JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1841-02-16
(Jndsendt.) En cimbrisk Bonde kom engang til Staden, Begloed Alt, – og stod paa Gaden, Da En udskreg til Salg: et herligt Dyr, Det var ei Hest ei Stud ei Tyr, Men derimod en snaksom Papagøie, Som ved sit Skrig lod Publikum fornøie, Hør, - spurgte Bonden høit, – min gode Ven! Hvormøiet koster vel en saadan Jen Ti Daler, – svarte den som skreg, Og Bonden taus og sagte veg. En Tid derefter fik han paa en Ugle fat, Som tudede og tvittrede hver Nat, Og da han saae dens hele Krop ret nøie, Den forekom ham liig bevidste Papagøie. Hei, – sagde han: - Du Natteravn, Du Galler, For Dig i Staden man honet betaler, –Med denne Fangst man nu vor Bonde seer, Han raaber: "Her en Faul, som koster ti Rigsdaler." Kan den da snakke, naar man det befaler, Nei snakke ei, – men tænke destommeer Abeler!
Jyllandsposten, 1841-02-16
Denne lille Fortælling til Trøst for alle Stumme, og Halvstumme, Siddende og Halvsiddende udi Stændersalen i Viborg, i Anledning af de seneste Jndrykkelser i Aarhuus Avis, og Synet, osv.
Jyllandsposten, 1841-02-16
Nyheds Post. - J vort kolde Clima kan man ikke noksom være betænkt paa at behageliggjøre Reisende saavel Søe som Land passagen. Det er paafaldende, at Dampskibet Christianden 8de, som gaaer mellem Kallundborg og Aarhuus, ikke engang er i Besiddelse af nogen Kakkelovn i Ruffet, omendskjøndt den dog skal afgaae i de kolde Maaneder med Undtagelse af Januar og Februar. Skulde en Saadan imidlertid ikke blive anbragt til Marts, vil derom blive klaget til Generalpostdirectionen. J andre Lande vises Publikum i saa Henseende meere Opmærksomhed, saaledes har man i den senere Tid paa Jernbanen imellem Leipzig og Dresden anbragt Trækasser til Fodderne, som fyldes med opvarmet Sand, der i 344 Timer udbreder den behageligste Temperatur i de lukkede Vogne. Deslige Kassers Anbringelse i vore Diligencer vilde være af stor Behagelighed og forendeel gjøre de besværlige Fodposers Anbringelser overflødig, som nu optage megen Plads og ofte endog umuliggjør langbenede Personer Benenes Udstrækning, saa de almindeligen ved den Motion, der finder Sted ved Ankomsten til Stationerne, faae megen Liighed, med Styltegængere. – Sneemasserne, som i denne Vinter hidindtil ere fald ne i vor Provinds, have været meget betydelige og paa mange Steder aldeles standset Forbindelsen med Veiene. Sneekastningen har derfor lagt mange Landboere meget nær, især da de paafølgende Storme atter mange Steder, ganske tilintetgjorde Kastningen. J Sjælland er falden betydelig mindre Snee, ligesom der heller ikke i Hovedstaden, er falden stor Masse deraf. Derimod klages der over, at Gaderne sammesteds i denne Vinter, ifølge det ustadige Veir og gjentagne Jisslag, have været meget glatte, hvilket ogsaa høi Grad skal have været Tilfælde, dog uden at der ere blevne saa mange Kjøbenhavnere indbragte paa Hospitalerne, som Rygtet har anmeldt. Det er desuden for det meste en sand Fornøielse at see Kjøbenhavnerne at falde paa Gaderne, thi dette skeer almindeligen med en vis Anstand og Behændighed, som vanskeligen efterlader Skrup af Betydenhed. Er først det ene Been kommen i Veien for det andet og Ballancen er tabt, følger strax Hovedbøiningen med en vidunderlig Hurtighed, og inden man veed deraf, ligger hele Personen, men Opspringningen skeer for det meste endog saa hurtigt, at den Paagieldende, ved tilsomst at blande sig i Mængden, neppe selv rigtig veed, om det var ham selv eller en Anden, der faldt. Men seer man, som ofte er skeet, at flere Personer falde tæt ved hinanden, er Synet for Tilskuere endog comisk, hvor ingen Skade skeer. Af dette Blad udgaaer to Nre, ugentlig, som betales med 1 Rbdr. 1 Mk. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1841-02-16
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1841-02-19
Flandspe ren. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. 4. Fredag d. 19 Februar 1841. No 1. de Aar. Maa trykkes. Fleischer.
