Jyske Efterretninger, 1773-10-08
Vi forbyde fremdeles, at ingen, efterat dette Vores Breve er blevet bekiendtgjort, understaaer sig at hindre dets Fuldbyrdelse, under hvad Forevending det maatte være; ligesom Vi ogsaa byde og befale, at strax fra nu af skal bemældte heele Selskabs og alle dets Officiers Ophævelse og Afskaffelse sættes i Verk, efter foreskrevne Art og Maade, og under Straf af den store Bann, som bliver Os og Vore Efterfølgere forbeholden imod alle og enhver, som vil lægge hindringer i Veyen for dette Vores nærværende Breves Udøvelse. Vi befale ogsaa, i Kraft af den hellige Lydighed, alle og enhver, geistlige og verdslige Personer, i hvad Værdighed de endog maatte staae, men i Særdeleshed dem, som hidtil have været Jesuiter, at de ikke understaae sig at forsvare denne Ophævelse, eller at angribe den, og ey heller at strive eller tale om samme, om Bevæg=Aarsagerne dertil, om Selskabets Jnstitut, om Constitutionerne, og Regieringsmaaden, og andre hertil henhørende Sager, uden udtrykkelig Tilladelse af den Romerske Pave. Vi forbyde tillige under Banns Straf alle og enhver, at de i Anledning af saadan Ophævelse hverken hemmelig eller aabenbare understaae sig, enten skriftlig eller mundtlig at fornærme, beskamme, eller ellers foragtelig at begegne nogen, og allermindst dem, som have været Medlemmer i denne Orden. Vi formane alle Christne Fyrster, at de, efter den dem af Gud forlente Magt til at forsvare og beskytte den hell. Rommerske Kirke, og i Kraft af den Lydighed og Hengivenhed til den Apostoliske Stoel, bemøye sig med, at nærværende Breve opnaaer sin fulde Hensigt; saa og at der til at befordre enhver i samme indeholdende Artikel udfærdiges saadanne Decreter, hvorved Vores Villies Opfyldelse bliver forsikret, og alle Stridigheder og Uordener iblandt de Christne forebygte. Endeligen formane Vi endnu alle Christne, og bede dem for vor Herres Jesu Christi Barmhiertigheds Skyld, at de tænke paa, at vi alle have een Herre, som er i Himmelen, alle een Frelser, som saa dyre har forløst os, at vi alle ved Badet i den hellige Daab og Guds Ord ere igienfødte til det ævige Liv, udkaarne til Guds Børn og Jesu Christi Medarvinger, og alle spisede med en og den samme Katholske Lærdoms og det guddommelige Ord Spise : endelig at vi alle udgjøre et Legem i Christo og ere hinandens Lemmer. Det er derfore aldeles ganske nødvendigt, at alle, bundne med Kierligheds Baand, have Fred med alle Mennesker, og ikke agte nogen Ting for større Pligt, end at elske hverandre; thi hvo som elsker sin Næste, har opfyldt Loven. Derved bevare de sig for al Fortred, Fiendskab, Uenighed, Efterstræbelser og alle øvrige af det menneskelige Kiøns afsagde Fiende optænkte Rænker, der under det aabenbare Skin af Skoleterdom, Meeninger og christelige Fuldkommenheder søger at for rolige Guds Kirke, og at berøve de Troende den ævige Sallighed. Tilsidst maae enhver stræbe efter at erlange den sande og uforsalskeViisdom, som den hellige Jacobus Cap. 3. v. 13. a. skriver om: Hveer viis og forstandig iblandt eder, han vise sine Gierninger af den gode Omgængelse i Viisdoms Sagtmodighed. Menhave J beedsk Nid og Trette i eders Hierter, da roser ede ikke, eller lyver mod Sandheden. Thi denne er ikke Viisdommen, som kommer oven ned, men jordisk, naturlig og di velsk. Thi, hvor Nid og Trette er, der er Oprør, og al om Handel. Men den Viisdom fra oven ned er først reen, dernæfredsommelig, billig, lader sig gjerne sige, er fuld af Barmhiertighed og gode Frugter, upartisk, og uden Skrømt. Men Retfærdigheds Frugt saaes i Fred for dem, som giøre Fred. Vi ville ogsaa, at dette nærværende Breve, omendskiønt Selskabet, Øverster og øvrige Geistlige, eller hvo der ellers var interesseret i Sage eller tænkte at være det, ikke have havt Stemmer deri, eller ere blev afhørte derom, aldrig maae angribes, svækkes, føres i Rette, eller nogRestitutionis in integrum &c. Middel, ey heller nogen anden Re og hvad meere optænkes kan, maae indvendes imod samme, saa og, at man ikke, enten i eller uden for Retterne, under Forevending af indingne Feiler, af Ugyldighed, Mangel paa Vores Hensigt m. m. ihvor stor og væsentlige Forrevendingerne end kunde være, f. E. at man ikke ha iagttaget de behørige Høytideligheder i denne Sag o. s. v. kan eller maa betiene sig af nogen Rettergang. Der skal ey heller ringeste Prik, det maaskee kunde komme af en Slags Rettighed, eller en lovmæng Sæl vane a. eller ellers nogen Forevending, Anledning, Aarsag, i hvor remæsig og fornuftig den end kunde være, kunde gielde noget imod det Breve, men Vi ville og forordne, at det til ævig Tid skal beholde i Kraft, sin fulde Hensigt, og uforanderlig iagttages af alle dem, som det angaaer. Saaledes og ikke anderledes befale Vi, at alle ordentliDommere, Delegerede, Auditorer, Legater a Latere, pavelige Nuntieller andre Rettens Personer, skal rette og dømme i alle forbenævnSager, og skal det være alle og enhver af dem formeent at dømme eller udtyde det anderledes. Og skulde nogen komme i Erfaring om, at man enten vildende eller uvildende understoed sig at gaae anderledes til Veri bemældte Sager, saa erklære Vi dette, uagtet Constitutioner, Apostolskee paa den almindelige Kirkeforsamling bekiendtgjorte Ordmationer, Be res Regel de non tollendo jure qvæsito, bemældte Compagnies Stetuter, Huuse, Collegier og Kirker, eller ellers noget Privilegium, JnduiApostolisk Breve for Selskabet, og andre Decreter, af hvad Slags de end maatte være, for ugyldigt og som ugjort, ligesom Vi i nærværende Breve vil have alle forberørte Sagers Jndhold udtrykkelig og Ord forOrd forstaaet. Vi ville ogsaa, at man i og uden Retterne skal fæste samme Troe og Tillid til de trykte Exemplarier af dette Beve, naar de af en offentNotario ere underskrevne, og forsynede med en i geistlig Værdighed staaende Persons Seigl, som til den virkelige Original selv. Givet i Rom hos St. Maria Maggiøre, under det pavelige Seigl, da 21. Julii 1773, i Vores pavelige Regierings 5te Aar. A. Card. Negroni. AukFredagen