Aalborg Stiftstidende, 1845-03-08
Fædrelandet. Kjøbenhavn, den 3die Marts. Fædrelandet, meddeler følgende Bidrag til vort mil taire Bureaukrattes Historie. 22 af de fra den kgl. militaire Høiskole i de sidste Aar dimitterede Elever, der nu ere ansatte i de sluttede Corpser, havde under deres Lærecursus overbeviist sig om, at denne vigtige Anstalt i sin indre Organisation, i sin Læreplan og navnlig i Sammes Udførelse lider af flere væsentlige Mangler, som Exempel anføre vi blot her: at i een Videnskab paalægges det Eleverne at udarbeide praktiske Opgaver, for de have modtaget nogensomhelst theoretisk Anviisning, at der i andre Brancher af samme Videnskab gives en saa ufuldstændig og rhapsodisk Veiledning, at den er ringere end ingen, osv. De 22 Officerer ønskede at denne deres dyrtkjøbte Erfaring maatte komme Høiskolen, og deres Efterkommere ved denne tilgode ved at meddele Høiskolens Underviisningsraad – der bestaaer af Sammes Lærere og Commandeur – en beskedent og sømmeligt affattet Fremstilling af de efter deres Overbeviisning ved Anstalten stedfindende Mangler. De overtraadte herved ikke nogen Subordinationsbestemmelse, thi Høiskolens Lærerraad staaer naturligviis ikke i overordnet Forhold til de Elever, der have forladt Skolen, og, i deres Omhu for at undgaae enhver Formfeil, der kunde vække Anstød og forhindre det Gode, de ventede at udrette, overleverede de endog deres Fremstilling til Høiskolens Commandeur, der som saadan er Formand for Underviisningsraadet, Oberstlieutenant Lønborg. Denne modtog ogsaa tilsyneladende velvilligen Fremstillingen og lovede at overgive den til Underviisningsraadet; men Oberstlieutenanten holdt ikke dette Løfte, hvad enten det nu var, fordi de 223 Skridt efter nøiere Overveielse var i Strid med hans bureaukratiske Anskuelser eller fordi han ansaae sig incompetent til at modtage Fremstillingen paa Underviisningsraadets Vegne. Man skulde nu altsaa troe, at Oberstlieutenanten, naar han ikke vilde besørge Fremstillingen efter dens Adresse, maatte sende den tilbage til dem, af hvem han havde faaet den, og at han var ganske uberettiget til at overantvorde den til nogensomhelst Anden. Jkkedestomindre tillod Oberstlieutenant Lønborg sig at overlevere den for Underviisnings raadet bestemte Skrivelse til Høiskolens Chef, General Bardenfleth, og de 22 Officerer bleve meget forhausede ved at erholde Skrivelsen tilbage fra denne med den Erklæring, at han maatte afvise Samme. Det klinger noget løierligt, at en Autoritet afviser Noget, som ikke er henviist til den, som den kun tilfældigen ved en Andens Feilgreb er kommen til Kundskab om, men derved lod man det ikke blive. General Bardensleth, der ligesaalidt som Hr. Lønborg kunde forene de unge Officerers velmeente Bestræbelse til den Anstalts Bedste, han har den Ære at staae i Spidsen formed sine forældede Anskuelser om det militaire Hierarchies Ufeilbarhed og Hellighed, tillod sig fremdeles at meddele Cheferne for de respective Corpser, hvorved de 22 Officerer ere ansatte, enten Afskrifter af Fremstillingen eller Underretning om Samme, og bemeldte Chefer befandtes saa enige i Hr. Bardenfleths Fordomme, at de, hvem denne Sag ikke i mindste Maade vedkom, tillode sig i Forbindelse med deres Stabsofficerer – saaledes er det idetmindste skeet ved eet afde sluttede Corpser – at tilkjendegive de unge Officerer deres Misbilligelse af deres Skridt. Ja endnu ikke herved lod man det blive; Dhrr. Generaler ere blevne saa foruroligede over det givne Tegn paa Almeenaand og videnskabelig Jnteresse hos Armeens unge Officerer, at de have begaaet det General-Misgreb, at indblande Statens Overhoved i denne baade i Form og Realitet saa uskyldige Sag, og at forestille Allerhøistsamme den saaledes, at Hs. Maj. har fundet Anledning til i et allerhøieste Rescript at tilkjendegive de 22 Officerer sit allerhøieste Mishag med deres Adfærd, men dog paa Grund af deres Uerfarenhed at tilgive dem Samme for denne Gang. Vi troe, at vore militaire Bureaukrater, ved at drive denne Sag saa yderligt, have handlet saa hensigts stridigt som muligt; thi de have udentvivl havt isinde at undertrykke enhver Yttring af en fra deres forskellig Mening hos de yngre underordnede Officeerclasser, men de kunne ved deres rigoreuse Fremfærd kun opnaae, at Officererne af en anden Vei, end den ærbødige Forestillings, søge Manglerne afhjulpne i Armeen og dens Jndretninger, nemlig ved at angribe dem offentlig igjennem Pressen, som er hævet over alle Generalers og Stabsofficerers Mishag.