Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-02-23
(Fortsat.) Mødet den 4de Februar var mærkværdigt. Hr. Ladvocat, Jnspekteur ved det Kongelige GobelinsMonufaktur og Oberstlieutenant ved den 12te Legion af Nationalgarden, han, som Fieschi er saa hengiven og som bragte ham til at bekiende, blev forhørt. Han sagde at han havde kiendt Fleschifor mange Aar siden, og ofte talt med ham om Politik. Fleschi var en enthusiastisk Bonapartist; han havde advaret ham for at holde sig til Republikanerne, hvilke havde været Aarsag til Keiserens Fald; dette havde Fieschi ogsaa gjort, som havde gjort Regieringspartiet væsentlige Tienester, og det ikke som betalt Spion, men af frie Villie; han kunde ikke nok rose Fieschis Duelighed, hengivenhed og Mod; han havde ofte laant ham Penge, og altid faaet dem igien. (Man har ofte i Menneskelivet giort samme Erfaring ved Personer, som man siden har lært at kiende som de sletteste Mennesker; thi det Gode og det Onde kan være paa det forunderligste sammenblandet i Menneskenaturen; de gode Anlæg ere os medgivne for at vor Kamp for Dyden ikke skal falde os for besværlig, og for at sikkre Tilværelsen af meget godt i Menneskelivet; det Ønde for at Siælen kan have noget at giøre Modstand, da ellers Dyden, de aandelige Væsners største Skiønhed, ikke kunde tilveiebringes) Men da han havde erfaret at Fleschi havde falskeligt udgivet sig for en af de Personer, som vare dømte for politiske Forbrydelser, saa havde han viist ham bort fra sig, og sagt til ham, at han kunde gaae hen et andet Sted og lade sig hænge. Siden den Tid havde han ikke seet ham førend i Konciergeriets Fængsler. Hvad Fieschi havde sagt om ham var rigtigt. Han havde strax kiendt Fleschi igien, uagtet han var vandannet af Blessurer og indsvøbt i Bandager. Synet af Ladvocat havde gjort det største Jndtryk paa Fleschi; han blev rørt og græd, erklærede at han vilde giøre Oberstlieutenanten til sin politiske Skriftefader, og lade ham overbringe sine Erklæringer til Regieringen; dette havde han paataget sig uagtet anonyme Trudselsbreve bleve ham daglig tilsendte. Han opskrev Ord for Ord Fleschis Udsagn, og oplæste dem for ham, men han ophørte dermed, da Fieschi angav nogle Personer, som var Ladvocats politiske Fiender. Generalprocureuren, Martin spurgte Oberstlieutenanten om han havde ogsaa nævnet Morey; han tilstod det; om han havde nævnet andre; han svarede ogsaa ja dertil. Præsidenten spurgte om han vilde nævne dem, Denne svarede: kun naar jeg er forpligtet dertil. Fieschi havde under dette Forhør tabt endeel af sin Selvtillid; der maa sinde et eget Forhold Sted imellem denne og Oberstlieutenanten. Denne tilstod at Fleschi havde advaret ham mod nogle, som vilde myrde ham, og at han var Fleschi meere skyldig end denne ham. Præsidenten takkede Oberstlieutenanten for de af ham meddeelte Oplysninger. Oberstlient, sagde, at han kiendte Moren, han befad Juli Dekorationen, var Gemeen i 12te Legion, og havde arbeidet for ham. - Fleschi sagde, at alle Ministerne og Kongen selv kunde have kommet til ham, han havde ikke sagt dem Sandheden, men Erindringen om Hr. Ladvocats Velgierninger mod ham, virkede paa ham (Der ligger noget smukt i denne Hengivenheds- og Taknemmeligheds=Følelse, især da Utaknemmelighed er en af Menneskesiælens almindelige og store Ufuldkommenheder, og denne taknemmelige, for sin Velgiører saa følsomme Fieschi, kan være saa ufølsom, saa letsindig, saa indbildsk efter at have dræbt 18 og saaret 20 Mennesker.) Man erfarer af Forhøret, at Moren var en Fiende af Ladvocat, og dog havde Fieschi flyttet ind i dennes Huus. Schwarz gik fra Fieschis Angivelse og Bøgerne.