JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Corsaren, 1843-06-09
Strøtanker af "Dagen". (Om Adel og Aristocratie.) At være Liberal - - behøver Jngen at skamme sig ved - - og det Modsatte, at være fordomsfuld, snæverhjertet, er en Dadel for den, der med Rette kan sigtes for slig Tænkemaade." "Jmod enhver ikke gavnlig, men skadelig aristocratisk Jndflydelse har Tidsaanden mægtigen reist sig og har baaret den til Graven." "Der maa i anden og tredie Stand danne sig Corporationer, og disse maae ved Stemmer et hæves til Statsorganer. - - Retfærdigheden kræver en saadan Udvidelse af Repræsentationen." "Første Stand afgiver altsaa i Længden ikke den ønskede Garentie". "J Forvaltningen allene at søge en Kraft, som gjør enhver anden Støtte overflødig, dette er en Misforstaaelse, som Erfaringen noksom beviser." "Flere ere de Aarsager, som have indfort Adelens vanærende, ugunstige Stilling." "Folkets Frihed; at stride herfor er den Opgave, som Adelen har at opfylde." "Ogsaa den saakaldte Hofadel har væsentligen skadet - Grundadelen. Den Stilling, som hiin indtager og Fyrstens Person, gjør den ofte hovmodig, og da den mangler Leilighed til at erhverve sig Fortjenester, men ofte ikke er uden Jndflydelse paa Forretningernes Gang, navnligen Embedernes Besættelse, saa" - dog vi vove ikke at fuldføre "Dagens" Sætning. Dette er den, "blinde Hengivenhed" hvormed den belgiske Professor siger: at Dagen, understøtter Magthaverne". Denne Artikel kan neppe være af H. v. L.
Corsaren, 1843-06-16
Ombord paa Dampstibet "Jris" i Malmø Havn erfarede Candidat Goldschmidt, at han ifølge Hs. Majestæts allernaadigste Høiesteretsdom skulde hensættes paa Vand og Brød. Goldschmidt kan ikke Andet end anerkjende Retfærdigheden af denne Dom, da han med Angermaa bekjende, at han for tre Aar siden har skrevet i "Dagen". Brøndene paa Strandveien ere nu næsten alle færdige, men Veiforpagteren vil ikke tillade at de bruges, da han paastaaer at Veien vil lide ved Vandingen. Jstedetfor at vande, støver man nu op i gamle Contracter, for at bevise, at han er uberettiget til sin Jndsigelse. Capitain Tscherning er udnævnt til GeneralPost-Directeur paa Strandveien. Ogsaa Børstedrengene skulle være meget misfornøiede med den nye Indretning til at vande Strandveien. Man siger, at de have besluttet i Forening at børste Entrepreneurerne ordenlig. - Blandt de Haandværkere, der have tilbudt Arbeide til Tivoli, har en Nebslager paataget sig Leverancen af de Blaar, der skulle sættes Actionairerne i Dinene. Hr. Carstensen lod ham imidlertid selv tage en Actie for Leverancens Beløb. Det kan muligt interessere danske Læsere at erfare fra Berlin, at Stænder-Comiteerne igjen skulle samles iaar, fordi nogle vigtige Forvaltningssager ligge færdige - til Bejaelse. Fra samme Sted melder "Locomotive": Et Jnstitut for Kirkemusik bliver nu oprettet. Kongen har dertil bevilget 18,000 Daler. J Spidsen for dette Jnstitut staae General Grev v. Redern, General v. Massow og andre vakre Militaire. Snart vil hele Armeen synge Hallelujah. ("Locomotive".) Phillip den 2den sagde om sit Rige, at det var saa stort, at Solen ikke gik ned deri. Tydskland maa i alt Fald ogsaa være stort, siden Solen ikke gaaer op deri. Ved at omtale den nærværende franske Opera paa Hoftheatret kommer "Fædrelandet" til at sammenligne vor egen Opera med en Syg og tilføier, "at baade Patienten (Operapersonalet) og Doctorerne (Bestyrelsen) maae Alle gjøre Deres til, at man overstaaer den farlige Krisis." En af de vigtigste Regler have Doctorerne (Bestyrelsen, ikke forglemt at anvende mod endeel af Patienterne (Operapersonalet), nemlig - Diæt. Jforgaars er udkommet et nyt polemisk-æsthetisk Blad, "Arena", af Candidat P. L. Møller. Af det første Nr. at dømme vil det tumle dygtig om paa Redacteurene. Ellers pleie Redacteurerne at tumle sig paa Arena.
