Viborger Samler, 1840-03-16
Hvorledes ville Hofjournalerne modtage dette Specimen paa ærefrygtsfuld Fortrolighed, der stiller Kronen og den simple Undersaat i een Linie, Thiers og Kongen, Kongen og Thiers ere lykkeligviis blevne enige om at begrunde Frankerigs Hæder og Lykke; see, det er det, hvad Præsidenten for det nye Cabinet har villet forkynde Verden. Det Tvungne i Thierss Væsen og hans Forlegenhed udtrykte sig i hans nedskrevne Ord og endog i hans Holdning. Man følte, at han bestræbte sig for at true Alle, og at give Alle Haab. Aldrig var i Sandhed nogen Dictator mindre sikker paa at friste sin Tilværelse i nogle Uger. . . J dette monopoliserede og udartede Kammer, i dette Kammer, hvor Alt reducerer sig til en individuel Egøismes elendige Beregninger, er det blevet ligesom til en Vane og en Art Jndustrie for Cabinetterne at drive deres Spil. De dueligste rones ere netop de Personer, der bedst forstaae at vurdere den af dem selv afbenyttede moralske Uordens Ulemper. Efterat have speculeret paa Jntriguer, Ærgjerrighed og Havesyge, vilde de gjerne kun have at gjøre med simple uegennyttige og oprigtige Mænd. Men til denne Priis vilde Regjeringen være en altfor beqvem Sag, det er fuldkommen retfærdigt, at de politiske Jongleurs betales med den Mynt, de selv have præget. Courr. franc siger om det nye Ministerium: "Det Manifest, Thiers har oplæst idag, er intet Regjeringsprogram; det er neppe en Fremstilling af Principer. Han har angivet det Punct, hvorfra han gaaer ud, ikke det Maal, han stræber til Saaledes bære alle Statsmænd sig af, der indtage en vanskelig Stilling. Thiers lover os fuldstændige Oplysninger paa den Dag, da der vil blive debatteret om Supplementar=Crediten; samme Dag vil ogsaa Oppositionen fremkomme med sin Mening.... Dog lægge man Mærke til det Sted i Talen, hvor Thiers i passende og værdige Udtryk omtaler sin personlige Stilling. Vel siger han ikke, at Kronen har givet efter; thi et Ministerium skal dække Kongen; men hans Tale viser, at han, da han overtog Regjeringen, ikke har opoffret sine Meninger; og det er Alt, hvad Publicum forlanger at vide. – Et parlementarisk Cabinet, en Premierminister, der - i sine Meningers Navn - overtager Regjeringen, en seierrig Majoritet, der fordriver den beseirede Minoritet fra Statsanliggenderne: i disse Kjendsgierninger ligger en fuldstændig Revolution. . . . Vi indrømme med Thiers Nødvendigheden af at forenede samvittighedsfulde Meninger til eet Maal, har man fundet det, vil han nævne os det: Thiers's Tale er modtagen med Kulde af begge Centra. Det forekommer os klart, at denne Fraction af den venstre Fløi har, paa enkelte personlige Undtagelser nær, allerede fattet sin Beslutning. De 221, eller i det mindste de meest liveli- og udbredte Nancer af de 221, ville stemme imod Ministeriet. Det er en Hær, der forbeholder sig at fornye sit Angreb og der, medens den venter, beholder sine Cadrer, sin Stab, sine Generaler. Mole lader de 221 rykke frem for at komme Ministrene fra 15de April og 12te Mai til Undsætning, og disse forene deres Had imod Thiers. Fra denne Side har han Jntet at haabe. Thiers har kun 8te Dage; han kan ikke trænge igjennem. Men naar han ved Discussionen ang. de hemmelige Fonds viser Frimodighed og Fasthed, vil han falde med Ære. Bedre er det, at døe saaledes, end at leve saaledes som det forrige Ministerium har levet."