Berlingske Tidende, 1812-08-31
Stockholm, den 25de August. Hs. Majestæt Kongens Tale til Rigets Stænder, paa Rigsdagssalen i Ørebro, da Rigsdagen sluttedes den 18de August. Velbaarne, ædle, velbyrdige, ærværdige, værdige og vellærde, forstandige og velagtede, hæderværdige og redelige gode Herrer og svenske Mænd! Det var med Tillid jeg sammenkaldte Eder, gode Herrer og svenske Mænd, for at raadslaae om Fædrelandets vigtige Anliggender; det er med et for Fremtiden befæstet Haab jeg nu slutter Eders Raadslagninger. I have fulgt Eders Konges Raad, og fundet at det stemmede overeens med hvad Eders egne Hierter og Rigets Vel krævede af Eder. Oplivede af Enighed have J skuet den private Jnteresse i det Almeenes Vel, og forenet de Kræfter for Sverrigs Værn, som deelte alene havde været Vidner om dets Fornedrelse og Fald. I have viist, at en Konge med redelige Hensigter og en aaben Handlemaade, ikke behøvede at frygte for, selv under Omstændigheder af et vidt Udseende, at tye til sit Folks Befuldmægtigede, og at ingen fremmed Magt kan løse eller bryde det Foreningsbaand, der er mellem Arvingen af Sverrigs Trone og de fribaarne Arvinger af Sverrigs Jord. Eders Deeltagelse i dette Rigsmøde har baaret Stemplet af denne lykkelige Eenstemmighed. J have tolket Nationens almene bifald mod en af mine Handlinger, hvori Hiertets utvungne Tilbøielighed havde lige saa megen Deel som Fædrenelandets vigtige Fordringer; J have nærmere forbundet med min Person og med Sverrige Skjebne, en Prinds som forsøder min Alderdom, og hvis rolige Blik trøstende bebuder kommende lykkeligere Tider; I have beredt nye og skyndsomme Midler til at forøge Rigets Krigsmagt, og aabnet Medborgeren Leilighed til at begynde sin Bane med Opfyldelsen af den ædleste af alle borgerlige Pligter; for overordentlige Tilfælde have J bevilget forøgede Pengeerlæggelser, og med ivrig Bestræbelse gaaet Eders Konges velvillige Hensigter imøde. Men naar J saaledes have befæstet Eders Loves Hellighed, have J ogsaa, gode Herrer og svenske Mænd, i et Spørgsmaal af stor og almeen Vigtighed, og som angaaer en af Nationens nylig tilbagevundne og dyrebare Rettigheder, vidst at adskille hvad den virkelige Frihed kræver, fra det som Egenraadighed laaner dette Navn. Af en Ret til frit at yttre sig, og som med en ædel Dristighed forbinder Nidkierhed for almeen og privat Rolighed, har en oplyst Regiering velgiørende Frugter at indsamle. Den væbner sig derimod mod Anarkiets Sprog, der er en troere Tolk af privat Hævns Bud, end af Patriotismens tilgivelige Jver. Den uretmæssige Frygt man har søgt at vække, over de af Eder eenstemmig besluttede Tillæg og Forandringer i Trykkefrihedsloven, vil bedst besvares af Erfaringens Lære, og gid Jveren for at indskrænke Retten til at yttre sig frit maa mødes af en endnu kraftigere Jver for gavnende at oplyse Nationen Jeg havde Ret til, gode Herrer og svenske Mænd, at vente mig en Handlemaade fra Eders Side, som var fremkaldet af Eders Pligter mod Fædrenelandet. Disse bør altid have Overvægten i Eders Hierter, endog naar de forenes med Opofrelse. Det er for Eders, for det Folks Vel, hvis Befuldmægtigede J ere, for Samtiden og Efterverdenen J. have understøttet og fremmet hvad jeg har foreslaaet; og da min eneste Attraa har gaaet ud paa at befæste Nationens Lykke, burde det Eder ei at miskiende Eders Konges Hensigter. Siden jeg sidst saae Eder forsamlede for mig, er Krigen udbrudte paa Fastlandet, i forøget Maade ledsaget af de Ulykker som derfra i ere uadskillelige. Den af Erfaring stadfæstede Grundsætning tro, at kraftige Forsvarsanstalter sikrest bevare en Stats fredelige Forhold, har jeg burdet henvende min særdeles Opmærksomhed paa Rigets Krigsmagt. Mit og min Søns Sindelag bør forsikre Eder, gode Herrer og svenske Mænd, om, at denne Krigsmagt aldrig skal anvendes, uden for at forsvare Nationens Værdighed og