JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-25
Til de Stæder, som i denne Tid tildrage sig Verdens Opmærksomhed, hører Cadix. Denne mærkværdige Stad er paa den vestlige, sydlige og østlige Side omgivet af Havet. Den sydlige og østlige er over 300 Fod, men den vestlige neppe 50 over Havet. Hist udgjøre de høie paa Klippen byggede Volde den yderste Grændse af Staden; her løber endnu under Volden en bred Quai, med to Arme, som tildeels ere tagne fra Havet. Uagtet Staden er liden i Omfang, saa har man dog sammenpræsset her mange Bygninger, og Befolkningen regnes for 70 til 80,000 Mennesker. Voldene omkring Cadix, hvilke tillige tjene til Spadseregange, ere ganske fortræffelige. Endskjøndt man finder her Alt, hvad der kan tilfredsstille Sandseligheden og hvert Slags Vellevnet, saa savnes her dog den første og vigtigste af Livets Fornødenheder - ferskt Vand. Man maa lade det bringe, men af temmelig maadelig Beskaffenhed, fra Puerto de santa Maria. J den ypperlige Havn ligge ofte 100 Handelskibe for Anker
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-25
Offentlige Blade berette, at der da Prof. Setteler for nogen Tid siden vilde lade trykke et Cursus over Astronomien, hvori det copernicanske System fulgtes, opstod igjen det gamle Spørgsmaal, om man i Rom turde billige og autorisere dette System tvertimod adskillige Steder i den hellige Skrift, Dette er saa meget mere besynderligt, som man allerede for endeel Aar siden havde udeladt Copernicanernes Skrifter af Listen og ver de forbudne Bøger i Rom. Jmidlertid have ogsaa selv store Astronomer anført Bibelens Vidnesbyrd (Josua 10, 13. P. 92, 1. Pd. 103, 5. Præd. 1, 5. Jesaia 34, 8. Domm. 6 B. 20. Esra 3 B. 4, 38.) som Modgrunde mod det copernicanske System. Men at store Astronomer og Mathematikere kunne være meget maadelige Theologer og Skriftfontolkere, det saae man blandt andre paa den udødelige Newton, der, alderstegen, fordunklede sin Hæders Glands ved Forklaringen over Daniel og Johannes Aabenbaring. Men det er naturligt, at den, som er stor i eet Fag, maa være liden i andre. Hvad de af Bibelen hentede Beviser mod det copernicanske System angaaer, da gjendrive de sig selv, naar man betænker, at Udtrykkene ere deels det daglige Sprogs, deels digteriske, og at det var Propheternes Hensigt, at gjøre sig forstaaelige for den almindelige Mand. Newton selv vilde sige: Solen gaaer op eller ned, fordi dette er meest passende til Mængdens Forestillinger; men hvor urimeligt vilde det ikke være, hvis nogen om Tusinde Aar deraf vilde bevise, at denne store Mand virkeligen antog, at Solen (ikke Jorden) gik, Naar Josua siger: "Soel, staa stille!" og det skeer, saa skeer det ved et Underværk, men den, i hvis Magt det staaer at gjøre et saadant Underværk, kunde jo ligesaavel ved en overnaturlig Kraft lade Tilskuerne forestille sig, at den var stille, end virkeligen standse den (eller rettere Jorden) i sit Løb, Montuclu siger, at man, for at fordømme beviste geometriske og astronomiske Sandheder, paa Grund af Skriftfortolkning, maatte antage det Valgsprog; Beati pauperes Spiritu, og ikke betænke hvad Kepler siger, at en Høvl, der drives ind i Jernet, derved selv bliver uduelig til at høvle Træet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-25
