Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-12-19
Det Sprog, Herr Grundtvig hidindtil tiltalte mig i, var i det mindste Hiem-Gudernes Drukkenskabs, og lod sig til Nød tænke, som en rigtig nok PeerRuusisk, men dog i Grunden holbergsk bugtalende Parodie af Ægisdracka; det nærværende er en altfor gemeen Blanding af Almindelighospitalforryktes og Gadedrenges Mundheld, i en mat Langhornsk Efterabelse. En Omvender, der indfører Styrvoldtspillet og dets Talemaader i sin hellige Taktik og Rhetorik – der væver om den Evige, som sin Makker, og ligner den aandelige Fordømmelse ved en Beet - der i et Slagsmaal, han begyndte, med hvad han selv ikke meer tør nævne (eller hans Sætter maaskee ikke meer vil sætte) paastaaer, "at han staaer sig nok, fordi han har Gud med sig." - en Jesu Christi Apostel, som, efterat have modtaget et Brev fra en formeent hedning, der i Alvors høitideligste Tone tilraaber ham: "Er det mit Forhold da til dig allene "Som selv i Sang bestemmer dig til Dom Er mine Gaadetanker flux dig reene, Saasnart kun denne got mig synes om, Ol gode Gud, hvorlænge skal jeg friste "Den Qval, at skue næsten i hver Braa, Hvor jeg en Engel uden Jeg et faae En Diævel sig, som Duet ind at liste? Du lader altsaa dig af andet raade "Til Tid og Sted J Lysen af Velsignen og Forbaanden * Herneden over mig og hver en anden, End Jesu Christi Bud og din Samvittighed Nei, som min Fiende gik jeg dig imøde "Med Aandens underlige Kierlighed, Med Lyst dig til, mens end er Tid at nøde Til dybt at lære, hvad du løst kun veed: og endelig: "Som han, der førte Christus op paa Templet, "Staaer du der for mit Øie pludselig. Skalpandebrændemærkt med Hovmodstemplet! Vig bag mig, Satan, nu, jeg kiender dig!" En Jesu Christi Apostet, siger jeg, der efter Læsningen af slige Tilraab, ligemeget fra hvilken Tankesamler, isteden for at skiælve (enten for sig selv eller Tilraaberen) "sætter sig ganske rolig hen, og beregner At det vilde glæde ham doppelt, hvis Tankesamseren nu blev hans Ven for Sandheds Skyld; thi da vilde Verden, netop for Tankesamlerens Skyld, have doppelt Uleilighed med at samle sine Tanker." synes ligere en Simon end en Philippus. Denne Forsikkring om hans indre Rde, og Affærdigelsen af min Tankesamling over ham med den meer end hardtad rasende Erklæring, at hvad der egentlig er ham om at giøre, er, at Verden kan faae dygtig Uleilighed med at samle sine Tanker, forraader upaatvivlelig enten Hyklerie, eller Vanvid - og en Ordets Tiener, der slaaer Knips med Fingrene op af Brønden i et Sprog, som dette: "En bedre Samvittighed end den jeg har i min Handel med Baggesen har saamænd (hvorfor ikke Fandente mig?) intet Moersbarn, Trods "om Baggesen omvendt tør sige det samme om fin!" har Forfatteren af Hymnen til den Eneste Gud, af Gaaden: Det evige Sindbillede, og af Epistelen, Tankesamleren i Hiertet, intet videre at sige. Kun Mennesket, Borgeren, og Bekienderen, til Jesu Christi Religion, den Mand, der kiender Bogen, hin Ordets Tiener har læst, og nu maaskee læser udelukkende, opfordrer Skribenten N. F. S. Grundtvig til, saa sandt og fuldstændigt som mueligt, at restituere det Eftermæle, hvormed han havde agtet, at slutte sine Strøctanker" – hvis han ikke vil, at i den mig dybtsmertende Tvivl om hans Apostel-Simenie, jeg meere skal helde til at troe ham en uvittig forførende, end en vanvittig forført Sværmer - og slutte med det billede for Øiet, hans Færd imod min Villie har bragt mig i levende Erindring. Billedet er opstilt til Varsel i Apostlernes Gierningers, der ottende Capitels de, 10de, 11te, 18de, 19de, 20de, 21de, 22de, 23de Vers. "Men en Mand, ved Navn Simon, havde før brugt Troldom i den Stad og forvildet det Samaritanske Folk og sagt sig selv at være stor. "Paa ham gave alle Agt, baade liden og stor, og sagde: Denne er den Guds Kraft, den store. Men de gave Agt paa ham, fordi han havde en lang Tid forvildet dem med Trolddomskonster. Men der Simon saae, at den Helligaand blev given ved Apostlernes Hænders Paalæggelse, frembragte han dem Penninge, sigende: Giver mig og denne Magt, at paa hvilken jeg lægger Hænderne, han maa faae den Helligaand. "Men Petrus sagde til ham: Dine Penninge blive hos dig til Fordærvelse, at du meener man kan bekomme den Guds Gave formedelst Penninge. )"Du haver ikke Deel eller Lod i dette Ord; thi Dit Hierte er ikke ret for Gud. "Omvend dig derfor fra denne din Ondskab, og beed Gud, at dit Hiertes Tanker maatte forlades dig. Thi jeg seer, at du er betagen med en bitter Galde og med Uretfærdigheds Baand." Han udslette denne Varsel Anvendelse paa hans tvetydige Fremgangsmaade, som Apostel i Dannemark, af min Siæl med Voven af an offentlig fremodig Dyst imod den Mand, han i Alvor og i Skiemt karakteriserer, som Danmarks Mesterforvilder, som en Grinebiderheelt, der med angliseret Vid sætter hele Verden & for U, og kroner sin aabenbare Nedriven af det Hellige med at skrive spidsbueagtige Gaader." Som min ærlige Fiende rækker jeg ham vel ikke Haanden, men Pennen, og det uden Fiendskab i Hiertet, til Bestriden af hans Vildfarelse. Han vælge *) Penninge kan kaldes hvilket somhelst stemplet Tøierie, hvorfor kan kiøbes. mellem, min kiærlige Medlidenhed med denne, og min ligegyldige tause Foragt. Baggesen.