Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-07-28
Stænderforsamlingen i Roeskilde. J det niende Møde meddeelte den Kgl. Commissarius Forsamlingen Grundtrækkene af Regjeringens Tanker og de i Hans Majestæts Bekjendtgjørelse til Stænderne ommeldte vedvarende stænderske Comiteer, som paa Hans nærmere befaling kunne afgive Betænkning over sær vigtige Anliggender. Disse Grundtræk ere følgende: 1) Af enhver af de 4 Provindsialstænderforsamlinger skal dannes en Comitee, som paa Hs. Maj. Kongens Befaling kan træde sammen, udenfor Stændernes Forsamlingstid. 2) Disse Comiteers Medlemmer skulle deels vælges af enhver Stænderforsamlings Midte, under Forbehold af Kongelig Bekræftelse, deels udnævnes af Hs. Maj. selv. 3) Comiteemedlemmerne fungere i denne Qvalitet og paa allerhøieste befaling fra en Stænderforsamling til den næste. 4) Comitteernes Bestemmelse er, at de deels enkelte blive tagne paa Raad med ved den dem vedkommende Landsdeels Anliggender, deels samtlige ved vigtige Anliggender som angaae flere Landsdele eller hele Staten. 5) Stænderforsamlingernes Rettigheder og Pligter skulle derved ikke forandres. 6) Omkostningerne, som foraarsages ved disse Comiteers Sammenkaldelse, skulle bæres og reparteres ligesom de øvrige stænderiske Omkostninger. Etatsr. Bang bemærkede, at denne Sag er af saa særdeles Betydning for den hele Stænderinstitution og staaer i saa nøie Forbindelse med saa mange andre Forhold, navnlig med Andragendet og de hidtil adskilte Stænderforsamlingers Forening, at den har Krav paa den aller omhyggeligste Overveielse, hvortil der efter hans Mening maatte nedsættes en Comitee af 9 Medlemmer. Den Tanke - sagde han – som vistnok her først møder, er, at de nærværende Stænderforsamlinger paa ingensomhelst Maade bør tabe i Betydning ved det nye Jnstitut. Det var Stændernes Hensigt, ved Forening af de forskjellige Forsamlinger at styrke Jnstitutionen. Opmærksomheden maa altsaa paa det Stærkeste være henvendt paa, at Jnstitutionen ei svækkes, og det maa saaledes navnlig paa det Nøieste overveies, om ikke enhversomhelst forudgaaet Overveielse af de Sager, som her skulle behandles, i en Forsamling, i hvilken Stændernes betydeligste Medlemmer have Sæde, dog tilsidst maa udøve en svækkende Jnflydelse paa Stænderinstitutionen. Jeg udtaler ikke her nogen bestemt Mening, men gjør kun opmærksom paa dette Punkt som en særdeles vigtig Gjenstand for Overveielse. En anden Vanskelighed frembyde Forholdene i Hertugdømmene. Forudsat nemlig, at det nye Jnstitut kan anordnes saaledes, at det kan forenes med Stænderinstitutionen og føre denne fremad, maa der dog tages Hensyn til de Betænkeligheder, som det er at forudsee, i Hertugdømmene ville reise sig mod saadanne stænderske Comiteer. Det kan ikke nægtes, at der i Hertugdømmene er en almindelig Frygt for, at der i Danmark hersker en Tilbøielighed til at træde Hertugdømmenes Nationalitet for nær, og det kan vel forudsees, at en saadan Frygt vil fremtræde, naar der er Tale om, at forenede Comiteer skulle høres over de Hertugdommene vedkommende Sager. Jeg er nu fuldkommen overbeviist om, at en saadan Tilbøielighed ikke findes hos den store Fleerhed af det danske Folk, og jeg haaber, at, ligesaa fast som man vil holde paa Statsenheden, ligesaa meget vil man agte Hertugdømmenes selvstændige Jndividualitet; men, hvorledes man kan forvisse Hertugdømmene om, at der ikke er Tanke og at træde deres Jndividualitet og Selvstændighed for nær, dette vil unegtelig nu blive Gjenstand for den modneste Overveielse. Efter hvad den kongl. Commissarius har meddeelt, skulle de stænderske Comiteerkun leilighedsviis ved enkelte vigtigere Sager kaldes til at yttre sig. Som jeg tidligere har antydet, vil det nye Jnstitut under en saadan vag og ubestemt Grændse muligen kunde findes farlig for Stændernes Betydning. En anden Sag er det i Sager, i hvilke der for Tiden ikke er tillagt Stæderne en almindelig raadgivende Stemme. Det vil derfor være at overveie, om der ikke blandt disse Sager, maatte være en almindelig Gjenstand for Comiteernes Virksomhed, fælleds for Danmark og Hertugdømmene, og formener jeg da navnlig, at det jeg vil ikke sige vil blive Resultatet, – men kun at det vil være at overveie, om ikke, saafremt Hs. Majestæt ei maatte bevilge Budgettets Forelæggelse. for Stænderne, i det Mindste de stænderske Comiteer maatte kunne erholde en Jndvirkning ved den finantsielle Bestyrelse. Endelig vedrører selve Organisationen af Comiteerne i høi Grad de vigtigste politiske Anskuelser. Vel kan Comiteernes Sammen trædelse ikke betragtes som nærforestaaende; men de Grundsætninger, hvorefter de skulle sammensættes, blive dog lige vigtige, og det vil da navnlig i denne Henseende fortjene den nøieste Overveielse, om Medlemmerne skulle vælges særskilt