J Memoirs relating to European and Asiatic Turkey &c. edited from manuscript Journals, by R. Walpole, læses en Undersøgelse af Aarsagerne til det tyrkiske Riges Spaghed og Synken. Til disse Aarsager hører Opdagelsen af Seiladsen omkring Godthaabs Forbjerg til Indien. Førend denne havde Venetianerne Establissementer i de syriske og ægyptiske Havne, hvor Orientens Producter og Manufacturer henbragtes. Chinas og Jndiens kostbareste Varer vilde endnu stedse naaet disse Kyster og være førte over Land til det sorte Hav, og derfra over Land til Constantinopel. Men Samfærslen med Orienten blev ledet paa en anden Canal, og det til Europas Lykke; thi paa den tyrkiske Trone sadde den Gang Regenter af Kraft og Daadsaand. Deres voxende Rigdom var istand til, at forskaffe dem og underholde en Hær, som de christelige Magter ikke formaaede at gjøre nogen Modstand. Men
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-25
saasnart Tyrkiet ei var mere Handelens Beherskerinde, saa formindskede sig dets Nationalmagt; thi dets Hære understøttedes ikke mere af de store Midler, der vare nødvendige til at udføre dets Hensigter mod den christelige Verdens Fred, dets Jndflydelse paa Europas Politik sank. Til de øvrige Aarsager til Rigets Forfald høre: Statsindretningernes urigtige Forvaltning; Konstflidens Standsning ved talrige Røverhorder; Vanskeligheden at have et vaaget Øie med alle Deele af dette overordentlig store Monarkie; Portens Svaghed i sine Forhold til forskjellige Paschaer, der trodse dens Magt, de nuværende Tyrkers Følesløshed, Magelighed og Forkjelelse, der ere traadte i deres Forfædres Mods og Manddomsegenskabers Sted, og endelig Ligegyldigheden for Videnskab og Konst saavelsom det saare ringe Samqvem med Europas civiliserede Folkeslag. Dette og adskilligt Andet, siger Forf., vilde bragt Rigets Magt og Hielpekilder til at synke lige dybt, om ikke adskillige gunstige Omstændigheder bødede paa hiin skadelige Jndflydelse. Disse bestaae i Jordbunden overordentlige Frugtbarhed i adskillige Egne, mange Stæders, som Basras, Bagdads, Caros o. fl. beqvemme Beliggenhed for Handelen, og endelig, at adskillige Egne i det asiatiske og europæiske Tyrkieere Apanager for Portens høie Statsembedsmænd, eller endeel af den Keiserlige Familie, og som saadanne ikke svare høie Afgivter. Dertil kommer endnu, at stundom en Pascha sætter sig for en lang Tid fast i en Provinds, hvorved Provindsens Tilstand forbedres, da Gouverneurens Jnteresse i saa Fald er forbunden med hans Undersaatteres. A.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-25
de her fremsatte Grunde for og imod den tyrkiske Stats Fasthed fremlyser, at det Slette langt overveier det Gode i dens Forvaltning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-25
J Ostindien er opstaaet en ny Sectstifter, ved Navn Ranniohon Roe=Banoudia, Søn af en rig Bramin, der havde ladet ham opdrage paa det engelske Gebeet, og undervise i Persisk, Arabisk og Sanskrit. Hans arabiske Lærer gjorde ham bekiendt med Aristoteles's og Euklides's Skrifter. J sit 25 Aar udgav han en Bog mod alle Religioners Afgudsdyrkelse, i det persiske Sprog med en arabisk Fortale; men desaarsag forfulgt af Hindus og Muselmænd, flygtede han 1814 til Calcutta, hvor han bosatte sig, sysselsatte sig med det engelske Sprog, lærte Latin og lod sig undervise i Mathematik., Han stiftede en Sect, der nu bestaar af 1000 Tilhængere, og kaldte sin Lære Eenhedstroen, men erklærede derhos at han kun erkjender Evangeliets Moral. Hans Tilhængere samles hver Søndag i hans Huus, spise, drikke og synge der i det Sanskritske eller Bengalske Sprog til den eneste sande Guds Ære. Hans egen Familie modsætter sig meest hans Reformation. Hans Moder forfølger ham med den største Fanatisme, og