Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-11-27
J Dansk Litteratur=Tidende No. 47 læses under Rubriken "Jndsendte følgende: Nedenstaaende Linier - som det vil være mig kjært at see optagne af de Herrer Redacteurer af offentlige Blade – udgiøre Slutningen af den officielle Erklæring, jeg har afgivet til Biskoppen i Anledning af en indsendt og i Trykken udgiven Klage over nogle Forandringer, med hvilke jeg følger den kirkelige Døbeformular. Den foregaaende Deel af Erklæringen finder jeg ikke passende til offentlig Meddelelse; den angaaer en Klage, som enhver Retsindig vil vide at vurdere efter Fortieneste; den angaaer Punkter af ringe Betydenhed, som enhver oplyst Christen vil kunne besvare sig selv paa tilfredsstillende Maade: den vilde endelig give et Partie Anledning til fortsat Kiv, som alle maae afskye. Men derfor kan jeg vel ønske og føle Trang til at tale et offentligt Ord til min Menighed og til mine yngre Embedsbrødre; og dertil vælger jeg Slutningen af den ovennævnte Erklæring, i hvilken jeg har havt Leilighed til at fremføre, hvad der - ikke med Hensyn til det nærværende Tilfælde, men til Sagen i Almindelighed - nærmest ligger mig paa Hierte. De fleste Læsere ville der gienkiende, Fleerheden, som jeg troer, ogsaa agte de Grundsætninger, jeg er bleven troe i mine henimod halvhundrede Embedsaar, rige paa Omvexling og Omveltning af enhver Art. For disse Grundsætninger bør jeg værne og værge, saalænge mig forundes Tid og Kraft til at arbeide i min Herres Tieneste. Jeg har tiltraadt mit Embede i den danske Kirke i en Tidsalder, da man vedkiendte sig den Grundsætning, at Guds Rige bestaaer Ugesaalidt i Menneskeord og Formularer som i Mad og Drikke, Rom. 14, 17.; da man var villig til at erkiende vort Rituals store Trang til Forbedring, og den Forsyndelse, det vilde være mod Kirkens Værdighed og dens Tieneres Samvittighed, og fordre ordret Efterfølgelse af Formularer der, hvor de stødte og forargede den bedste Deel af det christelige Folk. Jeg fulgte den Opfordring, som heri laae, til at følge Ritnalet, med Hensyn til de kirkelige Formularer med den samme Frihed, hvormed det blev fulgt og nu som dengang bliver fulgt i alle andre Stykker, henhørende til Kirketieneste og Kirketugt. Jeg har i et Tidsrum af 43 Aar forestaaet underordnet og overordnet geistligt Embede i Landsbye, Kiøbsted, og Hovedstad; jeg er overalt og til alle Tider, gaaet frem efter samme Grundsætninger; jeg har fundet disse billigede af de foregaaende biskopper og flere af det daværende Cancellies Personale, med hvilke jeg stod i nær Forbindelse; ligesom jeg og ved de enkelte Forandringer, jeg foretog i uvæsentlige Dele af Formularerne, har fundet mine forskiellige Menigheder enige med mig i, at christelig Opbyggelse blev befordret ved en saadan Brug af christelig Frihed. Ritualet blev imidlertid fra Aarti til Aarti det samme; Erkiendelsen af dets Mangler og Anstød blev den samme; Opfordringen for den samvittighedsfulde Geistlige til viselig Brug af det i mange Deele Forældede blev saaledes ogsaa den samme. Som Provst har jeg i flere officielle Andragender og Erklæringer gjort opmærksom paa den trængende Nødvendighed af en Revision af Ritualet og paa Umueligheden af, indtil denne var udført, strengt at følge de kirkelige Formularer. Som Medlem af Commissionen for Kirkelovenes Revision har jeg gientagne Gange havt Andeel i lignende Andragende; og i den seneste Tid