af hver af de Klasser, af hvilke Stænderne ere sammensatte, eller af Stænderforsamlingen som Totalitet. – Etatsraad Hvidt yttrede: Forsaavidt det ærede Medlem har foreslaaet Udnævnelsen af en Comitee til at overveie de Yttringer, den kongelige Commissarius har meddeelt, skulde jeg dog tillade mig, med Hensyn til Formen, at gjøre opmærksom paa, at Udnævnelsen af en saadan Comitee vel kun kan skee under tvende Forudsætninger, nemlig hvor der enten foreligger et kongeligt Lovudkast, eller et Andragende fra et af Forsamlingens Medlemmer eller en privat Mand udenfor Forsamlingen. Jntet af disse Tilfælde finder Sted her, og jeg skulde derfor antage, at Sagen ikke er saa moden eller kommen saa vidt, at en Comitees Udnævnelse i det foreslaaede Øiemed kan antages hensigtsmæssig. Hvad jeg skulde troe rigtigt for Øieblikket er, at de, at den kongelige Commissarius meddeelte, Yttringer, snarest muligt ved Trykken bringes til samtlige Deputeredes yderligere Kundskab, hvorefter det da maa afventes, om noget Andragende med Hensyn derpaa maatte indkomme; først naar dette skeer, skjønner jeg, at Tiden er for Forsamlingen til at nedsætte en Comitee i den Anledning. – Prof. Ussing og Etatsraad Stenfeldt talte for en Comitees Nedsættelse. Den Sidste fandt det uværdigt for Forsamlingen at afvise Sagen uden videre Prøvelse, men erklærede sig imod et saa stort Antal Comiteemedlemmer som 9. – Cand. Lehmann meente at Stenfeldt havde misforstaaet Hvidts Yttringer, imod Nedsættelsen af en Comitee, da disse ikke gik ud paa, at Stænderforsamlingen uden at underkaste Sagen nogen Prøvelse skulde forkaste samme. Han sluttede med de Ord: Efter Sagens nærværende Stilling skjønner jeg derfor ikke, at der er Andet for Forsamlingen at gjøre, end at modtage disse bemærkninger, hvorimod jeg troer, at der, forinden en Comitee nedsættes, fra Forsamlingens Side bør skee et bestemt Andragende, hvad der vistnok ogsaa vil skee; i alt Fald skulde jeg ansee det for rettest, at udsætte Spørgsmaalet, og en Comitee skal nedsættes, til imorgen. – Efterat endnu de samme Medlemmer havde yttret sig, blev det med 59 Stemmer mod 4 vedtaget, at en Comitee skulde nedsættes. Det blev dernæst efter nogen Discussion vedtaget, at Comiteen først skulde udnævnes den følgende Dag og bestaae af 9 Medlemmer. Ved dette Valg faldt Stemmerne saaledes: Professor Ussing valgtes med 63 Stemmer, Professor David med 62, Etatsraad Hvidt med 58, Etatsraad Bang med 58, Etatsr. Neergaard med 57, Biskop Mynster med 54, Kammerherre Scavenius med 54, Etatsr. Estrup med 52, Cand. Lehmann med 45 Stemmer. - samme Møde oplæste Etatsraad Estrup sit Forslag til Oprettelse af en høiere Landoekonomisk Læreanstalt, hvori det bl. A. hedder: Vi tænke os et høiere Agerdyrknings- og Forst-Jnstitut, der i Danmark skulde opfylde sin Bestemmelse, ikke alene som en Læreanstalt, men som en Depofor alle de her vundne og fra andre Egne hentede Erfaringer, videnskabelige Resultater, Opfindelser og Opdagelser, som kunde finde Anvendelse i Danmarks Land- og Skovbrug. Dette forudsætter for det første, at Jnstitutet maatte sættes i Besiddelse af Midler til at tilegne sig, prøve og anvende hine Resultater af Theori og Praxis. For det andet forudsættes den Forpligtelse for Jnstitutets Lærere, at de ikke blot undervise, men i et eget Tidsskrivt gjøre offentlig Rede for Jnstitutets Virksomhed, bringe til almindelig Kundskab de indhentede og prøvede Resultater, paavise deres Anvendelse, Betingelserne derfor, deres Anvendelighed under fædrelandske Forhold eller modsat, bekjendtgjøre Forsøg og Forbedringsmethoder. - Blandt flere Talere, understøttede Procurator Christensen Forslaget, men da de Foregaaende udelukkende syntes at have tænkt sig Sorø som det Sted, hvor den foreslaaede Læreanstalt, maatte blive at oprette, meente han, at det ikke var godt, at man strax fra Begyndelsen Ste af gik ud fra en saadan bestemt Forudsætning. Der kunde – sagde han - vel ogsaa være andre Steder, hvor Jnstitutet kunde oprettes. Navnligen kunde der maaskee i denne Henseende være Spørgsmaal om at anlægge samme paa Falster ved Hjælp af det classenske Fideicommis; men det gaaer mig, som vistnok Fleerheden af Publicum, at man kjender for Lidet til Statuterne for dette Fideicommis, til at have nogen bestemt Mening om, en Anvendelse af Fideicommissets Midler i det foreslaaede Øiemed vilde være overeensstemmende med den høi sindede Giveres Villie. – Kammerraad Dresen fordrede, at, hvis der skal oprettes en høiere landoekonomisk Læreanstalt, Omkostningerne ved denne da ikke maae komme til at bestrides af det ufrie Hartkorn. Med 62 Stemmer mod 1 blev det besluttet at nedsætte en Comitee, hvortil valgtes: Etatsraad Estrup med 57 Stemmer, Kammerherre Rosenørn-Lehn med 55, Kammerraad Drewsen med 47 Stemmer.