Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1840-10-08
Stænderforsamlingen i Roeskilde. (Fortsættelse af den Kongelige Commissarius's Tale ved Slutningsmødet, den 22 Septbr.) Blandt de mange private Forslag, som ere frembaarne for Forsamlingen, have de afviist mangfoldige som fandtes enten for lidet begrundede, eller at ligge udenfor Stændernes Virksomhed. Men de have dog antaget Dem adskillige af hine Andragender, og blandt disse er der eet af den meest indgribende Vigtighed. Den store Bevægelse i Meningerne, der paa saa mange Maader har yttret sig siden Kongens Tronbestigelse, kunde efter sin Natur ikke blive fremmed fordenne Forsamling. Det har viist sig, at den deler Ønsket om en friere Udvikling af vore Samfundsforhold, at den i sin Fleerhed mener, at Stænderinstitutionen i dens nærværende Skikkelse ikke er tilstrækkelig til enten at fremme denne Udvikling, eller til at give den en tilbørlig mod Udskeielser beskyttende Retning, men antager, at en større eller mindre Omdannelse af Jnstitutionen er nødvendig. Den har imidlertid ingenlunde overseet de store Vanskeligheder, som stille sig i Veien for en saadan Omdannelse. Disse Vanskeligheder ere saavel af de indsigtsfulde og frisindede Mænd, som Forsamlingen, havde betroet den foreløbige Prøvelse af denne store Gjenstand, som under Sagens Forhandling i selve Forsamlingen satte i et klart Lys. Medens en ikke ganske ringe Deel af Forsamlingen derfor fandt Betænkelighederne saa overveiende, at de have troet at burde modsætte sig hele Sagens Fremme, har Fleerheden vel fundet denne for vigtig til at lægges til Side, men dog indskrænket sig til at bære hiint Ønske i sin Almindelighed for Tronen, ledsaget af en ogsaa almindelig Antydning af nogle Punkter, som med Hensyn dertil fortrinlig maatte komme under Overveielse, uden at vove at udtale nogen bestemt Mening om, hvorledes og til hvilken Tid den Omdannelse af Jnstitutionen, hvorpaa Ønsket gaaer ud, kunde være at iværksætte. Dette har Man tillidsfuldt henstillet til Lands faderens prøvende Overveielse og imødekommende Viisdom Hvilke Ønsker der end have bevæget sig, hvilke forskjellige Meninger, der end have yttret sig, angaaende, hvad der kunde tjene til at udvikle og befæste vor Retstilstand: Alle have dog været fulde af uskrømtet, urokkelig Tillid til Kongen, som den, der alene formaaer at gjennemskue og gjennemføre, hvad der kan tjene til at fremme og betrygge Folkets Hæder og Held, og som ingen anden Villie har, end at udføre, hvad han i sin Viisdom erkjender for det Rette. Hvad der er foregaaet i denne Stændersal staaer saaledes i skarp Modsætning til den Løshed, hvormed hiint store Spørgsmaal ellers saa ofte er blevet behandlet. Af Stændernes Forhandlinger vil Man lære at der, saa naturligt Ønsket end i sin Almindelighed maatte findes at være, dog er uendelig Meget, der nøie maa overveies, mange haarde Knuder, der maae løses, inden det med Føie kan træde frem som et bestemt Ønske om Noget, der i en bestemt Tid og paa en bestemt Maade kan iværksættes. Kongen vil sikkert paa det omhyggeligste overveie, hvad hans troe Provindsialstænder frembære for ham, og i sin Viisdom og faderlige Kjærlighed til sit Folk tage de Beslutninger, som kunne tjene til at befordre og bevare dets Lykke. Enhver veed, at Udviklingen af alle Folkets aandelige og materielle Kræfter, under Beskyttelse af retfærdige og retfærdigen haandhævede Love, er hans Livs Formaal, og Man kan stole paa, at han intet vil nægte af hvad der i Sandhed kan fremme saadan Udvilling, uden at udsætte de Goder, hvoraf Folket allerede er i Besiddelse, for Fare og Forstyrrelse. Man vil