Berlingske Tidende, 1791-08-22
Da Repræsentanterne for det Franske Folk, hvilke udgiøre National-Forsamlingen, have taget i Overveielse, at Uvidenhed, Forglemmelse og Foragt over Menneskets Rettigheder ere de eneste Aarsager til den offentlige Ulykke og en fordervet Regieringsform; saa have de besluttet at udsætte fra hinanden og lægge for Dagen Menneskeets naturlige, uafhændelige og hellige Rettigheder, paa det alle Lemmer af det selskabelige Legeme kunde bestandig have denne Erklæring for Øine, og samme uafladeligen bringe dem i Erindring deres Rettigheder og Pligter, paa det den lovgivende og hin udøvende Magtes Handlinger, da de hvert Øieblik kunde holdes sammen med Hensigten af den hele politiske Jndretning, derved kunde faae meer Anseelse; og paa det Statsborgernes Fordringer, som herefter skulle være byggede paa enkelte og umodsigelige Grundsætninger, bestandig maatte gaae ud paa Statsforfatningens Haandhævelse og det almindelige Beste. - J Følge heraf erkiender og erklærer Nationalforsamlingen, i det allerhøiest Vasens Nærværelse og under dets Beskyttelse, følgende for Menneskets og Borgerens Rettigheder: Art. 1. Menneskene fødes frie og lige i Rettigheder, og forblive det. De selskabelige Udmærkelser kunne blot være grundede paa den almindelige Nytte. Art. 2. Hensigten med alt politisk Selskab er at vedligeholde Menneskets naturlige og uforældelige Rettigheder. Disse Rettigheder ere Frihed, Eiendom, Sikkerhed og Modstand, imod Undertrykkelse. - Art. 3. Oprindelsen til al Enevoldsmagt er væsentlig hos Nationen; intet Corps, intet enkelt Medlem kan udøve nogen Magt, som ikke udtrykkelig kommer fra samme. - Art. 4. Friehed bestaaer deri, at kunne giøre alt, hvad der ikke skader en anden. Altsaa har Udvelsen af ethvert Menneskes naturlige Rettigheder ingen andre Grændser, end de, der forsikkrer de øvrige Medlemmer af Selskabet Nydelsen af disse selvsamme Rettigheder. Disse Grændser kunne allene bestemmes ved Loven. - Art. 5. Loven har ikkun Ret til at forbyde de Handlinger, som ere skadelige for Selskabet. Alt hvad der ikke er forbudet i Loven, kan ikke forhindres, og ingen kan tvinges til at giøre noget som Loven ikke befaler. - Art. 6. Loven er den almindelige Villies Udtryk. Alle Statens Borgere have Ret til personlig eller ved Befuldmægtigede at tage Deel i dens Forfattelse. Den skal være eens og den selvsamme for alle, enten den beskytter eller straffer. Da alle Borgere ere i Lovens Øine lige, saa kunne de ogsaa alle, i Forhold til deres Duelighed, antages til alle offentlige Værdigheder, Poster og Betieninger, uden al anden Forskiel, end den deres Dyder og Beqvemheder giør. - Art. 7. Jntet Menneske kan anklages, fængsles eller holdes fangen, uden blot i de ved Loven bestemte Tilfæbde, og efter de i samme beskrevne Formaliteter. De som søge om vilkaarlige befalinger, udstæde dem, og bringe eller lade dem bringe i Udøvelse, skulle straffes; men enhver Borger, som i Kraft af Loven kaldes eller gribes, skal strax adlyde, og giør sig ved enhver Modstand strafskyldig. Art. 3. Loven maae ikkun indføre saadanne Straffe, som absolut og aabenbar ere nødvendige, og ingen kan straffes uden i Kraft af en før den begangne Forbrydelse indført, bekiendtgjort og lovmæssig anvendt Lov. - Art. 9. Da ethvert Menneske holdes saa længe for uskyldigt, indtil han er bleven erklæret for skyldig; saa skal, naar hans Heftelse holdes for uundgaaelig, al Haardhed, som ikke er nødvendig til at forsikre sig hans Person, paa det strengeste styrres af Loven. - Art. 10. Jngen bør for sine Meningers Skyld, endog i Religions=Sager, foruroeliges, naar kun deres Udbredelse ikke forstyrrer, den ved Loven fastsatte Orden. - Art. 11. Den fri Meddelelse af Tanker og Meninger er een af Menneskets herligste Rettigheder. Enhver Borger kan derfor frit tale, skrive og trykke, under Betingelse, at staae til Ansvar for Misbrugen af denne Friehed i de Tilfælder, som Loven bestemmer. - Act. 12. De menneskelige og borgerlige Rettigheders Sikkerhed udfordrer nødvendig en offentlig Magt. Denne Magt er altsaa indsat til Fordeel for alle, og ikke til særskilt Nytte for den som samme er betroet til. - Art. 13. Til den offentlige Magtes Underholdning og til Forvaltningens Omkostninger er et fælleds Bidrag uundgaaelig nødvendigt; dette skal blive lignet paa alle Statens Borgere, i Forhold med deres Formue. - Art. 14. Alle Ber gere i Staten have Ret til, at lade sig overbevise enten ved sig selv eller ved sine Repræsentantere om det offentlige Bidrage Nødvendighed, at frit bevilge det, at eftersee sammes Anvendelse og at bestemme dets Qvota, Uddeelelse, Jnddrivning og Varighed. - Art. 15. Selskabet har Ret til at forlange af enhver offentlig Betient Regnskab for hans Forvalning. - Art. 16. Ethvert Selskab, hvori hverken Rettighederne ere satte i Sikkerhed, eller Magtens forskjællige Grenes Afdeling er bestemt, har ingen Constitution. - Art. 17. Da Eiendom er en ubrødelig og hellig Ret, saa kan ingen berøves samme; med mindre, at den offentlige og lovmæssigen afbeviste Nødvendighed tydeligen udfordrer det, og under Betingelse af en billig og foreløbende Skadesløsholdelse. Da Nationalforsamlingen vil bygge Constitutionen paa de Grunde som den nu har erkiendt og erklæret, saa af skaffet den uigienkaldeligen de Jndretninger, som skulde skade Friheden og Ligheden i Rettighederne. - Der gives ingen Adel meer, intet Pairskab ingen arvelige Distinctioner, eller Forskiæl blandt Stænder, ingen Lehnsindretninger, ingen Patrimonial-Justitser, ingen andre Rettigheder, Titler og Fortrin, som komme af samme ingen Ridderordener, Corporationer eller Decorationer, som udfordre Adelsbeviis, og ingen Anseelse og Magt, uden de offentlige Betienteres i det res Forretningers Udførelse. - Jngen offentlig Betiening skal meere kunne kiøbes eller arves. - For ingen Deel af Nationen og for intet enkelt Medlem af samme gives meere noget Privilegium eller Undtagelse fra den Ret, som er fælleds for alle Franskmænd. - Der gives ingen Amter og Laug mee hverken for Kunster eller Haandværker. - Loven kiender ikke mere til noget geistligt Løfte, eller nogen anden Forbindelse, som strider imod de naturlige Rettigheder eller Constitutionen. (Fortsættelsen følger.)