Berlingske Tidende, 1836-01-02
hos Enhver, der ønsker at banlyse enhver Jndretning, der bærer Grumhedens og Barbariets Præg og kommer i en oprørende Strid med Retsfølelsen. Jeg er vis paa, at den Forsamling, hvem jeg har den Ære at forelægge dette Forslag, allerede har ved disse Yttringer tænkt paa Jnqvisitions-Commissionen. i Kjøbenhavn, der, uanseet det Maadehold, hvormed den ved Kat eller Tamp søger at ertorqvere de i Henseende til Beviset haardt graverede Forbryderes Tilstaaelser, dog i vor Tid bør have forbrudt en længere Tilværelse. Til Styrke for denne Mening behøver jeg kun at erindre om de ligesaa sande som skjønne Ord, der findes i den 10de §. af Forordningen. 30te December 1771, hvor det hedder: "At da der undertiden ved Examination i Commissionen skal være brugt Tvangsmidler ved nogle Slag af en Tamp eller ge, for at faae den rette Sandhed udledet og de Medskyldige opdagede, men Kongen hellere vil at, i slige Tilfælde een Skyldig gaaer fri, end at een Uskyldig saaledes skal lide, saa bliver sligt herved for, Eftertiden aldeles ophævet og forbudet, da en Deelinqvents Overbeviisning alene bør skee ved Vidner og Omstændighedernes Rimelighed. Dernæst behøver jeg ved Siden af denne Jndretning selv, som i sit Princip indeholder sin Dadel, kun at bemærke, hvor strengt men tillige hvor retfærdigt. den øverste Domstol anseer enhver Underdommer, der enten ved Slag, svært Jern eller paa andre Maader overskrider Grændsen, for den lovlige Examination og ved en Art Tortur fremtvinger Bekjendelser, og jeg tør da være vis paa, at jeg har denne høit, ansete Domstols Ønsker til Støtter for mit Forslag om denne Jndretnings Ophør. Men idet at dette Forslag, som jeg haaber, finder Deres varme Understøttelse, turde det vel fortjene en nøiere Undersøgelse, ved hvilke Midler Mangelen af den fremtvungne Tilstaaelse lod sig erstatte, naar det er aabenbart, at Forbryderen er skyldig. Rescript af 29de October 1772, der satte saa kort en Grændse for hiin Eftertid, ved at indføre Torturen, foreskriver, at den kun maa bruges, naar Jnqvisitten næsten er overbeviist, og det tydeligt kan kjendes, at han af Vrangvillighed og forat drille Retten holder Sandheden tilbage. Men sædvanligt ere disse sidste ikke Grundene til hans Benegtelse, men Frygten for Straffen, for den forøvede Forbrydelse, til hvis Beviis han veed, at der behoves hans Tilstaaelse. Dersom der altsaa kunde, saa vanskeligt og vel næsten utilraadeligt det er, i Henseende til saadanne næsten overbeviste Forbrydere, lægges en større Beviiskraft i den i Forordn. 30te Decbr. 1771 nævnte: "Omstændighedernes Rimelighed, eller, med andre Ord, dersom i Henseende til saadanne Forbrydere, paa hvem Rescriptets Ord vare anvendelige, det indicielle Beviis, som eenstemmigen eller med 1/4 Pluralitet i en af Flere sammensat Domstol fandtes at være tilstede, maatte tillægges en udvidet Virkning til at fælde Forbryderen som strafskyldig, saa vilde formeentlig ikke blot Torturen, men ogsaa Grunden, til Torturen af sig selv ophøre, i det Forbryderen ikke i sin haardnakkede Taushed, saae et Undvigelsesmiddel mod Retfærdighedens straffende Arm. Uskyldigheden vil da ingenlunde ved at ophøie det indicielle Beviis til juridisk Beviis, vel at mærke under saadanne. Omstændigheder og under saadanne Cauteler, som de nys anførte, være mere exponeret end ved det indicielle Beviis, som Lovens 6 – 17 – 10 og 11 har tillagt Gyldighed som juridisk Beviis i Tyvssager, og hvorefter en simpel Pluralitet af Vota fælder Forbryderen, ligesom vel Enhver med Rolighed og Fortrøstning tør overlade til Overrettens og Høiesterets Samvittighedsfuldhed og dybtgaaende Undersøgelser det samme, som fremmede Lovgivninger betroe til en Jury. Medens jeg saaledes allerunderdanigst anbefaler. Jnqvisitions-Commissionens og den der indrettede Stokhuus=Rets Ophævelse til Kongens Menneskekjærlighed, med hvilken Allerhøistsamme upaatvivlelig vil gjøre sin høisalige Faders Ord i Forordningen af 30te Decbr. 1771 §. 10 til sine, vover jeg at henstille det subsidiært omtalte Hjelpemiddel til hans Viisdom som Lovgiver.