Aarhuus Stifts-Tidende, 1822-11-23
Blandinger. Der gives for Vieblikket tre store politiske Knuder at opløse: Tyrkiet, Spanien og Jtalien; den sidste er paa nærværende Tid af den mindste Betydenhed, og fra den holder Engelland og Frankrige sig tilbage; men hvad de to første angaaer, saa vil Engelland sætte sit Princip igiennem, at fremmede, Stater ikke skulle blande sig i en anden Stats indvortes Anliggender, uden den allerstørste Nødvendig. hed og naar de selv udsættes for Fare, og Engelland vil, ved at modsætte sig enhver Jndblanding i disse Staters Anliggender, forebygge al Krig i Europa. Men dersom Østerrige og Rusland skulde give efter for denne Grundsætning, saa vilde Hensigten af Kongressens Sammenkomst for en stor Deel tilintetgiøres, og den vilde fra en attig blive forsat i en paa siv Tilstand; desuden kunne deres politiske Jnteresser ikke tillade en saadan Uvirksomhed; thi det Statsforfatningsystem, som er opstillet i Spanien, ligger i en altfor væsentlig Strid med det monarkiske Princip og truer det med for megen Fare, til at det kan to lereres; ikke heller kan Grækenlands Frihed tillades uden de tilstødende Magters Jndbydelse og Veiledning, da den kan blive i Fremtiden et Brændepunkt for store politiske Foretagender og Udbredelsen af republikanske Jdeer. Endelig har Rusland at paatale sin krænkede Anseelse saavelsom sin billige Fordring paa Erstatning for de Omkostninger, hvori Portens Man conduite har sat det. Preussen forholder sig ved alt dette upartisk, blot mæglende og vaagende over Fredens Vedligeholdelse. Frankrige misbilliger det herskende Princip i Spanien; men ønsker ingen væbnet Jndblandelse fra den hellige Alliantses Side, da de udenlandske Armeer skulle ellers passere dets Lande; men blot, at der skal virkes ved Trudsel eller Overtalelse paa det herskende Partie for at bevæge det til Maadehold og Eftergivelse. Jmod Grækenlands Frihed har Frankrige ingen Jndvending at giøre fra sin politiske Jnteresses Side og den Humanitets Følelse, som hersker i dets Cabinet talet til Fordeel for dets 1 Vel. Alle Magter ønske Fredens Vedligeholdelse; deres Finantsers Forfatning tilraader dem det og Regenternes Characteer og Venskab tilskynde dem des- uden dertil; men Skjebnen bringer dem ind i de var skeligste Forhold, og sætter deres Viisdom og Freds i kiærlighed paa Prøve; Tingenes imodstaaelige Gang fører dem hen paa uforudseelige Veie. Man synes at have forenet sig om at ville formane og true de Cortes til at forandre Konstitutionen; men Konstitutions-Partiet seirer imidlertid i Spanien, det lægger det bestemteste Forhold for Dagen og Spanien allierer sig med Portugal, og der er ingen Eftergivelse fra dets Side at forvente. Endnu antage Magterne det udvortes Venskab med Hensyn til Porten, som sees af Tonen i den østerrigske Jagttager, for blot at søge at bevæge den til mindelige Underhandlinger; men den vægrer sig standhaftig i at indlade sig deri, da den frygter for deres Gang og Udfald, og den bestræber sig i dette afgiørende Øieblik at afslutte en Vaabenstilstand med Grækerne for at sætte sig i en imponerende Forsvarstilstand mod Kongressen, at redde sine Fæstninger og bringe Faren til at gaae over, og den vedbliver at paastaae, at den har ikke noget at underhandle med Rusland om. Hvad vil det blive af alt dette: De europæiske Magter ville Fred, men Skjebnen synes ikke at ville det. Der lader til at være en stor Plan for, som skal frem i hvor haardt den end klemmer. Det er en svar Fremtid som truer.