Norske Intelligenssedler, 1814-04-15
Politiske Spørgsmaal. 1.) Maae ikke enhver Undersøgelse om hvorvidt Norge kan bestaae, som selvstændig Stat være udenfor Rigsforsamlingens Competence, saavel med Hensyn til den Eed enhver Deputeret maa antages at have aflagt paa at ville hævde Norges Selvstændighed, som til den Fuldmagt Folket har givet Rigsforsamlingens Medlemmer; hvilken er indskrænket til den Gienstand at bestemme en Regjeringsform for Norge; men ikke bemyndiger de befuldmægtig gede til i mindste Maade, directe eller inddirecte at underkaste Natio gen nogen fremmed Magt? 2.) Maatte ikke altsaa ethvert Forsøg paa enten tildeels eller ganske at berøve Norge sin Selvstændighed, ansees som et Brud af den aflagte Eed og en Forbrydelse imod Folkets Souverainitet: Bør ikke Rigsforsamlingen, i Følge den givne Fuldmagt, udelukkende beskjeftige sig med at fastsætte Norges Statsret, og altsaa alene bestemme om, og i saa Fald hvorledes de trende Grene af den høieste Magt, (den lovgivende, exsecutive og dømmende) skulle fordeles, uden at indlade sig i den private Ret eller i Foranstaltninger henhørende under den exsecutive Magt; - jeg nævner ikke her den dømmende, fordi det falder af sig selv at Rigsforsamlingen hverken kan eller vil befatte sig med at afsige Domme - og maa det ikke først ved Constitutionen afgjøres, hvo der for Fremtiden skal besidde den lovgivende og exsecutive Magt, forinden den lovgivende og exsecutive Magts Functioner kunne udøves paa anden Maade end hidtil er skeet? Jndsenderen skulde ikke have fremsat dette Spørgsmaal, hvi han er ofte havde sporet, at ikke Faa gjøre sig den Tanke, at Rigsforsamlingen skal rette Feil i den nuværende private Lovgivning og gjøre Foranstaltninger i Henseende til enkelte Dele af Staten Tilstand; og hvis han ei havde erfaret, at endog Mænd som hav skrevet over Statsretten, ikke have kunnet vogte sig for den Vildfarelse, at ville i Statsforfatningen have indført Bestemmelser om Rettergangsvæsenets Politie, om Forsvarsvæsenet o. s. v., hvilke efter deres Natur ofte maa være Forandringer underkastede og følgeligen saa meget mindre bør indføres i Grundlovene, som disse sidste enten aldeles ikke, eller dog kun meget sielden og med yderste Varsomhed bør kunne forandres. 4.) Viser ikke Historien, at Foreningen imellem tvende Stater, hvilken af den Ene er mægtigere end den Anden; om samme endog Begyndelsen er systematisk (unio systematica) dog i Tiden udarter saaledes, at den Svageste mister sin Uafhængighed, og maatte altsaa ikke et Forsøg paa at tilveiebringe en systematisk Forening imellem en svagere og en mægtigere Stat, ansees som et indirecte Attentat imod den førstes Selvstændighed, med mindre den svagere Stat blev Regjeringens Sæde, hvori den Mægtigere ei kan antages, at ville samtykke? Hvorledes skal en Landeiendom taxeres i nærværende Tider, naar man vil søge Pengelaan? – Burde man ikke have en vis Taxt paa Qvadrat-Jndholden af den opdyrkede Jord til Ager og Eng, med Hensyn til Eiendommenes nær- og bortliggende fra Byerne, saavelsom andre Beqvemmeligheder og Herligheder. - Hvor stort anordningsmæssigt Laan kan da erholdes paa saadanne Eiendomme, uden Hensyn til Personers Anseelse: Dersom ikke Regenten eller Mænd af Aand og Kraft taler for Land mandens Tarv, saa vil Mængden af Disse, som er Statens Støtte, see sin Undergang imode, fordi ingen Jndretninger findes til Understøttelse for Dem i trykkende Tider; saaledes har Mange, tildeels siden Forordningen om Pengenes Forandring