Jyllandsposten, 1841-02-19
Finantsregnskabet og Banken.
Jyllandsposten, 1841-02-19
J en Række af Aar have Borgerne i Aarhuus ved et Festmaaltid og Bal erindret den afdøde Konges Fødselsdag. Saaledes vare de ogsaa samlede den 11te Febr. d. A. Forfatteren af den til Festen skrevne Sang har i denne søgt at udtrykke de Følelser, af hvilke han antager de Fleste af Nationen besjælede, idet de med Veemod taknemmelige mindes Frederik den sjettte, som over et halvt Aarhundred stod ved Danmarks Ror og med faderlig Hu omfattede sit Folk. Til denne Erindring, knytter sig det Haab, som Danmarks Sønner have til Christian den ottende: at det Frø, som hans Forgænger udstrøede i Landet, vil frodigt udvikle sig til en løv fuld Stamme, under hvis Ly Alt, hvad der er godt, sandt og skjønt, vil trives og vinde Fremgang. Sangen lyder saaledes: Det var i fordums Dage da vi med smeltet Bryst, saae sjettte Fredrik drage til gamle Cimbrers Kyst; og samled mange Gange vi lod i Vinterkvæld, de glade Jubelsange opstige for hans Held. Og da paa Dødens Baare. vor gamle Konge laae, vi mangen sønlig Taare i Danmark rinde saae: thi han har meent det ærligt, hans Daad var Hjertets Tolk; og Barmen svulmed kjærligt for Danmark, for hans Folk. Dog trindt i Danmarks Have lød Jubelsangen fro: Ei Ledet er af Lave, Kong Christian er os tro! 2. Han kraftfuld staaer i Stavnen, hil ham, den Bolde, hil! Snart Danmarks Skib i Havnen. hans Viisdom føre vil." Hvert Frø, som Fredrik strøde, vil folde Bladet udi Danmarks Morgenrøde. og trodse Tidens Slud. . Hvad han, den giæve Konge, har virket, glemmes ei; og trindtom Alle sjunge til Priis for Danmarks Mai." Erindring, Haab. - Ja, Eder vi Bægret vie fro! Ei Haabet vild os leder det er os evig tro. 2 Lyd høit for Fredriks Minde vort glade Jubelraab, Og hver en Sky forsvinde, som mørkner Danmarks Haab: Efter Afsyngelsen udbragte Forfatteren, som havde skrevet Sangen til en af ham selv komponeret Melodi (til Folkefesten den 28de Mai 1840 i Riisskov, en Skaal for sjette Fredriks Minde og for Danmarks Haab til Christian den ottende og søgte i et kort Foredrag at tolke de Følelser, hvoraf han i dette Øieblik antog Forsamlingen at være besjælet baade med Hensyn til de svundne Dage og de kommende. Aarhuus i Februar 1841. Fr. Sneedorff Birch.
Jyllandsposten, 1841-02-19
Middel mod Gigt.
Jyllandsposten, 1841-02-19
Engelske Blade meddele følgende Middel mod Gigt. Forsøget er meget uskadeligt og koster ingen Penge. Man skal bade den angrebne Legemsdeel med Vand, hvori Kartofler ere kogte, saa varmt som muligt, før man gaaer tilsengs. Næste Morgen skal al Smerte være hævet, eller idetmindste betydeligen lindret. Man forsikkrer, at Mange, efterat have brugt dette simple Middel, ere blevne aldeles befriede fra den meest haardnakkede Rheumatisme.
