JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Adresseavis for Børn, 1781-09-26
En meget anselig og rig Mand, som førde en Proces med en fattig Mand, vilde engang bestikke ham med en stor Sum Penge, at han skulde dømme til hans Fordeel. Men Morus svarede ham med et ædelt Mishag: "Hvortil skal denne Foræring? Dersom De har Ret, saa behøver De jo ikke at afkjøbe mig en god Dommen dersom De har Uret, saa kan al Deres Rigdom, ja al Verdens Skatte, ikke bevæge mig, at dømme til Deres Fordeel. Ved en saa streng Retfærdighed, som han beviisde i alle sine Handlinger, kunde det ikke feyle at han jo gjorde sig mange slette Mennesker til Fiender, som fortrød, at han ikke vilde begaae nogen Uretfærdighed til deres Fordeel. Deriblandt vare nu ogsaa nogle anselige og mægtige Mænd, som indbyrdes forbandt sig, ikke at hvile, førend de havde styrtet ham.
Adresseavis for Børn, 1781-09-26
De anstillede alle Slags falske Klagemaal imod ham, og vidste at drive Sagen saa vidt, at den uskyldige, den retskafne, den ærlige Morus blev dømt til Døden. Han anhørde sin Dødsdom med den største Rolighed, tog Afsked paa den ædelste Maade med sine uretfærdige Dommere, og bad Gud, at han herefter vilde bevare Kongen fra ligesaadanne Uretfærdigheder, og vendte tilbage igjen til sit Fængsel. Her biede et Optrin efter ham, ved hvilket Hjertet havde maattet briste paa en Mand af mindre Standhaftighed. Han fandt sin kjereste Datter, Frue v. Roper, ved sin Ankomst, som var kommen til Fængselet, for nok engang at see sin ulykkelige Fader. Uden at være i Stand til at tale, styrtede hun sig i hans Favn, og blev livløs hængende om hans Hals. "Min Fader. – o, min Fader!" Det var alt, hvad hun med en svag døende Røst Tid efter anden kunde bringe. Morus omfavnede hende paa det ømmeste, og søgde at trøste hende. "Min Lidelse, sagde han, kom mer fra Gud; thi jeg har ikke selv paadraget mig den. Men Guds Tilskikkelser ere altid vise for Børn. og gode, uagtet vi ey stedse kunne begribe samme. Altsaa ville vi underkaste os hans hellige Villie, og bære med Taalmodighed, hvad hans urandsagelige Raad har besluttet over os. Saaledes blev han ved i en heel Time at trøste hans Datter, og han gjorde det med en saa uforstilt Rolighed, som om Sagen ikke angik ham selv. Aftenen tilbragde han med Bøn og fromme Betragtninger, og sov derpaa hele Natten igjennem saa roeligt, som om der slet intet havde mødt ham.
Adresseavis for Børn, 1781-09-26
Den følgende Morgen kom en af hans bedste Venner, Jacob Pope, ind i Fængselet til ham, for at lade ham vide, at Dødsdommen om nogle Timer skulde fulbyrdes paa ham. Men han henflød i Taarer, og kunde ikke faae fremført de skrækkelige Ord. Morus derimod blev gandske rolig, og trøstede sin Ven med Haabet om et bedre Liv, i hvilket de skulde finde hinanden igjen, og bad ham, at hilse alle sine Fiender, og sige dem, at han forlod Verden uden alt Had til dem. Da den fastsatte Time var kommen, gik han med al Stilhed og Sinds Rolighed til Retterstedet, og lod indtil det sidste Øyeblik ikke see noget Tegn til Frygt eller Kleinmodighed. Efter Landets Sædvane holdt han endnu en Tale til det forsamlede Folk, hvori han formanede alle til Fromhed, og at være tilfreds med Forsynets Veye, saa rørende, at alle, som hørde ham, maatte græde. Skarpretteren selv, som skielvede i det han skulde forrette sit Embede, satte han Mod i; og tillod sig endog, for at gjøre Manden meere behiertet, et Skjemt, som man har dadlet, fordi man miskjendte hans Hensigt derved. Tag eder i Agt, min Ven, sagde han, at J ikke beskadiger mit Skjeg, thi dette har i det mindste dog ingen Forbrydelse begaaet. Herpaa knælede han ned, lagde Hovedet paa Blokken, og frembød sin Hals for det dødelige Hug, som gjorde en Ende paa hans uskyldige Liv.
