Aalborg Stiftstidende, 1827-09-01
Fra en By i Holsteen, hvor et Skuespillerselskab i nogen Tid har givet Forestillinger, meldes, at strax ved Skuespillets Begyndelse ophørte paa engang alle Jndsatser, Spare= og Laanecassen, medens der ellers altid pleiede at indkomme en ikke ubetydelig Sum i Sparekassen af smaa Sparepenge. (Naar det Spørgsmaal opkastedes: som Sparekasser ere gavnlige eller skadelige for Almeenheden, saa turde Referenten hælde til den sidste Mening; thi at mange Smaasummer, samlede til en stor Capital, sættet denne ud af Circulation, aldrig kan være gavnlig, maa letteligen indsees. Detudemere Sparekasser det sikkreste. Middel til at vise Veien til Pengepugerie og Dovnskab.) doninnes og ende, minai paa Enf tvert kansættog have af 9 12 Literatus Martensens Afhandling Fødeland, Fødteensionu ned 13 arius na endte Den Pet i Fødelandet, hvor i fødtes vor Fødde egnen den er hos kjer ; den vedligeholder stedse den Jnteressenhos os heles Livetatgjennem, vid kunne faae nan dre Egne, vedommere Forhold ikjenerede men vi glemmeddelaldrighave visseer den stedse med Glæde! Det er saa naturligt, at videske vor Fødeegnødde vak den første Plet af Jorden viislætter afdikjende 7d vore Foraldrenboedes deres vore uskyldige Bumdoms Dage suandt dernis muntren Lege jo viisligheden der i samme Marker, og Enge, saa omuntronog ufrie; tsom Fulsen til Luften i hvad brødes vilestomhele den Løntige Deel af Jorden, naar ikus Barndommens Lyksaligheder omgave os i Port hjem 2 Ja det vet saare naturligtimat lideske hvor Fødechuus og med hvilke Følelser udragdi ikke i botts fra dom, naar desharnligge Dage ere ualdbundog Alvors aarene begynde, hvorden hørendesiks til, forat drive sig løs fra alle den Gjenstande, som hidtil om gaves hos der dog varenosnsaadkjers Hier Hytte, hvert Træ og Busk, hver Mark og Enkenden muntre Lund, hvori Barnet fandt saa mange Glæder, Alt forlade vi, og vidtage Afskeed med det, ligesom vi ventede, aldrig at seender meren ja, Afskeden med sit Hjem, og sin Fadeegnver kung og smerkeligt a 2 Der ere saa mange Ting, som hidrage tilgadtgjøre og denne Afskeednings og besværlig den muntre Flok af smaa Venner tilsom hidtil var vornkjereste Kreds, den rives visid af 3 og Mange af dem seervi aldrig mere; de adsplittes ogsaa hver sine Veie; stundommedes vi vel med enkelte af dem paa Livets Vei, men da ere de gamle Forhold forlængst forbi, andre knyttede, og Vennen fra Barndommens Dage er os kun en mødende Erindringdom hine Tidernder atter hastig forsvinder. Som Mænd knytte vi jo vel stundom Venskab. med Venner, fra vore Barndoms Dage, og den saadant Venskab er elskeligt, men det hænderndste at af alle de Venner inse i Barndommensvare omringede, have vi ikke Een tilovers, i Manddommens Alder; tildeels fordi forskjellige Forhold og Uovereensstemmelser i Characterer have fjernet os fra dem. - Den Tanke: "nu gaae indumiblandt Fremmedelin ængster og bedrøver os ogsaa meget, naar vi forlade Hjemmet; thi vi vide, at vinsaae det dog ikke som der, og vi føle os i den Alder meestofrie og glade hvort Hjem. Naar vi fjernede fra vort Fødested høre det gaaer det vel, da glæden det os inderligst: høre vi, det gaaer det ilde, Ulykken rammer det, eller det forfalder, da bedrøver det os meget ; kort, dets Skjebne ligger os ret paa Hiertet. Vi besøgt gjerne vor Fødeegn og træffe vi end ikke meer de Mennesker der som engang vare os saa hjert vistræffe dog sædvanligt de samme Gienstande, som omgave os vore Barndom og dette skaffer, og mangen en Glæde. Vi ile fran Gienstand til Gjenstandskopti synesaligesom an gjenliver vom Barndom, 2 som sund. for os under de Gienstande, der nu omgive os, Det naar vi tilbagenkaldt dog hille give Dage, ligget det Huus over vigtødtes, hvor vor Vugge gik, hvor vore Mødre