Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-09-22
Man ville gaae ind i et af Værtshusene i London; de ere deelte i lutter smaae eller og Kammere; enhver sidder alvorlig og tans ved sin Flaske Porter eller Glas Grog. Giæsten kaster et mistroisk Blik paa enhver, som kommer ind; han synes at sige: alle Mennesker ere Bedragere, jeg troer ingen. Forsøger man paa at indlade sig i en Samtale med ham, saa tager han En sikkert for en Spitsbube; han troer, at man kun af en egennyttig Hensigt kan blive forledet til en saadan Usømmelighed; han vil knappe sin Kiole til, putte sit Lommetørklæde dybt ned i Lommen og man erholder et skiævt Øiekast. Naar han indlader sig paa at svare, saa vil man i det høieste faae at høre et Par Ord fremsagte i en haard Tone, for Exempel: jeg veed det ikke; jeg har noget at bestille, eller ogsaa jeg har ikke den Ære at kiende dem; og efter denne usædvanlige Artighed, bliver han igien stum og alvorlig ligesom tilforn. Uagtet dette uselskabelige Væsen kan han maaskee være den bedste, retskafneste og velvilligte Mand; han vil blot conservere sin Uafhængighed og vilde betragte sig som en Slave, naar han skulde være høslig. J Frankerige forefinder man derimod en udmærket velvillig Forekommenhed i Ord, en beundringsværdig udvortes Tækkelighed, en Høflighed mod Udlændingen, som fortryller ham; men imellem udsætter man sig for besynderlige Bedragerier. Man kan nu, ifald man drister sig dertil, lee af de Philosopher, som tale om Stammernes Forskiellighed og Blodets Jndflydelse; erkiender man ikke i det Engelske Folk den gamle Sachsiske Stamme blandet med Dansk og Norsk og i det Franske Folk den Galliske Nation, som er altid oprømt, snakkesyg, elskværdig, livfuld, selskabelig og letsindig. Man lader os betragte London selv, dens Bygninger og ikke Folkets Characteer. Vi ville staae op en Sommermorgen Kl. 4; man har da Tid til at overlade sig til sine Betragtninger. Man ville da giennemvandre de øde Pladser og Gader, Menneskelivets Bevægelser ere ophørte, overalt hersker en høitidelig Stilhed. Man seer nu London, som nøgen og i sin sande Tilstand; den er nu berøvet alle konstige Biesager og den Masse af forskiellige Gienstande, som zire og bedække den. De 100000 Huse udsende ikke endnu deres trykkende Dunster; Værkstæder nes og Fabrikernes Røg indhylle ikke Staden, endnu i en graae Taage; Omridsene tegne sig klart og tydelig ud paa en giennemsigtig og frie Horizont. J Hovedgaderne og i de smukke Qvartere af Staden beskiæmmer Bodernes og Vinduernes Reenlighed næsten alle Europas Stæder, paa Amsterdam nær, men tillige gives der ingen Hovedstad, hvori den gode architectoniske Stiil er sieldnere og den slette Smag hyppigere. - Under Dagens Tumult ere disse Mangler mindre paafaldende; men om Morgenen naar Folkemængden endnu sover, saa vise de sig i deres hele Hæslighed. Kongen af England boer slettere end en Landamman i Schweiz denne beboer i det Mindste et Huus hvis lokale Architectur staaer i Harmonie med de Skove og Søer, som omgive det; det er en Træebygning, som røber ingen Fordringer; men tillige ingen slet Smag. Hvad betyde derimod disse Græske Portici, som skulle harmonere med Gothiske Gavle; denne slette Smag støder Øiet overalt, (Forfatteren mener St. James Pallads).