Jyllandsposten, 1840-12-01
Nyheds Post. "Dansk Folkeblad Nr. 44 indeholder en særdeles vel skreven Artikkel i Anledning af den kgl. Resolution af 31te October. Af denne tillade vi os at fremhæve følgende Yttringer: "Naar Tanken om den politiske Betydning af Skattebevilgningsretten forbandt sig hos en Embedsmand. med Tanken om hans Embedseed, og han derefter besluttede sig til at undertegne en Petition angaaende hiin Ret, da kan omtrent følgende Tankegang have ledet ham til en saadan Beslutning: Jeg er ved min Eed forpligtet til at bevare og opretholde Kongens absolut souveraine Magt, og denne Eed vil jeg holde saaledes, som det falder i min Stilling, og saaledes som det kræves af min Samvittighed. Men denne kongelige Magt beroer paa en Pagt, der bestaaer imellem Kongen og Folket, iblandt hvilket ogsaa jeg er, og paa denne Pagt hviler atter den særegne, som jeg i min Eed har indgaaet. Det strider ikke imod Overholdelsen af en Pagt, men kan derimod ganske bestaae med den, naar den ene af Parterne beder den anden efter bedste Skjønnende og fri Beslutning at ophæve eller forandre Pagten. Jeg forandrer ikke Pagten, medens jeg beder, heller ikke gjør jeg nogen Standsning i min Overholdelse af den jeg henstiller til den anden Part, hvad Samme vil gjøre. Jkke ved min Handling krænker jeg Pagten, thi jeg gjør min Gierning nu, som før; heller ikke ved min Tale, naar den er sømmelig og ærbødig, og end ikke ved min Tanke; thi just i Bønnen gjør jeg jo baade i Tale og Tanke Afkald paa egen Virksomhed, anerkjender Beføielsen, Evnen og Magten hos den, jeg beder om Noget, og overdrager til ham at handle, hvis Samme ikke vil opfylde min Bøn, bliver Forholdet, som før, uforandret. Det maa altsaa kunne være mig tilladt at bede om Forandring eller Ophævelse af hiin Pagt, naar jeg under dette ikke afviger fra den, og naar min Bøn ellers skeer paa lovlig Maade. Hvad det Sidstanførte angaaer, at Bønnen bør skee paa en lovlig Maade, da fremstille Petitionerne til Stænderne angaaende Skattebevilgningsretten udentvivl en Folkebøn i en meget reen og ublandet Form, og heller ikke vilde et muligt Andragende fra Stænderne i samme Retning antage en anden Characteer, uden forsaavidt som Bønnens moralske Indflydelse her vilde være forhøiet; thi ve leve i en Tid og i et Folk, hvor der hersker Tillid, Ro og Orden, og hvor ingen Frygt kan gjøre Bønnens fredelige Gang for Thronen mistænkt. Og kommer nu hertil disse Petitioners aabne offentlige Characteer, deres Forberedelse, med Øvrighedernes Forvidende og uden Hinder fra deres Side, Hans Majestæts gjentagne Svar paa Adresser i lignende Retning, osv., hvilket alt vel maatte kunne berolige selv den Forsigtigere angaaende Tilladeligheden af den Maade, hvorpaa hiint vigtige Ønske blev forelagt Stænderne til Overveielse, saa vil man vel kunne forklare sig, hvorledes Mænd, der ikke for nogen Priis vilde frasige sig Deel blandt de Bedste og Samvittighedsfuldeste, have kunnet sætte deres Navne under Petitioner om Skattebevilg: ningsret."Med Corsaren Nr. 2 følger en Caricatur-Tegning, der paa en meget passende Maade viser det Latterlige i Hr. Hansens Plan, ved frivillige Bidrag at virke til Statsgjældens Afbetaling. Saadanne Caricaturer, der ikke overdrives, kunne vist virke i en særdeles gavnlig Ret. ning, og vi ere derfor ikke villige til at samstemme med følgende Annonce i Randers Amtsavis: "Det ligger i en Caricaturs Begreb, at den overdrives. Saaledes er og denne Caricatur, hvormed man har søgt at gjøre dem lat terlige, der foreslaae ved frivillige Bidrag at formindske Landets Gjæld, saare overdreven. Vor Gjæld er intet Hav, heller ikke er det en Theeskeefuld, men flere Tønder, den vilde miste, naar Enhver i Landet, efter sin Formue, vilde bidrage til at formindske dens Masse. Læg lidt til, hedder Ordsproget, Du faaer tilsidst en Dynge." Denne Annonce er, som Enhver let kan vide, optaget i "Adresseavisen, - J en læseværdig Beretning om Dyrenes Konge: Løven, hedder det blandt Andet i "Bondevennen": Et Exempel paa, hvilken Magt Menneskets faste Blik udøver over Løven, anfører den engelske Gouverneur paa Cap., Hr. Thomsen. Han red engang ud med en Ven og stødte paa et Par Løver, som laae ved Siden af Veien. At flygte kunde ikke hjælpe; thi i to Spring vilde Løverne have indhentet og sønderrevet dem. Han red da rolig forbi dem og saae dem skarpt i Øinene. Løverne saae ogsaa paa ham med funklende Øine, men rørte hverken ham eller hans Kammerat, som var falden i Sovn paa Hesten og altsaa slet ikke vidste den Fare, hvori han befandt sig. Formodentligen have disse Løver ikke været sultne og derfor ikke brydt sig om at angribe Mennesker, som ikke høre til deres sædvanlige Føde. Dog paastaae Mange, at naar Løver først have smagt Menneskeblod, ville de ingen anden Føde have, og ligeledes paastaaer man, at Ulvene i Polen og Rusland bleve værre efter Mennesker i Aaret 1813, da de ved Keiser Napoleons ulykkelige Tog imod Rusland bleve vante til Menneskekjød, Aarsagen er dog vel ikke saa meget, at de faae Smag paa Menneskenes Kjød, som at de tabe deres naturlige Frygt for Mennesket og derfor angribe det, som ethvert andet Dyr.