Aalborg Stiftstidende, 1842-12-03
De af den fra Ære og Embede og til Tugthuset dømte Branddirecteur Krogstad paa Læss øvede Forbrydelser ere følgende: Med Hensyn til flere Jldebrandstilfælde har han ved ham bevidste urigtige Anførseler af den Skades Størrelse, som var tilføiet vedkommende Brandlidte, bidraget tilat disse erholdt større Assurancegodtgjørelse udbetalt end det retteligen kunde tilkomme dem. Ligeledes har han i Henseende til enkelte under Forhørene omforklarede Taxationer til Jndlemmelse under Brandforsikkringen ligefrem tilsidesat Taxationsmændenes Skjøn og selv taxeret Bygningerne, navnligen høiere end Mændene havde fundet passende. Dette har til Exempel været Tilfældet med en den 1ste Octbr. 1838 afholdt Taxationsforretning over Jens Chr. Ellings efter en Jldebrand opførte nye Bygninger, med Hensyn til hvilken Vurderingsmændene have forklaret, at Vaaningshuuset, der blev ansat til Værdi 1500 Rbd., ikke blev taxeret af dem, fordi de efter deres bedste Skjønnende ikke kunde ansætte det høiere end til 1000 Rbd.,men at Tiltalte selv taxerede Huset til førstnævnte Sum, idet han erklærede, at han tog en tilstedeværende Muurmester og Tømmermand til Vidne paa, at han gjorde det paa eget Ansvar, samt at han havde Lov at lægge til og trække fra, derfor var han Branddirecteur. (Sandsynligviis har han anseet det for en Branddirecteurs Function: at dirigere Branden.) K. har dernæst hyppigt i Anledning af indtrufne Jldebrandstilfælde oppebaaret ulovlige Douceurer, i hvilken Henseende der under Sagen er afgiven Forklaring af en Mængde Deponenter om de større eller mindre Betalinger, de have maattet yde Tiltalte. Forklaringerne gaae derhos for største Deelen ud paa, at K. gjorde Fordring paa Udbetalingen af de opgivne Summer som en ham tilkommende Rettighed, uden at angive nogen Hjemmel herfor og oftest uden at ville meddele de Paagjældende Tilstaaelse for Modtagelsen, og efter flere Deponenters Udsagn nødede han dem til at erlægge hvad han saaledes forlangte, idet han vægrede sig ved at meddele dem de Papirer, som vare dem fornødne til at erholde Brandhjælpen udbetalt, forinden den forlangte Douceur til ham var erlagt. Douceurerne stode tilmindelighed i Forhold til Assurantesummens Størrelse, og det samlede Beløb af de ulovlige Betalinger, som det er oplyst at K. har tilvendt sig i de under denne Sag omhandlede Tilfælde, udgjør imellem 6 og 700 Rbd. K. har derhos overtraadt de gjældende Regler ved Sportuleringen, derved, at han i mange Tilfælde har modtaget høiere Betaling for Befordringsomkostningerne og Forretningerne end der tilkom ham efter Bestemmelserne i Pl. af 5te Juni 1827. Som en Mislighed i Tiltaltes Embedsførelse som Branddirecteur maa det dernæst og ansees, at han, hvad flere Deponenter under Sagen have forklaret og han selv tildeels vedgaaet, ved forskjellige Leiligheder har brugt Yttringer, der, i Forbindelse med Tilskyndelse til Vedkommende om at lade deres Eiendomme ansætte til forhøiet Assurance og Tilsagn om sin Assistance herved, have været af et saadant Jndhold, at de kunde betragtes som Opmuntringer til Brandstiftelse. Adskillige af de derhen hørende Forklaringer ere af Tiltalte modsagte, uden at noget videre Beviis er tilveiebragt; men nogle af Forklaringerne ere af Tiltalte indrømmede, hvilket navnlig gjælder om Pastor Jantzens Forklaring, der gaaer ud paa, at Tiltalte for nogle Aar siden leilighedsviis sagte til ham, at dersom han var klog, skulde han lade sin Gaard sætte høiere i Assurance, og derhos udlod sig med, at Jantzen skulde lade Gaarden svie af, eller at hvis den sved af, var det ikke til Skade for ham eller brugte et lignende Udtryk, hvilket Deponenten ikke nøiere erindrer; Capellan Holmers Forklaring, der gaaer ud paa, at da han for nogle Aar siden yttrede til Tiltalte, at det forekom ham, at hans Sted var for lavt assureret, tilkjendegav Tiltalte, at han skulde være ham behjælpelig med at taxere Stedet noget høiere og saa kunde Deponenten jo fyre, Thøger Chr. Lindgaards Forklaring, der gaaer ud paa, at Tiltalte flere Gange har sagt til ham, at han skulde lade sin Gaard assurere, saa kunde han faae den sat saa høit han vilde, og kunde han svie, kunde han blive en holden Mand; samt Povt Winthers Forklaring om, at Tiltalte sagde engang til ham, at han skulde lade sin Gaard sætte i Brandkassen og "saa fyre."At Tiltalte skulde have tilsigtet en Tilskyndelse til Brandstiftelse ved de Yttringer, han som foranført vedgaaer at have brugt, har han imidlertid ikke villet indrømme, og han har derhos yttret, at han ved disse Leiligheder maa have talt i Spøg eller været beskjænket. Det er ogsaa efter hvad der er forklaret af de ovennævnte Vidner, antageligt, at Tiltalte, der i flere Aar har været drikfældig, idetmindste ved de fleste af de omhandlede Leiligheder var noget beskjænket, i hvilken Tilstand han skal tale meget frit, og det kan derfor ikke med Sikkerhed antages, at Tiltalte ved de ommeldte Udladelser har villet give Vedkommende nogen egentlig Opmuntring til at foranstalte deres Eiendoms Afbrændelse. Men ligesom der dog maa paahvile Tiltalte en høi Grad af Mistanke for virkeligt at have tilsigtet at give Vedkommende Vink hertil, saaledes maa det, om dette end ikke kan antages, dog lægges ham tillast som en væsentlig Tilsidesættelse af hans Embedspligt at have brugt Yttringer, som han maatte kunne indsee letteligen at kunne forstaaes som Tilskyndelse til Brandstiftelse og muligen hos Nogen af dem fremkalde en Beslutning herom, medens det efter hans Stilling paalaae ham at varetage Brandanordningernes Overholdelse og Brandforsikkringens Jnteresse. Hvad det injurie rende Forhold imod Birkedommer Ørum angaaer, da bestaaer det deri, at han under de Forhør, der bleve optagne over Tiltalte i Anledning at nærværende Sag, har beskyldt Birkedommeren for at være uværdig i enhver Henseende til at beklæde Retten og for at være hans aabenbare Avindsmand, der tragtede efter hans Embede, hvorhos han udskjældte Dommeren for en nedrig Skurk og en Ætetov, og tilføiede, at denne søgte at fordreie et afhort Vidnes Ord.