hans Kone gik ikke med ham til Calcutta. Han har skrevet et Værk mod den afskyelige Skik, at Enker kaste sig paa Baalet ved deres Mænds Liig, og ivrer især modCastevæsen. En Bramin i Calcutta har udgiver imod ham et Værk, hvori han forsvarer det indiske Gudesystem, der bestaar af 330 Millioner Guder. Civilisationens meget mærkelige Fremgang i Ruslands sydlige Provindser, i det østlige Tyrkie, men især i Ægypten, forenet med en større Handelsvirksomhed i disse Provindser, true andre Lande Agerdyrkning, især en Deel af Tydsklands, Jtaliens, Spaniens og det sydlige Frankrigs med en heel Omvæltning. De lave Priser paa det Korn, hvormed saa mange Havne oversvømmes, tvinge alle europæiske Kornlande, hvis Sædpriser, omsider ganske ville nedtrykkes af hine mægtige Medbeilere, til ved større Anstrængelse og bedre Dyrkningsmaade at gjøre deres Agerdyrkning mere indbringende. Da under den nuværende, næsten almindelige, Handels- og Skibsfartstandsning, Regjeringerne regne saa meget paa Jndtægterne af Jordfrembringelser, saa fortjener denne Sag deres største Opmærksomhed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-25
(Jndsendt.)¬ J Aaret 1818 er i Weimar udkommen en Veiviser for Reisende i Europa. Samme Værks tredie Deel viser de Reisende om i Norden. Nytten, de vilde høste deraf, bliver ved følgende faa Prøver ret haandgribelig. "De Floder, som vande de danske Provindser, ere Gudenaa, Slien, Eideren, Glommen, Drammen, Nidelven"De tvende, i Brug værende Sprog ere det "Danske og det Finlandske "Til Jisland har man fra China af hidbragt et Slags Sviin, som trives overmaade godt der
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-25
Paa nogle af de danske Smaaer gives en "Art vilde Heste, der kaldes Wildsnacken","Der findes i Danmark, Jernminer undtagne, kun faa Mineralier, Hver Løverdag opføres italiensk Opera paa Kongens Palais" Af Spadseretoure gives der een til Sanct Hans, en Dyrehauge, to Miil fra Staden. Viinsuppe og Kage af Æbler, kogte i Faaremælk, søges af Lækkermunde. Her kan man dog ei Andet, end med fuldeste Føie istemme Holbergs Ord: Gotts Blitz, jeg Tydsken priser; han skriver Ting, som han er splittergal.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-25
Kjøbenhavns Børs d. 24 Marti. Cours. Hamb. 2 M. 264, a vista 267. Amsterd. 2 M. -, a vista - . London 2 M. - Spec. 264. - Specier solgtes fra 15 Rbmk. 13 s. til 15 Rbmk. 15 s. Oblig. 72 1/2. Norske Rigsb. 18 1/2 a 18 3/4. Svenske S. 60 a 6 s. - Disconto 6 PC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-25
Af den i Overeensstemmelse med det Kongl. aabne Brev af 6te April 1818 til QvartalsCoursens Bestemmelse anordnede bestandige Committee er den Cours, hvorefter Rigsbanksedlerne i April, Mai og Juni Maaneder d. A. skulle modtages i alle de Sølvbetalinger, der, efter allerhøistbemeldte aabne Brev, kunne afgjøres med Rigsbanksedler, bestemt til 262 1/2 mod 100 Species eller 200 Rigsbankdaler Sølv, saa at følgelig 1 Rbdlr. Sølv, i alle foranførte Tilfælde, kan betales med 1 Rbdlr. 30 s. i Rigsbanksedler og Tegn. Den bedrøvede Skipperenke. Aarle jeg pyntet paa Broen stod, søgte og saae om en Mand. Aldrig, som jeg mig fortælle lod, søges for tidligen han Traad da en Skipper fra Hamborg frem, talede til mig saa blidt, at jeg ei kaldte fra Klokken fem længer mit Hjerte for mit Klokken blev sex, om min Haand han bad, Klokken blev syv, jeg var Brud; otte, og viede fulgtes ad begge af Kirken vi ud. Klokken blev ni, da var Vinden god, Seilene bare fra Land. Længe, min Glut, var den stik imod nu maae vi lette paa Stand. Mig fra Bengalen Du har igjen, inden Du tænker derpaa. Glide de Dage saa snart Dig hen, som det Par Mile skal gaae!"Men i min Barm er den Udsigt sød længe af Sorgen fortrængt. Aar gik der ti, han er vistnok død, druknet, hvad heller og hængt. Havde endda jeg det sort paa hvidt, at jeg har mistet min Mand, sad jeg, til Trøst for jeg græd saa tidt, atter i Enkernes Stand! Johannes Falk, John Barthold, sculpsit. pingit.