Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1773-11-22
Jndkomne Skippere: O. Evie af Bergen fra Drammen; L. Evie af Bergen fra Mos med Baglast; M. Olsen af og fra Kiøbenhavn med Flytte Gods og Baglast; N. Flug af og fra Kiøbenhavn med Havre, Ærter; C. F. Wolsaf Bergen fra Cagliari med Salt; S. Eggerskov af og fra Kiøbenhavn med Havre, Byg; H. F. Wolf af Bergen fra Amsterdam med Styk-Gods. Udgangne: J. Didrichsen af Dragøe til Kiøbenhavn med Hassel-Nødder, Sild o. v. J. Formann af Bergen til Vestindien med Klipfisk, Sild og v. En Oversættelse af det Tydske den regelmæssige Lediggænger, eller Manden uden Laster og uden Dyd. Erast, mere eremitisk end sælskabelig, lever for sig selv, og inddeler sin Formue saaledes at han kand leve skikkelig og rolig. Han er uden Familie, har ingen Huussorger, er Herre af sin Tid, og drager Omsorg for, at han ei skal være nogen til Besvær. Han lever i ti Aars Tid den ene Dag saa regelmæssig som den anden; er sund og tilfreds med sin Skiæbne. Ved aatte 1) Gellerts moralske Caracterer. Slæt vaagner han; Theen, Tidenden og Vinduet sysselsætter ham indtil Klokken til Ved denne Tid besørger han sine Forretninger, det heder han indfører i sin Dag Bog gaardags Udgivterne, beseer de Klæder, han havde paa i Gaar om derpaa er kommen nogen Feil, vælger dem, han vil have paa i Dag, skriver et Brev, naar Anstændighed affordrer ham et, blader i en ny Bog, som er ham tilsendt fra Bog-Laden, eller tegner en halv Time til sin Fornøielse, eller gaaet hen til sin Fløi. Førend der slaaer tolv, er han paaklædt. Han spiser godt, men maadelig, og veed i tredive Aars Tid ikke hvad et Ruus er. Hans Tid fra Klokken 2 efter Maaltidet indtil om Aftenen Klokken 10 er ligeledes inddeeled. En Time anvender han til Billiarden, en paa Besøg, som han giver eller modtager, en halv Time paa Søvn, en Time paa at læse et behageligt Skrivt, en paa Spadsere Gang, naar Veiret tillader det, een til Aftens Maaltider, og ved ti Slæt lægger han sig regelmæssig til at søve. Fra denne Orden afviger han ikke, uden om Søndagen, da han gaaer i Kirken. Denne Mand har Ord for Jngetogenhed og en ordentlig Leve-Maade. Hans Tiener roser sin Herre for, at han beder hver Morgen og synger hver Aften. Og virkeligen er Erast maadelig og huusholdersk; ingen Ven af Vellyst og larmende Fornøielser. Han taler Ondt om Jngen; lader enhver sit Værd; betaler hvad han er skyldig at give, og lever stille for sig selv. Alligevel, hvo er græst, naar man undersøger ham i hans Forhold, En han meer end en regelmæssig Lediggænger, Hvad er Hoved Hensigten af hans Plan, Beqvemmelighed og methodisered Ladhed. Han lever maadelig for at være sund; huusholdersk, for ikke at mange, og ordentlig for at undgaae Uordens besværlige Følger. Han lever for sig selv og ikke for andre. Er han derfor bleven sat i Menneskernes større Sælskab, Han befordrer sin Fornøielse; men er det det, som befaldes af Fornuften, Han omgaaes omhyggelig med sin Formue, fordi det er en Fornuftigs Pligt. Men er kun Formens Brug ikke og Tidens nyttige Brug en Pligt, en bestandig Pligt, Han anvender Tiden allene til sit Legemes Pleie og Vedligeholdelse; og altsaa lever han, for i den tilkommende Tid at have levet saa længe, som han har kundet: Han har en Siæl blot for sine Sandser, og en Forstand, blot for at opdage de Gienstande, som migre for hans Beqvemmelighed. Han troer, han giør intet Ondt, fordi han vogter sig for Laster, som straffe sig selv; Men hans hele Levneds Plan er vid, fordi Fornuften og den guddommelige Bestemmelse forkastes. Han beviser selv ved sin Jndretning, at Menneskets Siæl er et geskæftigt Væsen, fordi han i hver Time giver den en Slags Underholdning. Hvorfor kan han ikke indsee, at det er bedre, at være en nyttig og arbeidsom Mand, end en sysselsat Lediggænger, Haaber han, at Gud eng og ævig vil belønne ham for den Møye, han saa ordentligen har anvendt paa sine Sandsers Fornøielse, Kundehan sove saa til som han vilde, saa vilde han formodentligen bortsove den største Deel af sit Liv Han maa have faaet nok saa faa Gaver af Naturen; saa har han dog med alle Mennesker tilfælles de Pligter af Fornuften og Religionen oprigtigen at anvende sine ringe Gaver til Verdens Bedste. Heri bestaaer hans Dyd og Roes. Han skal leve fornøied, som en Medborger, ikke som en drømmende Exemit. Han tør nok søge sin Beqvemmelighed, men han lever ikke for sig selv allene, ellers havde Skaberen indsluttet ham i en Hule, og omringet ham med de fornødne Levneds Midler. Endeligen er det falskt, at et mageligt Liv er et fornøieligt Liv. Naar Erastbruger Eftertanke (og han kan dog ikke qvæle alle alvorlige Tanker ved Ladhed) giver da hans Hierte ham ingen Bebreidelser for hans sandselige Levemaade, Føler han intet Tomt i sin Siæl, Jngen Bekymring for, at andre, for hvilke han intet nyttigt giør, skal foragte ham, Jngen Skamfuldhed over, at han har levet fyrretive eller halvtredfindstive Aar, uden at være bleven et bedre Menneske, Kan han forlade sig paa Forsynets beskiermende Haand, og, naar hans Formue, som han nu allene bruget til sin Beqvemmelighed, skulde forvandles til Mangel, trøste sig ved dens Bistand, Kan han døe uden Haab, naar han tænker paa Døden, Har han ikke disse Aandens Fordeele, saa er han ei tilfreds, men kun af sin Magelighed, som han tiener, med en behagelig Kildren paa nogle Aar belønned for sit Slaverie og tillige straffed. En Oversættelse. 2)