Aalborg Stiftstidende, 1832-08-07
Tyskland. Om de seneste vigtige politiske Foranstaltninger i Tyskland hedder det saaledes fra Berlin under 30te Juli, Angaaende Forbundsbeslutningerne ere her, som overalt, Meningerne deelte. Medens Mange i Urolighederne i det sydlige Tyskland, som her iøvrigt almindeligt misbilliges, saavel med Hensyn til deres Princip, som til Maaden, hvorpaa de yttrede sig, ikke see nogen Grund til en saa skarp, for de constitutionelle Staters Princip truende og de repræsentative Mommenter i nogle monarkiske Stater kvælende Reaction, gives der heller ikke Faa, der, uagtet de indrømme Folkenes Ret til at kræve Retfærdighed af Regjeringerne, dog ansee en kraftig Jndblanding i en fortumlende og for det borgerlige Samfunds Rolighed farlig politisk Sygdom for baade fornuftig og nødvendig. De første have med Uvillie bemærket Pressefrihedens Udskeielser og beklage Mangelen af Dannelse i saadanne Egne, hvor den offentlige Menings Øttring fremtræder paa denne Maade eller vel endog udbredes med Glæde. Jdet de selv befinde sig paa en høiere Standpunkt af Cultur, kunne de ikke overtyde sig om, at slige Pamfleter kunne virke skadeligt paa den offenlige Mening hos nogetsomhelst tysk Folk og troe meget mere, at en fuldkommen Ubundenhed allersnarest vilde fremstille de slette Skribenter i deres Nøgenhed og bane Veien for ædlere Aander, der med Besindighed kjæmpe for Sandheden. De frygte Jntet af en Udviklingsprocess, i hvilken Meget svømmer oven paa som Skum, Andet udkastes som Uhumskhed. De Andre derimod ansee en indre moralsk Dannelse som det eneste ægte Middel til Nationernes Udvikling, hvilken ikke kan opnaaes ved hiin Tøilesløshed, eller dog idet mindste vilde udkræve mange Menneskealdere, saa at altsaa enhver Stat i lang Tid maatte stille sig blot for alle pludselig ophidsede Lidenskaber, for først, naar disse vare bortdampede, at see fornuftige og tilfredsstillende Jnstitutioner udvikle sig. Denne Forventning gjendrives tilstrækkelig af Erfaringen, medens derimod denne stadfæster, at en bedre Aandsretning kan fremblomstre selv under ubehagelig Tvang af mange vistnok ikke priselige gamle Indretninger. Denne Aandsretning skaffer Nationerne en langt sikkrere Garanti imod Magtens Misbrug, end Fordelingen af denne paa en saadan Maade, at Regjeringerne derved beredes en stedsevarende Kamp mod Meninger, til hvilken de deels mangle Tid og ved hvilken de ofte nedsætte deres egen Agtelse. Jntet er lettere, end at fremstille Regjeringernes Hensigter i et forhadt Lys, Jntet er vanskeligere, end at overtyde en Mængde, som ikke fatter Forfatnings- og Administrations=Anliggender, om Nytten af mange Love og Foranstaltninger. Skjønt Tiden her for det Meste dømmer, er det dog voveligt, at overlade Alt til denne. Derfor har en saa offentlig og i den dannede Verden anerkjendt Misbrug af Friheden maattet fremkalde hiin Reaction. Om denne atter paa sin Side overskrider sit Maal er et Spørgsmaal, som ikke kan afgjøres, før den ved en eller anden Handling, giør sig praktisk gieldende. Vist nok maatte man beklage, hvis Censuren, istædet for at lægge Tømme paa Frækheden, lagde Lænker paa den videnskabelige Aand, hvilket dog til Slutning er uudførligt, eller stræbte at hindre Udbredelsen af vigtige Sandheder, hvilket ikke kan lykkes, eller hvis endelig endog militaire Demonstrationer skulde anvendes til Beskyttelse af aabenbart Tyrani og Umoralskhed, hvilket Modpartiet synes at befrygte: Men - mod en saadan Fortolkning af Forbundsatten protesterer hele Middeleuropas, Aandsdannelse og selv af de meest uindskrænkede Fyrster vil derfor en slig Misbrug af Forbundsbeslutningen ikke være at befrygte."