Extraordinaire Relationer, 1731-08-01
Man hører daglig udi London idelige Raisonnements frem førdte Aar 1731. førdte af for vidtløftige enskiøndt store Raisonneurs, som ikke alleneste ville spaa Nationen en tilkommende Krig, men end- ogsaa aldeles forsikre den derom, ja bortvedde derpaa nogle 100 Pund Sterling imod tredie Parten, at den i tilkommende Aar ufeilbarlig begyndes, naar først den Spanske Infant Don Carlos i Aar er overført til sine Jtalienske Stater; men tør man sige det med saa store Politicorum Tilladelse, da synes denne Spaadom ikke saa ganske viis, at jo Veddemaalet kan gaa i Løbet. De burde først betænke, at store Herrers og Potentaters Breve ere efter det gamle Ordsprog mørke at læse; derfore kunne de, i hvor skarpe Statister de end prætendere at være, ikke just vide alt, hvad slige høie Hoveder vide; og af den Aarsag burde de heller paa følgende Maade fornuftig slutte, at eftersom Hans Stor-Brittanniske Majestæt selv, efter moden Overleggelse med sit høivise Conseil, indfører Don Carlos med hans 6000 Spanier udi Jtalien, og Hans Keiserlige Majestæt selv tilstæder saadan Indførsel, saa maa de høie og forsigtige Herrer best vide sig sikre, og derved velbeholdne; thi ellers giorde de saadant ingenlunde. Dernest skulde ogsaa eftertænkes, at Hans Allerchristeligste Majestæt ikke lettelig vil, og Hans Catholiske Majestæt ikke vel kan begynde en saadan vidtløftig Krig, som jager al Europa i Harnisket, og drager ubeskrivelige Ulykker efter sig, at man ikke nu skal tale om, hvor høistskadelig og farlig ja fatal en Udgang den kunde bekomme. En klog Herre veed tilfulde og betragter tilgavns, at en Krig, hvis Udgang er ganske uvis, snart og lettelig begyndes, men seent og vanskelig endes. Tilmed saa erholder Frankerige neppe, og man kunde snart sige ingenlunde de Puissancers Allianter, hvilke dog nødvendig dertil udkræves, Stor-Hertugen af Toscana er jo alliered med Keiseren, Kongen af Sardinien antager snarere i saadan Henseende Keiserlig end Fransk Partie, Augusti Maaned, Aar 1731. tig Hans Hellighed Paven er vel saa klog, at han skiøtter sig selv, man vil sige, at han bliver neutral; Republiqverne Venedig, Genua, Luca a. have mange Aarsager, hvorfore de mere bør holde med Keiseren og det Rommerske Rige end med Frankerige. De smaa Jtalienske Førster efterfølge nok Hans Helligheds Exempel. Svitzerne tage Penge for deres Part, og tiene saavel den ene, som den anden, Portugal udvæller uden Tvivel Neutralitæten. De foreenigede Nederlande finde gemeenlig den største Fordeel, i det ringeste den sikkerste Regning i Længden, ved det Stor-Brittanniske Venskab. Det Romerske Rige hør og giør best, om det bliver samdrægtig, og holder med sit Hoved, Hans Keiserlige Majestæt. De Nordiske Riger elske Rolighed, saa længe det forbliver som hidindtil, og Europæ Ballance vedlige holdes. Det synes saaledes ikke let rimeligt, at de ommeldte Veddere vinde, som endelig vilde, at Frankerige ypper Krig ad Aare. Jmidlertid yttrer Frankeriges Jntention sig med det første derved, om det fornyer Alliancen med de Svitzerske Cantons; thi skeer dette, da bereder det sig til en uomgiengelig Krig. Vil det beholde Fred, og ventede det ikke Orlog, da indgik det ikke denne kostbare Foreening, som vil koste Frankerige i det ringeste over 2 Millioner, og som disforuden bliver meget vanskelig at slutte, eftersom de Protestantiske Cantons uden Tvivel forud ville prætendere, at Frankerige endelig skal først ophæve den hemmelige Alliance, som det med de Catholiske Cantons haver indgaa ed, som Tiden vil lære. Sandt, Frankerige kan billig fortryde paa dets Forbigaaelse ved den Vienske Alliances Underskrivelse; men den maatte for adskillige Aarsagers skyld saa hastig og hemmelig skee, og Stor-Brittannien kan noksom oprette den Ceremoniels Forsømmelse, og giøre Frankerige derfore andre Høfligheder, uden at en Krig til den Forbigaaelses Satisfaction skal begyndes.