Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-11-24
(Fortsat.) Alleneste, hvorledes skal Regieringen vel sørge for dette Saavidt jeg indseer: At tilbørlige Lærebøger i enhver Sects Dogmatik og Moral haves, at hver Sect har sine nødvendige offentlige Skoler, at Barndommen og Ungdommen tilholdes i Skolerne at faae tilstrækkelige Kundskaber om Sectens Grundsætninger, at de, naar de ere 14 til 16 Aar, offentlig i Sectens Forsamling giør Rede for deres Troes Kundskab (hvilket kunde, ligesom vor Confirmation, bestemmes til 2de Dage om Aaret). Endelig at Ungdommen, indtil den blev myndig, og det vil jeg sætte til det 20de Aars Fylde, maaskee rettere: 3 eller 4 Aar efter Confirmationen, uvægerlig, og uden Persons Anseelse vedligeholdtes og befæstedes *) i sin Sects Kundskaber, at hertil bestemtes en Gang hver 14 Dag, paa hellig Dagen i Forsamlingshuset eller Kirken, altsaa 14 Gange om Aaret for hvort Kiøn **), da alt det Kiøn af Ungdommen, som ei havde fyldt foranførte Tid og Touren tilfaldt, skulde møde ved Gudstienesten, og umiddelbar efter den overhøres og giennemgaaes ved Catechisering et vist Pensum. Den øvrige Menighed kunde da die eller gaae, ligesom den fandt for godt. At, hvo som forsømde eller ikke kunde sit Pensum, skulde efter Kaar belægges med en saa følelig Mulct, saa de ej saa læt skulde blive borte, eller være efterladne en anden Gang; at herfra saa aldeles ingen Undtagelse fandt Sted, at endog gifte Folk under den Alder ikke vare fritagne, naar Sygdom og Konens Barselseng ei hindrede Saadant **). Dette troer jeg den oplyste og gode Regiering er deels sine Undersaatter skyldig, da den maa sørge for, at den uforstandige Barndom, *) Derved vil jeg ikke sige: At Enhver skulde giøres stiv paa sin Mening. Nril ikkun at faae grundet Jndsigt i den. Siden bliver det hvert Menneskes Pligt at formere sine Kundskaber og vælge det Bedste, Phill. 1, 10. 1 Thess. 5, 21. Det blev nødvendigt, at hvert Kiøn modte hver for sig sin hellig Dag. *) Her er jeg viis paa, at mangen En vil ryste paa Hovedet og tænke: Det var dog Latterligt, m.m. Men, min Ven, hvorfor synes Du saa underligt derom, Fordi Du ei har seet Saadant før. Men fordi Du ei har seet en Ting før, er vel Tingen derfor enten rigtig eller urigtig? Dersom Du faaer seet det Anførte nogle faa Gange, saa falder alt det Underlige hert. Jeg har seet Studentere gaae og staae til Confirmation, gamle Degne tage Attestats, Officierer tage daglig Ostcier=Exammen, hvilket er nu underligst, Dom ikke efter hvad Du har seet eller ikke seet, men efter hvad Din Forstand siger at være ret. Det er utroligt hvorledes ofte unge Mennesker kan hiemme blot fra Paaske til Michelsdag. Enhver, som har denne Erfaring, vil erkiende Ovenanfører for høist nødvendigt. og den vilde Ungdom, saavidt det staaer til den, kan blive oplært og oplyst, fravant onde Lyster, Vaner, Udduelighed og Efterladenhed til Dyd og ædel Virksomhed; hertil hører og, at, skiønt Forældre kan anvende deres Børn til hvad disse ere duelige til og har Lyst til, Forældre dog ej maa lade dem hengaae uopdragne til Alt, og til at blive Jordens unyttige Byrder. Denne Omsorg burde staae under Stedets Skole=Commission; deels sig selv skyldig, at den overalt kunde have vel opdragne Undersaatter, som den ikke skal have Fortræd men Gavn af, som den kan slaae Liid til, og anvende til at efterkomme dens Befalinger troligen. - Paa Landet gives vel Catechisation af Præsten hver 14 Dag og af Kirkesangeren hver 14 Dag; men denne opfylder dog langt fra dette Maal, da Ungdommen hverken møder uden Undtagelse, ei heller bryder den sig om at kunne sit Pensum, da der ingen Tvang er derfor, Ogsaa regnes til Ungdommen og træder frem til Catechisation enhver ugift, altsaa iblandt Ungdommen ogsaa graahærdede (mon dette dog ikke er meere underligt end at Enhver uden Undtagelse staaer frem til han er bleven myndig, eller 3 til 4 Aar efter Confirmationen; men det ene er man vant til at see, det andet ikke), og derfor er man og alt for ligegyldig imod Catechisationen. - Endelig at hver Sect virkelig har sine vel oplyste og vel opdragne Lærere, som, paa det Regieringen kan være desto sikkrere paa deres Duelighed og Redelighed, beskikkes af Kongen, som hans Embedsmænd H. Herved maa da og sørges for, at disse har af Menigheden tilstrækkelig Ophold efter Tidernes Beskaffenhed, og det paa saadan Maade, at, naar Nogen ved Lærerens ubøielige Retsindighed og Retskaffenhed blev vred, denne da ikke skulde have Leilighed til at hævne sig ved ustraffet at kunne tilbageholde sit Deputat til Læreren "). Videre seer Herved vil jeg ikke sige, at nogens Rettighed skulde fratages dem. Meget kan skee med Lempe og