Adresseavis for Børn, 1781-10-03
Numer re Tredie ViAargang. for Onsdagen. Børn. den 3. October. Vil du være rolig og leve i Fred, Saa pas paa dit eget, og andres ey med. Opløsning paa Spørgsmaalet i No. 39.
Adresseavis for Børn, 1781-10-03
en nu værende Tydske Keyser er i Henseende, til sin Herkomst en Schweitzer, For nogle hundrede Aar siden var der en berømt Greve i Schweitz, som skrev sig, Rudolph af Habsburg. Denne Rudolph af Habsburg blev tydsk Keyser Aar et tusinde to hundrede tre og halvfjerdesindstyve, og er Stifteren af det Østerrigske Huus. Fra dette gamle grevelige Habsburgiske Huus nedstammer altsaa den nærværende Tydske Keiser, og er følgelig i Henseende til sit første Landsmandskab en Schweitzer.
Adresseavis for Børn, 1781-10-03
(Slutningen følger.) Tulipanen og Violen. Du usle blaa Viol! Hvad roser man dig for Siig, hvad Fortjeneste kan du dig vel tilregne? Du kun blandt Ukrud staaer og bliver aldrig stor, Det narrisker, om du dig Ære vil tilegne, Var Tulipanens Ord. Violen gav til Svar, Jeg uægter ey, at jeg mit Sted blandt Ukrud har, Men mangen Digter har med Sang mig dog beæret. Stolt er jeg ey deraf, og heller ey har været: Saa jeg fortjener ey af dig at kaldes Nar. Den søde Lugt, som mig Naturen skienkede, Jeg regner ey for min, men dens Fortieneste, Og velfornøyet er, naar Hyrderne mig finde, Og med et venligt Smiil og vaersom Haand afplukke. Og i Boketter mig til en Foræring binde For dem, for hvilke de opofre stille Sukke. Foragt mig ey, min Ven, jeg ærer Blomsterne, Og veed, at mange er blandt dennem ædlere, End jeg. Foragtes jeg end stolt af tusind Daarer, Men roses af een Klog, hiint mig vist ikke saarer.
Adresseavis for Børn, 1781-10-10
Numer Aar. Ol Tredie Aargang. for Onsdagen. den 10. October. Børn. Vær ærlig mod alle, betroe dig kun faa; Giør intet, som følger Fortrydelse paa Opløsning paa Spørgsmaalet i No. 40.
Adresseavis for Børn, 1781-10-10
Den bedste Skytte i Schweiz var den retskafne Mand Wilhelm Tell. Der ere nok ikke mange af vore unge Læsere, som jo vide, at Schweitz har ingen Overherre, som fører Regimentet allene derover, saaledes som en Fyrste eller Konge regierer over et Land eller Rige Schweitz er en frie Republik. For lang Tid siden havde Indbyggerne der en Overherre, eller rettere en Skytsherre, som de selv udvalgde. Saadan en Schweitzernes Skytsherre var Grev Rudolph af Habsburg, som vi allerede i det forrige Numer har hørt, blev Tydsk Keyser. Da han nu var bleven det, kunde han altsaa ikke mere blive i Schweitz. Han skikkede altsaa paa visse Tider nogle Folk derhen, som i hans Navn skulde beskytte Schweitzerne, og dømme dem imellem. Og paa den Maade gik det temmelig godt. Men Rudolph havde en Søn, som heed Albrecht. Da han nu var bleven Keyser, saa vilde han betage Schweitzerne deres Frihed, og gjøre deres Land til hans Eiendom. Han beskikkede derfor visse Landfogder i Schweitz, som skulde blive der bestandig, og disse vare onde og grusomme imod Jndvaanerne. Jblandt andre af disse grusomme Landfogder var især en, ved Navn Grisler. Denne var en stor Plage for Folket. Han kunde derfor nok indbilde sig, at der var ingen af dem, som holdt meget af ham. Dog vilde han være vis paa sin Sag, og udfandt et Middel, til ret at vise sin Stolthed, Tænker engang, hvad for et selsomt og forunderligt Jndfald, den Mand havde. – Han lod opreise en Stang, hængde