Berlingske Tidende, 1835-08-24
Municipal-Reform Billens Modstandere have spaaet: Billen, vil, hvis den gaaer igjennem, fremføre Overhusets Fald: illa dies utramque ducet ruinam den Dag medfører begges Fald). Premier-Ministren derimod paastod. Billen vil, hvis den ikkke gaaer igjennem, fremføre Husets Undergang; hine Ord af Horaz angaae, som bekjendt, Opoffrelse, Selvtilintetgjørelse, Selvmord. For lykkelig at komme gjennem denne Seylla og Charybdis, synes Lorderne at have besluttet, hverken at forkaste eller at antage Billen. De beklippe de enkelte Artikler saaledes, at naar den hele Bill omsider antages, er der intet meer tilbage af den oprindelige Form. Debatterne over denne Sag have været interessante forde mange Sidesprings Skyld, som især Lord Brongham har gjort, denne, af de liberale Blade engang saa forgudede Lord Brougham, om hvem Courier nu har yttret det Ønske, at han snarest mulige dog skulde afgaae til Edingburgh, for at befrie sine Venner (Ministrene) fra sin skrækkende Nærværelse; det vilde nemlig – vedbliver Journalen - være farligt at lade ham have frit Spillerum i Parlamentet netop i Hundedagen. Parlaments-Forhandlingerne den 12te d. M. begyndte som sædvanligt med en Mængde Petitioners Jndgivelse for og mod Billen. En saadan fra Lei rester var affattet i meget skarpe Udtryk og oplæstes tildeels af Lord Brougham. J en Tid af ti Timer havde den faaet 10,000 Underskrivter. Hertugen af Newcastle blev saa opbragt over dens Jndhold, at han afbrød Taleren og bad ham, ikke at læse længere; men Lord Brougham var nu saa malicisk, at foredrage den hele Petition ordret, men tilføiede tilsidst, at han kun af den Grund ikke kunde foreslaae Hensyn til samme, fordi den indeholdt en formel Feil. Hertugen af Newcastle forekastede ham, at han kunde tillade sig at pine et Huus, hvis Medlem han selv var, med et saadant Foredrag. Tilsidst tog Lorden, paa Hertugen af Wellingtons Opfordring, Petitionen dog tilbage. J Debatternes Løb henviiste Lord Brongham paa de mange Petitioner, der vare indløbne til Bedste for Billen, og i hvilke man paa een Dag havde faaet saa uhyre mange Underskrivter; i Manchester 23,000, i Leeds (af 30,000 Jndvaanere) 16,000, i Leicester (af 10,000 Jndvaanere) 9,500. Derpaa forsvarede han udførligt Undersøgelses=Comitteens Medlemmer mod de dem gjorte Beskyldninger, og sluttede med de Ord: "Jeg haaber at deres Herligheder ville antage denne Bill. Betænker, hvilken almægtig Jnteresse deres Herligheders Beslutning og Billens Skjæbne vække i Landet. Jeg overgiver Den den med det Haab og den inderlige Overbeviisning, at De ville lade billen blive til Lov. – Dagen efter, den 12te August, bleve Debatterne endnu heftigere. Lord Brougham havde hørt seil, og begyndte med stigende Heftighed at forsvare sig mod nogle Beskyldninger, der slet ikke vare gjorte ham. Er jeg, raabte han, forpligtet til, at sidde her fra Solens Opgang til dens Nedgang. Hele Morgenen har jeg været her i Dag, for at pleje Husets retslige Forretninger. Hvis Nogen i dette Huus, undtagen den ædle Grev Wicklow, har Mod til at reise sig og sige mig, at jeg forsømmer min Pligt i dette Huus, da vil jeg strax bekjende mig skyldig deri og forlade Huset. (Hør. Hør!) Jngen i dette Huus tilbringer Femtedelen her af den Tid, som jeg tilbringer. Fra den 14de Februar har jeg hver Dag været her tilstede fra Kl. 10 om Morgenen til Mødets Slutning. Og i Gaar Aftes strakte jeg mig ikke slumrende hen paa Bænkene, som visse ædle Lorder – jeg tog Deel i Debatterne, og jeg vil bestandig gjøre det, saa ofte det behager mig. Jeg handler ikke saaledes eller anderledes for at behage dem, men kun for at følge min egen Pligtfølelse. Jeg gjorde det i Gaar med usigelig Møje og Anstrengelse, fordi jeg tillige havde at kæmpe med min Sygelighed. Jeg talde i Gaar, fordi Retfærdigheden mod Comitee Medlemmerne fordrede det. J Dag indfandt jeg mig her Kl. 10 1/4, og blev her til Kl. 5, da jeg maatte begive mig til et Selskab, og da jeg Kl. 7 1/2 kommer igjen, hører jeg, at min ædle Ven (Lyndhurst) – min ædle Ven, hvem jeg aldrig i mit Liv skyede at træde imøde i aaben, fri Kamp, Mand mod Mand, skjøndt intet formaaede, gjennem alle politiske og processuale Conflicter, et eneste Øjeblik at forstyrre det nøje Venskab, der altid forbandt os – har svaret paa mit Foredrag fra i Gaar. Men uden Tvivl har hans Jver drevet ham for vidt i Dag - og det billiges her, mine Lorder. Jeg seer, at et stort Fleerantal af Dem anseer det for Ret, ikke alene uhørte at fordømme mine Clienter, Commitee-Medlemmerne, men endog at angribe mig, deres Forsvarer, og at dømme mig i min Fraværelse. (Til Sagen, Til Sagen!) Og nu reise sig endog tre eller fire af Dem, for – da jeg vil forsvare mig mod ethvert Angreb –at raabe til Sagen!" som om de ved hiint Raab kunde bringe mig til Tanshed. Jeg stod engang urokkelig ligeoverfor det halve Underhuus – i tre Qvarteer raabte de til Sagen, til Sagen, og formaaede dog Jntet mod mig. Contempsi Catelinæ gladios, non pertimescam tuos Catelinas Dolk, har jeg spottet, Eders frygter jeg ikke. Jeg veed hvad det vil sige, at staae op mod 300 Mænd, Folkets foregivne Stedfortrædere, der beslutte, ved Raab at qvæle en Enkelts Stemme, der var Folkets sande Ven og Stedfortræder – men hine formaaede det ikke; troe De, mine Lorder, at En af Dem formaaer det? Nu reiste sig Grev Rosslyn, for at kalde Taleren til Orden; saasnart Lord Brougham saae det, sadde han sig strax ned. Jeg er færdig, jeg siger intet Ord meer. Senere vilde Lord Brougham atter tage Ordet; fra alle Sider vilde man hindre ham deri med Raabene: Til Sagen, men hans kraftige Stemme trængte igjennem: "Det var det altsaa – raabte han - det havde jeg ventet. Man vil forbyde mig at tale. Man vil nægte mig Comiteens Privilegier. En Lord i Nærheden af Tronen raabte: Nei, ne! Lord Brougham pegede hen paa ham; Sig De ikke det! De veed, at det er saaledes. De har ingen Ret til at sige det. De er ikke i Huset. Her blev Taleren paany kaldt til Orden. – De engelske Blade yttre sig spottende over disse sørgelige Levninger af Broughams engang saa glimrende Veltalenhed.