Corsaren, 1841-02-12
Vi have atter modtaget Breve fra vor mesopotamiske Correspondent. Vor Ven har gjort endeel Udslugter, navnlig til Tungusien, og af hans Beretninger derfra øse vi efterstaaende Meddelelser: Kongelige Skydeøvelser i Tungusien. Ministrene støbe Kuglerne (naar Godtfolk stundom ville see til ved Smetningen, faae de en over Næsen), de udenlandske høie Gesandter besørge Ladningen, og Kongen fyrer af under Hoffets lydelige Jubel. Skiven er naturligviis - Gienstanden for Hs. Majestæts allernaadigste Bestræbelsern. Høitideligheden ender med et brillant Balpars. De conservative Blade kalde alle Skud uforlignelige; de Liberale gjøre det Modsatte. Det tungusiske Polities Segl. - Hvad jeg under mit Ophold her meget har gransket over, er Politiets Segl, hvorom Nogle have paastaaer, at det forestiller to Løver, der holde Vagt over Loven. Dette har jeg strax indseet, var Usandhed; thi Politiet er nødt til at see paa, at mange ulovlige Ting skee, og er altfor sandhedskjærligt til i sit Segl at lade forestille det Modsatte. Efter derfor at have indhentet paalidelige Efterretninger, er jeg istand til at give følgende rimeligere Udtydning af de Figurer, som befinde sig i Seglet. De to Dyr, som hine Folk have antaget for Løver, ere Leoparder eller Ræve (Arten er selv for den Jndviede ikke god at kjende), af hvilke den ene, som forestiller Politiet, har et Sværd i høire Haand, den anden, som forestiller Gavtyvene, har Sværdet i venstre Haand (den høire Haand antages den nemlig at bruge til Haandværket). Begge disse Ræve (eller Leoparder) gaae paa Bagbenene omkring en Indretning, som forestiller Loven, og fægte med hinanden. Hvor, der seirer, seer man ikke, og det er netop det Smukke ved Seglet; thi Politiet er, som sagt, for Sandhedskjærligt til i sit Segl at lade forestille nogen Seir, som det ikke virkelig erhverver.
Corsaren, 1843-06-16
Skizze. "Lig Tantalus en Nykker her Maa lide Helveds-Kvaler: Sin Debitor han er saa nær i Og aldrig dog ham haler." Leerbecks Stok. (Epos.) Vi have besunget, i vort næstsidste Nr., Normanns Stok, som saa ulykkelig døde, vi skulle besynge Leerbecks Stok, som ulykkeligviis ikke er død. Leerbeck og hans Stok ere vel To, men i Grunden Et ligesom Mand og Kone. Leerbecks Stok maa derfor betragtes først som Leerbeck, dernæst som Stok. Læser! Kjender Du Nr. 1, vi mene Leerbeck? Det er en lille Mand med himmelblaae Øine, ypperlig Næse, rundt Ansigt, fiirkantet Hoved. Kjender Du hans Stok? - Vi ville lade ham selv tale om den. Han sagde forleden Aften i Vidners Overværelse, at, saa tidt han gaaer forbi det Sted, hvor den, formentlige? Redacteur af Corsaren boer, hopper hans Stok af sig selv i Haanden paa ham. - Hvilken uforlignelig Unge af en Stok! Med hvilken stolt Faderglæde maa Hr. Leerbeck betragte den! Og dog undrer jeg mig slet ikke over dens Qvaliteter. Har den saa tidt dandset paa Folks Ryg, maa den sagtens kunne hoppe paa egen Haand. Nen har Du ogsaa ret lagt Mærke til denne Stoks Jntelligens! Den kjender Gade og Huusnummer, den har studeret Mandtalslisterne og erindrer Huusbeboerne, og ligesaa godt som Høiesteret kan den udfinde, om den formentlig Skyldige ogsaa er den virkelig Skyldige. Ja, den gaaer heri saa vidt, at den heller ikke giver Præmisser. Men har Du ogsaa opdaget, hvilken practisk Nytte denne Stok kan gjøre Staten? Ei, den er jo en Ønskequist til at opdage Liberale. Vandkiggernes i Quist dirrer, hvor der er Vand, denne dirrer, dandser, hopper, hvor der er Liberale. For Fremtiden vogter Jer, J hemmelige Liberale! Leerbecks Stok vandrer ved Leerbecks Side imellem Jer, den giver ham et Tegn, han seer paa Jer med de himmelblaae Øine, med de deilige himmelblaae Øine, der synes at sige: Fanden skal take Jer! Men især elsker jo Stokken de liberale Redacteurer ): ynder at gjøre deres Bekjendtskab. Her skal den gavne Staten. Den skal søge, opdage, følge dem, o, Staten skal blive lykkelig, de liberale Redacteurer skulle stedse have Stokken i Nakken. Da, da først kan Staten sove rolig!
