Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-03-17
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. hos Raseas Ras Syvende Aargang. No. 46. Kjøbenhavn, trykt hos P. H. Höeckes Enke. Løverdagen den 17 Martii, 1810. Obligationen eller de to Speculantere. (Fortsat.) Vi forlade nu hiin Tumleplads for Rænker og Underfundighed: Budæus's Huus, og henvende os til Supercargo Kornby. Hr. Blinks Formodning, at begge de to unge Flygtninger vilde tye til Supercargoens Huus, var kun alt for grundet. Men inden vi gaae videre, ville vi gjøre Læseren lidt nøiere bekiendt med det Kornbyske Huus. - Uagtet han var en meget formuende Mand, levede han dog meget indskrænket. Hans Huusholdning bestyredes af en vis Mad. Storm, en Original, som den uforglemmelige Jomfru Winther vilde have kunnet viist os i Thalias Tryllespeil Naturen langt troere, end nogen Pen formaaer at skildre den. Mad. Storm var en gammel, snaksom, nysgjerrig Matrone, der imidlertid forestod Kornbyes Huusholdning med en Samvittighedsfuldhed og Jndsigt, som forskaffede hende hans Agtelse. - Foruden Mad. Storm havde han endnu en gammel Tjener, ved Navn Cornelius, der i mange Aar havde faret med ham som Baadsmand, og som snarere kunde kaldes hans Ven og Fortrolig end hans Tiener. Cornelius var en ægte Dansk Sømand, sin Konge, sit Land og sin Herre lige tro og lige hengiven med Liv og Siel. Hans Jsse begyndte allerede at bedækkes af Alderens Snee, men Jlden i hans Bryst luede endnu med stærke Flammer, lig Jlden i Heklas Jndvolde mellem Nordens Jis og Sne fielde. Hans Øine tindrede og hans gamle Hjerte bankede af Fryd, naar han kun hørte tale om ædle Daad. Uden at have studeret noget Moralsystem havde han saa sunde og rene Begreber om Ret og Uret, at han aldrig feilede i sine Domme om Menneskenes gode og slette Handlinger. - Hr. Korn by var nu i Færd med at uddeele de fornødne Jnstructioner til Madam Storm. "Som jeg siger Dem, Madam!" sagde han, "to Værelser skal være istand til i Aften." - Mad. Storm. Men, Hr. Kornby, betænk dog to fremmede Personer, – Kornby. Jeg vil ingen Betænkning vide af. Værelserne skal være istand. Dersom nogen Snushane kommer for at høre om ikke to unge Mennesker ere flyttede ind her, saa svarer De nei. Mad. Storm. Men to fremmede Folk, Hr. Kornby, som ingen kjender, Man kunde jo dog ikke vide Kornby. Det er nok at De ikke ere fremmede for mig. Jeg siger Dem endnu engang, Madam, naar nogen spørger Dem om to unge Mennesker ere flyttede herind, saa svarer Denei. - Mad. Storm. Men Hr. Kornby, Kjereste, bedste Hr. Kornby. Jeg er en ærbar og sanddru Kone. Jeg har aldrig kunnet lyve. Nu har jeg forestaaet Deres Huusholdning i otte samfulde Aar som et skikkeligt Christen Menneske, men aldrig har jeg kunnet beqvemme mig til at lyve for Den eller nogen - nei, mæn har jeg ikke. Kornby(hidsig). Jh, saa svar ingen Ting - ti som en Fisk. - Mad. Storm. Ja, det kan jeg. Jeg kan være stum som en Fisk – det kan jeg. Men lyve, Hr. Kornby, det kan jeg ikke, om det saa skulde koste mit Liv. - Kornby. Lad Cornelius komme ind. (Mad. Storm gaaer). - KornbyKan Du tie, Cornelius, Cornelius. Kan De spørge om det, Herre, Kiender De ikke bedre Deres gamle Cornelius, Hvor mange Gange havde jeg gamle Skrog ikke maattet fuldseile med Top og Tavl imellem denne syndige Verdens Skjær og Klipper, dersom jeg ikke havde kunne holde tæt? Kornby. Men det er ikke nok at man kan tie, gamle Gut, man maa ogsaa vide naar man skal tale? – Cornelius. Jeg er, splitte mig, heller ikke saa ganske læns (peger paa Panden) der, Herre, Min Forstand er just ingen Fregat, som man kan føre til Ost- og Vestindien med, men det er en god jevn Cutterbrig, som kan seile paa Livets Middelhav. - Kornby. Og det Slags Fartøier ere sædvanlig ogsaa de bedste Seilere. Man faaer just ikke saa stor Fragt af dem, men de føde dog Deres Mand. - Cornelius. Det gjør De, min Tro. - Kornby. Hør, min gode Cornelius; to stakkels Skudder, som i en Storm have mistet Mast og Raa, søge Havn i mit Huus. De troe at det er en god