Politivennen, 1800-01-01
Et nyt Levebrod for 2 til 3 Personer, at tiltræde strax ved Sejladsens Aabning. Til Politivennen. Iblandt de medypkvækkende og tillige ubehagelig bebrejdende Syn, som Armod, Mangel paa Forsørgelsesanstalter nok, og, tør jeg sige det, Na;ionaldorskhed alt for hyppig opstille for os, er dette for min Følelse det mest rørende, og tillige det mest nedslaaende, naar den fordum raske, haardføre, utrættelige Sømand, staaer for sin Medborger med Udrakt Haand, eller kummerlig tærende paa sidste Levning af Ejendom, intet større ønske vover, end det at opnaae Plads i et Hospital. Hvor ikke Liderlighed og uforbederlig Ødselhed var Aarsagen, der er ovenmeldte Syn stedse bebrejdende for Staten; thi enten er det Tegn til, at Sejladsen ligger stille fordi Staten har Krig, eller fordi den ike værner sin Handel i Fred, eller fordi den ved Told o. dl. besværer den); eller det vidner om alt for liden Omsorg for Sømandens Tarv, i hans svagere Aar; eller til Sømand; ab udulige Alder; eller endelig det pæger paa en Dorskhed, en Modløshed, en Raadvieehed som der allid bør arbejdes imod, og af alle Kræfter, af dem en Stats Ror er betroet. Meget vilde være udrettet til vore vakre Sømænds Værn imod Trang, naar det paalagdes dem uden Undtagelse at have Indskud i den ny oprettede Forsørgelsesanstalt. Dette kunde skee, naar ethvert Skibs Redere, før det gik under Sejl, udbetalte til bemeldte Anstalt 10 Prosent af hver Mands Hyre, for den halve Tid, det var rimeligt at Rejsen varede, og naar Mandskabet ved Hjemkomsten fik Resten af Hyren udbetalt, da ligeledes 10 Prosent af denne. Hver Sømand fik saaledes en Ejendom, som, 1) bandt ham til Fædrelandets Skibsfart, istedet for at han nu saa hyppig gaaer i fremmed Tjeneste hvor han gemenlig bliver optrukken, bestjaalen, presset, og sætter sit Liv til, ovenikøbet tidt i en slet Sag, uden maaskee at hans Hyre og Prispenge nogentid ret udbetales ham, eller kommer hans Arvinger i Fædrelandet tilgode. *) 2) kunde han i Tilfælde af Skib*) Det er f. Ex. virkelig højst forunderligt, at Arveparter saa fjælden komme hjem til Danmark og Norge efter de mange paa engelske Koffardiskibe og Orlogsflode farende danske og norske Sømænd. Det synes overenstemmende med al menneskelig Formodning at der i det misdste døer aarlig af disse hver 20de, da Mortaliteten paa en sredelig Landejord gemenlig borttager hver Bode. Antager man nu blot 10009 danske, norske og holstenske Sømænd i engelsk Tjeneste, et Tal som kun er Hælvten af det Overslag man almindeligvis hører gjort, saa var dette dog aarlig (NB. i Krigstid) 5oo af vore Søfarende Landsmænd døde paa engelske Skibe eller i engelsk Havn. Rimeligen, og især da de til Orlogs tjenende, da de ofte ikte i langsommelig Tid komme i Land, og altsaa ikke have Lejlighed til at øde, en Ting de i forbigaaende ere mindre hengivne til end Engelskmændene, have Halvparten af disse Afdøde Maaneders maaskee Aars Hyre tilgode; uden at regne, at mangen Landsmand sikkert har været med i brud optage Hælvten af sit Tilkommende, og derved rejse sig igjen fra dette Uhæld, som de store Lejligheder til at gjøre uhyre Prisvenge, som denne Krig mere end een Gang har givet de engelske Orlogsmænd og Kapere. Veed man nu, hvor høj Maanedshyren er i Engelland, saa synes det ikke overdrevent at anslaae de 250 Dødes Stervboers tilgodehavende Hyrea 3 Maaneder til 5oRdr. for 12500 Rdlr. der hveri Aar i det allerringeste maatte i Arveparter udbetales fra England til danske, norske og holstenske Arvetagere. Det vilde være at udsætte sig for at begaae en stor Uretfærdighed, at beskylde den engelske Navion, dens Regiering eller Admiralitet, der bedst veed hvor stor en Deel af den engelske Søhæder maae tilskrives de danske Sømænd, som hvad Kækhed, Subordinavion, Haardførhed og Ordentlighed angaaer, saa fortrinligt udmærke sig, for middelbar eller smiddelbar at fordølge eller tilbageholde dise Arveparter. Umulig kunde England ville udsætte sig for en Skamplet, lig den, der hviler paa det forrige