Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-08-25
Roeskildske Stænderforsamling. (Fortsættelse.) Eetogtyvende Møde. Præsidenten anmeldte at han siden forrige Møde havde modtaget følgende private Andragender 91) Proprietair Hansen. Andragende fra Skolelærerne i Lunde og Skam Herreder og Forbedring i deres Kaar. 92 Procurator Nye. Tvende Andragender fra endeel Læder= og Skindarbeidere i Præstøe og Stege og Forbud mod Opkjøb af raae Huder og Skind, eller Forhøielse af Udførselstolden paa disse. 93) Samme. Andragende fra endeel Læder= og Skindarbeidere i Stege om en Revision af og et Tillæg til Frd. af 3die April 1816 angaaende Haandværksdriften paa Landet. Endvidere anmeldte Præsidenten, at han havde modtaget Comitee-Betænkninger over Udkastene til en Anordning angaaende Dykkervæsenet, samt angaaende almindelig Pantsækning. Derefter foretoges til foreløbig Behandling Sagen, angaaende Udkast til en Placat, betræffende en temporair Forhøielse af den ved Frd. af 15 Septbr. 1832 § 6 fastsatte Afgift paa Fyens Stift til Odense Tugt- og Forbedringshuus. Derefter foretoges til foreløbig Behandling: Assessor Algreen ussings Forslag og Forelæggelsen af et traarigt Finants budet. Etatsraad Treschow, som Referent, oplæste Comitee betænkningen. J denne havde Comiteen først fremhævet de Grunde, der bragte den til paa det Kraftigste at understøtte Forslaget. Det blev nemlig bemærket, at alle Tiders Erfaring havde godtgjort, at ingen Stænderinstitution, den være raadgivende eller besluttende, kan vedligeholde sand Betydning, uden at der tilstædes Stænderne en vedvarende Jndflydelse paa Statens Finantsvæsen, hvis heldige Stilling er den vigtigste udvortes Betingelse for det hele Samfunds Velvære. Kun naar Normalreglementerne og Budgettet blev forelagt Stænderne og prøvet af en Comitee, vilde Forsamlingen faae den fornødne Kundskab til hele Statens Finantsvæsen, hvilken Kundskab er nødvendig, naar Forsamlingen skal give Raad om Skattebyrderne, og - hedder det fremdeles - det danske Folk føler, at det ei staaer saaledes tilbage for andre civiliserede Nationer, at det jo maa blive til Fædrelandets Bedste, at dets Konge er tager den afgjørende Beslutning - der efter Proponentens Forslag fremdeles vil forblive i hans Haand – om Anvendelsen af de offentlige Intrader, forinden Folkets Udvalgte ere hørte, om de have noget at bemærke ved de fra de administrative Autoriteter fremkomne Forslag. Vel henviste man Stænderne til ved Petitioner at andrage paa de Forandringer, de maatte finde fornødne, men man oversaae herved, at det var noget ganske andet at optræde med en Opposition imod den af Kongen allerede approberede Jndstilling, end at afgive sin Betænkning over denne, inden den har erholdt Kongens Sanction; og det oversees, at man herved bringer baade Konger og Stænderne i en falsk Stilling. At Skattelovene herved skulde blive fluctuerende kunde Comiteen ikke antage, da Stænderne ligesaavel som Kongen vilde indsee det Skadelige heri ligesom Comiteen og antog, at Frygten for at Stænderne skulde ville begunstige en Classe af Statsborgere, nemlig Grundbesiddernes, paa de Andres Bekostning, for ugrundet, da en Stræben herefter aldrig vilde vinde Kongens Sanction, og Uretfærdigheden heraf tillige vilde falde tilbage paa Stænderne selv og saaledes svække deres Anseelse og Betydning. Stændernes Adskillelse i 4 Forsamlinger formeentes heller ikke at tale mod Forslaget, og Comiteen søgte ligeledes at vise, at Forslaget ganske holdt sig indenfor de ved Frd. 28 Mai 1831 bestemte Grændser, idet den nemlig gjorde opmærksom paa, at de Bestemmelser, som Kongen agter at tage om Statshuusholdningens fremtidige Indretning deels ved fastsatte Normalreglementer deels ved aarlige Finantsoverslag, ere virkelige Lovbestemmelser, der have den vigtigste Jndflydelse paa Eiendomsforholdene. og paa de offentlige Skatter og Byrder. Derefter hedder det fremdeles i Betænkningen: "Det er unægteligt, at den Anskuelse hos Folket i det Hele efterhaanden er kommen til almindelig Bevidsthed og Erkjendelse, at det har Krav paa Garantier for en fremtidig