Berlingske Tidende, 1824-03-12
Efterat Grev Grosvenor og Lord King igaar i Overhuset havde indbragt Petitioner og Slavehandlens Afskaffelse, erklærede Grev Bathurst, at han i Dag otte Dage efter Hs. Majestæts befaling vilde fremlægge Papirer angaaende dette Slaverie, og tillige meddele en Oplysning af de Forholdsregler, som de Kongl. Ministre, ifølge Underhusets Resolution, havde truffet til Negernes sædelige og religiøse Forbedring. Grev Liverpool forelagde paa Kongelig befaling de Meddelelser, som have fundet Sted imellem den Kongl. Regjering og de i Frankrig og Spanien. - Den Kongelige Aabningstalehenvegede derpaa, men det var dengang ikke passende at fremlægge Papirerne; dog vare hindringerne nu ikke meere forhaanden. Marg af Landsdown ønskede at vide, om den ædle Greve havde i Sinde at gjøre nogen Motion om, hvad Huset i denne Anledning skulde gjøre. Grev Liverpool benægtede dette. I Underhuset fremlagde Hr. Canning disse samme Papirer, og anmeldte ligeledes, at han om otte Dage vilde forelægge Papirer angaaende de Vestindiske Colonier, og omtale Ministernes Forholdsregler desangaaende. Bemeldte vigtige Papirer bestaae af følgende: 1) Udtog af et Memorandum over en Conference imellem Fyrsten af Polignae og Hr. Canning den 9de October f. A., 2) Sir W.A Court til Hr. Canning af 30te December, 3) Grev Osalla til Sir W. A Court af 26de December, 4) Greven af Ofalle til Hs. Catholske Majestæts Gesandt i Paris saavelsom til sammes Gesandter i Petersborg og Wien (Begjæring om en Congres angaaende Spansens Midler til at opretholde sin Souverainitet over Sydamerika), 5 Sir W. A Court til Grev Ofalle af 30te December, 6) Hr. Canning til Str. W. A Court af 30te Januar. Om dette sidste Stykke siger Times: "Denne i Depesche har allerede ved en flygtig Gjennemlæsning forekommet os at være en mandig og aaben Fremst ling af vort Lands Politik. Det hedder der: "Af ovennævnte Grunde og ikke blot af en egenkjerlig Politiks Anskuelser er den Brittiske Regjering afgjørende af den Mening, at man ikke længer bør opsætte at anerkjende saadanne af de nye Stater, som de facto have bevirket deres særskildte politiske Existence. Den Brittiske Regjering har ikke Lyst til at komme Spanien i Forkjøbet med denne Anerkjendelse. Tvertimod er det i alle Henseender dens ønske, at lade Hs. Catholske Majestæt beholde den Behagelighed og Fordeel, at foregaae Europas Magter med denne Anerkjendelse. Men Hoffet i Madrid maa dog indsee, at Hs. Majestæts Discretion i denne Henseende ikke kan blive bunden paa en udestemt Tid ved Hs. Catholske Majestæt, og at selv det Ønske, som den Brittiske Regjering nu oprigtig nærer, at lade Spanien beholde dette Fortrin, maaske inden mange Maaneders Forløb kunde blive overvundet ved Overveielser af en mere nødvendig Natur; Overveielser, ikke allene med Hensyn til de Kongelige Undersaatters væsentligste Fordeel, men ogsaa med Hensyn til den gamle Verdens Forhold til den nye. Skulde Spanien beslutte sig til, at betjene sig af den i dets Magt liggende Leilighed, saa vilde den Brittiske Regjering, naar Hoffet i Madrid forlangte det, villig hjælpe til en Underhandling, som skulde deroe paa det eneste Grundlag, der nu synes muligt at udføre, og uden Uvillie see, at der ved en Underhandling paa dette Grundlag blev afsluttet et Forlig, hvorved Moderlandet blev tilsikret høiere Fordele, end der blev tilstaaet andre Nationer. For sig selv forlanger Storbrittannien, ingen udelukkende Handelsforrettigheder, ingen Fortrin, men lige Handelsfriheder for alle. Men skulde Spanien beslutte, at gaae efter andre Raad, da kan der ikke ventes andet, end at Storbrittannien vil gaae sin egen Gang i denne Sag, naar Tiden dertil kommer.