Berlingske Tidende, 1836-02-04
London, den 26de Januar. - J sin Tale ved den sidste Diner i Cambringe sagde Hr. Spring Rice, med Hensyn til de irske Forhold: "Mine Herrer, strax i Begyndelsen af vort Bekjendtskab har jeg sagt Dem, at jeg ikke derfor vilde være mindre fængslet til Jrland, fordi jeg var blevet et Medlem af den engelske Stad Cambringe. Jeg sagde Dem, hvorledes jeg tænker derover, og De besvarede mit Sindelag; De erklærede, at De ikke anerkjender nogen Adskillelse af begge Landes Jnteresser; at De føle at vi alle ere Brødre, og at de, der tale om trende forskjellige Dele af det forenede Kongerige, ere de sande Repealere, der undergrave det brittiske Riges Vedbliven og Magt. Jeg paastaaer nu, at erland maa beroliges, og jeg paastaaer endvidere, at Formaalet, som vi ved den af os, i sidste Session indbragte irske Kirke-Bill havde for Øje, ikke gik mindre ud paa at sikkre den protestantiske Kirke i Jrland tilstrækkelig Underholdning. Hvis jeg kunde paatage mig at besvare al den daarlige Snak, som jeg har maattet høre over denne Gjenstand, da maatte jeg opholde Dem meget længer, end mine Lunger eller Deres Taalmodighed kunde tillade. De maae kun tillade mig at sige det, at hvis vi ville borttage alt det Unødvendige fra den irske Kirkes verdslige Ejendomme, bevillige vi dog derved Alt, hvad der udfordres til den protestantiske Menigheds behørige Underviisning i Jrland. Og hvis disse tvende Principer ikke kunne forenes, da vil jeg i det mindste ikke være nogen Reformer af den irske Kirke. Jeg ønsker at der maa blive den store Masse af hiint Lands Befolkning en gjennemgaaende og fuldkommen Retfærdighed til Deel; men jeg vil aldrig give min Stemme til en Plan, der rover Landets protestantiske Jndbyggere Midlerne til en tilfredsstillende religiøs Opdragelse. Med megen Sandhed yttrede Nogen ved en Leilighed, at den irske Kirkes Tilstand, tilbagekaldte i Erindringen Sagnet om Tarpeja i den romerske Historie. Hun forlangte de gyldne Smykker, hvilke da ogsaa bleve tilstaaede hende; men hun sønderknustes af det forlangte Gulds Vægt. Saaledes gaaer det ogsaa med den irske Kirke. Den Fare, der truer Kirken, ligger netop i Overflødigheden. Denne Overflødighed vil jeg nu vide bortfjernet; men udenfor dette vil jeg aldrig gaae. Det er netop nogle af de Forholdsregler, paa hvilke Regjeringens Opmærksomhed i den forestaaende, Parlaments-Session maa henvendes Omhyggelig ville vi foretage dem efter hinanden; og skulde vi ikke aldeles saa hurtigt, som vi ønske, tilkæmpe og Resultatet, ville vi dog faste og uden Omveje skride fremad. Vi holde fast ved den Grundsætning, ikke at beskjære Noget, ikke at opgive Noget af hvad der er rigtigt, og ikke at antage Noget, som vi holde for urigtigt, og hvis vi blive denne Grundsætnintroe, da haaber jeg, at Folket vil tilraabe Ministeriet, hvad det mod Slutningen af forrige Session raabte: "Mine Herrer, De have gjort Deres Pligt, og vi ere rede til, paany at skjænke Dem vor Tillid. Det er hiin Pligtfølelse, der nu kommer i Betragtning, ikke mindre hos Kronens Ministre, end hos ethvext, ja det ringeste Medlem af Selskabet. Det er Kilden, ikke alene til alt det Store og Ophøiede, der ligger i Characteren, men ogsaa til alt det, der bidrager til den menneskelige Lyksalighed. Og netop fordi Pligternes Kreds er saare udstrakt i vort frie Fædreland, fordi Alle og Enhver ere kaldte til de offentlige Pligters Udøvelse, maa Characterens Uddannelse og Borgerbydernes Uddannelse være den brittiske Statsmands højeste Formaal; og i Sandhed, det er ogsaa dette, der udmærker os fremfor alle andre Jordens Nationer.