Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1775-08-18
En vis Konge gik engang paa Marken i en simpel Klædning, efterdi han ikke ville være kiendt. Han fandt en Bonde, som gik paa sin Ager og arbeidede, og syntes at være 60 Aar gammel. Kongen tiltalte ham saaledes: Gud være med dig, Menneske paa Jorden, Eder og Herre paa Jorden, svarede Bonden. Hvorfor kalder du mig saa, spurgte Kongen, kiender du mig? Nei, sagde Bonden, (som vel kiendte ham, men mærkede at Kongen vilde være akiendelig) Men ig kalder Eder saaledes, efterdi Menne skeet skal være en Herre over Jorden, som aller Herre. skabte til hans Brug og Nytte. Kongen blev hans hvide Haar vaer, og sagde: Det har sneet stærk paa Biergene. Tiden, svarede Bonden, fører saadant med sig. Da Kongen sluttede af disse tvetydige Ord at Bonden besad stor naturlig Forstand, indlod han sig videre i Samtale, og sagde Du arbeider meget og er dog saa gammel. Jeg har dem, varede Bonden, som endnu ere langt ældre, at ernære, foruden mig selv. Hvor meget fortiener du da om Dagen, spurgte Kongen. 8 Skilling svarede Bonden. Kongen. Er det da tilstrækkelig til Eders Huusholdning, Bonden: Ja, det maa endnu række længere; thi hvad jeg fortærer er det ringeste. Kongen: Nu, hvortil bruger du dem da Bonden: Med de 2 Skilling føder jeg mig og min Kone, med de andre 2 betaler jeg daglig gammel Gield; 2 Skilling laaner, jeg daglig ud; og de 2 Skilling kaster jeg daglig bort. Kongen: Hvordan skal jeg forstaae det? Bonden: 2 Skilling fortærer jeg daglig med min Kone, og derfor skal vi ikke kunde nyde meget; med de andre 2 Skilling betaler jeg gammel Gield, thi ieg har endnu Fader og Moder, begge saa gamle, at de ikke kan arbeide, dem bør jeg ernære, ligesom de har gjort imod mig i min Ungdom, da jeg ikke kunde arbeide, og paa den Maade afbetaler jeg paa min Gield hos dem. 2 Skilling, som jeg daglig laaner ud, er til mine Sønners Underholdning, hvilke endnu ere saa unge, at de ei kan arbeide, thi ieg blev sildig gift. Disse Penge laaner ieg dem nu, efterdi jeg haaber, at de skal betale mig igien, naar de kan arbeide, og jeg for Alderdom ikke meere kan ernære mig. Endelig, de 2 Skilling, som ieg daglig kaster bort, er til mine Døttres Underholdning, af dem jeg kan intet vente at faae igien; thi naar de bliver gifte, vil deres Mænd nok hindre Giengieldelsen. Kongen, som fandt stor Behag i denne Bondes Tale, befoel ham, at betragte hans Ansigt nøie, og forbøde ham, at aabenbare nogen al denne Samtale, førend han saae det samme Ansigt igien. Hvilket Bonden og lovede. Kongen lod derpaa sammenkalde de Lærdeste i sin heele Stad, og forelagde dem denne mørke Tale, som de, under Straf af at miste deres Levebrød skulde inden 3 Dage udtolke ham. Saa meget sagde han dem, at en Bonde havde fremsat ham denne mørke Tale. De arme Lærde vare bekymrede, ei kunne de udlægge Talen, og nødig vilde de miste deres feede Levebrød. Endelig fik de udforsket, hvor Kongen i de Dage havde været, og med hvilken Bonde han havde talt. De gaaer til Bonden, og beder ham indstændig, at udlegge dem denne mørke Tale, men Bonden ville ikke, sigende, det var ham forbudet. Disse Lærde vendte tilbage igien, og toge en heel Hob store Guld= og Sølvpenge med sig og derpaa gik t Bonden igien, tilbydende sig at ville give ham alle disse Penge, om han ville forklare dem denne Hemmelighed. Gierne sagde Bonden, da han saae og fik disse Penge; han sagde dem det altsammen. Glade indfandt de sig hos Kongen den 3die Dag, og forklarede den mørke Tale. Kongen, som mærkede strax, at Bonden havde sagt dem det, gik strax til Bonden, og bebreidede ham sin Trolønhed, at han ei havde holdt sit Ord og Løfte. Jo, Herre, svarede Bonden, jeg har nøie iagttaget alt hvad mig er befalet. Hvorledes, spurgte Kongen, Du maatte jo ikke sige nogen det førend Du saae mit Ansigt. Det har jeg og holdt, svarede Bonden; disse Karle gik først fra mig med uforrettet Sag; men strax kom de til mig igien, og havde saadan Mængde af Eders Ansigter med, som J her seer, (han viste Kongen Pengene) altsaa var jeg ikke forbunden at tie længer, da jeg saae Eders eget Ansigt. Kongen beundrede denne Mands fine Forstand, og Fortællingen siger, at Kongen tog Bonden til sit Hof, hvor han blev sat i Ære, Rigdom og Anseelse. Jndfald.