Kiøbenhavns Postrytter, 1793-11-08
Den forrige Commune-Procurator Manuel var det slette Vidne. Præsidenten tilspurgde først ham: Har Deikke ført Correspondence med Elisabeth Capet? – Ney. Derefter spurgde han Dronningen: Har De aldrig havt hemmelige Samtaler med Manuel i Templetaarnet, Ney. Nu fremstod Bally som syvende Vidne. Han erklærede, at det, den unge Prinds i Templetaarnet skulde have sagt om hans Moder og Prindsesse Elisabeth, var aldeles ugrundet. Dronningen fik derpaa følgende Spørgsmaale: Hvormange Præster havde De forhen hos Dem paa Slottet? – Vi havde blot dem, der læste Messen. Vare de eedsvorne? - Loven tillod Kongen at bruge, hvilke Præster han fandt for godt. Hvorpaa gik Samtalen ud, da De med Barnave og Pethion vendte tilbage fra Varennes til Paris Paa ganske ligegyldige Ting. Det ottende Vidnes, Jean Baptist Percevals (forhen Greve d'Estnings Adjutants) Udsigende angik allene Giestebudet paa Thuillerie=Slottet den 1ste October 1789. Som niende Vidne fremstillede sig nu en Pige, ved Navn Millot, som havde tient i Versailles. Hun sagde, at hun engang i Aaret 1788 havde taget sig den Friehed at spørge den forrige Greve af Cogny, da hun fandt ham ved godt Lune: "Om Keiseren endnu vilde fortsætte Tyrkekrigen, Gud forbyde det Det vilde jo ruinere Frankrige, da Dronningen sender sin Broder saamange Penge, at det allerede skal beløbe sig til henved 2000 Millioner. "Deri har du fuldkommen Ret, svarede den gode Greve mig. Det har kostet os allerede over 200 Millioner; og dermed er det endda ikke gjort. – "Saa veed jeg da ogsaa, blev Millot ved, og det fra adskillige Personer, at Dronningen havde foresat sig at bringe Hertugen af Orleans af Dage. Men Kongen fik Nys derom, og lod Dronningen visitere. Man fandt to Pistoler hos hende, og hun blev 14 Dage derefter indelukket i sit Værelse. Herpaa svarede Dronningen: Jeg kan vel af min Gemal have faaet Ordre til at holde mig i 14 Dage inde paa mit Værelse; men det er derfor ikke just skeet af den Aarsag, Joseph Terrason var det tiende Vidne. Han sagde, at Dronningen ved Tilbagekomsten fra Varennes, da hun steg ud af Vognen, havde givet saavel Nationalgarden, der havde escorteret hende til Paris, som de omstaaende Borgere de hævngierrigste Øyekast. Heraf drog han den Slutning, at hun vilde søge at hævne sig. Og kort derefter indtraf Blodbadet paa Martispladsen. Som ellevte Vidne fremstod Baptist Labenette, som sagde, at Dronningen havde villet lade ham myrde, og at tre Personer havde faaet denne Commission. Præsidenten spurgde Dronningen: Har de læst Orateur du Peuple? – Aldrig. Som tolvte Vidne sagde Dufresne, at han som Gensd', arme var tilstæde, da Dronningen fik Bouqvetten med Billetten i, og at der i denne stod følgende Ord: "Hvad giør De her, Vi have Arme og Penge til Deres Tieneste. Det trettende, fjortende og femtende Vidne var Magdalene Rosay, den forrige Fangevogters Kone i Conciergeriet; Richard, hendes Mand; og Madame Axel, som i 41 Dage havde været Opvarterske hos Dronningen i bemeldte Fængsel. Deres Udsigende angik blot oftnævnte Bouqvet og billet, og indeholdt intet Nyt. Ligeledes var det sextende Vidnes, Gensdarmen Gik berts, Udsigende af ingen Betydenhed. Nu fremstod, som syttende Vidne, den bekiendte forrige Greve Carl Henrich d'Estning. Han havde, sagde han, kiendt Dronningen saalænge hun havde været i Frankerige. Han havde for sin egen Person Aarsag nok til at beklage sig over hende. Dog vilde han upartisk følge Sandheden. Hans Forklaring gik fornemmeligen ud paa den Flugt, som den Kongelige Familie vilde i Versailles foretaget sig den 5te October 1789. Præsidenten spurde d'Estning, om han den Dag var tilstæde paa Slottet i Versailles. – Ja. Saae De Dronningen, der Ja. Hvad hørde De dengang paa Slottet, Nogle af Personerne ved Hoffet fortalte Dronningen, at Folket fra Paris kom til Versailles, for at myrde hende, og raadede hende derfor til at reyse. Derpaa havde Dronningen med sin sædvanlige Sielstorhed svaret: Komme Pariserne herhid for at myrde mig, saa kan den dersom brædu det ikke skee uden for min Gemals Fødder. Jeg reyser ikke allene". – Det har sin fuldkomne Rigtighed, svarede Dronningen. Man vilde formaae mig til at flygte allene; thi jeg allene, sagde man, var i Fare. Jeg gav altsaa det af Vidnet anførte Svar. Præsidenten spurgde d'Estning videre, Var De ikke bemeldte Dag (den 5 October) som General Commandant i Spidsen for Nationalgarden. Om Eftermiddagen var jeg i Municipalitetet. Skede det ikke i den Hensigt, at faae Tilladelse til at følge Ludvig Capet til hans Tilflugtsted, og derefter at føre ham tilbage til Versailles, – Da jeg saae, at Kongen havde besluttet at opfylde den Parisiske National gardes Ønsker, og at Dronningen viiste sig med sin Søn paa Balconen, for at forkynde Folket, at hun med Kongen og hendes Familie vilde reyse til Paris, saa anholdt jeg hos Municipalitetet om Tilladelse til at ledsage dem derhen. Herpaa blev d'Estning confronteret med Convent Deputeret le Contre fra Versailles, da Sidstmeldte forklarede, at destning havde havt i Commission, først at anvende alle muelige Midler til at bringe Forliiget med Pariserne i Stand, og ifald dette ey lykkedes, da at bruge Magt imod Magt. (Fortsættelsen følger).