Aarhuus Stifts-Tidende, 1813-11-19
Den 7de Oktater brød Keiseren op fra Dresden. Den fiendtlige Armee fra Schlesien, der rykkede frem mod Würtzen, tiltraadte strax derpaa dens Tilbagetog, og gik over igien paa den venstre Bredde af Mulda. - Fyrsten af Moskwa rykkede mod Dessau og stødte paa en preusisk Division. General Delmas kastede den, og fratog den 3000 Mand og 6 Kanoner. - Efter at man havde bemægtiget sig alle fiendtlige Broer, var det Keiserine Hensigt at gaae over Elben, at maneuvrere paa den høire Bredde fra Hamborg af indtil Dresden, at true Potsdam og Berlin, og tage Magdeborg, til Operationernes Centrum. Men den 15de erfoer Keiseren i Deben, at den bayerske Armee havde forenet sig med Østerrigerne og truede Nederthinen. Dette ubegribelige Frafald lod forudsee at andre Fyrster ville følge efter, og bevægede Keiseren til den Beslutning, at drage tilbage til Rhinen, at forandre hele sin Plan, og forlægge sit Hovedqvarteer til Leipzig. Jmidlertid havde Kongen af Neapel der var bleven staaende ved Freyberg erholdt befaling at forandre Front og trække sig til Penig og Frohburg, og operere mod Wurzen og Wittenberg. Da en østerrigsk Division, der holdt Augustsburg besat, giorde denne Bevægelse vanskelig, saa angreb Kongen den, slog den, fratog den adskillige Batailloner, og gjorde derpaa sin Vending til høire. Jmidlertid havde den fiendtlige Armees høire Fløi, der bestod af Wittgenstrins russiske Korps, paa Efterretningen om Kongen af Neapels Front-Forandring, trukket sig til Altenburg, rykkede frem til Frohburg, derpaa med den venstre Fløi til Borna, og stillede sig imellem Kongen af Neapel og Leipzig. Pludseligen vendte Kongen sig om, marscherede mod Fienden, kastede ham, fratog ham 9 Kanoner og 1000 Fanger, og drev ham tilbage hiinsides Elsteren, efterat have biebragt ham et Tab af 4-5000 Mand. Begge Hæres Stilling lod nu forvente et stort Slag. - Og virkeligen forkyndte Fyrsten af Schwarzenberg, den fiendtlige Armees Overanfører, allerede den 15de ved Parolen, at der den følgende Dag vilde blive leveret et almindeligt og afgiørende Slag. Om Morgenen, Kl. 9 rykkede den store allierede Armee frem imod os. Trende Kolonner trængte frem, dækket af 200 Jldsvælg. Kl. 10 var Kanonaden almindelig, og Kl. 11 befandt begge Armeerne sig i Byerne Delitsch, Wachau og Liberwolkowitz i morderlige Kampe med hinanden. Disse Byer bleve sex eller syv Gange angrebne af Fienden, der bestandigen dreves tilbage og bedækkede Tilgangene med fine Liig. Grev Laurision forsvarede med det 5te Korps Byen til Venstre (Libervolkowitz); Fyrst Poniatowsky med sine brave Polakkere forsvarede Byen til Høire, (Delitsch) og Hertugen af Bellund forsvarede Wachau. Ved Middagstid afsloges Fiendens sjette Angreb; vi vare Herrer af tre Byer og havde gjort 2000 Fanger. Næsten paa samme Tid rykkede Hertugen af Tarent frem over Holzhausen mod en fiendtlig Forskandsning, som toges i Stormskridte Øieblikket syntes afgiørende. Keiseren befoel Hertugen af Regio og Treviso at ile Byerne til Hielp med sine fire Divisio ne af den unge Garde, og lod bringe et Batterie af 150 Kanoner til Centrummet, der havde til følge, at Fienden trak sig tilbage, overladende os Valpladsen, Men nu tog Fienden sin Reserve til Hielp. General Meerweld, der en Chef