Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-05-30
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. hos Ros Ros Re li Sjette Aargang. No. 67. saa ad aabning, Udgivet og forlagt af J. Werfel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Höeckes Enke Tirsdagen den 30 Maji. 1809. Fa Voltaires Tanker om Luxus. Miskiendelse har altid været de fleste store Mænds Lod men ingen synes af Samtidige og Efterlevende at være bleven behandlet med større Utaknemmelighed, end Voltaire *). Endog for ikke længe siden har een af vore første og meest genalske Digtere, sagt om ham: af Hal skulde det i Sandhed være Den frosne Spottefugl Voltaire at re. Den komme Siet han skal herned Som vilde Konst og Fromhed døde Og troede, fræk, paa Alt at bøde Med usle Stumper Vittighed. D Lessing var den første Tydske, der vilde frakiende Voltaire Sørgespildigtertalent, skiønt Tydskland, paa den Tid endnu ikke havde et eneste Sørgespil, der kunde sættes ved Siden af Voltaires, og nu frakiender visse nyere Konstdommere igjen Lessing alt Genie, endskiønt endnu ingen af dem har skrevet et Stykke som Emilie Galotti eller Nathan der Weise. Men Eensidighed og Uretfærdighed har altid udmærket den Tydske Critik. Saaledes haanedes og mishandledes den, med alle sine Pedanterier, af den Tydske Litteratur dog saa høist fortjente Gottscheds Minde, og saaledes glemmes og ringeagtes nu Tydsklands Classiker Hagedorn, Gesner, Haller, Gleim o. fl., som de Tydskes Sprog og Konst have at takke for deres første Dannelse, och bak til nu har Og derpaa følen: at de Jeg tørte Støvet af, og Osen, For ret engang at see Franzosen Jnd i sit Abekatte Fjæs. J Saadanne Yttringer, fremsatte i en almindelig læst Bog og af en almindelig yndet Forfatter, kunne umuelig andet end virke paa den store Hob Eftersnakkere og Efterabere, der ikke behøve mere end et Vink, for strax at fordømme, nedrive og sværte enhver fortjent Mand, om de end aldrig have læst eller forstaaet hans Skrifter. Ved en eneste uforsigtig fremsat Dom kan saaledes et halv Aarhundredes velfortjent og møisommelig erhværvet Hæder undergraves og tilintetgjøres, om just ikke i Kienderens, saa dog i den vankundige og blot eftersnakkende Hobs Øine. Uden at bifalde Maaden, hvorpaa Voltaire ofte talde, ikke om Religionen, men om Bibelen, som han vilde bedømme, uden at kjende det Sprog, hvori det gamle Testamente er skrevet, maa man dog tilstaae, at enhver, der vil fælde nogen Dom over Maaden, aldrig bør glemme Tiden, hvori han skrev, og de Mennesker, for hvilke han skrev. Fanatismens og Overtroens Uhyre, som i denne 5) Man behover haabe, at Digteren med Tiden vil forandre sine Tanker om Voltaire, ligesom han Fortalen til sine nordiske Digte allerede har viist at have forandret sine Tanker om Racine, hvem han dog nu indrømmer, at have været stor, da den skee og døde, Philosophs Tid havde naaet, sin største Vært, og rundelig næredes og pleiedes af et egennyttigt, herskesygt og vankundigt Hierarkie, kunde hverken bekriges eller fældes med andre Vaaben end Satire, og kan en Satiriker kaldes en Spottefugl, saa var Voltaire, den nyttigste og elskværdigste Spottefugl, Jorden nogensinde har baaret. Hvorledes havde det nu vel seet ud med Oplysningen, dersom han ikke ved sin skarpsindige Vittighed havde givet Klerkenedigheden og Munkedespotismen det første Stød, Lader os ikke negte Voltaires store Fortjenester af Oplysningen og Menneskeheden, fordi de Vaaben, han betiente sig af, ikke altid synes os lige rosværdige. Man bør ikke være for stræng mod den Mand, der luger et med Ukrud bedækket Blomsterhed, fordi han med Ukrudet oprykke enkelte Blomster. Dyden har Voltaire aldrig angreben, og kun Kortsynede kunne paastaae, at hans Candide er en Satire over Forsynet. Om hans Vittighed er det vel unødvendigt at tale. Maatte der aldrig skrives noget Uvittigere end det, han har skreven, løb han end meget alt for løseligen over, og indlod han sig end, som saa mange af hans Landsmænd, i at skrive og dømme om enkelte Ting, som han ingen grundig Jndsigt havde i, saa er det dog vist, at han besad en Læsning i høist forskjellige Fag, som næsten er mageløs, en Gave til