Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-12-08
Næste Morgen gjorde Commissarius og Præsidenten mig nye betingelser for min Adgang til Stændersalen; men paa disse turde jeg, for min Æres Skyld, ikke indlade mig. Dagsmødet blev afsagsenere bleve Forhandlingerne, paa Commissarii og Præsidentens indstændige Ønske igjen optagne, hvorfor jeg fandt mig foranlediget til at gjøre en Ende paa den for os Alle saa piinlige Stilling ved atter at indgaae den første Overeenskomst Jgaar, den 18de, var jeg tilstede uden at blive insulteret, men ogsaa uden at tale. Den af Dhrr. H. N. Clausen, A. Hansen, H. P. Hansen, J. N. Madvig, Meinert og Schouw offentliggjorte Erklæring, som har været fremlagt til Underskrift i den Gyldendalske og Reitzelske Boglade i Kjøbenhavn, lyder saaledes: Med Bekymring og Foruroligelse har enhver Fædrelandsven i Danmark iagttaget den Stemning, som navnligen i de senere Aar har udviklet sig hos en stor Deel af Holsteens og Slesvigs Befolkning mod Danmark og mod den danske Nationalitet indenfor Slesvigs Grændser; - en Stemning, hvorpaa mange Yttringer af Stænderforsamlingernes meest virksomme Medlemmer tyde hen. Denne Stemning har imidlertid ingensinde saa stærkt udtalt sig som i den nærværende slesvigske Stænderforsamling. Forsamlingens Majoritet har i sin Adresse erklæret Slesvig for et tydsk Hertugdømme, uagtet det ikke udgjør en Deel af det tydske Forbund, men ved statsretlige Forhold er knyttet nøie til Danmark, og uagtet over 1/2 af Befolkningen taler det danske Sprog. Majoriteten af en af Forsamlingen valgt Comitee har endog andraget paa, at Slesvig maatte indlemmes i det tydske Forbund, og saaledes løsrives fra dets statsretlige Forbindelse. med Danmark, og Kongens Landshøihed over hiint Land indskrænkes. Ligesom flere Medlemmer tidligere jevnligen have bestræbt sig for at ignorere, at der i Slesvig gives en dansk Befolkning og tales det danske Sprog, saaledes have nogle i det 22de Møde paastaaet, at det danske Sprog ikke havde hjemme i Forsamlingen eller, hvad der i det Væsentlige er det Samme, i alt Fald Foredrag holdte i dette Sprog ikke vilde blive protocollerede, hvilket Sidste Præsidenten ikke har smodsagt, ligesom han heller ikke har tilkjendegivet, at der i Fremtiden vilde blive truffet Foranstaltninger til, at dansk Tale kunde blive ført til Protocol, og saaledes gjennem Stændertidenden bragt til offentlig Kundskab. Vel holde vi os overbeviste om, at de enkelte Medlemmers Yttringer og Bestræbelser mod den danske Stats Enhed og den danske Nationalitet ikke alle deles af Forsamlingen, endnu mindre af den hele tydske Befolkning i Slesvig; men det, der allerede er foretaget af Forsamlingen, og den Jndflydelse, som nogle Førere have vidst at forskaffe sig, er ikke desto mindre baade krænkende og foruroligende, og det saameget mere, som de hos Regjeringens Or gaaer ikke have fundet saa kraftig en Modstand, som de fortjente. Vi vide, at Meget i den herom handlede Retning skyldes indgroede Fordomme, der ved Enkeltes Bestræbelser have faaet forøget Betydning; vi vide, at Meget maa tilregnes den feilagtige Mening, at der gives en dansk Propaganda, 2de hvis Maal skulde være at incorporere enten Slesvig alene eller begge Hertugdømmer i Danmark, at udvide det danske Sprogs eller de danske Jnstitutioners Grændser, eller paa anden Maade træde den tydske Nationalitet i Slesvig for nær. Vi kjende ingen saadan Propaganda, og vi troe at kunne forsikkre, at der hos det danske Folk aldeles ikke findes nogen saadan Bestræbelse, men at det fuldelig anerkjender den tydske Nationalitet, saalangt den virkeligen strækker sig, og Slesvigs statsretlige Forhold, og navnligen Ret til egen Lovgivning, Retsforfatning og Administration. Paa den anden Side vil det danske Folk, med al den Kraft, som Kjærlighed til Fædrelandet giver, understøtte Kongen i hans Jdrætter at haandhæve Statens Enhed, i sin Landshøihed over Slesvig og den danske Nationalitet i de Deele af dette Hertugdømme, hvorden findes. Denne Nationalitets Bevarelse er os Danske høilig magtpaaliggende, thi ikke blot fordrer fælles Herkomst og Sprog, at vi understøtte de danske Slesvigere, naar man vil undertrykke deres nationale Rettigheder; men vor egen Nationalitet og Sprog udsættes for Fare, naar det tydske uhindret stedse rykker videre ind over den danske Sprog grændse. Vi have fundet os opfordrede til at gjøre denne Erklæring, for at bidrage til at vise, at den Gang, som Kongen i dette Anliggende, efter vor tillidsfulde Overbeviisning, vil følge, finder Gjenklang i Folket; for at styrke de danske Slesvigere i Kampen for deres Nationalitet, og for at virke til en sand og retfærdig Opfatning af Forholdene hos Slesvigs tydske Befolkning.