Berlingske Tidende, 1834-01-10
London, den 28de December. Under den fuldkomne Mangel paa indenlandske vigtige Begivenheder, er den offentlige Opmærksomhed nu i Særdeleshed, spændt paa den forestaaende Congress i Wien. Selv Conservativ Tidenderne, der gjerne vilde see Jndskrænkninger af Liberalismuspaa Continentet, fornemmeligen i Frankrige, hvis Exempel har virket og endnu virket saa mægtigt paa vort Publicum, see hiin Forsamling med Mistro imøde, i det de paa en besynderlig Maade have sat sig i Hovedet: at de for en Deel kunne være beregnede paa en Sønderlemmelse af Tyrkiet. Vore Kandestøbere have nu een Gang faaet den fire Jdee, at det Russiske Cabinets hele Stræben gaaer ud paa at sætte sig i Besiddelse af Constantinopel, og at gjøre det Sorte Hav til en Jndsøe i dets uhyre Rige, hvor det i fuldkommen Tryghed kan bygge sine Flaader, og derpaa udstrække sine Polyparme videre. De mene, at Østerrige og Preussen, der ellers vilde føle sig kaldte til at modsætte sig med det øvrige Europa disse Kæmpeplaner, ere for meget bundne ved deres Frygt for politiske Nyheds=Forandringer, og vilde derfor, mod en Andeel i Byttet vise sig saa meget beredvilligere til at lade Rusland i Syden skalte og valte efter Behag. Under slige Omstændigheder see de Liberale med Glæde den Eendrægtighed, der hersker mellem vort Cabinet og det Franske; og selv vore Torver (endskjøndt de ikke gjerne tilstaae det) erkjende at der gives en stor Magt paa Continentet, der i dette Tilfælde har samme Jnteresse for England, og synes at være beredt til, i Fælledskab med os at modarbeide den Russiske Ærgjerrighed. Virkeligen hersker der stor Virksomhed i vore Havne, og inden kort Tid ville vi vel have 16 til 18 Linieskibe i Levanten; et Beviis paa, at vor Regjering paa en vis Maade deler Publikums Frygt, og, ligesom den Franske, vil være belavet paa Jmidlertid fortsætte Torverne deres indre Krig mod Whigerne; og da der just intet Beqvemmere haves ved Haanden, saa holde de sig stedse til den meget omtalte Kongelige Commission, hvilken de sammenligner med Landstrygere, Luftspringere o. s. v. Forresten have dog blot faa Corporationer havt Mod til at nægte samme at see ind i deres Anliggender, og selv hvor dette er i skeet, have Commissairerne af andre Kilder erholdt Oplysninge: nok, der sætte dem i Stand til et aflægge en temmelig nøiagt Beretning over sammes Væsen. Man maa vistnok erkjende, at en saadan blot af Ministeriet udnævnt Commission (om endog i Kongens Navn) ikke har Ret til at tvinge Nogensomhelst til at aflægge Vidnesbyrd for sig, eller imod hans Villie at tage ham i Eed. Men da næsten alle Commissioner i de sidste tyve til tredive Aar have været af dette Slags og aldrig fundet Modsigelse, saa bør man ikke ansee Torvernes nuværende patriotiske Raserie for andet end Chikaner. Men uagtet mangfoldige af Corporationerne vare udartede til strafværdige Monopoler, kan man dog ikke nægte, at de locale og eiendommelige Bestyrelser, der, næsten ganske uafhængige af Ministeriet, dreve deres republikanske Væsen – om endog aristokratiskt – dog have bidraget væsentligen til hele Nationens individnelle Udvikling og dermed forbundne Stigen. Derfor staaer det ogsaa til at haabe, at man ikke vil haardnakkent hænge fast ved en theoretisk Eensformighed, men blot sørge for at forebygge altfor store Misbrug, ved Borgerskabets almindeligere Deeltagelse i den locale Bestyrelse.