heldig Finantsbestyrelse. Vi ville ikke her igjen oprulle Fortidens sørgelige billeder, der har fremkaldt og meere og meere befæstet Følelsen af hiin Trang hos Folket; men vi svigtede vor Pligt, hvis vi ei udtalte den Forviisning, vi alle have, at dersom der intet videre bliver gjort for at give de raadgivende Stænderforsamlinger en Medvirkning til at betrygge Finantsadministrationen, end at de skulle afgive Betænkning over nye Skattelove, saa vil deres Tal, som holde for, at den hele Jnstitution ei kan fyldestgjøre sit Formaal, og som derfor vende Blikket hen til en ganske anden indgribende Forandring af vore Samfundsforhold, Dag for Dag forøges. Der vil opstaae en stedse stigende Spænding og Misfornøielse, som man kunde have fjernet ved i rette Tid at agte paa det Ønske og en udvikling af vore vigtigste Forhold, som ei gaaer udenfor Jnstitutionens lovbestemte Characteer. Comiteen gik derpaa over til at behandle de enkelte Punkter i Forslaget, ved hvilke den foreslog nogle Forandringer, saa at dens Jndstillingspunkter bleve følgende: At de Normalreglementer, der skulle udarbeides til Regel for den fremtidige Finantsforvaltning saavelsom et fuldstændigt og detailleret Finantsbudget for Aarene 1841 og 1842 maae blive forelagte Stænderforsamlingerne i næstkommende Foraar, for, efterat være prøvede af disse, at ophøies til en for det paa gjeldende Tidsrum forbindende Lovbestemmelse; saaledes at en extraordinair Stænderforsamling til ovennævnte Tid bliver at sammenkalde, hvis det ei skulde findes gjørligt, at den første ordinaire Session i næste Sexennium berammes saa tidligen. b) at der for Fremtiden bestandigen ved enhver ordinair Stænderforsamlings Aabning maa blive forelagt samme et lignende Budget for 2 Aar af Gangen, for paa lige Maade, efter af Stænderne at være overveiet, at emanere som en for alle Vedkommende forbindende Lov, og at der derhos maa drages Omsorg for, at de Oplysninger, som med Hensyn til det forelagte Budget maatte kunne ønskes af den til sammes foreløbige Prøvelse af Stænderforsamlingen nedsatte Comitee eller af Forsamlingen selv, uopholdeligen kunde tilveiebringes, saa at den endelige Discussion af Sagen i Plenarforsamlingen ei i den Anledning skal blive udsat. c) at det maatte blive foranstaltet, at alle de Collegiers og andre Antoriteters Regnskaber, hvem en Anvendelse af Statens Jntrader er underlagt, gives en saadan Form, at de nøiagtigen svare til det affattede Finantsbudget, og at disse Regnskaber for den næstforegaaende Finantsperiode blive den paafølgende Stænderforsamling forelagte til Prøvelse af Budgettets Overholdelse og som Veiledning ved det næste Budgets Bedømmelse; og d) at Hans Majestæt Kongen ei vilde meddele nogen af de nysnævnte Autoriteter allernaadigst Decharge for de aflagte Regnskaber, forinden Stænderforsamlingerne have havt Leilighed til at prøve dem med Hensyn til Budgettets Overholdelse. Proponenten takkede Comiteen for den Kraft og Klarhed, hvormed den havde understøttet og udvidet hans Forslag og tog sine Jndstillingspunkter tilbage, da de aldeles gaae op og ind i Comiteens. Justitsraad Skibsted: Ligesom jeg stemte mod en Comitees Nedsættelse, ved nærværende Sags Jndledning, saaledes agter jeg og at stemme mod en Petitions Jndgivelse. De Grunde, der bestemme mig hertil, skylder jeg Forsamlingen 3de at fremsætte. Jeg kan ikke finde nogen Overeensstemmelse mellem Petitionen og Stænderanordningen, thi, medens jeg antager, at det ikkun har været Hans Majestæts Hensigt, at indhente Stændernes Raad over den private Lovgivning, griber dette Forslag paa en vis Maade ind i Statens Administration, som tilkommer den kongelige Magt og Myndighed, og dets Gjenstand maa saaledes henføres til den offentlige Ret, Jeg kan da i Forslaget ei andet end see en skjult Tendents til at tilvende sig en Myndighed, som ei er Forsamlingen tiltænkt, idet man vil indlade sig i Kongens Administration. Jeg kan ei heller ansee Forsamlingen for istand til med Rytte at gjennemgaae et saadant Budget. Vi ere hverken Revisorer af eller Inspectorer eller Censorer over den offentlige