Politivennen, 1799-01-01
Ærede Medborgere! Naar vi rundt om os skue idel hovmodig Pragt og den dybt nedkuende Armod i alle dens rædsomme Skikkelser, naar vi see Skatter opdynges hos nogle enkelte, medens mange hundrede Familier mangle det daglige Brød; naar vi see en betydelig Del af vore Medborgere til Trods for vore Politianstalter ei allene at føre et omvankende og ørkesløst Liv, men endog endog at overfalde vore Ejendomme, naar vi i det borgerlige Selskabs Skjød, hvor Tryghed for Personer og Ejendom er den første Lov, nødes til at række den lovløse Betler Almisse og yde ham Velgjerninger, for ikke at vorde en Gjenstand for hans Hevn, da ere vi vel alle enige i, at Statsmaskinen i saa Henseende trænger til Forbedring. Men naar der spørges: hvorledes afhjelpes disse Mangler? Hvorledes kan den uden egen Brøde Eiendoms og næringsløse Mand finde Næringsvej og Udkomme i Staten? Hvorledes forvandles den dovne og lastefulde Betler til arbejdsom og nyttig Borger? da ere vist Meningerne delte." Sikkerligen ærede Medborgere afhielpes ikke Trangen ved umenneskelig Haardhed, eller ved at fordrive Betlerne fra vore Byer eller fra vore Huse, ikke ved fordum brugte Palliativ- Midler nemlig ved Almisser, hvor det er umueligt at bestemme om den Værdige modtager Gaven eller den nedrige Skurk, og hvor det er vanskeligt at sige om Gaven har stiftet Nytte eller voldet Skade; ikke ved de saakaldte Tugt- og Forbedringshuse, hvor umoralske og fordærvede Mennesker møde hinanden og samleve, hvor udmærkede Skurkestreger forskaffe Rang og Anseelse blandt dette Selskabs mindre talentfulde Medlemmer og hvorfra Forbryderen udgaaer maaskee langt mere fordærvet end da han første Gang betraadte dette Sted. Et Middel gives der, og det er, om ej det eneste, saa dog understøttelsesværdigt, dets Hensigt er i det mindste ædelt og dets Bestemmelse menneskekjerligt, det angriber. Lasten for at forebygge Forbrydelsen, det griber den Lastefulde, standser ham paa sin Bane og uden at straffe ham eller gjøre ham ulykkelig, stræber at omdanne ham til en nyttig og duelig Borger, og dette Middel er de saakaldte Arbejdshuse i Forening med Plejehuse og passende Skoleanstalter." I en saadan Indretning var det da, at den Fattige men Arbejdsføre skulde finde Næringsvej, den Svage og Oldingen Pleje, den Uerfarne Undervisning." Til dette prisværdige Øjemeds Opnaaelse, nemlig for at forebygge Betleri og Omløben i Lolland, har afdøde Etatsraad Vichfeld skjenket en Kapital af 8o00 Rdlr. til et Arbejds og Plejchus som skal oprettes i Maribo. Hs. Majestæt har dertil givet 1000 Rdlr. I Følge Testators Villie og den kongelige Befaling som hermed følger i Afskrift, er det Undertegnede paalagt at indbyde Lollands Indbyggere til at tegne sig for frivillige Bidrag til denne saa gavnrige Indretnings Opkomst og Varighed. Hvilken Pligt vi da altsaa herved opfylde, i det vi paa medfølgende Liste udbede os vore ærede Medborgeres Paategnelse for hvilke Summer de enten strax eller aarligen ville give til det i Maribo oprettende Arbejds og Plejehus. Tottrup. Danchel. Klinge. Petersen. Naar mannu, renset fra fæle Fordomme og uden nogen forudsattet Mening mod nogen enkelt Mand i Kommissignen, vil behage at udvide sin Synskreds endog uden for Lolland; thi hvorfor skal man dog endelig have ment Lolland i Almindelighed eller Halsted Amt i Særdeleshed, naar man vil betragte Ejendommenes ulige Deling i vore kultiverede Stater, og man da jevnholder den Levemaade Manden fører, der har mellen 40-5oo00 o. m. aarlig at fortære, med Mandens, der hele Aaret igjennem kun har Skjorte paa, og intet andet Husly, ingen een S anden Seng har, end den han finder under den fri