af 5te Januar 1813 maattet søge Laan, og forskrevet sig i Sølvværdie, men kun faaet Navneværdie. Til Forfatteren af Verset i Jntelligentsedlen No. 20, i Anledning af hans: til 4.... Advocat. Vide Jntelligentssedlen No. 26. De maae være en saare bevægelig Ting, eftersom De kunde motiveres til Fortrydelse af hvad, jeg tog mig den Frihed, at yttre udi Jntellieentssedlen No. 25 om Klosskab i vore Bestræbelser for Fædernelandets allernaadigst Tilladelse forsendes med Brevposterne i Norge Samlet, trykt og forlagt af N. J. Ber Vel. Til visse har De lagt for Dagen, at De er meget varsom for Deres Egenkjærlighed, ubekymret om der kunne gives Sandheder udenfor Deres Væsen og Tendens. Jeg vil ikke gjøre Dem troniske Complimenter, endnu mindre søge, at forqvakle Deres Mening, saavidt De har maattet have nogen. De spørger, om jeg ikke synes, at det ogsaa er Skriblernes Periode - Da jeg ikke med Vished veed, hvad De forstaaer ved det uægte Ord "Skribler, saa tør jeg ikke angive noget bestemt Svar derpaa. Men tillader De, at Enhver den, som finder Behag i, af hvilken Aarsag som helst, at give Finter og at kaste Skygge paa Sandheder, som ikke flyde fra egen søde Mund, maae henføres til Skriblernes Classe, da synes mig De har gjort Entree til saadan Periode - - De paabinder mig en Mening, som om jeg skulde have villet et Maal, uden de Midler, som kunne føre til samme; da dog modsatte ligger saa tydelig i hvad, jeg har skrevet. De anbringer et nota bene ved de Ord "vellugtende Offer, men dette er Deres og ikke mit NB., som findes ved de Ord "saa meget mueligt, hvilke noksom vise, at jeg ogsaa vilde Middelet, hvor et ædelt og for Fædernelandet gavnende Maal kunde haves. Men hvo kunde være saa rund paa Guld og Sølv, paa Liv og Blod, som Porter kunne være det - thi de skabe hvad de ville. Jeg ønskede Skrive- og Trykkefrihed; dette en fri Nations Særkjende og Sandhedens sikkerste Organ, gjennem hvilket jeg troede, man ogsaa skulde faae at høre en med det Almindeliges Vel og alle Kabaler udelukkende Plan til det Offer-Væsens Jndretning og Bestyrelse, der spender vor Forventning og er bleven Dagens Tone; saa at vore Offere, vort for saa mange aandelig vellugtende Guld og Sølv ikke kunne blive Rov for Helligdommens Præster, eller Gienstand for Speculationers fuule Aand, men det vorde Guds, som Guds er og Keiserens som Keiserens er. Var da dette, at ville Middelet (som De saa godmodig skriver), naar Maalet er vundet - eller troer De, at det ubetinget kun er Guld og Sølv som formaaer at hæve et Folk til Frihed og Selvstændighed, et Løsen, som Alle hylde, men Faa indsee hvad det betyder. Havde min Hensigt været, at satyrisere, da indseer Enhver, at jeg dertil kunde havt Anledning nok i Deres Vers; thi af samme at dømme kjender De neppe Versemageriets simpleste Regler, selv Rimet deri er saare misligt. Alt dette talede jeg ikke et Ord om; thi det var Ting og ikke Ord, jeg agtede at sige min Mening om. Uagtet det saaledes ikke har været, eller er min Hensigt, at anholde Dem fra at skrive Vers; saa vil jeg dog til Slutning gjøre Dem opmærksom paa Horats Ord i Ars poetica: - - - mediocribus esse poetis non homine, non di, non concessere collumne. Anm. J Hensyn til det Foranførte, skulde da en Forandring i vort Pengevæsen ikke være at ønske: at vore Penge, uden indbyrdes Curs, fik bestemt Værdi, at alle Betalinger og Pengernes Løb uhindret maatte skee mellem Mand og Mand, uden konstige Beregninger og vilkaarlige Bestemmelser : Advocat. Gjenlyd fra Landet.