Aalborg Stiftstidende, 1838-06-06
Blandede Efterretninger. Selskabelige Sammenkomster benyttes ikke endnu i Hel singer til at udmærke den danske Stænderinstitutions Fødselsdag, uden at vi derfor saa lige paadrage os Bebreidelse for Særhed. Vi ville heri som i Andet have vor egen Mening, og naar vi blot derfor kunne anføre fornuftige Grunde, saa geraader det os ikke til Skam, at vi ei strax følge Andres Exempel. Engang maa det dog komme, og det kommer da maaskee ogsaa bedre og tactmæssigere. - Jmidlertid interesserer det de Fleste at erfare noget om, hvorledes Danmark Maifest gav sig andetsteds tilkiende, og vi ville derfor ikke undlade at meddele vore Læsere Brudstykker, af enkelte Toasttaler, hvormed 28de Mai=Selskabet" iaar forherligede sin Sammenkomst, idet vi iøvrigt henvise til Kjøbenhavnspostens udførlige Beretning derover. - Som første Præsident udbragte Professor David Hs. Majestæt Kongens Skaal. Han gjorde Forsamlingen opmærksom paa, at Kongen ved Stændernes Jndførelse har givet et evigt mindeværdigt Beviis paa Tillid til sit Folk, at det er denne Tillid, der har gjort Kronens Byrder lettere for Kongen paa en meer end 50aarig, ved mange Velsignelser udmærket, men lid er enhver Lykke, som er bleven Danmark til Deel underFrederik den Sjette, bleven Folket dobbelt dyrebar, og ethvert Uheld, som har rammet Fædrelandet, mindre føleligt og mindre foruroligende. - - At Kongen ikke vil gjøre Uret træder hos det danske Folk i Stedet for den Forviisning, som andre Nationer kunne have at Kongen ikke kan gjøre Uret. - - derfor borger ikke blot en Konges lange, om Kjærlighed til sit Folk høit vidnende Regjering - derfor en en Mands hele Levnet Danmarks Borgen." - J anden genre, men dog inden de rette Grændser, var Prof. Davids Skaal for Frimodighed. De Ord, hvormed denne Toast indlededes, ere ikke nye, men derfor lige passende, hvorofte de gjentages. Der kan er noksom ivres imod de Godtfolk, som see sig om til Høire og til Venstre, forinden det tale og derfor tale sjeldent eller næsten aldrig. De glemme, at Sandhed er Statens som Huuslivets Hjørnesteen, og at ikke blot den, som siger hvad han ikke tænker, men og saa den, som ikke siger hvad han tænker, hvor Medborgeres Tarv opfordrer ham til at tale, fornegter Sandheden, og boler med Løgnen. De glemme, at det ikke blot er Krigeren, der skal have Mod til at stride, men at ogsaa Borgeren skal have Mod til at tale - Frimodighed; - og at en civil Kryster ikke er meget bedre end en militair Kujon. - Som etslags Omqvæd for sin Toast for Danmarks Sommer benyttede Pastor Gad Ordene, Engang maa det det dog kommel, og anvendte dem med Held. Og synes det end - hedder det tilsidst - som om de blidere Dage tøve os for længe, da ville vi erindre, at vi boe i Norden, og iføre os Taalmodighedens Vadmel. Men Forventningens Tid ville vi ikke hendse i Uvirksomhed; Arbeide giver Varme og Velsignelse, med Flid ville vi berede den Jordbund, der skal bære riig Frugt. Vi ville bruge vor Tunge og vor Pen i Sandhedens og Frihedens Tjeneste, i Tale og Skrift ville vi med Besindighedens, Tillidens og Kjærlighedens Styrke frembære vore Ønsker og vort Haab. Danmark Vaar kan komme seent i Mai, men med den 28de oprinder idet mindste en lysere og varmere Dag. - Jdet Rummet forbyder os at gjengive Assessor Algreen-Ussings Ramaskrig: for Offentlighed og Orden i Rigets Finantser, beklage vi derimod aldeles ikke, at vi desformedelst heller ikke kunne med Kjøbenhavnspostens Nøiagtighed indflette deri det 20 Parentheser om, Latter, gumaadelig Latter, stormende, Bravor, vedvarende bifaldsraab, osv. osv.; thi denne tildeels tactiose Anglomani hører, som tidligere yttret, ikke til den danske Maifests lyse Sider, og den viser sig ogsaa, hvad ret godt er, især først ved Gildets - Slutning. (Helsing. A.)