Berlingske Tidende, 1830-10-07
London, den 14de September. Hertugen af Wellington skjønnede strax, efterat have overtage den britiske Statsbestyrelse, at Jrland, om England vedblev at afslaae dets Emancipation, vilde i politisk Henseende løsrivsig fra dette Land, og erklære sig for uafhængigt; da lemped Hertugen, visselig ingen vægelfindet Mand, sig efter det irsk Folks Ønsker og frelste derved Staten fra den frygteligste af alle Ulykker, - fra en Borgerkrig. Sine politiske Modstanderes Whigpartiets, Advarsler lod han ikke ubenyttede; den liberalJournalisme, der egentligen blot er Gjenlyd af Nationens frimodige Mænds Stemme, skjænkede han og hans Colleger tilbørlig Agtelse, og de bleve derfor med dobbelt Iver understyttede til at fuldende hiint Fredens store Værk. - De sidste Dages Historie indeholder derimod et skrækkeligt Exempel paa de rædsomme Følger af blind Haardnakkenhed i at trodse en Nations almindelig og grundede Ønsker. Fyrst Polignac lærte under sit langt Ophold i England ikke engang den første Grundsætning i et fri Lands Statsvidenskaber, nemlig: at den offentlige Mening er vældigere end den offentlige Magt. Hans Uvidenhed nedstyrtede i en Stat en heel Kongeslægt fra Thronen; og neppe vare 24 Timer henrundne, før et System var aldeles forsvundet i Frankrige, som afvexlende Factioner i 15 Aar kappedes om at grundfæste. Høist mærkværdige ere herom en Mands Yttringer, som vel hele Europa vil holde for den competenteste i dette Anliggende, - selve Kong Ludvig Philipps. - Den bekjendt Literator Dr. Bowring (Redacteuren af Westminster=Review nød allerede for endeel Aar siden den Ære at vorde kjendt at Kongen, og blev modtagen af ham med Velvillie. Som en Pleiesøn af den berømte Politiker Bentham tog Dr. B. en meget virksom Deel i den Jnteresse, som den engelske Nation viste for den franske, og blev valgt til Ordfører for den Deputation, som mange af Londons meest anseete Jndvaanere sendte til Paris for at overbringe en Lykønskningsadresse (denne Deputation maa ikke forvexles med hiin Radicalreformernes berygtede, før omtalte). Den 2den Septbr. havde Dr. B. en lang Audients hos Kong Ludvig Philipp, som erklærede sig paa følgende høist mærkværdige Maade om de nyeste Begivenheder i Frankrige. "Jeg har gjort Alt, hvad der stod i min Magt, ved alvorlige Forestillinger og Indvendinger, at afværge Carl Xdes og hans Ministres fremfusende og despotiske Skridt, hvis Følger jeg har forudseet og forudsagt, ei allene i Frankrige men ogsaa i England; uagtet den sidste Regjerings daarlige Adfærd maatte have fremmet min Jnteresse meer end en visere, anbefalede jeg dog ved alle Leiligheder sindig Varsomhed i de offentlige Anliggenders Bestyrelse; men min Stræben var stedse frugtesløs. Den Politik, som nu hersker i Frankrige, ligger aaben for Alles Øine, jeg ønsker, at England maa kjende den Vei, som jeg har foreskrevet mig. Fremfor Alt er det mig magt paaliggende, at grundlægge constitutionel Frihed; det er min inder lige Bøn til Gud, at alle Regjeringer maatte give deres Samtykke til de virkelige Fremskridt, som den offentlige Mening for drer. Men i hvor høi Grad Frankrige end ønsker dette, vil det dog ingenlunde blande sig i fremmede Nationers indvortes Anliggender, saalænge disse lade det Roe til at fuldende sin egen indvortes Organisations Cyclus. Men vilde man begynde et Korstog mod Frankriges Frihed, saa turde dette Land vel ved sin bevæbnede Millioner antage en Stilling, høist forskjellig fra den som Verden har seet under dettes to, sidste Regenter; til Exempel herpaa kunde Oprettelsen af Nationalgarden i Paris, nogle Dages Værk, allerede tjene. - Her er det ikke upassende, at minde om, at den nuregjerende Konge i Frankrige, tilligemed sin Søn, den nuværende Kronprinds, i afvigte Aar aflagde et Besøg hos vort Hof, netop paa den Tid, da Carl X, til sin Ulykke, kuldkastede det Martignaske Ministerium og dannede det Polig naske. Dengang sagdes, at Hertugen af Orleans og hans Søn vare komne til London i Anledning af en intenderet Ægteforening imellem den sidste (da Hertug af Chartres) og den unge Dronning af Portugal, Donna Maria de Gloria, som sidst opholdt sig her, men det erfaredes snart, at Faderens Reise havde en ganske anden Hensigt; den nemlig, at gjøre vor Regiering opmærksom paa de Farer, hvori Carl Xdes Adfærd imod den franske Nation ufeilbarligen maatte styrte ham og hans Nærmeste, Det sørgelige politiske Schisma, som nu sønderriver Nederlandene, vilde ikke have fundet Sted, dersom de nederlandske Ministre havde forstaaet at skjønne Belgiernes Stemning, og den i saa høi Grad upopulære Justitsminister van Maanen (som ved er beskyldt for stivfindet Obtusitet, men end ikke af hans bitterste Fiender for Egennyttighed) havde i rette Tid bragt sin retsindige Konge en patriotisk Resignation til Offer. Endnu ved Slutningen af Aaret 1827 tænkte ingen Belgier - end ikke de Landsforviiste - paa en Skilsmisse mellem Belgien og Holland, men den nu afskedigede van Maanen tilskyndte Belgierne til Skridt, som de selv holdt for umuelige.