Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-06-24
Aarsagen hertil er at Afsætningen til Norge meget har formindsket sig, som en Følge af dette Lands slette Pengevæsen, og at Læselystel, i Danmark betydeligen har aftaget under Krigen, ligesom Adspredelserne og Forlystelserne have tiltaget. Ogsaa den Disharmonie, der hersker iblandt Forfattere af det bedre Slags, og som giver Anledning til gjensidig lidenskabelig Nedsættelse, endog af erkjendte Fortjenester, har maaskee ikke bidraget lidet til at forringe Læselysten hos Publicum, i Forening med det i Grunden, falske Jndtryk, som Trykkerettighedernes Bestemmelse 1799 har gjort paa Mange, der fra den Tid af indbildte sig, at intet Frimodigt kunde eller turde skrives mere, hvorimod dog saa mange Erfaringer vidne. Uagtet alt for megen Venskabelighed i Forfatterverdenen let kan lede til skadelig Partiskhed, saa er et vist Slags Samhold, en Retfærdighed, der, uden Hensyn til Livets smaalige Forhold, selv i Kampens Hede, lader Fortjenesten vederfares Ret, dog høist nødvendig, naar Læselysten skal vedligeholdes hos det store Publicum. Men hvorledes have saa mange af vore offentlige Skribenter behandlet hverandre i den nyere Tids Feider, Have de ikke saaledes arbeidet mod hverandre, at de selv sønderreve den Krands, som den offentlige Yndest engang kronede dem med - Men, spørger man, naar Læselysten har aftaget saa meget, og med der Afsætningen, hvorledes kunne da saa mange høist ubetydelige Skrifter og Flyveblade dagligen udgives, Denne Opgave synes ved første Øjekost lidt vanskeligen at besvare; men ved nærmere Undersøgelse er den dog meget forklarlig. Deels gjør Ulysten til at kjøbe Bøger og hele Værker, at man holder sig til ubetydelige og ubekostelige Flyveskrifter, skrevne i Døgnets Tone, deels gjøre de mange Læse- og Leiebibliotheker, især paa Landet og i Provindserne, tilligemed de mange offentlige Steder, hvor man forat faae Søgning, stræber at lokke ved saakaldt Aandsføde til legemlig Fødes Nydelse, at enhver Forlag ger sættes istand til, i det mindste at blive af med 100 Exemplarer, om han end vilde lade udgaae Reisers Jldebrandshistorie numerviis. Lægges nu hertil 50 til 100 Læsere, der næsten kjøbe og holde Alting, især hvad der udkommer periodisk, saa er det let at indsee, at næsten ethvert periodisk Skrift maa kunne opnaae et Antal af 150 til 250 Subskribenter, uden Hensyn til om det har noget Værd eller ei, men paa denne Standpunkt bliver det da ogsaa sædvanligen staaende og det synker snarere end stiger. At det ene Blad udskriver og afskriver det andet, at man faaer een og samme, Ting paa ti forskjellige Steder at læse, det bryde de anførte Kjøbere sig intet om. Jmidlertid har ogsaa den tydske Literatur det tilfælles med den danske, at den i den sidste Tid oversvømmes med Tidsskrifter; allene i Aar skal der være begyndt Sonye tydske periodiske Skrifter, og alle de Blade i Qvart, som deels ere opstandne og deels endnu dagligen opstaae, ere intet uden Affødninger af den eneste Zeitung für die elegante Welt, der, især i de første Aar, blev skreven med megen Aand og vakte Sandsen for dette Slags Læsning. Alle disse Blades Udgivere drage nu ideligen til Felts mod hverandre, og have stor Lighed med en Comediant bande, hvis Medlemmer udskielde hverandre, give hverandre Øresigener og Ribbeensstød, blot for at more et høistæret Publicum. Daneavad. *) Melod. Vær du vort Selskabs Skytsgudinde. Hil skjønne Dag, som atter kalder til navnløs Fryd hver Danmarks Søn, saa yndig smiller til hver Alder, og skjænker himmelsksalig Løn. 2) Denne fædrenelandske Sang blev afsjunget ved Odense Raadstuebal, den 29de Januari 1817, i Anledning af Hs. Majest. Kongens Fødselsdag. Forfatteren er Hr. Boghandler og Forligelses=Commissair S. Hempel i Odense. den Fyrste, som for kjære Folk seer Glæden selv at være Tolk. Ei Læben er det, som allene her bryder ud i festlig Klang; Nei, helligt vore Hjerter mene hver Tøddel i vor Jubelsang. Thi reist har gamle Ærlighed i Danalund sit Arnested. Tæt minderige Old Os knytter med søde Baand til Fædres Nord Det aldrig sildigst Afkom bytter for anden Plet af viden Jord. Fra Vuggen indtil stille Grav stort er da Fødelandets Krav.