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-25
Rettelse. J No. 23, S. 355, Lin. 29. istedetfor kan more læs: kan mere Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-28
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. 2000 Ro Syttende Aargang. No. 26. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne Tirsdagen den 28 Marti 1820. Ak han (Saxe) er ei selv om Børde, Styrer ei med egen Haand. Snekken er ei den han gjorde, Ei for Styret staar hans Aand. akke for, som Hr. Grundtvig klager over, at saare ham paa det ømmeste Sted, tillod jeg mig at vække Publicums Opmærksomhed paa hans mislykkede Fordanskning af Saxo Gramaticus. Men som den, der i flere Hensyn maaske kunne synes at være nærmest dertil, tog jeg mig paa at hævde denne Historieskrivers Ære mod en Oversætter, der skamskjender vor forevigede Landmands i saa mange Seeler, baade uden- og indenlands høit agtede Historie. Saaledes som jeg dømmet om den grundtvigske Fordanskning af Saxe, seet jeg og man dømmer i Norge, om samme Fordanskning af Snorre. Thi i Norske Tilskuer, hvoraf jeg og har taget mit Motte her, lyder Dommen saaledes: "At kjende Aanden i Hr. Grundtvigs Fordanskelse af Snorre, troer Jndsenderen maae være vigtigt for hver den som indseer og føler, at saa vist som Mindet af vor Oltids Kraft er det eneste der skulle kunne vække os af vor Nutids Døs, saa vist bør det os ogsaa, at bevare dette Minde uforvansket, og ikke tillade at de høie Sagn om vore Forfædres Daad og Bedrivter, som Snorre med Mesterhaand optegnede og overleverede til Evigheden, fremstilles for os i et Sprog, som ei allene berøver dem den Kraft der udgjør deres egentlige Særkjende og fortrinligste Pryd, men som endog for norske Øren stundom er aldeles uforstaaeligt. Man maatte blive saameget ubehageligere overrasket, ved at læse denne Oversættelse, som Forventningen af samme var spændt til det høieste. Hvad havde man ikke Grund til at vente af et Selskab, bestaaende af agtede Videnskabsmænd og Oldgrandskere, der havde forenet sig om at foranstalte en Folkeudgave af Norges gamle Historiker. Hvad maatte man ikke vente sig for herlige Frugter af et Arbeide, der var saa kyndige og talentfulde Mænd overdraget, og som desuden saavel Regjeringens kraftige Understøttelse, som Kildernes Nærhed, lovede et saa godt Udfald." Da ogsaa i denne fordanskede Snorre forekomme ligesaa uhøviske Ord og Talemaader som i vor fordanskede Saxe, saa har Norske Tilskuer havt Leilighed nok til at vælge nogle for at gjøre Nar af Oversætteren. Saaledes hedder det et Sted: "Man kunne ved at læse Oversættelsen fristes til at spørge med Hr. Grundtvigs Eyvind Skreia: "Har Katten taget Snorre, og hvor monne hans høje Hjelm nu være. Hr. Grundtvig lader nemlig Snorre spørge: "Har Katten taget Kongen!" Medarbeiderne i denne Tilskuer skal være Amtmand Fallesen og Præsten Rein, men for hvilke ved Hr. Grundtvig, i Følge sin mageløse Egnisme, som og i denne Tilskuer paatales, ikke har mere Agtelse, end han har erklæret at have for mig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-28