Corsaren, 1843-06-23
"Dagens "Afskedsqvad. (skrevet paa Veien til Nordamerika). Mel.: Bertrands Afstedsqvad. Dig, elskte Danmark! mit Farvel jeg byder, Farvel, o du, mit elskte Fødeland! Mig Æren driver, og dens Bud jeg lyder, Ei længer i dit Skjød jeg dvæle kan; Min Fribert, o, din Stjerne monne dale, O, storre "Dag" var ei paa Jorden fød; :,: Jeg stod med dig i gyldne Kongesale, Jeg deler tro din Kummer og din Nød. Saa mange Helte deelte jo hans Hæder, Og Glands og Herlighed af ham modtog, Men mangen blev mod ham en sort Forræder, Da Seirens Lykke fra hans Banner drog; Med Veemod saae jeg Heltens Sjerne dale Og ene Hjertets Stemme jeg adlød. :,: Jeg stod med ham o. s. v. Jeg fangen er blandt disse vilde Bølger, Og ingen Dansker nærmer sig herhen; Mod Danmarks Kyst min Siel med Skyen følger, Med Graad i Øiet stirter jeg derhen; Men kunde blot min Fribert jeg husvale, Jeg bytter ei, om man mig Frihed bød. Jeg stod med ham o. s. v. Han kan ei meer sit Heltemod udvise, Ei Laurens Blade om sin Tinding strøe, Skal han, hvem ei den mindste Kat vil prise, Skal han nu seile saa sin egen Sø? Vel stuer jeg da aldrig Danmarks Dale, Men dog min Skjæbne vorder mig saa sød. Jeg stod med ham i gyldne Kongesale, Jeg bliver tro min Fribert til hans Død. :,:
Corsaren, 1843-06-23
Cancelliraad Fribert er bleven borte! Sagde vi ikke nok, da Cometen lod sig see, at der vilde indtræffe Noget? Jo, vi gjorde; men vi sagde ikke, at Fribert vilde løbe bort - hvem kunde det falde ind? Det kom uventet; men det kom som en Dessert, en Lækkerbidsken for det kjære Publicum, som forresten i denne Tid nyder Skandale nok. Det maa næsten sluge den, det faaer ikke Tid til at fordøie den; det har ligesom Redacteuren af en Journal nok af interessant Nyt til det nærmeste Nr. og kunde ønste, at det, som indtræffer "ved Avisens Slutning", var blevet opsat til næste Nr. Men det kan nu ikke hjælpe, Cancelliraad Fribert vilde ikke vide af noget Ophold, det var netop Ulykken. Han er fløiten, han er borte, han er tabt, og, hvad der er det Værste for ham, han er aabenbart tabt bag af en Vogn. Og "Dagen", det største Blad i Landet, er ogsaa borte. Vi kjende os ikke meere igjen, vi have ingen "Dagen" mere. Vi ville have vor "Dagen" igjen, ellers udgaaer "Corsaren" ikke med mere end 13 Spalter. Herre, Du milde Gud, "Dagen" er tabt, og "Paris's Mysterier" faae vi ikke Slutningen af - Fribert og "Dagen" ere selv blevne Mysterier. Hvor er Fribert gaaet hen? Ja, hvor troer Du, at han er gaaet hen? Med offenlig Understøttelse til Rusland, Østerrig eller Preussen for at studere Regerings-Grundsætningerne, for at uddanne sig i sit Kald? Nei! Han er nok gaaet bort med offenlige Penge, men til Nordamerika. Tænk Dig: Fribert i Nordamerika. Det klinger som et Eventyr, som Navnet paa en Commedie, lig "Jndianerne i England", "De Danske i Paris" o. osl. Forunderlige Tanke: Fribert i Nordamerica! Jeg sidder hele Timer og tænker derpaa for at gjøre mig fortrolig med Tanken, men hver Gang begynder jeg tilsidst at lee. Dersom det ikke var sandt, var det en Charivari-Artikel, en Satire, en Vittighed - nu har Fribert gjort det, og nu er det naturligviis ikke vittigt. Men de Conservative, Absolutisterne! Deres Følelser lade sig bedre ane end beskrive. Maalløse see de efter ham Det er ikke Tabet af ham, der smerter dem - hver af dem føler sig en Fribert - det er Harmen over, at Publicum skulde see, hvorledes det egenlig staaer til i deres Leir. De ere tilbøielige til at sige omtrent som Manden: Fanden i Vold med Øinene, naar det ikke i var for et Syns Skyld. Jmidlertid, det er næsten en offenlig Ulykke. Den liberale Sag er allerede nok i Knibe, nu mister den saagar, "Dagen". Dog, Medarbeiderne ere her endnu, de gaae nok til "Aftenbladet". Naar et Huus brænder ned, gaae Rotterne til Naboen.