at udtrykke sig fatte lig og behagelig, som hidtil har været uopnaaelig, og en Frimodighed, som den sildigste Efterslægt vil beundre. Man har kaldet hans Carl den Tolvtes Levnet en historisk Roman, men endnu er ingen opstaaet, som i Form og Foredrag har leveret noget skjønnere; man har lastet hans Sørgespil, men endnu spilles de i det Frankrige, som har vidst at tilegne sig Roms Konstværker, men ikke dets Konstaand. Enhver, som ikke lader sig henrive af Partiesyge og Dadlelyst, vil indrømme, at der i de 100 Bind af Voltaires Værk sin des en Skat af Levnetsphilosophie, Vittighed, Skare sindighed, Sandhed og Lærdom, som man forgjeves vil søge i det Hav af Bøger, som den nyere Litteratur oversvømmer os med. Men det er nu eengang store Skribenters Skjebne, at Dverge sætte sig paa deres Skuldre og sparke dem siden med Hælene i Ansigtet, for at faae dem til at hælde med Hovedet. En ganske ubekjendt Engellænder, Ferriar, har for adskilig Aar siden villet godtgjøre, at den originale Sterne som længe har været anseet for Engellands vittigste lunefuldeste og skarpfindigste Forfatter, ikke har gjort andet end udskrevet, plyndret og efterlignet, især de gamle Skribenter Rabelais og Bourton. Den gode Ferriar har altsaa troet, at hele det øvrige Europa har været stærblind, indtil han satte det sine critiske Briller paa og lærte det at see, hvad det forhen ikke kunde see. Dog, saaledes er det ikke allene gaaet Sterne, men ogsaa Danske Forfattere. Een af vore bedste Lystspildigtere, hvis første Stykke man siden Holbergs Tid ikke har havt Mage til, har man endog i Paris kastet en satirisk Sneehold efter, ved at tale om at skjele et Lystspil ud af et Stervboe, og derved opfriskeet et af lumsk Avindsyge opdigtet Rygte. Selv mod den udødelige Evald begynder man at vise sig utaknemmelig. 2 Efterat jeg saaledes har fremsat min korte Troes bekjendelse om Voltaire, tillade man mig at anføre følgende Stykke, som findes i hans Dictionnairo philosophique, under Artikelen Unne. Det synes passende til Tiden, og kan gjøre den, der ikke kjender Voltaire af hans Skrifter, lidt nøiere bekjendt med hans Skrivemaade. en sal. J et Land, hvor alle gik harfodede, vilde ikke det den første, der lod sig gjøre et Par Sko, føre Luxus, Vilde han ikke være et meget fornuftigt og vindskibeligt Menneske, – Er det ikke det samme med den, som havde den første Skjorte. Den, som lod den blege og rulle, vilde jeg ansee for et Genie, der har Hjelpekilder i Overflødighed og en istand til at regiere en Stat. Jmidlertid vild de, der ikke ere vante til at have en bleget Skjorte, ansee ham for en forkjelet Rigmand, der fordærver Nationen. Vogter eder for Luxus, sagde Caro til Romerne; J har overvundet Prosernes Provinds, men spiser aldrig Fasaner. J har erobret de Lande, hvor Bomuld voxer, sover paa det bare Gulv. J have med bevæbnet Haand kaner Guld, Sølv og Ædelstene fra tyve Folkeslag værer aldrig saa daarlige at betjene eder deraf. Undværer alt efter at J have erobret alt. Stratenrøvere bør være dydige og fri. – Luculius svarede ham: "Min Ven, ønsk heller at Crassus, Pompejus, Cæsar og jeg maa tilsætte alt ved Luxus. Stratenrøvere bør slaaes for at kunne deele Byttet. Rom maa engang underkues, men det vilblive det meget hastigere og sikkrere ved een af os, naar vi sætte vore Penge paa Rente ligesom Du end naar vi bostødsle dem til Overflødigheder og Fornøielser, Ønsk at Pompejus og Cæsar maatte forarme sig saa meget, at de ikke have noget til at lønne Armeerne For ikke længe den giorde en Nordmand en Hollænder Bebreidelser for hans Luxus. Hvad er den blevet af de lykkelige Tider, sagde han, da en Kjøbmand reiste fra Amsterdam til Indien, og efterlod en røget Drefjerding i sit Kjøkken, som han fandt igien ved sin Tilbagekomst? Hvor ere eders Træskeer og eders Jerngafler, Er det ikke Skam for en viis Hollænder at sove i en Damaskes Seng, – Gaa til Batavia, svarede Manden fra Amsterdam, vind som jeg ti Tønder Guld, og see om Du ikke vil faae Lyst til at klæde dig godt, spise godt og boe godt. – Siden denne Samtale har man skrevet tyve Bind over Luxus, og Bøgerne have hverken formindsket eller forøget den.