Berlingske Tidende, 1785-01-17
Det Svar, som Generalstaterne skal have givet den Resiske Minister, Hr. Kalitschef, paa den af ham overlevenMemoire, lyder saaledes: "At det havde været Deres Hs. mægtigheder meget behageligt, at see sig paa nye forsikrede og Hendes Keiserl. Majestæts gunstige Tilbøielighed for den Republiks Velstand og Beste, og paa samme Tiid at bli underrettet om den Andeel, som Hendes Keiserl. Majestat Ædelmodighed vilde behage at tage i Fredens Vedligeholdel. J Følge Deres Høimægtigheders Resolution af 3die Nr. vember f. A. var den hele Sags Forestillelse allerede bleve Hendes Keiserlige Majestæt forelagt i den Forventning, og med den Begiering, at Høistsamme vilde anvende sin Me ling hos Keiseren. Deres Høimægtigheder kunde efter den ne Erklæring ikke andet, end love sig en forønsket Virkning : den mægtige Jndflydelse, som Hendes Keiserlige Majeste har, og naturligviis maae have paa Hs. Majestæt Keiseren Deres Høimægtigheder smigrede sig i Særdeleshed med, Hendes Russiskkeiserlige Majestæt skulde fuldkommen kund overtyde Keiseren om den Eftergivenhed, som deres Høimægtigheder ved enhver Leilighed have viist ihenseende i de mangfoldige og paa hinanden følgende Fordringer i det Keiserlige Hof, saavelsom om den Moderation, hvor med Deres Høimægtigheder havde udført de almindelig Anordninger, som altid have været i Brug i dette Land ihenseende til de 2de Koffardieskibe, som Regieringen i Østerrigske Nederlande virkelig havde villet lade passere igiennem Republikens Vande, uden at erkiende Deres Høimatigheders Commissairer eller respectere deres Krigskibe, eller at ville taale nogen Undersøgning, og det just imedens ma stod i Underhandling, for i Mindelighed at billægge de og komne Stridigheder. Deres Høimægtigheders Moderation havde været saa stor at ommeldte Koffardieskibe ei allene ikke ere blevne behandled ere strængt, end de af denne Stat selv, i samme Omstændigheder, skulle være blevne behandlede; men at det og ikke har været mueligt, at udføre Ordrerne med mere Skaansel; og at Deres Høimægtigheder ikke kunde have givet noget mere øvertydende Beviis paa deres Ømhed i at haandhæve uden den ringeste Flag-Fornærmelse deres Souverainitetsret paa Republikens Grundgebet, saavel ihenseende til ommeldte Skide, som alle andre uden Forskiel, saavel fremmede, som Hollandske. Deres Høimægtigheder vare derfore blevne ligesaa forundrede som bestyrtsede, da de fik at vide, at Hs. Keiserlige Majestæt havde kundet finde for godt, paa engang at afbryde ommeldte venskabelige Underhandlinger i Brüssel, og at kalde sin Minister tilbage herfra, uden at tage Afskeed; saa at Deres Høimægtigheder havde seet sig nødte til, ligeledes at beordre deres Ministers Tilbagekomst, hvis Nærværelse i Keiserens Stater herved var bleven af ingen Nytte eller Fordeel. Jkke destomindre havde det altid været, og var endnu langt fra Deres Høimægtigheder, at fornærme Hs. Keiserlige Majestæt paa nogen Maade, hvilket de og noksom havde erklæret: alle Magter i Europa, De vare ikke allene tilbøielige til igien at begynde de afbrudte Underhandlinger, men troede sig og dat blive Keiserinden af Rusland meget forbunden, dersom Høistsamme ved sin gunstige og mægtige Medvirkning kunde vedligeholde Freden, dog paa en Maade, som stemmede overeens med Republikens upaatvivlelige Rettigheder og Eiendomme.