Hvorvidt dette Saxes Værk er passende til en Almuesbog, torde, især i Betragtning af den Mængde Fabler og Ammestuehistorier, de første Bøger indeholde, være Tvivl underkastet. Men for at gjøre Oversættelsen til en Folkendgave, be hovedes dog ikke de pøbelagtige Ord og Udtryk, de uhøviske Talemaader og Ordsprog Hr. Grundtvigs fordanskede Saxe vrimler af, hvorved den skjønne Original saa gandske er forvandsket i Oversættelsen, at dennes Læsere ofte faae, hvad Saxe aldrig har kunnet tænkt paa at give dem. Vi have fra de senere Decennier mange gode Almue bøger, men aldrig er en af dem skreven i et saadant Matrossprog, som Hr. Grundtvig tilstaaer at have brugt, for ved dette Kunstgreb at skaffe Saxe Jndpas hos Almuen. Men ikke den drukne, mindre den ædrue, Kulvsvier bruger saadanne Ord og Udtryk om sin Amtmand og Birkedommer, som vor Oversætter lader den fine Absalons Hofmand, Saxe bruge om Konger og Pladsmænd.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-28
At de der allene kjende Saxo Gramaticus af Vedels Oversættelse, end sige af Originalen, billige en saadan pøbelagtig Oversættelse som den grundtvigske, kan jeg aldrig troe, uden de rigtig nok maa dømme i Taaget. Jeg beklager derfor, at en Mand af Hr. Grundtvigs Talenter skal have ødet sin Tid og Flid, spildt sin kraftfulde Alder paa et saa slet Arbeide, som jeg i mine Erindringer har viist, hans Oversættelse af Saxe, saavidt den rækker, er, og fremdeles skal vise, naar de følgende Hefter udkomme, i Fald Hr. Oversætteren ikke, maaske til Trods for mine penskabelige Paamindelser, vil forbedre sig. Gustav Ludvig Baden. Er det gavnligt at en Underviisnings Methode for Almueskolerne befales. (Fortsættelse; see forr. No.) Uden nøiagtig Kundskab om det, som saaledes i Tydskland var præsteret til Methodelærens Forbedring, traadte den værdige Schweitzer Pestallozzi frem, og lærte med hellig Begeistring for Menneskehedens Vel, en nye Underviisnings- og Dannelses=Methode, som hans dybe psychologiske Kundskab, samlet ved Erfaring, havde angivet ham. Hans ædle Tænkemaade og personlige Talent havde noget, ligesaa Tiltrækkende, som Methodens Afvigelse fra den almindelige Vei, opvakte Nysgierrigheden og den ædlere Videlyst. Næsten fra alle civiliserede Lande kom Reisende til Jserten, for at lære Pestalozzis Methode; Keisere og Konger besøgte ham, og mange Regentere sendte, paa offentlig Bekostning, unge Pædagoger til ham, for at lære hans Methode, og ved Hjemkomsten at udbrede den i Fædrenelandet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-28
Hvorvidt denne Underviisningsmethode ogsaa vil være et Hjelpemiddel, til Meddelelsen af den høiere Aands Cultur, det kan endnu ei afgjøres med Vished. Begyndelsen dertil er gjort af Hr. Pillans i Edinburg, som har bragt det derhen, i den saakaldede High School, at 5 Professorer, ere tilstrækkelige for at undervise 700 Disciple i det latinske og græske Sprog 7).(Fortsættes.)*) See herover: Ueber England und die Eng lander, von J. B. Sai, aus dem Französischen ubersest von Nibenius, Baden, 1818, S. 33, i Oversætterens Anmærkning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-28
Fra Bandholms Toldsted i Lolland er i Aaret 1819 udført til fremmede Steder 18,89. Tønder Kornvare, til Hertugdommene 16,889 Tønder og til indenlandske Steder 17,368 Tønder, tilsammen 53150 Tønder. Af Skibe og Baade ere Indgaaede 367 og Udgaaede 348.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-28
