Københavns Adresseavis, 1774-06-01
En Landmands fornemste Omhue i Henseende til Giødningen bør være, at der er en tilstrækkelig Forraad af Halm eller Strøelse, dog lagttages herved, at Mosse, Siv, Lyng, Brægne, Skov= eller Krat=Strøelse, og Fyrre Quister maae altid som Giødning regnes en Trediedeel svagere i Virkningen end Giødning af Halm. En god Landhuusholder tager derfor heller Halm, hvor han kan faae den. Dernæst holdes tilstrækkelige Grøvter til at samle Giødnings Vandet udi fra Stalde og Vandhuse, hvorudi det Indflydende ikke synker i Jorden, men kan trekke ind i den Halm, som kastes derudi, og det Vandige uddunste i Luften. Naar Staldene ere rummelige, maae Giødningen ligge der længe, og Halmstrøelsen ikke spares. Men Snee og Regn maae afholdes fra de ommeldte Giødnings Grøvter, Alle ovenmeldte Materier, som giver den beste Giødning, saasom Blod og Affald ved Kreaturenes Slagtning, Been, Klude og gamle Skoe, bliver smaahakkede, flittig samlede, i sær Aske, Soed, og hvad der bliver afhældet fra Tver og Skyling. Alle Marker og Haver bliver omgivne med gode Grøvter, paa det at naar sterk Regn bortskyller noget af den gode Jord, samme kan da tages og anvendes igien. J sær maae man passe vel paa den Dynd, som samler sig Parker og deslige Vande. Hertil er ogsaa alt det tienligt, som kan benyttes til Giødningens Besvarelse eller Befordring. Sand, Kalk, Potaske, har virkelig den Kraft, at trekke noget Salt og Fredt til sig af Luften; men samme Ting maae bruges med Fordeel. Mange, som har smaa Kaalhaver, gjøre Huller ved Siden af Planterne, opfylder samme med frisk Giødning, og tildekker dem igien med GræsTørv. Ellers giør Vanding med Mogdynge=Vand ved Regnveyr samme Tieneste, og med samme Fordeel af den rette Tid naar den anvendes til Græsvexten. Lykkelig er da denne Græsbund situeret, dersom den ligger næst op til ovenmeldte Møgdyngs=Grøvt eller saadant et Reservoir, som man ikkun behøver at aabne og lade samme udløbe. Men i Fald saadan Græsbund, som skal giødes, ligger længere borte, saa kan den giødende Vædske føres derhen, om Vinteren, naar den er frossen. Men den første Maade er hundrede Gange kraftigere; thi i Jisen er det mindste af det Fede og Salte. Dog kan Giødnings=Vandet og saa føres i Kar til langt borte liggende Enge; ellers er vist nok den første Methode den fordeelagtigste; men dertil er sielden Leylighed. Med denne Post, at faae megen Giødning, er den følgende meget nær forbunden, nemlig at faae god Giødning, og at anlegge gode Møgdyngsteder. Dette skeer ved at give Møgdyngen et got Leye, saa at den kommer til at ligge paa eet Sted, hvor Grunden er ugiennemtrængelig og derhos noget høy, saa at ikke hver Regn kan afskylle den, saavel som og for den udtørrende Soel, fordervende Frost, og fortærende Vinde. For kort siden nedsvalgte en Soldat i Paris af Vanvare en Krondaler af 6 Livres Værdie, som blev siddende fast i Svælget under Tungebeenet. Da alle Forsøg, at faae den op igien, vare forgieves, endog et Vomitif, lod man den Syge nyde megen Olie o. d. l. og en let Spise, anpriste ham ogsaa at ride og giøre sig andre lempelige Legems Bevægelser. Daleren blev siddende otte Dage i Svælget, og foraarsagede den Syge næsten ingen Besværlighed ved Svælgningen, formodentlig fordi den var kommen til at staae paa Kanten. Efter 8 Dage blev den Mad, som den Syge spiste, staaende paa Daleren, og truede at qvæle ham. Han tog da hele Munden fuld af Vand, og nedsvalgte det med saadan Hæftighed, at det altsammen, tilligemed Daleren, paa eengang gleed need i Maven. Daleren blev i 3 Maaneder og 3 Dage i Maven og Tarmen, og gik igiennem den nedre Mavemund, uden at den Syge havde fornummet det. J denne Tid føelte han ikke den ringeste Besværlighed, og Daleren, som kom frem for Dagen igien den 8 Febr. i Aar, havde ingen videre Forandring lidt, end at den var bleven sort.