Administration, og naar de enkelte Poster skulde drøftes, hvor mange var der da vel, som kunde have nogen Mening om Marinen, hvor mange om Landmilitairetaten o. s. v., Jeg indrømmer, at nogle enkelte Medlemmer kunne have nøiagtigere Kjendskab til deslige Forhold, men det ligger netop i Jnstitutionens Væsen, at Alle skulle stemme, og det er ikke nok, at Enkelte kunne det. At Kongen, efter at have indhentet Stændernes Betænkning over Budgettet, skulde ophøie det til Lov, vilde ikke være passende, naar denne Lov skulde binde Kongen selv, skjøndt vel forsaavidt den skulde forpligte de underordnede Betjente. Men alt efter den nuværende Finantsadministration kan ingen Udgift passere, uden at den finder sin Hjemmel i en allerhøieste Resolution, det være sig nu en speciel, given for det enkelte Tilfælde, eller en foregaaende almindelig Ordre. Det maatte altsaa være Kongen selv, som skulde bindes. Men der indtræffer mangfoldige Tilfælde i Statsbestyrelsen, som ikke forud kunne beregnes, og som kræve deres øieblikkelige Afgjørelse, saa at Budgettet allerede af den Grund ikke kunde overholdes. En ganske anden Sag er det naturligviis, naar Kongen finder Anledning til at forelægge Stænderne en eller anden Foranstaltning, som kan medføre Omkostninger eller Besparelser; thi Forsamlingen bliver da ganske i sin sædvanlige raadgivende Sphære. Grosserer Hansen takkede ogsaa Comiteen for den Klarhed og Grundighed, hvormed den havde behandlet Sagen, og erindrede kun om, at da der alt foreligger mange Andragender, som udtale mere indgribende Ønsker og Forhaabninger, og det ikke vidste, hvilken Beslutning, Forsamlingen vilde tage med Hensyn til disse, saa meente han, at Forsamlinger ikke inden Behandlingen af dem burde afskjære sig de Betragtninger over deres Gjenstand, hvortil de ellers kunde faae Leilighed. Kammerherre Castenschjold erklærede, at han og saa ansaae Forslagets Udførelse for høist vigtigt og heldbringende, men havde dog nogle Betænkeligheder med Hensyn til den korte Tid, inden hvilken man vilde have Budgettet fremlagt, hvortil Assessor Algreen-Ussing bemærkede, at han tidligere havde været af en anden Mening. Den kongelige Commissarius gjentog i det Væsentlige de samme Jndvendinger, som han tidligere havde fremsat, nemlig at Forsamlingen vilde faae tilstrækkelig Kundskab til Budgettet og Regnskaberne, naar de bleve offentliggjorte, hvorimod den neppe besad fornøden Dygtighed til at gjennemgaae hele Budgettet og Regnskaberne. Ligeledes gjentog han, at det var udenfor Anordn. 28de Mai 1838 at Budgettet skulde forelægges Stænderne. Etatsraad Steenfeldt yttrede det Haab at den Maade, hvorpaa Comiteen har opfattet dette Forslag, vil tjene til at medere de forskjellige Anskuelser, som ere fremsatte om nye Garantier, og i det han erklærede sig enig med Comiteen, fremhævede han dog sin tidligere yttrede Mening om Nødvendigheden af at Budgettet forelægges de jydske og slesvigske Stænder ved deres ordinaire Samling i Aar og de roeskildske og holsteenske i et extraordinairt Møde ligeledes inden Aarets Slutning. Cancellieraad Haastrup erklærede sig aldeles tilfreds med Comiteens Betænkning. Amtmand Neergaard øn skøde, at Resultaterne maae finde Medhold og Indgang hos Kongen og Regjeringen og stemte forøvrigt med Etatsraad Steenfeldt med Hensyn til Tiden for Budgettets Fremlæggelse. Kammerherre Scavenius, Grev Reventlow, Kammerherre Benzon og Godseier Langkilde udtalte sig aldeles for Comiteebetænkningen, med hvilken og Godseier C. Neergaard var enig med Undtagelse af Tiden for Budgettets Fremlæggelse, hvori han samstemmede med Etatsraad Steenfeldt. Da Comiteen i sin Betænkning havde yttret: og derfor røber det et dybt Blik naar den ærede Proponent har foreslaaet en Foranstaltning, som ei alene directe, men maaskee endmere indirecte vil gavne vort Fædreland, som det første og vigtigste Middel til at berolige Folket med Hensyn til den fremtidige Finantsbestyrelse, og der, som Proponenten saa rigtigen har sagt, i høieste Grad vil befæste Undersaatternes Kjærlighed til Kongehuset; saa fandt saavel Proprietair Hansen som Kammerraad