Aalborgs Torvepriser, den 18de Marts 1820. Rug 5 Rbd. Tønden; Byg 17 a 18 Mk. Td.; Havre 13 a 14 Mk. Td.; Oxekjød fra Landet 7 a 8 s. Pundet; fersk Flesk 14 a 16 s. Pd.; faltet Flesk 18 s. Pd.; Byggryn 8 Mk. Skjeppen; Smør 20 a 24 s. Pd.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-28
Aarhuus, d. 23 Martii. Smakfarten mellem Kallundborg og her, er nu i sin sædvanlige Gang, Mandag og Torsdag. Adskillige Kjøbenhavnsfarere ere i disse Dage komne hertil, og et Par Fartøier ere udklarerede til Norge. - Natten imellem den 11te og 12te dennes opkom ved Vaade, Jldebrand i Emmelev Bye, under Grevskabet Scheel, og paa faa Timer, var Byens samtlige 6 Gaarde, tilligemed den største Deel af Beboernes Jnd- og Udboe samt al deres Føde= og Sædekorn, og nogle Kreature, uden at nogen Redning var muligt, et Rov for Luernes fortærende Kraft. Saaledes findes her sex Familier, som før vare velholdne Folk, nu berøvede enhver Nødvendighed, og de fleste af dem har kun at trøste dem ved ædle Medmenneskers rækkende Hjelp. Hr. Pastor Volqvart i Rimsøe og Hr. Forvalter Vadum paa Scheel pr. Greenaae, tilbyde sig at modtage, og til de Brandlidte efter enhver af disses Trang at uddeele og nærmere at aflægge Rigtighed for ethvert Bidrag, der maatte ydes i foranmeldte Henseende.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-28
Aalborg, den 20de Marts. Sildefiskeriet, som paa adskillige Steder i Fjorden allerede er i fuld Gang, synes at være meget lovende, saavel med Hensyn paa Sildens Mængde, som og dens fortrinlige Godhed. - Gaardene Rysslet og Søndre Elkiær, som forleden vare til Auction her, uden at blive solgte, ere siden af de Gleerup ske Arvinger underhaanden solgte, den første til Kammerherre Baron Kragh-Juel Wind-Ahrenfeldt til Steensballegaard for 50000 Rbd. rede Sølv og Overtagelse af Gield til Beløb 12000 Rbd. Sølv, den anden til Madam Hastrup til Lundegaard for 16000 Rbd. r. S.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-28
J Ribe Avis af 24de Marti læses følgende under Overskrivt, Jndsendt: "De trængende Veile Amts vestlige Beboere, som iaar af deres østlige Naboer have erfaret en, i Forhold til Eiere især, saa redebon og velvillig Hielp under Misvextens haarde Tryk - hvorved dog Nøden nogenlunde er lindret, naar det, af Regjeringen allernaadigst belovede, Pengelaan kun ikke forlænge udebliver - aflægge herved hine Sognes, veltænkende Beboere deres hjertelige Tak, ligesom de ogsaa skjønsomst erkiende de tvende ædle og brave Mænd, saavel Amtmand Selmers som Amtsprovst Blichers, og vedkommende Præsters kraftfulde Opmuntringer og Bestræbelser, for at faae dette Korn-Sammenskud paa bedste Maade tilveiebragt. Held og Hæder hver Den, som er villig til, efter Evne at lindre Trængendes Nød! Han er den sande Hædersmand og ledsages overalt af alle Godes Velsignelser."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-28
Over den bekiendte Satiriker Friedrichs Skjebne hviler endnu et tæt Slør. Vel hedte det hidtil, at han havde styrtet sig i Elben, men det er ugrundet, ligesaa falsk synes ogsaa det Rygte, at han er gaaet til America. Hvor han er bleven af, veed man end ikke i Hamborg, hans sidste Opholdsted. Man vil have sporet hos ham en tungsindig Stemning, der let kunde lede tilLivsforkortelse, og betragter ham tildeels som et Offer for Tidsaanden. Det overordentlige Bifald, hans første satiriske Forsøg og hans Forelæsninger i Berlin fandt, forledte baade ham selv, og maaskee Andre med, til at vurdere det Talent og den poetiske Skaberkraft, han besad, alt for høit. Han