Kiøbenhavns Postrytter, 1792-04-20
London, den 3 April. J Underhuusets talrige Gaarsdags=Session, som først blev sluttet i Morges Kl. 7, er der da endelig taget en Beslutning om Slavehandelen, om hvilken man paastaaer, at alle deri interesserte Partier ville finde sig fornøyede dermed. Man har nemlig virkeligen besluttet at afskaffe den africanske Slavehandel, men med den af Statssecretair Dundas foreslagne nødvendige Jndskrænkning, at det nemlig skal skee efterhaanden. Af følgende erfares nogle Træk af denne ligesaa vigtige som lange Session: Hr. Wilberforce aabnede Debatten med i de stærkeste Farver at afmale Slavehandelen som et grusomt, uretfærdigt og tyranniske System, hvorved Medmennesket blev behandlet som Fæet, der ved Pidsken maa tvinges til Jordens Dyrkning. Det var, sagde han, unyttigt, at tænke paa Indretninger til Slavernes menneskeligere og bedre Behandling; det Onde har grebet for vidt om sig, og det kan allene ved Slavehandelens Ophævelse hielpes, da denne vil aabne de lykkeligste Udsigter baade for Planterne, for Colonierne, for Moderlandet og for de Sorte, siden Negeren da vilde blive sin Herre mere hengiven, Plantagerne sættes i bedre Stand, Planterne altsaa blive meere formuende, og Negerne ved det Ondes Bortryddelse, som hidtil har trykket dem, lykkeligere og i Stand til at fortplante deres Afkom i saadan Grad, at man i Fremtiden ikke vilde trænge til Slavernes Jndførelse fra Africa. St. Domingos nærværende Ulykker reyse sig ingenlunde af Clubber eller Misfornøyelser over Tingenes Gang, men af de hvides unaturlige og haarde Forhold imod deres sorte Brødre. Ey heller har Slavehandelen været nogen Planteskole, men en Grav for brittiske Søefolk; thi af Mynstringsrollerne erfares, at der af 12263 Matroser, som bruges til Farten paa Slavekysten, døe aarlig 2640, da der derimod af de 7640, som fare directe paa Veststindien, ikkun døe 118 hvert halve Aar. Den Engelske Handel vilde desuden ikke tabe noget ved Slavehandelens Ophævelse, man vilde snart finde Afsætning for langt flere Brittiske Manufacturvarer til de lykkeligere Negeres anstændige Fornødenheder end hidtil. – Mennesteligheden, og Retfærdigheden, blev han ved, burde bevæge Parlementet til at afskaffe en Handel, der giør Africas af Naturen saa begavede og 3 til 4000 Engelske Mille lange Kyst til en Scene for en Rædsel og Gysen, som intet Menneskes Tunge kan beskrive, da Kongerne og Hovederne for hiine Lande maae tage deres Tilflugt til Kriig, Mordbrænderie o. s. v., for altid at have Slaver i Forraad til Handelen med Engeland. Herpaa fulgte den gyseligste Beskrivelse over endeel Engelske Skibscapitainers skændige Opførsel ved Slavehandelen, og over den høye Grad af at menneskelig Følelses Fornægtelse, som udfordres for at være en ret god Guineafarer. Han anførte et gandske nyt og rædsomt Exempel fra afvigte Aars August Maaned, da Capitainerne paa 6 Engelske Skibe, fordi Slave Prisen var dem for høy, beskiød Staden Calarbar, hvor de laae til Ankers, med deres Kanoner, og derved myrdede mange uskyldige Jndvaanere, forat nedtvinge Priisen og gjøre de Liverpoolske og Bristolske Kiøbmænd nogle hundrede Pund rigere. Hvad der endnu giorde disse 6 Umenneskers Forhold endnu sortere, var dette, at en fransk Capitain, som ingen Deel havde i deres Barbarie, hellere betalede sine Slaver dyrt, og seylede sin Cours. – Man opfordrede Hr. Wilberforce til at nævne disse 6 Capitainer, hvilket han gjorde. De 4 vare fra Bristol og de 2 fra Liverpool. Endelig skildrede han ogsaa de Grusomheder, som Capitainerne udøvede paa de ulykkelige Negere paa Reysen fra Africa til Vestindien, og nævnte et andet Umenneske, en Capitain Kimber, som havde ladet en 15 Aars Negerinde martre til Døde, fordi hun ikke vilde give sig til Priis for hans fæiske Lyster. Tilsidst brugte Hr. Wilberfore den Danske Regierings Beslutning om Slavehandelens Afskaffelse som et Argument imod dem, der paastaae, at Slavehandelen vilde blive destærkere drevet af andre Nationer, dersom Engelland opgav den. Han beraabte sig videre paa Engelands nærværende blomstrende Tilstand, og ansaae den for den beqvemmeste til at tænke paa sine Medmenneskers Lykke, og at bidrage dertil, om ikke ved Velgierninger, saa dog ved at ophøre at giøre dem Ondt. Han forsikkrede, at Engeland ved Slavehandelens Opgivelse vilde vise alle Verdens Deele en sand Velgierning; han holdt det nu for umueligt, at nogen i Underhuuset længer vilde forsvare Slavehandelen; og sluttede med disse Ord: "Huuset er af den Meening, at den af Brittiske Undersaatter hidtil førte Handel med Sla Ministeren Pitt, Hr. ver fra Africa burde afskaffes. For, og Pluraliteten var paa Hr. Wilberforces Partie. Oberst Tarleton talede haardt imod ham, kaldte ham en enthusiastisk Speculant, og paastod, at hans Project vilde i Bund og Grund ødelægge Handelen og Colonierne.