Ribe Stifts Adresseaviser, 1826-01-13
Keiserlig Proclamation. Vi Nicolaus d. 1ste, af Guds Naade Keiser og Selvhersker over alle Russer &c. &c. &c., giøre vitterligt til alle Vore troe Undersaatter: J Vort Hiertes Bedrøvelse, og midt i den almindelige Sorg, der overvælder Os, Vort Keiserlige Huus, og Vort kiære Fødeland, søge Vi, idet Vi ydmyge os under den Almægtiges urandsagelige Villie, hos ham alene Ve Kraft og vor Trøst. Han har bortkaldt til sig Keiser Alexander den første, hæderlig Jhukommelse, og Vi have alle tabt en Fader og en Souverain, som i 25 Aar har bevirket Ruslands og Vor Lykke. Da Vi den 27de Novbr. modtoge Efterretningen om denne sørgelige Begivenhed, ilede Vi, endog selv i dette Smertens og Taarernes Øieblik, med at opfylde en hellig Pligt, og idet Vi ikkuns fulgte Vort Hiertes Tilskyndelse, aflagde Vi Troskabsted til Vor ældste Broder, Cesarevitsch, Storfyrste Constantin, som retmæssig Arving ved Førstefødselsretten til Ruslands Trone. Strax efter at Vi have opfyldt denne hellige Pligt, bleve Vi af Rigets Raad underrettede om: at der den 15de October 1823 var bleven deponeret hos samme en Pakke, forseiglet med den afdøde Keisers Seigl, og med hans Keiserlige Majestæts egen Haand saaledes paa skreven: "At gjemmes af Rigets Raad indtil jeg derom anderledes befaler; men, i Tilfælde af at jeg ved Døden afgaaer, at aabne denne Pakke i overordentligt Møde, forinden nogen anden Act foretages;" at Raadet havde adlydt denne Allerhøieste Befaling, og at følgende Actstykker vare fundne i ommeldte Pakke: 1. En Skrivelse af Cesarevitsch, Storfyrste Constantin, dateret: 14de Januar 1822, og adresseret til den afdøde Keiser, ved hvilken Hs. Kfrl. Høihed giver Afkald paa Tronfølgen, som tilkom ham ifølge Førstefødselsretten. 2. Et Manifest af 16de August 1823, egenhændig undertegnet af Hs. Keiserlige Majestæt, ved hvilken han, efterat have tilkiendegivet sit Samtykke til Cesarevitsch og Storfyrste Constantins Tronfrastgelse, bestemmer: at da Vi ere den første i Alder efter hiin, saa ere Vi ifølge Grundloven den nærmeste Tronarving. Vi bleve iøvrigt underrettede om, at lignende Actstykker fandtes nedlagte hos det dirigerende Senat i det hellige Synode og i Assomptions=Cathedralkirken i Moskov. - Disse Meddelelser kunde aldeles ikke forandre noget i den af Os tagne Vestemmelse. Vi saae i disse Astykker en Tronfrasigelse af Hs. Keiserlige Høihed i Keiserens levende Live, og stadfæstet ved Hs. Keiserlige Majestæts Samtykke; men havde hverken Villie eller Ret til at betragte som uigienkaldelig denne Tronfrasigelse, som ikke var bleven offentlige gjort da den foregik, og som ikke havde erholdt Lovs Kraft. Vi vilde saaledes kundgiøre Vor Agtelse for Vort Fædrenelands første Grunlov, betræffende den uforanderlige Arvefølge, og tro den Eed, Vi havde svoret, paa dreve Vi, at hele Riget skulde følge Vort Exempel. Ved denne vigtige Begivenhed var det ikke vor Hensigt, at bestride Gyldigheden af de Beslutninger, Hs. Keiserlige Høihed havde forkyndt. Endnu mindre var det vor Hensigt, at sætte os imod den Afdødes Villie, denne Vor Faders og fælleds Velgiørers Villie, som bestandig skal være Os hellig: Vi vilde ikkuns sikkre Arvefølgens Lov for endog det mindste Angreb, sætte Vore Hensigters Reenhed i det klareste Lys, og skaane Vort kiære Fædreneland for et Øiebliks Uvished om dets lovlige Souverain. Denne Bestemmelse, som Vor rene Samvittighed foreskrev, og som Vi tog for den Alvidendes Aasyn, blev billiget af Hs. Majestæt Keiserinde Marie, Vor høit elskede Moder. Jmidlertid var den sørgelige Tidende om Hs. Majestæt Keiserens Død kommen lige fra Taganrog til Warskov den 25de November, to Dage tidligere end hertil. Urokket i sin Beslutning, bekræftede Cesarevitsch og Storfyrst Constantin samme den paafølgende Dag ved tvende Acter, daterede den 26de November, som han lod tilstille Os ved Vor elskede Broder, Storfyrst Michael. Disse Acter, bestode i: J. En Skrivelse til Hs. Majestæt Keiserinden, Vor kiære Moder, hvori Hs. Keiserlige Høihed fornyer sin ældre Beslutning, og - støttende, sig paa et Rescript af den afdøde Keiser, dateret: den 2den Februar 1822, Svar paa Storfyrstens AfkaldsAct, og hvoraf Copie var ved føiet - gientagende og høitidelig giør Afkald paa alle sine Rettigheder til Tronen, og, ifølge den af Grundloven bestemte Orden, erkiender, at den tilkommer Os og Vore Efterkommere; og 2. En Skrivelse til Os, i hvilken Hs. Keiserlige Høihed gientager sin oprindelige Bestemmelse, giver Os Titel af Keiserlig Majestæt, ikke forbeholder sig nogen anden end: Cesareviisch, som han hidtil førte, og kaldet sig: den troeste af Vore Undersaatter. - J hver bestemte end disse Acter vare, og endskiendt de paa det uimodsigeligste bevidnede, at Hs. Keiserlige Høiheds Beslutning var bestemt og uigienkaldelig, saa foranledigede dog Vor Følelse og selve Sagernes Stilling Os, at opsætte disse Acters Bekiendtgiørelse, indtil Hs. Keiserlige Høihed havde bekiendtgjort sin Villie, med Hensyn til den Eed, hvilken Vi saavel som hele Riget havde svaret ham.