Berlingske Tidende, 1836-04-01
Kammerherre Juel, der under Sagens Behandling fremsatte adskillige Amendements, bemærkede, at det skjærpede Retsforhold og den udvidede Udpantningsret ikke syntes at kunne blive et Middel til at opnaae den Hensigt, man attraaede: Landbrugets Opkomst. Han maatte meget mere troe, at de flere Jndskrænkninger, som Lovudkastet indeholder, vilde virke skadeligt mod alle intenderede Forbedringer, idet Bonden ikke under saadanne turde indgaae paa betingelser, hvis Virkninger og Følger han ikke kjendte eller kunde beregne. For at iværksætte Forandringer, formeente han, at man maatte tydeligen erkjende deres Nytte og Hensigtsmæssighed; Tvangsmidler vilde i saa Fald være undvendige og i Reglen uanvendelige. Det forekom Taleren, at Lovudkastet, ved det skjærpede Retsforhold og den udvidede Udpantningsret, foren Deel var gaaet ud fra den Forudsætning at Bondens Skjødesløshed og maaskee Uvillie. I at opfylde den ham paahvilende Betalingspligt, og overholde de øvrige kontraktlæssige Forpligtelser, gjorde, til Betryggelse. er Godseiernes Rettigheder, hine Skjærpelser, udvendige. Taleren kunde ikke deele denne skuelse; han troede, at det hørte til de jeldne Tilfælde, at Bonden ikke med Redehonhed betalte, hvad han kunde, ligesom derormeentligen ei heller gaves nogen antagelig grund, hvorfor Bonden hellere skulde udsætte for Ubehagelighederne af en Udpantningserretning og hellere vælge at beboe en jam erlig Hytte end forskaffe sig Livets større eqvemmeligheder; han maatte derfor antage i som vist, at naar Bonden ikke betalte, er det total Mangel af Evne dertil, som indrede ham; thi Bonden vidste meget vel, at le processugle Foranstaltninger medføre jerne undbrøgede Udgifter, hvilke han vist tik, og han havde desuden en saa afgjort Frygt for Alt, hvad der kaldes Politi og Rettens Middel, at han hellere end gjerne unddrog sig dem. Rigtigheden af hans Mening, at det er Mangel paa Evne, som i Almindelighed er Grunden til, at Bonden ikke betaler, hvad han skal, søgte Taleren at bevise, idet han bemærkede, at Bøndergaardene, som bekjendt, i de danske Provindser almindeligen staae for 6 a 8 Tdr. Hartkorn, med et Tilliggende af omtrent fra 40 til 60 Tdr. Land, i Gjennemsnit altsaa 50 Tdr. Naar nu heraf dyrkes den halve Deel – og meere kan saa bliver Bondens vel ikke forudsættes aarlige Udsæd 25 Tdr., der ved et Produkt af 7 Fold afgiver 175 Tdr. Sæd, som er den Jndtægt, hvorover Bonden har at disponere. Men i denne Jndtægt fragaaer: Til paafølgende Udsæd. . . . 25 Tdr. Tiende . . . . . . . . . . . . . . . 17. Landgilde, som mindst . . . . . . 8 Brødkorn. . . . . . 14 Til Gryn, Meel, Malt og Fødekorn. . . . . . . . . . . . . . . 20 Havre til Hestefoder. . . . . . . 16. Dommer, Fattig- og Skolekorn. 2. i Alt 103 Tdr. Bonden har altsaa tilovers 72 Tdr., som, beregnede til en Gjennemsnitspriis af 15 Mk. pr. Td., giver 180 Rbd. Af denne Sum har Bonden at udrede i kongelige Skatter og Communeafgifter 20 Rbd. og i Lønninger 64 Rbd., i Alt 134 Rbd. Han faaer da kun 46 Rbd. tilbage, og i denne Sum skal han finde Middel til at indkjøbe alle de Artikler, han forbruger i sit Huus: Jern, Tjære, Kul, Salt o. s. v.; skal han finde Middel til at vedligeholde og forbedre sine Bygninger og til at anskaffe og forbedre sine Arbeids redskaber, og endelig skal han af denne Sum afholde alle de Udgifter, som medgaae til Veiarbeide, Frireiser, Hoverireiser, Fourage leverancer, Penge til Præst, Degn og Skolelærer o. s. v. Efter denne Fremstilling troede Taleren sig fuldkommen beføiet til at fremsætte det Spørgsmaal, om hine 46 Rbd. ere tilstrækkelige til Bestridelsen af de sidstnævnte Udgifter, hvad Løn der er levnet Huusbonden med Familie for al deres Møie, hvorledes der skal findes Middel til Familiens Beklædning, og hvorledes Udveie i tilstødende Uheld ved Tabet af en Ko eller Hest skulle findes. Maaskee vil man, vedblev Taleren, indvende, at saadanne Midler kunne haves ved Jndtægt af Kreaturer; men naar man undersøger Sagen lidt nøiere, da vil det indsees, at dette ikke forholder sig saaledes, eftersom en Bonde, der forretter Hoveri, kan paa sit Areal foruden sit Hestehold ikke holde meere end 6 a 7 Køer, og disses Produkt er og kan ikke være større, end hvad der udfordres til Føde for Familien, naar det ikke forudsættes, at denne skal leve af det tørre Brød.