Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-06-17
J Dr. Clarkes Daareanstalt i Nærheden af London befandt sig for noget siden en gammel Mand, paa 60 og en Yngling omtrent paa 1620 Aar. Begges Physiognomi røbede deres sydlige Herkomst; men Jngen uden Lægen vidste, hvem de vare. Det unge Menneste var sindssvagt; daglig stirrede han i flere Timer uafbrudt stift hen for sig, udstødte derpaa, med et gjennemtrængende Skrig, Ordet Naade, og sank afmægtig om i Armene paa den gamle Mand, hans Fader, der var fulgt med for at pleie ham. Anstaltens Syge indtoge daglig deres Middagsmaaltid, i Fælleskab; een Dag viste sig ved Bordet en fremmed Gjæst, en lang, mager Mand af bruun Ansigtsfarve og med to portugisiske Ordener i Knaphullet. Alle mynstrede ham med skarpe Blik, men Jngen mere end hine To, Fader og Søn, af hvilke den Første omsider spurgte om hans Navn. Det er en Portugiser, Hertugen af Ribeiro, der lider af Samvittighedsnag!" var Svaret. Ved Lyden af dette Navn foer vor unge Sindssvage op, greb en Kniv og styrtede dermed imod den Fremmede; men inden han kunde komme til at saare ham, forlode Kræfterne ham Kniven faldt ham ud af Haanden, en Blodstrøm trængte ud igjennem hans Mund, og faa Øieblikke efter var han død. Faderen greb den Fremmede i Armen, stirrede vildt paa ham og sagde, i en Tonefuld af Had og Fortvivlelse: "Ulyksalige skulde Du ogsaa berøve mig den anden Søn!" – Som bekjendt udbrød der den 20de August 1820 en Revolution i Oporto, og en Constitution blev proclammeret. Ved Efterretningen herom ilede Johann VI fra Brasilien tilbage til Portugal, og i Aaret 1823 skete der en Contrarevolution, der ryddede baade Constitutionen og dens Ophavsmænd af Veien. Marquien af Oliveira undgik Reactionen, og trak sig med sin Familie tilbage til sine Godser. Hans ældste Søn, Jacinto, der studerede i Combra, tog imidlertid Deel i en Opstand, der blev undertrykt, og faldt tilligemed nogle flere i Hænderne paa de kgl. Tropper. En Commission blev nedsat, for at dømme de Skyldige, og da Hertugen af Ribeiro, Familien Oliveiras Dødsfiende, præsiderede i denne Commission, var det en Selvfølge, at Jacinto maatte være med iblandt de Dødsdømte. Den Ulykkeliges Moder ilede med sin anden Søn, den 13-aarige Manoel, til Lissabon, for at anraabe Dronningen, Donna Carlota (Don Miguels Moder) om Naade. Den lille Manoelskulde stille sig udenfor Bemposta Capellet, og, naar Dronningen vilde gaae derind, kaste sig paa Knæ for hende. Saaledes skete det ogsaa. Hvad vil denne Dreng mig?" spurgte Dronningen. Naade, Naade for min Broder!" raabte Manoel: For Marquien af Oliveiras ældste Søn, der er dømt fra Livet!" Dronningen betragtede overrasket sin Ledsager, Hertugen af Ribeira; men denne hviskede til hende: Der gives ufravigelige Nødvendigheder!" Derpaa spurgte hun Mandel om hans Broders Alder, og da Barnet dertil svarede: "Jacinto bliver først 17 Aar!" vedblev den ophøiede Dame: "Saa meget desto bedre; saa kommer han desto før og vissere i Himmelen!" (Disse Ord ere historisk Sandhed.) Dronningen afslog ei alen Benaadningen; men var endogsaa grusom nok til at befale, at Manoel skulde ledsage sin Broder til Retterstedet og være Vidne til hans Henrettelse. Da den gamle Oliveira erfor dette, gav han det Svar, der vilde have været en gammel Romer værdigt: "Man sparer mig derved en Uleilighed; jeg vilde ellers selv have ført Drengen derhen." Den 26de Septbr. 1823. gik Henrettelsen for sig, og den lille Manoel slingrede mellem fire Soldaters forslagte Geværer bag efter Broderen, hvem Modet intet Øieblik forlod; men da Skuddene faldt og Jacinto, gjennemboret af de dræbende Kugler, sank sammen, for Mangel op, ligesom ramt af et electrisk Slag. Han stirrede vildt paa Broderens blodige Liig og pegede med gruopvækkende Latter paa det; thi Barnet var blevet - vanvittigt. Jacintos Moder formaaede ikke at bære dette skrækkelige Slag. En Maaned efter hendes Søns Henrettelse lukkedes hendes Øine. Marquien af Oliveira reiste siden omkring i Europa og søgte hos de meest berømte Læger Hjælp for sin eneste, tilbageværende, sindssvage Søn; saaledes var han ogsaa kommen til England, og havde overgivet ham til Dr. Clarkes Pleie. Siden den frygtelige Katastrophe, hvorved den unge Oliveira saa uventet fandt sin Død, har man Jntet videre hørt til den gamle Mand. Den Miguels elskværdige Moder, Donna Carlota af Portugal, døde derimod den 7de Januar 1830, from og gudhengiven, i Palaiet Bemposta.