en Hat derovenpaa, og forlangde, at enhver, som gik forbi Stangen, skulde gjøre en Compliment for Hatten, og at den, som ingen Compliment gjorde for Hatten, skulde enten straffes meget haardt, eller og miste Livet. Men Wilhelm Tell var en behjertet Mand, og gjorde ingen Compliment for Hatten paa den op reyste Stang. Den slemme Grisler lod ham derover pludselig kaste i Fængsel, og hører kun engang, hvad for en grusom og forskrækkelige Straf, han opfandt for Tell. Du skal tage dit sex Aars gamle Barn, sagde Grisler til Tell, lægge et Æble paa dets bare Hoved, og med en Piil og Bue paa en vis Distance fra det skyde Æblet ned af Hovedet paa Barnet. Træffer du Æblet, saa skal dit Liv være dig skienket; men træffer du det ikke, saa skal du døe. Men Forsynet lod den brave Tell ikke være saa ulykkelig, Avis. at han skulde skyde feyl af Æblet, eller vel og træffe sit Barns Hoved. Han skjød og traf lykkelig Æblet. – Det var dog ikke nok med dette Skud, Men den opbragte Tell havde nok en Piil hos sig. – Du har jo endnu en Piil i dit Kogger, hvad vil du gjøre med den, spurgde den slemme Landfoged ham. - Med denne Piil havde jeg villet skyde dig, svarede Tell, dersom jeg ikke havde truffet Æblet. – Da lod Gris ler atter tage ham fat, for at kaste ham i Fængsel igjen Men da man førde ham over en Søe, sprang han ud af Baaden hen paa en Klippe, og undkom lykkelig fra dem, som skulde fængsle ham – Nu søgde han at komme hen paa den Vey, hvor Grisler skulde passere forbi, og skjød ham der med sin Bue og Piil, saa han styrtede ned af Hesten. - Efter dette Dødsfald blev der Krig i Schweitz; men de tappre Schweitzere vandt Seyer, og bleve i den Westphalske Fred erklærede for frie Republikanere.
Adresseavis for Børn, 1781-10-10
(Denne Opløsning paa det i No. 39 opgivne Spørgsmaal er indsendt af en af disse Blades Subskribenter, Hr. F. A. v. Kløcker.)
Adresseavis for Børn, 1781-10-10
Spørgsmaal. Hvilken af de Sachsiske Hertuginder er især i Historien berømt som et Mønster af en omhyggelig Moder:
Adresseavis for Børn, 1781-10-17
Numer Aar. Ol Tredie Aargang. for Onsdagen. den 17. October. Børn. Ustraffelig den Unge gaaer sin Vey, Naar Herrens Frygt og Dyd han glemmer ey Opløsning paa Spørgsmaalet i No. 41. Dorothea Maria, Hertuginde af Sachsen, bliver altid et Mønster iblandt Fyrstinder paa en omhyggelig trofast Moder. Hun viisde det i hendes Prindses Opdragelse, som er bekjendt i Historien under det Navn Ernst den Fromme. Han var ikkun fire Aar gammel, da hans Fader Johan den Fjerde, Hertug i Sachsen, døde. Men hans Moder sørgede med al Viisdom og Troskab for hans tidlige bildelse til det Gode. Efter hendes Død gjorde hendes fortræffeligtænkende Broder, Johan Ernst, det samme. Denne Fyrste var med al Flid betænkt paa, at han kunde have lutter duelige, retskafne og Sandhedelskende Folk om sig i Ungdommen. Han udvalgde ham derfor saadanne Hovmestere, som ikke indgave ham en herskende Tilbøyelighed til de brusende Forlystelser og Forfængeligheder thi han holdt dette for en alt for almindelig Feyl ved fornemme Børns Opdragelse. Det var forstandige og fromme Mænd, som lode sig det allerførst og meest være magtpaaliggende, at opvække og frembringe en sterk Modbydelighed hos ham til alt Ondt, og derimod at indstyde ham en tidlig Lyst og Velbehag til Gud, Religion, Dyd og Sandhed. Jsær søgde den lærde og omme Bartholmæns