Viborger Samler, 1846-12-31
Stænderforsamlingen i Viborg. J det 30te Møde blev til foreløbig Behandling foretaget Sagen betr. Udk. til en Anordning om Trykkefriheden. Comiteen fraraader paa det indstændigste Udkastets Emanation som Lov, saafremt det foreløbige Gjennemsyn af Blade og Skrifter indtil 24 Ark ikke ophæves, men tilraader samme, saafremt dette Gjennemsyn ophæves, dog med adskillige Forandringer og Tilføininger. Comiteen erkjender Ønskeligheden af, at den, der ved at overtage Udgivelsen af et periodisk Blad stiller sig i Spidsen foren indflydelsesrig Deel af den offentlige Meningsudvexling og saaledes kan udøve en betydningsfuld Jndvirkning paa det hele offentlige Liv, har en enten videnskabelig eller social Stilling, som i litterair eller borgerlig Henseende begrunder en gunstig Præsumtion for ham med Hensyn til den omhandlede Virksomhed, – og den antager derfor, at der kunde stilles den Betingelse for Udgivelsen af Blade eller periodiske Skrifter, at Vedkommende enten har vundet academisk Borgerret eller har underkastet sig polytechnisk Exammen, Officiersexamen eller Afgangseramen fra en offentlig Realskole, eller taget Borgerskab i en Kjøbstad. Da imidlertid Enkelte uden de anførte Betingelser kunde være endog særdeles vel skikkede til et saadant Hverv, foreslaaer Comiteen, at der for saadanne enkelte Undtagelsestilfælde kunde af det kongelige danske Cancellie gives Dispensation fra denne Bestemmelse. – Comiteens Majoriter (Jespersen, Holst og Nyholm) foreslaaer Jndførelsen af Edsvorneretter i Pressesager, af et velorganiseret Juryinstitut, som den bedste Retsgarantie for Trykkefriheden, en Anskuelse, der stedse vinder større Anerkjendelse i det civiliserede Europa. Med al Agtelse for vore Domstole formener dog den nævnte Majoritet, at Oppositionspressen ikke altid kan blive aldeles upartisk bedømt af Regjeringen, der er at betragte som Part i Sagen, og af de af den beskikkede Dommere, der neppe kunne blive aldeles uberørte af dens Anskuelser. Spørgsmaalet Skyldig" eller Jkke-Skyldig" i Pressesager er i Almindelighed afhængigt af Begreber, der hos lige relsindige Mænd, kunne være forskjellige efter Enhvers særegne Jndividualitet og Synsmaade med Hensyn til den hele Materie, hvorom den paatalte Artikel handler. Hvad der saaledes i en Artikel ret ligt kan ansees at være mindre sømmeligt, mindre passende, eller Tilsidesættelse af pligtskyldig Opmærksomhed imod Regjeringen, kan alene afgjøres efter de Begreber, enhver enkelt Dommer har om det Passende og Sømmelige i en offentlig Discussion ligeoverfor Regjeringen, og hvilke Begreber hos nok saa retsindige og upartiske Mænd blive forskjellige efter Enhvers Jndividualitet, ligesom det ei kan feile, at de politiske Anskuelser, som Enhver nærer med Hensyn til Forholdene og Regjeringens Stilling i saa Henseende, ogsaa ville kunne gjøre deres Jndflydelse gjældende ved Anvendelsen af disse Begreber. Det synes nu at maatte erkjendes, at de politiske Anskuelser oftere ville stille sig i Disfaveur af Pressen hos Mænd, der, som Dommere, ei blot skylde Regjeringen deres Stilling, men endog i mange Tilfælde kunne attraae Forfremmelse fra den Stilling, de beklæde, hvilket vil afhænge af Regjeringen og dens Anskuelse om deres Capacitet, ligesom der heller ikke kan nægtes Muligheden af, at Regjeringen, ved at foretage Valg imellem lige dygtige Mænd til enkelte Dommer=Poster, kan i dens fulde Overbeviisning om, at dens af Oppositionspressen med største Kraft bekjæmpede Anskuelser ere de til Statsvellets Fremme ene rette - noget