Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-03-10
(Indsendt.) Det er nu to Aar saavel, siden vi offentligen, i denne Tidende, fremtraadte med vore Ønsker og tildeels med vore Forslag angaaende en Forbedring i den geistlige Stands Vilkaar, der forekom os, i mange Punkter, at maatte falde sammen med en kirkelig Reform og derfor at være et fuldkommen værdigt Æmne for en Petition gjennem Stænderne. Vi beklage ikke det ringe Held, vore Bestræbelser synes at have havt thi skjönt Ingen af dem, der i den förste Stænderforsamling repræsenterede vor Stand, værdigede vore Klager og Ønsker nogen Opmærksomhed, have vi dog havt den Fyldestgjörelse, at Fædrelandets øverste Theolog offentligen, med ædel Varme, har bekjendt sig til vor Stræben og at Adskillige af dets meest anseete Præster ere traadte i Brevvexling med os. Have vi længe tiet, da have vi ogsaa været enige i, at det var Tid der til. Nu derimod synes det os igjen Tid til at tale, nu, da den anden jydske Stænderforsamling er nærforestaaende og Haabet om, at trænge igjennem, vender tilbage med Vaaren. Skal ogsaa en lang Vinter lægge sig over vort Haab engang endnu, saa vorder det dog ogsaa Vaar engang endnu, og vi skulle ikke trættes ved, at opløffe Røsten, saaofte det synes os Tid dertil. Ved vor förste Fremtræden gjorde vi opmærksom paa nogle Ufuldkommenheder, som synes os at finde Sted ihenseende til Valgret og Valgbarhed. Det forekom og dybt ydmygende for vor Stand (og vi skjulte det ikke),at ingen Landsbypræst er valgbar eller valgberettiget, medens dog Bonden kan gaae hen, enten for at vælge eller lade sig vælge. Det forekom os ikke konseqvent, at Præsten, naar f. Ex. Bankrenten affordres ham, skal betragtes og behandles som Grundeier, medens han i Valgloven ei engang sættes lige med en Fæstebonde. De samme Grunde, der have bestemt Lovgiveren til at tillægge Fæstebönder Valgret og Valgbarhed, tale dog sandelig for Beneficiariers lige Ret, Vi ansee det derfor heelt naturligt, hvad ogsaa Mange af vore Embedsbrødre have yttret for os at Geistligheden ikke kan nære den Interesse for Stænderinstitutionen, som saa höilig var at ønske. Det er tugen uhjemlet Klage, det er et Factum, at den geistlige Stand er udelukket, aldeles udelukket fra den vigtige og betydningsfulde Valghandling. og vil Nogen sige, at denne Stand dog i Stænderforsamlingen repræsenteres af tvende Geistlige, saa svare vi Ja vel af Tvende, og ei engang dem kan Geistligheden vælge frit af sin egen Midte, Vi ville ikke kaste Skygge paa nogen Mand, men hvorvidt Geistlighedens Sag i nogen Maade maatte være talt af dens Repræsentanter i de tvende allerede tilendebragte Stænderforsamlinger, ligger aabent for Enhvers Orne, som er i Besiddelse af Stændertidenderne. Da vi förstegang udtalte os herom, saae vi os anfaldte fra flere Sider paa den inhumaneste Maade. Man beskyldte os bl. A. for en hierarchisk Stræben, som er himmelvidt forskjellig fra vor Digten og Tragten; for Misfornøielse med Regjeringens Foranstaltninger, skjöndt vore alvorligste Bestræbelser netop gaae ud paa, at fremme Regjeringens Formand. Vi have tiet til ethvert Angreb, i den Forviisning, at den Tid maatte komme, da Meninger, som de af os Fremsatte, vilde gjöre sig gjældende ved deres egen Magt, og vi have allerede nu den Fyldestgjörelse, at kunne sige denne Tid er kommen. Der er ingen dansk Mand, hvis Mening har nogen Vægt, der kan være enig med og mere i nogen væsentlig Punkt, hvorom vi offentlig have yttret os