Jyske Efterretninger, 1813-08-12
Under 9 Juli d. A. er udkommen en Forordning for Kongeriget Danmark, en Fordelingen af den Rigsbanken ved Forordning af 5 Januar 1813 tillagte Hæftelse i faste Eiendom me, samt om Lettelse i nogle ældre Skatter. Dens Jndhold er følgende: Vi Frederik den Siette a. a., gjøre vitterligt. Ligesom Vi ved Forordning af 5 Januar d. A. allernaadigst har tillagt den af Os ved Fundation af samme Datum oprettede Rigsbank, med 1ste Prioritets Panteret fremfor enhver anden Fordring og Hæftelse, endog af Vore Skatter, 6 Procent i rede Sølv af faste Eiendommes Værdie i Vore Kongeriger og Hertugdømmer, og der hos bestemt, at Banken af de i Følge heraf prioritterede Summer, hvilke fra dens Side ere uopsigelige, skal saalænge, indtil Samme af Vedkommende indbetales i rede Sølv, nyde en aarlig Rente af 6 1/2 Procent i Rigsbankdaler Sølvværdie, til at ordne og befæste Pengevæsenet paa den Maade, Bankfundationen nøiere forklarer, saaledes have Vi ogsaa i bemeldte Forordnings 7 s. tilkiendegivet at ville nærmere allernaadigst meddele Forskrifter og Fordelingen af denne Hæftelse, samt om den Lettelse i adskillige ældre Skatter, hvilken Vi havde fundet nødvendig, for at fornævnte Rente ei skal blive trykkende. Vore Bud i denne Henseende for Vort Rige Danmark ere følgende: 1. De Eiendomme, i hvilke Rigsbanken er med første Prioritets Panteret tillagt ovenmeldte Hæftelse af 6 Procent i rede Sølv af deres Værdie, ere de Samme, af hvis Besiddelse, Nytte og Brug ved Forordningen af 1ste October 1802 er paabuden Afgift, altsaa Jorder, Tiender og Bygninger. 2. Jordernes Værdie bestemmes efter de Tarationer, som derover i sin Tid ere optagne til Afgiftens Ansætning efter Frdn. af 1 Octb. 1802, saa at enhver Jordeiendom ansættes til den samme Værdie, hvortil den da er taxeret, saaledes, at hver Rdlr. D. C. af Taxationens Beløb beregnes til 1 1/2 Rbankdaler. Hvor Bondejord ved Ansætning til Afgift efter Fron. af 1ste Octbr. 1802 ikke er vurderet til en retto Sum pr. Tønde Hartkorn, men blot, i Overeensstemnelse med Frons. 14 s. anslaaet til en Værdie fra en min tre til en større Sum pr. Tønde Hartkorn, saasom: fra 150 til 200 Rdlr., fra 200 til 250 Rdlr. o. s. v., ansees Middeltallet imellem en saadan mindre og større Sum for Vær tien, saa at f. Ex. for den Jord, som er ansat til en Værdie af 1500 til 200 Rdlr. pr. Tønde Hartkorn, anslaaes Værden pr. Tønde Hartkorn til 175 Rdlr. D., og saa fremteles, hvorfor denne Værdie beregnes til Rbdlr. paa ovenmeldte Maade. 3. Tiendernes Værdie ville Vi have saaledes bestemt, at tenge= og Præstetienderne anslaaes hver til 40 Rbdlr. for ver Tønde tiendeydende Hartkorn, men Kirketienden, i Beragtning af den dermed følgende Forpligtelse til Kirkernes Vedligeholdelse, ikkun til 32 Rbdlr. for hver Tønde tiende dende Hartkorn. Dog kan, hvor Tienden er overladt Y terne for bestandigt og Vedkommendes Jndtægt deraf, alle Udgifter fradragne, ikke kan ansees at udgiøre saa meget som 32 Skieppe Byg, for Kirketienden og 4 Skiepper Bye ser hver af de andre Tiender aarligen pr. Tde. tiendeydende Hartkorn, Værdien ventes forholdsmæssigen nedsadt, naar sterom inden næstkommende 1 October til Vort Rentekammer indgives Ansøgning, ledsaget med behørig Oplysning om les Beviis for Tiende=Indtægtens mindre Beløb. 