Aalborg Stiftstidende, 1828-03-08
J Aaret 1588 døde Videnskabernes og Brahes Ven Friderik den Anden. Brahe begræd den Mand, hvis kongelige Gavmildhed havde sat ham i Stand til at leve ene og allene for Videnskaberne, hvem han næst Forsynet og sit eget Gennie havde at takke for sin Celebritet. Men uagtet Friderik havde elsket Brahe, saa høit, havde han dog aldrig seet igjennem Fingre med hans Feil. Man kan ikke nægte, at Brahe, var i høi Grad Egoist, at han opofrede alt for sin Navnkundighed, og ikke regnede en Uretfærdighed saa nøie, naar det var til hans Videnskabs Tarv. Saaledes vilde han, da han var forlenet med det roskildske Kanonikat, forholde sin Formands Enke det hende tilstaaede Naadsensaar, saa hun nødsagedes at klage for Kongen; saaledes begyndte han at paalægge sine Bønder Arbeide og Afgivter over Evne, saa at Kongen saae sig nødt til at nedsætte en Commission, der skulde undersøge disses Klage og bestemme begge Parters Rettigheder og Pligter for Fremtiden. Brahe befrygtede, at dette Dødsfald vilde gjøre en for ham ufordeelagtig Forandring i hans Skjæbne. - Dog synes denne Frygt i de første Aar af fjerde Kristians Regjering at være ugrundet. Rigsraaderne som forestode Regjeringerne i Kongens Mindreaarighed, og blant hvilke Niels Kaas især var hans Ven, gav en offentlig Forsikring under Kongens Segl fra sig, at der i den afdøde Konges Anordninger og Naadesbeviisninger ingen Forandring skulde skee, hvilket allene maatte være i Stand til at beroelige Brahe. Men det blev ikke derved. Regjeringen betalte en Gjeld af 6000 Rdlr. som hans Arbeider havde bragt ham i; den gav ham skrivtlig Forsikring, at alle hans videnskabelige Jndretninger skulde paa kongelig Bekostning holdes vedlige, og en stipuleret aarlig Pengesum efter hans Død tilfalde den af hans Børn eller Paarørende eller i manglende Fald en anden af Landets Børn, som var duelig til at fortsætte hans astronomiske Arbeider. Desuden blev en rummelig Plads i Kjøbenhavn, som kunde være ham tjenlig, overladt ham til Arv og Eie. Kort sagt, det lod til, at fierde Kristian ikke vilde gjøre mindre for Brahe og Astronomien end hans Fader. Alt dette kunde ikke andet end opmuntre Brabe, til med forstærket Jver at arbeide paa de mathematiske Videnskabers Fremme. Han fortsatte sine astronomiske og chymiske Undersøgelser, og vedblev at give sine Skrifter - der overalt bleve søgte og læste med største Begjerlighed - i Trykken. Hans Navnkundighed tog bestandig meer og meer til, men med den voxte ogsaa hans Brevvexling og de hyppige Besøgelser af Fremmede, der optog ham saamegen Tid, at man næsten maae undre sig over, hvor det var ham muligt at præstere saameget som han virkelig præsteerte, naar man ei tager i Betragtning hans utroelige Flid og de mange Medhielpere han havde. Saaledes fik han i Aaret 1590 et saare smigrende Besøg af Kong Jacob den Sjette af Skotland, der var blevet formælet med en dansk Prindsesse, og selv en Kiender af Videnskaberne indfandt sig ofte paa Hveen med mange af sit Følge, besaae alle hans Jndretninger, underholdt sig med ham om videnskabelige Materier og gjorde ham adskillige Foræringer. - Ogsaa Hertug Henrik Julius af Brunsvig besøgte ham, men var ham dog ikke saa kjærkommen som Kristian den IVde, der med et anseeligt Følge besøgte ham paa Hveen, besaae alle hans Anlæg, modtog en kunstig forgyldt Messing Globus i Foræring, og forærede ham igjen en Guldkjæde med sit Portræt. Desuden fik han Besøg af mange andre den Tids lærde og berømte Mænd, som blandt andre af den casselske Mathematiker Rethmann og den romerskekeiserlige Kantsler Senftenau, det forskaffede ham keiserligt Privilegium paa hans Skrifter, for 30 Aar. Hidindtil var Brahes Liv hensvundet i et bestandigt Soelskin, men fra den Tid af begyndte et Uveir at trække op over hans Hoved, som han enten ikke bemærkede, eller snarere, stolende paa sine Fortjenester, ikke agtede det fornødent at undvige, og som tilsidst knuste den Lykke han nød i sit Fædreneland. Brahes Egoisme, hans ved Medgang og Lykke nærede Stolthed, hans altfor haarde Opførsel mod hans Underhavende havde Tid efter anden svækket den Yndest han stod i hos