Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-09-30
J Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn No. 73 har en Ubenævnt omtalt den reesiske Regel, med særdeles Hensyn til Søndergaards og Dr. Ursins Regnebøger, i hvilken første han finder benævnte Regel tydeligere fremsat end hos Dr. Ursin. Men visseligt har Dr. Ursin (og det meget rigtigen) havt for Øie, at en saadan Regnebog er bestemt fornemmeligt for Elever, skal kjøbes af dem, og altsaa ikke bør gjøres dyrere end fornødent. Dens Hovedbestanddele bør altsaa være Exempler og enkelte tydelige Vink for Læreren, under hvis Veiledning Eleverne skulle lære at behandle de forekommende Exempler. Derimod skal den ikke paa Elevens Bekostning være en Lærebog for Læreren, sin Kundskab bør han søge andetsteds. Hertil kunde ikke være taget Hensyn, naar Søndergaard skulde følges, i hvis første Udgave (4de har jeg ikke ved Haanden, men de ville vist ligne hinanden) 7 til 8 Sider ere afbenyttede til Forklaring af reesisk Regel, hvorimod Dr. Ursin indskrænker sig til Brugen af 1/2 Side. Men uafhængig af dette, kan Dr. Ursin have havt andre Grunde for sin Korthed saavel i For Aaring, som i de færre angivne Exempler til Øvelse. Det forekommer mig nemligt ikke, at den reesiske Regel fortjener den fortrinlige Opmærksomhed (især i en Lærebog for Børn) der hist indrømmes den. Hovedsagen i at ordne en Opgave til Udregning ligger ikke i at anvende denne eller hiin Regnemaade, men i at indsee Sætningernes Natur og Forhold til hverandre; indseer man dette først tydeligt, saa falder Opsætningen af sig selv, og den beqvemmeste for Eleven er da vist den, der nærmer sig meest til Reguladetriform, fordi denne er bleven ham tidligst bekjendt; – at den forresten fører eet eller andet særegent Navn er en mindre væsentlig Omstændighed. Er Talen nu in specie om den reesiske Regel, saa har flere Aars Erfaring givet mig den Overbeviisning, at det ikke lønner Umagen at anvende megen Tid paa at indprænte Eleverne den, den fattes vanskeligst og glemmes hurtigst, og hyppigst (for ikke at sige altid) har jeg fundet, at Eleven, naar ham orlades Valget, undviger Afbenyttelsen af reesisk Regel, og derimod tyer til den ham beqvemmere saakaldte femleds Regel, hvorefter enhver reesisk Regels Opgave ogsaa kan behandles, hvilket Dr. Ursin ogsaa synes at erkjende, i det han idelig i sin Rentes-Regning anvender femleds Reglen, og ikke reesisk Regel. Hvorfor da foretrække det mere Jndviklede for det Simplere, naar dette fører til det samme Maal, Endelig, hvor reesisk (eller hvilkensomhelst anden) Regel anvendes, anseer jeg det fatteligere at bruge den hos Dr. Ursin, end den hos Søndergaard brugte Fremgangsmaade ved at opsætte et Stykke. Hiin ordner nemlig først hele Opsætningen efter den almindelige Regel Alt Bekjendt til Venstre og alt Spørgende til Høire, og dernæst undersøger han om nogen af Forholdene er indirecte, og omflytter dette eller disse; - hvorimod Søndergaard foretager denne Undersøgelse med det samme han ordner Opgaven. Dette bliver for indviklet for Eleven; een af Delene af Gangen kan skaffe ham Hovedbrud nok, begge Dele samlede ville aldeles forvilde ham. Det er mere end 20 Aar siden, at MissRadeliffs sidste Roman kom for Lyset; men det engelske Publikums Deeltagelse er snarere forøget end svækket ved Tiden, og endnu stedse har Miss Radeliff i dets Øine den første Plads blandt de engelske Romanskrivere. Med saa mange store og frygtelige Billeder havde hun opfyldt Fantasien, saa mangen en Romanlæser havde hun først indført i en ny Verden, da hun pludseligen, paa sin Berømmelses Høide, traadte tilbage, og indtil sin Død vedligeholdt sin Taushed. Siden den Tid har Maturin udfoldet bele sit Genies Pragt i sine dristige Modsætninger og moralske Paradoxer, Miss Porter og hendes Søster have opstillet en Række Malerier, fulde af en mildtglinsende og gjennemsigtig Skønhed; Miss Edgeworth har ved sin Aands blomstrende Straaler oplyst alle det menneskelige Livs Stadier, fra Betlerens elendige Hytte indtil de brittiske Stores Saloner; Jnchbald har afrevet Undertrykkelsen sin Maske, og har bragt vort Hjerte til at bløde for andre og for og selv; Miss Austin har udviklet hele den qvindelige Iagttagelses Fiinhed og aabenbaret hele det qvindelige Hjertes Jld, og Forfatteren af Wawerley har fremført for os gamle Begivenheder, udstyret med al Nærværelsens Friskhed, og Livets Mangfoldighed. Af alle de Romaner, som vi har hentydet paa, og som i England have gjort Epoke, ere egentligen kun Wawerley Forfatterens ret bekiendte hos os, men i England vedblive endnu som før Miss Radeliffs bedste Verker at opvække den unge Piges første Forbauselse, at være den gamle Bedstemoders sidste Trøst, at blive gjennembladede, laante, og eftertænkte. Men man kan heller ikke nægte at hun besidder en saa fiin Kundskab om alle Nysgierrighedens og Frygtens Oscillationer, en saa skarp dømmekraft angaaende den forholdsmæssige Fordeling af de Pirringsmidlers Grader og Slags hvilke sætte vor Puls i en hurtigere Bevægelse, som ingen Romanskriver og ingen Romanskriverinde foruden hende. Lad hendes Personer ogsaa være kolde og formelle som man har bebreidet hende; Læseren bliver trukket ind med i Begivenheden, tænker ikke paa Charakteren, men lever og handler overalt, Det første Miss Radeliff fremtraadte med, var: The Castles of Ahlin and Danbayne (1789); en flygtig og temmelig almindelig Skildring. Fra den Tid indtil 1797, da hendes sidste Verk: The Italien, udkom, iagttog vi en fortskridende Udvikling af hendes Talent. Skjøndt The Italien savner den drømmeagtige Sødhed, hvilken vi finde i Mysteries of Udolpho, saa besidder den derimod mere Kraft og en renere Smag, og nu, næsten 30 Aar efter The Italien, udkommer af Miss Radeliffs Efterladenskab en Roman, som er skreven 1802, og som i Kraft og Aand overgaaer alle de tidligere. Den hedder Gaston of Blondeville (London 1826. 4 vol. 8.) Aarsagen, hvorfor den saa sildig træder for Lyset er den, at Miss Radeliff, opdragen i den gamle Skoles Grundsætninger, stedse betragtede Publiciteten som et Onde, og kun skrev naar hun var i Pengeforlegenhed. Gaston de Blondeville er tegnet med dristigere og sparsommere Træk end hendes tidligere Verker, men frembringer dog den samme Effect; kun er den simplere, Følelsens Tone strængere. Romanen – efter Foregivende et gammelt Manuskript, som er funden i Kenilworth - indeholder Begivenheder i aatte Dage, Henrich III. tilbragte der. Det Hele dreier sig om et Mord, og udgjør en Række af Billeder, i hvilke hiin Tids raae Aand er skildret med træffende Sandheder, og som forhøier Handlingens Effect, ligesaameget som Skildringer af Landskaber og Sæder i Walter Scotts Romaner.