Winter tidlig at indflyde ham en Afskye for al Stolthed, og at vænne ham til Ydmyghed og Beskedenhed i hans hele Opførsel. Thi han vidste, som en erfaren Kiender af Menneskene, at de Store og Fornemme har mange farlige Tilbøyeligheder til Hovmod, og at der altsaa fra deres første Ungdom af, maae gives dem Grunde og Advarseler imod denne Last. Den Hovedgrund, som han brugde, for at gjøre sin Prinds ydmyg og venlig imod enhver, endog det ringeste Menneske, var denne Han forestillede ham ofte, hvor mange Feyl og Skrøbeligheder alle Mennesker havde ved sig, samt at de Største og Klogeste vare heller ikke frie derfor, og hvorfor de altsaa ikke af Stolthed maatte foragte nogen, som var ringere og enfoldigere end de Ledet af saadanne vise Førere, blev Ernst engang en af de bedste Fyrster, som har levet, og fortjende det ham givne Navn af den Fromme, hvortil det var ikke det mindste, som hans Moder bidrog ved den ham i Ungdommen givne Opdragelse. Spørgs Ti Avis Spørgsmaal.
Adresseavis for Børn, 1781-10-17
Hvad for Træk har man af Hertug Ernst den Fromme, som bevise hans Fortjenester til det Navn, Efter Anmodning indrykkes følgende: Afbrudte Tanker til Jomfrue Anna Maria Elisabeth Dreyer, en Datter af Hr. Controlleur Dreyer, og en (Medsubskribent paa Børne-Avisen,) i Anledning af den 30. September 1781. fra Jsaak Buchhoff. Saa har De nylig viist, oplyste Jomfrue Dreyer, At moden Kundskab De om det Fornødne eyer. J Templen hørde vi, hvor De paa Pagtens Dag Aflagde Prøve paa den ypperlige Sag. Gudfrygt, De, Jomfrue, veed, er Hjertets var me Glæde, Nu kan De Pligters Vey med sikre Trin betræde, Og til en Faders Lyst Guds Ære brede ud, Som en Christinde og troloved Jesu Brud.
Adresseavis for Børn, 1781-10-17
Jeg ønsker Dem i Dag, Høystærede, til Lykke, Med Kundskabs ædle Skat med Sielens Demant smykke. Møn større Rigdom vel i Verden haves kan, End dydigt Hjerte med en lysende Forstand, Af dette Kildevæld udflyde gode Sæder, Der altid pege hen til Velstand, Hæld og Hæder, Og deeler Vellyst ud til Hjerte, Sind og Sands Thi Dyden altid er Jomfruers Ærekrands. Holdt fast Klenodiet, som De nu har i Eye Og bliv bestandig ved at vandre Dydens Veye. Til Slægtens Ære viis, at De tilfulde veed, At Dyd og Gudsfrygt er en sand Lyksalighed. Henriette. En Børne Historie. Henriette var en lille Pige paa otte Aar, hverken meget smuk, eller født af rige Forældre, men havde et meget godt Hjerte, og var altid vel tilfreds og glad. for Børn.
Adresseavis for Børn, 1781-10-24
Numer Aar. Tredie Nye Aargang. for Onsdagen. Børn. den 24. October. Exempler til Dyder, som gamle Folk give, Bør altid for Unge ret vigtige blive Opløsning paa Spørgsmaalet i No. 41.
Adresseavis for Børn, 1781-10-24
(Fortsættelsen følger.)
Adresseavis for Børn, 1781-10-31
Numer Aar. Tredie ere Aargang. for Onsdagen. Børn. den 31. October. Den Unge, som Dyder med Klogskab forener, En værdig Berømmelse daglig fortjener.
Adresseavis for Børn, 1781-10-31
Nu varede det ikke et Øyeblik, førend man igjen saae hende i hendes egen glade Rolighed og muntre Beskæftigelse, og beviisde derved meer, end alt, hvad der forhen var blevet beskrevet for Tanten om hende, og lod tilsyne, ved hvad for Kunster hun havde tilveyebragt denne hele Forvandling hos hendes Systerbørn, nemlig ved god Lune og ved et godt Exempel, som er mere, end alle Lærdomme og Underviisninger.