kommenderede den østerrigske Reserve, ofløste Tropperne med 6 Divisioner, paa alle Angribs=Punkter, og den keiserl. russiske Garde, der udgjorde den russiske Armees Reserve, afløste den i Contrummet. Den russiske Gardes Kavallerie og de østerrigske Kyrasserere styrtede fra deres venstre Flanke løs paa vor høire Fløi, indtog Deelitz og sværmede rundtomkring Hertugen af Bellunds Quarreer. Paa samme Tid som General Latort med det polske Kavallerie paa høire Side af Machau angreb det fiendtlige Kavallerie angrebes de paa venstre af Kongen af Neapels Kyrasserere. Det fiendtlige Kavallerie sloges, 2 hele Regimenter bleve paa Valpladsen. Paa Stedet lod Keiseren, Garde-Divisionen Curial rykke frem til Fyrst Poniatowskys's Forstærkning. Byen angrebes og toges med Bajonetten, der giordtes 1200 Fanger, hvoriblandt den østerrigske General Meerwen selv. Og nu var Kamppladsen vor. General Malson var bliven saaret. Kavalleringeneral Latour-Marbourg, ble Hoften bortskudt ved en Kanonkugle. Vort Tab paa denne Dag bestod i Døde og Saarede af 2500 Mand. Det fiendtlige Tab kan uden at overdrives angives til 25000 Mand. Fyrst Poniatowsky blev paa Valpladsen udnævnt af Keiseren til Marskal af Frankrige, og hans Korps bevilget et stort Antal Ærestegn. General Bertrand var paa samme Tid bleven angrebet af Generalerne Thieleman, Giulay og Lichtenstein i Byen Lindenau. Fra begge sidder opstillede man 50 Kanoner. Kampen varede 6 Timer, uden at Fienden kunde vinde en fødsbred Land. Endeligen afgjorde Bertrand Seieren ved et Angreb af hans Reserve, og tilintetgjordte ikke allene Fiendens Hensigter, at bemægtige sig Broerne ved Lindenau og Leipsigs Forstæder, men tvang ham endog til at rømme Kamppladsen. - Ved Leipzig og omtrent 2 Mile fra Kamppladsen, hvor Keiseren befandt sig, var Hertugen af Ragusa bragt til Fægtning. Gandske ene overladt sin egen Magt, forsvarede han Leipzig og sin Stilling den hele Dag; men leed stort Tab. Generalerne Compans og Fraderichs bleve saarede. Om Aftenen nødtes Hertugen, der selv var bleven let saaret, at trække sig tættere sammen, og maatte ved denne Bevægelse lade adskillige demonterede Kanoner og endeel Vogne i Stikken. Slaget ved Wachau havde tilintetgjort alle Fiendens Planer; men hans Armee var saa talrig, at han endnu havde Ressourcer. J al Hast tilbagekaldte han om Natten de Korpser han havde ladet tilbage paa Operationslinien og de ved Saalen blevne Divisioner; og saa paaskyndede han General Benningsens Marsch der ankom med 40,000 Mand. Da Keiseren erholdt Efterretninger om disse Forstærkningers Ankomst og havde indseet, at Fiendens Stilling var meget stærk, saa besluttede han at trække ham hen paa et andet Terrain. Den 18de, Kl. 2 om Morgenen, nærmede han sig Leipzig paa en Miilsvii nær, og opstillede sin Armee, den høire Fløi i Connewitz, Centrummet Probstheyde, og den venstre Fløi i Støtteritz. Keiseren begav sig for sin Person til Møllen i Ta. Kl. 9 meldte de lette Fortropper, at Fienden var brudt op paa hele Linien. Kl. 10 begyndte Kanonaden. Fyrst Poniatowsky og General Lefol forsvarede Broen, for Connewitz. Kongen af Neapel befandt sig med det 2det Korps i Prodstheyde, og Hertugen af Tarent i Holzhausen. Denne overfløiedes, hvorpaa Keiseren befoel, at han skulde opstille sig i Byen