Viborger Samler, 1778-07-06
J Talens første Deel, angaaende Lærre-Embedets særdeles Medfør, blev efter Textens Anledning, end videre forklaret: nemlig: 1) Hvad der i dette Embede egentlig er at giøre, a) At formane, som det kaldes med et almindeligt Ord, der indbefatter den ganske omhygelige Underviisning og Veiledelse, som bør være Maalet for Læreres Bestræbelse, baade offentligen og hemmeligen, eller, saavel i Forsamlingen, som i Huusene og Eenrum. Offentligen ved at paadrive Christnes hellige Pligter over Hovedet, som Guds Elskelige, Udvalgte, Gienløste, og i Synderlighed, efter deres adskillige Kald og Stand. Hemmeligen ved at raade, opmuntre, trøste efter enhvers særdeles Omstændigheder; thi græder kan have disse og fleere bemærkelser, som maa bedømmes af Meningen og Sammenhænget, hvori det læses. b) At straffe, naar og hvor det giøres nødig, nemlig, naar nogen siger imod. Der vare adskillige baade JødiskSindede og spidsfindige Modsigere eller saa kaldede Gnostiker, paa de Tider. Siden har det aldrig manglet derpaa nogen Tid, og nu omstunder allermindst, da man giør sig ofte en Ære af at forlade de gamle banede Veie. Dog har nok stedse deres Antal været størst, der sige imod eller nægte Gierningen, det de ellers færdigen nok tilstaae og ofte med Munden bekiende, jeg mener Hykleres og Mundchristnes. Tit. 1, 16. Der behøves følgelig altid den Straf i Kirken, som Texten taler om, og den er et væsentlig Stykke af Lærre res Embede. Ligesom Aanden, der udruster Christi Tienere, handler, bør det dem og at handle, efter den Grad af Naadegave, som dem bliver meddeelt. Joh. 16, 8. 2 Cor. 3, 5. 6. Dog fordres denne Straf hverken ved Sværd og Jld til at skade, fordærve, udrydde; ei heller ved Grovheder, Skields Ord og paabyrdede Beskyldninger til at forbitre; men ved gode og tydeligen fremsatte Beviis Grunde til Overbeviisning i al Sagtmodighed, dog uden Sandheds Tab eller Fornærmelse. 25. Luc. 9, 54,56. 18. 28, 6. 2 Tim. 2, 24.2) Hvorledes det retteligst kan giøres, nemlig formedelst den sunde Lærdom. Guds Ord skal baade være Reglen og Midlet. Det lignes derfor her ved en Lægedom, som som borttager Sygdom ikke i Legemet men i Sindet og Sielen; saavel Forstandens Feil, Vildfarelser, Fordomme, a. d. l. som Villiens Stivhed, Forfængelighed, Letsindighed, o. d. l.; samt bringer Sundhed til Veie. J sær synes her at sigtes til Lærdommen og Pligterne, og ved at formane formedelst den sunde Lærdom at forstaaes en klog Brug af Ada en eller Troens Lærdomme til en praktisk Forbedring, efter Christnes høie og ypperlige Dyds=Lære, den Kiæ, der angriber det moralske Onde i sin inderste Forskandsning, i Synderens Hierte, og ved dens Dempelse, samt nye virksomme Bevæggrunde til det gode at indskierpe, frembringer en virkelig, skiønt ikke uanfægtet, Sundhed, Tir. 2,14. fl. J Talens Anden Deel. Blev den Grund, der er i saadan Lære-Embedets Med for til Apostelens Fodring af visse synderlige Egenskaber, udførligere afhandlet. Texten viser udtrykkeligen, 1) Med sit ovenmeldte ivæ, at her er en velgrundet Aarsag til at fodre ovenbenævnte synderlige Egenskaber hos dem, som bringes i Forslag til Lærre-Embedet; og at 2) Denne Grund bør søges i Nødvendigheden, det fører med sig, at de, som komme paa Valg og i Betragtning, endelig maa være skikkede til deres Embede: træ QværenDuelighed holdt en Chrysostomus og Theophylactus, som levede Apostlernes Tider saa meget nærmere, for den vigtigste Egenskab hos en Lærere, den vil til alle Tider fortiene en særdeles Opmærksomhed - og Sagens Natur selv viser, at den af alle andre en Lærers Egenskaber er den uundværligste. Men der er en dobbelt Duelighed, en af Naturen og Menneskets egen Flid, som hine første Vidner ikke saa meget behøvede, men er siden, efter den umiddelbare Bistands Ophørelse, ved den ordentlige Forberedels til Lære Embedet saa meget mere fornøden, som mere oplyse Tider nu omstunder forrer større og mere udbredte Kundskab er - en af Naaden, som rener Hiertet og helliger Natur=Gaverne. Begge Slags Duelighed, og i sær den sidste, fodrer Apostelen; hvilket af de 3de forhen i sidi sidste Ordinations Tale afhandlede særdeles Egenskaber, videre blev oplyst, og viist, at den, der manglede samme, aldeles var uskikket til Embedets rette Førelse. J Anvendelsen. Bleve de unge Mænd derpaa opmuntrede at undersøge deres Duelighed for at forøge eller bestyrke den naturlige, som maatte findes hos dem, og at nedhente den, som Naaden skienker her oven fra, siden de ellers ingen Frugt kunde skaffe m.v. Men derhos at stræbe efter den Naade, Gud vilde meddeele, trolig at giøre deres Flid i at formane hemmelig og aabenbare, Ung og Gamle a. formedelst den sunde Lærdom, og at straffe dem, som sige imod, paa nylig forklarede Maade. Ribe.