Jyllandsposten, 1841-02-19
Nyheds Post. Om Tiden og Manden siger Corsaren: J Løverdags lod vor Præsident mig vide: "at der til Bladets Nr. 14 manglede circa 2 Spalter Corpus, som det tilkom mig at fylde, da jeg havde dovnet i lang Tid. Jfølge Pligt og Eed satte jeg mig da strax hen og undersøgte de Jdeer og Tanker, som for Øieblikket befandt sig i mit Hoved. Jeg skrev dem ned, og her ere de Du sidder nu her Jens Peter, og skal skrive for "Corsaren" og hvorfor skal Du det? – Fordi det er Din Skjæbne, fordi Tiden og Omstændighederne have gjort Dig til eedsvoren Medredacteur af dette Blad. Du ligner heri mange berømte Mænd, Du ligner ogsaa mange berygtede Mænd, som ogsaa kun havde Tiden og Omstændighederne at takke for det, de bleve. Der er nu f. Ex. Minister - hvorfor sige Folk om ham, at de ikke kunne lide ham, at han er en slet Minister, skjøndt han er en skikkelig og føielig Mand? – Fordi han lever paa en Tid, da der er kommen Qviksølv i Benene paa Folk. Havde han levet paa en Tid da Alle sov, havde han været en velsignet Mand. Men det er ikke alene Tiden, der er ogsaa Omstændigheder, hvorunder vi leve, der bestemme, om vi skulle kaldes brave Mænd eller Philistre. Der var nu f. Ex. de franske Ministre Anno 1830, der bleve borttagne, fordi de ikke vare liberale nok. Vare disse Mænd komne til Danmark med deres constitutionelle Jdeer og havde udtalt disse, vare de af Adresseavisen blevne kaldte radicale Slyngler. - Omvendt existerer der nu i samme Land endeel Mennesker, saasom Thiers, Odilon=Barrot og overhovedet Nationals Redacteurer, som holdes for de heftigste Oppositionsmænd. Havde de levet i Aarene 179094, er det aabenbart, at de vare blevne henrettede for deres Moderantismus. Men, hvorfor hele Tiden holde mig til politiske Sager, Alt i Verden beviser jo, hvad jeg har paastaaet. – En Mand, der i en stor Forsamling træder op med en Tale fuld af Kraft, Jld og Selvstændighed, bliver beklappet og æret. Kom han hjemme i sit Huus med en saadan Adfærd, vilde Konen maaskee sætte Hænderne i Siden og spørge, hvo der havde sat det i ham. - Den der ved et Hof bliver kaldt en sød Fyr, bliver tidt blandt Borgerne kaldt en Æsel . . . . Stop! Jens Peter. Du er nærved at geraade paa gale Veie. Ak! de to Spalter, ere jo fyldte nu - saa lægger jeg i Guds Navn Pennen fra mig og gaaer hen og spiller min Lhombre. Læser, Gud velsigne Dig."
Jyllandsposten, 1841-02-19
Corsaren indeholder i sin sidste Artikel Charivari, Følgende: "Jeg er ikke nogen Ven af Censur; det troer jeg, at Enhver, der kjender mig, vil indrømme. Men naar det gjælder om mine Medmenneskers Vel, naar Ulykker kunne forebygges ved Hjælp af Censuren, da stemmer jeg for den, ja jeg vilde endog opfordre Autoriteterne til at anvende den - hvis overhovedet en saadan Opfordring vilde være nødvendig - anvende den skarpt og strængt. Som Følge af denne Anskuelse maa jeg i høi Grad beklage, at der ikke er bleven anvendt nogen Censur paa de af Molbech udgivne: Forelæsninger over Historiens Philosophi." Der findes Yttringer i denne Bog, som kunde forlede mangt et ungt Menneske til at blive en Revolutionair; men den allerfarligste Yttring er dog den, som siger, at en Tyran egentlig kun er en Enehersker, en Souverain. Jeg beder hver retsindig Mand betænke, hvilke Ulykker der kunde følge af, hvis Nogen troede disse Ord og som Følge deraf kaldte enten vor egen Konge eller en anden souverain Monark, f. Ex. den russiske Keiser, en Tyran. Alene Tanken om at bruge saadant et Ord om kronede Hoveder bringer mig til at skiælve, og jeg har egentlig kun med Nød og Neppe vovet at nedskrive det; thi hvor let kunde ikke vedkommende Embedsmand troe, at mine Ord ere Troni, at jeg virkelig mener, at vor Konge eller den russiske Keiser - nei, jeg tør ikke skrive meere, jeg tør ikke! Bød man mig end Alverdens Skatte, jeg fuldførte dog ikke denne Sætning - viig fra mig Satan, frist mig ikke, ved den levende Gud, jeg gjør det ikke!
