Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1767-03-16
Jndkomne Skippere: Robert Armstrong; af Engelland fra New=Castle med Slibe=Stene. Udgangne: Peder Evie, Ole Evie og PederBendiktsen af Bergen øster paa Norge med Fiske-Varer, Peter Gerhard Schneider af Bergen, til Frankerige med Makrel, Torsk, Bord; Hans Elertsen og Haus Jespersen Møller af Bergen til Grønland; Stork Pedersen af Bergen til Holland med tør Fisk, Tran og Gahr=Kaabber: Laurids Møller af og til Sanden med Træ-Last. Fortsættelse om Skaberen see No. 18. Som Fuglene, saa og de andre Dyr sig mage, Paa denne Aarets Tid de fleste parred er Da Græsset spirer frem og alting af dem leer. Hvor maa dog dette Syn ei Mennesket betage? Naar det betænker, at det til dets Nytte skeer Den samme Kiærlighed, som nu de Gamle dige Mod deres Unger, ved den rigelig at spise, Ved at forsvare og opklække dem i sær, Forplantes Slægt fra Slægt: De samme Omsorg bære. For sine spæde Smaae, naar de Forældre ere Men hvo mon dog den er, som dette byde kand? Hvo prented vel det Bud, Hvo holdt derover Haand? Men denne Aarets Tid man kun som Skygger agter; Med al dens Herlighed den kun et intet er Mod Sommers Liflighed; Thi denne Tid især Forlyster Skabningen, som ret det alt betragter. Vend Øiet hvor du vil, O Siæl! Du skal nok see Utallig Vunderverk, som denne Tid frembringer, Der dig opmuntre vil, at dine Tanker svinger, Sig over Skyen hen til Skaberen at see. Hvad Yndigheder vil her Sandserne forlyste, Mon ei din stille Roe kand Sødheds Frugter, høste: Naar ved Betragtningen du dette Spørsmaal. giør, Mon Skaber, Du min Gud, ei ene Ære bør, Naturen i sin Pragt, med Kostbarhed omgivet, Sig nu høistværdig giør til al Opmærksomhed. Beskue den taus og still i sin Fuldkommenhed; Saa prægtig Glands, betragt, hvormed den blev oplived. Slaae Øiet ned og skue det grønne Teppe an: See her den sorte Muld saa delig udstafferes Hvis uskatterlig Priis i alt for høit vurderes, Hvis mageløse Kunst ei nok beundres kand Dets høie Priis os selv Nødvendigheden siger, Dets Kunst og store Pragt Fornuften overstiger. Den samme stille staaer, mens Øiet vanker om Tilsidst dog spørge maa Fra hvem man dette kom De prægtig Blomster, som i en utallig Mængde Paa Marken hist og her sin Skiønhed viser frem Formedelst deres Glands man billig lignet den Med kostbar Ædelsteen, der Øinene forblinde; Som spillend Diamant forhøier Tingens Pragt, Saa ogsaa Blomsterne vi Markens Zir kand kalde; Thi als dens Skiønhed maa, naar de henvisne, falde: Naar de bortdøe, saa er dens Pragt i Aske lagt: Som deres Deilighed kand Øinene fornøie, Saa Kunsten Sindet maa til Eftertanke bøie, Det studser vel, men dog Spørsmaalet dette blive Hvo er her Giernings Mand? Hvo danned Markens Zir? Hvo her Fortrinnet har er et saa let at finde, Nu Rosens Rødhed til jeg den beundre maa: Jeg den beundred og; Men strax jeg Lilien faa Dens Hvidhed tog mig ind, deraf lod mig forblinde, Den Prisen blev tildømt, dog Dommen ændred blev; Thi nogle Tusinde ei vilde Lilien vige, Men bad mig dømme om, ret færdig Dom afsige. Her standsede Fornuft, tilsidst dog Dommen skrev Endeel har lillig Lugt, nu andre Øiet glæder, Af andre Lægedom Fornuftige bereder. Hvo af Jer Prisen har, jeg ikke dømme kand: Men uforlignelig, Hvo er jers Skabermand, Betragt enhver i sær den skal Anledning give Til nok Beundrelse: Men see den nøie an Til dens Forbedrelse umuelig lægges land, Den Mæsterstykket er, det maa nu ogsaa blive Selv Konger i sin Glands med dem er lignes maa Da Purpur, Krone, ja selv Scepteret maa trin Tilbage og ansee den Majestætisk Mine, Beundrende, som saa uvented i den laa; Hver Stræg, hver Tag, hvert Blad, dens Lugt, dens Farver, Pletter. Dens Stængler, Rod og alt os i Forundring sætter. Men hvo har klædet dem, Hvo haver bragt dem frem. Hvo er den mægtig Haand, som endnu klæder, dem, Kand Træerne i Flor, ei ogsaa Sindet røre, Hvis grønne blomstrend Green og bladefulde Top Forskaffer Skygge, som forfrisker trætted Krop, Og ved sin Kiølen kand de Matte muntre giøre. Resten skal følge. NB. Heraf udkommer hver Mandag et Blad fra det Bergenske Addresse-Contoir hos Ole Brose.