Aalborg Stiftstidende, 1832-06-02
Efter Aarhuus Avis er Kammerjunker Rawert, surnummerair Told=Jnspecteur i Kbhvn., bleven udnævnt til virkelig Told=Jnspecteur sammesteds, samt Justitsraad Blom og Capitainlieutenant Wigelsen, R. af D. og D. M., udnævnte til surnummeraire Told=Jnspecteurer i Kjøbenhavn. Generalkrigscommissair Neergaard fralægger sig offentlig den ham paadigtede beskyldning den feige Lumpenhed, siger han), at han skulde have hemmelig Deel i det, der i forskjellige Blade er skrevet betræffende Jndbydelsen til at stifte get Selskab til Hesteavlen Fremme i Danmark. Over en slig trædsk Riddingsfærd - siger han - er min Carakteer ophøiet. Sligt venter man kun af en tvetunget Usling, som kryber i Støvet for Stormanden, men hemmeligen complotterer imod ham, naar han derved kan opnaae egennyttige Hensigter, og derfor ofte selv bliver det Riis hvormed hans Falskhed tugtes." Forf. erklærer, at han under nærværende Omstændigheder aldeles ikke vil besatte sig med nogensomhelst offentlig Virken for Danmarks Hesteavl og Landoconomie og siger i denne Anledning: "Jngenlunde er denne Beslutning anlediget af saaret Forfængelighed; nei, den er ene en følge af utrolige Krænkelser, der tilføiedes mig af Enkelte, om hvilke jeg havde skjellig Grund til at troe, at de ville mit Vel, fordi de erkjendte mine Hensigters Uegennyttighed og tillagde mine Evner en Roes, som Beskedenhed forbyder mig, selv at tilegne disse. Ei heller maa man tiltroe mig den usle Arrogants, at jeg skulde mene, at Danmarks Hesteavl og Landoeconomie vil savne min Bistand. Men det tør jeg vel uden Ubeskedenhed mene, at dersom enhver dansk Embedsmand havde virket med den Kraft, Uegennyttighed, - og maaskee Conduite - i den ham anbetroede Embedsstilling, hvormed jeg har vilket som Privatmand i hine tvende Fag, da vildeman udentvivl have seet et heldigere Resultalt af mangen offentlig Indretning. - Forf. mener endvidere, at Deeltagelse i det man beskylder ham for, vilde have været et ublu Andragende hvormed han ingenlunde kunde have vovet at nærme sig en aandrig og ædel Fyrste (Hert. af Augustenb.,der foragter og hader Sniqveie, fordi han selv er et Mynster paa Aabenhjertighed og Retskaffenhed. Med ustrømtet Smerte - siger Forf. - beklager jeg, om det er saa, at Hs. Durchlauchtighed Hertugen af Augustenborg nu ikke vil befatte sig med Bestyrelsen af hiint Selskab. Skjøndt det vel kan være muligt, at ogsaa Andre kunne føre til det Maal, som Selskabet har foresat sig, saa er det dog høist Sandsynligt, at Jngen med større Sikkerhed kan lede Hesteavlens Forædling i Fædrelandet end vor i Faget saa kundskabsrige og erfarne Hertug, der i Gjerningen har viist, at han fortrinligen formaaer at udføre dette for Staten saa vigtige Hverv efter Grundsætninger, der ere erkjendte som rigtige, og derfor er i tryg Besiddelse af Nationens uindskrænkede Tillid. Den oplyste, karacteerfaste Fyrste, som med Energi og Jver, ophøiet over ethvert smaaligt Hensyn, har virket saa Meget til vor Hesteavls Fremme, vil vist heller ikke ved denne Leilighed indlade sig paa videre Forklaring, thi - Han behøver det visseligen ikke, enhver Sagkyndig der havde den Lykke at besee Hs. Durchlauchtigheds Stutteri maatte jo indrømme, at Han fremfor nogensomhelst Anden, i vort Fædreneland, har practisk beviist Rigtigheden af sine Anskuelser i Henseende til Hesteavlens Forædling.