Adresseavis for Børn, 1781-10-31
Amtmandens smaa Børn havde nu efter deres Tantes Bortreyse allerede en Tidlang levet i den lykkeligste Eendrægtighed med deres muntre Naboeske, den lille Henriette, og vare blevne saa faste og bestyrkede i det Gode, at det nu kostede dem slet intet meere, at vise de største Føyeligheder og Tienstagtigheder imod andre, og at gjøre alle dem fornøyede, som vare omkring dem. for Børn.
Adresseavis for Børn, 1781-10-31
De besøgde nu ogsaa efte Henriette, for af hendes Moder at faae Underviisning i Huusholdings Arbeyder, og ellers at lære noget Nyttigt, Amtmanden havde nu ogsaa paa nogen Tid havt en brav Hovmester i Huset, som ikke allene gav begge Drengebørnene, men endogsaa Pige børnene Underviisning i mange gode Ting, og saae gjerne, at Henriette undertiden tog Deel derudi, En Aften, da Børnene, efter deres Sædvane, ventede hendes Komme til denne Underviisning, kom hun tidligere end hun pleyede, og næsten uden Aande løbende ind i Gaarden, tog Amtmandens ældste Datter afsides hen med sig allene, og beklagede for hende med en ængstelig Mine, at hendes Fader havde faaet en Hest til Foræring fra en ubekiendt Haand, og at den gandske vist maatte være kommen fra Frue von samt, at hun ved sin Ubesindighed havde været Aarsag deri, og at dersom hendes Fader nogentid kom paa Spor derefter, at hun havde givet Anledning dertil, saa var hun vis paa, at han vilde blive vred paa hende, og skikke Hesten tilbage. Hun tog heller ikke feyl, thi saa let som det var denne Mand, hendes Fader, at lade sig nøye med lidet, og at undvære det, som hans Formue ikke strakde til at forskaffe ham, saa utaaleligt for ham var ethvert Skin af noget Tiggerie, og han skulde ikke have været at bevæge til at imodtage denne ham, omendskiønt i den reneste Hensigt, gjorte Foræring, dersom han havde vidst, til hvem han skulde sendt Hesten tilbage. Men til god Lykke kunde han paa ingen Maade komme efter denne Hemmelighed, thi Amtmanden, til hvem han først henvendte sig desangaaende, var ligesaa uvidende derom, som han selv, og gjorde sig følgelig saa reen fra al Mistanke, at han skulde være Giveren, saa at der end ikke engang var noget Spor til den mindste Tvivl tilovers. Dertil kom og den Omstændighed, at Henriettes Fader havde just nogentid tilforn gjort en derigjennem Egnen reysende Fremmed en meget stor Tjeneste, og paa denne faldt nu for det første hans Mistanke.
Adresseavis for Børn, 1781-10-31
(Slutningen følger.)
Adresseavis for Børn, 1781-11-07
J Haugen var en liden Fiskepark, hvorudi laae en liden Baad, og Anton fik Lyst til at træde ned i Baaden. Men veed du ikke, sagde Lise, at det er os forbudet. Forbudet, svarede Anton, veed du da ikke, at der er ingen Ting forbudet os i Dag Ach ja, det er ogsaa sandt, sagde Lise, gav hendes Broder Haanden, og de traadde begge to ned i Baaden. Her nærmede Faderen sig, dog fandt han forgodt, endnu ikke at lade sig see. Han vidste, at Parken var ikke meget dyb. Og om de nu endogsaa faldt udi Vandet, tænkde han, saa kan du jo strax trække dem op igien. Børnene vilde gjøre Baaden løs, for at fare omkring derudi; men den var lænket fast, saa de ikke kunde faae den løs. Saa ville vi vakle med den!" raadde Anton med en hæs Stemme, og begyndte at lade Baaden svinge fra en Side til den anden. Men pludselig begyndte de begge to at tumle og snuble. Den ene greb fat paa den anden, for at holde sig. Men, plump, der faldt de begge to over Borde og ud i Vandet.
