Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1774-12-16
Fortsættelse af No. 49. Til Hr. Etoskop. Min Herre, For at ingen Uorden skulle gaae forsig i nogen af deres Bevægelser, saa vare alle deres Gebærder og Lader indrettede efter Maal og Tal for det nøyagtigste Speyl. De fine Hænder, som vare ubevægelige til at bevidne den mindste Artighed, vare flyvende Hævnere over den ubetydeligste og hos andre anstændige Friehed. Skulle nogen Mandsperson driste sig til at sætte sig i Nærheden af disse Skiønne, tog den fortørnede Gudinde Flugten, og hævnede Formastelsen med et Blik, som Løver maatte skiælve for. Min Herre! De haster til Udfaldet. Jeg vil fornøye Dem; thi det vilde neppe faae Ende om jeg skulde fuldkommen beskrive denne fornuftige Dames Carracter. Udfaldet blev da dette: Sip, som Naturen ikke havde dannet til en Artemisca, søgte at trøste sin Kiedsommelighed med de af det andet Kiøn, som vare neden for en Beyleres Værdighed. Hendes Friere forbittrede, over denne Opførsel, hvortil de undertiden selv vare Vidner, forlode hende beriget af deres Foræringer. Man venter i hende med Tiden en nidkier Kydskheds Prædikant. Knipsk blev forenet med en Mand, som bemæstret af Forlibelse, havde fornedret sig til det skammemeligste Hyklerie. Hun ventede i ham en bestandig Slave. Efter Foreningen fordrede hun af ham den samme romanske Ærbødighed, som tilforn. Han maatte ikke nærme sig til hende uden den underdanigste Ansøgning. Nogen Tiid gik, og dette blev anseet som et Mynster paa Ægteskab. Alle ophøyede den vise Moder; Men saa ustadig er alleting i Verden. Han blev kied af dette Slaverie, da han tænkte han havde Rettighed til Herredømmet. Han brød Lænkerne, og af en krydende Elsker forvandledes til en bydende Tyran. Dette Brev er allerede saa langt, at De kan have nok i det: Det næste skal indeholde et eller flere modsatte Exempler. Deres Anmerkninger vil siden glæde den, som er etc. Nu, hvorledes har de befundet Dem, i Selskab med Lucilia og hendes Datter. Vel, De trækker paa Skuldrene: Hvor er De kræsen. Ach! disse Skiønne falde Dem for dyrebare til Menneskelige Omgang. De er for Jordisk, min Herre, saa høye Væseners Nærværelse overvælder Dem. Velan! see denne Dame; men see ikke stift paa hende, hun har et blødt Syn. Hun behager Dem, Uskyldighed smiller af hendes Ansigt, og Bluefærdighed sidder paa hendes nedslagne Øyne. Hun seer til Dem, Men hvad vil denne ærbare myndige Gamle, som der følger hende; Hun kaster et Blik til den Unge og trækker paa Munden, strax nedslaar denne Yndige de halv aabne Øyne. Hvoe er denne fortrædelige Gamle, og denne Unge uskyldige, Bie lidt, jeg skal strax sige Dem det: Lesbia og hendes Datter Simple. De er nysgierrig for at kiende disse, Nu da Lesbigvar i sine unge Dage ikke en af de fuldkomne Skiønheder. Jmidlertid kunde hun dog trette om Rangen med de fleeste af hendes Kiøn. Les bia var æresyg, man rosede hende som et Barn for nogle smaae Yndigheder, dette drev hende, som alle af samme Gemyts Art, til at sætte sin høyeste Lykke i at behage. Hun lagde sig efter denne Kunst af yderste Formue, og man kunde af hendes Barndoms Fremgang slutte sig til, at hun i denne Videnskab engang vilde aftrette hendes Kiøn Priisen. Tænk hvilket Pund Naturen havde betroet hende. Hvilken usædvanlig Siæl, der udfordres til at skinne i en Videnskab, som dette Kiøn fra Eva Tiid har uophørlig drevet, og som i en hver Alder har været saa fuldkommen, at den har syntes uforbederlig. Men Les bia begreb og uagtet hendes overordentlige Tænkekraft, at man ikke sovendes kunde komme til denne Høyde. En Dame af hendes Forstand, saae strax at Klædedragten var Hovedsagen. Denne kan giøre et Uhyre tækkeligt. Hendes Vindskibelighed var og i denne Post utroelig. Hun slap ikke den mindste Part af hendes Stads, uden i den høyeste Grad af Fuldkommenhed, som hun tænkte muelig. Morgenstunden, har Guld i Mund. Klokken 7 om Morgenen sad Lesbig ved sit Nat-Bord, og forlod det sielden før Kl. 10. at ikke den ædle Tiid skulde spilles ved Thee=Bordet, brugte, hun de Lærdes priselige Maade, hun drak Thee saalænge hun pyntede sig. En Dag var hun budet til Fadder. Denne Dag var en betydelig Dag Klokke Klokken 5. begyndte Lesbia det vigtige Arbeyde. Kl. 8 var Haaret ferdigt, og havde til hendes storste Fornøyelse. staaet Prøve for toe Speyle; men saa nær er Ulykken os i Hælene; ved den anden Undersøgning opdagede hun en Feyl, som maaskee havde undgaaet et hvert andet Øye. En Lok var ved Bindingen strammet noget mere end det øvrige Haar. De kan begribe, at saa stor en Skiødesløshed kunde optænde. det allerkoldeste Blod: Lesbia blev ogsaa forbittret, men tvang dog sin billige Vrede saa meget, at hun alleneste straffede sin Kammerpige med to Øre sigen, da hun dog i det mindste havde fortient sin Afskeed. Den 3 Timers Bygning blev nedreven og endelig opbygt. Kort, til den bestemte Tiid var min Dame i fuld Stand, alting i den deyligste Orden. Fem Skjønplætter, vare saa vel anbragte, at de allene kunde forvisse en Seyer over den største Helt. Lesbig reyste og smigrede sig med Haab om en Belønning, som svarede til denne Omhyggelighed. Stakkel! hun vedste ikke at Skjebnen havde besluttet den Dag at udtømme sin Grumhed paa hende. Neppe havde hun sadt Foden ind i Stuen førend - Hvilket Syn! - Novia i en Klædning af same Tøy og same Snit som hendes, Hvilket Stød, hun rødner, hun blegner: Blodet stimler og Hiertet, en sans pareille Flaske ræddede hende næt op fra Besvimmelse; Hendes Modstander saae dette og ville triumseret, dersom ikke en Overbeviisning om, at Lesbia var ziir ligere pyntet end hun, havde afskaaret denne umodne Glæde. De betalte begge dette ulykkelige Møde. Lesbig holdt Sengen 3 Dage derefter. Denne Hændelse lærte hænde ved Akkord, at betage sin Skrædder den uforsvarlige Dumdristighed, at forraade hendes Mode til nogen anden. De tilstaar, min Herre, at min Dame i denne Post var den fuldkomneste af sit Kiøn. Men det var ikke det eneste, som tilveyebringer hende Beundring: Hun ærede, ja dyrkede dem, som havde gjort nogen vigtig Opdagelse. i Stadse-Videnskaben. Ligesom Folkeslægterne pleyer at regne deres Aar fra en eller anden betydelig Tildragelse i deres Historie, saa talte hun sine fra det blaae Puders Opfindelse, som med billighed var, efter hendes Tanke, den største Prøve paa den Menneskelige Forstands Ypperlighed. (Fortsættelse heraf skal følge).