Kiøbenhavns Postrytter, 1797-01-27
London, den 10de Januarii. Mellem de den afbrudte Underhandling, angaaende fremlagde Papirer, er et meget mærkværdigt Brev fra Lord Malmeebury til Statssecretair Grenville, hvori han giver udførlig Efterretning om sin Samtale med Lacrox, i Anledning af de tvende Memoires. Det kan tiene til Beviis, paa hvilken Side i denne Underhandling Redeligheden, og paa hvilken Finessen var, og bør altsaa meddeles. Mylord, Hr. Ellis kom her tilbage forrige Torsdag den 15de om Eftermiddagen Klokken 3 fra London, og overgav mig Depecherne No. 11 og 12, som Deres Herlighed havde overdraget ham. Hvorvel intet kan være tydeligere, intet dueligere affattet, eller mere fyldestgiørende, end de Jnstructioner, de indeholde, udsatte jeg dog, da det var af yderste Vigtighed, at jeg fuldkommen havde Gienstanden, inde, inden jeg saae den franske Minister, indtil Fredag Aften, at fordre en Conference, i den Hensigt, at samme ikke for Løverdag Morgen skulde faae Sted. Han fastsatte Klokken 11 Formiddag paa denne Dag, og den var 1, da vi skiltes. Hvorvel, hvad Hr. Delacroix, inden han communicerede med Directorio, sagde mig, ikke kan ansees, som officialiter bindende, og rimeligviis siden vil blive meget forskielligt fra, hvad jeg faaer at høre, naar han taler i dets Navn, er det nødvendigt, at Deres Herlighed nøye er underrettet om det første Jndtryk, de syntes at giøre paa Hr. Delacroix, da det er umueligt, at han ikke saa temmelig skulde giette Beskaffenheden af de Forslag, jeg havde at giøre ham, og følgelig nogenlunde være forberedet derpaa. Jeg indledede, hvad jeg havde at meddele, med at sige, at jeg nu kom med Fuldmagt at indlade mig i Raadslagninger med ham over een af de vigtigste Gienstand, der maaskee nogensinde vare bragte i Forhandling, at dens Vigtighed forbød al Finesse, udelukkede alle Udflugter, suspenderede alle Fordomme, og at da jeg havde befaling at tale og handle med Frimodighed og Sandhed, jeg ventede at han ogsaa fra sin Side vilde holde disse for de eeneste Midler, der kunde, og maatte bruges, hvis han ønskede at see en Underhandling fuldbragt, hvorpaa Millioners Lykke beroede. For større Besteinthed, og i Hensigt tydelig at forstaaes, i Henseende til, hvad jeg havde at foreslaae, vilde jeg overgive ham en considentiel Memoire, ledsaget af en official Note, hvilke begge, naar han havde læst dem igiennem, vilde tale for sig selv. Memoiren indeholdt de Vilkaar, paa hvis Opfyldelse Hs. Majestæt troede Fredens Gienbringelse at beroe. Noten udtrykte Hs. Majestæts Bereedvillighed til at indlade sig i enhver Erklæring, som Directoriet torde fordre over denne Gienstand, eller modtage hvert Gien forslag, som hvilede paa samme Basis, og Directoriet kunde være sindet at overgive. Derhos tog jeg ikke i Betænkning at erklære ham, i Følge de Grundsætninger, jeg havde nedlagt, og fra hvilke jeg i ingen Periode af Underhandlingen vilde afvige, at jeg var reede, at besvare hvert Spørgsmaal, oplyse og forklare hver Punct, hvorom det kunde være mueligt, der ved Papirernes Overveielse kunde opstaae Tvivl eller Misforstand. Og efter at have sagt saa meget, havde jeg endnu kun at anmærke, at jeg troede, at aldrig ved nogen lignende Negotiation, der nogensinde havde fundet Sted, en Minister havde været befuldmægtiget saa aldeles at gaae ind i Forhandlingen, som jeg nu var, at jeg var overtydet, at hverken denne Anmærknings Sandhed, eller, den aabenbare Slutning, deraf var at drage, vilde undgaae Hr. Delacroix's Opmærksomhed. Herpaa gav jeg ham begge Papirerne i Hænde. Han begyndte med at læse Noten, over hvilken han naturligviis blot kunde yttre sin Tilfredshed. Efter at han havde gjennemlæst den confidentielle Memoire med al den Opmærksomhed, den fortiente (ham gaves altsaa ikke 18 Timer til fuldkommen at faae Gienstanden inde) sagde han, efter en kort Pause, at ham syntes, dette vilde lede til uovervindelige Vanskeligheder; det syntes ham at fordre meget mere, end det tilstod, og hvis det skulde finde Sted, lod det ikke Frankerig beholde en proportionerlig Storhed mod Europas øvrige Magter. Han sagde, deres Constitutions-Act, gjorde, efter Maaden, hvorpaa