Berlingske Tidende, 1783-11-07
Hs. Majestæt Kongen Vor allernaadigste Herre er i nogen Tiid bleven foruroeliget af hæftige og idelige Beklagelser over, at Staden Danzig ikke vil tillade Hs. Undersaattere, i Særdeleshed Jndbyggerne af Schelmülen, Langfur, Nyeskotland og andre rundt om Danzig liggende Stæder, at de paa den frie Weirelstrøm igiennem Staden, eller og til Lands igiennem Stadens Gebet, bringe fra den ene Egn af det Kongel. Territorium til den anden deres Korn, Uld, samt andre Fornødenheder og Vahrer, som de opkiøbe i de Kongel. Lande til deres eget Behov, og at man vil tvinge dem til, at nedlegge alle saadanne Vahrer i Danzig, og at sælge dem sammesteds De Forestillinger, som den Kongel. Resident Hr. von Lindenowski hidindtil har gjort de Herrer desangaaende, ere blevne uden Virkning, ja endog uden noget Svar. Hs. Majest. Kongen kan herover ikke være andet end meget misfornøyet, og ikke gjøre sig noget Begreb om, hvad Hensigt Staden Dan sig har med dette egenmægtige Paafund. Skulde den hermed ville stile paa en foregiven Stabelret, som dog ikke kan gotgiøres med noget Privilegium eller paa nogen anden Maade, og som hverken af Polens eller Preussens Regentere nogensinde er bleven erkiendt og stadfæstet, mindre kan blive det af Hs. Majestæt Kongen; saa kan samme dog ikke strække sig til saadanne Ting og Vahrer, som de rundt om Danzig boende Kongel. Undersaattere kiøbe fra Kongens Lande, og til sin egen Nødtørft og Forbrugelse lade bringe igiennem Staden Danligs Gebet. Kiøbmændene i Danzig lide derved ingen Skade, log det vilde være den høyeste Ubillighed, naar man forlangte, at de Kongel. Undersaattere skulde først bringe deres Producter, paa Markederne i Staden Danzig, og de oven og neden for Danzig boende Kongel. Undersaattere skulle siden igien kiøbe samme fra Danzigerne, hvilket umueligt kan blive tilladt. Den Jndvending af jus emporii, som Staden Danzig undertiden giør, der er ligesaa ugrundet, som den foregivne Stabelret, og som fra anden Side bliver ligesaa lidet erstiendt, kan ikke anvendes paa nærværende Tilfælde, da det likke angaaer en frie Passage af de til Søes indkommende Vahler, men kun af de, som de Kongel. Undersaattere ville bringe. sia den ene til den anden Deel af det Kongl. Territorium igien dem Staden Danzigs Gebet. Denne har og fra utænkelige ider været frie, og er aldrig bleven hindret af Danzig; men nu først begynder man med en nye Indretning, uden Tvivl tilskyndet ved nedrige Bevæggrunde af Vindesyge, Misundelse sig Had til de omkring Danzig boende Kongelige Undersaat, tere. Disse skulde være meget ilde farne, og i Særdeleshed, 3, som boe imellem Danzig og Søen i Egnen af Pommekillien, der ikke kan levere dem de fornødne Levnetsmidler, Hersom de skulde underkastes en saadan ubillig Tvang, og ikke have Frihed til at hente deres Fornødenheder fra de Kongelige Lande. Hans Majestæt Kongen kan og vil aldrig tillade et saa ubilligt og egenmægtigt Paafund, men anseer det meget mere for en Høistsamme tilføiet grov Fornærmelse, som ingensteds i Verden kan finde Retfærdiggiørelse. Vi maae altsaa, i Følge Hs. Majestæts høieste og udtrykkelige Befaling, indstændigst anmode De Herrer om, at tage de hastigste og tilstrækkeligste Forholdsregler, saa at de Kongelige Undersaattere ikke meere forbydes at føre paa den frie Veirelstrømigjennem Staden Danzig og dens Gebet det Korn, samt andre Vahre og Fornødenheder, som de vilde bringe fra den ene Deel af de Kongelige Lande til den anden. Skulde man fremdeles ville forhindre dette, saa kan de Høye Herrer let skiønne, at Hans Majestæt Kongen ikke fattes Midler til at tage ved billig Giengieldelse, en ligesaa hurtig, som fuldkommen Erstatning og fyldestgiørelse. Vi haabe, at de Herrer ikke lade det komme dertil, men beroelige os ved en hastig og føyelig Foranstaltning og Giensvar, samt give os Anledning til igien at bevidne Dem, hvormeget &c. Berlin, den 20de Junii 1783. Finkenstein. Hersberg. (Fortsættelsen følger.)