Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-11-14
Lollands Falsters Stift, Tidende. Redigeret, trykt og udgivet af W. F. Laub i Nykjøbing. No 136. Torsdagen den 14. Uovember. Blandt alle de Andragender, der ere indgivne til den Roeskildske Stænderforsamling, er tilvisse intet betydningsfuldere end det Ussingske om Midler til Betryggelse af Statseenheden og en yderligere Udvikling af Stænderinstitutionen." Dets principale Jndstillingspunct er, at Stænderne skulle andrage paa: "At Hs. Maj. Kongen paa en høitidelig Maade vil bringe til Undersaatternes Kundskab, at det danske Monarchie: det egentlige Danmark, Hertugdommene Slesvig og Holsteen, samt Hertugdømmet Lauenborg, er et eneste uadskilleligt Rige, der gaaer i udelelig Arv efter Kongelovens Bestemmelser, og at Allerhøistsamme vil vide at træffe de fornødne Foranstaltninger til for Eftertiden at standse ethvert Foretagende fra Undersaatternes Side, der gaaer ud paa at løsne Forbindelsen mellem de enkelte Statsdele."De 2 andre Jndstillingspuncter angaae: Foreningen af de to danske Stænderforsamlinger, og Oprettelsen af en af Stænderne delegeret Finantscomitee til at prøve Finantsbudgettet og Statsregnskaberne; to Andragender, der vistnok ere af stor Vigtighed, men som dog træde i Baggrunden mod det første, for deres Realisation er der ingen væsentlig Hindring i Veien, naar Regjeringen vil gaae ind paa Stændernes Andragende. Derimod maa det første Andragende om Statseenheden destomere tildrage sig Opmærksomhed. Vi have altid været og ere endnu af den Mening, som vi flere Gange have yttret, at Regjeringen burde tage Jnitiativet i Spørgsmaalene om Arveforholdene og Statseenheden, ved at give en bestemt Erklæring, som maatte forskaffes Efterlevelse. En saadan Erklæring kan kun udgaae fra den høieste Statsmagt, fra Souverainen; han har den retlige Myndighed dertil, og han har Kraft til at sætte den igjennem. En fri Forfatning er et stort Gode, men den constitutionelle Statsform er ikke skikket til at holde en Stat sammen, naar den truer med at falde fra hinanden; det kan kun den absolut, og alle Staters Historie vidne om, at hvor der er indtraadt en Crisis, som har truet Statens Existents, har man maattet tye til Absolutismen. Forsaavidt ere vi derfor ganske enige med Justitsraad Ussing, at Regjeringen, maa gribe til kraftige Forholdsregler, men i Henseende til den Form, hvori han vil have den eventuelle Erklæring affattet, da kunne vi ikke være ganske enige med ham; vi frygte for, at han forlanger mere end Danmark, vi ville ikke sige, har Ret til, men er istand til at sætte igjennem, naar man tager et fornuftigt Hensyn til Forholdene. Holsteen er en tydsk Forbundstat; det er Noget, hvorom der ikke kan være Talen at indrømme, det er et Factum. Men er dette givet, saa maa man ogsaa tage imod alle Conseqventserne, som følge deraf: det kan ikke nytte, at man krymper sig. Vel troe vi gjerne, at Frederik den Sjette, da han tiltraadte det tydske Forbund som Konge af Danmark for Holsteen, ansaae det som en blot Formsag, der Jntet forandrede i Realiteten; th dengang havde nok kun saare Faa en klar Forestilling om hvad det tydske Forbund vilde sige, eller hvad det kunde blive til; men siden den Tid har Forbundets Bevidsthed udviklet sig betydeligt, og det vil udvikle sig endnu mere. Vi vide ret vel, at meget mægtige Autoriteter have udtalt sig for, at Holsteens Jndlemmelse i det tydske Forbund ingen Forandring har gjort i dets Forhold til Danmark; men vi maae tilstaae, at vi hidindtil ikke have formaaet at tilegne os denne Anskuelse. Vi ville blot holde os til det reent Factiske. Det er Forbundet og ikke Kongen af Danmark, som bestemmer, hvor stort et Contingent Holsteen skal stille, det er Forbundet, og ikke Kongen af Danmark, som bestemmer, hvorledes dette Contingent skal bevæbnes og organiseres, og det er Forbundet, som i Krigstilfælde disponerer over det. At Holsteen er underkastet almindelige Bestemmelser, der tages for alle Forbundstater, som f. Ex. Censurens Jndførelse, er ligeledes afgjort. Alt dette fandt ikke Sted for 1815, og det forekommer os dog indlysende, hvilken Theori man end vil opstille om Forbundet, at det af de factiske Forhold fremgaaer, at der maa være foregaaet nogen Forandring i Holsteens Forhold til Danmark, ved dets Jndlemmelse i Forbundet. Det turde derfor vel være muligt, at en ubetinget Erklæring fra Hs. Majestæt om, at han betragter Holsteen som en uadskillelig Deel af det danske Rige vilde af Forbundsregjeringen blive anseet som et Forsøg paa at rive Holsteen løs fra Forbundet, og saaledes fremkalde alvorlige Remonstrationer. Men selv om Forbundet vilde tie til en saadan Erklæring, hvilket vi ikke ansee for sandsynligt, maa det være i Danmarks egen Jnteresse, at Holsteens Forbundsforhold bestemt udtales; thi det er ikke og kan aldrig vorde den danske Nations Ønske at blive indlemmet i det tydske Forbund; det maa være Nationen magtpaaliggende, at det nøie betegnes for hvilke Deele af Staten, at Forbundsforpligtelsen gjælder, den være nu stor eller liden. Deraf følger endnu ingenlunde, at Holsteen i administrativ Henseende skal adskilles fra Danmark, vi ønske kun, at det klart udtales, at Danmark indtil Eideren Jntet har at bestille med Forbundet. Vel vide vi, at slige Anskuelser stemples af den kongelige Commissarius, og vel af Flere end ham, som separatistiske og statsopløsende. Hvis der er nogen Sandhed i denne beskyldning, saa retournerer, den paa Frederik den Sjette og hans Raadgivere; det er dem, som have tiltraadt Forbundet paa Holsteens Vegne, det er dem, som have skabt dette Forhold, man fortæller os vel nu, at det i Realiteten Jntet har forandret, men vi have paaviist, at Noget har det dog forandret, og det kan i Tidens Løb medføre mange flere Forandringer; man kan derfor ikke fortænke den danske Nation i, at den betragter dette Forhold med mistænkelige Øine, ikke af Antipathi mod den ædle og store tydske Nation, men fordi den ønsker at bevare sin Selvstændighed. Naar derfor det Ønske er udtalt, som vi ogsaa have udtalt og dele, at Holsteen burde have sin egen Administration, saa er dette tilvisse ikke skeet i statsopløsende Hensigter, men fordi vi have anseet det for en naturlig Conseqvents af de givne Forhold, og deraf følger endnu slet ikke, at Holsteen jo gjerne kan vedblive at være en Deel af det danske Monarchie, men rigtignok ikke, hvad det factisk heller ikke er, en Deel af det danske Rige.