Aalborg Stiftstidende, 1842-04-16
Aalborg, den 16de April. Folkebladet indeholder en særdeles interessant Afhandling af Prof. Forchhammer og Klitterne paa Vestsiden af den jydske Halve. Ve hidsætte heraf følgende Slutning: Førend vi forlade Klitterne, maae vi endnu omtale en eiendommelig Form af denne Dannelse, der findes særdeles smukt afsluttet i Vendsyssel, men endnu fortsættes i de vestlige Deele af Liimfjorden. Den opstaaer, idet Klit sandet blæser ud i Søer og overhoved i Vand. J Vendsyssel, den nordligste Deel af Jylland, som tilligemed Thrsiden Aaret 1825 igjen er bleven en Ø, forbindes oformige langt høiere Partier indbyrdes ved store aldeles vandrette Sandflader. Disse Sandflader indeholde undertiden paa store Strækninger ikke en eneste Steen. De ere slentede, men horizontalt og ikke bølgeformigt, og bestaae ganske at Flyvesand, men som her tydeligen er afsat at Vandet, hvilket Slentningen og den vandrette Overflade bevise. En Arm af Liimfjorden, Hanveile og Bygholmsveile, er paa denne Maade mod Slutningen af forrige Aarhundrede næsten bleven udfyldt, thi den Gang overlod man Klitterne til sig selv, og, da denne Bugt kun ved Klitter adskilles fra Vesterhavet, fandt det bevægede Sand bestandig sin Vei til Fjorden, og man har allerede oftere tænkt paa ved kunstige Midler at udtørre denne Deel af Liimfjorden og opdyrke Sandbunden. Denne Plan er imidlertid ikke blever udført, da Jordeiendommes Værd var sjunken dybt og først i de senere Aar har hævet sig, og Jordbunden desuden, skjøndt Flyvesand i Sammenligning med anden Sandbund formedelst den Mængde Glimmerblade, det indeholder, ermeget frugtbart, dog just ikke var synderlig indbydende til store Foretagender. Da i Aaret 1825 den smalle Landstrimmel, som skilte Liimfjorden fra Vesterhavet, blev gjennembrudt af en stor Stormflod, blev hele Klitmassen, som bedækkede denne Landstrimmel, kastet ud i Liimfjorden og har saaledes udfyldt denne Deel deraf, at der paa mange Steder, hvor der før var 1620 Fods Vand, nu neppe findes een Fods. Dette Gjennembrud, som forvandlede Liimfjorden til et Sund og den nordlige Deel af Jylland til en Ø, foranledigede mærkværdige Forandringer. Det første og meest paafaldende Phænomen var den pludselige Udden af næsten alle Ferskandsfisk, som tidligere beboede denne for sit rige Fiskeri berømte Fjord. Millioner Ferskvandsfisk dreve i Land deels allerede døde, deels doende, og bleve i mangfoldige Læs bortkjørte af Jndvaanerne, og kun faa have bevaret sig paa Steder, hvor en Bæk fersk Vand udgyder sig i Liimfjorden. Kun Aalen har lidt efter lidt vænnet sig til disse forandrede Forhold og igjen udbredt sig over hele Liimfjorden, imedens Ferskandsfiskene ikke synes at kunne taale Vesterhavets salte Vand. Det er meer end sandsynligt, at den med den salte Vandstrom indbrydende Sandmasse paa mange Steder bedækker et Lag af Fiskelevninger, og saaledes har dannet et førsteningsforende Lag, ligt dem, vi finde i saa mange ældre Dannelser. Da det overhoved synes at være en Lov, at de Dyr, der pludselig dræbes i deres livskraftige Tilstand, fortrinsviis blive bevarede som Forsteeninger, saa see vi her et af de Forhold, der kunne bidrage til at danne et Lag med Forsteninger. Liimfjordens Bund var den Gang bedækket med en meget kraftig Vegetation af Vandplanter, baade Ferskvands og Saltvands, navnlig Bændeltang, og denne Plantevært forsvandt efter Vesterhavets Jndbrud paa mange Steder aldeles derved, at Bunden blev overskyllet med Sand.