Almuevennen, 1844-06-05
Af de kjøbenhavnske Blade, som en god Ven sendte mig til Gjennemlæsning i de lange Vinteraftener, seer jeg, at man i Almindelighed har havt meget imod Gods eierens, Hr. Kammerherre Scavenius's Optagelse i Adelstanden. Hvilke Bedrifter og Fortjenester nu en Mand skal eller bør have, for at adles, skal jeg som læg Mand, ikke indlade mig paa at bedømme, men indrømmer dog villigen, at disse vel burde være større end dem, vi vide eller kjende hos Scavenius. Jeg kjender kun Manden, som Gods- og Kirkeeler, og som saadan, fortjener han megen og stor Agtelse, saavel for hans sjeldne Uegennyttighed, som for hans paa sine Godser udviste Retfærdighed, Mildhed og Godhed, saavel imod Godsets Bønder og Huusmænd, som mod alle hans Undergivne. Han behandler ikke sit Gods og sine Kirker, som saa mangen anden Gods- og Kirkeeler, som Kjøbmands vare, af hvilke man søger at drage den høieste Fordeel; thi medens man paa et andet Gods her paa Møen tvinger jeg siger tvinger, thi hvad skal den unge Fæster, som nu ønsker sig i en fast og selvstændig Stilling, gjøre, naar det her hedder som fordum, naar Fæsteren ugjerne vilde have Enken: "Vil Du have Gaarden, skal Du have Besætningen med de nye Fæstere til at betale Hoveriet og de 2de Tiender med Landgilde til forhøiede Priser, – da overlader Scavenius det til enhver Fæster, om han vil betale Hoveri og Tiende, eller han vil yde disse 2 Afgifter in natara. Medens man paa samme Gods – jeg mener Marienborgs Gods nedlægger den ene Bondegaard efter den anden, og tilden Ende paa dette Gods har begyndt med at udleie flere Bøndergaarde paa visse Aar, med Ret til at kunne opsige Leierne, som iøvrigt maae yde og svare forhøiet Landgilde, Tiendeafgift og Hoveripenge, ja saa gar aarlig Rente af den ikke erlagte Jndfæstningssum 5600 Rbd., Alt, som man siger, i den Hensigt, at kunne efterhaanden som Gaardene blive fæsteledige, sammenlægge hele Byers Jorder, som ere saa uheldige at grændse til Hovedgaardens Jorder, med hvilke man ønsker at forene dem, – kjender man paa Klintholms Gods ikke til slig Jordgjerrighed, hvorved saa mange Bønderfamilier berøves Udsigt til en ligesaa behagelig som selvstændig Levevei, og hvorved de nuværende Fæsteres og Leieres Børn aldeles udelukkes fra Fædrene Gaarden, hvilken nu ogsaa Leierens Enke maa forlade ved Mandens Afgang. Denne sørgelige Forandring fra Livsfæste til Leie paa Aaremaal, vil med temmelig Vished ikke finde Sted paa KlinholmsGods, saalænge det er saa lykkelig at have Scaven us til Eier. Hvad denne Mand er for sit Gods, er han ogsaa for de 2de Kirker, han eier her paa Landet, dem han, som det sig bør, holder i en pyntelig og god Stand, og fortjener det at bemærkes, at han i 1843 af egen Drift har anvendt flere tusinde Rigsdaler paa Phanefiords Kirkes Grundforbedring og Forskjønnelse, medens Damsholte Kirke, som eies af Godseieren paa Marienborg end ikke i dette Aar, da Menigheden høitideligholdt sin og Kirkens Hundredaarige Jubilæum), modtog mindste Forskjønnelse, ja end ikke den nødvendige Udspækning og Kalkning, hvortil den baade indvendig og udvendig saa høiligen har trængt i flere Aar. Jeg kan, som sagt, ikke bedømme eller bestemme de Fortjenester, en Mand bør have for at adles, men dette vil jeg dog sige, at slig Færd, som Scavenius har udviist iblandt os som Gods- og Kirkeeler, ikke kunne vanære en Adelsmand, men klæde ham ualmindelig godt. – Og saalænge vore Fæstebønder – Gud og Kongen frie dog Landet; fra Leiebønder paa Aaremaal! – med vore rigt doterede Landsbykirker ei kunne blive Selveiere, vil jeg dog hellere ønske saavel Fæstebønderne som vore Gudshuse i en dansk Adelsmands Haand og Eie, end i de mange Pengemænds fra Hamborg, Kjøbenhavn o. fl. St. som i vore Dage kjøbe Godser og Kirker i Danmark, for at bruge dem som Malkekøer.