Corsaren, 1843-06-23
Det synes, at Reiselysten, frivillig eller ufrivillig, betager hele "Dagens" Tilhæng. Have De bl. Merehørt, hvorledes det er gaaet Ex-Feuilletonist J. Levin? Han var gaaet ombord paa "Jris", der fører Kvægmellem Kjøbenhavn og Aalborg, for at tage Afsted med en Bekjendt. Der tager man feil og fører ham med til Aalborg!
Corsaren, 1843-06-23
Spørgsmaal til en Jurist betræffende Lind og Fjeldsted. Den sidste Høiesteretsdom i "Corsarens" Sager har bragt Linds og Fjeldsteds Sind ud af Ligevægten. Det er vel ikke første Gang, at disse Mænd tabe Ligevægten; men denne Gang have de Vanskelighed ved at erhverve den tilbage. Høiesteretsdommen indeholder nemlig en tolal Frifindelse dem betræffende, altsaa en Annullation af den Vand- og Brødstraf, de have været underkastede, altsaa ogsaa en Annullation af den Penge-Erstatning, de af Redactionen have modtaget derfor. Hvad Penge-Erstatningen angaaer, ere de roligere, end man skulde troe. Hvis Redactionen skulde falde paa at forlange den tilbage, vilde de ikke mindre hervisk end Leonidas, da Perserkongen forlangte hans Vaaben, svare: Kom og tag dem. Dette er let nok sagt, men ikke saa let gjort. Anderledes er det med Vand- og Brødet. Man tænke sig disse Menneskers Stilling: Stolende paa Hof- og Stadsrettens Ord have de nydt deres Vand og Brød, og nu kommer Høiesteret og siger, at det er feil! - "Hvis Du lader fare, hvad Du med Uret besad," sagde Vennerne til Hjob for at vise ham et Redningsmiddel i hans Kummer; men det kan ikke gjælde her. Vi øine virkelig intet Middel; men Dhrr. Jurister, Stats- og Folkeretslærere samt Apothekere forelægges denne Sag til Betænkning, og beder man sig offenlig Oplysning meddeelt, helst gjennem dette Blad.
Corsaren, 1843-06-23
Fabler. Hvor lykkeligt et Liv, Dyrene end fore, savnes dog heller ikke hos dem en Opposition, der sætter de høiere i og ædlere Dyr, saasom Løven, Oxen og Ræven graae Haar i Hovedet. J Spidsen for Oppositionen stod paa den Tid, vi tale om, Boffelen - hvem de høiere i Dyr ogsaa altid kaldte en Bøfsel - og det stadefroe, spottende Egern. J lang Tid vare disse saa heldige at undgaae al den Forfølgelse, man paaførte dem; men, da de engang vare gaaede saa vidt i deres Uforskammethed, at de om den høie og ædle Oxe havde sagt, at han var en Oxe, og om den ærværdige Ræv, at han var en Ræv, anstilledes en almindelig Jagt paa dem, og man fik dem fat. En Ret blev nedsat i af gamle Dyr, som med Besindighed og Alvorlighed lagde Protocollerne foran sig og indførte Dommen deri. Denne Dom lød paa, at Forbryderne for ikke oftere i deres Livstid at kunne give Forargelse og udbrede hadefulde Meninger blandt de andre Dyr, samt Andre til Skræk og Advarsel, skulde miste Forbenene. Denne blev naturligviis exequeret af Løvens Tjenere, og den næste Dag gjenlod Skoven af Ravnens, Skadens og Hundens Lovtaler over Lovens, store Mildhed, fordi han havde ladet Forbrydernæ beholde Hovedet og - Bagbenene.
