Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-02-28
De har uden Tvivl seet af de tydske Aviser, at man i Tydskland opretter Selskaber, som have forenet sig om, ikke at kalde værdige tydske Koner og Jomfruer Madame eller Mamsell (Mademoiselle) og at disse Benævnelser kun skulle tillægges saadanne Qvindfolk, der ikke ere det bedre værd. Uagtet hos os vel ingen driver Patriotismen saa vidt, da vi i saa Fald vilde komme til at miste Ragont, Gelee, Marmelade, Boeuf a la mode og saa mange andre rare Retter, ikke at tale om, at hele Danse og Fægtekonsten vilde faae en ganske anden Skikkelse, saa er jeg dog overbevist om, at mangen hæderlig Qvinde gjerne paa en skikkelig Maade vilde see sig befriet for denne gemeen fornemme Benævnelse Madame. - J fordums Dage, da var denne Benævnelse en sand Hæderstitel, og endnu for neppe en Snees Aar siden kaldte den danske Over ætter af den tydske Roman, Sigbrit und ihre schöne Tochter, denne saa berømte Dame Madam Sigbrit, og i Frankrig fordrede man, som jeg nylig har læst, i Aaret 17703 en Skat af alle de Fruentimmer, der med Urette lode sig kalde Madame; men kom nu Nu hedder hver Spekhøkerske, hver Brændevinsmandskone, hver Æblekierling Madam, og Ordet er saa at sige blevet til et reent Skjældsord. Men enhver skikkelig Kones Mand af Embedsclassen seer dog gjerne, at bringe det saavidt, at blive Fuldmægtig, ligesom hver Haandværks= og Kjøbmand i det mindste at blive Lieutenant eller Fændrik ved Borgerskabet, og derved følger det af sig selv, at en saadan Kone bliver ved samme Leilighed Frue. Men ogsaa det Ord Frue er blevet nu tildags saa forskrækkelig gemeent. Min Mand har rigtig nok sagt mig, at efter den danske Ordbog blev Ordet fordum brugt som en Hæderstitel til Koner af allerhøieste Stand, saasom Dronninger, Fyrstinder&c. og bruges nu omstunder især som en Ærestitel, til et gift Fruentimmer, hvis Mand giver ham Plads i Rangforordningen. - Ja, hvis saa var, vilde jeg, som saa mange Hundrede Fruer, være meget glad. Men, at, hvor mange, mange kaldes ikke nu desværre Fruer, hvis Mands Characteer ikke engang giver ham Plads i Hof= og Statscalenderen, Kalder man da ikke saa mangen en Spekhøkerske, Brændeviinsbrænderske og Bogbinderske Frue, - Det er tungt, meget tungt, for en Kone af min Stand og Rang, Hvad har jeg nu forud for min Naboerske Slagtersken, Rigtignok er min Mand Casserer ved en Enke-, Lig- og Begragelsescasse, og jeg kunde strikkede juris, som han tidt og ofte har sagt, gjøre Fordring paa at kaldes Fru Cassererinde. Men hvad bryder Folk sig nu omstunder og strikkede eller vævede juris, Enhver handler efter eget Behag, og gjør hvad han vil. - Min Frøken Datter maatte, saalænge min Mand kun var Fuldmægtig, og det varede en god Stund, bestandig taale, at man kaldte hende paa den gemeene Maade Jomfru, og endnu gives der dem, der ikke veed, at min Mand er blevet Casserer, som kalde hende saaledes. Rigtig nok har min Mand forsikkret mig, at der i den danske Ordbog skal staae, at en Jomfru er en Pige, som endnu er Mø, og brugtes i gamle Dage, som en Ærestitel til Piger, selv af den høieste Adel, saasom den Gang endog Kongernes Døttre kun kaldtes Frøken. Han vilde endog paastaae, at man i Sverrig, endnu den Dag i Dag er, kun kalder den høieste Adels Pigebørn Jomfruer. - Men hvad kan det hielpe os, at man for mange Aarhundreder siden hos os selv og endnu den Dag i Dag er i Sverrig gjør sig store Tanker om Ordet? – Jeg veed nok hvad det har at betyde, naar man i Kjøbenhavn siger: han holder sig en Jomfru, eller naar man taler om et Jomfruhuus eller en Salsjomfru. - Jeg holder altsaa for, kjere Hr. Udgiver, at De, istedet for at snakke syv lange og syv bredde om man bør skrive et eller en Beenrad, og et eller en Gjenfærd, heller foreslog os nogle passende Ord istedet for Madam, Frue og Frøken, eller i det mindste viste os, hvorledes disse Ord kunne bruges paa bedste Maade, naar enhver skal gives hvad ham tilkommer. Jeg har længe undret mig over, at vedkommende Magistrater ikke have lagt sig imellem Madamer og Fruer, og Jomfruer og Frøkener, og Deres Naader, som i denne Tid synes at ligge i en aabenbar Krig sammen, endog i offentlige Blade. Sine Bæster, hverken de umælende eller mælende, tør man udpynte saaledes som man bedst vil og kan, men sin Kone og sin Datter kan man sans facons lade sig tiltage hvilken Titel de finde for godt, Er det Ret? Der maa og bør jo dog være Orden i denne Sag, og naar den ikke kommer svart, saa ville vi endnu opleve den Dag, da en Skjærslipperske lader sig kalde Frue og hendes Datter Frøken. Bedst troer jeg dette kunde forebygges, naar der blev udfærdiget en ordentlig Rangforordning for vort Kiøn, for saa vidste man hvad man havde at holde sig til, og da kunde jeg slaae en næsviis Tjenestepige paa Øret, naar hun tilsidesatte den Respect, hun skylder min Titel. Fru Spritz.