemt, idet talrige smaae Fjorde og Sunde overalt gjennemskjar Kysterne og tilbød Sørøverne en sikker Tilflugt. Vikingeborgene ligge nu ikke længere ved Havet, men hist og her viser et Skibsanker, fundet i Enge eller Torvemoser, de gamle Forhold. Man maa tænke sig denne Hævning frembragt derved, at Jordskorpen spændes og trykkes op fra Jordens Jndre, sandsynligviis ved Vanddampe og den forhen omtalte Kulsyre; men da Jordskorpen ikkun har en ringe Elasticitet, brister den snart paa et, snart paa et andet Sted, og de derved fulgte Bevægelser ere Jordskjælvet. J Almindelighed vil man derfor forgiæves vente, at disse smaae Jordskjælvstød skulde staae i Forbindelse med Jldudbrud eller voldsomme Jordrystelser paa andre Steder og Jordskjælvet fra Kjøbenhavn (1829) viser paa en mærkværdig Maade, hvor indskrænkede disse Bevægelser undertiden ere. Som et Beviis paa, hvor elsket og agtet H. H. Hr. Prost Abel paa Holms Land var i det Provsti, som han nu forlod, ved at blive forflyttet til Eltang og Vilstrup, fortjener at bemærkes, at Skolelærer=Foreningen for Ringkjøbing og Omegn den 10de April d. A. overrakte ham et indvendigt forgyldt Sølvbæger med Jnskription. "Tilegnet Provst Abel af Skolelærer=Foreningen for Ringkjøbing og Omegn." Endvidere findes paa Bægeret tvende Symboler, nemlig et fremhævet Hjerte, hvori staaer de Ord: "Mindet om Dig gjemmes invore Hjerter, og paa modsat Side en Krands af Forglemmigeier, der omslynge den Sætning: "Forglem os ei." Med dette Bæger fulgte en Afskeds skrivelse. (Meddeelt.)