Corsaren, 1843-06-23
Krebsene holdt en stor Forsamling. De vare nemlig tilsidst blevne indignerede ved de andre Dyrs Spot over, at de aldrig gjorde noget Fremskridt, og vilde nu tage Midlerne til en Forandring under omhyggelig Overveielse. De yngre Krebs vare især meget ivrige og paastode, at Noget maatte der gjøres, ellers i vedbleve de bestandig at gaae tilbage. J langt Tid hørte de gamle Krebs taalmodigt paa deres Declamationer, da reiste sig tilsidst en meget gammel Krebs og forsikkrede, at naar han rigtig overholdt i den Justits, der var ham betroet, skulde nok Alt gaae efter Ønske. Glad horte man paa disse Ord og stildtes fra hinanden. Da lod den gamle Krebs sine Betjente tage Stokke og Pidske og dermed bearbeide alle de ovrige, saa at de fik Benene paa Gang og hele i Slægten begyndte - en hurtig Krebsegang.
Corsaren, 1843-06-23
I Adresseavisen af 2ode dennes averteres, at en Kanariefugl er bortfløiet fra Hs. Durchlauchtighed; Prinds Wilhelms Palais. Jstedetfor at der ellers vedslige Leiligheder bekjendtgjøres, at en Douceur gives, annoncerer man fra Hs. Durchlauchtigheds Palais, at en Douceur modtages for Tilveiebringelsen.
Corsaren, 1841-02-12
Medens Nogle sige om "Corfaren" det Samme som "Søndagens": At vi ere skikkelige og uskyldige Folk, have Andre den modsatte Mening og paastaae, at vi ere Fjender af Kongen, Regjeringen, Collegierne, Embedsmændene, kort sagt: af Alt. Begge Meninger ere falske, men især den sidste. Det er saa langt fra, at vi skulde være saa dristige at være Fjender af de nævnte allerhøieste og høie Personer, at vi tvertimod kunne forsikkre, at, hvis Nogen kom som Fjende imod dem, hvis Nogen vilde gaae ind paa vore Enemærker og gjøre Nar af eller krænke vor Regjering eller vore Collegier og Embedsmænd, saa skulde vi ikke et Øieblik tage i Betænkning at vove Liv og Blod imod dem.
Corsaren, 1843-06-23
Skizzer. "Aftenbladet" og "Berlingske", der rives om"Dagens" abonnenter. Den Teirende.
