Aalborg Stiftstidende, 1836-02-04
Nr. 27 af Jtzehoes Stændertidende indeholder Begyndelsen af en Beretning om Forhandlingerne ved Mødet den 30te December f. A. Disse bestode i det Væsentlige i den foreløbige Discussion af det sildigere endeligen afgjorte, vigtige Spørgsmaal, om Stænderforhandlingernes Offentlighed." Hr. Etatsr. Falck foredrog, som Referent, den af Committeen(Falck, Lock og Reventlow=Criminil) afgivne Beretning. Heri bemærkedes: at de Grunde, som talte for Offentligheden af stænderske Forsamlingers Sessioner i Almindelighed, altfor oft vare udviklede og saa almindeligen erkjendte, at en kort Antyd, ning af dem turde være tilstrækkelig. Vel vare de ligeledes med Offentligheden forbundne Misligheder umiskjendelige, idet de gjøre de Ængstelige endnu ængsteligere, og kunde blive en farlig Fristelse for de Ærgjerrige til at underordne alle andre Hensyn Bestræbelsen efter at glimre og udmærke sig. Menskaderimod maatte man overveie, deels, at der ved Tilstedelsen, af Offentlighed kunde forordnes Modificationer, der virkede imod de skadelige Følger, deels, at de Fordele, som Offentligheden i ethvert Tilfælde kunde skjænke og de for samme talende Grunde turde være saa overveiende, at man, for et store Godes Skyld, ogsaa maatte taale de mindre Onder, som muligviis ikke lode sig fjerne. - Som Hovedgrunde for Møder Da disse Forhandlinger angaae en Gienstand, som maa ansees at have en meer end almindelig Jnteresse, og som saa ofte har været paa Bane i vore offentlige Blade, ville de, i Fortsættelser, blive dette Blads Læsere meddeelte, saaledes som de i Kjøbenhavnsposten have været fremsatte for Publicum. nes Offentlighed fremhævede nu Committeens Majoritet (Fal og Lock), at en Forsamling, som, efter sin væsentlige Caracteer, var repræsentativ, ikke uden at krænke sin Caracteer turde indhylle sig i Hemmelighed for sine Committenter, fremdeles, at der, ved Siden af de authentiske Beretninger, Forsamlingen selv lod udgaae om sine Forhandlinger, saafremt disse skulde finde fuld Tiltro, maatte staae andre Beretninger af Privat personer, af saadanne, der kunde give Beretning af egen Kundskab og ligesom fra første Haand, da, som Erfaringen ogsaa i denne Forsamling allerede havde viist, Beretninger, der blot vare grundede paa hvad man havde hørt fortælle, saare let kunde lyde aldeles vanskabende, og endelig deri, at valgte Deputeredes Forhold i Forsamlingen maatte blive vælgerne bekjendt paa en authentisk Maade, paa det at de, ved et følgende Valg, kunde gaae frem med Sagkundskab, ligesom da ogsaa det sidstnævnte Moment havde foranlediget den bekjendte Bent ham til at erklære Sessionernes Offentlighed i en valgt Forsamling, som fra Tid til anden skulde fornyes ved Folkevalg, for at være absolut nødvendig. Dette indeholdt ogsaa umiskjendelig Grunden til, at i flere tyske Stater Offentligheden, var bleven tilstedet, om end ikke for det første Kammer, saa dog idet mindste for det andet, fordi det saaledes var valgt. Desuden maatte man tage i Betragtning, at Offentlighed i mange Tilfælde kunde bidrage heelt Meget til at holde den Deputerede indenfor Pligtens Skranker, og at befordre Tillid, saavel imellem Vælgerne og de Valgte, som imellem begge og Regjeringen. - Beretningen fremstillede dernæst de Jndvendinger, som muligviis kunde anføres imod Sessionernes Offentlighed, med Hensyn til den holstenske Stænderforsamling, og ledsagede denne med bedømmende bemærkninger. Den første turde være den, at den holstenske Stænderforsamling kun er en raadgivende og at derfor det, der gjaldt om saadanne stænderske Forsamlinger, som havde større Rettigheder, ikke kunde anvendes paa hiin. Man kunde endog tilføie, at i den Stat, efter hvis Jnstitutioner de raadgivende Stænders Forsamlinger i de kongelige danske Stater vare blevne formede, Sessionernes Offentlighed, idet mindste hidtil, ikke var bleven tilstedet; men dette Exempel kunde dog ikke ene afgjøre Sagen: Alt vilde snarere komme an paa, om Sessionernes Offentlighed stod i Modsigelse med en raadgivende Forsamlings Natur og Væsen. Mellem en Forsamling, der, som den holstenske, blot kunde fremføre Andragender, og, med Undtagelse af Communalanliggender, ikke havde Ret til at afvise Landherrens Propositioner; og en Stænderforsamling, der var begavet med Ret til Bevilgelses= eller Opfyldelsesret, med Hensyn til alle Landsherrens Andragender, fandt vistnok en væsentlig Forskjet Sted, i Henseende til Forsamlingens Autoritet og dens Andragenders practiske Betydning. Ret til at afvise Landsherrens Propositioner og Ret til blot at fremkomme med Petitioner vare vel theoretisk heelt forskjellige Bemyndigelser for en stændersk Forsamling. J den virkelige Praris stode de i det nøieste Sammenhæng med hinanden, og den første Bemyndigelse gav den anden en ganske anden Betydning, end den ellers vilde have i og for sig selv og uden hiin Forbindelse. Men Fremgangsmaaden ved Andragenderne og den hele Raadgivning, som havde Hensyn derpaa, var i begge Arter af Forsamlinger væsentligen den samme. De Grunde navnligen, som existerede for Sessionens Offentlighed i de Deputeredes Forhold til Valgene og til Vælgerne, forbleve i begge Tilfælde ganske de samme. (Fortsættes.)