Aalborg Stiftstidende, 1846-06-20
Efter en meget varm Dag yndede jeg Aftenluftens behagelige Kjolighed, og gjorde mig en Spadseretour ned omkring Sæbys anlagte Bassin; jeg vandrede ud til det Yderste af det søndre Hoved og glædede mig inderligt over, hvor smukt Stenene paa den anrettede Qval vare lagte i Orden; jeg stod og overskuede det Hele med flygtige Blikke, da en svag, men gjennemtrængende Lyd lod sig høre, jeg lyttede, og længe varede det, inden jeg kunde opspore, hvorfra den kom, bestandigt var det, som den kom fra neden af, jeg lagde mig, ned, rakte Hovedet ud over Hammeren, mærkede at jeg nærmede mig Lyden, krøb ned paa den der anbragte Vatterlist, hvor jeg tydelig hørte de Ord: "jeg er brækket tvers over. Forundret over at jeg Jngen saae, spurgte jeg: Hvem er det der klager sig?" "Det er mig, svarede et der liggende Jordanker jeg troer de benævnes saaledes), og en grændsesløs Videbegjærlighed foranledigede efterstaaende Samtale. Jeg: Hvorover beklager du dig?" Ankeret: "At jeg er brækket tvers over. J. Hvorledes er det gaaet til A.: Efterat de Pæle foruden og forinden, som staae her paa begge Sider, vare nedrammede, bleve de strax opfyldte med Steen, ovenpaa disse anlagde man mig, fæstede mig paa Vatterlisten, og ovenpaa et Krydsholt paa den modsatte Side, understøttede mig vel nedenunder med Steen, lagde siden denne frygtelige Byrde ovenpaa mig, glemmende, at hvad der var under mig sank fra mig; enkelte af de Steen, der vare ovenpaa mig, gled vel ned paa begge Sider af mig, men denne Medlidenhed ophørte, jeg holdt mig endnu længe, men da de iaar igjen have forøget Byrden ved ny Opfyldning af Steen, maatte jeg bukke under, er brækket tvers over, og har nu ingen Kræfter til at opfylde min Bestemmelse." J. Hvorledes skulle dette vel være blevet hæmmet?" A.: "Ja, havde man ladet mig nydt den Bistand, man ialmindelighed yder mine Ligemænd, nemlig: lagt mig i et Slyngeværk, som er indrettet saaledes, at ligesom den paalagte Vægt synker, synken det med, eller ogsaa, da her er saa grundt Vande at bygge en Qual paa, førend man begyndte Opfyldningen af Steen, havde nedrammet Grundpæle, hvor jeg paa min Midte kunde have hvilet, og derved vundet en betydelig Bærekraft, saa havde jeg dog faaet en Støtte, men her er slet intet af alt Dette foretaget. J.: "Du har jo endnu ikke ligget her et Aar, men hvorledes skal jeg erfare, om dit Udsagn, er Sandhed, A.: "Vil du blot betragte mig derude hvor du er, see hvilken Aabning der er udvendig paa Vatterlisten, hvor jeg var saa tæt som en Potte; jo større denne Aabning bliver, jo mere synker jeg paa min Midte, og kan du nu ikke begribe det, efter hvad jeg har forklaret dig, burde Skaberen have ladet dig æde Ho istedetfor Brod!"(saaledes lød det fra 4 ved Siden af hverandre liggende Ankere). Jeg gik med den Besked og følte mig lidt krænket ved den sidste Anmærkning; jeg gik tilbage langs ad den søndre Steenkiste (sees benævnt i Nr. 101), der nu ventelig, af Mangel paa Steen eller Penge, forresten bliver opfyldt med Tang, som jeg hører skal være en Forfriskning for Træet. Jeg tør ikke modsige denne Mening, og indrømmer gjerne, at Tangen, saalænge den har Salt stor hos sig maa være en Hindring for Træets Forraadnelse, men er Tangen i den Tilstand, at den er kogt og smuldret, og findes Tilløb af idelig salt Vand, er den vistnok sin Opløsning nær, og maa da være ligesaa skadelig som enhver anden Jordart, Leret undtagen. Nu var jeg saavidt paa Hjemtouren, at jeg skulde træde ind paa Landet, men da raabte en lydelig Stemme: "Bliv, hør min Bøn!" jeg tænkte ved mig selv, sjelden kommer jeg her, det skal ogsaa vare noget inden jeg kommer her igjen, men være saa ubarmhiertig, ikke at høre hvad man vilde begjære, kunde jeg ikke, nærmede mig Lyden, der kom fra alle de Jordankre, der ere lagte i det vestre Bolværk ind til Landsiden i Bassinet; de talte alle paa engang og vare derfor uforstaaelige; jeg bad Een at føre Ordet, og da ved tydelige Udtryk gjøre mig bekjendt hvori deres Bøn bestod. Vi ere Alle underkastede eens Dom, svarede det nærmeste Anker mig. "Du seer, vi række Alle udenfor den her anbragte Vatterliste; her ved Siden af os skulde eller burde nedrammes en Stormpæl, tæt udenfor Vatterlisten, foroven indfæstet i Hammeren, og vi (Ankerne) indboltes i Storm pælen; du seer Jntet af alt det Hele, der var nærmere ved at ligne hvad der bruges ethvert andet Sted, end dette Stykke Bolværk, og tænk dig nu Havnecommissionen vil, at vi skulle afskjæres ligemed Vatterlisten, og derved ikke alene tabe vor Ziir, men lade Alt hvile paa vore egne Kræfter." Jeg trøstede dem med, at der gik saa mange Rygter, der vare aldeles uden Grund. "Nei, gjentoge de Alle, "Tømmermand Christian Olesen er forpligtet ved indgaaet Accord at skulle udføre dette Værk. Tankefuld gik jeg herfra; hvor gjerne vilde jeg ikke for Vedkommende have frembragt denne indstændige Begjæring, men uvis, om disse frembragte Anskuelser vare rigtige, og i den Tanke at mit Andragende maaskee vilde være det Samme, som at slaae Vand paa en Gaas, vilde jeg først fremtræde forMænd, der have Kyndighed i sligt Arbeide), ved dem udbede deres Betragtninger over Samme, og finde de det da forenet med Grunde, da igjennem disse Blade at indstille en Bøn for disse Stakler, men det maa skee snart, Dommen er fældet og kan hastig bringes i Udførelse. Mine Jnserater ere muligt, stillede for den Lærde, i meget eenfoldige Udtryk, men dette beder jeg mig tilgivet: jeg har aldrig havt Leilighed til, siden jeg forlod en simpelLandsbyskole, at lære Latin eller saadan noget, og der blev aldrig affattet eller omhandlet Lignende. Jeg er en simpel slet og ret Sømand, har fra min tidligste Barndom omgaaet med et Element, der ligesaagodt væder den guldgalonerede Kjole, som min begede Trøie, men hvad jeg har skrevet og endnu vil skrive, er forenet med beviislige Sandheder, som ved en Undersøgelse af upartiske Mænd vil bringes i Erfaring, og jeg ender denne Gang med den Bekjendelse, at jeg gjerne for den ophøiede Pharisæer træder tilbage med den bodfærdige Tolder og istemmer: "Gud vær mig arme Synder naadig Sæby, den 5te Juni 1846. C. Fr. Christiansen.