Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-04-08
America.) Ved det saakaldte Trinity Collegium i Dublin, existerede der engang en Samling af unge Mennesker, hvilket, som det ikke er sjeldent Tilfældet ved saadanne offentlige Læreanstalter, med Villie forsømte deres Studeringer og videnskabelige Øvelser, for uforstyrret at kunne følge deres større. Tilbøielighed til Spil, Drik og Adspredelser, under alle Slags Skikkelser. Disse mindre Laster ere, især farlige for unge Mennesker af ringe Formue, de indskrænkede Midler de have at tilfredsstille, deres Lidenskab med, tvinge dem ofte til at gribe til det foragtelige Hjelpemiddel at laane af deres fortroelige Venner, endskjøndt de ere moralsk overbeviste om, at Laanet, uden en Forandring i deres Levemaade aldrig vil blive betalt, thi hvem kan formode, at den, som laaner Penge af en Anden til en egennyttig og unødvendig Tilfredsstillelse. af en Lidenskab, vil længere hen i Tiden, for at kunne tilbage betale disse, indskrænke hans sædvanlige Udgifter, som selve Handlingen af laane til dette Øiemeed, viser han ikke er i Stand til at gjøre. Der skulle hverken være en der laa ver eller en, der laaner ud, thi saavel Laanet, selv, som Venner tabes ofte derved, og Laan sløver, desuden den skarpe Sparsommelighed og Virksom: hed. Dette er en Marime, som ikke er uværdig at lægges Mærke til af Nutidens unge Mennesker, da Jkke Jagtagelsen af denne, som man strax vil see, kan lede til store Feil og Forbrydelser. - De unge Mennesker vedbleve uden Ophold deres udsvævende Levemaade, indtil deres Credit var tabt. og andre, slette Midler de anvendte til at erholde hvad de ønskede, vare blevne saa almindelig bekjendte, at et længere Ophold paa samme Sted, ville blive farlig for dem, og de bleve, som man let kan slutte sig til, Stratenrøvere. Jkke destomindre, viste en af dem, ved Navn Par, kun lidet Anlæg til denne nye Haandtering, da han jevnlig var hjemsøgt af angerfulde Følelser, over den Ulykke og Kummer, som hans slette Opførsel sandsynligviis kunne paaføre hans Familie. Disse Anfald af Samvittighedsnag gjorde, at hans Selskabsbrødre tydelig kunde mærke paa ham, hvor nedslagen han var, og bragte dem til at mistænke ham for Feighed, og det i saa høi en Grad, at de vare bange for at hans Frygtsomhed engang kunde blive Aarsag i at de bleve opdagede; de besluttede derfor at befrie deres Selskab for et Medlem, der var saa farlig for deres Jnteresse. Nogle stemte for at skyde Hjernen ud paa han Andre for at hænge ham, men en af de Kjækkeste, og som havde meest Jndflydelse hos dem, sagde at han ønskede, at skaffe ham en eller anden Maade at undløbe paa, og foreslog følgende Middel, som efter nogen Overveielse blev antaget. Et Reeb blev bunden om Halsen paa den ulykkelig Paar, og Enden gjort fast til Grenen af et Træe, lige over hans Hoved, en Bandage blev bunden for hans Øine og hans Hænder bundne bag paa, og saaledes blev han forladt, siddende paa hans Hest, hvis første Forsøg paa at tilfredsstille sin Hunger ville strax føre ham ind i Evigheden. De skildtes derpaa ad. Caar, den Person, som havde foreslaaet denne Plan, havde ved Universitetet været en intim Ven af den stakkets P. 4 og havde opfunden denne Maade, at forsøge at rædde hans Liv paa, uden at paadrage sig Mistanke af at føle en eneste Funke af Medlidenhed, der ville have været anseet for en ligesaa stor Forbrydelse i dette agtværdige Selskab, hvoraf han var et Medlem, som Majestæts Forbrydelse. Han begav sig derfor strax efter at hans Kammerater, havde adspredt sig, til Stedet, hvor Præst var efterladt. Da han nærmede sig ham, lagde han Mærke til at han sad i en bedende Stilling og tilsyneladende i den meest rasende Angest; thi Hesten, som paa den Tid savnede sit sædvanlige Foder, begyndte at gaae fremad, tiltrukken ved det frisk, grønne Græs, som omringede ham, uagtet de gjentagne Paamindelser af hans Rytter, der med en Alvorlighed, som uagtet hans farlige Stilling, synes latterlig, bestandig udraabte: Hol Hol Ball. a) Men Ball uden at bryde sig om Trudsler, eller Caresser, fortsatte sit Maaltid, og ville efter al Tilsyneladenhed snart have gjort en Ende paa vor ulykkelige Helt, havde ikke C. i dette critiske Øjeblik kommen ham til Hjelp. Pant blev løsladt og sat i Frihed, i det han, høitidelig gav sit Æresord i Pandt paa, at forlade denne Deel af Kongeriget og aldrig meddele Nogen, Kundskab om C. og hans Kammerrater. Taknemmelig mod Forsynet for saa mange overstandne Farer, begyndte han strax at forandre og forbedre sin Opførsel, og da han af Naturen besad et godt Hoved og mange Fuldkommenheder, blev han, med Tiden ved Hielp af Øvelse, et agtværdigt og nyttigt Medlem af det menneskelige Samfund. Jmidlertid fortsatte C., og hans Kammerrater deres Meriter paa Landeveiene, og fik, hver i sin Tid, de fleste af dem, den Skjebne, som de saa høiligen havde fortjent for deres Forbrydelser; slutteligen blev C. allene efterladt tilbage, hvis fortrinlige Klogskab og Kjækhed, bragte ham i lang Tid til at blive anseet for en Skræk for Jrland; men Krukken gaaer saa ofte Vands, til den gaaer hankeløs hjem igjen, saaledes blev ogsaa den stakkels Cans slutteligen greben, og efter at han var forhørt, blev der fra Justiciens Side, anlagt Sag mod ham, og han blev fort i Fængsel til næste Retssamling. Den vigtige Dag kom endelig og den ængstelige Mængde venter med Utaalmodighed paa at høre Rettens Dom fældet over den store Stratenrøver, hvis Navn havde saa ofte udbredt, Skræk og Frygt for deres Pengeskrines Sikkerhed. C. blev bragt ind for Retten, bevogtet at Politiebetjente. Vidnesførelsen i Sagen var forbi, og Dommeren spurgte med en udtryksfuld Tone, hvad han havde at fremføre til sit Forsvar, Til hvilken Cara svarede, i det han saae den lærde Herre stivt op i Øinene: No. Jntet Deres Velbaarenhed, uden Hol Hol Ball!" Dommeren, som var ingen anden, end denne Part; hvem Flid og Lærvillighed havde ophøiet til en saa vigtig Post, derpaa nøiere Deliqventens Ansigt og gjenkjendte sluttelig sin fordoms Ven. Det er unødvendigt at tilføie, at ved at anvende hans store Jndflydelse, lykkedes det ham at erholde Pardon for Chri som med Løfte om en fremtidig god Opførsel blev frigivet. (Af the literary Compagnion.)