Københavns Adresseavis, 1773-09-22
Dr. Grew har anmærket, at jo længere Tid Saften løber igiennem et Træes Kar, jo meere forvandles den til en vandagtig, feed og klæbrig Natur, hvilket og Hales erkiender for sandt i hans ovenmeldte Trak at. Han siger: Hvor der skal skee en klæbrig Afsondring, for at tilveye bringe en haard Materie, ligesom Kierner i Nødder og Steenf ugter, der gaaer Saften ikke den nærmeste Vey hen til saadant et Sted, men tager mange Omsvøb, saa at den maa i nogen Tid blive vedligeholdt førend den kommer til sin rette Plads og Sted. Han har og befandet ved de Træer, som ere grønne saavel Vinter som Sommer, at samme sue lidet Vand i sig, og uddunste lidet, hvorover Saften har en langsom Bevægelse, og bliver derfor meget sep og ferdagtig, saa at den ikke feyser i de kolde Vintere, men ved sin Bevægelse vedligeholder Træet med sine Blade. Da altsaa Træerne af de Aarsager, som ere ommeldte, paa den Tid, da Bladene endnu enten sidde derpaa, eller nylig ere affaldne, maa være opfylde med en Mængde vandagtig Saft: saa følger, naar de af en streng Vinter, angribes, førend denne Saft enten har formindsket eller forvandlet sig til en klæbrig Materie, som enten længere kan imodstaae Frysten, eller om den fryser, dog ikke udvider sig, at deres Kar af denne vandige Saft, der meget let fryser til Ies, blive sprengte fra hinanden og fordervede, saa at den gyder sig ud af sine Kar, naar den at er opføer. Herpaa maa Tærts Undergang nødvendig følge, ligesom et Dyr nødvendig maatte døe, om dets Aarer vare saa forde vede, at Blodet hist og her flød ud af sine rette Grændser og Veye. At Træernes Forfrysning foraarsaaes deraf, bliver dermed bekræftet, at de Træer, som kan udholde meget strænge Vintere, naar samme indfalder paa den rette Tid, forflyser og gaaer alligevel ud, naar Vinteren kommer for tidlig om Efterhøsten, da Saften endnu findes i Mængde derudi, og har endnu mege Vandigt ved sig, eller og, naar Vinteren først kommer sildig og langt ud paa Foraaret, naar Saften allerede har begyndt at indflyde derudi. Den Vinter, som i Aaret 1708 begyndte allerede med stor Heftighed ved Mikkelsdag, foraarsagede, at en meget stor Mængde Træer, gik ud, da de dog baade forhen og derefter havde kundet udstaae en langt større Kulde, naar Vinteren ikke havde indfundet sig saa tidlig, om den endog ellers havde været ligesaa streng som denne, hvorom man kan læse i Miscallan, Berol. for Aar 1732. Op i Jamteland og Dalene imod de Norske Grændser, hvor de har den Ulykke, at deres Sæd ofte forfroser, frygter de sig dog ikke for en nok saa kold Vinter, medmindre at den vedholder langt ud paa Foraaret, hvilket sammesteds ofte skeer. For denne Aarsags Skyld synes det, at den al ise Skaber har indrettet det saaledes, at Bladene maae affalde nogen Tid for Vinteren, efterdi de da ere høyst skadelige for Træerne, i hvor uomgiængelig fornødne de forhen end vare til sammes Vedligeholdelse. Ligesom nu Træerne fra de Sydlige og varme Lande har en langt meere vandig Saft ved sig, end de, som voxer heri Norden, hvilket og Hales har udforsket, saa følger, at saadanne Træer maae udstaae større Fare og Vinteren, end de indenlandske, hvilket den daglige Erfarenhed ogsaa til Overflod beviser. Derfor synes det rimeligt til saadan Uleyligheds Afhielpelse at komme Naturen til Hielp med de samme Midler, som den selv bruger, og at giøre saadanne Anstalter, at Bladene kommer noget tidligere af Træerne, end de ellers pleyer at affalde af sig selv, paa det at Saften i samme ikke skal blive saa vandagtig, men federe og meere klæbrig, og, ifald der skulde indfalde en streng Vinter, hvorved Træet maatte fryse, dets Kar dog ikke skulde forderves ved Udvildning. Saa vidt jeg for min Part har haft Leylighed til at giøre Forsøg, har jeg ikke opdaget noget, som strider herimod endskiønt jeg har forsøgt det med smaa Grene af indenlandske Træer, da de øverste Spidser dog gierne forfrpser og gaaer ud; men de ere alletider blevne gode, naar Bladene ere blevne afplukkede, førend de af sig selv faldt af, da derimod andre ere fordervede. Men endogsaa det, som Lapena beret er at have erfaret ved den kolde og længe vedvarende Vinter imellem 1708 og 1709 i Engelland, kan herpaa give et kraftigt Beviis. Han siger, at da allehaande Slags Træer, endog de indenlandske selv, vare i samme Aar gaaet ud, saa havde dog Morbærtræerne staaet sig, som ikke havde været der længe i Landet, og ingen Skade faaet, hvortil Aarsagen maae have været, at deres Blade vare blevne afplukkede til Fader for Silkeormene, saa at de allerede en god Tid for Vinteren vare blevne blottede og skaldede. Deen, som har Lyst til at forsøge denne Sag videre, eller at skaffe sig nogen Nytte af Træernes Vedligeholdese, maatte derfor bruge den Forsigtighed, at han ikke paa een Gang afplukkede alle Blade; thi saa kunde Træet af andre Aarsager forderves; men hver Gang og efter Gotbesi dende altid noget, dog saaledes, at den største Deel kom af, førende de selv faldt af. Han maae og foretage Afginkningen varlig, paa det at Knopperne, som det følgende Aar skal blive til Løv, ikke bliver afrevne med. Den rette Tid hertil maaman udforske ved hvert Slags Træe ved særdeles Prøver; thi det maae skee tidligere ved dem, hvis Saft er meere vand agtig. Det kan ogsaa være, at de, som har været noget længere i Landet, ikke saa tidlig behøve saadan Pley, som de, der nyelig ere blevne plantede. Om et varigt Kakkelovns Kit. Man tager Kridt, som maae have ligget paa et fugtigt Sted, river det fiint, og rører det ud med saa meget sterkt Øl, at det bliver til en Moes, eller Welding, der beqvemt med en Pensel lader sig indpensle i Fældinger og Ridser; iblaar denne Moes blander man Haar af et Biørneskind, som man først maae have klippet i længere og kortere Stykker, dog saaledes, at Moesen bliver penselbar; dermed bliver nu alle Sammenfældinger og Ridser, efterat Levninger og Smullet af den forrige Jndklining er vel udrenset og med en Børste afbørstet, udfyldte og fuldstrøgne, dog ikke paa een Gang, men efterhaanden, naar det første Jndstrøy er blevet vel tørt; da Sprekkerne, som derudi ere komne, tilsidst gandske udfyldes ved Efterstrygningen, som man immer kan igientage, og nu giøre den noget meere flydende.