vaagede over os i vorspæde Barndom; der den Hauge, hvori vi sprang somkring efter de spraglede Sommerfugle, hvor vi klattrede i Træernes Grene efter Æblerne og Pærene; hist bag Haugen den lille Samlingsplads for vore Kammerater, hvor vore muntre Lege, udfoldede sig, og hvor, vigtumlede vor Kjepheste, saa stalte, som kjekke Ryttere og her den lille Høi, vi tumlede os ned af indet bløde Græs, og om Vinteren foer med adt Sneen i vore Slæder, kun det ændsende, om Benene eller Hovedet var i Veiret, naar vi kom ved kun at det gik med Lynets Hurtighed. Hist see vi den Lund, hvor vi klattrede efter Fuglenes Reder, og hvor det moredahos saa herligt at høre vor Stemme gientagen i Schoets Raad. Her de blanke Aae og den lille Søe, hvor vi om Sommeren sad anglende efter de muntre Smaasiske, og hver vidom Vinteren havde vore Glidebaner, som kostede os stundom mange Taarer, naar vi forstødte humpede hjem fra Jsen. Her seer vi igjen de Marker og Enge, hvor vi samlede de gule Koblommer og de røde Kløverblomster, som vi handt saa mange Krandse af til Smaapigerne og bekrandsede dem med i vore Leges hist see viden Grøvt, hvor, vig laae ragende i Sandet og byggede Huse, som vi hvert Øieblik nedreven igien, for at bygge op. - OAlt, Alt fra Barndommens Dage gjenkalde vi os, og mønstre, og vor Glæde er stor, naar vi gjenfinde det Meste uforandret. - Finde vi derimod Alt i Gienstandene forandret fra vor Barndom, da betages vi af en dyb Veemod ved at gjensee vor Fødregn; det er ligesom vor Barndom reent skulde udslettes af Erindringen, alle Minderne om den ere jo forsvundne vi gjenfinde Jntet af alt det, der engang var os saa kjert, selv ere Barndommens Dage længst forsvundne, og de leve kuns Erindringen, som vel glæder nosnat gjenkalde, men som ved Gjenkaldelser vor Fader strunde, lig forandrede Omgivelser immerter gokket inderlige alle Hvertrædet og godt Menneske elsker sit Fødsland, og sin Fadeegn; selv Forbryderen, som maaskee kunde forraade sit Fødeland, elsker dog sin Fødes og løsladt eller udbrudt tyer han hen i den Egn, som aar ham Ly tohuus frie Dage Tabe Menneskeneral Jn i teresse for begge, da der algod Førne stukker datil blived Livet ham ligegyldt og han finde sig ligesaalukkeng i Sideriens Udørkner som i sit femaskillende 22 Egne. De Mennesken, samt vrigheden til- Øllædet, som stedse give Agt paa dere Velgaaes, som grunde og arbeide paa dets Vik de bille engankomme til at udrise det Tienesten Nøden, eller Faren, som da vil tilvinde dem, Medborgeres Agt og Heng venhed og tilsidstlekrone, deres Anstrængelsernison det med sjelden Lykkers Erkiendelsemusstaft og den Aarvaagenhed for Fodelunder Stik over belønskede for dem selve om ikke i Verke, saa i det tilkommende Livl, S sit med uslinaard ParadlasDie Berge, melhe i en Enke alle de ugeworsen u sich damitiumgang har giverden, sinken menne mir dig Libetur das Vaterland haben. en i den s Th. Ads Buatale, men 3de. ere, Personer, som Understøttede. deres Organg. Legemsbygning 288, veed, at nedtrykke og Stemmes, Svælget 2 have erhvervet, sigen Færdighed i at afrembringe Ord og Toner paa en saadan Maade at de Tilstedeværende troe at Lygen skikkerkommer fra selve Bu taleren, men fra den ganske anden Kant 3 Værelsen, Hat han bragt sin Færdighed til en høi Grad, saa mærker man ikke engang til Mundens Bevægelse hos ham. En Gensenstveds Maun=ontal skal blandtade nulevende Bugtaleroldvæle denne første GansharnspilSaaledes kjørte han engang med Ageposten til Grensble. Reiseselskabet, blev plud mangt et muntert Pudi selig meget foruroliget af Røverstemmer i det Fjerne. Conte, der havde anlagtundet paa at blive hurtigabe, fordret, bevirkede derved at mandsagede alt hvad Hestene kunde løbe, til Bestemmelsesstedet. Tillid imin anviis i ommes Hals. de 41 i anmellads.