den fortolkedes af de bedste Publicister (et Udtryk, som fortiener at lægges Mærke til, tilføyer Lorden) det umueligt for Republiken, at giøre, hvad vi fordrede. De østerrigske Nederlande vare indlemmede i den, og man kunde ikke afhænde dem, uden at udsætte Nationen for al den Forvirring, der vilde følge paa en Sammenkaldelse af Primairforsamlingen. Fremdeles sagde han, han undrede sig meget, at Storbrittannien frembragte dette, som en Hovedbetingelse ved Tractaten, da han troede, i een af vore sidste Samtaler fuldkommen at have oplyst mig, deres Constitutions Beskaffenhed. Jeg svarte, at alt, hvad jeg herom havde hørt af ham, var mig fuldkommen i Minde, som det og vilde være ham; at, skiøndt jeg havde hørt ham med den Agtsomhed, som jeg anvendte paa alt, hvad han sagde, havde jeg dog aldrig givet ham noget Slags Svar, og hverken tilstaaet, eller modsagt hans Meening, at hvorvel jeg troede, jeg let selv af den franske Constitutions=Aand kunde gjendrive denne Meening, dog Undersøgelsen af hiin Constitution intet havde med min Sending at giøre, da endog, naar jeg vilde tilstaae ham begge hans Sætninger, at de østerrigske Nederlands Tilbagegivelse var uforeenelig med derer Love, og at vi forud havde maattet vide dette, var der dog en Folkeret i Europa, der var tidligere, end nogen Folkeret, de maatte finde for godt at indføre inden deres egne Stater, og at, om endog deres Constitution var offentlig bekiendt, de mellem Hs. Majestæt og Keiseren bestaaende Tractater i det mindste vare det ligesaa offentlig, og at i disse tydelig og bestemt var erklæret, at begge de contraherende Magter giensidig lovede hinanden, ikke at nedlægge deres Vaaben, uden at have erholdet Giengivelse af alle Domainer, Lande o. s. v. der før Krigen havde tilhørt enten af Parterne; at denne Stipulations=Datum var ældre, end deres Forening af de østerrigske Nederlande med Frankerig; at altsaa Kundskaben om denne Omstændighed i det Øieblik, da de giorde deres Lov, havde maattet overtyde dem, at hvis de vilde blive ved den, det maatte blive en uovervindelige Hindring for Freden. Jeg anvendte hans Grundsætning paa de vestindiske Øer, og paa Eiendommene i Ostindien, og spurgde ham, om man ventede, vi skulde opgive vor Eiendoms Ret, og forlangte, at de endnu stedse skulde ansees som ufraskillelige Deele af den franske Republik, der maatte tilbagegives, og hvorpaa i Skadesløsholdelsernes Balance ingen Værd maatte sættes, Ligeledes anførte jeg det muelige Tilfælde, at Frankerig havde mistet en Deel af det, det regnede til sine ufraskillelige Domainer, istedet for, at det havde forøget dem ved Krigen; om da under Frygt for større Tab Regieringen, som den nu er beskaffen, vilde troe, ikke at være forsynet med Magt til at frelse Fædrelandet fra den truende Fare, ved at giøre Fred, under Betingelse, at opoffre en Deel af sit Land, for at redde det øvrige, Hr. Delacroix svarte mig, det var at angive et Nødvendigheds Tilfælde, og denne Maade at dømme paa passede ikke til nærværende Omstændigheder. Jeg tilstod villig den første Deel af denne Sætning, men paastod, at, naar denne Magt i et Nødvendigheds Tilfælde var der, var den ligeledes i alle andre, især i nærværende, da han mere end eengang selv havde sagt mig, en Fred var det, hans Fædreland og dets Regiering ønskede, og endog behøvede. Hr. Delacroix forandrede i sit Svar Striidspunkten, og stræbte ved en Kiæde af Grunde, der hvile paa Sætninger, som vare udsøgte til dette Brug, at beviise mig, at efter de tilgrændsende Landes Forhold og Stilling Frankerigs nærværende Regiering vilde i høyeste Maade være at laste, naar den tilstod, at Nederlandene bleve skilte derfra; at ved Polens Deeling Østerrig, Rusland, og Preusen til en overmaade frygtelig Grad havde forøget sin Magt; at Engelland ved sine Erobringer, og ved den Virksomhed og Klogskab, hvormed det beherskede sine Colonier, havde fordobblet sin Styrke. Blot Deres Herredom i Jndien, sagde Hr. Delacroix med Jld, har sat Dem i Stand til at hyre alle Europas Magter imod os, og J have saaledes faaet Forprang paa al Handel, at alle Verdens Riigdomme udgyde sig i eders Skrine. Fortsættelsen følger.)