Corsaren, 1843-06-23
Nordens Eenhed og Plougs Talefrihedsaction. Den Forbrydelse, som begaaes i det ved Pressen tusindfoldigt fordoblede Ord, er aabenbart ligesom en Blomst ikke uden Stengel og Nod andetsteds - have de Mennesker raisonneret, hvis Kald det blev her i Verden at opdage ikke alene de Virkelig-Skyldige, men alle de VirkeligSkyldige. Ved Hjælp af Undersøgelser, som de til Prove kunde foretage paa sig selv - og hvortil de derfor vogtede sig for at tage en Gudenrath - fandt de: at Tanken og Følelsen egenlig ere Noden. Men selve Tanken og Følelsen fandt de saa uskadelige og lidet farlige (naar de bleve holdte uden Forbindelse med Haand og Mund), at de efter en kort Visitation trak sig tilbage og kun lode en lille Besætning blive: de lagde ikke Tanken og Følelsen i Lænker, men stillede dem blot under speciel Opsigt. Fra denne Tankens og Følelsens BesættelsesTid daterer sig Ordene Tænkefrihed og Følefrihed. Naar Ordet Frihed i de nyere europæiske Sprog er føiet til Noget, betyder det, at dette i har sine Grændser. Her i Danmark har Følefriheden endog i den allersidste Tid været aldeles uindskrænket. Man har saagar paa det bestemteste haandhævet den Regel, at den, som ikke vilde høre, skulde fole, og jo stærkere da føltes, desto bedre. Tænkefriheden har ikke glædet sig ved mindre Frihed. Enhver, som havde til Valgsprog: "Tie og tænke", kunde være vis paa allerstærkeste Approbation, dog endnu mere, naar han valgte: Tænke og tie. Dog, fra disse Regioner af Fred, idyllisk No og uindskrænket Frihed styrter man pludselig ned, i det Øieblik den hele Maskine er kommen i Bevægelse, naar Tankens og Følelsens Dam er ledet ind til Tungens eller Pressens Stempel og sætter Hjulene i Gang. De Vedkommende see da den hele samlede Maskine. Det er dem ligegyldigt om de med deres Slag træffe Hjulene (Ordet) eller Dampkjedelen (Tanken); thi som dygtige Mechanici raisonnere de: Dampkjedle uden Hjul eller Hjul uden Dampkjedle er lige slet, eller rettere: lige godt for os. Man kjender den danske Trykkefrihed, eller snarere: man kjender ikke synderligt til den. Man begynder ogsaa, gjennem Talefrihedsactionerne, at kjende eller rigtigere at føle den danske Talefrihed. Den danske Talefrihed begynder imidlertid, nu at blive lidt svensk, eftersom den danske Regering har anlagt en Trykkefrihedsaction imod Candidat Ploug for en Tale, han holdt i Sverrig. For Actionernes Vedkommende ere Danmark og Sverrig saaledes Et i den danske Regerings Øine. Det er den danske Regerings første officielle Anerkjendelse af Nordens Eenhed.
Corsaren, 1843-06-23
Det franske Operaselskab. Vaa de Steder, hvor Jublen for Mdm. Forconi og de andre italienske Struber endnu knap har sat sig, gjenlyder en ny Jubel for Mom. Hebert og de Franske. Det ustadige Publicum fulgte Forconi med Blomster og taarevædede Lommetørklæder og gik hjem for at tørre Lommetørklæderne ved Jlden fra de franske Damers Øine. Ak, mangen En, som har faaet sine Næver barkede paa Jtalienerne, anvender nu Barken paa Franskmændene. Man maa ikke troe, at vi have Noget herimod, tvertimod, man har vor uindskrænkede Tilladelse. Og det er ikke just fordi de Franske ere saa gode Skuespillere; det beundre vi slet ikke, da, som ofte sagt, enhver Franskmand ved Fødselen, er Skuespiller. Paa Fødselslisterne i Frankrig, skulde ikke staae: Fødte saa og saa mange af Mandkjøn og saa og saa mange af Qvindekjøn, men: saa og saa mange Skuespillere, saa og saa mange Skuespillerinder. Har en Franskmand Stemme, saa er han uden videre en dramatisk Sanger. Medens han synger, spiller han uden selv at vide deraf, medens vore Sangere og Sangerinder synge uden at vide Noget af Spillet. De passe saaledes paa deres Stemme, at de undertiden glemme en Arm eller et Been og naar de saa hale Armen eller Benet til sig, smutter Stemmen fra dem. Hvad vi maae beundre hos de Franske, er deres Tactik. Man kan godt mærke paa de Franske, at de have havt en Napoleon. Det er bekjendt, at Buonaparte i Omegnen af Arcole Sloges i flere Dage med 30,000 Mand. mod 70,000 Østerrigere og holdt dem Stangen i derved, at han havde opstillet sine 30,000 Mand saaledes, at Østerrigerne paa alle Puncter troede at finde 30,000 Mand. Med ikke mindre Færdighed har Directeuren for det herværende Selskab ordnet sit Chor. Jmod det talrige danske Chor formaaer han kun at stille 8 eller 9 Personer; men man synes desuagtet, at hele Theatret er fuldt. En ganske lille Dame, der aldeles ingen Plads tog op, sang for To, og hendes Sidedame, der aldeles ikke sang, fyldte for To. Ved samme Leilighed, nemlig i "la dame blanche", fik vi da ogsaa at høre, hvorledes i "Ah, quel plaisir d'etre Soldat!" (o hvilken Fryd, jeg er Soldat!) skulde synges. Hr. Sahlertz, der har dette Parti paa den danske Scene, synger den i stormende Jver ud til Publicum og er i sin militaire Enthousiasme nærved at sparke Lamperne overende. Hr. Bonnamysparker mindre, men synger bedre. Hr. Bs. Stemme er vel noget svag; men, Herregud, han bruger den Stemme, han har, og misbruger ikke sine Been. Det vil formodenlig forekomme Adskillige, at vi ved at omtale dette Selskab, ligesom ved foregaaende Leiligheder, forraade en Forkjærlighed, for det Franske og for Franskmænd. Vi skulle ikke nægte det, ja, vi holde af det Franske - er det nogetsteds forbudt, har Politiet Noget derimod? – Endnu mere end for holde vi af dem siden den svenske Reise. Man har tidligeret ladet det komme de Svenske tilgode, at de vare "Nordens Franskmænd", nu skal det komme de Franske tilgode, at de ere Sydens Svenske.