nedlagde endog sin Post som LandRetsraad i Stettin, for at leve ganske uafhængig som Forfatter, og ansaae denne Vei for den lige Bane til at høste Laurbær og Guld. Men man kan lige saa godt forskrive sig til Lucifer, som i sin Tid Dr. Faust, som til Minerva, der blandt alle Damer er den eneste, der hader Jnvitationer. Han var desuden ingen Boleaux Despreaux, der sagde: "Jeg vil bestræbe mig for at være en retskaffen Mand, saa har jeg af mine Fienders Angreb intet at frygte, men han følte sig krænket, miskjendt, og fattede derfor Lede til Livet. Han manglede Kraft til at indsee, at den, som vil gavne sin Tidsalder, maa holde sig beredt paa Sidepuf, endog af literariske Gadedrenge. Jøvrigt kunde man sige om FriedrichsSatirer, hvad Göthe siger om Rabeners, at de næsten heel igjennem bestaae af Jronie. Vittighed manglede ham ikke; men han vidste saaledes at udtvære den, at hans Foredrag blev temmelig vandet. Af Mangel paa en rig Aare af Opfindelseskraft og Phantasie blev han, som hans senere Arbeider udvise, snart udtømt. Var han blevet længere ved at skrive Satirer, saa vilde det gaaet ham endnu værre end den bekiendte Falk, hvis Løbebane havde nogen Lighed med hans Af Karamsins Historie om det russiske Rige, som Forfatteren har arbeidet paa i 12 Aar, ere nu to Oplag udkomne i Originalsproget, som er russisk. 3000 Exemplarer bleve afsatte af det første Oplag i 26 Dage. Den første Deel af Værket, der ansees for classisk, er nu ogsaa udkommen i en fortræffelig tydsk Oversættelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-28
For Digteren Goethe skal der oprettes et Hædersminde i hans Fødestad. Basrelieferne skulle være af Thorvaldsen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-28
J Julii Maaned f. A. gjorde tre med Knipler og Knive bevæbnede Karle Jndbrud i en Møllers Bolig, 1 1/2 Mile fra Lübeck, paa Landeveien til Hamborg. En Beslægtet af Mølleren, der sov med ham i eet Værelse, vaagnede ved den Allarm, Tyvene ved Jndpakningen gjorde, og begge, bevæbnende sig med ladte Geværer, listede sig, igjennem en anden Dør, omkring Huset, lige mod det end aabentstaaende Vindue, hvor Tyvene vare stegne ind ad. Med utrolig Hurtighed styrtede to af Tyvene ud igjennem Vinduet, og toge Flugten over Marken; men begge de Bevæbnede løsne alligevel, deres Gevær, den ene rammes af Mølleren i Armen, og springer over Gjærdet. Møllersvenden havde skudt Feil, men forfulgte desuagtet sin Mand med Kolben; begge komme i Haandgemæng, og den første falder ved et Slag, som han med en Knortekjæp faaer i Hovedet, bedøvet omkuld. Den sidste var undveget. Da Mølleren vilde vende tilbage, springer en tredie Karl ud af Vinduet, og bibringer ham 7 Knivstik, men da han havde en tyk laadden Kjole paa, saa blev intet af dem dødeligt. Ved hans Skrig ilede Husets Folk til Hjelp. Men Tyvene kunde man, al Politiets anvendte Umage uagtet, ikke faae fat paa. Otte Dage derefter fandt man et Menneske med et stærkt Hagelskud i venstre Side, og som formodentligen var den Tyv, Mølleren havde skudt, hængende i et Træ i en Skov. Baade Mølleren og Møllersvenden er nu kommet sig igjen. - En velhavende Landmand, ligeledes her i Nærheden, som var anklaget for at have myrdet sin egen Svigersøn, maatte man igjen frigive, da Beviis imod ham manglede. Dommeren havde det Jndfald, at lade ham, bunden for Øinene, føre om Natten hen i den Gravhvælving, hvor den Myrdedes Liig laae i aaben Kiste, men han svarede ganske roligen: "ja det er rigtig nok min kjere Svigersøns Liig, jeg kjender det"