Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-06-17
Af de 6 Generaloberster, der alle vare Medlemmer af det bourbonske Huus, findes ingen mere i Frankrig. De opholde sig hos Ludvig XVIII i Gent. Marschallerne ere 20 i Tallet. Alexander Berthier, Prinds af Wagram, gift med en Prindsesse af Bayern, fulgte med Ludvig XVIII. Bonaparte vilde nødigen see en saa udmærket Mand hos Kongen, og dette foranledigede Berthiers forhenværende første Adjutant, Oberst Pernet, tilat bekjendtgjøre i Pariser Blade, at denne Marscha, vilde vende tilbage til Frankrig, saasnart han af Kongen af Bayern havde faaet de forlangte Passe. Jmidlertid lod han dog sine Godser belægge med Beslag. Han har nyligen i Bamberg, hvor han var under Opsigt, styrtet sig ud af et Vindue, medens russiske Tropper marscherede derigjennem, og blev død paa Stedet. - Marschal Moncey, Hertug af Conegliano, var under Bonaparte Generalinspecteur over Gensd'armeriet, hvilken Post han ogsaa beklædte under Kongen, forraadte ikke sin Monark, men aabenbarede ham ydermere en Sammensværgelse, som Gensd armeriet i Paris og i det nordlige Frankrige pønsede paa imod ham. Ogsaa afsatte Bonaparte ham, og indsatte General Savary i hans Sted, men omsider kom han dog tilbage til Paris og tilsvor Bonaparte Troskab. - Jourdan var ikke i Naade hos den Keiserlige Regjering, thi som Major General hos Erkongen af Spanien (Joseph) havde han ikke gjort Lykke. Han blev i Keiseralmanakken endog udslettet af Fortegnelsen paa Marschallerne. Ludvig XVIII udnævnte ham igjen dertil, gjorde ham til Greve og til Gouverneur, over den 15 Militair=Division. Men ogsaa han har svoret Bonaparte Troskab. - Massena, Hertug af Rivoli og Prinds af Eslingen, erklærede sig i forrige Aar for den Kongelige Regjering, og fik derpaa Gouvernementet over den vigtige 8de Militairdivision, hvori Bonaparte siden landede. Han kunde have forhindret Bonapartes Landgang, men sad med Hænderne i Skjødet, og lod sig nøie med at udstede Proclamationer, hvori han erklærede Henrik IVdes Ætling for Frankrigs eneste retmæssige Hersker. Men aldrig saasnart havde Bonaparte sendt General Grouchy med Tropper til Bordeaux og der sydlige Frankrige, førend Masse na igjen udstedte en Proclamation, hvori han fortalte: en ligesaa overordentlig som lykkelig Begivenhed har giengivet os den Souverain, vi selv have valgt os, nemlig den store Napoleon; det maa være en Festdag for alle Franske!" - Blandt alle franske Generaler var Massena den, der erklærede sig sildigst for Bonaparte, som han den sidste Dag i April tilstor Troskab. Havde Murat været lykkelig i Jtalien, saa havde Bonaparte sandsynligviis sendt ham Massena med en Armee til Hjelp. Augereau, Hertug af Castiglione, havde i Aaret 1814 overgivet Lyon til Østerrige, og derfor kaldte Bonaparte ham, da han landede ved Antibes. Ludvig XVIII havde gjort denne Marschal til Pair af Frankrig og Gouverneur over den 14de Militairdivision; men desuagtet gik han dog til Paris. Bonaparte lod ham der ikke, som man skulde formode, stille for en Krigsret, men tillod ham, at begive sig til sine Godser. Soult, Hertug af Dalmatien, den største Taktiker blandt de franske Generaler, tilsvor først Kongen Troskab, blev udnævnt til Krigsminister i Duponts Sted, og tog, da Bonaparte landede i Frankrig, selv sin Afskeed. Efter Bonapartes Jndtog i Paris hørtes i Begyndelsen intet angaaende Soult, men siden tilsvor ogsaa han Bonaparte Troskab, og havde midt i April en lang Samtale med ham, angaaende hans Gjenansættelse ved Armeen. Brune, som før Revolutionen havde været Bogtrykker, var i Bonapartes sidste Regjeringsaar i Unaade og ud af Virksomhed. Ludvig XVIII gav denne som Kriger kun lidet agtede Mand heller ikke nogen Post eller Udmærkelse. Saa meget lettere var derfor hans Udsoning med Bonaparte, der sendte ham til Antibes, hvor han skulde paatage sig Anførelsen af et der sig samlende Observations corps. - Mortier, Hertug af Treviso, har vel ogsaa slaaet sig til Bonapartes Partie, men hans Opførsel har i det Hele dog været temmelig uplettet. Han var een af de første, der hyldede Ludvig XVIII, som gjorde ham til Pair af Frankrig og Gouverneur over den 14de Militairdivision. J denne Divisions Hovedstad, Lille, havde Bonapartisterne opspundet et Complot. Mortier tilintetgjorde det ikke allene, men forebyggede og, saa længe som mueligt, Troppernes Frafald i det nordlige Frankrig, og ledsagede Kongen til