Ribe Stifts Adresseaviser, 1843-03-27
Indenlandske Efterretninger. J Tirsdags afsagde Hof= og Stadsretten Dom i den mod Grosserer W. C. Fiedler og Handelsmand Charles Groth i sin Tid for formeentlig bedrageligt Forhold af det Offentlige anlagte Sag. Dommen tilkjender Førstnævnte en Straf af 3 Gange 5 Dages Fængsel paa Vand og Brød, hvorimod den frikiender den Sidste for Actors Tiltale. Som Grunden til Grosserer Fiedlers Domfældelse anfører Fædrelandet følgende 2de Fakta: Det første, at han om Mandagen den 8de Novbr. - Dagen før hans Fallit - underskrev en Panteobligation til Centralkassen, ved hvilken en tidligere alt d. 3. f. M. tildeels forfalden Gjæld til dette Jnstitut blev fornyet, hvorhos han forøgede den Centralkassen tidligere givne Sikkerhed med et Parti Varer, som han havde beroende i et Pakhuus i St. Gjertrudstræde. For dette Forhold har Retten fundet, at han ikke kunde undgaae Straffeansvar, "da det saavel efter hans Forklaringer som samtlige Omstændigheder maa ansees afgjort, at han dengang idetmindste maatte forudsee sin forestaaende Fallit, ligesom han ogsaa maatte indsee, at sidstnævnte Varelager i saa Fald, saafremt Pantsætningen ikke fandt Sted, ogsaa vilde komme hans Creditorer tilgode, og at det ikke kunde disculpere ham, at han tidligere, muligen under andre Omstændigheder, havde paatænkt eller endog forbundet sig til en saadan Disposition over bemeldte Varelager." Naar imidlertid hensees til, at hin Obligations Udstedelse kun var en Fornyelse af et ældre Laan hos Centralkassen; at Fiedler, hvad der under Sagen maa ansees oplyst, alt i længere Tid, og navnligen før han kunde formode sit Fallissement, havde været betænkt paa at benytte hint Varelager, til yderligere Sikkerhed for Centralkassen, og at den nye Obligations Udstedelse og Pantets Ordning, som alt skulde have fundet Sted d. 3. Novbr., væsentligst var bleven udsat paa Grund af det særdeles Tillidsforhold, hvori Hr. Fiedler stod til Centralkassens Directeur, som udentvivl vilde være bleven udsat for et ikke ringe pecuniairt Ansvar, hvis F. havde unddraget sig alt Ansvar og opgivet sit Bo, før Forholdet til hiint Jnstitut formelig var ordnet, vil det vistnok befindes, at Fiedlers Forpligtelse til Centralkassens Directeur var saa hellig og havde en saadan moralsk Vægt, at han, selv om Obligationens Udstedelse er foregaaet paa en Tid, da han maatte forudsee sin Fallit, dog ikke kunde tage i Betænkning hellere at udsætte sig for muligen at blive dragen til Ansvar efter Loven, end, ved at opfylde dennes Bydende paa en uegennyttig Vens Bekostning at frie sig selv og svigte den Tillid, hin havde sat til ham. J et ganske lignende Dilemma var Hr. J bragt i Henseende til den anden Handling, for hvilken han er dømt. Om Løverd. d. 6. Novbr., da han endnu ikke kunde anden nær forestaaende Fallit, erholdt Fiedler af en Bekjendt et contant Laan paa 1000 Rbd. paa den udtrykkelige Betingelse, at Pengene bleve tilbagebetalte den paafølgende Mandag, da hans Creditor i modsat Fald vilde blive sat i Forlegenhed. Dette lovede Hr. F., som, efter hvad der er oplyst hvert Øieblik kunde vente betydelige Remisser. En uformodet Begivenhed gjorde imidlertid alt Dagen efter Hr. F.s Stilling betænkelig, og de tvende Remisser udebleve. J den Forlegenhed, hvori han derved blev sat, benyttede han trende Dampskibsactier, hvilke hans Kone, som i længere Tid havde eiet de tvende, og hans Søn, der var Eier af den tredie, stillede til hans Disposition, til at indfrie hin sit Løfte. Om dette Forhold hedder det i Dommen"Naar det endvidere er oplyst, at Tiltalte ligeledes Dagen for Fallitten tilbagebetalte en Creditor et Laan af 1000 Rbd. med 3 franske Dampskibsactier, hvoraf de tvende tilhørte hans Kone, vil han ogsaa forsaavidt være strafskyldig, da den Omstændighed, at ikke han, men hun med Hensyn til hine tvende Actier var indtegnet iblandt Actiehaverne i vedkommende Entreprise, ikke skjønnes at kunne forandre det ifølge Lovgivningen bestaaende Formuesforhold imellem Ægtefæller, i hvis Følge ogsaa disse Actier maatte indgaae under Boets Masse." Jntelligentsbladenes No. 25 indeholder nogle "Betragtninger over Theatrets nye Regulativ for Honorarer", hvoraf man med Glæde erfarer, at det allerede har viist sig, hvor meget dette Regulativ har opmuntret Forfatterne, idet der neppe i nogen Perioder indkommet saa mange originale Forsøg som i denne sidste Tid, siden Regulandet er udstedt, og Udg. mener derhos, at Tiden vil vise, at der ogsaa her vare frugtbare Spirer mellem disse.