Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-09-05
Med Hensyn til de af Commissarius brugte Udtryk, hidtilværende Forbindelse vil det ei kunne negtes, at de – naar hensees til de Anskuelser, som et mægtigt Parti i Hertugdommene, navnlig ogsaa i den slesvigske Forsamling har søgt at gjøre gjældende med Hensyn til Hertugdommens statsretlige Forhold - staae i en saa ubestemt Almindelighed, at det er let forklarligt, at de ere blevne forstaaede netop om en statsretlig, en grundlovmæssig Forbindelse, hvilket er saa meget mere naturligt, som de af Forsamlingens Præsident, en meget anseet Lovkyndig, strax paa denne Maade bleve anvendte og recapitulerede, som om Commissarius havde sagt hidtilværende statsretlige Forbindelse."At Ordet statsretlig kan tages i en saa vidtløftig Betydning, at det indbefatter Andet, end hvad der vedkommer de grundlovmæssige Forhold vil man ei modsige, men den sædvanlige, den almindelige, Betydning af Ordet statsretlig, naar der tales om et Lands statsretlige Forhold, er dog den, at det nærmest sigter til de grundlovmæssige, de constitutive Forhold, og denne betydning er Ordet da ogsaa tillagt af det oftnævnte Parti i Hertugdømmene. Paa dette Sted at tillægge Ordet statsretlig en anden betydning end den almindelige, kunde der ogsaa synes at være saa meget mindre Anledning til, som det i Commissarii Udtalelse af den kongl. Befaling den 14de December er brugt i denne sædvanlige Betydning. Da der, ifølge det saaledes Udviklede, existerer udtalelse af Hs. Majestæts Tilkjendegivelser, hvilke ikke blot kunne give Anledning til Tvivl, men meget almindeligt ere blevne undergivne en urigtig Forklaring; da Gjenstanden for denne Tvivl og urigtige Opfatten betræffer et Spørgsmaal af høieste Vigtighed, nemlig Statseenhedens Vedligeholdelse, og da det paa Grund heraf, som af den kgl. Commissarius i nærværende Forsamling udhævet, vistnok maa ligge alle Danske paa Hjerte, at de Forhold, hvorom der her er Tale, ikke betragtes paa en urigtig og for Statens Jnteresse skadelig Maade" – formener Comiteen, at der er en særdeles Opfordring for Forsamlingen til at petitionere hos Hs. Maj. i den af Proponenten foreslaaede Retning, for at Hs. Majestæt ved en tydelig Tilkjendegivelse kan hæve Grunden til de Tvivl, og urigtige Anskuelser, som for en stor Deel have gjort sig gjældende i Hertugdømmene, og hvilke ei kunne andet end opvække Bekymring hos den store Deel af Hs. Majestæts Undersaatter, som varmt interessere sig for Statseenhedens fremtidige Opretholdelse. Statseenheden er Noget, der i lige Grad vedkommer Undersaatterne i Kongeriget og i Hertugdømmene, og naar offentligt udtalte Erklæringer, der skulde indeholde en Tilkjendegivelse af Hs. Majestæts befaling, i den ene Statsdeel forklares og benyttes paa en Statseenhedens Vedligeholdelse truende Maade, forekommer det Comiteen at være klart, at Undersaatterne saavel i denne som i de øvrige Statsdele ere i deres gode Ret, naar de benytte Petitionsretten gjennem Stænderne til at ansøge Hs. Majestæt om en Kundgjørelse af en utvivlsom Erklæring fra Regjeringens Side, der kan hæve Grunden til slige Misbrug; ja en saadan Petition forekommer Comiteen at være et i enhver Henseende saa loyalt Skridt, at den ei kan tvivle paa, at den af Hs. Maj. med sand Velvillie vil blive besvaret. Comiteen finder det saa meget meere vigtigt, at petitionere Hs. Majestæt om en saadan Kundgjørelse, der med Hensyn til Statseenheden kan indeholde den ønskelige Beroligelse for alle Hs. Majestæts Undersaatter, som der i den allernaadigste Bekjendtgjørelse til de nu forsamlede slesvigske Stænder ikke indeholdes Noget, der kan hæve denne Tvivl. Ligesom nemlig det allerhøieste Mishag er tilkjendegivet i saa almindelige Udtryk, at deraf ikke kan udledes det Mindste med Hensyn til nærværende Spørgsmaal, saaledes indeholder Bekjendtgjørelsen blot en Henviisning til den af Commissarius ved Slutningen af forrige Forsamling meddeelte allerhøieste Forsikkring om Vedligeholdelsen af Hertugdømmet Slesvigs statsretlige Forhold, uden at Sagen derved er eller kan være bragt ud af den tidligere Uvished, især da der i samme Jntet indeholdes om Statseenhedens Opretholdelse, hvortil der dog syntes at kunne have været Anledning, ifølge Retningen og Aanden i den slesvigske Forsamlings Virksomhed i forrige Session. - Følgen af, at der fra Regjeringens Side intet Skridt er gjort til at berigtige de vrange Anskuelser, hidrørende fra oftnævnte Erklæring, har og været den, at man i nærværende slesvigske Stænderforsamling, i hvilken de tidligere foruroligende Angreb paa den bestaaende Statseenhed fortsættes, har paaberaabt sig samme som Beviis paa, at Hs. Majestæt har sanctioneret, at Hertugdømmet Slesvigs Forbindelse med Holsteen skulde blive opretholdt i sin Selvstændighed, uden at denne Argumentation har mødt nogen Modsigelse fra den kgl. Commissarii Side. Om Comiteen ogsaa i Almindelighed vilde erkjende Rigtigheden af den af den kgl. Commissarius heri Forsamlingen anførte Sætning: at der ikke kan være mindste Anledning for Regjeringen til, paa Grund af de Mistydninger, der maatte komme frem i Skrifter eller andetsteds, at udstede saadanne Erklæringer angaaende Statsforhold, hvorom den iøvrigt har lagt sine Anskuelser tydeligt for Dagen – kan denne Sætning dog ei her finde nogen Anvendelse. Det maa nemlig vel erindres, at det er Regjeringen selv, som har fundet sig opfordret til at afgive en Erklæring angaaende visse Statsforhold: og, naar nu, hvilket Comiteen haaber at have viist, der ved denne Erklærings Afgivelse af dens Organ synes at have indsneget sig en Feil eller Jncorrecthed, naar Erklæringen i det Hele ei er saa utvivlsom, at den jo kan give Anledning til Misforstaaelse, og naar den paa Grund heraf er bleven misforstaaet og benyttet paa en Maade, der griber dybt indi alle Statsborgeres Velværen, forsaavidt denne og bestaaer i Omsorg for Fædrelandets Fremtid, synes det at være en Miskjendelse af det rette Forhold imellem Regjering og Undersaatter, om disse ikke i dette Tilfælde kunde have et billigt Krav paa, at Regjeringen kundgjorde en yderligere Erklæring angaaende Meningen med den tidligere misforstaaede.