Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-07-22
Man kalder denne glade Uge i det Russiske, Smør ugen (Masleniza) fordi Tilladelsen til at spise Smør ender med den, som den sidste for den store Faste Denne Uge er helliget Fornøielsen; men især i de tre sidste Dage. Fra Morgen til Aften aflægges. Besøg, for at tage Afsked med sine Venner for den forestaaende stille Fastetid; ved disse Besøg, serveres bestandig med Pandekager, bagte i Smør, og dertil drikkes Skaaler. Disse Pandekager ere i fornemme Huse temmelig deelicat tillavede, og ledsages vel endog af andre Bieretter, især Æggespiser. Den Fattigere derimod laver dem af Bygmeel og drikker simpelt Brændeviin dertil. Sielden overstaaer nogen af de lavere eller Middelstanden denne Uge uden eengang at have været fuld, og selv blandt de Dannede tilgives let en Uorden i denne Tid. Ja, Pøbelen vilde giøre sig en Bebreidelse over at være forbleven ædru i denne Periode, og hvo der paa denne Tid har en Reise at foretage, maae belave sig paa at give sig til Priis for fulde Kudske. Rasende jager man derfor giennem Gaderne paa denne Tid, og under Husen og Skrigen flyve Slæderne i alle Retninger mellem hinanden. Kiørselen selv er nemlig paa denne Tid en saa uundværlig Nydelse for den hele Nation, at endog den Fattigste, og Domestikerne kunne ikke let forvinde det, naar de i denne Uge have maattet give Slip derpaa. Simple Folk, som ellers gaae til Fods, og Kudskene selv, som ellers fore Tømmen, leie for nogle Kopeker smaae Slæder, sædvanlig af Tatarerne, som ere forblevne ædrue, for idetmindste at lade sig kjøre op og ned af et Par Gader; Herskaber lade deres Folk end- og giøre Brug af deres egne Slæder. Vare Gaderne i Rusland ikke saa brede, og Slæderne saa lave, saa vilde der i denne Tid ingen Ende blive paa Ulykker ved Overkiørsel og Vælten. Blandt de høiere Stænder gives forresten paa denne Tid endnu Aftenselskaber med Musik, Maskerader og Bal; men den sidste Søndag i Smørugen holdes efter en splendid Frokost en glimrende Kanefart, giennem Gaderne, og Dagen ender med Smausen, under Snus og Duus. Hvor ganske anderledes viser sig derimod den følgende Morgen, Alle Gader ere tomme paa Mennesker og stille. Kun ved Begyndelsen og Enden af Gudstienesken oplives den ved de i Andagt hen dragende Kirkegiængere; Tumlen har nu hørt op- og kun efter lange Pauser, lyde fra Taarnene enkelte Klokkeslag, som en Ringen til Graven for den jordiske Jubel; i Husene sidder man eensomt og holder, under Fornægtelser, stille Andagsøvelser og Bønner; mange forberede sig ogsaa i denne Uge til Nydelsen af den hellige Nadvere. Denne afstikkende Contrast i Levemaaden varer sædvanligen 8 Dage, da formildes den noget; saare mange begynde da igien at spise Kiød, og tænke paa Besøg, endskiøndt offentlige Lystigheder ikke tør finde Sted. Under denne tarvelige, stille Levemaade indfinder sig endelig den stille Uge for Paaske (Lidelsesugen) og enhver opflammes af forhøiede Andagtsfølelser. De fleste nyde ogsaa i denne Uge Nadveren; thi ikke let vil man finde et Medlem af den Græske Kirke, som ikke communicerer paa denne Tid, naar det ikke alt skulde være skeet ved den store Fastes Jndtrædelse. Denne Uges Høitidelighed forhøies, naar Erkebiskoppen (Archiere) forretter paa Skiortorsdag, Fodvasknings-Ceremonien. Ved denne bliver, efter Messen er holdet et stort Sølvbækken, og en med Vand fyldt Sølvkande, stillede paa et, ved Enden af Kirken staaende, med et Teppe bedækket Bord, omkring hvilke tolv Stole befinde sig. Efter en Pause samle tolv Geistlige sig omkring ham foran dette Bord, med Ansigtet vendt mod Altaret, med bare Fødder. Paa samme Tid hæver sig fra Choret en alvorlig Sang, og under samme affører 2 Diakoner deres Erkebiskop sit Orpat, bedækker ham med et linned Klæde, og hænge over hans venstre Skulder et langt Klæde, som bindes omkring Livet. Nu sætter de Geistlige sig paa de bag dem staaende Stole; Erkebiskoppen bedækker Hovedet med Biskopshuen, tager det tomme Bækken i Haanden og begiver sig, ledsaget af en Diakon, som bærer Vandfadet, til den første Geistlige gyder knælende Vandet paa hans høire Fod, ved at holde Bækkenet under den og aftører samme efter at have vadsket den, med det Klæde, som hænger om hans Skulder. Dette gientages ved hver enkelt Geistlig, imedens en Diakon i nogen Afstand derfra, i høitidelig og i en langsom Tone, gientagne Gange reciterer de Evangeliets Ord, som indeholde Beskrivelsen over denne Forløserens Handling. Den sidste af de Geistlige (sædvanlig en Archimandrit) vægrer sig med Petri Ord i Evangeliet, ved at det foretages ham med, hvorpaa Erkebiskoppen svarer med Christi Ord, og foretager ogsaa med hom denne Kierlighedshandling. Efterat Vadskningen er fuldendt, træder Erkebiskoppen igien foran Bordet, og udsiger de af Christo efter Handlingen talte Ord. Da hæver sig atter Sangen fra Choret, imedens Erkebiskoppen igien iføres det ham tilkommende Ornat, i hvilket han, fulgt at Geistligheden, begiver sig bag ved Alteret. Til Slutning træder han igien frem, og meddeler Fol let ved trefoldig Nedsænken af Crucistret Velsigneisen, og Ceremonien er da tilende. Denne Høitidelighed holdes ikke hvert Aar, i Moskau selv kun hvert andet Aar, imedens den hellige Olie for alle Kirker i Stor Rusland indvies det næste Aar paa samme Dag, under Bønner af Erkebiskoppen (Fortsættes.)