Viborger Samler, 1789-07-20
J Andledning af de i No. 27 indrykkede matte Træk Est modus in rebus, sunt certi deniqve fines, Qvos ultra citraqve neqvit consistere rectum. Denne gyldne Regl, som den ærværdige Horats har efterladt os, maae man meget tvivle om at Forfatteren til disse høie Tanker nogensinde har læst, uagtet han ved det anførte Motto af samme Digter synes at ville give sin Beundring for ham tilkiende. J det mindste er det meget at formode, om han har læst denne skiønne Tanke, at han kuns saa løselig har overfaret den, uden at eftertænke, hvad Lærdom den indeholder. Aldrig skulde han ellers, for maaskee at behage nogle faa Venner, have saa uhøflig tilsidesat den Agtelse, han skylder et heelt Publikum, der allerede er mere end mæt af Lovtale over den Sallige, han saa henrykt besynger, aldrig skulde han paa et heelt Qvindekiøns Bekostning lagt sin Beundring, for den Afdøde for Dagen - ja aldrig skulde han, om han selv var en Minervæ Mand (en Benævnelse paa en Lærd, hvilken, saa vidt jeg veed, lige indtil Forfatterens Tider har været ubekiendt) have beskjemmet sine Brødre ved at udbasune den hiertelige Forlegenhed, som den Afdødes Skarpsindighed satte de grundigste Mænd i, naar de ved al deres Grublen ikke faae sig i Stand til at svare hende et til tusinde. Men De kan troe mig, Hr. H. saa overdrevne Lovtaler gaaer for vidt; selv den Digter), som saa meget afviger fra Sandheden, opvækker Misfornøielse, naar han allerhelst vil forskaffe sig selv og den Gienstand, han ophøier, Beundring - Et skriver jeg dette, for at forringe i nogen Maade den Roes, som den Afdøde efter Forfatterens Sigende har skaffet sig blandt de Efterlevende; thi jeg vil tilstaae min Uvidenhed: jeg var ef saa lykkelig, at være iblandt dem, der saa nøie kiendte den Saliges Tænke eller Handlemaade, at jeg torde dadle den; ja var jeg endog ved et nærmere Kiendskab til hende bleven saa overbeviist om hendes Karakteer, at jeg med den fuldeste Vished kunde bestemme, hvorvidt Hr. Forfatteren kunde fortiene at kaldes en Sandheds Prophet eller en krydende Hykler, altid skulde det dog være langt fra mig, at modsige de Beretninger, hvis Sandhed er ønskelig og Menneskeheden hædrende - min Hensigt er ingen anden, end at opmuntre Forfatteren til at anvende sine Talenter til almeennyttige Ting, om han oftere (*) For dog i noget at ligne den saa veltalende Hr. H. vil jeg ogsaa her tilføie en liden Note: Ordet Digter tages her i samme Forstand, som Latinernes poeta; og disse Folk veed man da har en Slags Ret til at overdrive det Sande efter Horatses bekiendte: pictoribus atave poetis &c.; men Hr. H. vil vel neppe af nogen blive hædret med dette Navn, med mindre det Ord Digter skulde bruges i sin egentligste Forstand om en, som siger en Hob reene Usandheder, hvilke han selv har opdigtet. Es 227 33 skulde faae i Sinde at skrive for Publikum; min Hensigt er at advare ham, ikke tiere at fylde et Ugeblad, som man er uden for Nyttes og Moerskabs Skyld betaler, med saa uinteressente Ting, der allerede oftere ere fortalte, end man lystede at høre dem, og dog bedre sagde af Hr. Forfatterens Forgiengere. Men det sidste torde maaskee synes en smule parador for Hr. H. der dog ventelig har havt en lille Bihensigt til sin egen Ære ved dette Æredigts Publikation; hvorudover man efter Evne vil bestræbe sig for at bidrage til hans Overbeviisning, ved at udmærke blant Mængden af Mærkværdig ne heder følgende: