Den Vest-Sjællandske Avis, 1822-03-12
Storbrittannien har 4 Ridderordener, nemlig: de to Engelske Ordener af Hosebaandet og Bath; den Skotske Tidselorden og den Jrlandske hellige Patriksorden. Af disse er den blaae Hosebaandsorden den berømteste og anseeligste. Den hedder paa Engelsk Order of the Garter. Den er bleven stiftet af Kong Edvard den 3die i England i Aaret 1349. Den berømte Hume beretter i sin Englands Historie (den Tydske Oversættelse, 2 B. Side 18829) at det er den almindelige Fortælling, som dog ikke bekræftes af nogen gammel Skribent, at Kongens Maitresse, som man angiver Grevinden af Salisbury at have været, skulde paa et Bal ved Hoffet have tabt sit Strømpebaand, at Kongen skulde have taget det op, og da han bemærkede, at nogle af Hoffolkensmilede derved, ligesom at de holdt denne Gunst for ikke at have været et blot Tilfælde, saa skal Kongen have udraabt. Hony soit qui mal y pense, (hvilke Ord endnu læses paa Stiernen). Da nu enhver galant Begivenhed blev hos disse gamle Krigs helte giort til en vigtig Sag, saa skulde Kongen have stiftet Hosebaandsordenen til Erindring om denne Bygivenhed; og disse Ord bleve derfore ogsaa valgte til Ordenens Motto. Denne Oprindelse omendskiøndt den ikke er at negen Anseelighed svarer dog godt til de Tiders Sæder; og det er virkeligt ellers vanskeligt at kunne forklare Ordenens Benævnelse og Ordene i dette Motto, hvilke ellers ikke synes at betyde noget, da disse hverken see ud som de have Hensyn paa nogen Ting som bruges i Krig eller paa nogen Zirat. – (Saavidt Hume) Ordenen har heller ingen Ære af sin Skytspatron, som er den hellige Georg af Cappadocien der under Korstogene erholdt sin Berømmelse i Europa og især i England. Han var Erkebiskop i Alexandrien i Aaret 361. Gibbon taler meget ilde om ham og kalder ham den æreløse Cappadocier. (Udførlig kan man læse om denne Mand i Gibbons Historie om det Romerske Riges Undergang. Den Vienske Oversættelses 4 Bind Side 242 til 44.) J hvorledes det saa forholder sig med Ordenens Oprindelse og Patron, saa er det dog en Orden, som i Tidens Følg og ved de mange store Mænd, som have baaret den. nyder den største Anseelse. Jfølge den Kgl. Engelske Statskalender for 1816 blev denne Orden dengang baaret af 40 Riddere, hvoriblandt vare Keiserne af Østerrig og Rusland og Kongerne af Frankrig, Spanien, Preussen og Nederlandene og endelig Kurfyrsten af Hessen. - Vendeborn bemærker i sin Beskrivelse over England, at det dog ikke er nødvendigt at en Mand skal være virkelig Rigspeer for at erholde denne Orden (see Danske Oversættelse 1 Bind Pag. 181). Kongen er Ordensmester; Biskoppen af Vinchester er Ordensprælat; Bis, oven af Salisburg er Kanzler og Dechanten af Vindfor er Registrator. Ordenens egentlige Sæde er Slottet og Cathedralkirken i Vindsor, hver Ridderne blive høitideligen indstallerde paa St. Georgsdagen, og da beklædede med Overkiolen, Kappen, en fløiels Hue og en Halskjæde af Guld. Ordenstegnet er et Knæebaand besat med Brillanter og med et Guldspænde, som Ridderne bære paa den venstre Fod, med den omtalte Devise: Hony soit qui mal y pense. Ordenskorset bæres i et bredt blaat Baand, som hænger overden venstre Skulder hen til den høire. Den hellige Georgs Billede, forestillende hvorledes han dræber Lindormen, hvidt emailleret i Guld, er anbragt paa den sølvbroderede Stierne, som bæres paa det venstre Bryst; Stiernen har otte Sølvstraaler. Foruden de egentlige Riddere udnævner Kongen 26 fattige Riddere (poor Knights). Disse fattige Riddere skulle efter Stiftelsens Hensigt have udmærket sig i Krigstienesten, være fattige og underholdes af Ordenen. Paa disse Egenskaber, som efter Ordenens Jndstiftelse skulde findes hos de fattige Ridder sees nu ikke mere; men Pladserne gives til gamle Betientere, hvis Herrer eller Venner formaae at forskaffe dem samme. Disse Ridderes Pligt er efter Bestemmelsen at holde Morgen og Aften Bøn i Cathedralkirken i Vindsor- og at bede for Stormesteren og Ridderne.