Regjeringen, og forsynet hans Fiender med Vaaben, som de siden kunde bruge imod ham, og de brugte dem med saadant Held, at der tilsidst ikke blev ander tilbage for ham, end at forlade et utaknemmeligt Fædreneland. Den største Deel af den danske Adel bar Nag til Brahee formedelst hans Ægteskab. Den kunde aldrig glemme, at han havde vovet at indpode en borgerlig Green i det adelige Stammetræ, og begegnede hende len og de lærde i Danmark ganske fordunklede af ham, de saae alles Øine henvendte paa ham ene, og ham selv i Besiddelse af mange Jndkomster, som de gjerne havde ønsket sig selv. Dog var Rigshofmester Walkendorf hans ivrigste Fiende af Adelen, da han som Rentemester bedst vidste hvor mange Jndkomster Brahe, havde, og tillige synes at have havt et personligt Had til ham, hvis Grund ikke er let at angive. Dennes Fiendskab erfarede han, eller troede han at erfare ved adskillige Processer, hans vist nok utilgivelige Haardhed mod hans Underhavende skaffede ham paa Halsen, som han tabte. Under saadanne Omstændigheder var det dobbelt utilgiveligt af Brahe, at han ved sin Ulydighed mod Kongens befalinger, satte sig meer og meer i Miskredit hos ham og gav sine Fiender Vaaben i Hænderne imod sig selv. Saaledes var han i Aarene 159394 ikke ved milde Formaninger at bevæge til at istandsætte det Hellig Tre Kongers Kapel i Roskilde - som dog var Betingelsen under hvilken han havde erholdet Kanonikatet - men maatte ved de alvorligste Erindringer tvinges dertil. Aar 1594 døde Niels Kaas, og Brahe mistede den Mand som hidindtil havde holdt hans Fiender Stangen. Kristian den Fjerde blev 1596 kronet i Kjøbenhavn, og ved denne Anledning blev Walkendorf Rigshovmester og Kristian Friis Kantsler. Allerede var Brahes Anseelse ved Hoffet saameget sjunket, at af de mange Fremmede som indfandt sig ved Kronningen i Kjøbenhavn, ingen uden den Brandenborgske Mathematikus Müller besøgte ham paa Hveen. - Et af Rigsraadernes første Forslag var, at indskrænke de unødvendige Udgifter, da Skatkammeret, var i en maadelig Forfatning, og blandt disse unødvendige Udgifter tegnedes ogsaa de, som anvendtes paa Astronomien. Først skilte man ham ved Nordfjord Lehn, og derpaa mistede han den ene Deel af hans Jndkomster efter den anden, saa han ved Aarets Slutning havde - foruden sin egen Formue - intet tilovers uden Hveen. Brahe skrev til Kantsler Friis, bad ham udvirke hos Kongen, at han vil lade sig Astronomiens Vedligeholdelse være angelegen, bragte Friderik den Andens skriftlige Løfte i Erindring, og bad at han i det ringeste en kort Tid endnu maatte beholde det norske Lehn. Kantsleren replicerede som en ægte Hofmand, at det ei var Kongens Leilighed at anvende meer paa det astronomiske Studium, at hans Begjering angaaende Lehnet aldeles ikke kunde opfyldes, og forsikrede ham i øvrigt om sin Beredvillighed i at tjene ham. Med saa faa Jndkomster, som de Brahe nu havde tilbage, var det ham umuligt at fortsætte sine Arbeider. Den Beslutning at forlade sit Fædreneland, som han alt for længe siden havde fattet, og som blev bestyrket derved at han tabte en Proces mod en Dr. hans Datter, og siden slog op med hende kom nu til Modenhed. Han vilde heller frivillig forlade sin kjære Øe, end lide den Krænkelse at blive udjaget at den, og begav sig derfor i April 1597 fra Hveen til Kjøbenhavn, hvorhen han først havde ladet sine Jnstrumenter, Bøger og Huusgeraad bringe, paa nogle af de største Jnstrumenter nær, som han for det første maatte lade blive tilbage paa Hveen. - Hans Underhavende der, som saae at hans Fald var uundgaaeligt, skyndte sig nu at indgive et Klagemaal imod ham, hvis Virkning var, at en Kommission blev sendt til Hveerfor at undersøge Sagen. Han blev beskyldt for at have tilvendt sig Kirkens Jndkomster, behandlet Præsterne lovstridig, udeladt Exercismen ved Daaben - som 9 Aar derefter af Kongen selv blev udeladt ved en Prindsesses Daab - i 18 Aar afholdt sig fra Sakramentet og ført et forargeligt Levnet med en Fril(formodentlig hans Kone). Det var hans Fiender Agt, ikke at holde op med deres Forfølgelser, før de fik ham til at forlade Danmark. (Fortsættes.) Den 25de Februar 1828.