Aalborg Stiftstidende, 1838-10-13
Fædrelandet. Stænderforsamlingen i Roeskilde. (See Gaars nummeret.) Kammerr. Drewsen sluttede sit Foredrag om Mosaiternes Valgbarhed med følgende Ord: Erkjender Forsamlingen, at ikke Troesbekiendelsen, men ene Dyder og Talenter vor give Fortrinet, da vil denne Sag, fordi Dyder, og Talenter kunne findes hos Mosaiterne, som hos de Christue, lykkelig tilendebringes; er Forsamlingen af modsat Mening, da vil den falde; men da har jeg idet mindste den Beroligelse, for en Sag, som jeg anseer for god, at have gjort alt det, jeg efter mine Evner har formaaet." Den kgl. Commissarius henholdt sig til sit Forredrag i Biborg og fandt i Sagens Udfald der en særdeles Grund for Forsamlingen i Roeskilde (!) til ikke at indlade sig paa Motionen, da det, om den endog her vandt Pluraliteten for sig, aldeles ikke var at vente, at Hs. Majestæt imod sine jydske Provindsialstænders Ønske vilde tage en saadan Petition til Følge, og derved paa en Maade paanøde dem e Slags eventnelle Medlemmer, som de ikke ønske. Denne Forudsætning, der forekom Præsidenten meget mislig, da Jngen forud kunde vide, hvad Kongen vilde beslutte, gav senere, da ogsaa Treschow og Castenschjold yttrede samme Anskuelse som Commissarius, Anledning til en lang Debat, idet Algreen-Ussing og Proponenten protesterede mod det Uparlamentariske i at bruge en saadan Formodning som Motiv for Forsamlingens Beslutninger. Ligeledes modsagde Præsidenten den af Commissarius brugte Yttring om at paanøde Folket eller navnligen Jyderne Mosaiter i Stænderforsamlingen, da der kun var Tale om Tilladelse til at vælge Mosaiter, og det jo stor Jyderne frit at vælge dem eller ikke. Commissarius, yttrede endvidere i sit Foredrag, at han ikke troede Folkestemningen saaledes at sympathisere med de mosaiske Troesbekjendere, at Folket skulde ønske dem deelagtige i den ypperste statsborgerlige Rettighed, og troede ogsaa dette stadfæstet derved, at Tilstaaelsen af endeel, Joderne i Sverrig indrømmede, Rettigheder der skulde have vakt Utilfredshed (hvilken Yttring han dog senere fortolkede kun gik ud paa at vise, at der i Nabolandet har viist sig en Stemning aldeles modsat den, som man mener skulde finde Sted her i Riget.") Med Hensyn til de Stater, hvori den er indrømmet Jøderne uindskrænkede Borgerrettigheder, bemærkede Commissarius, der ellers er saa velunderrettet om Alt, at han endnu ikke har erhvervet sig nogen nøiagtig Kundskab om, at Joderne i Churhessen ere blevne valgberettigede og valgbare, ligesom der heller ikke er ham Noget bekjendt, der kunde tjene til Vidnesbyrd om, at det engelske Folk - der dog, som andre Avislæsere bekjendt, gjentagne Gange ved talrige Petitioner, udelukkende underskrevne af christne Statsborgere, har søgt at stemme Parlamentet til Fordeel for Mosaiternes Emancipation - hvidere interesserer sig for denne Sag." Af Forsamlingens Medlemmer stemte Biskop Mynster imod en Committees Nedsættelse, fordi han fandt Spørgsmaalet meget tvivlsomt, da vel paa den ene Side Enhver gjerne vilde forunde Mennesker, som vi kalde vore Medborgere, og som intet andet Fædreland have end vort, Adgang til alle de borgerlige Rettigheder, der kunne tilstaaes dem, ligesom i nærværende Tilfælde en saadan Jndrømmelse ikke synes at kunne have betænkelige Følger, men han paa den anden Side fandt noget Stødende i at indbyde Bekjenderne af den mosaiske Religion til en Forsamling, der begynder med en christelig Gudstjeneste, og hvor der mange Gange ville forekomme Gienstande, ved hvis Forhandling de endog kunne være forlegne ved at være tilstede." Biskoppen antog det derfor af denne, som af flere Grunde for rettest, at Sagen for nærværende Tid ikke kom under videre Behandling, især da det var uvist, om den havde den almindelige Mening for sig, ja endog Pluraliteten af de jydske Stænder havde udtalt sig derimod. Han fandt heller ikke Tilnærmelsen, mellem Jøder og Christne endnu fuldstændig nok og ønskede, nikke blot for de Fordomme, der maaskee endnu