Adresseavis for Børn, 1781-11-07
(Slutningen følger.)
Adresseavis for Børn, 1781-11-14
Numer Aar. Tredie Aargang. for Onsdagen. den 14. November. Børn. Er Hjertet til Venskab ret aabent og ærligt, Saa falder og aldrig, at hielpe, besværligt. Slutning af Beretningen om de to Børn, som vilde raade og regiere sig selv. astig, som Lynet, sprang Faderen i Vandet, greb med hver Haand et af sine daarlige Børn, og har dem halv livløse ind i Huset. Her maatte de nu begge to overgive sig paa den heftigste Maade, i det man tumlede med dem og omklædde dem, indtil de endelig gandske udmattede og med en forskrækkelig Hovedpine bleve bragte til Sengs.
Adresseavis for Børn, 1781-11-14
Foruden Hovedpinen fik de ogsaa Mavepine, og en bestandig Kløgen, som Tid efter anden foraarsagede en ny stærk Brækning med store Be ængstelser.
Adresseavis for Børn, 1781-11-14
Fra nu af gjorde Johan sig slet ingen meere Umag, for at lære noget, tilbragde sin meste Tid for Speylet, og begyndte - o den Uforstandige. at ansee alle andre Folk for meget ringe imod sig.
Adresseavis for Børn, 1781-11-14
Nogen Tid derefter kom en Kammertjener reysende med en Extrapost, og bragde nok et Brev til den unge Hr. Mark von Jeannotiere. Dette Brev indeholdt en befaling fra hans Hr. Fader til Hr. Sønnen, at han skulde komme til Paris. Johan steeg nu i Vognen, i det han med en fornemme Mine rakde den arme Claus Haanden, ligesom han vilde forsikre ham om sin Naade. Claus føelde sit Jntet, og græd. Hr. Jeannotiere reyede nu al sin ny Herligheds Pragt bort fra Byen.
Adresseavis for Børn, 1781-11-14
Vore unge Læsere kunne umuligt vide, hvorfra denne pludselige Forandring reyede sig. Men ville de høre: Johans Fader havde ved alle Slags lykkelige Kneb paa en kort Tid samlet sig umaadelige Rigdomme. Han kjøbde sig derpaa ind i Adelstanden, og fik det Tilnavn Jeannotiere. Strax derefter kjøbde han sig et Markisat, og fra den Tid af heed Marki von Jeannotiere. Saaledes stode nu Sagerne, da han lod sin Søn den unge Marki von Jeannotiere komme til sig. Claus elskede sin ophøyede Ven endnu ligesaa hjertelig som tilforn, han skrev ham et Lykønskningsbrev til; men den unge Marki svarede ham ikke. Claus blev syg af Bedrøvelse derover.
Adresseavis for Børn, 1781-11-14
Hr. Marki von Jeanotiere vilde nu give sin Søn en glimrende Opdragelse; men hans Frue Gemalinde vilde ikke tillade, at han skulde lære Latin; thi, sagde hun, der bliver jo kun opført franske Opera og Komedier. Man vilde lade ham lære Geographien; men Frue Marqvisinden sagde: Hvortil nytter det? Postillonerne ville nok finde Veyen til hans Godser, uden at han skal sige dem den Man talede da om, at han maatte lære Historien. O det er Narrerie, svarede Frue Marqvisinden, naar han kun veed, hvad der passerer hver Dag i Paris, hvad behøver han da at bekymre sig om de forbigangne Tider, eller om andre Lande. Men Avis Men lidt Arithmetik meende dog Hr. Mar kien, at han maatte lære; thi det kunde dog vel ikke skade den unge Herre. Nu maae jeg lee! sagde Frue Marqvisinden; Hvortil behøver han da at holde en Homme de Affaires), dersom han skal selv beregne og holde Bog over sine Udgivter og Jndtægter, Efterat man paa denne Maade havde gjennemgaaet alle Videnskaber, saa blev endelig besluttet, at han skulde lære – at dandse. Da nu altsaa den unge lille Herre havde intet at sysselsætte sig med, uden med sin Pynt, saa var det meget naturligt, at Ørkesløshed snart styrtede ham i Udskeytelser og Laster. Han forødede store Summer, for at tilkjøbe sig uværdige daarlige Fornøyelser, som efterlode sig intet andet i hans tomme Siel, end Keed sommelighed, Eckelhed og Anger, imedens hans ufornuftige Forældre satte ligesaa meget overstyr, for at blive holdte for Folk af Stand.
