Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-02-11
Det var den 25de Januar at Greve Aberdeen fremkom i Overhuset med sin Motion om de Belgisk Hollandske Anliggender. Hans Foredrag var meget udførligt. Han tilstod vel, at Kongen har den Magt at slutte Forbund og Tractater, men at det dog ikke er usædvanligt, at Kongen har spurgt Parlamentet og Raad i vigtige Tilfælde, saaledes havde Dette givet Carl den 2den det Raad at opgive den unaturlige Alliance med Frankerige, for den fordeelagtigere med Holland, hvilket Raad ogsaa endnu kan passe. Han fandt det uregelmæssigt og mageløst, at Kongen havde ved Sessionens Aabning sagt, at han havde afsluttet en Tractat med Kongen af Belgien, som skal blive forelagt Huset, naar Ratificationerne ere udvexlede. Denne Tractat indeholder Clauseler, som ere meget skadelige for Englands Jnteresse og Ære, og det er nu paa Tiden at erklære sig mod dem. Greve Grey har feilet i det Haab, at Kongen af Nederlandene vil erkiende Nødvendigheden, af at ratificere Tractaten, da et frit Folk understøtter sin constitutionelle Konge, i ikke at giøre det. Holland har Ruslands og Preussens Protection til sit Forsvar, og han beklager, at Rusland skal heri indtage Englands Plads. Holland maae sikkert ved sin Modstand være blevet opmuntret af andre Magter; men Hollænderne have desuden, uagtet deres sinandielle Byrder, understøttet deres Konge med 4 Mill. Pd. St. i overordentlige Afgifter. En Folkemængde af 2 Mill. indeholder en Armee paa 100,000 Mand foruden frievillig Milits og bevæbnede Borgere. Kongen selv havde udviist den største Klogskab og Resolution og fortiener den Almægtiges Naade. Greven recepitulerede derpaa Begivenhederne fra 1814, i hvilket Aar Holland ingenlunde havde forlangt Forbindelsen med Belgien og beklagede, at England havde garanteret den Pengesum, som Bil gien aarlig skal udbetale, uagtet dette Land maae gaae over fra den ene Revolution til den anden Han foreslog derpaa en vidtløftig Addresse til Kongen, fuld af Misbilligelse med Ministeriets Forhold ved denne Leilighed. Da Greven satte sig, saa blev han modtaget med et lydeligt bifald af Oppositionen - Premierministeren Greve Grey stod nu op og erklærede: at alle de Vanskeligheder, som Ministeriet havde at kjæmpe med, vare et Arvegods fra Greven af Aberdeens Ministerium at han ikke kunde giøre til at England er nedtrykket af en Statsgield paa 800 Mill. Pd. St. og at et System var blevet retableret ved Fredens Afslutning i 1815, som tidlig eller sildigt maatte styrte sammen. Da han blev Minister var allerede Belgien skilt fra Holland, og et nyt System maatte sættes istedet for det gamle; der maatte underhandles med to nye af Revolutioner fremkomne Regieringer. Frankerige, uagtet fra alle Sider irriteret til Krig, havde udviist den største Velvillie og Maadehold. Hele Europa var dengang som et Tønder, og een Funke havde været nok til at frembringe en almindelig Explosion. Selv Prinsen af Oranien havde i een i Antwerpen udstædet Proklamation erkiendet Nødvendigheden af Skilsmissen. Det var umueligt med det Gode at retablere det styrtede Dynastie i Belgien, og vilde man have bevirket det med Magt, saa havde en Krig med Frankerige blevet en Følge deraf. Ministeren roste Konge Leopolds fortreffelige Forhold og erklærede: at Hollands Jnvasion i Belgien kan ikke retfærdiggiøres. Da Holland var i den største Forvirring, saa havde man afholdet Belgien fra at forfølge sine Fordeele; saa meget mindre burde man siden have taalt det paafølgende Brud af Vaabenstilstanden. Man har vel indvendet, at Konge Leopold burde have henvendet sig til Conferencen og ikke til Frankerige; men havde han gjort det, saa var Belgien imidlertid bleven occuperet. Hertugen af Wellington havde selv erklæret det for umueligt paa nye at foreene Belgien med Holland. Premierministeren omtvivlede ikke, at Rusland, Preussen og Østerrige ville efterhaanden ratificere Tractaten af 15de Novbr.; om de endog skulle være af den Mening, at en bedre Overeenskomst kunde have været truffet; hvilket han selv ikke vilde nægte. Han søgte at bevise at Tractaten var mindst fordeelagtig for Beigien. Hollands fleste Jndvendinger beroe paa en Handels Jalousie mod Antwerpen (her er Grunden til Hollands Vægring, og Folkets Patriotisme tydeligt udtalt). Den Wiener Tractat havde i 1815 gjort en frie Skibs. fart paa Rhinen til en Betingelse; men Holland har i 14 Aar gjort alle Slags Jndvendinger derimod (Man har klaget nok i Tydskland over den høie Hollandske Rhintold; men nu herefter kunne Tydsklands Varer udpassere over Anmerpen, uden at komme til Holland om ikke andet saa paa en Jernbane, denne Fare for Holland kunne allene 300,000 Russer mueligen afværge). Belgien burde efter billighed kun have betalt 5 Mill. Gylden af den Hollandske Gield, og man har paalagt det 8,400,000; derfor tilkommer den frie Skibsfart paa Rhinen det med Rette. Ombytningen af Luxemborg med Limborg er til Fordeel for Holland. Ved Jnterventionen i fremmede Stater maae man ikke tabe Europas Sikkerhed af Øiesynet, og man skulde ikke forglemme Norges Aftrædelse til Sverrig og Sachsens til Preussen. Hollands Rettigheder og Europæiske Rang var sikkret, og de fire store Magters eenstemmige Sindelag indgiøde ham det Haab at Underhandlingerne vilde blive tilendebragte efter Ønske. Hertugen af Wellington forsvarede sit Cabinet og stemte for Greven af Aberdeens Motion; men den faldt igiennem med en stor Majoritet for Ministeriet, (En meget vigtig Seier, som kan sikkre videre Foretagender af Ministeriet i Fremtiden.)