Norske Intelligenssedler, 1803-11-02
et Futtet. Norske Jo Onsdagen den 2 November 1803. Chen! Obit EMMICHUS HJERuOnsöensis qvondam eeclesiæ Pastor Vir, probitate, perspicacia Humanitate, diligentiqve indesesseValde insignis. Ætate juvenis, sapientia sener. Ingens illudPrudentiæ, fidei, virtutis Exemplum. Vivet atqve vigebit perenne Excessit e terris, Sed vivit beste sublimis! Have soncta anima: Hvorfor græder Manden. Som med forstandig Rolighed mødte saa mange af Livets Skjæbner, Hvorfor vrider Oldingen saa trøsteslös fine Hænder, Han, som dog var saa beskeden i sine Bönner, Som dog har forhen liidt smertelige Tab: Hvorfor jamte sig de uskyldige, ellers saa ubekymrede Børn Er det da ikke Menneskenes fælles Lod at døe, Er det da noget Nyt. At Straaet, som voxer i Dag, i Morgen afhugges og visner: Nei, Men her blev en af Guds Engle paa Jorden revet bort Fra en Kreds som hun endnu længe kunde signe. Her tabte Manden for tidlig en ligesaa om og fortrolig, som from og forstandig Hustroe, En viis Bestyrerinde af hans Velfærd, som er et Huses Grundstötte, En urokkelig Veninde i Fryd og i NødUovertalelig vristede Döden her den kjæreste StöttestanUd af en graahærdet Faders Haand; Her bleve saa mange umyndige Sönner og Döttre For stedse berøvede den ömmeste Moders Pleie. I Midten af Menneskenes sædvanlige Levealder, Uden egen Brøde udmarvet ved Sygdom, Prøvet og luttret ved langsomme Lidelser, Döde hun inderlig elsket af alle Gode som kjendte hende Hun hviler herDen sjeldne Qvinde, Hustroe og Moder, Hun hviler herDen sjeldne Qvinde, Hustroe og Moder, Velædle Madame ANTOINETTEALETTEST fød ROHDE. Fra den 3die December 1763. Til den 17de October 1802. Var hendes Löb tilendebragt. Hun var imidlertid gift udi 18 Aar og 6 Maaneder med Handelsmanden Herr BERGEPLADE STOLTENERS Som kjendte og vurderede hendes Dyder, som nu begræder hendes Savn. Af deres Børn overleve 6 Moderens Död, Med disses Jamren, Med Ægtemandens Taarer, Blander sig hendes gamle Faders dybe Suk Og Venners sörgmodige Klager. Men Intet kalder hende tilbage. Graven opkastes. Snart skal hun gjemmes. Hendes forklarede Skygge synes at svare, IGraven er stille, derhen vil jeg ile, Der boer jo Freden, der finder man Hvile Der stiller jo Kjærlighed Lidendes Smerte, Og Palmen der lønner det elskende Hjerte Bekiendtgiørelser: giærne har jeg maattet erfare, at nogle af de Kiøbmænd her i Byen der have befattet sig med Vertshuushold og Marketenterie, endnu ikke have villet opfylde den Anmodning som jeg, under 11te d. M. - i Ugebladet No. 41 - har gjort dem, nemlig: at afholde sig fra denne for dem, ved Rescriptet af 2den Augusti 1799, forbudne Næring. Jeg veed ikke hvorledes jeg skal fortolke dette deres Forhold, thi dersom det skeer for at trodse, da maae Vedkommende selv indsee, at dette aldrig kan faae noget, for dem, fordeelagtigt Udfald, saasom en gieldende Lov er dem imod; og skeer det blot for at skaffe Politiet noget at bestille, saa er det ikke enten klogt eller hæderlig handlet. Det beroede jo paa Vedkommende selv at vælge den Næringsvei de vilde benytte sig af, og naar de fandt større Lyst til Vertshuushold, end til Kiøbmands-Handel, hvorfor toge de da Borgerskab som Kiøbmænd, Efter Lovene er en Orden i Tingene nødvendig, og naar Vedkommende ikke ville, efter min venskabelige Anmodning, finde sig i at iagttage denne, saa nødes jeg til ved Tvang at bringe dem dertil. Virkelig er dette sidste mig yderlig ukiært; men det kan ikke undgaaes dersom Vedkommende ikke selv ville bestemme sig til at efterleve det anførte Rescript, og herom er det jeg herved, endnu eengang, vil have dem erindret.