Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-19
Medens Daaren Murat forraadte sin Svoger med en Utaknemmelighed, der siden skulde blive saa uheldbringende for ham selv, forblev Prinds Eugen ufølsom for de meest paatrængende og glimrende Tilbud, som gjordes ham. Jeg veed fra en sikker Kilde, at Storhertugdømmet Genua blev tilbudt ham af Kabinetterne i London, Wien og St. Petersborg. Fra Keiser Alexander erholdt han endog, i Anledning af denne Gjenstand, et egenhændigt Brev, hvorpaa Vicekongen svarede saaledes. Sire. Jeg har modtaget deres Majestæts Forslag; de have naturligviis forekommet mig meget fordeelagtige, men de ville ikke forandre min Beslutning. Jeg maa have gjort et uheldigt Jndtryk paa Dem, da jeg havde den Ære at see Dem, siden De har faaet det Begreb om mig, at jeg for nogen Priis i Verden kunde krænke min Ære. Hverken Udsigt til Hertugdømmet Genua eller selv til Kongeriget Jtalien vilde kunne bevæge mig til Forræderie. Kongen af Neapels Exempel kan ikke forsvare mig; hellere vil jeg igjen blive Soldat, end en nedværdiget Souveram. De siger, at Keiseren har gjort Uret imod mig, det har jeg forglemt; jeg tænker kun paa hans Velgierninger. Ham har jeg at takke forAlt, min Rang, min Titel, min Formue, og, hvad der er mig kjærere end Alt, det, som deres Majestæt behager at kalde min Hæder. Jeg vil tjene ham saalænge jeg lever, min Person tilhører ham ligesom mit Hjerte. Gid mit Sværd maatte briste i min Haand, hvis det nogensinde vorder Frankrigs Keiser utroe. Jeg smigrer mig med, at De vil sætte Priis paa min Vægring, og at den vil sikkre mig D. Keiserlige Majestæts Agtelse. Alexander var den Mand, der vidste at skatte en saadan Tænkemaade. Da han besøgde Josephine i Malmaison, viste han hende dette Sønnens høihjertede Brev. Keiserinden bad ham derom; men han vilde kun give hende en Afskrift, og jeg maae takke Senatoren Beauharnais for den, som jeg har. Fordreven af en Folkeopstand gik Prinds Engen lige til Paris. Han ankom den 9 Maj hos sin Moder i Malmaison og erholdt den 10 Audients hos Kongen. Man havde været i Strid om Maaden at modtage ham paa, og den Titel, som man vilde give ham. At give ham den simple Titel Vicomte vilde have været latterligt, at kalde ham Prinds kunde paa en Maade kompromitere det nye Dynastie. For at hæve alle Vanskeligheder, blev man enig om, at kalde ham Marschal af Frankrig; men forudsaae ikke hvad der skete. Den gamle Hertug af Aumont førte Prinds Eugen ind. Hr. Marschal af Frankrig - sagde Kongen – jeg glæder mig ved at see Dem." Prindsen, der just nærmede sig Monarken med de sædvanlige Tegn paa Ærefrygt, stod pludselig og overrasket stille og saae sig om, for at faae Øie paa den, som Kongen talede til. Ludvig den 18de, som bemærkede hans Forundring, tilføiede med et naadigt Smill: "De min Herre, er Marschal af Frankrig, det glæder mig, at kunne beklæde Dem med denne Værdighed." Sire! – svarede Eugen – jeg er Deres Majestæt særdeles forbunden for Deres gode Hensigt; men den ulykkelige Rang, hvortil Forsynet lod mig stige, tillader mig ikke, at modtage den ædle Titel, hvormed De vil beære mig. Jeg afslaaer den, idet jeg iøvrigt føler den meest ubegrændsede Taknemmelighed." - Kongen ventede ikke dette Svar; det satte ham saameget mere i Forlegenhed, som han meente at have udtænkt en Krigslist, og haabede saaledes ved Overrumplinat vinde en tilkommende Marschal. Eugens Modstand bragte derfor Kongen i ondt Lune; det var en Ydmygelse for ham, til Fordeel for Napoleon. Iøvrigt var dette Exempel ikke smittende. Saamange andre af Keiserrigets Krigere kappedes om, at forsikkre Kongen om deres Underkastelse og Ønske at tjene ham. Jmidlertid varede dette Ønske ikke længe – Napoleon kom tilbage fra Elba og atter forsamlede de Fleste sig omkring ham! (Till. Bl. til H. A.)