Norske Intelligenssedler, 1768-04-27
Nordske Jntelligen No. 17. Onsdagen den 27 April 1768. SeVel er i sidste Seddel meldet om et Jordfald, som er skeet; men da siden er indsendt af SognePræsten Hr. Frederich Mandahl en fuldstændigere Beretning, saa meddeeles samme hermed, Fra Sørums Sogn i Nedre-Rommeriges Provstie, i Aggershuus Stift, berettes følgende sørgelige Tildragelse: En Gaard Schea kaldet, blev sidstleden Fredag den 15 April om Morgenen omtrænt Klokken 4, ved et gruesomt Jordfald, i Bund og Grund ødelagt, saa at ei allene alle paa Gaarden staaende Huuse 26 i Tallet, men endog 23 Mennesker med Hæster og Fæe, samt andre Slags Creature i et Minut blev omkastet, og med Jorden, der blev drevet af nogle hemmelige VandAarer, saa bortskyllet, at de længst-bortdrevne Ting standsede en halv Miils Vej paa hver sin Side af Gaarden; af Menneskene ere 7 blevet ræddede, men de øvrige 166, ynkeligen omkomne, deraf 9 funden i en Elv Rømmen kaldet, hvorudi den neden under Gaarden rindende Bæk havde sit Udløb; Jblant de 7 Biergede ere de fleeste saarede, og een afbrudt Laar-Beenet. Og er dette mærkeligt hvad disse, i sær den ene Mand, som ene blev til overs af sit Huus, fortæller: Da han laae med sin Hustroe, der havde sit diende Barn ved Brystet, blev han opvakt ved en forskrækkelig Suusen og Bragen, hvorpaa han, ved at see udaf Vinduet, blev en opstigende Damp og Gaardens Udhuuse stødende sig sammen, vaer; Han begav sig derpaa igien til Sængen, formanende sin Hustrue med sig villig at imodtage Herrens sidste Komme, den han vist troede var for Haanden, herpaa siger han, (efter det confuse Begreb han i nærværende Tilstand kunde giøre sig) blev Sengen omkastet, og han i det samme Himmelen vaer, og strax derpaa erfarede han med sin Hustrue, den han endnu havde ved Haanden, et ham paa alle Sider omskyllende Leer, han spørger da hende, om hun endnu havde sit spæde Barn hos sig, herpaa varede hun ja, og dermed blev Samtalen afbrudt, formedelst en Mængde Jord, som overskyllede dem begge, men Manden kom atter op igien, og da han havde gravet Leeret af sine Øien, fornam han sig baade at være langt borte, og tillige at drives med saa stor en Fart, at han siger, den overgik den raskede Hæstes Løb; i denne Fart hørte han en ynkelig raaben, hvilken han tiltalede, og fik til Svar, at det var hans Naboes Hustrue. Saaledes lavede Forsynet det, at han ei allene kom paa et Jis-Stykke til Lands, men endog saae, efter denne Fart, der gjorde de andre som uden for sig selv, kiendte sig saa vel at han vidste Stædet hvor han var, søgte den næstliggende Gaard, opvakte dens Beboere, og gav den Faren tilkiende, var altsaa et Middel hvorved de andre 6 bleve biergede, som raabende blev tilbage i Dyndet; Og da dette skeede saa tillig, vare de alle bortdrevne, som de havde lagt sig, uden Klæder paa Aarsagen til denne Hændelse sees at have været store Vand-Aarer, hvilke, da de 11 Aar tilforn havde taget et Stykke Jord bort neden for Gaarden, imidlertid vare blevne tilstoppede, men nu igien udbrød med saa stor Magt, at det Stykke Jord de har borttaget, ansees at have været hen ved 1000 Skrit, ja endnu hver Dag udfalder meer og meer, saa at Gaardens største Herlighed herved borttages. Den udskyllede Jord er et tykt, seyt og slibrigt Blaae-Leer eller Mergel, hvilket saaledes har opfyldt den forommeldte Elv, at det har betaget alle Reisende Overfarten. Sidleden 10 April eller 1ste Søndag efter Paaske bleve i Aggershuus Slots-Kirke i Daabens Naade confirmerte, som følger, nemlig: Af det Tydske Møenske Regiment 12. Andre unge Drenge 9. Af Qvinde-Kjøn (hvoriblant een af Tydske Forældre) 5. Tilsammen 26.