Aalborg Stiftstidende, 1828-02-07
J sit 27de Aar blev Brahe Forfatter. Hans første Skrift, der handlede om en nye Stjerne i Kassiopea, og som han efter sine Venners indstændige Anmodninger og Rigshovmesterens Peder Oxes Opmuntring, endelig lod gaae i Trykken, forskaffede ham, ved den Grundighed og det originale Genie, der fremlyste i det Hele, almindelig Agtelse og Beundring, endog af Videnskabernes høimodige Forfremmer Frederik den anden. Men uagtet det paa denne Maade begyndte at tegne sig bedre for ham, saa synes dog de mange Opvartninger ved Hove, de hyppige Besøgelser af Naboe-Adelen i Skaane - der for ham var idel Adspredelse og Tidspilde - vel ogsaa Bagtalelse og deslige - helst da han ikke forstod at krybe, men sagde sin Mening reent ud - at have gjort ham noget kjed af sit Fædreneland, og fornyet den gamle Beslutning hos ham, at see sig om et roeligere Opholdsted i et fremmed Land. Thi hos Brahe synes overhoved Kjerlighed til Videnskaberne at have været stærkere, end Kjerlighed til Fædrenelandet - Ubil bene est patria. Dog blev Brahe nødt til at opsætte dette Forsæts Jværksættelse en Tidlang; thi en Deel af Aaret 1573 laae han syg af Koldfeber, mod Slutningen af samme Aar giftede han sig, og i Vinteren 1574 - 75 maatte han holde offentlige Forelæsninger. Da Brahe besluttede at træde i Ægtestanden, og til den Ende saae sig om iblandt Landets Døttre, faldt hans Valg ikke paa noget adeligt Fruentimmer - som nok ogsaa for ham med Metalnæsen og den overvættes Hang til Studeringer havde været vanskelig at erholde - men han udkaarede til sin Ægtehuustrue en vis Kirstine, hvis Tilnavn og Herkomst- der dog enten var af Præste eller Bondestanden - Historien ikke har fundet for godt at bevare. Hvad hende selv angik, havde Brahe ikke Aarsag til at fortryde sit Valg. - Han fandt i hende, hvad han søgte, en Hustrue der kunde forsøde hans Dage og - ved at tage hele Huusvæsenet under sin Bestyrelse - sætte ham i Stand til at anvende sin meste Tid paa sine lærde Beskæftigelser. Otte Børn bleve Frugten af dette Ægteskab, der først endtes med Brahes Død. Men hans adelige Slægtninge og Venner var denne Mesalliance en Torn i Øiet, de søgte paa alle muelige Maader at bringe ham til at fortryde dette Skridt, ja vilde end ikke ansee Brahes Ægtehuustrue for mere end hans Konkubine. Jmidlertid vedblev han i Aarene 1573 og 74 at fortsætte sine lærde Arbeider, saavel paa sin Gaard Knudstrup som paa Herrevadskloster og i Kjøbenhavn ja endog paa Hveen, ved hvilken Leilighed han maaskee har fattet den første Jdee om denne Øes fortrinlige Beqvemhed for hans Studeringer. Anledningen til hans offentlige Forelæsninger var den, at endeel unge Adelsmænd fik Lyst til at blive bekjendte med de mathemamatiske Videnskaber - thi uagtet Adelen var misfornøiet med Brahes Opførsel i det Hele, og i Særdeleshed dermed, at han som Adelsmand vilde give sig af med Studeringer, saa maatte de dog lade hans ualmindelige Kundskaber vederfares Ret, og kunde ikke andet end blive opmærksomme ved hans daglig voxende Navnkundighed. De overtalte derfor adskillige af Brahes Venner, og blandt dem den franske Gesandt Danzæus, til at anmode ham om at give dem Un viisning - men forgiæves. Endelig forskaffede de sig Kongens Forbøn, og denne kunde Brahe ei modstaae. Da disse Forelæsninger vare tilende, kunde intet afholde ham fra den længe besluttede Udenlandsreise, hvis Øiemed især var at opsøge et for ham og hans Studeringer passeligt Opholdsted. Han lod sin Familie blive hjemme og begav sig i Foraaret 1575 til Tydskland, gjennen Schweiz til Jtalien og derfra tilbage til Tydskland. Paa denne Reise fornyede Brahe, sine gamle Bekjendtskaber med lærde Mænd, og stiftede mange nye. Han besøgte Landgreve Wilhelm af Hessen, en ivrig Beskytter og Dyrker af de astronomiske Videnskaber, og indgik et paa gjensidig Agtelse grundet Venskab med denne, som blev underholdt ved en flittig Korrespondence og varede til Landgrevens Død.