Aalborg Stiftstidende, 1841-01-18
Viborg Stænder. Om Modificationer i Stænderanordningen og Skattebevillingsret (See Nr. 4). Den kgl. Commissarius fremhævede mod Stænderforsamlingernes Forening (Withs Forslag) især de slesvig-holsteenske Forhold, der stille betydelige Vanskeligheder herfor i Veien. Angaaende Skattebevillingspetitionerne paapegede han hvad han udforligt havde udviklet i Roeskilde, de store Betænkeligheder og Farer, man underkaster sig ved at fremtvinge en Constitution. Til Slutning antydede han, hvilke Garantier vor nærværende Oplysningsgrad og de hos os indførte Jnstitutioner give for, at Magten ikke vil blive misbrugt, og pegede paa de uhyre Vanskeligheder, som Forholdet imellem Danmark og Hertugdommerne frembyder. Oberst Brock imo degik først den Paastand, at Petitionerne om Skattebevillingsret ere ulovlige, navnlig stridende mod Grundsætningen i Frdn. 27de Sept. 1799, der er grundet paa Statsforfatningen af 1660. Hvad var vel - yttrede han - Statsforandringen dengang andet end Ophævelsen af en Contract, istedetfor hvilken der blev sat en anden Contract, svarende til de europæiske Staters daværende Tilstand. Alt fra Midten af nærværende Tidsregning var Danmark ved den christelige Religions Antagelse indtraadt i de europæiske Staters Række, det havde tilegnet sig deres Cultur, Oplysning og statsborgerlige Indretninger, havde ligesom de øvrige Stater fire forskjellige Stænder, nemlig Adel, Geistlighed, Borgere og Bønder, af hvilke Stænder Kongerne overalt vare indskrænkede i deres Beslutninger. Efterhaanden siden Middelalderen vare Bønderne blevne undertrykte, Borgerne vare hverken talrige, rige eller mægtige; Geistligheden havde siden Reformationen tabt sin Jndflydelse; og Adelen havde saaledes faaet saa overveiende en Jndflydelse, at Kongens Magt derved ganske var bleven tilbagetrængt, hvorimod i andre Stater, Borgerstanden, der var i Besiddelse af større Kraft end hos os, tjente Kongerne som en Modvægt mod Adelen. Saaledes vare Forholdene for 200 Aar siden, da Christian den 4des ældste Søn Frederik i Viborg blev kaaret til sin Faders Efterfølger, og 1648 besteeg Thronen. Adelen, som ved Thronskifte havde benyttet sin Jndflydelse, for i den Contract, Haandfæstning, som den valgte Konge maatte indgaae, meer og meer at indskrænke hans Magt, og udvide sin egen, havde ved den Haandfæstning, som Frederikden 3die maatte indgaae, indskrænket ham saaledes, at han intet af Vigtighed kunde foretage uden Rigsraadets Samtykke, medens paa samme Tid dette Raad var uvilligt til at sætte Landet i Forsvarsstand. Allerede Christian den 4de klagede herover, og under ham vare 2000 Mand fjendtlige Tropper, der laae i Randers, istand til at hærie hele Jylland, og streife lige op til Liimfjorden; og under Frederik den 3die blev det muligt for Carl den 10de, med 12000 Mand at erobre hele Riget, og foreskrive en Fred, for siden at bryde den, saa at Riget kun blev reddet fra fuldkommen Undergang ved Kjøbenhavns Borgeres mageløse Opoffrelse og ved Hjælp af det ringe Militair, der fandtes der i Byen. Da Adelen endnu efter Freden var uvillig til at understøtte det udtømte Rige med at bære de betydelige Udgifter, som Krigen havde medfør, benyttede Borgerne, modige ved deres Bedrift og med Vaaben, ihænde, sig af Tid og Omstændigheder til i Forbindelse med Kongen at tvinge Adelen til at hæve den indgaaede Contract (Haandfæstning), og, for at ingen saadan Contract i Fremtiden skulde affordres Kongerne, at gjøre Thronen arvelig i hans Familie, og give ham Frihed til efter eget Tykke at indrette den tilkommende Regiering. Arveligheden i Regjeringen har intet Menneske tænkt paa at ønske nogen Forandring i; det er en europæisk og lovligen begrundet Indretning, det er den Grundsteen, som ikke uden Fare kan forrykkes. Anderledes forholdt det sig med Forfatningen af 10de Januar 1661; dengang vare ingen Stænder forsamlede, men den blev underskreven, deels af Mænd, som Regjeringen selv udvalgte, deels ved at den sendtes Andre til Underskrift. Den derpaa byggede Kongelov af 1665 havde altsaa ingen lovlig Grundvold, men blev ved Christian 5tes Kronning oplæst, derpaa tildeels optagen i hans danske Lov, atter oplæst ved Frederik den 4des Kronning, og først 1709 bragt til offentlig Kundskab. Paa denne Kongelov er det nu, at den Eedsformular er grundet, som ikke alene affordres Enhver, der kommer i noget Slags kongeligt Embede, men enhver Borger, hver Soldat, ja endog den, der blot faaer den Bestilling at være Valgdirecteur. Dersom denne Eed skulde være forbindende for, hvad vi som Stænderdeputerede kunne anholde om, vilde der neppe være en Mand i Landet, som kunde modtage Valg som Deputeret. Jeg har naturligviis ogsaa aflagt denne Eed, og vil holde den til min Dødsdag, uden i mindste Maade at bryde den; men dette gjør jeg ikke ved allerunderdanigst at bede Kongen om, at han, ligesom Forfatningen af 1660 var grundet paa en Contract, der svarede til de europæiske Staters daværende Stilling, saaledes nu, da Tilstanden i Europa har forandret sig, vil tage dette i Betragtning, og efter sin Naade træffe de Foranstaltninger, som det fælleds Vel maatte udkræve." (Forts.)