Viborger Samler, 1839-07-06
Nyeste Postefterretninger. Frankerig. Om Regjeringens Andragende angaaende en Creditbevilling, for at kunne forstærke Flaaden i Levanten, oplæstes den 24de Juni i de Deputeredes Kammer af Jouffroy Commissionens Betækning, der gaaer ud paa, at Crediten bør bevilges. "Men dermed, vedblev Jouffroy var det Commissionen overdragne Hverv ikke til Ende Vi have tillige maattet beskæftige os med den Politik, som Frankerig har fulgt i Orienten, og som Frankerigs Ære byder at følge for den kommende Tid. Vi ønske af Hjertet, mine Herrer, at Kammeret vil blande sig i Landets udenrigske Anliggender, om endog denne Jndblanding ikke havde Andet til Følge, end at Uenighederne omsider bilagdes paa en til Frankerigs Jnteresse og Ære svarende Maade. Det er Commissionens eenstemmige Mening, at Frankerig maa opstille den Grundsætning, at ingen Udvidelse af Territorium maa finde Sted for nogen af de kæmpende Partier, og at den politiske Ligevægt maa opretholdes, men den egentlige Fare ved Sagernes nuværende Tilstand ligger i Muligheden af en russisk Jntervention, og i den i Unkiar Skelessi afsluttede Tractat, For at fjerne denne Fare, maa Europa paa en definitiv og bestemt Maade fastsætte Sultanens Forhold til hans mægtige Vasal, og saaledes gjøre Ende paa Ruslands Protectorat over Storsultanen. Naar Rusland er blevet hørt og adspurgt ved Reguleringen af det hollandsk-belgiske Spørgsmaal; hvorledes vil det da kunne tilbagevise Europas Jndblanding i det langt vigtigere Spørgsmaal om de orientalske Anliggender, Hersker der først Overeensstemmelse i Anskuelserne hos de store Magter, da vil Sagen lettere og hurtigere kunne føres til en tilfredsstillende Opløsning. Commissionen har ledet Kammerets Opmærksomhed paa denne Sag; Commissionen har advaret Kammeret, og Dette tilkommer det nu, at slaffeFredens, Retfærdighedens og den europæiske Ligevægts Politik Indgang. Men hvorledes, og hvor store end andre Magters Fordringer kunne være, Frankerig maa i denne Sag paatage sig en Rolle, der er det værdig; og at Dette vil skee, derfor maa Ministeriet være ansvarligt. Mødet i de Deputeredes Kammer den 26de Juni gav Ministrene for første Gang Leilighed til at udtale deres Anskuelser og Planer med Hensyn til et vigtigt politisk Spørgsmaal. – Discussionen angik Creditbevillingen (5. Mill. Fres.) til Flaadens Forstærkning, eller den Politik, der for Fremtiden skulde udvises mod Spanien. Lovudkastet antoges med en Majoritet af 269 Stemmer imod 59. Er denne Afstemning en Triumph for Regjeringen, har den ikke Marschal Soult, Ministeren for de udenlandske Anliggender, men Ministrene af det venstre Centrum, nemlig: Passe og Dusaure, at takke derfor, Soult viste sig i sin hele politiske Ubetydenhed, og med sin korte, skrevne Tale vilde han vistnok ikke have udrettet Noget, dersom ikke Passy og særdeleshed Dufaure, der i Alt synes at være Cabinettets Hovedorgan og den meest Jnd viede i Thiers's politiske Anskuelser, vare ligesom ilede til hans Hjælp, og havde udtalt sig saaledes angaaende det vigtige Spørgsmaal, at Kammeret bifaldt Cabinettets Anskuelser. Af Dufaures veltalende Foredrag kun Følgende: Der er en stor Forskiel mellem dette Cabinet og det forrige, og denne Forskjel ligger i et lidet, meget bekjendt Ord, der i sin Tid har vakt stor Opsigt; det er nemlig Grev Mole's Jamais, det forrige Cabinets Erklæring, at Frankerig aldrig vil interbenere i Spanien, medens det nærværende Cabinet erklærer, at ville adspørge Frankerigs Jnteresse, saasnart en Jntervention synes nødvendig. Det nuværende Cabinet opfatter Sagen fra et andet Synspunct end det forrige; det nuværende ønsker, at det constitutionelle Princip i Spanien maatte hurtig og snart bære Frugter, men Ministeriet formenes tillige, at en Regjering kun da tør love sig Varighed, naar den indsætter sig ved egen Kraft; thi en ved fremmede Tropper indsat Regjering bærer Spiren til Opløsning hos sig; og kun for at skaane Dronningen for at begaae en saadan Hovedfeil, troer Frankerig ikke at burde intervenere. Skulde Sagernes Tilstand imidlertid vorde saadan, at den bestaaende constitutionelle Regjering i Spanien ikke kunde holde sig, og at Don Carlos seirede, da maatte Frankerig vist nok være forpligtet til at forene sig med Spanien og intervenere. Dette var Meningen af Conseils-Præsidentens Yttring. Man kan være af forskjellig Anskuelse med Hensyn til Tractaters Fortolkning; men Fremtiden kan Jngen forudsige. Man maa oppebie Begivenhederne. Saaledes er den nærværende Regjerings Politik, og den vil Regjeringen ved blive at følge. Mathien de la Redorte fremstod nu. "Jeg maa ønske mig til Lykke ved at have foranlediget Ministeren til at give disse Erklæringer; af hans Frimodighed ventede jeg et saadant Svar. J Dag altsaa kunne vi sige til Frankerig og Udlandet: Vi have en Regjering, der aldrig vil give sit Minde til, at en Contrarevolution gaaer for sig i Spanien; jeg forlanger, at denne Erklæring skal nedskrives." (Fortsættes.)