Københavns Adresseavis, 1768-01-26
Om Aftenen ved Solens Nedgang kan man vel see en Deel fremkomme til Legevolden, men deres rette Tid er ved Solens Opgang, da Hannen med tillukte Øyne kurrer efter Hunnerne, som gemeenligen ikke ere langt borte, men søge hen til ham. Saa længe han kurrer, lukker han Øynene, reyser sine Fiedre, udbreder sin Hale som et Hjul, og hverken hører eller seer. Han begynder og ender sin Kurren med Hyst, holder op imellem og seer sig om. Medens han leger eller kurrer, er han let at skyde; falder Hannen da, saa flyver Hunnerne bort; men hvis han bliver ved, eller man ikke treffer ham, saa forbliver de endnu hos ham. Lege=Tiden flyder en sterk Fraade af hans Næb, som Hunnerne opsanker med Begierlighed. Det er en Vildfarelse at troe, at Hunnens Eg befrugtes af dette Skum. Hannen drænker Hunnen. Derom kan sees mere under Tiur, som ikke er andet end et større Slags Aar=Fugle. Saasnart Solen er vel oppe, og beskinner Dalene, ere de ikke mere at see paa saadanne Lege=Volde. De fanges og i Snare paa den Tid; men og Vinteren, da de ofte ligge dybt nede i Sneen, fanges de med Garn, som settes for det Lufthul, de have til deres Vinter=Bolig, og jages i Garnet med en Stang, som man rager med i Sneen. Begaard=Dyr (Gaaelle des Indes, Taruga, Taruca, Ganella indica.) Et Dyr af Geede=Slægten. Endeel Autores sige, at dette Dyr, hvori, frem for i alle andre Dyr findes Bevar, heldst naar de ere noget gamle, er af de sædvanlige tamme Geders Størrelse. Andre paastaae, at det er lige saa stort som en Hjort. Kæmper siger i hans Amoenitatibus exoticis, at i den Persiske Provintze Loar, (andre siger Laar) paa Bierget Benna, treffer man de fleste Beqvar=Dyr, som ere af Raabukkenes eller Raagedenes Slægt: Jndbyggerne der kalde det Pasen, de Tydske Hirschiege i Mangel af et bedre, hvormed de kan udtrykke begge Kiøn og Arten tillige. Dyret har korte Haar af en lidt rødblandet askegraa Farve, er stort som en tam Geed, har et Skieg under Hagen, Hornene som ere lige og runde ere temmelig lange, ligesom forsynede med Ringe næsten fra det Øverste til det Nederste, undtagen Enden, som en glat. Af disse Ringe kan man vide Dyrets Alder, efterdi det faaer en Ring hvert Aar. Hunnen har meget kortere Horn, end Hannen. Man siger, at de bliver sielden over 11 til 12 Aar gamle. Den øvrige Deel af Legemet ligner en Hjort. Dette Dyr er meget frygtsomt, opholder sig paa de høyeste og steyleste Bierge, hvor man ikke letteligen kan komme, og fielden paa Sletterne. Man siger og, at omendskiønt dette Dyr opholder sig mange Steder der i Riget, findes der dog ikke Bevard=Steen allesteds. Man vil paastaae, at Bevar kun findes i dem, som opholder sig paa de Steder, hvor saadanne Planter voxe, der har en Harpix=agtig, Sveed= og Giftedrivende Egenskab, som disse Dyr helst æder, og hvoraf Hoved=Materien til Bevar Stenen kommer. Disse Planter ere fornemmeligen derringia, som er fuld af en klæbrig Saft, Tsiiracia, hvoraf og det Persiske Seigl=Lak giøres, og Dermina Turkt, som er Sementina Turcica. Paa deslige Steder, hvor disse Planter voxe, findes gjerne Beqvar=Steen i disse Dyr, naar de ere komne noget til Alders, da man derimod paa andre Steder, noget derfra, finder sielden Bevar i hvert Tiende, og længer hen neppe i hvert Halvtredfindstyvende og allerlængst derfra hen i andre Provintzer neppe i hvert hundrede af disse Dyr, hvilken Steen og er af ringere Værdie. Bukkene findes oftest større Stene, end i Geederne. Man har og anmerket, at allertiest findes Bevar i dem, som ere gamle, magre, langhalsede, som gjerne løbe foran, og ere mere forsigtige end de andre. Jægere, som ere Kiendere af dette Dyr, føle strax paa Tungen, naar de have fældet det. Hvis den er skarp at føle paa, giøre de sig fast Haab, at finde bemeldte Steen i dem. Stenens Sæde er gemeenligen i Mave=Mundigen, eller i den fierde Maves Fortsatz, ved hvis Side er en Fold eller liden Grøvt, som inden i er overtrokken med en slimig, snotted Saft, hvori Stenen ligger. Det Americanske Bevar=Dyr kommer overeens med dette i Hovedposterne, er og af Geedeslægten, lever eensomt, opholder sig paa Biergene og paa steyle, Klipper. Ruisch siger, at i dette Americanske Dyr, som der kaldes Taruga eller Taruca, findes den største Bevar, som ligger i et Slags Pung ved Fordeelen. Caspar c. Casuar (Caspar vel Casuel. En sort Indiansk Fugl, som paa Øen Sumatra kaldes og Emen eller Em af Landets Jndfødde. Denne Fugl, som er af de allerstørste, er anmerkelig formedelst de Besynderligheder, der findes ved den.