have indtrufne Forhold foranlediget mig til atter paa uforbeholden Maade, at yttre mig om Følgerne af en længere Udsættelse af dette vigtige Anliggende. Man vil af alt Dette see, – og jeg tænker, Man vil holde mig det tilgode – at jeg indtil denne Dag har holdt fast ved den Overbeviisning, at geistlig Mand i Danmark ikke fører Ordetforgieves i geistlige Antiggender, fordi disse staae under ikke geistlig Autoritet; at den danske Geistlighed ikke vil blive den eneste paa det protestantiske Fastland, som man ved Magtsprog skulde ville tvinge til streng Efterfølgelse af et i flere Dele forældet Ritual, uden at ændse de Grunde, – Grunde af Bibel, af Fornuft og præstelig Erfaring - med hvilke Kirkens saakyndige Mænd et halvt Aarhundrede igiennem have viist dets Mangelfuldhed. Hvorfor iøvrigt Conventikelsøgerne have valgt, netop mig til Gienstand for deres Angivelse, medens Døbehandligen forrettes af flere af Hovedstadens Præster med i det Væsentlige de samme Forandringer, som af mig, behøver ingen Forklaring. Saa meget mere have vi holdt os overbeviste os om, nu at kunne giøre upaatalt, hvad vi have gjort tilforn for geistlige og verdslige Foresattes Øine, som Betydningen af protestantisk kirkelig Frihed i de liturgiske Forhold just i vore Dage er stillet i klarere Lys end nogensinde før. J den preussiske Agendestrid have de berlinske Geistlige, hvoriblandt Mænd af udmærket videnskabelig og kirkelig Fortieneste, offentligen viist, at liturgisk Bogstavtrældom er uforenelig med protetantisk christelig Frihed; af det neppe lader sig historisk bevise, at nogen evangelisk Første nogensinde har giort de Geistlige ængstelig Vedhængen ved Bogstaven til Pligt; og den preussiske Regiering har ved at indførAgender agtet disse Yttringer og i Aaret 1829 udtrykkelgen erklæret, at den nye Agende, medens den sikkrer de kirkelige Skikke en fast evangelisk Grundform, ikke skal udelukke en vis Mangfoldighed, eller lægge Hindringer i Veien for en fri Bevægelse." At den danske Regiering skulde, ved at tvinge tilbage den gamle Agendes Bogstav, ville udelukke og hindre denne frie Bevægelse, det har jeg aldrig kunne overtale mig til at troe, og jeg troer det end ikke i denne Time Min Konges Agtelse for Samvittighedsfrihed har jeg kiendt og elsket som yngre Mand og som Olding; og under en saadan Konge kan et Ord, saa fuldt af evangelisk Kraft og Klarhed, som det derer udgaaet fra en geistlig Mand i det Kiøbenhavnske Ministeriums Midte, og har fundet Gienklang hos den danske Geistlighed: "den danske Præsts mislige Forhold til Ritualet og om liturgisk Frihed, ikke være udsat for at behandles som tomt Mundsveir. Men Samvittighedsfrihed agtes ikke tilbørligt, fordi man indrømmer - hvad ingen kunde hindre, om han vilde det – Ret til at tænke som man vil, naar Man derimod nægter enhver fri Virksomhed i den virkelige Verden; denne politiske Metaphysik, som en tydsk Forfatter kalder den - der kløver Menneskets Natur, ligesom den kløver Begreber, er en fuldkommen Tilintetgjørelse af al Samvittighedsfrihed; det er at opstille den som Grundsætning, og slaae den ihiel med et Ordspil. "Den christelige Friehed, - siger Luther i sit Skrivt, wider die himmischen Propheten." lider Vold ved tvende Ting: "naar Man byder og tvinger til at giøre, hvad ikke er budet af Gud, og naar Man forbyder og hindres fra at undlade, hvad ikke er forbudt af Gud." - Kiøbenhavn, den 16de Novbr. 1832. H. G. Clausen.