Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-11-11
Jndenlandske Efterretninger. Festen paa Skydebanen den 5te Novbr. (Sluttet.) Derefter reiste sig Pastor Grundtvig og holdt en høist piquant, humoristisk lille Tale, ved hvis Referat vi maa sande, at det levende Ord ikke lader sig gjengive i Skrift. Han vilde udbringe en Skaal for Munden, og det var da en Skaal, som vilde finde Bifald, i det mindste hos alle Munde Vel skulde det ikke negtes, at ogsaa Munden blev misbrugt, og det baade til mange slemme Ord og til megen god Mad og Drikke. Det kunde derfor være godt nok, om disse Misbrug kunde afskaffes Derpaa vare ogsaa Mange ivrigen betænkte, men naar man spurgte dem hvorledes, da vidste de intet andet Raad, end at Misbrugene skulde forebygges, hvilket da aabenbart ikkun kunde skee ved at slaae Laas for Munden, og det var Noget, hvorimod alle Munde maatte protestere, mod saaledes at sættes baade paa legemlig og aandelig Sulte cuur. Der blev derfor vel ikke Andet for, end at tage Misbrugene med for Brugens Skyld, men fremfor Alt at bruge Munden, og bruge den til hvad godt og glædeligt var, og hver for sig lægge Vind paa at blive en ret Frimester i Munden og gjøre godt dansk Arbeide. De følgende Taler vare: Raadmand H. P. Hansen, for Professorerne Flor og Paulsen. Grosserer Meinert for P. H. Lorenzen - Grundtvig: for Nis Lorenzen, der, efter hvad han havde hørt, selv skulde være en Kæmpe baade i Sind og Skind og ikke havde glemt de gamle Kæmpesagn, i hvilken Anledning han mindede om, at da en tydsk Advocat havde truet de Danske med at Frederik Barbarossa, der sadi et Bjerg langt inde i Tydskland, skulde komme og tugte dem, svarede den danske Bonde Nis Lorenzen, at de Danske havde ogsaa en Kæmpe, der vilde komme dem til Hjelp, naar der var Nød paa Færde, og som vel kunde maale sig med Keiser Rødskjæg, og det var Holger Danske. Orla Lehmann, for en god Forstaaelse mellem Dansk og Tydsk. "Jeg maa tillade mig at gjøre den gamle Frimester i alSlags Frihed og godt dansk Arbeide opmærksom paa, at den Forestilling, hvorlunde et eller andet tydsk Utydske skal komme efter Slesvigerne, er temmelig udbredt iblandt dem. Jeg har selv havt et ret curiøst Beviis derpaa, da engang en tydsktalende Slesviger formanede mig til Fredsommelighed, – jo hørte naturligviis derpaa med megen Andagt, indtil han bekræftede sin Sætning med den Eed: Hol mich der Deutsche!" da mærkede jeg grangiveligen, at hvad der paa Norsk hedder: Fanden hakke mig, og paa Svenske ta mig tusand! - det hedder paa Slesvigsk. Hol mich der Deutsche!" Da mærkede jeg, at der dybt nede paa Hjertebunden selv af de tydsktalende Slesvigere slumrer den Bevidsthed, at det i det mindste i Slesvig er sandt, hvad engang en af vore Digtere sang: "Al vor Fortred er tydsk. Men saaledes kan og tør det kun være, saalænge de Tydske ville gjøre os Uret. Og det faaer vel ogsaa Ende, især naar vi kraftigen forsvare vor Ret, og aldrig igjen fra vor Side ville gjøre dem Uret. Naar det vil skee, veed jeg ikke, men bliver først vort Mellemværende ordnet paa en retfærdig og fast Fod, da - men ogsaa først da vil den Erkjendelse trænge igjennem, at Norden og Tydskland ere beslægtede med hinanden og have den samme verdenshistoriske Opgave. Navnligen er det vigtigt for Slesvig, at Dansk og Tydsk der fredeligen kunne leve ved Siden af hinanden, og jeg foreslaaer derfor en Skaal, for at alle de Betingelser snart maa vorde opfyldte, der nødvendigviis maae gaae forud foren god Forstaaelse mellem Dansk og Tydsk.