Jyske Efterretninger, 1773-12-31
Sidstafvigte Fredag den 24 Decembr. 1773 blev Hr. Christian Ulrich Clausen, forhen Collega ved den Latinske Skole her i Aalborg, ordineret til at være residerende Capellan i Dronninglunds Menighed i Jerslef Herred Hans Høyærværdigheds Hr. Biskoppens Vielses Text er beskreven i 1. Cor. 71. Derfor, efterdi vi have saadanne Forsættelser, J Elskelige, da lader os rense os selv af al Kiødets og Aandens Besmittelse, og fuldende Hellighed i Gudfrygt. Deraf forestillede Hr. Biskoppen. Sande Christnes nødvendige Renselse. 1) Af sin Guddommelige Grund. 2) Af sin vigtige Beskaffenhed, og 3) Af sin salige Fordeel. (1) Renselsen af sin Guddommelige Grund angaaende, da siger Apostelen: Derfor efterdi vi have saadanne Forsættelser, J Elskelige. Den hellige Apostel har i det foregaaende 2 Cor. 5. herligen forklaret det saliggiørende Forligelses Maal, som al Verdens Frelser har fuldkommen bragt til Veie med hans retfærdige Fader i Himmelen for det ganske fortabte og faldne menneskelige Kiøn, og ey allene sagt, vi agte, at dersom en er død, da ere de alle døde, og at han døde for alle a. Men han har og formanet sine elskelige Tilhørere, til at tage imod Forligelse med Gud, og lade sig dertil overtale ved Forligelsens Tieneste, som Guds Søn havde stiftet: Ligesom Gud selv formanede formedelst os, vi bede Eder i Christi Sted, lader Eder forlige med Gud. Denne Sag bliver den hellige Apostel ved at drive paa, som saare vigtig baade for Lærere, vi formane Eder, som Med arbeydere, at J ikke tage Guds Naade forgieves, 2 Cor. 6, 1. og for Tilhørere, hvis Pligt det er at forarbeyde deres egen Salliggiørelse med Frygt og Rædsel. Dem opmuntrer han derfor saa alvorligen: O J Corinthier, vor Mund er opladt til Eder, og vore Hierter ere udbredte, d. c. vore Munde ere fulde af Bekiendelse om det store Forligelses Maal der er skeet af Jesu med Gud for Eder, og vore Hierter ere fulde af Christi Kiærlighed, der tvinger os til at føre, lede og drage Eder alle ind i Forligelse med Gud, som er forligt. Betaler os nu paa samme Maade: Lader Eders Mund være opladt til sand Bekiendelse, og lader Eders Hierter være aabne til i inderlig Længsel, og i en levende Troe at annamme, nyde og eye Forligelsen, saa at ligesom J have annammet IEsum Christum Herren, saa omgaaes i ham. Derfore formaner Paulus vidtløfteligere v. 14 drager ikke i andet Aag med Vantro; Thi hvad Deelagtighed haver Retfærdighed med Uret, hvad Samfund har Lys med Mørke, hvorledes kan Christus stemme overeens med Belial, eller hvad Deel haver en, som troer med Vantroe, hvad Samfund har Guds Tempel med Afguder, thi I ere den levende Gulds Tempel. Ligesom Gud har sagt: Jeg vil boe i dem, og vandre deri, jeg vil være deres Gud, og saa videre ; hvilket er just den Forsættelse, Herren gav Abraham Gilds egen Ven, som og kaldes alle Troendes Fader, efterdi vi have saadan Forsættelse, Abrahams alle Troendes Faders Velsignelse. Apostelen bliver ved i sin Andagt: Derfor gaaer ud fra dem, nemlig den vantroe Verden, lyder og namme Eder. Jeg vil være Eders Fader, og J skulde være følger Guds Kald, som Abraham, og jeg, siger Herren, vil an mine Sønner og Døttre, siger den almægtige Herre. 