Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1834-02-17
Det bekræfter sig, at General Ramorinos og hans Medhielperes Forsøg paa at tilveiebringe en Opstand i Savoyen er aldeles mislykket. Saa vidt Man kan skjønne af de forvirrede, tildeels modsigende Efterretninger om dette daarlige Foretagende, rykkede de i Carouge forsamlede Jtalienere og Pohlakker, omtrent 5600 Md., om Morgenen, den 2 Febr. ind over den savoyske Grændse, hvor de deelte sig i to Kolonner, af hvilke den ene tog Veien til Landskabet Chabelais, den anden til St. Julien; men ingen af dem fandt nogen Deeltagelse hos Landets Jndbyggere der, som det hedder i nogle Beretninger, kun benyttede Leiligheden til at bringe en Deel Kontrabande, især Levnetsmidler, ind over Grændsen. Vel lykkedes det Angriberne at fordrive en Afdeling af Toldpersonalet, der havde besat en Broe over Arve; men paa Efterretning om piemontesiske Troppers Anmarsch standsede de, og Jtalienerne især begyndte at vakle. Hvad der imidlertid synes at have gjort Udslaget, var General Ramorinos pludselige Forsvinden. Da Tropperne vare opstillede i Slagorden, viste han sig for dem i fuld Uniform, ledsaget af Grev Gustav Da mas, men strax derpaa begav han sig bort og afsendte en Officeer til Skaren med Ordre, at drage sig tilbage da den forventede Forstærkning ikke var indtruffen. Dette fuldendte Modløsheden og Forvirringen iblandt dem, med det Raab, at Generalen var en Forræder, adskilte de sig og ilede tilbage til det Genfer Gebeet. Jfølge andre Efterretninger var en Afdeling af Angriberne rykket frem fra St. Julien. Da de stødte paa et lille Detaschement af piemontesiske Tropper, kom det til en kort Fægtning, hvis Udfald var, at den sammenløbne Hob efter svag Modstand tog Flugten. Saasnart General Ramorino erfarede dette, forsamlede han de i St. Julien Tilbageblevne, forestillede dem, at alt Haab om et lykkeligt Udfald af deres Foretagende var forsvundet, og anbefalede dem at trække sig tilbage. Hvor Generalen selv er bleven af, veed Man ikke. Den Kudsk, der havde kjørt ham fra Gens til Grændsen, fandt i Vognen flere Pakker trykte Proklamationer til Folket og Soldaterne i Savoyen. Det hele Krigstog er saaledes mislykket; thi et Rygte om en anden Trups Jndmarsch fra den franske Grændse imod Annecysynes at være aldeles ugrundet; men sikkert vil det bringe Ulykke over mange baade Skyldige og Uskyldige, især dersom det er sandt, hvad der fortælles, at de franske Ministre, Dhrr. Broglio og d'Argout have meddeelt den østerrigske Gesandt i Paris vigtige Oplysninger om de Forbindelser, som de italienske Flygtninge vedligeholdt med mange adelige Familier i Piemont og Savoyen. Man kan da vente, paa Ny at see Krigsretterne fra ifjor i Virksomhed. Angaaende Ophavsmændene til denne Begivenhed, da mange ler det naturligviis ikke paa dem, der vælte Skylden paa den berygtede Forbindelse det unge Jtalien," og indrømmes maa det, at Man kan tiltroe et Samfund, der tiltager sig Ret over Liv og Død, Dumdristighed nok dertil. Men er Faren forbi for Savoyen, da synes den ikke at være det for Genf og Waadt. Folket i disse Kantoner har viist saa megen Deeltagelse for de Sammensvorne, og en saa stor Tilbøielighed til Opsætsighed imod deres Regjeringer, at disse have Grund til alvorlige Bekymringer. Saaledes bemægtigede 200 fra alle Kanter ankomne Sammensvorne sig den 1 Febr. flere i Havnen ved Noyon liggende store Baade, og da Øvrigheden lod Generalmarschen, slaae, møde kun 4 Mand af to i Byen indqvarterede Milits=Kompagnier. Omtrent 20 Pohlakker bleve anholdte af Øvrigheden i Rolle og afsendte til Lausanne; men i Staden Morgesmødte Eskorten et Bud fra det lille Raad i Lausaanne, med Ordre, at gaae til Cossonay, da Folkets Stemning gjorde det umuligt at holde Fangerne under Opsigt; ankomne til Cossonay lykkedes det dog Pohlakkerne at befrie sig, hvorpaa de formodentlig begave sig til Noyon. De fra Savoyen ankomne Flygtninge havde indgaaet en Overeenskomst med Kommandeuren for den Genfer Milits, Oberst Bontems, ifølge hvilken de skulde til Søes transporteres til Waadt; men Militsen, ophidset af de Genser Sikkerheds foreninger, vægrede sig ved at række Haand til Udførelsen, og nødte det Genser Statsraad til at indvillige i, at Flygtningene maatte forblive i Genf eller Carouge, hvorpaa disse, blandet med Militsen, rykkede ind i Genf og droge under en stor Menneskestimmel igjennem Byen. De den 1 Febr. anholdte 150 Pohlakker (S. 109), bleve samme Dag under Eskorte af et Dampskib sendte til Coppet, hvor det dog ikke tillodes dem at lande, dog lykkedes det den Genfer Regjering at udvirke dem Tilladelse til at vende tilbage til Lausanne. Under disse Omstændigheder turde den Efterretning, Man den 8 Febr. vilde have i Paris: at en alvorlig Opstand er udbrudt i Gens, foranlediget ved Folkets Misfornøielse med Regjeringens Adfærd imod de fra Savoyen, tilbagevendende Flygtninge, maaskee ikke være ganske uden Grund.