Jyllandsposten, 1841-02-19
- Endvidere hedder det i samme Blad om kongelige Skydeovelser i Tungusien, "Ministrene støbe Kuglerne (naar Godtfolk stundom ville see til ved Smeltningen, faae de en over Næsen, de udenlandske høie Gesandter besørge Ladningen, og Kongen fyrer af under Hoffets lydelige Jubel. Skiven er naturligviis - "Gienstanden, for Hs. Majestæts allernaadigste Bestræbelser." Høitideligheden ender med et brillant Balpare. De conservative Blade kalde alle Skud uforlignelige; de Liberale gjøre det Modsatte. – Som et Beviis paa, hvor meget Autoriteterne tage efter Corsarens" Raad, troe vi at burde anføre den Omstændighed, at der udrustes en Brig tilligemed Linieskibet "Christian den Ottende (som til Foraaret skal afgaae.) Briggen skal seile i Forveien og raabe Varsko. – Et meget lunefuldt Jntermezzo i den Frisindede, slutter saaledes: Konen. Datter kom og vælg Din Mage. Manden, Siig, hvem skal Dig kalde Viv, Konen. Vil en Liberal Du tage. Eller en Conservativ, Manden. (afsides.) Vælg ei blandt Conservative Konen. (ligeledes.) Tag ei nogen Liberal! Datteren, Ak! hvad Svar skal jeg vel givet Kjærligheden er – neutral. Jngen Udflugt jeg tillader. Konen. Svar udbede vi os nu Manden. Datteren. Siig mig først oprigtig Fader, Hvad er Kongen, hvad er Du Liberal er – at desværre! Konen. Han, som jeg maa kalde Mand. Manden. Liberal er han, som Herre Kaldes af det ganske Land; Dogeiultra, som det lader Datteren. Vel, jeg holder med Jer To Med min Konge, med min Fader Men, at stille i Bero Giftermaalet – just ei skader.
Jyllandsposten, 1841-02-19
- Ogsaa Justitsraad Herredsfoged With saae man altsaa i det 13de Landdistrict at blive valgt næsten med Eenstemmighed, da han blev valgt med 292 Stemmer og manglede altsaa kun 4.
Jyllandsposten, 1841-02-19
Rettelser. J Nr. 6 af d. Bl. Pag. 23, 1ste Sp. Lin. 7 s. n. staaer, 1/4 Alen fra Halsen, læs: 7 1/2 Alen fra Halmen. - Paa 24, 2den Sp., Lin. 29 s. v.: "Agitaterl. Agitatorer. 1ste Side og 1ste Sp. af f. Nr. Lin. 14 s. n.: en Vission, l. Version. Af dette Blad udgaaer to Nre, ugentlig, som betales med 1 Rbdr. 1 Mk. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1841-02-19
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1841-02-23
Frandsporen. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. de Aarg. Tirsdag d. 23 Februar 1841. No 15. Maa trykkes. Fleischer.
Jyllandsposten, 1841-02-23
Om den endelige Behandling af Skattebevillingssagen.
