Berlingske Tidende, 1779-10-01
Den 25de Oct. haver Hs. Kongel. Majestæt allern. bestilt Hr. Adolph Frederich von Restorff Grenadeer Capitain ved det Norske Liv=Regiment til Fods, til Obrist=Lieutenant af Jnfanteriet. Fortsættelsen af en kort Beskrivelse over Elephanten. (See de M. T. for September. En Fører havde ved Løfter bevæget sin Elephant til en - vis Forretning; men ey holdt sit Ord. Dette opbragt te Elephanten saaledes, at han dræbte Manden. Den ombragte Mands Kone toeg, fuld af Fortvilelse, hendes to smaa Sønner, og kastede dem for Elephanten, da han endnu var i fuld Raserie, med disse Ord: Eftersom du har ombragt min Mand, saa tag og Livet af disse hans to Børn og mig J Øyeblikket blev Dyret rørt, og dets Raserie forvandlede sig pludselig til Fortrydelse og Sagtmodighed. Elephanter, løftede det ældste af disse Børn op, satte det paa sin Hals og antog det til sin Fører og vilde hertil ey antage nogen anden, end dette lille Barn. - Een vilde drive Spot med den Elephant, som nyelig har været i Frankerige. Han gjorde er Vink med Haanden, som om han vilde forekaste ham noget at æde. Han lukte Munden op, men forgiæves. Dette fortrød ham saa meget, at han med sin Snabel slog Menneske to Ribbeen i Stykker; han rev og denne omkuld og vilde knuset ham med sine to Tænder; men det var en Lykke for Menne skeet, at han kom til at ligge imellem Tænderne, og følgelig ey blev truffet. En Maler vilde afmale ham i den Skikkelse. som han er at see, naar han holder Snablen i Veyret og ha Munden aaben. Hans Opvarter maatte, for at holde han længe i denne Stilling, idelig forekaste ham Frugt. Han gjorde undertiden en blot Bevægelse med Haanden og kastede intet til ham. Elephanten blev fortrydelig, og da han mærkede, at Malerens Begierlighed efter at male ham, var Aar sag i dette Bedragerie, saa vilde han ey lade sin Opvarter, men Maleren føle sin Vrede. Han sprøytede en stor Mængde Vand ud paa Maleriet og fordærvede det aldeles. - Naader befales ham, at han skal forskrække nogen, saa springen han ind paa ham med den frygteligste Allarm, og, naar har er ham saa nær, at han kunde træde ham ihiel med Fødderne saa bliver han staaende, og giør ham intet. - Mogel betiener sig af Elephanterne, naar nogen skal henrettes. Naa det bliver Elephanten befalet, at han hastig skal henrette Forbryderen, saa springer han ind paa ham, og træder ham nogle Øyeblik i smaa Stykker. Befales Elephanten derimod at han skal gaae langsom til Værk, saa knuser han Synderen et Lem efter det andet gandske langsom, og den Ulyksalige udstaaer al den Marter, som de maae udstaae, der blive rad brækkede. - De Dyr, som ere gjorte tamme, formere sig og i deres Slaverie; men uagtet alle muelige anvendte Midler har man aldrig kunnet bringe det saa vidt, at Elephanter, vilde formere sig i sit Fængsel. - Man troer, at den store Undseelse, som disse Dyr skulle besidde, og følgelig Frygten for at blive seete af Menneskene, forhindrer dem deri. - De Jndianske Fyrsters Rigdom og Magt, bestaaer fornemmelig i Elephanternes Mængde. Der ere nogle iblandt dem, som eye nogle 1000 af disse. De inddeles almindelig i 3 Slags nemlig store smaa og middelmaadige. Det 1ste Slags bruges umiddelbar til Fyrstens Tieneste. Disse ere saa afrettede at de, saasnart de blive Fyrsten vaer, falde paa Knæ, og rey see sig langsom i Veyret igien. Hermed vilde de ære deres Forste. Disse holdes meget prægtige. Deres store Tænder forgyldes, og deres med Guld og Sølv virkede Silke=Dækkener, prydes med Juveler. Fyrsterne betiene sig af samme, naar de vilde giøre en Reyse. Tvert over Elephantens Ryg befæstes et Pavillon, hvori kunde ligge eller sidde 7 til 10 Personer. Han kan løbe i fuld Galop, og naar han gaaer op dentlig Skridt, saa gaaer han dog i en Dag saa langt, som en Mand til Foeds neppe kan gaae i 6 Dage. - Det lille Slags bruges til huuslige Forretninger. Man betiener sig af disse til at transportere de sværeste Laster til Lands og igiennem Vandet. En Last, som er 300 Centner svær, kan har magelig bære. Hans Fører sidder ham paa Halsen, og holder en Jern-Stang i Haanden. Denne er spids til den eene Ende, og paa den anden forsynet med en Hage. Med den spidse Ende stikkes Elephanten foran i Panden, som med en Spoere, og med Hagen styres han, som med en Tømme. - Han gaaer uforfærdet igiennem de dybeste Strømme, og eftersom han gierne bader sig, saa gaaer han der igiennem med den største Fornøyelse. Naar Vandet ey fuldkommen skiulet hans Ryg, saa svemmer han endnu ey; men holder sin Snabel over Vandet, for at drage Luft. Er Vandet meget dybt, saa svemmer han, og det med den største Lethed. Han bærer de sværeste Byrder igjennem Vandet, og desforuden hænge sig mange Menneskeer fast ved hans Rumpe og hans Ørne. - Det mellemste Slags Elephanter bruges til Krig. Man befæster Taarne paa deres Ryg, hvori staae 6 til 7 bevæbnede Mænd, og kunde afskyde deres Piile paa Fienden. Den saaledes udrustede Elephant, springer med stor Allarm ind i den fiendtlige Slagt. Ordning, og bringer saavel Fodfolket, som Rytteriet i Uorden, ja endog paa Flugt. Hestene ere bange for Elephanten, og bie gjerne ey saa længe til han kan naa dem; han søndertræder alt det, som ey vil vige for ham, og hugger gruelig omkring sig med sine Tænder og sin Snabel. Han griber Menneskene og kaster dem op i Taarnet. Ofte bindes en stor Kiæde eller en stor Sabel fast ved hans Snabel, hvormed han slaaer forskrækkelig om sig, og anretter store Nederlag. (Slutningen følger.)