Ankergrund, og ønske at kjølhales og kalfatres der. - Cornelius. Det er vel atter to fattige, ulykkelige Diæveler, som Herren vil give Kost og Logis, og siden faae Stand for Dank. - Kornby. Fattige og ulykkelige ere de. Men jeg haaber baade at gjøre dem rige og lykkelige. Cornelius. Hr. Kornby. Tag mig det ikke ilde op! Jeg er hverken Tyrk eller hedning - mit Hjerte er hverken af Stok eller Steen. Men jeg har, tordne mig, ofte retværgret mig, naar jeg saae hvorledes De blev lønnet for Deres Velgierninger - hvorledes De, reverenter talt, blev taget ved Næsen. Naar De kun ikke denne Gang atter støder paa blinde Skjær. Kornby. Nei, Cornelius. De to, jeg taler om, ere gode og taknemmelige Mennesker. Det er jeg viis paa Cornelius. Ja, Gud give det var saa. Men jeg frygter, Herre! Jeg frygter Deres godlidende Hjerte strander igjen her paa noget Skumpelskud. - Kornby. Vær kun rolig, gamle Knos! Den Sømand, som bestandig vilde frygte for at strande eller kuldseile, kunde aldrig brase Seil op. De to, som jeg i Dag optager i mit Huus, ere tog ulykkelige Forelskede. - Cornelius (afsides). Eil Eil Slap Du den ud! Kornby. De to grønne Stuer har jeg bestemt for dem. Men ingen maa vide, at de opholde sig der. Naar nogen kommer for at speide, snuse eller fritte, saa viser Du ham Vinterveien." Cornelius. Det skal jeg. Den første Caper, der kommer for at preie mig, giver jeg det glatte Lag. - Kornby. Men dog med Sindighed og Anstændighed. - Cornelius. Det forstaaer sig. Alting med Næson. - Kornby. Jeg har befalet Madam Storm at lade gjøre de tog grønne Værelser ryddelige. Men Dig flyer jeg her Nøglerne. Madam Storm, veed Du nok, er et Fruentimmer. Jeg vover ikke at betroe hende Commandoen. Naar de to unge Mennesker komme, saa lader Du dem trine op, og sørger for at de faae alt hvad de behøve. De vil nok ikke blive der længer end til i Morgen. Til den Tid vil Knuden uden Tvivl være løst (gaaer). - Cornelius (allene. En god Herre- god som Dagen er lang, men troskyldig, inderlig troskyldig! De sletteste Mennesker behøve kun at heise Nødsslag, og flux seiler han ud til dem med Dæksbaaden for at hielpe dem, om der end var nok saa stærk Søgang med Brændinger og Jlinger. Naar han seer Taarer er hans Hjerte strax saa blødt som Vox. - Mad. Storm lader som hun vil rydde op i Stuen. Lille Cornelius, nu skal jeg fortælle ham noget Nyt! - Cornelius. Nu, hvad er det igjen for noget Nyt? – Mad. Storm. Vi faae Fremmede. - Cornelius. Er det saa nyt? – Mad. Storm. Men ganske fremmede Frommede. - Cornelius. Pølsesnak! Mad. Storm. Fremmede, som ingen kjender, vilde jeg sige, som ingen veed hvor de komme fra, som man næsten maa være bange for at sove under ret Tag med. Cornelius. Hold inde med den Snak, Jeg taaler den, tordne mig, ikke. - Mad. Storm (nysgjerrig). Eil Eil Han kan ikke taale den Veed han da maaskee, lille Cornelius, hvad det er for Folk, Cornelius. Hvad rager det hende, Mutter, – Mad. Storm. Jkke saa ivrig, lille Cornelius. Man vil dog gjerne kjende sine Folk, for det hedder jo: man maa tude med de Ulve og synge med de Fugle man er iblandt? – Cornelius. Tud og syng hun længe nok baade med sine Ulve og Fugle Hvad rager det mig? Jeg skal nok passe min Kaas. - Mad. Storm. Jkke saa ivrig, lille Cornelius. Jeg mener kun, at man bør kjende de Folk, man skal omgaaes og opvarte? Cornelius. Har Hr. Kornby befalet hende at opvarte nogen anden end ham selv, - Mad. Storm. Jo vist har han, lille Cornelius. Han har sagt, at to Personer skal flytte herind. Men det maa vist være meget fordægtige Folk, for Herren har befalet mig, ikke at tale et Ord om dem, og hvad jeg har lovet, det skal jeg holde. - Cornelius. Jo, hun holder godt, hvad hun lover! Hør, min kjere Madam, Vil hun lyde mit Raad, saa lad som hun veed af ingen Ting. Læg Tungen for Anker, og brasikke op med utidig Snak Det kunde bekomme hende ilde. Forstaaer hun mig? - Mad. Storm. Eil Eil Og hvoraf veed han, at det eunde bekomme mig tilde, lille Cornelius, Cornelius. Hun maa vide, at Herren har gjort mig