Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1842-09-24
For en Mand, som Justitsraad Wiborg i Faaborg, der tidligere er anseet med 3de 40 Lod Sølvs Bøder, senere ved Høiesteretsdom med 300 Rbd. Mulct for urigtig Embedsførelse; i Aaret 1829 fik en Politiesag imellem Saddelmagerne i Faaborg og Saddelmagersvend Sonnenberg, hjemviist til nye og lovligere Behandling, uden at denne Sag senere er foretaget, der har faaet en Dom i en Justitssag kjendt uefterrettelig, fordi han selv var forurettet og saaledes havde administreret Retten i en Sag der vedkom ham selv, som nyligen skal være mulcteret paa 10 Rbd. for Forhaling af en offentlig Politiesag, og endeligt, som jevnligen seer sine Domme forandrede i Over instantserne, har det vel ei meget at sige, om han vedkjender sig en saadan forandret Dom meer eller mindre. Frygtede han imidlertid for at Antallet paa slige Sager derved vilde blive for stort, kunde Jngen have Noget imod, om han i den i Svendborg Amtstidende indførte Annonce, (der kjendelig bærer Præg af, at være forfattet af ham, fralagde sig Forfatterskabet til Niels Jensens Enkes Dom, naar han ei tillige derved havde søgt at kaste Skygge paa Andre. Da han nu, under hiin Forudsætning i bemeldte Annonce har inddraget min Principal Hr. Hofjægermester Føns og mig, finder jeg at skylde denne og mig selv, at ledsage bemeldte Annonce med nogle bemærkninger: Under 19 Aug. 1840 søgte Hr. Hofjægermester Føns Niels Jensens Enke i Radbye for 4 Aars resterende Skatter, og Afgivter, til Beløb 35 Rbd. 1 Mk. 11 s., og, efterat denne Sag var udsat til de sidste Retsdage af 1810, erholdt han Dom for Beløbet den 11 Januar 1841. Denne Dom blev behørigen forkyndt og først forlangt exeqveret, under 10 Marts 1841 for et Beløb, indbegreben Omkostningerne, stort 42 Rbd. 12 s., men, da det viste sig at Enkens hele Bo ikkun udgjorde 4 Rbd. 4 Mk. 10 s., var naturligviis ingen Betaling at erholde. Enken vedtog derfor, ved Forlig til Fogedprotocollen, at ville, uden Jndsigelse, fratræde og fraflytte Huset den 10 April derefter. Da dette Løvte et opfyldtes, reqvirerede jeg, paa Herskabets Vegne, hende udkastet den 26 April f. A., men Justitsraad Wiborg, som Foged, nægtede Execution af det afsluttede Forlig, men erklærede sig villig til, under Betingelse af, at Enken gaves anden Bovæl indtil Sagen, var endeligen afgjort, at sætte hende ud af Benyttelsen af Huset. Da man fandt det simplere, at søge saadan Udsættelse confirmeret ved Dom, end at appellere FogedkjenBonde er delsen, valgte man det Sidste, og Sagen kom saaledes anden Gang for Retten, hvor man, efter Stævning af 10 Mai 1841, der faldt i Retten den 24 s. M., procederede til Forligets Opfyldelse og Fæstes Fortabelse. Ved Sagens næste Foretagelse, den 7 Juni, mødte Sognefoged Knud Poulsen og anbød, paa Enkens Vegne, Betaling af Restancen 35 Rbd. 1 Mk. 12 s., men vilde ei vederlægge de foraarsagede Omkostninger. Da nu Beløbet af disse, paa Grund af de mange Retshandlinger, Jndstævnte havde foranlediget, var større end Restancerne, fandt Hof jægermesteren saameget mindre Grund til at antage Tilbudet, som han tillige antog dette Tilbud at være Jntrique fra Sognebeboernes Side, fordi de frygtede, at Enken skulde komme under Fattigforsørgelse. Det sees af ovenstaaende Fremstilling, at Hofjægermesteren ingenlunde har handlet som stræng Hosbond, hvad man i hiin Annonce vil give ham Skin af, men tvertimod er ved Enkens eget Før hold aftvunget de retlige Skridt, han har foretaget. Ved Mødet den 7 Juni var det at Justitsraad Wiborg, uforanlediget, i alle Parters Overværelse, erklærede, at Sogsmaalet, som stridende mod Forordningen af 9 Marts 1838, aldrig kunde vindes for Hofjægermesteren. Da Justitsraaden jevnligen har den Vane, at betjene sig af slige mundtlige Yttringer, enten paa Gjæstgivergaarden eller i Retten, betræffende Sager der høre under hans Paadømmelse, enten for de komme for i Retten eller under Proceduren, forinden Sagens Documenter komme ham tilhænde og han kan have nogen fuldstændig Kiendskab til Sagen, og man maa forudsætte at Dommen rettes efter det Resultat, der saaledes mundtligen er yttret, og hans foreløbige mundtlige Dom altsaa maa antages at hidrøre fra eensidige Relationer fra Parter eller Andre, der paa deres Vegne have indfundet sig hos ham – har jeg længe foresat mig at paaanke denne Uvane; og da han nu, saa utidigt forud aflagde mundtlig Dom i den omhandlede Sag, saa man kunde fristes til Mistanke om en nær Forbindelse med Modpartiet, erhvervede jeg Hofjægermesterens Tilladelse til at excipere imod ham. Det er altsaa ei, som der siges, Hofjægermesterens Forbittrelse, men min, ved 19-aarig Kjendskab til Justitsraad Wiborgs Maade at behandle Sagerne paa, foranledigede Jndstilling, der bevirkede Exceptionen imod ham, som han optager saa ilde. At Sagen imidlertid ikke var saa utvivlsom som man har villet insinuere, er blandt andre data deraf indlysende, at Cancelliet nægtede Enken frie Proces ved Overretten; i alt Fald vil Hr. Kammerraad Madsen vel nok vide at forsvare sin motiverede Dom, men efter den haanende Maade, hvorpaa Hr. Justitsraaden omtaler denne Doms Forandring i Overretten, skulde man troe, at det var en Sjeldenhed at Saadant hændtes ham, hvilket dog saa tidt er skeet, saavelsom at han oftere er anseet for urigtige Retsbehandlinger. Jeg vil derfor foreslaae: at han for Eftertiden maaler Bjelken i sit eget Øie, for han paaanker Skjæven i Andres; og da skal det være mig kjært: om jeg i Fremtiden kan leve i Fred med ham. Sorgenfrie den 17 Septbr. 1842. H. F. S. Holm.