hollandske Ostindiske Kompagnie, for at have tilladt (Regjeringen forbød det ikke) det trædske Paafand, at det til Bataviaskibene af Seelenverkopere leverede Mandskab fik andre Navne, dem de indskreves under og maatte beholde, hvorved da baade Iukvisi;ion efter Hvervingsmaaden og den mulige Arvs Udførelse var forpurret. Det foreflaaes imidlertid herved, til vor Regjehver Sømand dog er udsadt for, og 3) vilde han, naar Alderen ikke tillod ham længer at fare, af det i hans hele Liv Fortjente og her F ugtbargjorte, kunde hæve et aarligt skikkeligt Udkomme. Mien selv den Sømand, der ikke længer følte sig stærk nok til at paatage sig en lang rings højere Bedømmelse om ikke de danske i Engelland tjenende Ministre og Konsuler burde paalægges at holde Bog over alle i England værende paa Koffardi eller Kjigsskibe tjenende dansk undersaatter, der ved en aarlig Proklamation kunde opforeres til at melde sig, eller i Mangel dera ansees som modtvillige (migramter, der frasagde sig al Ret til Arv i Fædrelandet og til Hielp og Beskyttelse af Minister og Konsuler. Ved Hielp af denne Indregistering kunde ikle allene Fædrelandet med Virkning hjemkalde sine Sønner i Krigstid, men ogsaa de Døendes Efterladenskab paasees og som dansk Ejendom komme Arvingerne her hjemme til gode. Dette vilde rigtig nok aldrig ret kunne iværksættes hvor Konsulen ikke var indfødt; men det er et før og af flere omskrevet ønske, at vvr utrættelige Regiering maatte finde gjørligt at besætte de saa vigtige Kensulpoffer blot med Indfødte. Og tør jeg troe, at der ikke mere mangler duelige Subjekter hertil iblandt os, end hos andre Nationer. Rejse, kunde dog ofte, naar der var mindra Døsighed hos os, eller Frygt for ved et nyt Foretagende at vorde til Latter, foretage sig et og andet, som slog ind i hans Fag, jeg. vil her, for et Exempels Skyld, fremsætte et Middel for en, to, tre eller maaske fiere Sømænd, til at skaffe sig et skikkeligt Levebrød. Enhver, som har sejlet Kanalen igjennem imellem England og Frankerige, og seet Baade, fra den engelske Side, hyppigen sætieud, endog flere Mile, for at bringe de forbisejlende Skibe Grønt, fersk Kød, og andre Forfriskninger, og saaledes tage en Told af dem, som de ere tjente med at erlægge, da Begjærligheden efter Landforfriskninger er hos dem, der flere Uger have været tilsøes, saa stor, at de med Glæde betale den tredobbeste Værd - maa undres over, at det aldrig hidtil er faldet nogen dansk Sømand eller Baadsejer i Hovedet, at benytte sig af Kjøbenhavns herlige Beliggenhed til lige Fordel. Et Aar med et andet gaae 8 til 10000 Skibe igjennem Sundet; af disse komme de fleste forbi Kjøbenhavn. Hvor mange af disse saae ikke med Henrykkelse en Baad stikke ud fra Staden og lægge sig om Borde, med fersk Kød, Grønsel. Fisk, malede Kaffebønner, Sukker, Fløde, Melk o. s. v. Hurtigen skilt ved sin lille Cargo, og velbetalt kunde Baadsejeren ofte endnu samme Dag afsætte end en Baadfuld. Undertiden vilde han kunne faae Passagerer med sig, og fortjene derved. En Berlingseller Addressavis medtaget, var ogsaa en afsætlig Vare. Ogom han bragte, fra de Kaptejner han havde været hos, paa en lille Seddel Skibets Navn, Ladning, hjemmehørende, Indladningsog Bestemmelses Sted, samt hvad mærkværdigt Kaptejnen havde mødt, da vilde slige Sedler være en Vare, man om Aftenen paa vore store Købmænds Kontorer nok gav noget for. Flere end een Baad kunde fra Kjøbenhavn ligesom fra Helsingør slaffe deres driftige Ejer et Levebrød, som ikke var at foragte. Og den aldrende, eller lemlæstede Sømand der ikke kunde vove sig længere, eller faae Hyre paa et Koffardiskib, kunde mageligen gjøre et Par Togter ud i Strømmen om Dagen, naar han hver Nat kunde vederkvæge sig under Tag i den lune Stue og Seng. Gid jeg ved dette Forslag maae have aabnet Vej til anstændigt Udkomme, for om det var endog kun een Trængende af den saa agtværdige Sømandsstand, og det vil være en lønnende Bevidsthed, saavel for den Mand, der opgav Ideen, som for den, der her har nedskrevet den.