Støtteritz; Kanonaden var strække lig Hertugen af Castiatione, der forsvarede et Krat i Cenerumet, holdt sig der den hele DagDen gamle Garde var opstillet som Reserve paa nog Høider og dann de 4 store Kolonner, der vare rettede mod de 4 Hoved Angrebspunkter. Slagets Udfald beroede paa Byen Prodstheyde. Firegange angreb Fienden, den med betydelig Magt; stregange blev han med stort Tab dreven tilbage. Kl. 5 om Aftenen lod Keiseren si Reserve-Artillerie tykke frem, og drev Fiendens samt lige Jldsvælg over en halv Miil tilbage fra Kamppladsen. Jmidlertid angreb Armeen fra Schlesien den Halleske Forstad. Alle deres Angrebe strandede. Med stor stedelen af dens Magt forsøgte den at gaae over ParthaTre Gange lykkedes det dem at stille sig paa dens venstre Bredde, og tregange blev den af Prindsen af Moskva kastet og dreven tilbage med Bajonetten. Kl. 3 om Eftermiddagen var saavel paa denne Side mod Schlesie-Armeen, som paa den Side hvor Keiseren befandt sig med den store Armee, Seleren vor. Men i dette Øieblik gik hele den sachsiske Armee. Jnfanterie, Kavallerie og Artillerie, og det Würtembergske Kavallerie, samtligen over til Fienden. Af den hele sachsiske Arme blev kun dens Overanfører, General Zeschau, og 500 Mand, tilbage. Dette forræderie foranledigede ikke allene Løkker i vore Linier, men overleverede ogsaa Fienden det vigtige Sneverpas, som var anbetroet den sachsiske Armee, der drev Jnsamien saavidt, at de paa Stedet rettede deres 40 Kanoner mod Divisionen Durutte, der bragtes i Uorden. Fienden gik over Partha og marscherede mod Reidnitz, som han bemægtigede sig. Han befandt sig nu kun en halv Times Vei fra Leipzig. Keiseren afsendte sin Gorde til Hest under General Nansouty med 20 Artillerie stykker, for at tage Tropperne, som langs med Par tha rykkede frem for at angribe Leipzig, i Flanken. Han selv begav sig med en Division af Garden til Byen Reidnitz. Hurtigheden af disse Bevægelser, gienstillede snart igjen Ordenen. Byen blev igien taget, og Fienden drevet langt tilbage. Kamppladsen blev ganske i vor Magt, og den franske Arme blev lei rende paa Leipzigs Marker, som den kort forhen havde været det paa Wachaus. Gen. Vial og Rochambenu ere hæderligen døde Vort Tab paa denne Dag kan regnes til 4000 Mand af Dræbte og Saarede. Mangel paa Munition, da Armeen i de sidste 5 Dage havde gjordt over 220,000 Kanonskud nødte den franske Armer til at frasige sig Frugterne af begge hine Seire, og drage nedad Erfurt for at erholde nye forraad. Men denne Bevægelse var ikke uden Vanskelighed, da "Alt skulde passere giennem en Defile af en Miils Længde der er giennemskiaaten af 5 til 6 Broer. Man gjorde Keiseren det forslag at sende 6000 Mand og 60 Kano, ner til Leipzig, der er forsynet med Volde, for at besætte denne Stad som Spidsen af Defien, ag stikke sammes store Forstæder i Brand for at forhindre Fienden at sætte sig fast der. Saa skiendig den sachsiske Armees forræderie endog var, saa kunde Keiseren dog ikke beqvemme sig til at ødelægge en af Tydsklands skiønneste Stæder, og det for dens Konges Øine, der fra Dresden var fulgt Keiseren herhid og saa inderligen var bebrøvet over hans Armees Forhold. Hellere vilde Keiseren løbet Faar at tabe nogle hundrede Vogne, end satte denne barbariske Beslutning. Ved Daggrye var to