Berlingske Tidende, 1819-10-08
J Følge Kongelig allernaadigst Bevilling af 4de d. M., som er læst ved Aal a borg Byetingsret den 6te, og ved den Kongelige rands Overret i Wiborg, den 13de næstester, indtaldes herved, sv Sena præclusi & perpetui i Lientii, med Aar og Dags Varsel, Alle og Enhver, der formene sig at have noget at fordre i Kiøbmand og Forligelses=Commissair Joseph Nielsens Opbudsboe her i Aalborg, med deres Paastand at fremkomme, og saadant deres Krav, inden foreskrevne Tids Forløb, for os, som allernaadigst bestikkede Opbudscommissairer, at anmelde og beviisliggiøre; hvorhos tiener til behagelig Efterretning, at Tirsdagen den 2den November, og fremdeles indtil videre hver første Tirsdag i paafølgende Maaneder, Kl. 3 om Eftermiddagen, fortages Møder til Skiftets Fremme udi Boets Gaard paa nye Torv. Aalborg, den 20de September 1819. Gleerup, L. Steen, Cancellieraad og Raadmand. Kiøbmand. 3 følge den Undertegnede, der, den 16de f. M., naadigst ere beskikkede til som Skiftecommissarier, at tage Carvermester Peter Holm Boe under Behandling, til Stifte og Deeling imellem hans Creditorer, den 17de dennes, meddeelte Bevilgning, der læses ved vedkommende Over= og Underret til ved Proclama, med Aar og Dags Varsel, sub poena ere lusi & perpetui slentii, i den Norske Rigstidende, Christianias Jntelligentssedler og den danske Statstidende, 3de Cange efter hinanden, at indkalde dem, som formene sig at have Noget at fordre i bemeldte Boe, indkaldes herved Garvermester Peter Holms Creditorer til, inden den i Proclamet bestemte Tid, for os, som naadigst bestikkede Skiftecommissarier, med deres Paastand at fremkomme, eet og deres havende Krav, at anmelde og beviisliggiøre. Christiania, den 25de August 1819. D. B. Simonsen, Peter Mosgaard, Politiefuldmægtig. Kiøbmand. Men aldrig have Stifterne af det Tydske Forbund kundet forudsætte, at man vilde udtyde den 13de Artikel i Forbundsacten paa en Maade, som stod i bestemt Modsætning med dens tydelige Udtryk, eller at man deraf skulde drage Slutninger, der ikke allene ophæve selve den 13de Artikel, men hele Forbundsactens Tert i alle dens Hovedbestemmelser, og vilde endogsaa giøre Forbunds=Foreningens Vedvaren høist problematisk. Aldrig have de kunne forudsætte, at man vilde forvexle det utvetydige landstændiske Princip, paa hvis befæstelse de lagde megen Magt, med gandske democratiske Grundsætninger og Former, og at man paa disse Misforstaaelser vilde grunde Fordringer, hvis Uovereenskomst med monarkiske Staters Existence enten allerede er indlysende, eller dog om gandske kort Tid maa blive det - og det uagtet samtlige Forbundsstater (allene med Undtagelse af de frie Stæder) skulde være monarkiske. Ligesaa lidet syntes den Frygt grundet, at man nogensteds i Tydskland vilde nære den Tante, ved den Form, som skulde gives de stændiske Forfatninger, at indskrænke Forbundets væsentlige Rettigheder og Attributer, eller, hvad der allerede virkelig er bleven forsøgt, umiddelbar at angribe det, og saaledes tillige at ville opløse det eneste Baand, hvorved for nærværende Tid den ene Tydske Stat er sammenknyttet med den anden, og det hele Tydskland med det Europæiske Statsystem. Dog have alle disse betydelige Misforstaaelser og Feiltagelser i de sidst forløbne Aar ei blot udviklet sig, men de have endogsaa ved en ulykkelig Sammenstøden af Omstændigheder saaledes rødfæsten sig i den offentlige Mening, at man næsten aldeles har tabt den sande Mening af den 13de Artikel af Sigte. Den daglig Over baand tagende Tilbøielighed til ufrugtbare eller farlige Theorier, Jndflydelsen af saadanne Skribentere, som enten selv ere vildtledte eller ville smigre enhver Folke=Menning, den daarlige