2. Cor 6, 18. Hvilket er en Forsættelse, som Herren fordum gav sin Jedida Salomon, hvilken han frem for alle havde udseet til at bygge sig en Helligdom. nemlig: Den selvsamme Velsignelse, som Herren gav Abraham, Derfor, efterdi vi have saadanne Guddommelige Forsættelser, alle Troendes Fader. Efterdi vi have saadanne Forsættelser, som Herren gav sin Jedidja Salomon, dem giver han og her sine Elskelige, ja det som endnu meere er Thi her er meere end Salomon, og meere end Abraham. Thi v. 17. 2. Cor. 6, siger behagelige Tid, og hiulpet dig paa Salliggjørelsens Dag ; see, nu er Paulus en Forsættelse af Herren. Jeg har bønhørt dig i den lige Forsættelse findes i den Evangeliske Prophetes Esai Bogs den behagelige Tid, see, nu er Salliggjørelsens Dag: Denne deydommelige Forsættelse til hans eenbaarne Søn, som i hans Kiøbs 49. v. 8. Og tillige er det tydeligt, at det er Faderens Gud hed og Sikkerhed, og Naadens Foragt. Og Lyset skinnede i Dage i sin dybe Fornedrelse klager over hans eget Folkes Blind arbeydet forgiæves, fortærede min Magt forgiæves og forfængeden eenbaarne Guds Søn til sin Fader, Jeg tænkte: Jeg haver Mørket, men Mørket begreb det ikke. Joh. 1,5. Derfor klager deren ham. Jeg bønhørede dig paa den behagelige Tid, og hialp ligen. Paa dette Gilds Søns Klagemaal og Bøn, svarer Fa dig paa Salligheds Dag. Til Beviis paa Sønnens Bøn, og bedende: Nu, siger Jesus, er min Siel forfærdet. Og hvad Uge kan vi efterlæse Joh. 12,27, der see vi Guds Søn bange og Faderens Bønhørelse i hans dybe Fornedrelse, i hans Marter skal jeg sige, Fader frels mig fra denne Time, Men derfor er en Røst af Himmelen: Jeg har baade forklaret, og vil atter forjeg kommen til denne Time, Fader forklar dit Navn, Da kom klare. Derom vidner og Paulus: Christus, der han havde offret i sit Kiøbs Dage baade Begieringer og Bønner til den, bleven bønhørt efter den Frygt. Chr. 5, 7. Efterdi vi have saasom kunde frelse ham fra Døde, med et stærk Skrig og Graad er danne Guddommelige Forsættelser, som Guld har givet Abraham sin Ven, som han har givet Salomon sin Jedidja; Ja, som han ter Uge, ja paa hans gruelige Døds og Pines Dag. Og lægger har givet sin enbaarne Søn i hans Kiøbs Dage, i hans Mar disse Ord til: Nu er det den behagelige Tid, nu er det Sallig maae sig imod den Grund, Alle Gulds Løfter ere Ja og Amendommelig, fast og ubevægelig Grund. Helvedes Porte skal ey for heds Dag, saa forstaae vi letteligen, at Renselsen har en Gud i Christo Jesu. dens Besmittelse. siger Apostelen: Lader os rense os selv af al Kiødets og AanDet 2det, som er Renselsen af sin vigtige Beskaffenhed, der som det menneskelige Kiøn var i Begyndelsen saa reen og frie for Her er en Besmittelse, som er en leed, fæl og fuld Ureenhed, dem med hans eget deilige billede. Men det varede ey længe at de ey havde mindste Deel deraf. Thi Herren havde begave førend den ureene Aand førte Synd ind i Verden, hvorved de arme faldne Mennesker bleve besmittede og ureene fra Hoved=Jsse og Legeme, og fordervede alle Sielens Kræfter og alle Legemets til Fodsaale, trængte sig ind i det heele Menneske, igiennem Sie Lemmer, thi der, hvor Guds billede glimrede og boede i Menne Lyster. Og saaledes som en Synder er, ere alle syndige Menne skeet, der gliser det nu af de onde Synder, og glomrer af ureene sker: Hvad som er fød af