Trediedele af Armeen passeret Desteen. Hertugen af Tarent og FyrstPoniatow ky bevogtede Forstæderne. Fra Leipzigs Magistrat afsendtes en Deputation til den østerrigske Hærfører Fyrsten af Schwarzenberg, for at bønfalde har om ikke at giøre Staden til Kampplads, der vilde have dens Ruin til følge. Kl. 9 sterg Keiseren til Hest, tog ind i Leipzig og besøgte Kongen. Han overlod det til denne Prinds at giøre hvad han vilde, og ikke at forlade sine Stater. En i Dresden oprettet og under den unge Garde indlemmet, sachsisk Bataillon, lod Keiseren opstille for Kongens Pallads for at beskytte ham mod de første fiendtlige Bevægelser. Jmidlertid erfoer Fienden snart, at den største Deel af Armeen havde rømt Leipzig, og der kun endnu befandt sig en stærk Arriergarde sammesteds. Tarent og Poniatowsky angrebes heftigt, men drev Fienden fleregange tilbage. Men de i Staden tilbageblevne Sachsere, skiøde fra Voldene paa vore Tropper; dette bragte endeel Uorden blandt dem, og paaskyndede Tilbagetoget. Keiseren havde befalet Jngenieurerne at anbringe Flakkerminer under Broen mellem Leipzig og Lindenau, ifor i sidste Øieblik at sprænge den i Luften, og derved opholde Fiendens Marsch, og lade Bagagen Tid til at passere. Oberste Montfort var overdragen denne Operation. Jsteden for at derigere samme og give Signalet dertil, befalede denne en Corporal og 4 Sapeurer at sprænge Broen i Luften saasnart Fienden lod sig see. Da Korporalen, et Menneske uden Jndsigt og som slet forstod hvad som var ham overdraget, hørte de første Gevær skud fra Stadsvoldene, saa tændte han Minerne i Brand og sprængte Broen. Endeel af Armeen befandt sig endnu med en Park af 80 Kanoner og nogle hundrede Vogne paa den anden Bredde. Da Spidsen af denne Deel af Armeen ankom til Broen og saa den sprængt, troede de, at den befandt sig i Fiendens Magt Fra Geled til Geled lød det skrækkelige Udraal: "Fienden, er bag os og Broerne ere afbrudte!" Disse Ulykkelige løbe ud af hinanden og søgte at redde sig. Hertugen af Tarent svømmede igiennem Floden; General Lautiston, der var mindre heldig, druknede; Fyrst Poniatow sky, der reed en flygtig Ganger, styrtede i Vandet og er ikke siden fundet. Keiseren erfoer først denne Ulykke da ethvert Middel var forsilde til at afhielpe samme. - Oberste Montsort og Korporalen er overleveret en Krigsret. Endnu kan man ikke vurdere Tabet. som denne ulykkelige Begivenhed har foranlediget; men man regner den efter et løst Overslag paa 12000 Md. og flere hundrede Vogne. De heraf ved Armeen frembragte Uordener har givet Sagerne et andet Udseende. Den seierrige franske Armee ankom til Erfurt som en slagen Armee. Armeens Sora over hine mange Braves Tab ere beskrivelig. Ogsaa fra General Regniet har man intet hørt; man veed hverken om han er fangen eller dræbt. Keiseren er giennemtrængt af den dybeste Smerte. Hans forsigtige Dispositioner, hans mange Anstrængelser og Arbeider seer han saa skrækkeligen tilintetgjorde, og det ved Efterladenhed. - Den 21de gik Armeen ved Freyburg over Unstrutt. Den 23de indtraf Keiseren i Erfurt. - Fienden, der ved Slegenden 16de og 18de var sat i Bestyrtelse, har ved Ulykken den 19de igjen erholdet Mod og Stierens høie Følelse. Den franske Armee har efter saa glimrende Bedriftet tabt sin hele seierrige Stilling.