Himmel, eller maae betale for paa et koldt og fugtigt Gulv, vil man vist ikke finde noget Stiklende i Indbydelsen. De Ord Nidding, Skumler, Vink til Forbedringshus, og flere smukke Ting vil man forgjeves søge efter i den af Kommissarierne underskrevne Indbydelse. For at vise, med hvor megen Sagkundskab den værdige Forfatter er udrustet, førend han skriver om sin Materie og for at bevise, at det ikke er ham saa meget om at gjøre at skrive noget Gavnende som om at sige Kommissairerne Uartigheder*) vil jeg *) At han kalder Kommissairerne læge, ustuderede, uvidenskabelige, bør man virkeligen foragte. Man skulde ellers troe, at Kommissairerne ikke havde den Ære at være kjendte af ham, idetmindste tør jeg formode det; den der kun har examen artium kaldes dog neppe læg og ustuderet, med aandre man aldeles ike vil agte Talebrugen. eieg. her anføre følgende datum. En af hans Ankeposter er, at Præsteskabet og Magistraten i Maribo ere forbigaaede. De ere ikke forbigaaede, men have afgivet deres Tanker om en Plan til det omtalte Arbejdshus, og tvivles der herom, skal jeg bevise hvad jeg har skrevet. At denne Mand ikke er befuldmægtiget til at være Organ for Maribo By, og jeg vil meget tvivle om, han er det for de mange agtværdige Mænd i Halsted Amt vil jeg til Slutning bevise dermed: at denne Byes Beboere, Haandværksmændene end ikke beregnede, have forpligtet sig til aarligen at bidrage til oftmeldte Arbejdshus henved 90 Rdlr. der ere Renter af mere end 2000 Rdlr. Dog nok herom. Ved denne Lejlighed vover jeg at opkaste et Spørgsmaal, som jeg dog maae indstille til Vedkommendes gunstige Bedømmelse: var det ikke nyttigt, at der ved denne Lejlighed blev foretaget en total Reform med Fattigvæsenet her i Lolland, med Hensyn paa Landets Locale og i Medhold af de vedtagne Grundsætninger for Fattigvæsenets Bestyrelse i Kjøbenhavn? Den der boer her i Landet og seer hvorledes Landet, især til vore Markeder og ved andre Lejligheder oversvømmes af Betlere med talrige Børneflokke, skal, naar han vil hylde Sandheden, være enig med mig i, at Fattigvæsenets Indretning her i Landet ikke maae være uforbederlig. Betragtes Fattigvæsenet i et Land som en blot velgjørende Indretning, da behøver det vel et Arbejdshus, der da blev at ansee som en ny Hielpekilde og et Supplement til de Næringsveje der allerede findes i Landet. Betragter man tillige Fattigvæsenet som en Politiindretning, og forudsætter man, at det er berettiget til, endog ved Tvangsmidler, at forvandle den dovne og lastefulde Betler til arbejdsom og nyttig Borger, da behøver det et saakaldet Tvangsinstitut, der dog aldrig i nogen Henseende bør forblandes med vore Forbedringshuse. Disse Midler til Hensigt kunne naaes ved det Arbejdshus der skal oprettes i Maribo; men jeg vil meget tvivle om, at Arbejdshuset naaer sit Øjemed, saalænge Fattigvæsenet her i Landet er paa den gamle Fod. Skal Arbejdshuset, der i Følge Kommissorium skal bringes i Forbindelse med Fattigvæsenet, naae sin Bestemmelse, bør det nuværende Fattigvæsen - efter min individuelle Mening - reduceres til mere Eenhed og underordnes en Bestyrelse, der gik frem efter almindelige Principer, saa at der i at bestyre denne vigtige Del af vort Politivæsen kun herskede een Villie. Vinder dette Forslag Bifald, da vælge man Representantere for Lollands Kjøbstæder og for dets Landboere, disse sammentræde da med de uuværende Kommissarier og udkaste en Plan til en ny Indretning af Fattigvæsenet i det Hele i Lolland, og jeg er forvisset om, at naar Mænd af Forstand og god Villie dertil vælges, vil Fattigvæsenets bedre Indretning være en for Landet overmaade gavnende Sag. Tøttrup. Landsdommer i Lolland og Falster.