Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-12-18
Sverrig. Politimesteren i Stokholm, Hr. Hult berg, er, formedelst Embedsvilkaarlighed, af Hofretten, dømt til at miste sit Embede. Særdeles vanskeligt har det været, under Sagen at faae nogen Forklaring af Hr. Hult berg. Saaledes havde Hofretten i Actionen mod Hr. Hultberg betræffende ulovlig Arrestation af en Enke m. m., samt en Politibetjents Angivende, at han paa Hr. Hult bergs befaling ved Haandskruer havde søgt at pine en Haandværksvend til at bekjende sin formeentlige Brøde, først paalagt Hr. Hultberg 60 Rd. Bøde, fordi han i fire Maaneder havde undladt at afgive sin Erklæring over Hofrettens Skrivelser til ham. Hr. Hultberg kunde imidlertid ikke herved formaaes til at efterkomme befalingen, hvorfor Bøden forhøiedes til 200 Daler. For nogen Tid siden affordrede Fiskalen Hr. Hultberg Forklaring angaaende fire Arrestanters Bortrømning, og tilpligtede ham under 100 Dalers Mulct til inden den 30 Novbr. at afgive samme, og den indkom da den 2 Decbr. J den (S. 877) omtalte mærkelige Plakat angaaende fire Faste-, Bods= og Bededage, som skulle holdes over hele Sverrig i Aaret 1840, hedder det: "J det nu snart tilendebragte Aar har Fædrelandet vedblevet at nyde Fredens Lykke og Velsignelse. Herfor bør vi takke Gud, som holder sin beskjærmende Haand over Sverrigs Land. Den første Halvdeel af indeværende Aar og Slutningen af det forrige have Vi for det Meste tilbragt paa Reiser i Vore Riger, hvor Vi overalt have mødt umiskjendelige Beviser paa den Kjærlighed og Troskab, hvormed Nordens Folk slutter sig til sin Konge. Hverken Aarstidens Haardhed eller Reisens Besværlighed, under en fremskridende Alder, have skadet den Helsen, Gud har tilladt Os saa længe at bevare. Vi bøie Vort Hoved for Kongernes Konge og prise ham for denne, som for saamange andre Velgierninger. Ogsaa J, svenske Mænd, bør forene Eder med Os og takke det Godes Giver, som har ladet Eders Konge endnu beholde de Legems- og Sjælekræfter, som udfordres for at styre et frit Folk, og vaage over dets Bedste. Lader Os takke og bede. - Bønnen, elskede Undersaatter, er for den Christne ikke alene en Pligt, men ogsaa en Trang og en Tilfredsstillelse. Den er Menneskets Omgang med Gud. Anseer nu Mennesket Omgangen med sine Lige for trøstefuld, ja nødvendig, hvor meget mere trøstefuld og opløftende maa da ei Omgangen være med Gud, som kjender alle vore Fornødenheder, og kan afhielpe dem alle, Alt hvad J bede Faderen om i mit Navn, det skal han give Eder, siger Sønnen. Men hvad skulde det betyde, at bede i Sønnens Navn, om det ikke var at bede i Hans Aand, saanegennyttigt, saa kjærlighedsfuldt, saa broderligt, som han bad, Det betyder, at bede med samme rene, uskrømtede, himmelske Sind. Eller have J ikke hørt, hvorledes Menneskenes Søn baad, Hvorledes Han bad mindre for sig selv end for Andre, ikke alene for sine Venner og Disciple, men ogsaa for sine Fiender og Forfølgere; hvorledes Han bad for dem selvet Døden, ja i Korsfæstelsens Død; hvorledes han elskede dem, som hadede Ham, hvorledes Han ønskede Godt over dem, som bandte Ham? Der laae i Hans store, kjærlighedsfulde Hjerte en Velvillie for hele Menneskeslægten, som ikke udelukkede en Eneste; derfor 20de var Han sendt af Faderen, for at Han skulde oplyse Alles Aand, opvarme Alles Hjerter, frelse Alles Sjæle fra det Onde, det vil sige fra Mørke, Had og Fordømmelse, i Naar J paa denne Maade bede, bærer Bønnen altid sin egen Bønhørelse i sig; thi naar J ved Bønnersele Eders af Hjerte luttret, Eders Tillid styrket, Eders Haab befæstet, Eders Sjæl opløftet og rolig J Lidettroende og Uligisomme, er da ikke dette allerede en Bønhørelse!"