lade sig bestemme af Vedkommendes politiske Grundanskuelse. - Comiteens Minoritet, (Prof. Larsen, til hvis Votum Biskop T. Müller sluttede sig) kunde derimod ikke tiltræde hiin Anskuelse og Ønskeligheden af Jury-Jnstitutet i Trykkefrihedssager. Prof. Larsen mener, at dette Spørgsmaal nødvendigviis maatte gjøres til Gjenstand for en særskilt Sag og ikke indskydes som noget Accessorisk under den nærværende Sags Behandling. Man synes (saaledes udtaler han sig i Betænkningen) at have tænkt sig Forholdet saaledes, som om det var Regjeringen, der med Hensyn til slige Sager stod ligesom Part over for det hele Folk, da Forholdet dog ordentligviis er dette, at selve Folket deler sig i Partier, og det kan saaledes ikke blot blive Tilfældet, naar Dommerne i en saadan Sag skulde udtages blandt Folket, at den Tiltalte netop vil blive dømt af sine politiske Modstandere, men denne Skjæbne vil saa godt som nødvendigviis træffe det politiske Parti, som til en vis given Tid befinder sig i Minoriteten. Comiteens Majoritet synes blot at have havt en enkelt Green af Oppositionspressen og de Conflicter, hvori denne kan geraade med Regjeringen, for Øie. Det synes herved overseet, at der i de nyere Tider har viist sig en politisk Bevægelse, der er rettet paa noget ganske andet end Forandringer af Statsformerne og Forbedringer i Administrationen, nemlig paa en Omstyrtelse af selve de Jnstituter, der ere Grundvolden for al hidtilværende borgerlig Orden, hvilken Retning ogsaa hos os allerede har fundet sine Organer. Naar man nu tænker sig, at et for den lave Almue skrevet Blad af denne Tendents blev sat under Paatale for formeentlig Pressemisbrug, er det vanskeligt at see, hvorledes den Jury skulde sammensættes, som skulde paadømme Sagen, og imod hvilken den Tiltalte ikke skulde kunne gjøre de samme Erindringer i Henseende til Upartiskhed, særdeles Jndividualitet og Synsmaade med Hensyn til den hele Materie, hvorom den paatalte Artikel handler, "forskjellige Begreber om det Passende og Sømmelige i offentlige Discussioner" o. s. v., som de der ere fremsatte imod de almindelige Domstole. Man maatte vistnok for at den Saggivne kunde finde sig tilstrækkelig fyldestgjort ved sin Sags Afgjørelse gaae saa dybt ned ved Valget af de Eedsvorne, at jeg ikke tvivler om, at Majoriteten selv vil erkjende det Umulige i at opfylde de Fordringer, hvortil Conseqventserne af dens Betragtninger føre. Med Hensyn til dette Sidste bemærkede Referenten (Jespersen),at der ved Omstyrtelsen af selve de Jnstituter, der ere Grundvolden for al borgerlig Orden &c." vel maatte være sigtet til de communistiske Bevægelser, om hvilke han dog ikke vidste at de kunde siges hos os at have fundet deres Organer, – at det ingenlunde havde været Majoritetens Mening, naar den foreslog Jndførelsen af Jurys, at den Tiltalte skulde have bestemt Krav paa netop at blive dømt af sine Ligemænd, saaledes at f. Ex. En af den laveste Pøbel, naar han skrev et Pobelblad, der tilsigtede Omstyrtningen af den borgerlige Orden, skulde kunne forlange at blive dømt af Personer, der stod paa samme Trin af Samfundet som han selv. Jury-Jnstitutet maatte naturligviis ordnes eengang for alle efter faste Regler, og disse maatte gjøres anvendelige paa alle Sager, uden Hensyn til den Tiltaltes Personlighed. Loven maatte bestemme, hvilke Capaciteter der udkrævedes for at opføres paa Listerne over Juris, og imellem de saaledes Opførste blev den specielle Jury at udvælge, uden at deri kunde være Tale om nogen Forandring med Hensyn til den enkelte Sags Beskaffenhed.