Peronne. Her vilde Ludvig oprette et Reservecorps, og give Mortier Overcommanden derover. Han frelste Kongen ved hemmelig at holde en fra Paris ankommen og af Davoust gjentagen befaling, at arrestere Kongen, Hertugen af Orleans og alle franske Prindser i Lille, indtil Bourbonnerne lykkeligen havde naaet Grændserne. Han gik derpaa til Paris. - Ney, Hertug af Elchingen, Prinds af Moskma, tilsvor i forrige Aar Ludvig XVIII Troskab, blev derpaa udnævnt af ham til Pair af Frankrig og Gouverneur over den 6te Militair division. Han lovede først at bringe Kongens og Frankrigs Fiende i et Jernbuur, og vendte d. 24 April tilbage til Paris for at modtage befalinger af Bonaparte, der bestemte ham Overcommanden over den franske Armee i Flandern, ligefor Hertugen af Wellington. - Davoust, Hertug af Auerstadt, Prinds af Schmuhl, var indtil det sidste Øieblik Bonapartes ivrigste Tilhænger. Da denne udnævnte ham til Krigsminister, talte han, for at electrisere Soldaterne, om Jern grændser, der skulde modsættes Frankrigs Fiender. Europa kjender ham som Hamborgs Forsvarer, og Hamborgerne ville ikke saa let glemme, at der har været en Davoust til. - Victor, Hertug af Bellune, blev Ludvig tro, og fulgte denne til Nederlandene, hvorfra han, i et særeget Hverv, blev sendt til Keiser Alexander. - Medens Victor var Capitain i fransk Tjeneste, tjente Bonaparte under ham som Lieutenant. Siden skal han have paadraget sig dennes Unaade, da han engang over Taflet vovede at erindre Keiseren om en Ret, han pleiede at holde saa meget af som Lieutenant. En Virkning deraf var, at han blev sat ud af al militair Virksomhed og sendt som Gesandt til et udenlandsk Hof. Da der udbrød Krig mod Preussen og derpaa mod Spanien, blev han igjen ansat i Armeen, og for sin udviiste Tapperhed ophøiet til Rigsmarschal. - Marmont, Hertug af Ragusa, beskyldtes af Bonaparte for Forræderie, og allerede førend dennes Tilbagekomst betjente hans Tilhængere, især blandt Soldaterne, sig af det Udtryk ragusere istedet for narve eller bedrage. Marmont fik heller ikke, da Bonaparte ankom paa fransk Bund, nogen Commanto, formodentligen fordi Tropperne vare alt for meget stemte imod ham. Men sin Konge blev han tro. - Ondinot, Hertug af Regio, hyldede Ludvig i afvigte Foraar. Han blev udnævnt til Pair af Frankrig og Gouverneur over den 3die Militairdivision i Metz. Efterat alle hans Tropper vare faldne fra, gik han til Paris, for at sværge Bonaparte Troskab, men dog under den Betingelse, ikke at tage nogen Commando under nærværende Omstændigheder. - Macdonald, Hertug af Tarent, Pair af Frankrig og Gouverneur over den 21de Militair-Division i Bourgos, gav samme Erklæring. Han ledsagede Ludvig indtil Lille, og da denne heller ikke fandt nogen Sikkerhed der, indtil Portene af Menin, den første belgiske Grændsestad. - Suchet, Her tig af Albusera, tog tidligere end de fleste Marschaller Donapartes Partie. Ludvig havde gjort ham til Pair af Frankrig og Gouverneur over den 21de Militairdivision, og betroet ham Nøglen til Riget, Strasburg og hele Elsatz, men disse overgav han til Bonaparte. Da Lyon truedes af Royalisterne drog han fra Strasburg did og undertrykte deres Bevægelser. - Grev Gouvion Saint Cyr forsvarede trofast Ludvigs Sag, men, forladt af sine Soldater, maatte han trække sig tilbage. Midt i April gik han til Paris og tilsvor Bonaparte Troskab. - De fire sidste af de 20 Marschaller, Hertugerne og Pairerne Kellermann af Valmy og Lefchore af Danzig, Greverne og Pairerne Perignon og Serrurier, have ikke spillet nogen Rolle i den ny Revolution, og ligesom de i afvigte Aar gik over til den Kongelige Regjering, ere de nu igjen gaaede overtil Bonaparte. - Af franske Generaler maa her endnu nævnes: Vandamme, der er bestemt til Marschal, den ligeledes til Marschal udnævnte Gener. Grev Bertrand, Generallieutenant Grev Loison, Greverne Erlon og Drouot, Gen. Lieut. Greve af Lohau, som har Commanden over en Reservearmee, der danne sig ved Paris; Gener. Lieut. Clauzel, der opretter et af fem Divisioner bestaaende Armeecorps, under Navn af Girondocorps; Gener. Lieut. Grev Gerard, der anfører Tropperne ved Saar og Mosel, og den igjen til Commandant i Paris udnævnte Gen. Hullin. Ogsaa Moreaus Ven, den af Bonaparte saa hadede Gener. Lecourb, har den ny Hersker søgt at trække til sig, ved at kalde ham fra en lang Hvile til Commandoen over et i Befort oprettet Observationscorps. Gen. Lieut.