Corsaren, 1843-06-30
Efterat de danske og svenske Studenter have havt en Sammenkomst i Sverrig, have Danmarks og Preussens Konger havt en Sammenkomst paa Rügen. De høie Personer have med mere Omhyggelighed end Candidat Ploug sørget for, at deres Taler ikke bleve trykte.
Corsaren, 1843-06-30
"Fædrelandet" paastaaer stadig, at Actionen imod Hr. Ploug ikke er overeensstemmende med Folkeret, og at Cancelliet altsaa ikke med Rette kan vente at faae Hr. Ploug dømt i Fængsel, Vand og Brød i eller desl. Min Gud! Folkeret! Hr. Ploug er jo ikke noget fremmed Folk, Hr. Ploug er jo en Dansk.
Corsaren, 1843-06-30
Det er os desuden ubekjendt, at der i Danmarks Forfatning udtrykkelig er nævnet Noget under Navn af Folkeret eller Folkets Ret. Det Eneste, der kunde henfores under denne Categori, er: Holmens Ret.
Corsaren, 1843-06-30
Ved Festen paa Skydebanen sidste Torsdag holdt Hr. Lieutenant og Hosekræmmer Navn som Selskabets Fuglekonge og Formand, Talen til Kongen og yttrede blandt Andet, at han vilde udvikle, hvad der i laa ham paa Hjertet, paa denne Kongefuglestydnings- festdagt. Vi tillade os i al Beskedenhed, blot af Jnteresse for det danske Sprog, at foresporge, hvorledes Hr. Lieutenant og Hosekræmmer Ravn har udtalt sidstnævnte Ord, om han har sagt "Konge-Fugle-Skydnings-Festdag", eller, "Kongefugle-Skydningsfestdag" eller hvad Andet. Og naar vi saa faae at vide, hvorledes han har udtalt det, saa vilde vi gjerne vide, hvilken Skrædder der har syet dette Ord sammen til ham.
Corsaren, 1841-02-12
Som et Beviis paa, hvor meget Autoriteterne tage efter "Corsarens" Raad, troe vi at burde anføre den Omstændighed, at der udrustes en Brig tilligemed Linieskibet-Christian den Ottende (som til Foraaret skal afgaae): Briggen skal seile i Forveien og raabe Varsko.
Corsaren, 1843-06-30
Ved samme Leilighed yttrede Hr. Ravn, at naar Broderskabet saae den kongelige Gave fra ifjor (en Pokal), da, saae de Danmarks Konge gaae Tidens og Folkets Oplysninger imøde". Man har dog saa ikke seet for dybt i Pokalen?
Corsaren, 1843-06-30
Vi førtalte i forrige Nr. en Fabel om Dyrene, hvem man for deres Opposition afhuggede Forbenene. Man har rundt omkring spurgt os, hvad Dyrene saa gjorde. Hvad de gjorde? Ih, de satte sig paa Bagbenene.
Corsaren, 1843-06-30
Den fra Prinds Wilhelms Palais bortfløine gule Kanariefugl skal efter Forlydende være kommen til Preussen med Dampskibet "Hekla". For Selskabets i Skyld erholdt den strax Titel af "den røde Ørn".