Adresseavis for Børn, 1781-11-14
En ung Enke af Stand, som ikkun besad liden Formue, fattede den høymodige Beslutning, at tilegne sig selv Hr. von Jeannotieres store Rigdomme, og i denne Hensigt at ægte den unge Marki.
Adresseavis for Børn, 1781-11-14
Marqvien og Marqvisinden, som underhaanden havde faaet Underretning om Damens Sindelag til deres Søn, skatterede sig lykkelige, at komme i Forbindelse med saadan fornemme Familie, og modtoge Forslaget med begge Hænder.
Adresseavis for Børn, 1781-11-14
Bryllupsdagen var allerede berammet; den unge Marki havde allerede taget imod Lykønske ninger af hans saa kaldte Venner i hans tilkommende Gemalindes Nærværelse, da hans Frue Moders Kammertjener kom næsten uden Aande ind i Gemakket. - Hvad er der paa Færde? raadde den unge Marki til ham. Ach det er noget, som De nok aldrig har drømt om. Rettens Betientere tage alting hort af Deres Faders Huus. Creditorerne bemægtigsig alle hans Eiendomme, og man taler endog om Arrest. Jeg for min Part maae skynde mig *) En Homme d'Affaires er en Mand, som besørger sin Herres Huusvæsen, og holder Regnskab og Bog derover. for Børn. tilbage, at jeg kan faae nogen Løn for min Tjeneste. Jeg maae dog engang see, sagde den unge Hr. Marki, hvad det er, den Karl drømmer om. - O ja, sagde Damen, og sæt de uforskammede Folk til Rette. Markien løb, og fandt, at hans Fader var allerede sat i Arrest. Alle Domestikerne vare løbne bort, og havde taget saa meget med sig, som de kunde faae fat paa Hans Moder sad allene, uden Bistand, uden Trøst, og grædende over deres forrige Daarligheder og over deres nærværende Elendighed. – De maae ikke fortvivle, raadde den unge Marki til hende, min Brud elsker mig undsigelig; hun er ædelmodig, og vil viste komme Dem til Hielp med sin Formue. Jeg vil skynde mig, for at hente hende herhid. Han gik, men hvor forhavset blev han, da han blev tiltalet af sin Kiereste paa følgende Maade: Hvad vil De gjøre her hos mig, Marki Er det Ret af Dem, saaledes at forlade Deres Moder, Skynd Dem tilbage til hende, Slig hende, at jeg vil altid være hende gunstig; at jeg behøver en Kammerfrue, og at jeg vil give hende Fortrinet for alle andre. Markien stod ved disse Ord ligesom en Støtte. Med den bitterste Harme saae han ned paa hende, forlod hende uden Afsked, og skyndte sig til dem, som havde hjulpet til at fortære hans Faders Formue, og som han derover holdt for at være de varmeste Venner af hans Familie. Disse imodtoge ham med en tvungen Høflighed, lovede at tjene ham, naar de kunde, nien lode ham gaae tomhændet fra sig. - Nogen Tid derefter syndes de ikke meere at kjende ham; og den arme Markies Tilstand var den allerbeklageligste af Verden. Uden Midler, og uden al Duelighed at kunne fortjene sin Underholding, hvad skulde han fange an Da han en Dag gik næsten gandske fortvivlet omkring, saae han en gammel stærkt belæsset Reysevogn at komme langsomt kjørende, og fire ligesaa stærkt belæssede Lastvogne bag efter den.
Adresseavis for Børn, 1781-11-14
En Mand, som gik paa samme Tid forbi, Med Smiil udbrød ved dette Klammerie, Hvem klogest er af eder, giver efter
Adresseavis for Børn, 1781-11-21
Nummer. Aar. Ol Tredie BiAargang. for Onsdagen. den 21. November. Børn.