Fædrenelandets Jnteresse. At beskytte Sverrigs Selvstændighed mod samt i dige Farer, og Fremtids Ulykker, bør være Eders og mine fælleds Ønsker; det svenske Folks Enighed, dets paabenføre Sønners Mod, min Søns i hvilende Sværd, og den varme hengivenhed jeg nærer for Fædrelandet, en skulle lede til dette Maal. Jeg har ved denne Leilighed villet meddele Eder, gode Herrer i og svenske Mænd, at jeg den 18de i forrige Maaned har sluttet af Fred med Kongen af det forenede Kongerige Storbritanien og Jrland, 1 og at Ratificationerne af denne Fredstractat bleve udvexlede igaar. Gode Herrer af Ridderskabet og Adelen; bliver hvad I have været i og ere, troe mod Eders Fædres Minde, troe mod de Pligter J skylde de Samtiden og den store Fordring Fædrenelandet har paa Eder. Gode Mænd af den værdige Præstestand; oplivede af den Læres Sandheder J forkynde, bør intet Offer synes Eder stort nok for Fædre nelandet ; og Enighed blandt Folket, forenet med Lydighed mod Loven, skal blive Frugten af Eders ivrige Bestræbelser. Gode Mænd af den hæderlige Borgerstand; Eders Flid skal understøttes af en velvillig Styrelse, og om almene Forhold stundom lægge nødtvungent Baand paa dens Hensigter, maa J alligevel altil med Upartiskhed bedømme, hvad Eders Konge, ofte med store Opofrelser, har søgt at giøre for en Stand, som nærmest opfylder sin Bestemmelse, naar den forener den enkelte Jnteresse med det Almeenes Vel. Gode Mænd af den hæderværdige Bondestand; værer forsikrede om Eders Konges stedsevarende hengivenhed. Vedligeholder for ham den Tænkemaade, der fra fierne Old stedse har udmærket det svenske Riges Almue. Bestræbelsen for at forsvare Eders egne Rettigheder, bør indgive Eder sand Høiagtelse for andres; glemmer ikke, at den virkelige Frihed alene beroer paa Orden og Rolighed, samt at overdrevne Fordringer fremavle indvortes Omvæltninger, som, tidligere eller tildigere, ved almindelig Undergang, træffe baade den forfordelede Børgerklasse, og den, som i Øieblikkets Forvildelse har vundet ved den førstes Fald. Gode Herrer og svenske Mænd, der gives en Erfaring som alene vindes ved Ulykke; en anden som fordomsfri Fornuft udleder af Samtidens Betragtning. Gid det svenske Folk af Europas almindelige Stilling maa hente tilstrækkelig Veiledning for sine egne Handlinger, gid det maa lære, fremfor alt at befæste sit eget Værd, og i troligt Forbund med sin Konge at stræbe til et fælleds Maal, uden at henrives af andre Lidenskaber, end af dem, som forene hver Medborgers Liv med Statens Tilværelse, og dennes Selvstændighed med hines Ære. Da skulle ei sønderlemmede Kræfter fremkalde fremmed Anfald; ei en brudt Fortrolighed mellem Regiering og Undersaatter tilintetgiøre Frihedens Haab; ei indvortes Vildfarelser lede til udvortes Farer, og den urolige Jver for at forbedre muelige Misbrug ikke lede til fremmede Lænker. Med det alvorlige Forsæt at væbne Eders Hierter mod disse Samtidens forførende Lærdomme, skulle I, gode Herrer og svenske Mænd see Fædrelandet haandhæve sin Ære, sin Firehed og sine Grændser, Misundet af de Erobrere, der allene søge Skatte, skal det ei forligtes af dem, som forsmaae at forhverve dem, uden i Forening med Seirernes Ære. Mandig og frit skal det svenske Folk snart an hende sin Kraft paa indvortes Orkener, snart mod de Fiender som ville nane dets allerede af en sparsom Ratur aftvungne Frugter. Med dette Haab forlader jeg Eder, gode Herrer og svenske Mænd, og mit Blik hæves paakaldende mod Himlen, for siden at falde tilbage paa min Søn. J Forsynets og hans fælleds Varetægt overantvorder jeg dette Rige, og en trøstende indvortes Røst siger mig, at Polarstiernen al rig skal opgaae over disse Fielde, uden at skues af frie svenske Mænd uden Sverrigs Enemærker. Jeg forbliver Eder, gode Herrer og svenske Mænd, alle samtlige sig hver og en i Særdeleshed, med al Kongelig Naade og Yndest stedse velbevaagen.