Kiød, er Kiød. Og som Mennesket be kaldes her Besmittelser: Kiødets Besmittelser ere Synder imod staaer af Siel og Legeme, saa har begge Deele sine Synder, der den anden Tavle. Dens Ureenhed tragte kiødelige Menneskeer efter, som ufornuftige Creature efter de vederstygelige Steder og kiendt Retfærdigheds Vey, end at der de den kiendte, have vende Søler; Det var dennem bedre, siger Peder, at de havde aldrig dem vederfaret, som der siges i det sande Ordsprog: En Hund sig fra det hellige Bud, som er overantvordet dem. Men det er til den skidne Søle. 2 Petr. 2, 21. Aandens Besmittelser ere haver vendt sig igien til sin egen Spye, og en Soe, som var toenaandelig Hovmod, Salligheds Midlers Misbrug. Ved Kiødets Synder imod den første Tavle, saasom: Arve Synd, Afguderie Besmittelse ere Syndere liig efter de dumme og ufornuftige Dyr Men Aandens Besmittelse ligne de den ureene Dievel. Og sanat rense sig, end det staaer i den Dødes Magt, at han kan reise delig det er saadan Ureenhed, at det ey staaer i et Menneskes Maa sig og toe sig af sin Ureenhed. Det er en Ureenhed, som intet af den Almægtige. Han saae os, da vi laae nedtraadne i vort skee en Renselse: Lader os rense os selv. Renselsen skal begyndes Vand kan afskylle, og ingen Jld kan udbrænde. Dog bør den Blod, da vi laae i det Onde. 1. Joh. 5. Han torde os med Vandet, og skyllede vort Blod, d. c. vore blodige Sunder, af os Eiech16, 9. Her er den aaben Kilde for Davids Huus og dem, som boe i Jerusalem, imod Synd og Ureenhed. Zach. 13. 1. Her er Jesus, som er en Tvetterskes Sæbe og Guldsmeds Jld, og renser arme Syndere med sit Blod af al Sund. 1. Joh. 1. 7. Da virker og den værdige Hellig Aand Renselsen med sin anddommelige Samfunds Gierning og Velgierning, hvilken Gud Fader, udsser overflødigen over os formedelst Jesum Christum vor Frelsere. Tit. 2. Da føder Guld en arm Synder paa nye, og meddeeler den en levende Troe, som renser Hiertet, saa lykkeligen, at Gud anseer den arme Synder, ligesom han ey havde været, eller ey endnu er en Synder, thi Christus er bleven ham til Retfærdighed, og derved nyder den benaadede Guds Retfærdighed, eller den Retfærdighed, der gielder for Gud. Denne Guds store og overflødige Naade skal nøye gjemmes og bevares. Den behoves hvert Øyeblik, at vi kan være rede til det sidste Blund, som vi hvert Minut kan vente. Derfor lader os rense os selv, lader os stedse prøve os, om vi have den treenige Gilds Gave og Gierning, den sande Renselse, lader os i afladelig Bøn, og i en levende Troe bevare denne Guds Gave, lader os voxe i vor Herres Jesu Christi Kundskab og Naade, blive ved IEsum, ligesom vi i Daaben ere indpodede i hannem. Lader os toe os og vorde reene, lægge bort vor Ondskab, hedder det, fra Herrens Ansigt, lader af at gjøre ilde, lærer at giøre godt o. s. v. at vi kan trøste os ved Forsættelsen: Dersom eders Synder end ere som Purpur, da skal de blive sneehvide, og om de end ere røde som Skarlagens Farve, skal de dog blive som den hvide Uld. Esai 1, 10. Hvilket er det 3die Stykke, nemlig. Den sande Renselses vigtige Fordeel, og fuldende Hellighed i Gudsfrygt. Apostelen taler om tvende Deele, den ene kalder han Hellighed, og den anden kalder han Gudsfrygt, den første formaner han os til at opfylde, og til at bevare