Viborger Samler, 1773-05-31
En Hosbond, Ride=Lade=Foget og Forpagter, Ja fleere som mig trykker, og foragter, Skiønt Jeg dem alle nære maae, Jeg vil for Løve, Ræv, Rov=Fugle, Jæger, Hunde, Og hvad dig ellers efterstræbe kunde, Bortbytte, om dig synes saa. Med nedlagt Ørne Morten listed sig, Og sagde: Tak, Jeg bytter ei med dig. At see sin Tilstand at paa sorte Side, Og andres derimod kun paa den hvide, Giør Mishaab, Had, og et fortræden Sind; Kast Bladet om, fat Mod, thi du maa vide, Hver Mand, hver Kreatur har sit at lide, Krigs=Skib, som mindste Jagt, har ModbørsVind. Venskab. Vel kan man Dyd og Last beviisligen adskille, Og deres Væsener fornuftig forestille, Dog kiendes ægte fra det falske Venskab best, Naar Avindsmand har Magt, og Armod er din Giest. Den egennyttig Ven en Ven Jeg ikke kalder Ham kun mit Gods, mit Bord, min Tieneste befalder, Deraf er han en Ven og Jeg kun Navnet bær, Deslige Venner har fast alle og enhver. Enhver, som noget har, thi den som intet eier Og ingen tiene kan, om hundrede han veier Paa den Moralske Vægt, et Lod da veier ei Den Lykke avlet Ven, med Lykke gaaer sin Ve Saalænge Lykkens Soel i Medgangs Vaar og Sommer. Bestraaler dit Paulun, ærbødig da fremkommer Og lover dig ved Eed et Venskab troe og huld Gaaer dog med Kukken bort i Modgangs Vinter=Kuld. Hvad er da vores Liv paa Verdens Tumle=Bølger, Hvor Ubestandighed vor Stand bestandig følger Og Velstand maanedlig kan Maanens Svindsot faae, Om Venneløse vi vor gandske Tiid skal gaae. Skal vi mistænke hver, der sig som Ven anstiller Og vente, at han har i Lommen et par Briller, Hvormed hanzire vil vor Næse, som paa Spansk Kort sagt: er Hyklerie, og Venskab paa ret Dansk. Skal vi i Velstands Tiid aftakke vore Venner, Og aldrig troe den Snak, Din Broder, Ven, og Tiener, Skal Venskab mynstres ud fra Dyders Tal, og Navn. Skal vi allene selv befordre vores Gavn. Saa kan Hobbesius med største Føie lære At af Naturen vi hinandens Fiender ere Ansee enhver af os, som Tiger, Ulv, og Biørn, Der hader Selskab, som blandt Fugle Hog, Nei ikke saa, men det er alle Lasters Vane, og Ørn. At de med Dydens Navn paa Verdens Skue Bane. Gaaer næsviis frem og den skal lige nøie til, Der ei vil daares af de Taskers Tasken=Spil. Saa vil jo Hyklerie, og Falskhed Venskab heede, De Skiøger nødig see at du vil efterlede Det Anslag og de Maal, som de i Sigte har, Men see og tænk dig om og bliv ei deres Nar, En Ven er den Person, som noget hos dig finder Hvorfor han elsker dig, sit Hierte til dig binder, Og har Fornøielse af den Lyksalighed, Men Mundven har sig selv i aldt til Øiemed. Paa denne Prove=Steen du dine Venner stryge, See nøie til, og kiend et Legem fra en Skygge, Prøv dig og selv, maaskee at Egenkierlighed Har skiult de Feil, der giør, din Ven af dig er kied. Venner, som du skal ved Prøve vel adskille, Og Regler, som du kan ved Venners Val anstille, jeg setter nogle frem, som Jeg til visse veed, Er grundet paa Fornuft og god Erfarenhed. Den Broder Vinen giør er venlig og fortroelig, For Kys, og Favnetag du ei kan sidde roelig, Som Jonæ Græskar han i hast er bleven til, Han dets Bestandighed, og Nytte ligne vil. Knyt aldrig Venskabs Baand med den som er en Slave. Af nogen Hovedlast, thi han vil altid have Du sminke skal hans Synd, og er det Gierrighed, Han selger dig eengang for Penge, for du veed; Men har han ringe Feil, thi Engel er han ikke Du da, som ei er reen, skal vide Dig at skikke, Saaledes, at du ei gjør ham i Selskab Skam Dog bør du mildelig i Enrom rette ham. Graahærdet Mand bør ei duunhaget Ven at tage, Den høie Stands=Person er ei den ringes Mage, Ærbødighed for Stand, og Alder svinder bort, Gemeenskab voxer til, gjør Venskab kold, og kort Men seer du gammel Ven, da luk dog ei dit Die, Skiønt Lykken dig har fort fra hannem i det Høie. Undsee dig ei ved ham, om han er ærlig Mand, Han elsker din Person samt ærer og din Stand. See og ved Venners Val paa lige Sind og Sæder, For du med nogen i saa hellig Pagt indtræder Gak ikkun Fod for Fod, gjør seent Fortrolighed, Viid først, om han er taus, og Venskabs Pligter veed. nedrig Stænder er den største Hob vankundig Og blandt de høiere endeel er underfundig Man derfor i sit Val kan snarlig løbe om Og vælge Joab for en ærlig Jonathan. Om Gudsfrygt, Dyd, Forstand, og det som deraf flyder, Beboer din Siæl, og har forsaget slemme Lyder, Saasnart du finder da af samme Art en Mand, Et Venskab meget huld af Kiendskab blive kan. Den Ven i Medgang er til Nytte, Lyst, og Ære, J Modgang skal han dig til Trost og Frelse være, Du glædes dobbelt, naar han glæder sig med dig, Han din Bedrøvelse og tager halv paa sig. Er han hos dig, du ei for Voldsmand har at frygte, J din Fraværelse han redder tit dit Rygte, Og om han noget seer for dig til Skade gaaer Det retter han med Fliid, saavidt hans Evne naar J en forvirret Sag, hvor Haabet synes ude, Han staaer dig troelig bie, at løse Nødens Knude. Hans Venner a hans Pung er dig til Tieneste, Saavidt hans Magt formaaer, dig intet ont skal skee, Jo længre Øvelse i denne Venskabs=Skole, Jo fastere du og paa saadan Ven kan stole, Og naar du savnes her, skal Enke, Børn, og Slægt befinde, at han var din Ven af Centner=Vægt. Men vær af samme Sind, det vil Jeg troelig lære, En sand oprigtig Ven vil ogsaa elsket være, Ei egen Fordeel, men en dydig Skiønsomhed, Opmuntrer ham og giør, at Venskab bliver ved Saa pakker eder bort, skamløse Pak, og Skiøger, Som under Venskabs Navn og staalne Maske spøger, J blinder ærlig Folk, og sælger Blye for Guld, Men Jomfrue Venskab er oprigtig, troe og huld. Den Jomfrue elsker Jeeg, thi hun er uden Liige, Men Falskhed, Hyklerie, Forræderie, og slige, Med et retfærdigt Had Jeg stedse hade vil, Hver ærlig Siel sit Ja, og Amen lægge til Nyheder.