Norske Intelligenssedler, 1777-03-19
Sedler. ke Jntelligen Nor No. 12. Onsdagen den 19. Marti 1777. Fortsættelse af No. 10. Jeg, som ikke fik noget ordentligen indført, imedens min Ven var totaliter i Bevægelse, gar ham siden mine Tanker paa denne Maade: Dants, veed jeg, er en glad Bevægelse i Legemet, i hvilken man finder Fornøyelse og Tidsfordriv, og som anstilles efter Lyden af Musik. Den inddeles i flere Slags, jeg vil kuns henføre den til 3de 1) Den gudelige, som var i det gamle Testamente, da udvortes glade Bevægelser bevidnede Hiertets indvortes Glæde over Guds Velgierninger - Saa læses om David i 2 Sam: 6, 14 da han førde Arken fra Obed Edoms Huus til sin Stad, at han sprang med all Magt - At denne Dants af ham var en Maade at dyrke Gud paa, bevises af det 21 og 23 vers i samme Capitel, i det første besvarer David Michols haanlige Tale, som syntes at denne Dants var baade uanstændig og latterlig, og i det andet fortælles den Straf, Gud paalagde Michol formedelst sine spottelige Ord om Gierning, som har behaget den Høyeste - Saa læses og om Maria, Mosis Søster, i 2 Bog Mosis 15, 20, da Jsraels Børn vare befriede fra Ægypterne - De vare aldrig saasnart komne op af Havet paa Landet, førend Mosis begyndte en Lov-Sang, og hvad han havde begyndt, endte hans Søster, der tog en Tromme, sang og dantsede; og hendes Sang lærer at hun dantsede til Guds Ære, for at dyrke ham og bevidne sin Taknemmelighed for hans Velgierninger, i sær over deres forunderlige Frelse - Da var Jndretningen saadan, at Gud kunde dyrkes under Dants, som sees end ydermeere af P: 87, 7 vers, hvor David fremstiller Jerusalem, som et Forbillede paa det nye Testamente, og ved Dants ligner Kirkens Glæde over Messie Ankomst, og derved udtrykker enhver Gud behagelig Dyrkelses Maade, og Menniskers Pligt og Fyrighed til at dyrke ham - Da derimod Templet til Jernsalem blev bygget, ophørde formodentlig denne Dyrkelses Maade, som efter Guds Ord ikke var saa almindelig, eller udtrykkeligen befalet, ikkuns tilladt, eftersom den ikke siden omtales, og end meere med dette Testamente maatte alle saadanne Skikke ophæves - Gud bliver vel endnu hos Tyrkerne dyrket under Dants saasom de, efter Fortælling, falskeligen troe, at de dermed bevise Gud en særdeles Ære, og at den, som dantser, indtil han falder om og døer, bør holdes for en Helgen, og kommer frem for andre i Himmelen; men hos Christne har ej saadant Sted; thi naar Christus til Folket taler om Dants, som noget de burde have efterkommet, men i den Sted forsømt Math: 11, 17, saa er det i en forblummet Hensigt og forstaaes om en Skyldighed eller villig Lydighed i at antage hans Lærdomme. Naar derfor min Ven kommer frem med David, for at bevise at Dants er sømmelig og Gud behagelig, saa beviser han slet intet; han fortæller allene at David har dantset, uden at sige i hvad Øjemærke, og taler omtrent ligesaa daarligt, som den, der med Sangen i vore Kirker ville gotgiøre at all Sang, følgeligen og Skiøge-Viiser, var sømmelig og yndet af Gud. 2) Den sømmelige Dants, som oprettes af et anstændigt Sælskab paa en beqvem Tiid og Sted, til Sindets og Legemets Forfriskning, med Maade og uden nogen ureen Hensigt, kan være gandske anstændig for en Christen, eftersom den ikke er udtrykkeligen forbudet i Guds Ord thi Salomon siger Prædikerens 3, 4, naar han taler om Guds Gavers rette Brug, at der er Tiid til at dantse eller springe for Glæde - og hvad er rimeligere, end at unge Mennisker glæder sig undertiden ved Springen, da det ligger i alle Levendes Natur at være fyrige i Ungdommen, kuns at de iagttager Sælskab, Tiid og Sted, og ikke giøre for meget deraf; thi Tingens Misbrug er Synd, men aldrig bør Misbrug ophæve Brug; var det saa, maatte ikke 100 Personer smage Viin og Brendeviin, som ere Guds Gaver, fordi En forsyner sig saa vel, at han undertiden sover i Rendesteenen. Fornemmer De nu, at uagtet jeg selv ikke dantser, er jeg dog hverken absurd i min Meening om Dants, ej heller vil forlange at andre skulle rette sig efter mig, men jeg vil ej heller rette mig efter andre, og lade mig af nogens Overtalelse tvinge til at giøre en Gierning, hvortil jeg ikke har Lyst, og som nytter lige meget enten den giøres eller ej, thi i ligegyldige Ting bør man temmelig sikker kunde bruge sin fri Villie og følge sit Naturell, uden at fortørne nogen, og holdes for en Misanthrop og ilde opdragen - Opkomme nogensinde i ubetydelige og ligegiældende Tilfælde saadanne Tanker, røber et Menniske enten et slet Gemytte eller Taabelighed; thi, skiønt jeg bifalder Dants, og finder et Slags Behag i at see den exerceres med Maade, holder jeg den dog ikke for saa gandske nødvendig eller uundværlig, at den endeligen bør læres, da der maaske kan være andre Midler hvorved Menneskeer kan omdannes, som De siger - At Dants har gjort nogle lykke lige ved Giftermaale kan være ligesaa rimeligt, som at den har gjort andre ulykkelige, men at Store og Formaaende prøver en Person, som i Dants har udmærket sig for deres Behag, om han er et andet Embede voxen, førend de befordre ham, troer jeg gandske vist Slutningen følger.