Ribe Stifts Adresseaviser, 1792-05-25
Om Frankerigs nærrærende Tilstand. See No. 6 og 7. Jeg har havt Leilighed til at lære at kiende den Franske Krigstand; jeg har blant Officiererne fundet de agtværdigste Mænd og hos Soldaterne just det Modsatte af den ufordeelagtige Afskildring. Jeg kan forsikkre, at den Franske Bonde, og de fleste Soldater ere jo Bondesønner, er i Almindelighed tagen, mindre fordervet, mindre svækket, mindre kielen end den Tydske. Despoterne have sørget for, at der blev ham lidet nok tilovers til et kielent Levnet. Den Franske Bonde, saavelsom den Franske Soldat, lader sig nøie med slettere Føde, end den Tydske. Kaffeedrikken, som i mange Tydske Lande, endog hos Landmanden, er bleven til Mode, er næsten overalt paa Landet i Frankerig ganske ubekiendt. Jkke mindste Spor til Kielenskab eller Legems=Svækkelse har jeg fundet hos denne Stand, i Frankerig, med stedse Henrykkelse betragtet, de førre, velvoxne, stærke Karle i de Franske Grenadeer Compagnier. Med lige Fornøielse saae jeg de martialske Folk, af hvilke de fleeste Franske Cavallerie Regimenter bestaae. De brænde for Ære og Fædreneland, og Stokken driver dem ikke i Feldten. Jeg hørde dem kale og krigerske Tilfælde med en Anstændighed, som satte mig i Forundring. Og disse Folk ville vi Tydske søge at giøre foragtelige? – Stor Kierlighed til Fædrenelandet, Lyst til Orden, heftig Følelse af Ære og Lyst til Reenlighed udmærke den Franske Soldat. Han vil behandles paa en høflig Maade, men med gode Ord og et godt Exempel, kan hans Officier føre ham, om jeg saa maa tale, ind i Dievelens Strube. J Almindelighed har den gemeene Franzos ved en finere Dannelse et stort Fortrin for den Tydske. Jeg spurgde en Aftenstund, da jeg første Gang opholdt mig i Strasburg, en Skildvagt af et Tydsk Regiment, hvad Klokken var? – Hvad veed jeg det "Gav han studs til Svar. Hundrede Skridt derfra giorde jeg dette Spørgsmaal til en Franzos, som svarede mig med Høflighed. Jeg har og ellers gjort den Anmærkning, at hvor den Tydske Soldat allerede støder til med Flintekolben, der beder den Franske endnu ganske høflig. Endnu et andet Beviis. Jeg kom paa min Reise igiennem Frankerig ind i et Vertshuus, hvor jeg fandt endeel borgerlig, dog net klædte Mænd siddende omkring et Bord. De drak lidet, men snakkede desto meere. Den ene udbad sig af den anden til Giennemlæsning Voltaires Histoire Universelle; den anden talede om Møntesquiens Esprit des Loix, den tredie fortald hvor godt Kiøb han nyelig havde faaet paa Rousseaus Skrifter, o. s. v. Jeg havde min Glæde i at høre paa disse Folk; dog blev jeg tilsidst nysgierrig efter at vide, hvo de vare. Jeg spurgte Verten, og erfarede - - at de vare lutter Haandværksfolk. - Hvor finder man saadanne i Tydskland, - Og bemærkede jeg tillige, at disse Folk talede med hinanden saa høflig og sædelig, som om de havde faaet en adelig Opdragelse. Dette er reen Sandhed. De Franskes Fiender maa endog sige hvad de ville. Det er og aldeles sandt, hvad Campe taler (i sine Breve fra Paris) om de Franskes Afskye for Tyverie. Der Navn Tyv (roleur) er et ufordrageligt Ord for de Franskes Øren. Jngen Fransk Soldat tiener med en anden, som har gjort sig mistænkt for et Tyverie, og i Aaret 1789 maatte Regimentet Darmstadt, drage bort fra Strasburg, fordi de andre Regimenter beskyldte endeel af dets Soldater for at have stiaalet i den store Pøbeltumult. Jeghavde en Tid lang en Soldat, fød i Guienne, til min Opvart ter, en fortreffelig Karl, som sandelig intet Begreb havde derom, at jeg blot kunde formode, at han kunde stiele noget fra mig. - De øvrige Aarsager til vore Skribenteres Skrigen over Frankerig ere krybende Smiger for at giøre sig yndet af de Store, Lyst til Paradoxer, Vindesyge, o. s. v. At virkelig og nogle politiske Skribentere staae i de Franske Aristokraters Sold, hvorom man i Strasburg vilde forsikkre mig, det vil jeg til Ære for mit Fædreneland endnu ikke troe. Tredie Brev.