Jyllandsposten, 1841-02-23
(Jndsendt.)J hvorvel bedre Underrettede neppe ville svæve længe i Tvivl om den oprindelige Kilde til hiint Jnserat i Aarhuus Stiftstidende, fra en vis Vælger, kan jeg dog ikke afholde mig fra, kort at yttre mig om nogle forunderlige Vendinger i dette Stykke. Som en Definition over, hvorledes den rette Valgbare saaledes skal see ud, hedder det her, at dette er den, som beriget ved Erfaringer gjennem Livet, med erkjendt Kundskabsfylde forener Jndsigt og Kraft til at staae som Folkets Mand i Stændersalen. Dette er nu vistnok meget rigtigt; men derimod kan han ikke lide, at Saadanne kaldes de rette Valgbare, der fremhæves som frisindede, constitutionelsindede, characteerfaste Mænd. Men hvorledes, maa jeg dog nu spørge, kan en Mand, uden sidste Egenskaber, staae som Folkets Mand i Stændersalen, Eller har man maaskee ikke altfor tilstrækkeligen seet, hvorledes Serviliteten er bleven prostitueret i Stændersaalen, hvor saadanne Principer bleve udtalte af iøvrigt erfarne kundskabsrige Mænd, Nei, Tidens Fylde er kommet, den livlige Fuglesang, som kun Haabet belever, lader sig isandhed ikke overdøve af enkelte Uglers Uhuskrig; de ere kun hjemfaldne til Natten og skade ved deres Contrast ikke engang den gode Sag. Men det er Hr. Vælgeren, væsentligst om at gjøre, at kaste Skygge paa vor hæderværdige Kjøbmand Høier, hvis Capaciteter kun bestaae i, at føre Bog, udfærdige Vexler, Conto-Couranter og Disconto Beregninger, men - hedder det – hverken herudi eller gjennem nogensomhelst hans øvrige Virken afspeile sig - cameralistiske Jndsigter - : Vee, der slog det ud - dog, jeg formener dette Finale altfor pudseerligt til, at det fortjener at detailleres, og derfor vil jeg tie. Min Stemme fik vor almeenagtede Høier, og Mange fandt mit Valg følgeværdigt.
Jyllandsposten, 1841-02-23
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1841-02-26
anosp. sten. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. J. Fredag d. 26. Februar 1841. No 16. de. Aar. Maa trykkes. Fleischer. Noget om Naturalhoveriets Afskaffelse.
Jyllandsposten, 1841-02-26
Om den endelige Behandling af Skattebevillingssagen.
Jyllandsposten, 1841-02-26
(Jndsendt.) Oberst v. Moltke, som commanderer 3die Jydske Regiment i Aalborg, havde den 25de Januar sendt Regimentet paa en Øvelsestour i Marken. Jndsenderen heraf, som samme Dag skulde til Aalborg, mødte paa Veien en Afdeling, Kl. henved 2 eller 2 1/2, som slæbende trak sig til Hjemmet. Det Sted, hvor jeg staldede ind, laae 2 Mand indqvarterede, og af disse erfarede jeg, at de fra Morgenen Kl. 7 til den ovennævnte Tid havde vadet i Heden i den dybe Snee op over Knæerne. Karlenes Skoe vidnede om, at de havde gjort en lang Tour, og da jeg paa mit Spørgsmaal, om de fik Noget godtgjort, for at have spoleret et Par Skoe paa een Dag, bekom det Svar: "han maa vide, at vi hver skal modtage 2 Par Skoe om Aaret, enten vi trænge til dem eller ikke, altsaa maae vi ogsaa have Noget at sætte til af, nægter jeg ikke, at jeg i mit Jndre harmedes over, at der saa lidet tages Hensyn til Folkenes slette oeconomiske Forfatning. Paa en Tid, da Veiene paa mange Steder næsten ere ufremkommelige, da man betænker sig paa at sende et Bud fra den ene Gaard til den anden, forundrer det mig høiligen, at den lille Styrke, som ligger i Aalborg, skal sendes ud paa en Tid, da Markerne, end sige Heden, ere aldeles ufremkommelige og det paa en Tour, som sammenlagt udgjør 3 til 4 Miil. Mon dette stemmer med Hs. Majestæts Villie, eller rettere: er det ikke lige imod den kongelige Ordre; thi, saavidt jeg mindes, have nogle Officerer i Randers fortalt mig, at en kongelig Ordre fra 1820 eller 21 udtrykkelig siger og bestemmer, at Militairet ikkun skal rykke ud om Vinteren, naar Veiret og Veiene ere gode; men naar der ligger høi Snee, da skal aldeles ikke rykkes ud, men Forelæsninger holdes i Hjemmet for Folkene. Har dette sin Rigtighed, da feiler det ikke, at General-Commanden, nu gjort opmærksom ved disse Linier, vil erinde Oberst v. Moltke om, at holde sig den kongelige Ordre efterrettelig, der ikke har til Hensigt, at Folkene omsonst skulle udmattes eller deres Tøi ruineres.
