Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-12-01
Vor Tids Higen efter Mumier og andre opbyggelige Reliquier fra Oldtiden har saaledes oversvømmet Egypten med videnskabelige og videbegjærlige Folk, at de, som komme sidst, virkelig sættes i den Nødvendighed, af Mangel paa anden Næring, ligesom Rovdyr, at overfalde sine Forgængere, af hvilke da mange blive barmhiertigen sønderslidte, ja nogle aldeles opslugte. Disse vandrende Skribent-Horder, som i en vis Grad bevæges af de samme Motiver, hvorved de tartariske Horder see sig tvungne til at forandre deres Opholdsted, have nu ogsaa begyndt, at udvandre til Syrien og LilleAsien, ja nogle af dem ere endog komne ligge til Persien. Det har ikke voldet mig nogen ringe Skræk, thi allerede i lang Tid har jeg selv havt Speculation paa dette Land; jeg havde seet noget deraf, og fattet det Haab, naar jeg havde Tid, at kunne fornøie Publikum ved at lade det deeltage i mine indsamlede Efterretninger; men af Naturen noget lad, havde jeg opsat Udførelsen af denne Yndlingsplan indtil den anticiperede Roligheds Periode, hvortil Udsigten, i hvor langt den end var borte, stedse havde muntret et Liv, som var underkastet Omskiftelse og Arbeide. Alt det, som hidtil var udkommet om Persien, skrækkede mig ikke det allermindste. Jkke Historieskriver, skjælvede jeg ikke for Sir John Malcolms vægtige Qvartbind, ikke Reisebeskriver, martrede jeg mig ikke over Hr. Mories Reiser; Sir William Ouselys lærde Grandskninger kunde gjøre en Antiqvar frygtsom, men det var ikke mit Fag; og da jeg tilfældigviis har plumpe og slet ikke smidige Fingre, samt kun en ringe eller maaske slet ingen Smag for det Pittoreske, saa foraarsagede Sir Robert Ker Porters glimrende Bind mig heller ingen Hjertebanken. Ganske anderledes stode dog Sagerne, da den Skjælm Hadi Baba fremtraadte i Verden. Jeg gjennemløb ham fuld af Angest, men fandt dog til min Trøst, at endskiønt han havde nærmet sig mit Departement, var han dog ikke trængt ind i samme. Ru blev jeg oplagt til at handle, og besluttede strax at rømme op i de Kufferter, hvori jeg havde kastet mine Skitzer, eftersom de bleve færdige, og af hvilke mangfoldige nu have slumret i uforstyrret Rod over 30 Aar. Læseren maa dog ikke troe, at de Kufferter, hvorom her er Tale, have nogen Lighed med de idealske Kister, hvilke det for kort siden er bleven Mod at opdage, fyldte med Manuscripter, som ufor klarligen ere blevne lagte deri af et eller andet vidunderligt og hemmelighedsfuldt Væsen, alle mine ere reelle, vel arbeidede, med stærke Jen beslagne Kister, som jeg omhyggeligen har ladet forfærdige til at opbevare de Papirer, jeg efterhaanden har villet betroe dem. Jeg veed nok, at denne ligefremme og sandfærdige Bekjendelse vil skade Jnteressen for disse Blade hos Mange dog kan den maaskee ogsaa have en modsat Virkning hos Nogle, som have deres Glæde deraf, at Skitzerne ere optegnede i samme Øjeblik, da de Facta og Følelser, som de angaae, endnu vare i min Erindrings fulde Varme og Nyhed; jeg kan ogsaa med Sandhed forsikkre, at Forstand, Uforstand, Anecdoter, Fabler og Historier, kort Alt, som indeholdes i de tvende Bind, med Undtagelse af nogle faa vise Betragtninger af mig selv, virkelig tilhøre det gode Folk, hos hvilket jeg har angivet at have samlet dem. Saa partisk jeg derimod endog var for min hemmelige Skat, saa betænkte jeg mig dog i lang Tid paa, om jeg skulde bekjendtgjøre dem ved Trykken. Da jeg en Dag grublede herover, fik jeg tilfældigviis Øinene paa et Bind persiske Digte, som laae paa Bordet. Skjæbnen skal afgjøre det, udraabte jeg, og som jeg havde saa dette, lukkede jeg, efter mine persiske Venners Exempel ved lignende Leiligheder, Øinene til slog Bogen op, talte syv Sider tilbage, og læste da de første fire Linier, saalydende: Den, som reiser, tiltager i Dannelse; Hans Fuldkommenheder skulle kaste Straaler, ligesom fra et Speil. Vand er det eneste, som kan gives, Men, staaer det stille, bliver det raadent. Overordentlig var min Glæde, og strax sendte jeg mine Manuscripter til Boghandleren, med den Begjæring, at han nøjagtigen skulde underrette mig om, hvorvidt mit Værk gjorde Lykke, og lod ham tillige forstaae, at de ovenmeldte Kufferters Jndhold langt fra ikke var udtømt, dersom jeg fandt Opmuntring. Det glæder os, at det forholder sig saa, og vi ville nu skynde os til de første Meddelelser.