derfor taalmodig og tillidsfuld oppebie hans Beslutning. Ligesom hiin store Sag er den, hvorved Betragtningen især dvæler, naar der spørges om det Forhold, hvor den fratrædende Stænderforsamling har sat sig til Kongen og Fædrenelandet, saaledes vil Man og fra denne Sag kunne hente Maalestokken for det indbyrdes Sindelag mellem dens forskjellige Medlemmer. Jnteresserne ere sjeldnere komne til Sammenstød ved dette Stændermøde end ved de foregaaende, og hvor de ere traadte 750 Secke frem imod hinanden, har dog Striden været mindre skarp end ved foregaaende Leiligheder. Der have vel været Sager under Behandling, under hvilke ikke uvigtige Jnteresser stode imod hinanden. Men disse ere ikke synderlig komne til Orde. Tildeels har Man med klar Bevidsthed aldeles sat egne Jnteresser tilside for det, Man erkjendte for ret og billigt, og hvor de ere traadte frem, er det skeet uden lidenskabelig Heftighed, og Forsamlingens Beslutninger bære Præg af en billig Ligevægt. Derimod have de ulige Forestillinger om de vigtigste i Alles Vee og Vel indgribende Spørgsmaal, der denne Gang have sysselsat Forsamlingen, fremkaldt et stærkere Sammenstød mellem Meningerne. Men saa skarvt end disse have staaet imod hinanden, saa heftigt end de Enkelte have været grebne af deres Mening, saa har denne Strid dog ligesaalidet som de forrige Kampe, der fornemmelig dreiede sig om de forskjellige Jnteresser, nogensinde opløst det personlige Agtelsens og Velvilliens Baand. Man har indseet og erkjendt, at Man fra alle Sider kun har havt det fælleds Fædrelands Bedste forØie, og at Alle ere gjennemtrængte af den faste Overbeviisning, at dette ikke bør søges ved andre Midler, end dem, der kunne bestaae med Lov og Orden, at Kongens Viisdom og rene Kjærlighed til sit Folk er det Anker, hvortil Man maa holde sig i sin Omsorg for en yderligere Udvikling og befæstelse af vor Retstilstand. Der er kun Forskjel i Anskuelserne om den Vægt, der bør tillægges de forskjellige Farer, hvorfor Man kan tænke sig, at denne Retstilstand under Begivenhedernes Vexel kunde være udsat, og om de Midler, hvorved disse Farer skulde afvendes. Da Man derhos fra alle Sider maa indrømme, at Opgavens Løsning har Vanskeligheder, hvis Omfang Man ikke tilfulde er istand til at bedømme, saa maa Man erkjende at en lige redelig Villie maa kunne føre til forskjellig Overbeviisning, og at det, medens een oprigtig Fædrenelandsventroer, at den Jnstitution, som vor forevigede Konge har skabt. for at give sit Folk en Medvirkning paa de offentlige Anliggenders Styrelse, behøver en Omdannelse for at opnaae sit Formaal, finder en anden ikke mindre oprigtig Fædrenelands ven, at denne Jnstitution, i Forbindelse med hvad der ellers i vor Stat tjener til at sikkre en fornuftig Almeenvillie sin behørige Jndflydelse, yder al den Beskyttelse, som Man efter vore Forhold behøver eller kan ønske, eller holder i det mindste forat det under den fra alle Sider erkjendte Mangel af fuld Vished om Vægten af de Hindringer, der stille sig i Veien for hiin Omdannelse, er høist betænkeligt, at give slige Ønsker en Næring, hvorved den Jnstitution, som vi allerede have, kunde tabe i Folkets Tillid og Kjærlighed, uden at Man dog med Sikkerhed kan sige, at det Fuldkomnere, der skulde afløse samme, kan opnaaes, eller under en fuldstændig Oversigt over alle Forholdene engang kan ønskes. Hiin Uenighed angaaende Midlerne ophæver saaledes ikke Enigheden om selve Grundformaalet, og naar dette erkjendes, kan den ikke træde forstyrrende i Veien for den gjensidige Agtelse og Velvillie, og jeg har med sand Glæde erfaret, at den heller ikke har gjort det. (Forts.)