Berlingske Tidende, 1822-02-18
Hvad der imidlertid angaaer Rømningen af begge Fyrstendom merne og Udnævnelsen af nye Fyrster, saa er det, i Betragtning at at Grækerne have gjort Opstand i den Hensigt, at befrie Grækenland, at deres Opstand er udbredt til foriiellige Steder, og de endnu befinde sig i aabenbar Oprørstilstand, og at Oprøret først er udbrud i Hiertet af Wallachiet og Moldau, ugiørligt for Øieblikket, det vi sige, saalænge Grækernes Opstand ikte er dæmpet, enten ved Rebe lernes Straf eller Underkastelse og deres Tilbagevendelse til Naadens Vei, og Porten bleven forsikret om, ikke at have meere at frygte at dem, og det er indtil da umuligt at udnævne to Fyrster af dem, og at betroe dem Forvaltningen af disse to rige og frugtbare Provindser, som udgjøre en Deel af Hs. Høiheds Arvestater. Jngen kan tvivle om, at det Russiske Hof jo handler imod den almindelige Folke= og Statsret, naar det paastaaer et Punct, der, som dette, er saa indlysende, ikke at kunne komme overeens med den høie Ports indre Statsindretning. Man kunde paa denne Maade ordne disse Anliggender : at Porten, indtil Oprøret ophørte, lod begge Provindser forvalte af sine egne Embedsmænd, og kun besætte dem med saa mange Tropper, som vare nødvendig for at beskytte det mod Røvere, uden paa nogen Maade at trykke Rajaerne; at den igien vilde give begge Fyrsten dommernes indre Anliggender i Grækernes Hænder, hvilket allerede er Tilfældet hos Kaimatanerne, som ogsaa ere Græter; men at den fuldkomne Rømning af Fyrstendommerne og Udnævnelsen af Fyrster endnu for Øieblikket skulde udsættes. Et anden Stridspunkt er Kirkerne. Man vil, efterat Opstanden, er dæmpet, saavidt Loven tillader det, bevillige, at de som forhen have været til, igien skulle istandsættes og opbygges, i hvor meget de ogsaa ere beskadigede. Porten har aldrig yttret noget imod den fri Udøvelse af den Christi Religion paa den Maade, som den forhen blev udøvet. Straffene endelig, som Porten for nærværende Tid fastsætter, angaae kun dem, som i aabenbart Oprør ikke antage den tilbudt Amnesti, og det er bekiendt, at de som ingen Deel have taget i Oprøret, nyde vedvarende Beskyttelse. Med Opstanden ville ogsaa Straffene finde deres Maal. Nu, som ellers, søger man omhyggelig at adskille de Uskyldige fra de Skyldige, saa at man, omendskiønt man veed, at Sammensværgelsen er almindelig, dog kuns holde sig til de aabenbare Kiendsgierninger, og intet lægger i Veien for dem, som ikke have grebet Oprørs=Fanen, men - som sædvanlig beskytter disse. Alt dette er almindelig bekiendt; og da Hs. ExcelGesandten selv har tilstaaet Sandheden af disse Angivelser, saa en det overflødig her at gientage dem. Man vilde gierne troe, at ligesom alle den høie Ports Venner, som giennemtrængte af Maadeholdenheds Aand billige dens retfærdige Klager over de ovenomtalte Puncter, om hvilke den har beviis at de alle grunde sig paa den strenge Ret, og ere sande og billige, at ogsaa det Russiske Hof ligeledes vil tage Hensyn til Ret og Retfærdighed. I dette Haab beder den høie Port det Engelske Hof, om hvis velvillige Sindelag mod begge Parter man itte kan tvivle, efter dette oprigtige Venskabs Tilskyndelse og Følelse af, hvad der er Ret, at anvende dens gode Tienester, til sluttelig at faae billagt Misforstaaelserne imellem den høie Port og det Russiske Hof. Desaarsag er nærværende Note Udkastet, og overgivet Hs. Excellence, Hr. Gesandten.