Berlingske Tidende, 1836-03-11
Viinhandler Hansen har til Forsamlingen indgivet en med 1227 Underskrifter forsynet Petition fra Kjøbenhavn om den ovennævnte Gjenstand, hvilken Petition, som han understøttede, er af følgende Jndhold: Til den høie Stænderforsamling i Roeskilde tillade Undertegnede sig at fremkomme med følgende Andragende: "Med jo meere dybt følt Taknemlighed mod vor Konge, med jo større Haab for vort Fædrelands Fremtid vi have seet Provindsialstændernes Jnstitution imode; med jo gladere Tillid vi have seet de Mænd samle sig, som ere kaldte til paa Nationens Vegne at meddele Raad og udtale dens Ønsker og Besværinger; med jo meere levende Jnteresse vi have seet deres Virksomhed begynde med at bringe Gjenstande af den største Vigtighed for det fælles Vel paa Bane, desto stærkere og smerteligere paatrænger sig os Dag for Dag den Følelse, hvor stor en Afstand der i Virkeligheden skiller Folket fra dets Repræsentanter, saa længe som disses Forhandlinger holdes inden lukte Døre, og ikke engang i Stændertidenden, endnu mindre i noget andet Blad, fuldstændigt meddeles. Vi have stedse befrygtet, at denne Jndskrænkning vilde lægge væsentlige Hindringer i Veien for Opnaaelsen af Stænderinstitutionens Øiemed, og vi mene allerede at have en talende Erfaring for os. Overbeviste om, at de Deputerede i denne vigtige Sag dele deres Medborgeres Anskuelser, tillade vi os derfor til den høie Stænderforsamling at indkomne med det Andragende: at samme vil i eget og Medborgeres Navn indstille for Hans Majestæt Kongen, at der for Fremtiden maa blive tilstaaet Provindsialstændernes Forhandlinger fuldstændig Offentlighed, som nødvendig betingelse for Opnaaelsen af den landsfaderlige Hensigt med Stændernes Jnstitution. Ved denne Petitions Forelæggelse for Forsamlingen den 12te December bemærkede et Medlem, at Kongens Hensigt med Stændernes Jnstitution var at knytte Baandet mellem Konge og Folk fastere, og at Stændernes Forsamling selv kunde betragtes som et saadant Baand. Stænderne maatte derfor nøie slutte sig saavel til Kongen som tilFolket, og dette maatte skee ved at erhverve begges Agtelse og Tillid. Kongens Agtelse erhvervedes ved Frimodighed og Sind- og ei ved smaalige Hensyn, ei ved ængstelig Stræben efter at udfinde hans Anskuelser. Folkets Agtelse erhvervedes ved alvorligen og fast at virke for Landets Vel, men ei ved at tage Hensyn til den for Øieblikket herskende Mening, eller til enkelte høirøstede Stemmer; og denne Agtelse maatte forøges, naar Stændernes Færd laae aaben for Folket. Ogsaa en anden skjøn Tanke havde foresvævet Kongen, da han skjænkede Landet; Stænderinstitutionen, den nemlig, at Almeenaanden skulde oplives. Dette var alt for en stor Deel opnaaet i selve Forsamlingen, idet Kundskaber udbredtes og levende Følelse for Fædrenelandet vaktes; men det var vigtigt, at det samme opnaaedes hos Folket, fornemmelig hos saadanne, der senere skulde tage Sæde i Forsamlingen. Man vilde maaskee imod den paapegede Trang til Offentlighed indvende, at den afhielpes ved Stændertidenden, men om end dette Blad i sin nærværende Form for en Deel gjør det, saa var det dog fornemmelig at tilskrive den nærværende Kongelige Commissarii liberale Fortolkning af Lovens Forskrift om dette Blad; det maatte befrygtes, at Bladet under en anden Commissarius kunde svinde hen til et tort Sagregister. Bladets korte Historie viste, hvorledes Folkets Jnteresse stod i Forhold til Meddelelsernes Fuldstændighed, thi medens Bladet i Begyndelsen, efter Anordningen, kun angav Sagernes Jndhold, havde Subskribenternes Antal været ringe, hvorimod det i den senere Tid var steget meget betydeligt. Der var efter det Anførte kun en personlig Garantie, men ingen i selve Lovgivningen, forat denne Tidende ogsaa i Fremtiden vilde bidrage til at oplive Almeenaanden. Taleren maatte derfor understøtte det Forsamlingen forelagte Andragende.