Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1767-11-27
Jøderne besøgte fordum ikke deres Syge førend efter tre Dages Forløb, med mindre at en blev hastig overfalden. af en Sygdom, da de besøgte ham strax, dog aldrig de tre første eller de tre sidste Timer paa Dagen; thi paa den Tiid holdt de for, at en Patient mest havde sin Paroxysmum. Dersom nogen allene havde ondt i Maven, Øynene eller Hovedpine, saa besøgte man ham ikke, efterdi al Tale falder saadan en Syg besværlig. sværlig. Men naar det bedrede sig med en Syg, saa raabte man til ham: Staae, op af din Sygdom. Kunde han derpaa spise noget, holdt man for, at han var uden al Fare. De, som besøgte ham vare forbundne til, ogsaa at bede til Gud for ham, og at hielpe ham efter deres Formue. Vilde han døe, formanede en Rabbi ham, at han skulde sætte sin Tillid og Troe paa den tilkommende Messiam, og lod ham giøre sit Skriftemaal. Naar saa var, maatte der sted see en blive hos den Syge, for at trøste ham. Døde han, saa sønderrev man Klæderne. Naar nogen faldt i en Sygdom, saa lod han vel ogsaa ofre for sig, førend han lod nogen Medicum komme til sig; og Talmudisterne har den Regel, at hvo som besøgte en Syg, hans Siæl blev frelst fra Gehennæ Dom. Hos Grækerne vare Hospitaler skiftede for fattige Syge, og det var tillige Øvrighedens Sag, at sørge for saadanne Folk, som ogsaa pleyede at forordne visse Læger, der skulde opvarte og see dem til gode. Andre Stæder bade de Syge, at Guderne vilde i Drøme aabenbare dem et Middel til deres Sundhed, hvorover Cicero billig moequerer sig (de Divinit. Lib. H. C. 59.) De lagde. sig vel ogsaa til at sove i en Tempel, og saaledes ventede Raad af Afguden; eller og lode sig bære paa offentlige Stæder, saasom i Omgangene, for at faae af de forbigaaende et Raad eller Middel at vide imod deres Sygdom. De gjorde undertiden ogsaa Løfter i deres Sygdomme, og naar de bleve friske igien, opfyldte de samme høytidelig, og hængte en Tavle op i Tempelen, paa hvilken de skreve hvad Sygdom de havde havt, og hvad der havde hiulpet dem. Og da sligt i Besynderlighed var skeet i Æsenlapii Tempel paa den Øe Co: saa mener man, at Hippoerates har derudi, afskrevet alle Midler og Raad imod Sygdomme, og derefter hemmelig ladet stikke Templet i Brand, da han siden allene var den, som vidste disse Ting, og dermed endelig tilsidst gjorde sig saa stor, som han endnu til vor Tiid er bleven agtet. Efterretning om Fingrenes Agt. hos de Gamle. Fingrene vare hos de gamle Romere helligede til Gudinden Minerog. Mange, som ikke gjerne vilde drage i Krigen, huggede selv Tommelfingeren, af sig; men de, som huggede nogen Finger af deres Børn, bleve derover ogsaa haardt straffede, ja vel end ydermere solgte til Slaver. Af en Afdød blev altid skaaret en Finger, førend han blev udbaaren af Huuset. Ellers brugte man ogsaa Fingrene til at regne og tælle efter, samt til at pæge paa nogen, som var noget besynderligt, item ogsaa til at byde paa noget paa Auctioner ved deres Opløftelse. Naar de, som kiæmpede og fægtede løftede Fingrene i Veyret, da var det saa meget, som at de bade om deres Liv, men derimod maatte de ogsaa kiæmpe saalænge, indtil Keyseren løftede Fingrene i Veyret, som kaldtes ad digitum pugnare.