klæbe ved Mange af den jodiske Menighed, men ligesaa meget for de Fordomme, hvilke de Christne endnu ikke have aflagt, at Discussionerne i denne Sag, hvorom det dog var at forudsee (!?), at den ikke vilde fore til noget Resultat, ikke fortsattes videre, da derved let yttringer kunde fremkomme, som, især naar de vare fremforte paa dette Sted, vilde for de mosaiske Troesbekiendere være krænkende, og mere tjene til at adskille end til at forene." Af de øvrige Medlemmer erklærede kun Etatsr. Treschow og Kherre, Castenschjold at stemme mod en Committees Nedsærtelse, Sidste uden at foredrage Noget mod Sagen selv, og Førstnævnte paa Grund af Sandsynligheden af Kongens Afslag, især da den jydske Stænderforsamling har erklæret, sig derimod, idet han tilføiede, at i den af Kongen før Provindsialstændernes Jndstiftelse sammenkaldte Forsamling af erfarne Mænd, i hvilken, han maatte bekræfte, hvad Etatsr. Stenfeldt iforveien havde yttret, mange Stemmer hævede sig for Jødernes Valgbarhed, ogsaa han havde stemt for denne, og, dersom der nu skulde gives en Lov for Valgberettigelse og Valgbarhed, vilde han stemme som den Gang. Statsraad Stenfeldt yttrede, at Sagen unegteligt fortjente at blive Gienstand foren af de forskjellige Classer sammensat Committee, for roligt og fleersidigt at overveies, og man vilde da lettere erfare, hvorledes de høiere Kredse, den oplyste Middelstand og den hæderlige Bondestand tænkte om Sagen. Taleren bemærkede endvidere, at man ei kunde antage, at Kongen ved i Aaret 1814 at give Jøderne borgerlige Rettigheder, har bestemt en Grændse, som ingensinde skulde overskrides. Det var kun de første vigtige Skridt, og man maa antage, at det var Kongens Hensigt at gaae videre naar den rette Tid kom. Propr. Lüders maatte anse Mosaiterne i Danmark værdige til at tilstaaes Valgbarhed, dem som de burde, da var Skylden alene de Christnes, som saa uværdigen havde behandlet dem. Men dette var aldeles forandret siden vor elskede Konge havde gjort dem deelagtige i de fleste borgerlige Rettigheder, og han troede, at der nu vare forholdsviis lige saa mange dygtige og retskafne Menneskeer imellem Mosaiterne som imellem de Christne." Med Hensyn til Commissarius's Yttring om den ved de pøbelagtige Excesser i Stockholm udtrykte Folkestemning, formeente, foruden flere Medlemmer, Propr. Luders, at Urolighederne i Nabostaten vist ei vare foranledigede ved den store Konges Lovbud angaaende Jødernes Emancipation, men ved et vist Partii, der benyttede dette Lovbud til at ophidse Almuen og andre uoplyste Folk imod Kongen; de uværdige Ord man nu brugte imod Kongen vilde udentvivl i Tiden forvandles til Hædersord for ham. Algreen-Ussing yttrede, at da de mosaiske Troesbekjendere udgjøre en in egrerende Deel af det danske Folk, burde de formeentlig ogsaa tage lige Deel med Landets øvrige Undersaatter i alle borgerlige Rettigheder, der ikke staae i en uadskillelig Forbindelse med deres Religion, hvilket ikke er Tilfældet med deres Valgbarhed til Stænderforsamlingen. Forsaavidt det første geistlige Medlem havde yttret, at en saadan Forandring i Grundloven for Stænderindretningen ikke kunde ventes tilstaaet, maatte han, uden forøvrigt at indrømme, at der existerede nogen saadan uforanderlig Grundlov, bemærke, at Bestemmelsen om, at den christelige Religion er en Betingelse for Valgbarhed, ialtfald ikke findes i Forordn. af 28de Mai 1831, som dog vel er den eneste Anordning, der med noget Skin af Grund kunde tillægges hiin Benævnelse, men derimod i den senere Forordning af 15de Mai 1834 som Jngen nogensinde havde benævnt som en Grundlov. Propr. Berg ansaae de indfødte Jøder for mere fædrelandssindede end de christne Udlændinge, der blot i 5 Aar have opholdt sig her i Landet. Efterat endvidere Procur. Rye, Cancellie. Hempel og Haastrup og Proponenten havde talt for Sagen, blev der efter Kherre Castenschjolds Forlangende afstemt med Kugler, og med 43 Stemmer, mod 22 vedtaget at nedsætte en Committee (Mynster, Treschow, Ussing)