og vedligeholde den sidste. Den første er Hellighed, da en den Hellig Aands Gave og Velgierning i de benaadede Siele. Hellighed er Guds Villie. Hellighed er Jesu Sind. En Deelagtighed i den guddommelige Natur 2. Petr. 1. Derved faaer IEsus sin Skikkelse i de Troende Gal. 4, 19. Dertil hører da den Hellig Aands Drift. De som drives af Guds Aand, de ere Guds Børn. Rom. 8. Hvilke ere Guds Elskelige, at vor Frelser selv kalder dem skiønne. See min Venneste, du est skiøn, ja skiøn est du, du est som en Hjord, der kommer af Svemme=Steder. Cant. 4, 1. Christus kalder det det ene fornødne Luc. 10. Paulus kalder det og det ene: Et gjør jeg, jeg forglemmer de Ting, som ere tilbage, og rækker mig til det, som er forre. Jeg jager efter Maalet, eller det Klenod, som hører til det Guds Kald, som er her oven fra i Christo Jesu Phill. 3, 14. Kald til det ævige Liv indbyder os til Hellighed, Efter den Hellige, som eder kaldede, vorder og J hellige i al Omgængelse, derfor er der skrevet: Vorder hellige, thi jeg er hellig 1. Petr. 1, 15. Haab om det ævige Liv drager og til Hellighed, hver, som haver dette Haab til ham, renser sig selv, ligesom han er reen. 1. Joh. 3, 3. Det andet, Paulus taler om, er Gudsfrygt, her kunde spørges: Er Hellighed og Gudsfrygt ikke et og det selvsamme, Jeg svarer: Naar Gudsfrygt bemærker en Samling af alle christelige Dyder og Pligter, og en hellig Øvelse i og af de samme, da farer man ey vild i at kalde en sand Hellighed Gudsfrygt, og en sand Gudsfrygt Hellighed. Og hvor der er ingen Hellighed, kan ey heller findes Gudsfrygt, og hvor den findes ingen Gudsfrygt, der findes og ey sand Hellighed. Den viiseste Kong Salomon siger: Paa alt det, som er hørt, er det Enden: Frygt Gud og hold hans Buda det bør hvert Menneske at gjøre. Eles. 12, 13. Og Paulus siger: Gudfrygtighed er nyttig til alle Ting, og har Forsættelse baade paa dette Liv, som nu er, og det tilkommende. 1. Tim. 4, 5. Og Gudsfrygt med Nøysomhed er en stor Vinding. 1 Tim. 6, 6. Men efter Paul Ord her, maae der være noget Forskiel, thi Apostelen siger ikke Opfylder Hellighed og Gudsfrygt, men opfylder Hellighed i Gudsfrygt, saa at Hellighed er den Hellig Aands Gave i Sielen, som de Christne skal lægge Vind paa, og jage efter, at de kan tiene Gud i Hellighed og Retfærdighed alle deres Lives Dage. Luc 1. Gudsfrygt er derimod en Frygt og Banghed, som den Hellig Aand, der er og Lugtens Aand, og Herrens Frygtes Aand, som Helligheden boer i og er som en Vogter i Menneskeet, at han ey skal forglemme sine gamle Synders Renselse, 2 Petr. 1. ey heller lade sig lokke og drage til Ureenhed og Besmittelse af Synden. - Den 15. Dag i Chaselev var en Jammers Dag, da der i Jernsalem blev bygt paa Herrens Alter Ødelæggelsens Vederstyggelighed. 1. Macc. 1, 57. Da blev Helligdommen til et Bedragerie og til en ond Dievel for Jfrael altid. 1. Mac. 1, 38, Den fromme Gud er saa naadig, at han kalder sin Meenighed og enhver Troende Siel sin Helligdom. Men da bygger man Ødelæggelsens Vederstygelighed paa Herrens Alter, naar man besmitter sig med Kiødets eller Aandens Besmittelse. Derfra fri og frels din Kirke, og hver Christen i Kirken, milde Fader i for Jesu Skyld ved den Hellig Aand. Derefter prækede Ordinatus over Texten af 1. Tim. 4, 16.