Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1839-08-20
Politione Nyheder. Orienten. De orientalske Anliggender synes at blive mere og meere indviklede, nogle franske Journaler paastaae, at russiske Tropper allerede skulle være rykkede ind paa tyrkisk Gebet, medens det derimod forsikkres fra Wien, at Rusland kun i Tilfælde af at Vicekongen af Ægypten skulle afslaae at indgaae paa de af Sultanen foreslaaede Fredsbetingelser, ville lade en Deel af sin Armee, som Hielpetropper, rykke ind i Tyrkiet; de andre store Magter ansee dette Skridt med mistænkelige Øine, og søge at forebygge det. Der meldes min fra Syra under 23de Juli, at den franske og ugelske Flaade have forenet sig, og laae der 20 Seilere stærk for Anker; og mærkeligt er det, hvad der meldes fra den tyrkiske Grændse, at den østerrigske Contraadmiral Bandeira i de levantiske Farvande, har faaet Ordre til: "at i Tilfælde, Et han ikke skulle kunne blive enig med den franske Flaade-Commandant om en eller anden Forholdsregel, skulle han beraadslaae med befalingshaveren af den engelske Flaade desangaaende, og Klutte sig til denne." Der meldes ogsaa fra Wien, finder 7de August, at høist vigtige Depescher vare findlødne dertil, hvilke havde havt til Følge, at Storkantsleren Fyrst Metternich havde selv begi et sig til den syge engelske Gesandt Hr. Lamb, For at conferere med ham, og Courerer vare derpaa erpiderede baade til Paris og London. Fra Wien skrives ogsaa, at man ikke uden Forundring, havde læst den Paastand i fremmede Blade, at Fornemmelig Rusland skulle havt imod ved en enropæisk Kongress at jevne de orientalske AnliggenØer, tvertimod er det det engelske Cabinet, som har erklæret de herfra og fra Paris udgangne Forslag uforenelige med sin Politik, først de seneste Begivenheder synes at have gjort alle Magter mere tilbøielige til Conferentser, da Breve fra Allerandrien sige nemlig, at Vicekongen betragter Capudan Paschas Flaade som sin egen, og langt fra at være tilfredsstillet med denne umaadelige Fordeel, har han meget mere givet sin Søn befaling til at forfølge den slagne Fjende, og at opbyde Alt, for at den adsplittede tyrkiske Armee ikke igjen kunne forene sig med Reserven; den heraf opstaaende Fare er for stor, til at ikke de europæiske Magter hurtig skulle gribe til Midler for at forebygge den; man troer hidtil fast paa Fredens Opretholdelse i Orienten, skjøndt det lader sig ikke benægte, at det ottomaniske Riges Existence tidligere eller sildigere vil sættes i Fare, og denne Fare truer meest fra Jnden, naar man betænker at Sultanen kun er 16 Aar, den Armee, og paa alle Sider omgivet af hemmelige Fjender. Den meste Bekymring indgyder de Rettigheder, Sultaninde Moderen er i Besiddelse af, hun betragtes som hellig, har Ret til at tale med i Statsraadet, og alle Rettroende ere vante til blindt hen at adlyde hende; man tillægger hende en usædvanlig Ærgjerrighed og qvindeligt Egensind, saaledes har hun allerede forstaaet at bortfjerne mod 1200 Jnvividuer, som før havde Adgang til Palladset; det meest paafaldende er, at alle hendes Gemaals Favoritter bortfjernes fra hendes Søn. Fra Smyrna bekræftes nu atter den for Sultanen sørgelige Efterretning, at den tyrkiske Generallisimus Hafitz Pascha med 20,000 Md. er gaaet over til Jbrahim Pascha, og naturligviis af denne er modtaget med aabne Arme; det viser sig ogsaa nu, at den Sammensværgelse, der foranledigede Capudan Paschas Frafald, skal være meere udbredt end man troede, Commandanten paa Dardanellerslotteene var indviklet deri, og ville tilstaae Capudan Pascha fri Adgang gjennem Dardanellerne, naar han kom tilbage for at omstyrte Regjeringen; han er derfor afsat. Det er endnu en Hjøbspost meere, hvad der skrives fra Athen under 28de Juli, at Thessalien, Epirus og Macedonien ere i aabenbare Opstand, og understyttet af de derværende Grækere var det ikke umueligt, at disse Provindser gjorde Forsøg paa at løsrive sig fra Tyrkiet, og slutte sig til Grækerland; man paastaaer end- og, at i den tyrkiske Hovedgrændsestad Volo, skal den græske Fane være bleven opplantet.