Corsaren, 1842-06-10
"Corfarens" 28de Mai-Gildeparé. "Corsarens" Gildeparéer have den overordentlige Fordeel, at de holdes ikke alene i Virkeligheden, men ogsaa paa Papiret. Man veed, hvor stjøn enhver Foranstaltning kan blive paa Papiret; der gives Jntet saa heldbringende, saa rigtigt, saa folkeligt, at det jo paa Papiret kan fremtræde som forbundet med den. Saaledes bliver vort sidste Gildepare i Anledning af 28de Mai, der i Virkeligheden var indskrænket til en ganske lille Kreds og med store Udgifter, paa Papiret saa stort og folkeligt, at hele Folket kan deeltage deri, og det uden Betaling, og desuagtet bliver der saa fuldkommen serveret, at ikke engang den Spiritus, der i Virkeligheden maatte have været tilstede, gaaer tabt paa Papiret. Og herved viser sig endda et lille Underværk, næsten et Sidestykke til Bespiisningen i Ørkenen, da flere Tusinde mættedes af nogle faa Brød og smaae Fiske og der desuagtet var tolv Kurve fulde af Levninger: Naar man har nydt af Alt det, vi byde paa Papiret, samle vi Levningerne, og see! der er ligesaa meget som før. – J Sandhed! Denne mærkelige Egenskab ved Papiret burde benyttes. Alle Foranstaltninger i Staten burde skee paa Papiret. De vilde tage sig mageløs skjønne ud og i ualmindelig høi Grad tjene til at berolige Folket. Men til vort Gildeparé. Da Medlemmerne vare samlede, gjorde Præsidenten opmærksom paa, hvorledes Festen overeensstemmende med Fædrelandets" Forlangende egentlig holdtes i et dobbelt Øiemed: Sorg over det Forbigangne, og Glæde over det Glædelige, der vistnok vil skee i Fremtiden. For nu ikke at blande disse to i et uordentligt Virver, foreslog han, at de bleve ordentlig skildte ad. Først skulde man sørge, og det paa ægte gammel Mancer med Bøn og Faste, og derpaa glæde sig og gjøre sig tilgode. Tiden maatte imidlertid nøie afpasses. Regnede man den Fremtid, Enhver af os kunde have rimeligt Haab om at glæde sig i, til 50 Aar, og der blev to Timer til at feire den, saa vilde man ved Beregning finde, at Fasten burde vare fom Minutter. Han forespurgte, om Medlemmerne vilde underkaste sig den, hvilket de bejaede paa den Betingelse, at Bordet imidlertid blev dækket. Da Festen derefter begyndte, udbragte et Medlem den første Skaal saaledes: Det er Eder bekjendt, at "Dagen" anseer ethvert Selskab, hvori Kongens Skaal ikke bliver drukken, for beruset. Jeg veed ikke om "Dagen" har udfundet, at der i nævnte Staal ligger et Middel mod Beruselse; men i ethvert Tilfælde troer jeg dog, at vi, uagtet Dagens ønsker det, som troe Undersaatter bør drikke den første Skaal for Kongen. Hs. M. Kongen, Landets første Borger, leve! Forsamlingen. Landets første Borger leve! (Tre Gange gientaget Hurra.) Et andet Medl. Og saa en Skaal for Hs. Kgl. Høihed Kronprindsen, Landets første Republikaner - det vil da sige: Den første Mand i Landet, der har taget Borgerskab i en Republik. Gud velsigne og styrke Kronprindsen! (Tordnende Hurra.) Et Medl. En Skaal for hele det kongelige Huus! For Hs. M. Kong Christian den Ottende og Hds. M. Dronning Caroline Amalie, for Hs. Kgl. Høihed Kronprinds Frederik Carl Christian og høie Gemalinde Caroline Charlotte Mariane, for Hs. Kgl. Høihed Prinds Frederik Ferdinand og høie Gemalinde Prindsesse Caroline, for Deres Kgl. Høiheder Prindsesserne Juliane Sophie og Louise Charlotte, ja endogsaa for Hs. Durchlauchtighed Landgreven - thi vi maae Jngen glemme, vi maae drikke hver Enkelts Skaal, ellers siger "Dagen", at vi drikke os fulde. Et Medl. En Skaal for Danmark! Danmark er en lykkelig Moder. Alle ville paa hendes gamle Dage hjælpe hende. Men det er et gammelt Ord: En kan hjælpe Mange, men Mange kunne ikke hjælpe Een, og det viser sig ret her. Nogle ville give vore gamle Moder en Vadmels Kofte til Nationaldragt, Andre ville betale hendes Gjæld, atter Andre ville ved radical Cuur skaffe hende en god Constitution o. s. v.; men, netop fordi de Alle vise den største Jver, kunne de ikke komme frem for hinanden - jeg tillader mig at vise Eder en Tegning deraf og den Gamle beholder derfor rolig sin gamle Dragt, sin gamle Gjæld og sin gamle Constitution. Det seer accurat ud, som om hun havde klaget til Børnene over, at hun gjerne vilde have noget Godt at spise istedetfor de gamle Retter, og de saa kom op at disputere om, hvilke Retter hun skulde have, og hun imidlertid alligevel maatte tage tiltakke med at spise sin Grød. Nu, Gud give, at de snart maae blive enige og vor gamle Mutter holde op at spise Grød! Et tredie Medl. Jeg udbringer en Skaal for Politiet. Jeg huster ikke, hvilken Digter det er, der har sagt: "O, hvor skjønt er det ikke at varme et Folks Bryst!" Og da nu Brystet staaer i saa nøie Forbindelse med Ryggen at de nødvendigviis maae meddele hinanden deres Varme, saa indseer jeg ikke rettere, end at vi bør udbringe en Toast for Politiet, der har været nærmest ved at varme Folkets Bryst. (Flere Gange gientaget Hurra.) Et Medl. Tillad mig en Toast: For ham, som ved Hoffet taler Sandhedens og Frihedens uforsagte Ord, som med et høit og indflydelsesrigt Embede forener Sympathi for Folket og aldrig svigter det, selv med Fare for sig, som uden noget aristocratisk Element i sin Siæl sætter den Fattige ligesaa høit som den Rige, for denne sande Adelsmand, som er saa nødvendig for Danmark - for Hr. v. Jngen til Jntetsteds, udbringer jeg en Skaal! Efter at denne Staal var drukken under almindelig Jubel, opdagede Forsamlingen pludselig, at Secretairen, uagtet dog Kongens og alle Kongehusets Medlemmers Slaal var bleven drukken, havde indtaget en Stilling, der forhindrede en yderligere Optegnelse af Skaalerne.