Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-10-30
Aarhus, d. 16de October. Paa Markedet i Gaar var alt som sædvanligt i høi Priis. Rug saa man ogsaa som sædvanligt slet intet til. For Havre blev der forlangt 50 Rdlr. Td., Smør 42 a 5 Rd. Pdt., Kjød 8 Mk., Talg 100 Rd. Lispd., Kartofler 4 a 5 Rd. Skp., man havde om Morgenen derfore forlangt 8 Rdlr., men da flere, skjøndt kun faa Sælgere kom til, faldt de dog ned til 4 a 5 Rd., Gulerødder 6 a 7 Rd. Skp., en levende Gaas 24 a 26 Rd., en slagtet Dito 18 Rdlr., en Kalv 16 Rdlr., et Lam 50 Rdlr., et Pd. Uld kostede om Morgenen 8 Rdlr. men faldt inden Aften til 4 Rd., naar Grønt og Kjød undtages, var her kun lidt af alle andre Artikker til Salg. Og saaledes bærer man sig af midt i al Overflødigheden. Aarhuus Av.) Hittern. (Skrevet i 1804). - (Forts. af see No. 85.)De 272 Bønder holde hver 6 a 10 Køer; efter Middeltallet (8) altsaa 2170 Køer. 160 Huusmænd 3 a 4 - . - 525 2795 Køer. her er tilsammen 350 Heste, og circa 3000 Faar, dertil lagt en 6 a 700 Sviin, saa udgjør dette noget nær hele dette Præstegields Besætning. Landet er 1000 Skridt inden for Kysten aldeles ikke beboet. Luften er mild. Vintren er her endnu kortere, mere afbrudt og mindre stræng end paa det Fastlandet nærmere Ørland. - Klippen, som udgjør Øen, der er henved 6 (danske) Mile lang, 2 til 2 1/2 bred, er mange Steder bedækket med et lerigt Jordlag, endnu flere Steder med en Tørv, der ofte heel let kunde udtørres og forvandles til Ager og Eng. Der reiser sig nogle Klipper i Veiret, dog kun to, tre, til nogen betydelig Høide, nemlig Elsfieldet, Taaningen og Haakoldstinden. Siderne af disse ere nogle Steder bevoxne med Fyrskov, der dog fordet meste er tynd og ubetydelig. - Her er i Skoven en Deel Hjorte, skjøndt Kronvildt; hvilke og ere alle de vilde fireføddede Dyr her findes, foruden nogle forvildede Faar og Geder, som dog ei ere i nogen Mængde. Ryper, Beccassiner og andet Fuglevildt ere her i store Sværme. - Det er saare urigtigt, hvad der staaer i Bings Rorges, Geographie, at her er skjønne Skove og græsrige Dale og Fjelde, i det mindste at dette er Landets almindelige Præg. Skovene ere tynde og usle, skjønne ville neppe Havvinden tillade dem at blive, uden de faa Steder, hvor de kunde have Læ. Dalene ere allesammen Moradser, og Fieldsidderne for det allermeste med, saavidt de ei ere nogne, som deres Toppe. Men der er nok for at vise, at overmaade meget af dette skrækkeligen øde Land kunde opdyrkes, at der kunde blive meget frugtbringende Land, at dets tolv eller flere Mile kunde ernære mange flere Mennesker, end de 3800 (egentligen meget færre, thi der boer maaskee Halvdelen af disse paa de andre Fiskerøer) til hvis Underholdning Øens Jordbund nu kun giver et lidet Bidrag. - At for Resten, foruden den Havluft, som om Vinteren formelder Climatets almindelige Kulde, men om Sommeren ogsaa forringer Varmen, og medfører bestandig Fugtighed og idelig Taage, ogsaa de kolde Uddunstninger af de uendelige Fjeldmoser, som aldrig tørres, formindske eller forsinke Vegetationen og den liden Jorddyrkning her drives, er saare rimeligt, som og derfor at forøget Cultur vilde gjøre Landet frugtbarere, som