Aalborg Stiftstidende, 1836-08-01
Flere Damer og Herrer vise sig som narrede Tilskuere. Overtroiske Folk og Solsikker, som hænge med Hovedet. Skuepladsen er, med Undtagelse af Kjældre, over salt. Logerne ere paa Observatorierne, Nummer=Par lettet paa Taarne og Tage. De, som ville haves de bedste Pladse, behage at møde paa det Rum, ders er imellem Quito i Sydamerika og Sydkysten af Natolien. Dækket begynder at gaae op Klokken 3, 34 Minuter, og det er bestemt gaaet ned Klokken 6, Minuter. Publicum ombedes ikke at forsømmet denne første Forestilling, da den tillige er den sidste, thi formedelst visse Aarsager vil det blive umuligt, at give den igjen for om al Aar, og Gud veed om vi leve saalænge. - Man beder om, at Tilskueres ikke ville medtage Hunde, som ere forfaldne til at gjøe af Maanen, der for Resten ikke lader sig see. Den 2den August havde en uhyre Menneskemæng1de samlet sig i Wauxhall=Haven i London. De skulde gives et Skuespil, som var aldeles nyt, end ogsaa i Storbrittanniens Hovedstad, hvor der er en saa uendelig Masse af nye Opfindelser, at man kun beundrer Livet, men forhauses over Jntet, naar det ikke naaer lige op til Skyerne. Dette var imidlertid netop Tilfældet med det, som ved denne Leilighed vil de have den Ære at vise sig for det fornemme Londons Øine i dets Lavhed og for det hele gemen Londons Øine i dets Høihed. Det var nemlig en Luftmandeuvre imellem to Balloner. Hr. og Mad Green skulde bestige den ene, og Hr. og Mad. Villiam Green den anden. Jblandt Tilskuerne bemærkede man Hertugen af Clauricarde, Lorder, ne Adolf Fitz-Clarence, Hill, Lennox og Stanhopee, samt flere Personer af den tyrkiske Gesandts Følge. Veiret var udmærket skiønt og Luften aldeles skyfri i det Øieblik da Opstigningen skulde skee. J det Hr. Green skulde bestige Ballonen, ønskede Marquien af Clauricarde at følge med ham; Luftskipperen gav Tilladelse dertil og Kl. ette Qvarteer til syv stege de i Baaden, Hr. og Mad. Villiam Green havde allerede sat sig i den anden. Begge Balloner stege derpaa lige i Veiret; da det vare komne i en temmelig anselig Høide, forandrede de Retning, den ene gik mod Vest, den anden mod Syd, derpaa gjorde de atter en Vending tilbage og pgik forbi hinanden. Efter denne Bevægelse, som vakte et levende bifaldsraab, stege de atter i Veiret, og gjorde i en endnu større Høide samme Manoeuvre, meget langsomt. Man frygtede at de i den store Høide skulde komme til at støde paa hinanden; men alle Bevægelser gik meget lykkelig for sig. Wienerne ere uudtømmelige i Opfindelsen af offentlige Fornøielser, og Arrangeurerne forstaae saatypperligt at gjøre Overslag over Udgifter og Jndtægter og anvende største Sparsomhed ved en tilsyneladende overordentlig Yppighed, at de næsten altid have betydelige Fordeele. J Midten af Juni gav saaledes Eieren af et fornemt Værtshuus, der ligger paa Landeveien og har en meget smuk og stor Have, en Fest, under den besynderlige Titel Foraars=Øienslyst, eller den ildfulde Rosenflor, og lokkede en stor Mængde Mennesker sammen, der vare henrykte over den smag fulde og rige Anordning. Haven var belyst med mangfoldige Lamper, der gave den et feragtigt Udseende. Ved Gjæsternes Jndtrædelse overraskedes de strax ved en uhyre Sommerfugl, der svævede i Luften og glimrede i alle Farver. Buegange vare belyste med grønne, røde og hvide Lamper, der vare saaledes anbragte, at det syntes, som om de Tilstædeværende vandrede blandt flammende Rosenhækker. I Havens Baggrund var et illumineret Tempel, bag hvilket der var et Regimentsmusikcorps, som spillede Stykker af yndede Operaer. Straust opførte først, med sit Musikcorps, Musik i Haven og spillede siden sine yndede Valtse i Dandsesalen, hvor der herskede den meest levende Glæde. - En anden Wiener har i denne Tid viist hvorledes Opfindsomhed af det, der ansees for næsten uden Værd kan gjøre en Rigdomskilde. Han kjøbte for omtrent to Aar siden et meget gammelt faldefærdigt Huus, hvorunder der var en uhyre stor og dyb Kjælder. Hans Bekjendte yttrede ham deres Forundring derover, og spurgte ham hvad han vilde med den gamle Røn. Bryde den ned, svarede han, Kjælderen er nok til at gjøre mig til en rig Mand. Han lod derpaa hele Huset nedrive og omdannede Grunden til en nydelig Blomsterhave, hvori han indrettede en malerisk Nedgang til den bybe Kjælder, som han gjorde til en Viin, kjælder, hvilken han ved anbragte Skillerum og Forziringer gav Udseende af en Slags underjordisk Bjerg Labyrinth, der bestandig er belyst af flere hundrede Lamper, som glimte imod mangfoldige ved Kunst i Væggene dannede Erzaarer og falske Ædelstene, hvorved det Hele giver et henrivende Skue. De store Viinfade ere formede som store Klippestykker, og Opvarterne, klædte som Gnomer og Bjergmænd, hente derfra i gyldne Bægere den kjølige Viin til Gjæsterne, som sidde i Sæder, der ere indhuggede i Mure, ne, og glæde sig ved at høre et usynlig Bjergmands chor og lystige Bøhmervaltse. Dette Bjergmandens Paradis, som Eieren har kaldt Kjælderen, er besøgt baade Nat og Dag af en uhyre Menneskemængde og har allerede indbragt ham hvad han har kostet derpaa. Perrys Patent=Staalpenne have paa nogle Aar været søgte over hele den cultiverede Verden. KunFaa af de Mange, som bruge dem, vide hvad deres Opfinder er for en Mand. Perry var en fattiSkolemester, da han opfandt disse Penne; men lykkeligviis var han i Forening med det Talent, ders ledede ham til Opfindelsen, i Besiddelse af et for han endnu vigtigere: det, at gjøre Brug deraf til sin Fordeel. Han oprettede Udsalg i alle de Lande, hvor han kunde vente Afsætning, og har drevet det saa vidt, at han for nærværende Tid i London har en Fabrik, hvori han beskjæftiger 250 Arbeidere, som aarligen forarbeider 300 Tønder Bladstaal, hvoraf enhver giver 120,000 Dusin Penne. Af de Penne Opfindelser, der have gjort størst Skaar i hans Næring, er Mordans Patent-Flat-Steel-Pen, dens farligste. Den har foranlediget Perry til at udloves en betydelig Sum som Belønning for den, der kan levere en bedre Pen, end hans. Det er Skade, at der ikke er nogen Domstol, som denne Sag kan forhandles for, thi ellers vilde Gaasen ufeilbarligen vinde Prisen.