Aalborg Stiftstidende, 1835-04-04
Posten fra London af 27de indtraf den 30te i Hamborg, men bragte ikke noget af Vigtighed om de senere Parlaments=Forhandlinger; disse ville først faae almindelig Jnteresse, naar Hovedqvæstionen, om hvilken Oppositionens Motion er forkyndt til den 30te, kommer under Discussion; imidlertid har man, ved et Par mindre betydelige Forpostfægtninger, i hvilke Ministrene bleve overstemte, forberedt sig til Hovedslaget. Ved Afstemningen om Gyldigheden af et Parlamentsvalg i Charam vare 161 Stemmer imod og kuns 130 for Ministeriet; ved en anden Afstemning i en Sag af omtrent samme Art var Oppositionens Majoritet hele 110 Stemmer. J Mødet den 24de blev det vedtaget, at tos Biller, som Robert Peel har foreslaaet, den ene angaaendes Tiendevæsenet, den anden betræffende Tolden paa Tømmer, der indføres fra Europa, kunne forelægges Huset. Billen angaaende Dissenternes Ægteskaber vil ligeledes med dette første passere Parlamenterne. Denne Bill foreskriver, at Dissenterne skulle afslutte deres Ægteskabscontracter for en Magistratsperson, men at det derefter skal overlades til dem selv at fuldbyrde den festlige Vielse i hvilken Kirke de ville, istedetfor, at de hidtil vare bundne til den herskende Kirkes Ritus. Naar de fornødne Oplysninger og Beviisligheder, hvortil ogsaa hører Beviis for, at de ikke ere Medlemmer af den herskende Kirke, ere fremlagte for vedkommende Øvrighedsperson, kunne Parterne, 14 Dage efter, atter indstille sig for denne, for at indgaae den ægteskabeligen Forbindelse, hvilken ansees for sluttet, saasnart de have underskrevet den simple Erklæring, at de i Fremtiden ville ansee hinanden for Mand og Hustrue. Øvrighedspersonen indsender denne Erklæring til vedkommende Sognepræst, som derpaa, imod Erlæggelsen af et bestemt Gebyr, indfører Ægteskabet i Kirkebogen. - Forresten har Huset, i dets sidstelMøder, kun beskjæftiget sig med ubetydelige Petitioner, og s begge Partier synes at opbevare deres Kræfter indtil den egentlige Kamp giør Fordring paa dem. Torypartiet har endnu Hovedet høit i Veiret; efter Oppositionsbladene yttrer det i forskjellige Deele af England, især i Vorkshire, megen Virksomhed; det bliver ved at speculere paa en nærforestaaende Oplysning af det nærværende Parlament og bereder sig, ved Indretningen af Valgcommitteer, paa at forskaffensig Seieren ved det nye Valg af Parlamentsmedlemmer, som da vilde finde Sted. Under al denne Spænding, som Tilstanden i GammelEngland selv holder Ministeriet i, glemmer det dog ikke at henvende sin Opmærksomhed paa Forholdene til Udlandet. Orientens Stilling og den russiske Colos ere ei heller lette at tabe af Sigte, og Mangel paa Aarvaagenhed mod denne Kant vilde, om Ministeriet gjorde sig skyldig deri, nedsætte det mere i John Bulls Øine end nogetsomhelst Misgreb i den indre Bestyrelse. Bladet Times meddeler nemlig, og rimeligviis officielt, at Fyrstendømmerne Moldaus og Wallachiets Uafhængighed af den ottomanniske Port ler anerkjendt af Storbritanien. Saaledes ere Berørelses Punkterne mellem Rusland og Porten betydeligt formindskede og, som følge deraf, Udvidelsen af Ruslands Jndflydelse paa Portens Anliggender idet mindste forhalet. Det var disse Fystendømmers Forhold, som hidtil gav Rusland Leilighed, til, med et Skin af Ret, at forfølge sine Planer mod Tyrkiet; disse Forhold forsynede det med Paaskud til at foreskrive Ottomannerne Love, under Skin af Fyrstendommernes Beskyttelse. Alle Fredsslutningerne, ligefra Freden i Kaigaardschi 1774 indtil Freden i Adrianopel i 1829, havde mere eller mindre Fyrstendømmernes Forhold til Grundvold, og, endnu i nyeste Tider, have russiske Hære fæstet Fod i Tyrkiet og russiske Generaler udstrakt deres Magt over en Deel af Portens Besiddelser, blot under Paaskud af, at lordne Regjeringen i hine Fyrstendømmer. Endskjøndt de ved Freden i Adrianopel bleve givne tilbage til Porten, har Rusland dog vidst at faae anordnet en vedvarende og streng Quarantaine imellem Fyrstendommerne og de egentlige tyrkiske Provindser, en Foranstaltning, om hvilken Tyrkiet vel neppe var bleven anmodet, naar man ikke fra russisk Side tilstrækkelig havde overbeviist sig om dets Afmagt. Denne Quarantaine, som oven kjøbet er underlagt den russiske Consuls Bestyrelse, foranlediger, at alle Handelsforholden ledes til Ruslands Fordeel. Allerede af den Grund er valtsaa Anerkjendelsen af Fyrstendommernes Uafhængighed en vigtig Act, men bliver endnu betydeligere i almindelig politisk Henseende, hvorfor ogsaa Times overøser Udenrigsministeren, Hertugen af Wellington, med Lovtaler for den diplomatiske Dygtighed, han i denne Sag har lagt for Dagen, og betræffende de deraf flydende Fordele for den europæiske Politik yttrer Bladet sig saaledes: "Ved denne Act sættes Fyrstendommerne i Classe med Stater, hvis Tilværelse vil blive eragtet fornøden for at opretholde Ligevægten i de europæiske Anliggender. Jngen russisk Soldat vil meere kunne passere Pruth, uden at den russiske Regjering i en vis Grad giør sig ansvarlig mod England for et saadant Skridt.