Aalborg Stiftstidende, 1846-06-03
Kieler Correspondenzblad, indeholder nogle Betragtninger over de forestaaende Stænderforsamlinger, hvoraf vi efter Fædrelandet hidsætte følgende Uddrag: "Det er atter en egen mørk og uklar Stemning, som gaaer foran Stænderforsamlingens Aabning. Denne lidet livlige ydre Deeltagelse er ved meer en Følge af den Uvished, som hersker, om de Ting, som skulle komme, og den Erkjendelse, at man i den vigtigste Sag. Statseenheds=Spørgsmaalet, dog ikke kan komme til Beslutning om, Hvad der er at gjøre, førend man veed, hvorledes Regjeringen vil handle. Den offentlige Interesse bliver sammentrængt i et kort Tidsrum, idet Regjeringen lader den toaarige Mellemtid fra den ene Stænderforsamling til den anden hengaae uden afgjørende Handlinger eller endog blot Erklæringer om sit System eller sine Tendentser, og da ved Stænderforsamlingens Begyndelse paa een Gang erklæret sig. Det er naturligt, at Sammenkomster af et Folks Repræsentanter danner et Afsnit i Statslivet, men i andre Stater sluttes en saadan stændersk Periode med Rigs- eller Landdage; hos os slæber den sig frem til Begyndelsen af den næste Landdags-Diæt. Andensteds blive de besluttede Forholdsregler strax udførte, Landdagsbeskedene og Lovene følge de tilbagevendende Landstænder i Hælene. Hos os er denne Slutning opsat til Begyndelsen af den næste stænderske Sammenkomst; Taalmodigheden hos de arme Deputerede og alle Andre, som levende interessere sig for Stænderforsamlingernes Resultater, bliver sat paa den haardeste Prøve, og derhos bliver ved Forsamlingens Begyndelse Afgjørelsen af idetmindste 30 eller 40 vigtige Statsanliggender forelagt paa een Gang tilligemed idetmindste et Dousin nye Love. Ere Afgjørelserne end ikke altid afgjørende (definitive og de nye Lovforslag end ikke altid nye (men kun paa forelagte, saa lader det sig dog ikke nægte, at vi i den første Halvdeel af Stænderforsamlingen blive overøste med en saadan Masse nyt Stof, at sikkert kun Faa have et saa hurtig evægeligt aandeligt Opfatnings- og Fordøielsesorgan, at det ikke i Maaneden derefter maae lide af Indigestion. Den første Affect river ogsaa Folket saaledes med sig, at det giver sig Luft i en Strøm af Petitioner, idet det stedse falder tilbage i den Jndbildning, at mange og mange Slags Bønner ere bedre, end at ville Eet eller Lidet. Som en Følge af de Afgjørelser, som vi erholde saa seent, drøvtygge vi i Mellemtiden fra den ene Stænderforsamling til den anden Meer i en mørk end i en glad Stemning, imedens i Stater med et raskere Fremskridt denne Tid anvendes i haabefuld Imødeseen af Fremtiden til at samle sig til ny Energi, for at udkaste nye Planer. Jkke blot Raadvildheden og Ubestemtheden, men ogsaa den altfor store Betænksomhed indvirker derved lammende og hæmmende, da den brever enhver Handlen af Friskhed og Ungdommelighed, og for ikke at handle positivt begaaes den største Feil, sletikke at handte. Hvad Stats- og Arvefølge Spørgsmaal angaaer, saa troe vi de Efterretninger, som paastaae, at der for de Første ikke vil følge nogen bestemt Erklæring fra Regjeringen. Det forekommer os tilstrækkeligt antydet, at det ikke er Gouvernementet kjært ved det Ussingske Andragende at være blevet ført saa dybt ind i det vigtigste politiske Spørgsmaal, førend det fra alle Sider var udrustet til at fatte en fast Beslutning og selv at gribe Jnitiativet. Det vil derfor for Regjeringen kun gjælde om at finde de bedste Former for at svare paa det roeskildske Andragende og den holsteenske Adresse, uden at gaae ind paa Sagen. Vil ogsaa Spørgsmaalet om Satens Constitution i sin Anvendelse paa enkelte Gjenstande uundgaaelig vende tilbage i enhver Forsamling, saa holde vi det dog for meget muligt, at den ikke vil forekomme som selvstændig Raadslagningsgjenstand i dette Aars holsteenske Forsamling, naar det ikke bliver fremkaldt fra den roeskildske Forsamlings Side.