Berlingske Tidende, 1764-12-03
Fortsættelsen af Paris den 22de Octbr. S. No. 95. Af denne jammerlige Administration har da flydt, 1) at Frankrige har ikke tordet dyrke til større Avling, end hvad det selv behøvede, og i det at det aldrig drev Avlingen over den netop fornødne, maatte den nødvendig ofte falde der under, og Landet følgelig staae i Fare for alle de Tilfælde, som Misver og Mangel føre med sig. 2) At Frankrige ingensinde kunde giøre sine Kornvahre til en Green af Handelen. 3) At det i Almindelighed tabte, om det endskiønt vandt iblant, 4) At dets Agerdyrkning maatte jo længer jo meere forfalde, imedens at dets Naboers blev Dag for Dag meere florerende. Frankrige, vel dyrket, tør aldrig være bange for at nogen Nation skal overgaae det i nogen Slags Avling, og det skulle have været aldeles lyksaligt, dersom det ikke ved sine forbydende Indretninger havde selv ligesom lukket Porten til Arbeide og Vinskibelighed, for sine Jndvaanere. Maaskee at den Ti kommer en gang, da hver Nation, som i Stand til at udbringe sin Avling, skal ikke gielde anderledes end i Betragtning af sin Viide; af dens Grunds Frugtbarhed; og af dens Beliggenhed. J alle disse Poster har Frankrige de allerstørste Fordeele Det bærer Korn, som holder Prøve med de allerfrugtbareste Landes; ofte bærer det Forraad for halvandet, og iblant for 2 Aar; ja det lader, som det immer frygtede for at slaae feyl Det ville være ilde grundet, at frygte for at man i Dyrtid, det er at sige naar Priserne vare høye, skulle fore Kornvahrene ud, for at sælge dem paa Steder, hvor man havde meere deraf, og til lettere Priser: Denne Frygt kunde ikke have Grund uden i det Fald at en almindelig Dyrtid gik over hele Europa En fri Handel er det rette Middel imod Dyrtid, saavelsom imod alt for stor Overflødighed; thi det er da naturligt at Vahrene fores derhen, hvor de meest søges. Udførsels Friheden skal snart borttage det Forværk som var sat af en Jndskrænkelse, der angriber Grunden til Societetet. Det skal ikke længere være Jndvaaneren formeent at føre sig Frugten af sit Arbeyde til Nytte. Kornet skal ikke længere være en contrabande Vahre. Vi kunde med Tillid haabe, at Overflødigheden skal tiltage, og Handelen komme i Flor, da dette er en nodvendig Følge af Producternes Overflødighed. Mine Herrer, behøves det at sige meere, for at indprentTillid og Tilfredsstilling? Naar man har rigtige Grunde for lig, bør man aldrig frygte for, af dem at uddrage ligesaa rig sige Slutninger. Man maa tilstaae, at en Sag, som har en saa vidtløftig Jndflydelse, og som sigter til at forøge Kongens og Nationens Jndkomster, bliver langt vigtigere end den, som angaaer For gaden paa Torvene; thi, i hvorvel den er vigtig, er den dog kuns en Green af National=Huusholdningen, hvor Kornhandelen er at ansee som General=Agent, eller som Storhiulet, hvilket styrer alle de andre Bevægelser i Kiøb og Salg. Jmidlertid, saasom den er en af de Poster, som Lovgiveren bør lade sig være høyt angelegen, og som giør størst Jndtryk paa Gemytterne hos Almuen, er det billigt at tilfredsstille dem i denne Henseende, og at forebygge Frygt hos dem. Jmellem Priserne paa Kornet og paa Brødet, bør altid være et uvaklende Forhold. J mange Stæder og Provincer slaaer det feyl, i det mindste er det ikke noksom bekiendt, bliver ey heller nøye nok iagttaget. Paa nogle Steder koster et Pund Korn 1 Sol 15 Denters, og derimod et Pund Brød 2, 3 til 4 Sols, hvilken sidste Priis er alt for ubillig, og reyser sig af Bagernes enten Monopolium eller likyndighed. Ved en god Politie, skulle det ikke være ugiørligt at Kornpriserne stege, og Brødpriserne faldte i Riget, og dette skulle blive et stort Privilegium for Jndbyggerne, af hvilket næsten den hele Profit løb til Agerdyrkeren. Vi mangle en offentlig Taxt, som skulle bestemme hvad Priis Brødet skulle have, i Forhold imod Prisen paa en Sep tier Korn. Med denne Sag har jeg været beskæftiget paa nogen Tid, og jeg haaber at kunde snart legge dem Beregninger for Øyne, gjorde i General=Hospitalet i Paris og Valenciennes med den allerstørste Nøyagtighed, tilligemed en Forholds=Ordre for Bagerne som er grundet paa sikre Erfaringer. Videre skal jeg da foreslaae dem en Tarif, som har Overeenstemmelse med det øvrige Endnu staaer tilbage at tale om de Jndskrænkelser, som Forordningen sætter for den frie Udførsel, Det havde været at ønske at alle Havnene havde faaet en aldeles, og lige Frihed, saa at ingen Undtagelser havde indskrænket den; at Udførselen var bleven frietagen fra al Slags Told, efterdi det er Friheden allene, som kan udvide og befordre Handelen med Fødevahre, og lætte deres Afsættelse; efterdi den mindste Tvang forfinker denne Handel, efterdi de allermindste Paalæg paa Udsalg, saavelsom paa Jndkiøb (thi det er lige angelegent) blive Byrder, hvilke udtørre Kilderne; endelig, efterdi at det, at forhøye Bekostninger paa Transporten, giør at Nationen taber anseeligt af fin Jndkomster, og sætter den nødvendig i Umuelighed at kunde holde Priser med andre Nationer. Jmidlertid har jeg ingen Aarsage til at dadle disse Jndskrænkelser, ligesaa lidet, som den Told, hvilken Forordningen paabyder: Forordningen indeholder alt for mange Kiendetegn paa Kongens Godgiørenhed og Kiærlighed til sine Undersaatter, dertil. Overbeviist om de Sætningers Sandhed, hvilke der ere paabudne med nge Kraft og Ædelmodighed, har Hs. Majest. dog villet give efter for Almuens Frygt, hvilken, omendskiønt ildegrundet, er dog naturlig sammenføyet med Armod. Hs. Majest, har maaskee troe, at Fordomme, hviske ved lang Vane have fæstet dybe Rødder, bør hellere udrøddes ved Erfarenhed, end ved Myndighed. Det bliver da at følge Hs. Majests. Hensigt herudi, naar man giør ham Forestillinger i denne Sag, som sigte til Landets Velfærd.