Ribe Stifts Adresseaviser, 1832-10-26
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Statsraadspræsidenten har under 13de October udstedt en Circulærskrivelse til de commanderende Generaler ved 4de, 12te og 13de Militær division, hvori han lægger dem paa Hjærtet, hvad det nye Ministerium anseer for een af sine vigtigste Pligter, nemlig at udslette de sidste Spor af de Uroligheder, som have hjemsøgt flere Departementer; til hvilket Øiemeds Opnaaelse Ministerne forlanger deres kraftige Medvirkning. Under samme Dato har Ministeten for det Jndre, Hr. Thiers, udstedt en Omgangsskrivelse af samme Jndhold til Præfecterne. Han gjør deri Forskiel paa dem, som misforstaae Friheden, og ville vanskabe den til Anarchi, og dem, som stedse have været Frihedens svorne Fiender, og som angribe den ved de strafværdigste og forhadteste Midler. De Første, siger han, maae vises tilrette, holdes i Skranker, og, hvis de overtræde disse, bekæmpes ved Lovenes Magt; de Sidste maa man bevogte, efterspore deres Rænker, og undertrykke dem, naar de reise sig mod den bestaaende Orden. Han anbefaler Præfecterne at handle saaledes, at deres maadeholdne og forsonlige Sind, men tillige deres upartiske Retfærdighed kan fremstille Kongens Regjering saadan, som den skal og vil være, nemlig besjælet af Velvillie og Kraft. Præfecterne i de vestlige Departementer have, som de, hvem Sagen nærmest vedkommer, modtaget en særegen Skrivelse, i hvilken, blandt Andet, forekommer følgende Vitting, med Hensyn til dem, der beskylde Regjeringen for utilbørlig Eftergivenhed mod Carlisterne: "Et svælgende Dyb adskiller Kongen og hans Raadgivere, fra hine uforsonlige Fiender, som ville sætte et for stedse styrtet Dynasti igjen paa Tronen. Regjeringen vil ingenlunde skaane dem; den vil kun ikke blindthen forfølge Alle, mod hvem beskyldninger fremføres. Hvad mig angaaer, da har jeg det Hverv, eftertrykkelig at forfølge Urostifterne: man maa efterspore og gribe dem; Alle, af hvad Navn og Stand de end monne være, maae overgives i Statsmagtens Hænder. Til Slutning truer Ministeren med Afsættelse og stræng Straf for dem, der befindes lunkne og utroe i deres Pligters Opfyldelse, og opfordrer Præfecterne til at foreslaae alle Midler, som de ansee for nødvendige til Rolighedens Opretholdelse, med den Forsikkring, at de hos Regjeringen ville finde al mulig Understøttelse. Uagtet nu denne Tale klinger alvorlig nok, lader det dog, som om Pariserne ikke finde, at den indeholder Betryggelse nok mod de indvortes Uroligheder. Der er kun lidet udrettet dermed, hedder det, at nogle elendige Bander blive tilintetgjorte, naar man ikke angriber det Onde i dets Rod, opsøger Hertuginden af Berry i hendes Smuthul, og paa een Gang gjør Ende paa de carlistiske Committeer. Disse Committeer, hedder det videre, er een af de kæmpemæssigste Tanker, som Carlisterne har bragt i Udøvelse: alle Europas Stater ere omgivne af dem, som af et Net de vigtigste have deres Sæde i Engelland, Spanien, Schweitz, Piemont og Savoyen, hvorfra de vedligeholde en levende Forbindelse med de nærmeste Egne i Frankerig. Dog ere de især talrige i Landets eget Jndre, fornemmelig i de sydlige og vestlige Egne. Der gives ingen Hovedstad, intet Underpræfectur, hvor der ikke er et Middelpunkt for de adspredte Kræfter. Der findes Postmestere nok, som ere inddragne, i Hemmeligheden, og, hvor dette Middel ikke haves, besørges de skriftlige Meddelelser ved Borgherrers og Præsters troe Tjenere. Klokker, Jægerhorn og Piber tjene som Telegrapher, og udbrede med Lynets Hurtighed vigtige Efterretninger. Om det vil blive anderledes, siges der til Slutning, vil Tiden vise; Ministrenes hidtilværende Yttringer og Handlinger berette ingenlunde til at vente af dem Carlismens alvorlige Undertrykkelse. De sidste Efterretninger fra Vesten lyde imidlertid mere beroligende. - Oppositionsbladene vise nu mere Maadehold; men man vil dog i deres hele Adfærd bemærke en stiltiende Overeenskomst om at virke mod det nye Ministerium ved ethvert muligt Middel. Til Oppositionens betænkeligste Symptomer regnes Nationalgadens Stemning. En Deel af dens Officerer have i en Sammenkomsk besluttet at gjøre Kongen Forestillinger om hans Ministres Upopularitet, og hvis disse Forestillinger blive frugtesiøse nedlægge deres Poster. Man haaber imidlertid, de kunne blive anderledes tilsinds, hvilket allerede har været Tilfældet med Overbefalingsmanden, Marskal Grev Lobau, som tilligemed sin Stabschef, General Jaqueminot, og fire Legionsoberster vilde aftræde, men har ladet sig omstemme af Kronprindsen. En stor Mængde høie Embedsmænd skulle ogsaa have erklæret, at kun Haabet om en Modification af Cabinettet kan bringe dem til at beholde deres Embeder. Jøvrigt er Ministeriet blevet ueens med sig selv, idet de gamle Ministre med hvilke Hr. Thiers har gjort fælleds Sag, ville i de belgiske Anliggendet gaae en anden Vei, end Hertugen af Broglid og Dhrr. Guizot og Humann. Hine ville have en Demonstration imod Antmerpen; disse erklære sig udtrykkelig derimod. Hine sige, at en Demonstration er inger Krig; at den offentlige Mening i Paris og Brussel, vilde derved nogenlunde stilles tilfreds, og naar efter Kamrenes Aabning Majoriteten lidt efter lidt sluttede sig til Cabinettet, kunde Tropperne vende tilbage til deres Standqvarterer. Disse svare, at en saadan Komedie ikke ladet sig spille; at, dersom Armeen gjøet Skridt fremad, lader det sig ikke bestemme, hvor den skal gjøre Holdt; at en Bevægelse kan medføre en almindelig Krig, og at man derfor enten bør mene eet alvorlig, eller lade det reent være. D. 16de fandt en stor Forsamling af det diplomatiske Corps Sted, hos Hertugen af Broglio, forat tage Regjeringens Beslutning, at sende Tropper til Belgien, under Overveielse. Den belgiske Gesandt, Hr. Lehon, som nu igjen er i Paris, driver med megen Jver paa, at dette skal skee. - Linieskibet Marengo, som forlod Algier d. 6te har bragt Efterretning til Toulon om en for de franske Vaaben glimrende Træfning, som holdes d. 30te September paa Sletten ved Metidscha. Hertugen af Rovigo drog nemlig ud med 1500 Rd. og overfaldt 10 a 12000 Araber, som havde nærmet sig Algier og hindrede Tilførselen af Levnetsmidler. med en saadan Hæftighed, at de i den største Forvirring toge Flugten og efterlode 400 Døde paa Valdpladsen.