Aarhuus Stifts-Tidende, 1828-10-07
Naar Ønsket om Tilladelse af Brænderier paa Landet er almindelig fremsat, da kan dermed ikke være forbunden den Mening, at Statskassen skulle lide noget Tab; thi et saadant Ønske nærede kun en lav Egoisme, og aldeles Forglemmelse af, at Bidrag til Statskassen er nødvendig til Statens Vedligeholdelse. Er Consumtionen af Brænderierne i Kiøbstæderne en saa betydelig Jndtægt for Statskassen, at den ikke kan undværes eller paa anden Maade dækkes, da synes det rimeligt, at et Minimum maae lægges til Grund herfor - et Mari mum kan ikke let tænkes, da det beroer paa en ubestemt Mængde af Brænderier og disses Brug - og kan et Minimum bestemmes, da vil en bestandig aarlig Afgivt for ethvert Brænderie, saavel i Kiøbstæderne som paa Landet, rimeligen dække Statskassens Jntrader af de nu existerende Brænderier i Kiøbstæderne; og hvad Brænderierne paa Landet angaaer, da synes det ikke urigtigt, at Afgivten er perennerende, og saaledes overladt til Bru gerne at bruge Brænderiet efter egen Leilighed, for ikke at sætte Statskassen i Udgivt ved at forøge Antallet af Toldbetjenter, og naar Afgivten aarlig forud betaltes eller derfor stilledes tilstrækkelig Caution, synes Statskassen at være betrygget for Tab. c) at Brænderier paa Landet er skadelig for Kiøbstædernes Næring. Uden i nogen Henseende at afvige fra Sandhed tør det nok antages, at de Brænderier paa Landet, hvorover Klagen er almindeligst, have existeret i 30 til 40 Aar, følgelig kan Pluraliteten af de nuværende Brændeviinsbrændere ikke med nogen gyldig Grund klage over, at Brænderierne paa Landet giøre Jndgreb i deres Næring, da det Forhold, under hvilket Kiøbstædbrænderierne ere anlagte, er uforandret, og kan ikke have været de nuværende Brændeviinsbrændere i Kiøbstæderne ubekjendt. Paalægges de nuværende Brænderier paa Landet en taalelig Afgivt - jeg tør forudsætte, at Landboerne villigen foretrække at betale en Afgivt, fremfor i Løndom at begaae en lovstridig Handling da vil den derved indbragt te Sum ogsaa være et Middel at lette de betydelige Afgivter, der nu trykke Kiøbstædbrænderierne, følgelig høste disse derved Fordeel, og en Tilladelse til Brænderier, paa Landet kan paa denne Maade ikke blive skadelig for Kiøbstædernes Næring. Som mere specielle Grunde, om ikke mod Brænderierne saa dog for deres Undværlighed, anfører Hr. Forfatteren dernæst: a) at Kornet maae i og for sig, heelt eller gruttet, afgive et langt kraftigere Næringsmiddel for Kreaturer, end naar Kraften først er taget deraf til Brændeviin. Jeg har aldrig været i Besiddelse af noget Brænderie, og saaledes aldrig havt Leilighed til at anstille noget comparativ Forsøg, der kunde enten bekræfte eller modsige denne af Hr. Forfatteren fremstillede Sætning; men at Affaldet fra Brænderierne er tienlig til Fedning, følgelig et kraftigt Næringsmiddel for Kreaturer, er almindelig bekiendt, og at der af dette Fedningsmiddel skal anrendes, i Forhold til heelt eller gruttet Korn, en større Qvantitet, gjør vist intet til Sagen, da Resultatet af den occonomiske Beregning maae her giøre Udslaget. Naar man overveier, at Productet af flere Tønder Korn, forandret til Brændeviin, er lettere at transportere end selve Kornet, og at Affaldet er et tienligt Middel til Kreaturers Fedning, hvorved Giødningen forøges og Markerne forbedres, saa er det virkelig en svær Opgave at bringe i Udførelse, at den fra de virkelige Kiøbstæder, (de hvori Handel drives) langt fra boende Landmand skal, som oftest med liden Fordeel, transportere sine Kornvare, derved spilde megen Arbeidskraft, fornægte sig hine Fordele af Kornets Forandring til Brændeviin, og ligesom renoncere paa at kunne fatte en saa simpel arithmetisk, occonomisk Beregning - fordi Kiøbstæderne skulle drage Fordelen! b) at hvor Bonden selv brænder, drikkes forholdsmæssig mere Brændeviin indbyrdes blandt Almuen, end der, hvor han maae kjøbe sit Brændeviin. Denne Jndvending mod Brænderierne paa Landet er, under nærværende Omstændigheder, tildeels rigtig, men hvorfor finder en saadan Yppighed af Brændeviins drik Sted, Fordi Bonden foretager sig en lovstridig Handling, og maae befrygte i ethvert Tjenestetydende, enhver Naboe, enhver Fremmed at have en Angiver, og derfor maae han som oftest nødes til at være mere rund med hans Nectar, end hans oeconomiske Princip tilste. der; men forandres hans Brænderie til en lovmæssig Handling, da er jeg overbeviist om, han ikke med dette Product bliver ødslere end med ethvert andet. Bonden staaer, med Hensyn til Begrebet om hans egen Jnteresse, ikke paa noget for ham ufordeelagtigt Trin, og behøver sielden det Formynderskab, under hvilket man saa gierne drager Landmanden. c) at Bondens Brændeviin, naar Brændeviinsbrænden paa Landet blev almindelig, vilde komme til at staae i lige saa slet et Forhold til Afgivterne, som Landmandens øvrige eller naturlige Producter forhen stode.