Jyllandsposten, 1841-02-26
En Fastelavnsbolle som Foræring til Alle fra Fr. Sneedorff Birch. mel. Druen voxer paa vor Klode.
Jyllandsposten, 1841-02-26
Som en Harlekin i Aaret staaer den unge Fastelavn med en Sommergjæk i Haaret, Kolombine i sin Favn; og ved Tryllebrixens Dask bort han jager Sorgen rask. : Glæden er den Kolombine, ved hvis klare Dueblik, brune Haar og ømme Mine fængslet blev den skjelmske Strik see, hvor mild og kjælen hun putter Bollen i hans Mund, For at de nu kan forenes, smykt med Elskovs Myrtheblad, det Kassander bør formenes grusom dem at skille ad; derfor vi i Aften maae ham en dygtig Plade slaae. Lad kun Pierrot staae og raabe med pedantiskestive Krop, hæng den lange hvide Taabe i Satirens Galge op! i Pereat for hver, som vil slukke vor Begeistrings Jld Giv da Sorgen en paa Skallen, saa den maa til agters gaae, og lad Sangen gjennem Hallen. rask de stærke Vinger slaae, i Glæde, Daarskab, Favn i Favn, prise Dig, o Fastelavn:
Jyllandsposten, 1841-02-26
Nyheds Post. At de conservative Blade i Corsaren finde en reen Torn, dette er nu ikke andet, end hvad Enhver lettelig kan indsee, saaledes raisonnerer f. Ex. "Søndagen derom paa følgende Maade: "Hvad Øiemedet eller Planen angaaer, da hedder det derom i Programmet, at det var Redactionens Hensigt at danne en politisk Association, hvis Maal. det skulde være at staae udenfor Partierne og som skulde bestaae af Folk, hvis politiske Overbeviisning holdt Middelveien mellem alle Partiers Principer og hvis Standpunct var der, hvor de forskjellige Anskuelser mødtes, for at frembringe Sandheden, ligesom Regnbuens syv Farver, naar de mødes i eet Punkt, danne det klare, hvide Sollys. De vilde kæmpe for deres Principer, ved Grunde og Beviser for deres Sags Rigtighed, stræbe at drage Folket ind paa den gyldne Middelvei mellem Exaltation og Slaphed; de vilde søge at bringe Regjeringen fremad og Oppositionen, tilbage, saa at de skulde mødes og forene sig med - "Corsaren, som, vel at mærke, ikke skulde være et Røverskib, men et Skib, der, besat med unge modige Mænd, midt under en Kamp for fulde Seil styrede ud i Havet, besluttet paa at kæmpe under sit eget Flag for Ret, Troskab og Ære." Den sidste Passus vilde nu ikke rigtig gefalde os, thi det forekom os at være en vel ungdommelig Handling, for ikke at sige Salmandsarbeide, midt under en Kamp paa Havet, at styre ud med sit eneste Skib, om der end var nok saa mange unge modige Mænd paa det, og der give sig til at slaaes med begge de stridende Parter. Dog som sagt, det er unge Mænd, de veie ikke deres Ord saa nøie, det er unge Mænd, det sige de selv, og vist er det, at Ungdommeligheden skinner stærkt frem i disse høie Planer, i disse store Ord, i denne mægtige Selvtillid, der er vor nuværende Ungdoms bedste Særkjende. De vilde danne en politisk Association, et juste milien Parti, de vilde have Principer, de vilde kæmpe for dem, de vilde kæmpe med Grunde og Beviser, Kjære Venner, Hvor kunde J dog falde paa at lade slige Ord trykke? At Planen kunde undfanges, selv i dens hele vidtudstrakte Storhed, af unge Mænd, især under Begeistringen ved et Gilde, det kunne vi begribe, men hvorfor lade det trykke, og hvorfor lade det blive staaende i andet Oplag af det ulykkelige Nr. 12 Eller troe J virkelig for ramme Alvor, at J danne et politisk Parti. Nei Godtfolk! J kunne meget underholdende gjøre Nar af alle Partier, men selv ere I - Jngenting."
