Berlingske Tidende, 1775-02-01
Efter denne sandfærdige Beretning om alt hvad som en passeret, tillader os, at vi bede Eder at overveye til hvad Hensigt alt dette sigter. Lad være at Ministerium, naar det bruger al den Stor Britanniske Krigsmagt, og med vore Romersk Catholske, Naboers Hielp er i Stand til at drive Taxations=Artikien igiennem, og bringe os gandske i Trældoms Stand. Saadant et Foretagende maae nødvendig meere eller mindre formeere Eders Nationale Gield, som med sin Tyngde allerede trykker Eders Friheder, og opfylder Nationen med en Mængde Pensionister og EmbedsMænd. Vi formode og, at eders Handel i nogle Stykker, vil lide derved. J hvor om alting er, lad endog være at J skulle faae en fuldkommen Seyer over os, hvordan vil da (?) I Kraft af den Acte Habens Corpus kan en Arrestant, som meener urettelig at være bleven arresteret, forlange at man føres ham frem for Hoffet til hvilket Sherisen da er forbunden skriftlig at forklare Aarsagerne hvorfor han er bleven arresteret. Og dersom Hoffet meener at Arresten er skeet uden tilstrekkelig Grund, eller at Forsetisen er af den Beskaffenhed, at den kan tillade Løsgivelse under Caution, bliver den Arresterte sat i Frihed eller Løsgivet naar han stiller Caution. Formedelst denne Act har og Dommerne, i Faveur af Friheden, Magt til at bevilge en Løsladelse indtil videre i de Omstændigheder, hvor Lovens Strænghed al deeles ikke skulle tillade det. da Eders Tilstand blive, hvad for Fordeele, hvilke Laurbærkranse skal J høste af saadan en Seyer, kan et Ministerium ikke med den samme Krigsmagt paa lige Maad lægge Lænker paa Eder, Ja vil J maaskee sige, men saa vil vi ikke beholde denne Krigsmagt. Men erindrer Eder at i saadant Fald skulle de af America hævede Taxer, alle sammes Rigdomme, og vi kan vel sige det, Jndvaanerne af dette store og faste Land selv, især de Rommersk Catholske, være til Eders Fienders behagelige Tieneste. Og J. havde da slet ingen Ret til at vente, at, efterat J havde gjort os til Slaver, mange af os skulle vægre sig ved at hielpe til at bringe Eder selv i lige Trældom. Holder ikke det for blotte Hiernespind, betænker, at udi fortere Tiid end et halvt Aarhundrede, skal de Skatter, som Kronen har forbeholdt sig, og som komme fra de utallige Landuddeelinger, som her ere blevne bevilgede, indbringe udi Kongens Skatkammer overmaade store Rigdomme, og naar Kongen foruden denne Jndkomme tillige faaer den Magt, at taxere America efter Behag, saa skal Kronen, blive gjort independent, og ikke meere behøve, at anmode Eder og Subsidier. Den skal der endog besidde en større Skat, end der vil være fornøden til at kiøbe de Friheds Levninger, som endnu maatte befindes paa Eders Øe. - Kort sagt, tager Eder i Agt, at J ikke selv falde i den Grav, som man søger at grave for os. - Vi troe, at der er endnu hos den Engelske Nation megen Dyd, megen Retfærdighed, og megen Kierlighed til det almindelige Beste. Disse Egenskaber er det, som vi anraabe om Hielp. Man har sagt Eder, at vi vare Oprørere, Folk, som satte sig op mod enhver Regiering, som strebte allene efter at være independent. Værer forsikrede om, at det ey er virkelig saa i Gierningen, men allene Bagvaskelser. Tillader os allene at være saa frie, som J ere, saa skal vi altid ansee en Forening med Eder, som vor største Ære, og som vor største Lyksalighed. Vi skal altiid være reede til, at bidrage alt hvad, som staaer i vor Formue, til dette Riges Velfærdt. Vi skal holde Eders Fiender for vore Fiender, Eders Fordeele for vore. Men dersom J have fast besluttet, at tillade Eders Ministre paa en forvoven Maade at spille med det menneskelige Kiøns Rettigheder; saafremt hverken Retfærdigheds Røst, eller Lovenes Villie, hverken Constitutionens Grundsatzer, eller Menneskeligheds indvortes Følelser ere i Stand til at forhindre, at J for saa ugudelig en Sags Skyld ville udgyde Menneske Blod, da, og i dette yderste Fald maae vi erklære for Eder, at vi aldrig skal samtykke udi at være Vedhukkere, eller Vanddragere for noget Ministerium, eller nogen Nation, i hvilken det og maatte være. - Sæt os samme Stand, hvorudi vi vare i Slutningen af sidste Krig, saa skal vor gamle Harmonie snart igjen blive oprettet. Men af Frygt for, at samme Efterladenhed, samme Mangel af Agt for vore fælles Fordeele, som J udi nogle Aar, have ladet see, skal vedvare, troe vi, at Forsigtighed udkræver, at forekomme Virkningerne deraf. -