til Vice-Admiral paa dette Togt. Næst Gud og ham fører jeg Commando. Jeg har Nøglerne til de to grønne Værelser. Naar jeg behøver noget, skal jeg nok lade hende det vide. - Mad. Storm. Eil Eil Saa er lille Cornelius bleven Vice-Admiral her i Huset? Saa skal jeg vel ogsaa ret snart overlevere ham Nøglerne til alle de øvrige Døre og Laase? til Kjøkkenet - til Spisekamret, Cornelius. Det behøves ikke. Ja, naar der kunde lægges en Laas for hendes Mund, saa ønskede jeg rigtig nok Nøglen dertil (gaaer). - Mad. Storm (allene. Gaa Du kun, uforskammede Tølver! Det skal Du ikke have sagt omsonst. Den Karl er ordentlig hemmelighedsfuld. Ja, saaledes er det: naar Skarn kommer til Ære, saa veed det ikke hvor det skal være. Men jeg skal nok faae udforsket hvad det er for to Fremmede - det skal jeg Ralp. Ærbødige Tjener, Madam, Hvad jeg vilde sige og ikke lyve, er Hr. Supercargo Kornbyikke hjemme? - Mad. Storm. Nei, han er ikke. Hvad godt vilde De ham, om jeg maa spørge? - Rap. Jeg er egentlig kommen for at afgjøre en lille Pengesaa med ham. Mit Navn er Procurator Rap. - Mad. Storm. Er Deikke Casserer ved den Liigkasse, jeg er i – Rap. Til Tjeneste Madam. - Mad. Storm. De har altsaa to Embeder – Rap. Til Tjeneste Madam! Det er altid godt at have to Levebrød og to Navne at løbe paa. Naar det ene ikke vil gaae, saa gaaer det andet. - Mad. Storm. Det er meget sandt, Hr. Procurator. To ere bedre end een, og naar den ene falder kan den anden reise ham op, siger Kong Salomon. Rap. Jeg ønskede gjerne at tale med Hr. Kornby, om mueligt endnu i Dag. - Mad. Storm. Det vil være vanskeligt. Han har meget at løbe efter. – Rap. Ja, jeg veed nok, det er i Anledning af den Jomfru, som er her i Huset. Mad. Storm. Det har jeg ikke sagt. - Rap. Men der kan jo ingen forbyde Hr. Kornby at optage nogen i sit Huus. - Mad. Storm. Det kan jeg ikke tale noget om. - Rap. Han kan jo reent ud negte det. Kommer der nogen og begierer hende udleveret, saa kan han svare: pak ger, vil I gjøre Vold paa mit Huus, Mad. Storm. Det forstaaer jeg mig ikke paa, Hr. Procurator. - Rap. Han kan sige, understaaer J jer, at inqvirere hos mig, saa skal jeg lære jer noget andet. - Mad Storm. Det forstaaer jeg ikke et Ord af, Hr. Procurator. Rap. Han kan fordre Satisfaction, Reparation, Caution. - Mad. Storm. Enten De taler til mig eller til Væggen, Hr. Procurator, det kommer ud paa eet. – Rap. Og hun skal være saadan en Skjønhed, saa det Halve er nok. Mad. Storm (nysgjerrig). Skal hun det? Rap. Og snakker for sig som en Advocat. Mad. Storm. Saa er der nok nogen forelsket i hende? – Rap. Ja, to for een - Mad. Storm. Det var meget. – Rap. Naar er hun da egentlig kommet her i Huset? – Mad. Storm. Veed jeg det? De snakker til mig, ligesom om jeg havde sagt, at hun var her i Huset. – Rap. De har rigtig nok ikke sagt det, men De har heller ikke negtet det, og hvad der ikke benegtes, det antages som tilstaaet. Veed De ikke nok det, lille Madam, - Det er en gammel juridisk Regel. - Mad. Storm. Er her no et Vidnekammer, om jeg maa spørge, Kommer De her for at fritte mig, Jeg er gammel Hr. Procurator, ligesaa gammel som De, og lidt til Rap (spodsk). Det troer jeg gjerne, Madam. Det seer De ogsaa ud til. Jeg vil ikke fritte Dem. Det bevare mig Gud fra. Kan det ikke være mig eet og det samme enten Jomfruen, er her eller et andet Steds. - Mad. Storm (hidsig). Jeg veed ikke af nogen Jomfru at sige. Tael ikke til mig om nogen Jomfru. - Rap. Jeg vil ikke heller, lille Madam. Tør jeg bareste spørge, hvad Tid De mener jeg kan træffe Hr. Kornby. - Mad. Storm. Det kan jeg umuelig bestemme. - Rap. Ja, ja, saa recommenderer jeg mig (gaaer). - Mad. Storm allene. Det var ganske sikkert en Snushane - en Spion. Men see om han fik noget lokket ud af mig. Nei, naar det kommer an paa at tie, saa søger jeg min Lige. Det er dog en rar Ting at være snu. Nu har jeg erfaret saa meget, at den ene af de Fremmede er en Jomfru og at to ere forelskede i hende. Det er en god Begyndelse. Resten kommer nok (Fortsættes.) af sig selv.