Jyllandsposten, 1841-02-26
Det er endnu i Manges Erindring, hvilken Sorg det herlige Frue Taarns Nedstyrtning foraarsagede under de Engelskes Bombardement. J Magazin for Natur= og Mennestekundskab hedder det: "Kirkens høie Beliggenhed med dens over alle de andre fremragende Spiir gjorde den snart til et Maal for de engelske Bomber. Alting i Kirken blev ødelagt ved dem og den udbredte Jld, som Natten imellem 4de og 5te Septbr. angreb Taarnet med en Voldsomhed, hvorimod alle Anstrængelser vare forgiæves. Længe saae man det, som en uhyre Kæmpefakkel at lyse over den ængstelige By, et ligesaa majestætisk, som rædsomt Syn Alle Klokkerne smeltede, og midt under al denne Ødelæggelse horte man Klokkespillet, sat i Bevægelse ved Varmen, at spille sin Svanesang henover det sammenstyrtede herlige Guds Tempel. Af den stolte Bygning blev Jntet tilbage, undtagen de nogne Mure. Taarnet blev i sin Tid opført af Generalmajor Thurah og kostede alene imellem 8090,000 Rbd. S. Det var udpyntet med en Mængde joniske og romerske Piller, hvorpaa alle Capitaler og Gesimser vare stærkt forgyldte. J Klokketaarnet fandtes, foruden 2 store og 4 mindre Klokker, det bekjendte Klokkespil, som Christian den Sjette lod bringe herhen fra Nicolai Taarn. Dette blev gjerne brugt ved høitidelige Leiligheder, som ved Bryllupsfester og Liigbegængelser, og spillede da i Almindelighed i een Time. Kirken selv var intet Mesterværk af Bygningskunsten, men dens Forhold vare dog stedse smukke, dens Jndre, rummeligt og lyst, havde en passende Længde og dertil svarende Høide, saa at den i den Hele taget tog sig ret smuk og majestætisk ud. Under den store Jldebrand i Aaret 1797 undgik Kirken kun med Nød og neppe den almindelige Ødelæggelse, eene den yderste Anstrængelse og noget Held var istand til at redde Taarnet og derved ogsaa Kirken.
Jyllandsposten, 1841-02-26
- En Hr. J. P. Palsgaard til Lillevorde bekjendtgjori Aalborg Avis, at han for Opdagelsen af den eller dem, som have udspredt det lognagtige Rygte om ham, at han i Valgdagen skulde have været i Nørrekongerslev Sogn for at hverve Stemmer for Hr. Klingenberg til Klitgaard, udlover en Douceur fra 550 Rbd. Det er imidlertid ikke godt at indsee, hvori Forseelsen i alt Fald havde bestaaet, da man paa mange Steder endog anseer det priisværdigt, paa alle Maader at virke for saadanne Mænds Valg, som man, efter Overbeviisning finde værdige til Deputerede. En anden Sag var det, om man blev beskyldt for at hverve Stemmer for en Mand, om hvem den almindelige Mening var, at han ikke fortjente saadan Udnævnelse. Af dette Blad udgaaer to Nre, ugentlig, som betales med 1 Rbdr. 1 Mk. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1841-02-26
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1841-03-05
J det 4de Landdistrict valgtes til Deputeret Kammerraad, Forligelsescommissair M. C. Ravn, og i det 9de jydske Kjøbstaddistrict blev Kammerraad, Amtsforvalter Aagaard. gjenvalgt.