Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1819-03-26
Hvad som slet ikke vilde lykkes den verdelige Ovrighed, det vidste omsider en Geistlig paa en sul Maade at drive ud. Holschets Skriftefader, den forhenomtalte Pastor Lohmonn, besøgte ham slittigen i sit Fængsel, var meget venlig imod ham, og vidste ved en blid Behandling og ved stedse at pege hen paa en mild Straf, tilsidst at gjøre ham saa troe skyldig, at han endelig bekiendte sin Forbrydelse. Efterat han havde gjort denne første Tilstaaelse lod Lohmann nogle Medlemmer af Raadet uformærket staae udenfor Fængslets Dør, og efter at de først derfra havde hørt deres Somtale, traadte de pludselig ind i Fængslet, kaldte Vidner til og førte Alt til Protokols. Efter dette Forefald nægtede Holscher slet ikke mere; men bekjendte ogsaa i de offentlige Forhør frit og utvungen. Da man foreholdt ham alle de skrækkelige Forbrydelser som han, der neppe var fice og tyve Aar gammel, allerede havde udøvet, saa græd han bittre Laarer og syntes ret at fortryde det Spurgte man hom, hvorfor han havde gjort det, saa svarede han: "han vidste det ikke selv det havde været ham som han maatte gjøre det, som den onde Aand havde trukket ham ved Haarene dertil men nu gjorde det ham altsammen hjertelig ondt, Gud og Verden maatte tilgive ham det. Han vidste ogsaa ret vel at han skulde døe, og vilde med Glæde udstaae sin Straf." Saaledes lød hans Udsagn for Retten; men af det just ikke har været hans Alvor med den sidste Yttring, viste sig kort derpaa alt for tydeligen. Rigtignok havde han i det Fængsel hvor han før var ofte havt Leilighed til at undvige, dog dette benyttede han ikke, enten af Mangel paa Eftertanke eller i den faste Jndbildning, at hans Forbrydelse ikke kunde blive opdaget; men siden efter forsøgte han en Dag, i et Anfald af stærk Mismod, paa en voldsom Maade at gjøre Ende paa sit Liv, ved at nedsvælge et Stykke af et forrustet Knivsblad. Jen det mislykkedes, Kniven blev siddende fast i Halsen, og ved Chirurgens Hielp igien udtrukken, uden at foraarsage Forbryderen noget betydeligt Saar. Jmidlertid gav denne Begivenhed Raadet Anledning til at slutte ham fastere og at fremskynde Dommen. Denne var da snart afsagt og Deelinquenten, dømt til at brændes levende. Dommen blev fuldbyrdet den 28de Mai 1745, paa en Høi, kaldet Papendal, nær ved den hannoverske Landevei. Med fuldkommen Hengivenhed, men dog under en Strøm af hede Taarer, hørie Holscher sin Dødsdom, tilkjendegav endnu en Gang sin alvorlige Anger og syntes inderlig rørt, da Staven blev brudt over ham. Han blev herpaa, ledsaget af Stadens Præster og en uoverseelig Mængde Tilskuere, ført ud til Retterstedet, hvor han strax blev bundet til Pælen og Baalet derpaa antændt. Ogsaa her var hans Skriftefader saa ivrig beskjæftiget med hans Omvendelse, at han saagar selv besteeg Baalet, hvorfra han kun med Møie reddede sig, da han, under sin Tale, ikke engang mærkede at Jlden var ham saa nær, at den efter Sigende, allerede havde grebet fat i Fligen af hans Præstekjole, Baalet stod snart i fuld Flamme og det varede ei længe, saa havde Røgen og Luerne allerede qvalt den Elendiges sidste Angsiskrig og gjort Ende paa hans Liv. En lille moebegroet Mindesteen, hvorpaa Forbryderens Navns Gjerning og Henrettelsesdag er indgravet, viser endnu den forbigaaende Vandrer det sørgelige Sted, hvorden Ulykkeliges Aske bied et Spil for Vindene.