Københavns Adresseavis, 1760-08-08
Slutningen af Adolph Dieterich Ortmanns Siette Brev. en har da ikke Frankerig og Sverrig garanteret - derfor Disse to mægtige Huse skal nok beskytte hos; stod ikke Frankerig Protestanterne bi i den tredive Aars Krig, og hialp at beskytte dem? Det gjorde Frankerig, Ja det gjorde det, Men hvorfor, Af Kierlighed til Protestanterne? Af høy modig Troskab for at beskytte Freden? Hvo som overveyer Omstændighederne kand vel indsee, at Frankerig, allene holdt med Protestanterne af Nidkierhed imod de Østerrigske Huus. Denne Nidkierhed trakte Sværdet, at dette var den sande Grund, er begribeligt af følgende Omstændighed. Paa samme Tid da Frankerig hialp Protestanterne i Tydskland, begyndte Forfølgelses Aanden i Frankerig allerede at rase saa heftigt. indtil den udrasede til en formelig Jgienkaldelse af det Ediet af Nantes. Sagen er bekiendt, og jeg fortæller det ikkun for de Læsere, som ere nerfarne i Hilstorien, at paa den Tid mere end to gange hundrede tusinde Reformerte maatte undvige af Frankerig, hemmelig undvige, thi Grændserne bleve besatte med Dragoner. Meer end nogle Tusinde kom paa Galeierne: meer end nogle Tusinde bleve henrettede. Alle Kirken og Gods bleve tagne fra dem; Børnene bleve tagne fra Forældrene og jammerlig mishandlede. Hvad kalder man altsaa det, som man fra denne Side har at love sig? Og Hans Majestet, den nu regierende Konge i Frankerig har 1724, gjort en høytidelig Publication, og ladet gaae ud i Landet, at det i Henseende til Protestanterne skal i alle Puncter saaledes forholdes, som det blev holdt i Ludvig den Fiortendes Tider. Jeg ponerer, at denne Herre vilde lade de Betrængte, og under Trængselen endnu sukkende Protestanter vederfares nogen Rolighed og Frihed, og jeg vil troe, at han har en om Kierlighed for sine Undersaatter, saa maae han frygte for, at en Ravaillac eller Damiens skulde snart indfinde sig igien. Da altsaa Huset Frankerig holder det saaledes i sine egne Lande, hvad for Sikkerhed vilde vi da love os, Ak Gud, hvad vil vi love os, da dette Huus nu staaer i Forbund med det Østerrigske Huus imod de mægtigste Protestantiske Fyrster, Man kand næsten ikke heller paa den fiendtlige Side meere skiule hvad man man har i Sinde, og det vil endnu legges tydeligere for Dagen. Skal vi da forlade os paa Sverrig, Saa vil jeg ikkun vide. Er da Sverrig endnu det gamle Sverrig? Er det mandige Mod, Kierlighed til Frihed, Samvittigheds Frihed, endogsaa for deres Medbrødre i Tydskland, endnu i Sverrig? Eller dersom det som vi haaber og hiertelig vil ønske, i henseende til os bliver anderledes til Sinds; kand det da hielpe os, dersom vor giorværdige Konge og hans Bundsforvandte bliver undertrykte? Man tænke ikkun ret efter - Om Sverrig endnu er i den Tilstand, som den den gang var, og om Tydskland endnu er i den Tilstand, som det den gang var, Og havde den da værende Churfyrste af Sachsen ikke i Førstningen staaer i Forbund med Sverrig, saa havde Sagen ikke faaet den Gestalt; men nu, efterat Churhuset Sachsen er gaaet over til den Catholske Religion, hvo skal da her holde Balancen, naar de nu værende fornemste Protestantiske Printser ere skilte ved Land og Folk, Jeg vil ikke tale noget om Dannemark. Sammes Konge er en ypperlig Herre, og vi haaber, at har endog skal giøre noget for os i nærværende Krig. Og alle Protestanter skal bede Gud at Faren maae ret blive bekiendt for flere Fyrster. Thi denne Fare er stor og der er endnu en langt bedrøveligere Tilstand i Riget, end paa de Tider, da den tredive Aars Krig var Det er næsten ligesom paa de Tider da den store Religions Krig var, da man paa den fiendtlige Side og saa greb til det Middel, at ophidse Rigsfyrsterne imod hinanden, at de maatte rumere sig. De Statsforstandige veed vel, hvor ofte dette Middel er blevet brugt imod vore Fiender. Men det er ogsaa vor Trøst, at den Gud, som regierer alting, som den gang ved forunderlige Veye førte disse Fyrster til Enighed igien kand endogsaa nu giøre dette, og vi vil bede ham, at Han, den Almægtige Gud, vil giøre en Ende paa den nærværende Nød.