Drewsen sig foranledigede til at erklære disse Udtryk for ikke at stemme med deres Overbeviisning, da, som Kammerraad Drewsen bemærkede, han dog kunde tænke sig et bedre og vigtigere Middel til Folkets Beroligelse med Hensyn til Finantsbestyrelsen, og som i høiere Grad vilde befæste Undersaatternes Kjærlighed til Kongehuset, end den af Proponenten foreslaaede Foranstaltning. Hertil blev imidlertid bemærket, at det ikke var afgjort, at hele Comiteebetænkningen gik over i Forsamlingens Petition og at naar denne blev forelagt Forsamlingen, var det først Tid til at yttre sig om de enkelte Udtryk. Efterat Referenten derpaa havde taget Ordet for at gjendrive Justitsraad Skibsted og den kongelige Commissarius, samt for at forsvare Jndstillingspunktet med Hensyn til Budgettets Fremlæggelse, og det paa given Anledning var bestemt, at denne Sag skulde tilendebringes uden at oppebie Udfaldet af Sagerne om Skattebevillingsretten og Modificationer i Stænderinstitutionen, endtes den foreløbige Behandling af Sagen. Ved Sagens endelige Behandling, som fandt Sted i det to og ty tyvende Møde, bemærkede Comiteens Referent, Etatsraad Treschow, at den havde forandret Jndstillingspunkterne saaledes: 1) At Jndstillingen under Litr. a kommer til at lyde saaledes: At de Normalreglementer, der skulde udarbeides til Regel for den fremtidige Finantsforvaltning saavelsom et fuldstændigt og detailleret Finantsbudget for Aarene 1841 og 1842 maae blive forelagte extraordinaire, i næste Aars Foraar sammenkaldte, Forsamlinger af de danske og Hertugdømmernes Stænder, for, efter at være prøvede af disse, at ophøies til en for det paagjældende Tidsrum forbindende Lovbestemmelse, medmindre Hs. Maj. Kongen maatte finde det tilraadeligere allerede at lade samme forelægge for de nu forestaaende ordinaire Forsamlinger af de jydske og slesvigske Stænder, og en, i Slutningen af dette Aar sammenkaldt, extraordinair Forsamling af Østifternes og Hertugdømmet Holsteens Stænder. 2) At der til Jndstillingen under Litr. b føies: og at, som Følge heraf, Budgettet for Aarene 18431844. maa blive forelagt til Betænkning i de første ordinaire Stænderforsamlinger af det næste Sexennium. Etatsraad Steenfeldt erklærede, at han tog sit Amendement tilbage, da dette gjordes overflødigt, ved den af Comiteen foretagne Forandring, med dens Jndstilling under Litr. a. Kjøbmand K. Sidenius: "Jeg er langtfra at miskjende, hvormeget der, med Hensyn til en ordnet Finantsforvaltning, vilde være vundet, og Regjeringen maatte finde sig foranlediget til at gaae ind paa det os foreliggende Forslag; hvorledes derved dog en noget nøiere Kundskab om, paa hvilken Maade Statens Midler anvendes og en, skjøndt vistnok høist betinget og usikker, Jndflydelse paa denne Anvendelse kunde opnaaes: Alt dette skjønner jeg ret vel, og det er derfor at jeg stemmer for Forslaget i dets Heelhed. Men naar man i dettes Opnaaelse seer en fuldkommen statsretlig Garanti, som under alle de vexlende Forhold vil være tilfredsstillende; en Garanti, hvis Besiddelse vil gjøre Ønsket om enhver anden overflødigt, da kan jeg, efter min inderligste Overbeviisning, paa ingen Maade antage dette at være Tilfældet. Der er, efter min Formening, kun een Maade, hvorpaa en fuldstændig Garanti kan tilveiebringes, og for denne have allerede saare talrige og kraftige Stemmer i Folket hævet sig; dog skal jeg ikke foregribe de Forhandlinger, der om denne Gjenstand og kort Tid ville finde Sted. J Henhold hertil maa jeg ganske erklære mig for Forslaget som subsidiairt, men ogsaa kun som subsidiairt. Capitain Herforth stemte for Forslaget som midlertidigt, indtil Hindringerne for en mere betryggende Garanti kunne blive ryddet af Veien, men ogsaa kun som noget midlertidigt. Agent Voigt, Grosserer Hansen, Agent Bruun, Kammerraad Drewsen, Proprietair Hansen og Grev Moltke stemte for Comiteebetænkningen, og efterat derpaa Godseier Tutein havde udviklet Grundene, hvorfor han havde frafaldet sit Forslag om en Finantscomitee, bleve Comiteens Jndstillingspunkter satte under Afstemning og alle bifaldte, hvert med 66 Stemmer mod 1.