Fordring, paa Tydsk Grund, at ville forplante de Statsforfatninger, der findes i andre Stater, hvis nuværende politiske Skikkelse er ligesaa ulig med Tydsklands, som hele deres ældre Historie er vor: - disse og mange andre medvirkende, tildeels endnu elendigere Aarsager, have bevirket hin almindelige politiske Sprogforvirrelse, ved hvilken denne store, ædle og ellers ved Grundighed og dyb Følelse, saa hæderlig udmærkede Nation trues med at fortære sig selv. De have endogsaa hos mange Medlemmer af stændiske Forsamlinger saaledes fordunklet det Standpunct, hvor de forfatningsmæssig vare satte, og saaledes forrykket Grændserne for deres retmæssige Virksomhed, et Regieringerne derved maatte blive hindret i Udøvelsen endogsaa af deres væsentligste Pligter. De Grunde, som før havde bestemt Forbundssamlingen til ikke umiddelbart at indvirke paa enkelte Forbundsstaters Forfatnings. væsen, maae nu vige for høiere Hensigter. Naar det Tydske Forbund ikke skal opløses, naar Tydskland ikke skal gives til Priis foralle en Borgerkrigs Rædsler, for tøilesløs Vilkaarlighed og uoprettelig Fordærvelse af dets Forfatning og Velstand, saa maa den have et fast, fælleds anerkiendt Grundlag for det vigtigste af dets Anliggender, for den fremtidige Forfatnings Dannelse. Det maa derfor være en af Forbundssamlingens første og vigtigste Forretninger, at skride til en grundig fuldkommen passende Fortolkning og Oplysning af den 23de Artikel i Forbundsacten, der da maa passe paa alle Forbundsstaterne, i hvilken Stilling de end- ogsaa nu befinde dem, ikke være afledet af alle Theorier eller fremmede Mynstre, men af Tydske Begreber Tydsk Lovgivning og Tydsklands Historie; men for alle Ting tiene til at opretholde den monarkiske Princip, som Tydskland aldrig ustraffet kan blive utro, og Forbundet, som den eneste Støtte for dets Uafhængighed og dets Fred. &c. 2) Forbundssamlingens Magt (ompetence, og Midlerne til at giøre den giældende. Det ligger i den Tydske Forbundsforenings Begreb og Væsen, at den Forsamling, der repræsenterer samme, i alt - hvad der angaaer Forbundets Selvopholdelse og dets væsentligste Meed, saaledes som det forkyndes i den anden Artikel af Forbundsacten - maa udgjøre den øverste Lovgivning i Tydskland. Heraf følger, at Forbundssamlingens Beslutninger, saafremt de angaae det Heles ydre og indre Sikkerhed, enkelte Forbundslemmers Uafhængighed og Sikkerhed, og den fra begge uadskillelige Opretholdelse af Tingenes nuværende Orden - maa være af almindelig forbindede Kraft, og at Udførelsen af saadanne Beslutninger ikke kan hindres ved noten særlig Lovgivning eller Separat=Beslutning. Forbundets Tilværelse og Vedbliven lader sig ikke tænke mulig uden denne Grundsætnings faste og istrenge Overholdelse. Dens videre Udvikling, saavelsom en definitiv Bestemmelse om Forbundssamlingens Competence og Attributer, maa forbeholdes de fortsatte Raadslagninger over den fuldstændige Uddannelse og Fastsættelse af samtlige ved Forbundet opstaaede Forhold. Jmidlertid bliver det forud fra alle Sider anerkiendt, at hvorledes endogsaa det endelige Resultat af hine Overveielser maatte falde ud, den i og for sig selv bestaaende øverste Grundsætning ikke kan have nogen Holdning, og overhovedet Forbundets Love og Beslutninger ingen Borgen for deres Virksomhed, dersom der ikke meddeles Forbundssamlingen en passende Disposition over de til disses Fuldbyrdelse udfordrende Midler og Kræfter. Affatningen af en hensigtsmæssig Executions=Lov maa derfor være een af Hovedgienstandene for ovenmeldte Overveielser, og Hs. Majestæt troer hos samtlige med ham forbundne Stater at kunne antage den fuldkomneste Overeensstemmelse angaaende Nødvendigheden af en saa kan Lov.