4. Den forommeldte Hæftelse til Rigsbanken hviler, i Overeensstemmelse med foregaaende 51, ikke paa andre Bygninger i Kiøbstæderne, end dem der enten i det hele eller for endeel ere afgiftspligtige efter Forordn. af 1 Octbr. 1802. De Bygninger sammesteds, der i det Hele ere afgiftefrie efter nysnævnte Fordn., ere altsaa undtagne fra Hæftelsen. Paa Landet hviler Hæftelsen ikke paa andre Bygninger end de Lyststæder for Kiøbstædbeboere, de Trakteurstæder, de for Fabrikker og Møllebrug indrettede Bygninger og de Bygninger i de til Kiøbstæd=Næring berettigede, men dog ei tillegentlige Kiøbsteder henregnede, mindre Steder, hvoraf enten i det Hele eller for en Deel svares Afgift efter meerbemeldte Forordning. Desuden undtages fra Hæftelsen, saavel i nysmeldte Steder, som i Kiøbstæderne, de offentlige Bygninger, som, fordi de beboes af Embedsmænd, Betienter eller Andre, der i Samme have Vaaning, som Deel af Embeds=Jndkomst, ere afgiftspligtige efter bemeldt. Fran af 1ste Octbr. 1802. Værdien af de Bygninger saavel i Ver Residentsstad Kiøbenhavn og de mindre Kiøbstæder, som paa Landet, hvorpaa Hæftelsen hviler, bestemmes efter de Summer, hvorfor de i Brandkassen ere forsikkrede, nemlig : i de mindre Kiøbstæder og paa Landet saaledes, som Forsikrings summerne efter den 1ste Post i Placaterne af 13 Marts d. A. ere eller vorde fastsatte i Rbpenge, og i Vor Residentsstad Kiøbenhavn saaledes, som ved Placat ved Vort danske Cancellie nærmere vil blive bekiendtgiørt. Heftelsespligtige Bygninger, der ikke ere forsikkrede i Brandkassen, bør deri inden næstkommende 1ste Octbr. forsikkres, eller og Eierne være pligtige til strax at udbetale Heftelsen til Rigsbanken, i hvilket Tilfælde Bygningernes Værdie bestemmes ved Taration paa den i 3die Post af fornævnte Placater af 13 Marts d. A. foreskrevne Maade. Hvor for nærværende Tid Bygninger ere afbrændte, som efter deres Beskaffenhed vilde rære bleven paalagt Hæftelse til Rigsbanken, bør de Bygninger, som paa Tomterne igien opføres, behæftes til bemeldte Bank. Saasnart de nye Bygninger ere fuldførte. bør vedkommende Øvrighed desaarsag herom giøre Anmeldelse til Bankens Bestyrelse. Jmidlertid anføres de øde Tomter, skiønt uden Heftelse, i de Registere, som over Bankent Fordringer forfattes. Naar en Bygning, der er beheftet til Banken, herefter afbrænder, beholder Banken for Hæftelsen Sikkerhed i Assurancesummen, og faaer i den Bygning, som i sammes Sted igien opføres, lige Hæftelse, som den havde i den afbrændte Bygning. (Fortsættelsen følger.) Christiania, d. 13 Juli. At Sognepræsten Hr. Christian Holst i Røgen, hvis Sognekald er Enhver, der boer i Nærheden af Drammen bekiendt, saare ubetydeligt, har dog i denne besværlige Tid uddeelt sin hele Kornbeholdning, noget over 60 Tdr., til sin trængende Almue, i smaa Partier. til den ringe Priis 3 Rdlr. pr. Skieppe eller 4 Rbdlr. pr. Tønde, har deelt saalænge med sin Almue, at han selv er sat i Forlegenhed til sin ikke ubetydelige Huusholdning ; det var at ønske, Enhver ville følge denne værdige Mands Exempel, og ikke vægre sig ved at opofre Tid og Formue til at virke for den Trængende i denne ublide Tid, men blot bidrage en Tusindedeel af sin Evne, i Forhold til denne retskafne Mand, saa vil den store Nød, vi for Øieblikket trues med, for endeel afhielpes, og til Belønning have den Overbeviisning, at man har bidraget efter Evne og derved opfyldt sin Pligt som Menneskeven.