Københavns Adresseavis, 1789-06-30
L. H. Møller er forhen af Papiirfabriqveur Hr. Drewsen leverede 10 Rdlr. med Løfte og ligesaadan Gave aarligen, hvorfor vi aflægge vor varmeste Taksigelse med det Ønske, at denne virksomme Medborgers Jdræt maa fremdeles velsignes, og hans Exempel virke Opmærksomhed og Lignelyst hos mange Velhavende. Desuden er i Collectbogen hos Hr. L. H. Mølle til Arbeyds=Anstalten givet af Theehandler Raasløw 5 Rdle, af Overgraver Bech 5 Rdlr., af Bonde Løndahl 2 Rdlr., og af Rasmus Hedegaard 1 Rdlr.; hvilke alle have Fordring paa vor hiertelige Taksigelse og Agt for deres Godgiørenhed, som den Algode med sit Velbehag og sin Velsignelse giengielde! Vi have saaledes til Datum i alt bekommet i Gaver til Arheys=Anstalten 253 Rdlr., og have det Haab, at Forsynet vil opvække flere ædle Hierter til at række en gavmild Haand til dette Anlægs Jstandsættelse. Trinitatis Sogns Pleye=Commission, den 27 Junii 1789. C. Holst. L. H. Møller. B. Fogh. Occanet den 23 Junii 1789. Var det end ey mit Savn, min inderlige Smerte Som tvang mig, sieldne Olding, at besynge Dig, Var end Dit elskte Navn udslettet af mit Hierte, Dog skulde Pligtens Stemme høyt opfordre mig. Derfor - skiønt længe andre Pligter mægtig kaldte alMin Aand fra Sorgen og dens dumpe Harpes Klang : Jstemmer jeg Dig nu paa Oceanets hvalte Speylblanke Agur Ryg en sildig Mindelang: man og følger Nr. 141. Dybt tier jeg og hvad blant Esquimauxers Skare Du virkede for meer end trende Snese Aar. Forvoven er den Sang, som stræber at forklare Hvad hver Mand veed - hvad alt i Verdens Krønik staaer. Ney - heller er det ey min Trang, mit Hiertes Stemme, At male de Bedrifter, som ved Dig er skeet; Jeg vil kun lindre mig for Taarene som klemme Min Barm, ved at fortælle hvad jeg selv har seet: Hvor elskelig Du var - o hvor var Alderdommen, Skiøn - deylig - himmelsk - naar den var som Din, Din Mine blot - som selv vor Zeuxis ey fuldkommen Har kundet træffe - o hvor var den blid og fiin; Ach Solen sees ey mere klart, i Havets Flade, Naar tyst Naturen breder det i Havblik ud, End vi saae klart, o Olding, i Dit aabne, glade, Dit blide Ansigt - Præg af Eviggodheds Gud. Skiønt var dit Aasyn - skiønt som Abrahams har været Da fuld af hellig Troe han ofrede sin Søn Du bar Dit Hoved høyt trods Alderen - og æret Hang Sølvhaars Kronen om Din Jsse - Dydens Løn Med al Din Blidhed var Du rask - og Modet Du arved af Din Fader og Dit Fædreland, Var sandt - var ey, som Dagens Heltes, blot i Blodet, Men Siælen - derfor sveeg det ey den gamle Mand. Derfor - gientag det høyt J seene Slægter - holdte En Gravens nære Bred - ey fire Snese Aar. En Havets Skræk Dig fra det Forsæt meer end stolte: Selv at opsøge Østerbøigdens tabte Faar. Kun en umistelig, høytelsket Qvindes Bønner, Afvender det - og kiek, som fordum Abraham, Udsender Du den eneste blant Dine Sønner, Du har igien - vis paa og Herren svarer ham. Men var Du modig da og blid allene, taler J Esquimauxers Sprog ey Evangelium Og naar i høye Palmer Grønlands Søn paakalder Og synger til den Gud for hvem han før var stum Hvad er det andet end Din Flid, fra spæde Alder Bevant med Sproget, kiendte Du det ene ret; Og Esquimauxers jevne Vidnesbyrd: "Han taler i Som een af os, skal evig best bevise det. Utrættelig Du var - indtil de sidste Dage Sad Du ved Midnats=Lampen for Dettelskte Folk. - Ach Du forlod dem - men Dit Arbeyd blev tilbage, Og selv i Graven er Du end Algodheds Tolk. Men jeg har elsket Dig - meer kan et Barn ey hænge, Meer ey et Diende op til sin Moders Bryst End jeg har hængt ved Dig, med denne Siel - som længe, Ach længe skielvede for Tabet af sin Lyst. Derfor er Sangen mat - og Taarestrømmen bader Mit Øye - Havet selv kan ikke trøste mig. See til min tause Graad o Esqvimauxers Fader! Den - ach den meer end synger - den velsigner Dig. Sneedorff.