Berlingske Tidende, 1830-11-15
Det gjorde de i de politiske Klubber, hvor de sluttede sig til de Ultraliberale, - og den administrative Regjering tillukkede Klubberne. Det gjorde de paa Gaderne i Paris imellem Almuegrupper, - og Nationalgaden maatte adsplitte de Hobe, der sammenrottede sig. Opirrede af Modstanden, fremtræde de nu i Brochurer, i hvilke de atter paatage sig Liberalismens Maske. - Saaledes har Hr. de Sevelinges paa en i disse Dage udkommen Brochure, som giør et Slags Sensation, valgt Titelen; La Belgique redeviendrat elle francaise? Han gaaer udfra den Anskuelse, at der i rum Tid ingen Ligevægt gaves i det europæiske Statsystem, og efterat have anført Storbritanniens Besiddelser i alle Verdensdele til et oplysende Exempel, erklærer han, ei at kunne indsee, hvi ikke ogsaa Frankrige skulde forstørre sig. Alle Magter af første, anden og tredie, Rang have forstørres, sig, dannet naturlige eller Fæstningsgrændser, Frankrige - vedbliver han - er i denne Henseende det eneste Exempel paa det Modsatte, det har tabt Domingo og Isle de France, og desuden ved sidste Fredsslutning maattet betale tredsindstyve Millioner Fr. Allerede Julius Cæsar siger : Gallig est omnis divisa in partes tres, quarum unam incolunt Belgt. Da Frankerne erobrede Gallien, maatte de først og fremmest besætte Belgien. Byen Tournay (Dornick) er bekjendt, som det franske Monarchies Vugge. Med stor og suildt anvendt Læsning viser han, at Flanden og Brabant i 3 1/2 Aarhundrede regjeredes af franske Fyrster, og minder om, at Belgien 1801 ved Fredsslutningen i Luneville atter kom under Frankriges Herredømme. Nødvendigheden af at tage dette Land i Besiddelse er ham allerede klar deraf, at en Hollænder, under Arvefølgekrigen 1707, af en Feiltagelse bortført, den franske Overstaldmester Beringham, paa Veien fra Paris, den Mening, at denne var Dauphin. (Det svageste Argument Strax efter den første Revolutions Udbrud trængte Franskmændenne over Jemappe ind i Belgien ; og det samme kunne de jo gjøre nu. Fire Millioner Belgiere mægte desuden ikke at haandhæve deres Uafhængighed. Saa meget om hiin Brochure af Hr. de Sevelinges. Det er begribeligt, at hans med Livlighed, og med en liberal Phraseologie foredragne Anskuelser kunne besvære endog mange forstandige og sindige Mænd i Frankrige. Hertil kommer, at de politiske Blade i Belgien, der nu ere de herskende Partiers Organer, opkaste det Spørgsmaal: om Folket bør vælge Prindsen af Oranien, eller Hertugen af Leuchtenberg, eller Prinds Leopold af Sachsen-Coburg, eller Grev Merode, eller hvem ellers til Konge. Naturligviis fristes da mange Franskmænd til at udraabe med Forfatteren: Ingen af dem alle, men Kongen af Frankrige skal være Belgiens Hersker. Men - er det overeensstemmende med Klogskab og Frankriges Politik, at følge det Raad, Hr. de Sevelinges giver, Skal Ludvig Philipp sige, som fordum Napoleon, at Belgien og Holland ere Frankriges. Naar Forfatteren taler om Jemappe og Luneville, saa skulle man troe, at han var Republicaner ; hans Lyst til Erobringer fremstiller ham som Napoleonist. Men hvo er da egentligen Hr. de Sevelinges, Ridder af den hellige Ludvigsorden, og vi kunne tilføje, da han ikke selv bemærker det, at han 1814 fik denne Orden af Hs. Kongl. Hhed. Greven af Artois, fordi han tidligere havde fulgt med Prindsen i Exil og fægtet imod Fransk mændene. Efter Restaurationen var Hr. de S. Medarbeider i Gazette de France og i Quotidienne.