Almuevennen, 1842-11-02
Hvorledes kan Landsby Ungdommens usædelige Sammenkomster paa Gaderne forhindres: Det er især Helligdags Aften- og Nattesammenkomster af Karle, Piger og Drenge i Byerne paa Landet, som her sigtes til; thi at der, overalt hvorden letsindige Ungdom saaledes overlades til sig selv at styre sin egen løsladte Cours, ikke kan bæres anden end Letsindigheds, Vildskabs og Daarskabs Frugt, det er en følgelig Sag, som man skulde troe, at alle de Ældre, alle de Unges Forældre og Huusbonder, maatte selv tage i tilbørlig Overveielse, og selv virke til at afskaffe, uden at Sligt nogensteds skulde behøve Hjelp af det klagende Landpolitivæsen, der jo fra alle Sider fortæller os, at det selv trænger til Hjælp, og altsaa ikke formaaer at hjælpe paa Ungdommens Sværmen paa Bygaderne og hellige Aftener. At Landpolitivæsenet nu tog sig paa, efter en Hvile i dette Stykke af hundrede Aar, (nemlig fra Sjette til Ottende Kong Christians Dage at kundgjøre alle Lovens strenge Forbud imod ungdommelig Lystighed, Vildskab og sværmende Sammenkomster, vilde ikke virke synderligt til det Vedre; thi forhindredes de Karle, Piger og Drenge, som have Lyst og Frihed til at snakke sammen, lege og tumle, fra at komme sammen paa Gaderne blot ved udvortes Tvang og Forbud af en Politimester, da vilde de snart skaffe sig selv anden Samlingsplads, hvor værre Ting endnu kunde øves, og Landpolitiordenen var derved ikke forbedret, men tvertimod forværret. Derfor, lad kun de Unge have Frihed i deres Hvile- og Sabbaths-Tid, men anfør og leed dem til at bruge denne Frihed, ikke til Øvelse af usømmelige Ting og usædeligt Væsen, men, lad de Ældre, der selv føle og kjende noget bedre, heri være de Unges, deres Børns og Tjenestetyendes, Anførere og Ledere, da skal Smagen paa noget bedre snart indfinde sig hos de Unge, og Lysten til kaade Streger, liderligt Væsen, letfærdigt Skjemt og ryggesløse Fornøielser, der tidt ende med grove Forbrydelser, Jammer og Gru, skal aftage og afløses af Sædelighed og Orden. Saa ofte som man derfor hører Klage af Forældre og Huusbonder over deres voxne Børns og Tjenestefolks Sammenløben til Spil og Sviir i Husene, eller til andet Gadegjækkeri og slem Tidsfordriv, da skal man svare dem: klag over Eder selv først, som de Myndige, der skulle styre og lede de Unge, og da, naar J have gjort alt hvad der staaer til Eder, for at afværge hos de Unge hvad J klage over, kunne J med Grund beklage Eder over dem og søge videre Hjælp, end den Eders eget Huuspoliti, eller Huustugt, er istand at yde til de Unges Forbedring - Det er altsaa det første, der skal gjøres, at hver enkelt Huusfader i Byen for sin egen Part opdrager og leder sine voxne Børn og Tjenestetyende til at faae Sands og Smag for ædlere og sømmeligere Fornøielser, end ryggesløs Udsvæven og vild Tummel, han fører dem med sig til Guds Huus og Guds Ords Hørelse, Læsning og Betragtning, til christelig Oplysning og Opbyggelse; han føre dem ogsaa med sig til fri hvilende Opmuntrings-Underholdning i deres øvrige Sabaths= og Hvile-Tid, saa ofte de ere hjemme, og naar de ere forsamlede ude eller inde, i større Sammenkomster, med de andre Unge i Byen, da indfinde sig ofte nogle af Huusfædrene og Hus bonderne ved disse Sammenkomster, ikke som verdslig bydende Politimestre, men som aandelig styrende Ledere, som frie Formænd, til sædelig Underholdning. Derhos saa aftale og forene alle Byemændene sig om, at paalægge deres voxne Børn og Huustyende den ufravigelige Forpligtelse, ikke at opholde sig eller forblive enten paa Gaden eller andensteds længere om hellige Aftener og i andre almindelige Fritider end til den Tid, da de selv søge Seng, og lukke deres Porte og Dørre. – Brydes denne Forpligtelse, som udtrykkelig bør fordres indgaaet af ethvert Tyende, naar det fæstes, da paatager sig enhver Huusfader eller Huusbonde Ansvaret for Følgerne af alle de Daarligheder og Overtrædelser, som ved hans Tjenestefolks Udeblivelse i natlige Sammenkomster paa Gaden eller i Spille- og Svire-Selskaber, mueligen kunne indtræffe. – Siger man nu hertil, ja, det er meget sandt, paa saadan Foreningsmaade ville jo alle Byemændene lettelig kunne afværge deres voxne Børns og Tyenders letsindige Sammenkomster, Uordener og Daarligheder, thi naar det var for den ene Mands Børn og Tjenestefolk som for den Andens i hele Byen, da fik de jo Jngen at løbe sammen med paa urette Tid og Maade, og der blev da ei heller nogen Misfornøielse derover hos de Unge, men hvor faaer man Mændene til at blive enige om saa god en frivillig Selvforpligtelse, og enige om at holde den? – da svares: det faaer man Bymændene til overalt, hvor der ere blot nogle Faa, som ønske det oprigtig, og prøve at faae Andre til at ønske det samme; thi der foreslaae de hverandre denne Sag indbyrdes, og om de fra først af end blive nok saa Fag, der enes derom, og de virkelig udføre og holde deres Enighedsforpligtelse, saa varer det ikke længe førend de andre, ved at see den gode Frugt deraf hos disse, ogsaa faae Lyst til at holde samme Huusorden. Til Beviis paa, at samme Sag allerede har været i Forhandling hos flere Sogneforstanderskaber, fremsættes her Udskrift af en Artikel desangaaende fra Alsted Sogneforstanderskabs Forhandlings-Protokol: Formanden indledede Mødet med følgende almindelige Betragtning: