Jyske Efterretninger, 1768-01-22
Forsøg til en Oversættelse af Brockes Jrdisches Vergnigungen in Ott. 3 Theil, 625. Om Vinter=Fornøyelse i en varm Stue. haar mørke Vinter=Tid med skarpe Frost os skrækker, Vor haarde Marker med den sprøde Jis bedækker, Og reent belagte sees med skrubbed Jise=Skal, Der viser sig saa blank som blankeste Chrystal. Min Skabers Godhed jeg fornøyelig da nyder, Og i mit Kammer mig med varme Lue fryder, Hvor jeg med Rolighed tilbringe kan min Tid, At takke Gud derfor bør være al min Flid. Da For For varmende Camin jeg mig da kan fornøye, Ved Vindovns Jld skiønt man for Brænde nok maae døye, Der trækker Luen frem, adskillig af Couleur, Paa eengang rød, guul, hvid; det muntrer mit Humeur. Og ved hver Sands, som saa dens varme Kraft kan finde, Mig qvægsom hierte rørt kan nu hver Ting befinde, Jeg seer, at Jlden som en Pyramide staaer, Saa af den skarpe Kuld jeg ingen Skade faaer, J det den yndigen i Høyden sig opsvinger, Og mig til stor Behag fornøden Varme bringer. Jeg føler ogsaa da i mit forklet Bryst En sagte Lindrings Roe, en stille qvægsom Lyst Som nu min heele Krop saa livligen opliver, At hvad forfrossen var, igien opvarmet bliver. Jeg hører Jlden som afvexlend giver Knald, Da den indslutted Luft i Branden føder Skrald, Som uden Mishag dog til Ørene fremføres, Naar Flammens muntre Lyd med lislig Surren høres, Ved Knallet springe og de tindrend Gnister ud, Som sprette og see ud som deylig Stierneskud. Jeg lugter Dunsten, som mit Brændes Fedme giver, En sund og yndig Lugt, som Jlden da uddriver. Jeg smager nu den Urt, den yndig grønne Thee, Som i min fine Kop sig deylig lader see, Og appetitlig er for mine kolde Læber, Snart med en Viin Candel jeg og tillige stræber At varme Haand og Mund, og Mave, saa hver Lem Til at forrette sit er villig at gaae frem. Man seer med megen Lyst paa Bordet at frembære Castanier, som er en Vinter=Kost, med meere, Som Gud, vor Fader os ret haver skienket nu J denne strenge Frost; Kom det med Tak ihu. End ogsaa mine Børn ved Skinnet sig forlyste, Som Jlden giver, naar de sterk af Kulden fryste, De klappe sorte Ovn, og om den frosne staae Med strakte Fingre ud, for Varme der at faae, Hvor Hvorved særdeles de sig veed at vederqvæge, Naar de sig kan smaarde og udi Asken legge Castanier ja og et Æble, som de har, Sligt der heel magelig sig giennemstege lar. Naar jeg af Vinduet udkaster da mit Øye, Og seer, hvad uden for der er, der kan fornøye, Saa seer jeg Luften sort, heel skarp og meget kold, Ja Gaden fuld af Snee; Betænker, hvad Ophold Den milde Gud for mig i alt beskiæret haver, Der under mig saa vel, og paa det beste laver Hver Ting for mig. Min Gud, hielp at betænke ret, Hvor sandt det er, hvad hin har fordum talet net. Den Forestilling kan man gjøre sig tilfulde, Det varme Kammer mod den haarde Vinter=Kulde Blot ved en Rude nu saa deylig vise kan, Hvad Africa den er mod Nova Zembla Land. i give Gud, at jeg og mine maae erkiende Hin Almagt, følende, at vore Hierter brænde Med skiønsom Tak til dig, vor Fader og vor Gud, Gid hver maae agte det og ære dine Bud. følgende Besvarelse paa det i No. 3 anførte Ænigma er indsendt fra La i Wensyssel. Juld er godt, men Gud er bedre: Gul er smukt og Guldet lig: Uld af Træe, af Faar og Vædre, Klæder baade dig og mig: Lud og Dug er tvende Vædsker: Luden er til Renselse: Duggen vander, qvæger, lædsker Jordens Væxt og Urterne: Dug, kan og tilkiendegive, Det, som bredes paa et Bord: (Bordet dækkes med: Lug, derved kan du oprive Ukrud af : din Have Jord: (dit Urte=Bed. Du, Fortroelighed betyder: Bruges gjerne til en Ven: Ud, hieraus: befaler, byder, At du gaaer din Vey igien. See, Hr. Author her er dette, Jeg i dit Ænigma fandt, Siig mig, om jeg traf det rette, Og om jeg har skrevet sandt? Tak i øvrigt for den Gave, Du gav mig og Læseren: Gid du samme maatte have, Ønskes troefast dig igien, NB. Udi forrige No. paa. 25 lin. 22 og 23 i Steden for end for at styrke. Ulykkens Uforsigtighed a. læs, end for at styrke Ulykken: Uforsigtighed o. s. v. Jortsættelse af Listen over Fode og Døde. 4 Børglum Herred.