Luften mildere. Her avles rigtig nok de fleste Aar ret godt, og hvor Jorden dyrkes vel, 6 til 10 Fold, og Avlen forfryser aldrig; men Fugtigheden gjør dog, at Aplen stundom mislykkes, Kornet ei modnos, eller modent kan ei tørres og indbringes. - Et saadant mislykket Aar var 1803. Dette Aars Misvært, – som her ei var større end overalt i Stiftet, ogsaa i de bedre dyrkede Egne - kom vel tildeels af Sommerens kolde Fugtighed; men fornemmeligen deraf, at det, man saaede, var af forrige Aars slet indhøstede Korn, da der 1802 var ogsaa heel maaadelig Væxt, men især Høsten saadan, at alt Kornet havde spiret i Straaet, inden det, fordærvet, kom i Huus. - Men alle ere dog enige om, at Avlen, vel besørget, vilde overhovedet meget vel lønne sig. - Grunden til at Agerdyrkningen alligevel er bleven staaende ved det nærværende Jntet, er fornemmeligen den lokkende Adgang til det, i sig selv ei mindre besværlige, men stedse Rigdom strax og med liden Møie lovende Fiskerie, da een Dag rigt fisket kan indbringe meere end flere Aars endog heldige Agerdyrkning. Almuen her hader derfor og foragter Agerdyrkersysler. Tjenestefolkene betinge sig ei sielden, intet at gives dermed at gjøre, Agerdyrkningen staaer dermed her paa saadan Fod, at Bønderne bygge, hvor de kan, deres Fæhuse ude paa Klipperne ved Havet. eller Fjordene, for at nyde den Beqvemmelighed, at kunne muge Gjødningen fra Køerne umiddelbar ud i Søen. - Undertiden og ofte kommer Fiskeriet i Collision med Agerdyrkningen, hvorved stedse denne maa staae tilbage. J 1804 var der rigt Fiskeri, skjøndt et her ved Kysten, men nærmere ind mod Ørlandet, Aafjorden a., hvorhen alle, som kunde, herfhavde begivet sig. Det varede saa langt ud paa Foraaret, at den Tid, da Pløiningen og Foraarets Agerarbeid, skalde være gjort, hengik ubenyttet Her blev derfor ei saaet det halve af hvad man, endog med blot den nærværende Agriculturaand, ellers vilde have saaet. - Det hænder anden Gang, at der i Ho eller Kornhøsten bliver stærk Tilgang af Sild; i saa Fald bryder man sig hverken om Høet eller om Kornet – men alle tye til Sildnødterne. - Erfaringen viser, at der ganske nærved de tyndt adspredte Vaaninger, hvor man dog maa gjøre lidt, for at tørre den ellers overalt udbredte Fjeldmyr, danner sig en tør Jordbund, der bær Græs, og vilde bære Korn, om den dertil blev betroet. Men man forsømmer saa ganske endog Engdyrkningen, at man neppe slaaer det Græs, der voxer nær ved Huset, eller benytter de lidt fjernere af Naturen dønnede Enge, uden til der at lade Kreaturene gaae, end sige ved Grovt ning, Tørvens Forbrændning eller paa anden Maade tilbereder sig Enge. Da man derfor lidt eller intet har at fodre Qvæget med, men Fjordene næsten altid ere opfyldte med Seiens Yngel, den smaa Mort, saa kaster man hver Norgen, Vintren igjennem, Nodten, og inddrager en Spand fuld Mort, den slaaer man her i en Kiedel, koger den, og denne Fiskesuppe og Fisk, med hvad man kan have hengjemt af Fiskehoveder, er Køernes almindeligste Vinterfoder. Stormer det, saa man ei kan fiske, eller bliver Fisken stundom borte, saa faster Qvæget. At det trives ilde og malker slet ved dette Foder, er naturligt. (Forts. - Hand. T.)