betimelig, som fornøier paa alle Sider, naar det Modsatte synes at krænke og forbittrer. Undersaattens Forbittrelse kan ei være nyttig for nogen Regiering. Naar En nu bliver vred paa en Præst, enten fordi Hans vankundige Børn, skal nødes til at gaae i Skole, eller fordi Samme ei kan komme jeg ikke, at en oplyst og god Regiering kan gaae uden at falde alt for meget i det smaae, som det er den umueligt at udføre, og uden at giøre sig selv til Huus-Fiskal eller Jnqvisitor, der ikke allene maatte blive forhadt, men endog forstyrre den huuslige Roe og Lyksalighed, og dog kan den gode Regiering ikke herved blive staaende. Oplysning og Kundskaber, nok saa gode og fortrinlige, uden at blive tilbørlig anvendte, ere ikke allene det Samme, som ingen, som forommeldt, men endog værre; thi da bruger det onde Sind dem til at skade og stifte Ulykker med. Den gode Regiering derfor, som vil have sine Undersaatter til brugbare Væsener, til Undersaatter, som ere lykkelige, og forstaaer at skatte sin Lykke, maa vedligeholde eller besørge, saavidt jeg skjønner, Ældste i hvert Religions Parties smaae Afdelinger, som tilligemed Læreren eller Lærerne maa udgiøre et Raad, ligesom de Ældste i de første christelige Menigheder, (thi som enhver Skole maa have en monarkisk eller faderlig Regierings Form, saa bør ethvert Religions Partie have Republikansk Form. Den første maa i Underviisningen rette sig efter Tiderne, har med Børn, lidet eller halv fornuftige, ofte endog gandske fordærvede Væsener at giøre, som maa paa allehaande Maader faderlig oplæres og opdrages. J det Sidste derimod gælder hvert Sæl skabs evige og uforanderlige Love, som dets fornuftige Lemmer maa følge, eller og udelukkes af Sælskabet), der bør dømme efter Sælskabets ufravigelige Love, tillige kan nøiagtig kiende og daglig til Confirmation, eller fordi Han, skiønt Utrængende, ei kan blive fri for Extra-Skatten, saa efterlader Han at offre. Skulde vel det taales, J Haderslev Amt var det i mine første EmbedsAar indrettet (imellem 1766 og 1776) at hver som, havde været til Confirmation, skulde offre om Høitiden 8 s. som det Ringeste. Han kunde offre saa meget Han vilde, men ei derunder. Offredes ej, blev en Liste paa de Udeblevne leveret efter hver Høitid til Sognefogden, som strax udpante de. Jeg veed og ikke, hvorfor der ei overalt kunde fastsættes et Minimum, under hvilket ej maatte offres, naar samme dog er en Jndtægt. Dersom da sligt blev for hver af Mandkiønnet bestemt til 10 Skill, hver Offerdag og til 8 Skill. for hver af Qvindekiønnet, saa blev dog nok dette efter Tidernes Beskaffenhed det Mindste, der kunde tænkes paa. see sine Lemmers Overeenstemmelse eller Uovereenstemmelse med Lovene. Men da der i et Sogn eller lidet District kunde indsnige sig en hadende eller misundelig Sinds Svaghed hos de Ældste, saa skulde de ey have Magt at udelukke noget Lem af Sælskabet, men hvert tolereret Religions Partie skulde have sit særdeles Consistorium, hvortil Alt skulde refereres, og hvis endelige Beslutning skulde følges. Slig Udelukkelse maatte ikke finde Sted forinden Lærernes særdeles og dernæst Raadets broderlige Erindringer og Advarsler vare foregangne, og Personen syndes uforbedrelig; ei finde Sted uden for umoralsk og frivillig Overtrædelse af een eller flere Selskabets Love, ei finde Sted uden med menneskekierlig Medlidenhed og Skaansomhed imod det feilende Medmenneske. Altsaa vel bekiendtgiøres for Menigheden, dog uden al Forbandelse, tvertimod med det ømme, medlidende, bedrøvede Hierte, der var nødt til ei længere at erkiende den for Sælskabsbroder, som overtraad dets Love, med Forbøn for Samme om Omvendelse og Forbedring, med Opfordring til hans Venner og Bekiendte vel at vogte sig for Deeltagelse i hans Last, dog at vedblive med Advarsler og Opmuntringer, om Han mueligen kunde bringes tilbage paa rette Veie. Dog havde slig Udelukkelse ei Sted, naar En uden Lastefuldhed, men af Overbeviisning gik over fra et Religions Partie til et andet. – Alt dette kunde ethvert Religions Sælskab, som mældt, indrette for sig selv. Men da det unægtelig synes det Sundeste og Sandeste saaledes at handle, overeenstemmende med Christendommens Jndretning i de første Aarhundreder; saa synes det nødvendigt for den gode Regiering, som og foran er viist, at indrette for sin egen Skyld denne Forfatning og saa hvert tolereret Religions Sælskab, som ikke havde den. - Herved indblandede Regieringen sig paa ingen Maade i Partiernes forskiellige dogmatiske Meninger; men ikkun med sin Kraft forekom muelige skiulte Fornærmelser, med sin Kraft fremmede hvert Parties Oplysning, Moralitet, Virksomhed, Fædrelands Kierlighed til Statens almindelige Gavn. (Fortsættes.)