Viborger Samler, 1840-12-10
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. J de Deputeredes Kammer erklærede de Carne, den eneste Taler, der er indskreven for at tale for Adressen, at Julitractaten ikke alene var en manvais procede fra Englands Side, men at den tydelig lagde for Dagen, at England var tilsinds at afbryde sine tidligere Forbindelser, at forglemme sit Antipathie imod Rusland, og nærme sig til det sidstnævnte Rige. Englands Adfærd imod Frankerig fritager og for enhver Forpligtelse imod det," – og dette ansaae Taleren for en Lykke for Frankerig. Frankerig havde redeligt holdt sit Ord imod England, og for Fremtiden kunde Fr. følge en udelukkende fransk Politik. Carnes Eftermand, de Toqueville, opkastede det Spørgsmaal. om Frankerig troede at kunne hævde sin Rang iblandt Magterne, naar to af disse vare i Besiddelse af uhyre Landstrækninger i Asien? Men det kan dette Rige ikke troe, og hellere end at taale yderligere Occupationer, maatte Riget fatte en krigersk Beslutning. Uden Forbeholdenhed maa Frankerig erklære høit og tydeligt, hvor Grændsen skal være for dets Concessioner; det maa opstille en casus holli.; Frankerigs Ære og Stilling fordre et saadant Skridt. Men til en saadan Uforfærdethed kan det nuværende Ministerium ikke opsvinge sig. Vel syntes det, at Cabinettet i Pairskammeret vilde garantere Mehemed Ali Ægypten som arvelig Besiddelse, saaledes som det er udtalt i Noten af 8de Octbr.; men i Forhandlingerne i dette Kammer er Mehemeds Sag forbigaaet med Taushed. Men denne Taushed maa ikke finde Sted, og Taleren opfordrede Ministrene til at erklære sig tydelig og med Bestemthed. Cabinettet maa i det mindste garantere Paschaen de Provindser, han endnu besidder, (Bravo!) Endvidere maa Ministeriet vaage over, at England ikke tilegner sig Herredømmet over Eupbrat; en saadan Anmasselse maa Frankerig formelig modsætte sig. - Med Hensyn til Rustningerne maatte Frankerig, opstille en større Krigsmagt i Middelhavet. Ogsaa Du faure forlangte, at vor Sømagt skulde forøges; men Ministeriet tang. Har England maaskee nedlagt et Forbud desangaaende? – Saa troer Publicum, og man siger at England har været frækt nok til at tilkjendegive den franske Regjering, at den vil ansee en Forøgelse af vor Sømagt som en Krigserklæring. – Det glædede Taleren, at Guizot saa bestemt og tydeligt benegtede disse Rygter. - Den Maade, hvorpaa Cabinettet er dannet, maa svække dets Virksomhed med Hensyn til Udlandet. Der bestaaer den Mening, at en Krig er umulig, uden at den maa medføre en Revolution i det Jndre. Men netop af denne Mening er Cabinettet fremstaaet, og det er en Omstændighed, der maa svække Fris Jndflydelse hos andre Magter, som maaskee ere stemte for Fred, men som heller ikke under alle Omstændigheder ville unddrage sig fra Krigen. Taleren vidste meget godt, at der existere Factioner, imod hvilke man maa være paa Post; men man regierer intet frit Folk naar man lægger hindringer i Veien for dets Opsving; man gjør kun de slette Lidenskaber, afmægtige, naar man sætter sig i Spidsen for de ædle." Kamp imod Revolutionens Aand, men ei imod Patriotismens Aand! – Jouffroy, der ifjor var Referent, i Commissionssagen angaaende en Credit af 10 Mill. til Sømagtens Rustninger, maatte gjøre Kammeret opmærksomt paa, at hiin Beretning havde udhævet som tvende særdeles alvorlige Omstændigheder, - Ruslands Stilling og Existencen af Tractaten til Unkiar=Skelesse, og at det var klart, at England strax vilde sætte sig i Besiddelse af Ægypten, – saafremt det maatte falde Rusland ind at besætte Constantinopel. Man maatte være urolig for de to store Stæder Constantinopel og Alexandrien. England vilde ikke, at de tvende Veie til Jndien skulde være enten i Sultanens eller i Paschaens Hænder. Frankerig maatte have et vaagent Øie med 2 mægtige Magter, og iagttage disses Manoeuvrer; Frankerig maatte hverken tillade en Forøgelse af den russiske Jndflydelse i Constantinopel, ei heller af den engelske i Alexandrien; og desaarsag havde Commissionen tilraadet at sammenkalde en europæisk Kongres, og stille Orienten under Occidentens Beskyttelse. Hvad er senere paafulgt? – Julitractaten er afsluttet. Denne Tractat tilintetgjør hiin ældre til Unkiar=Skelessi, og sætter de 4 Magters fælles Protectorat istedet for en eneste Magts Overhøihed. Men hvor selsomt, Rusland undertegner Julitractaten, uagtet dets Jnteresse byder det, ei at underskrive, og Frankerig, der først har yttret sig om fælles europæiske Forholdsregler, har vægret sig ved at underskrive Tractaten, – og Frankerig var paa Nippet af at føre Krig imod de Principer, det selv har fremkaldt. – J hvilken Stilling har denne Tractat bragt Frankerig, Alle troede, at Paschaen vilde kunne forsvare sig i Syrien og Ægypten, at hans Stridskræfter vare tilstrækkelige til i det mindste at vedligeholde Orden og Lydighed i de indre Provindser, og at vinde Tid indtil den gode Aarstids Ankomst. Derfor har den Politik, Cabinettet af 1ste Marts fulgte, havt særdeles mange Chancer for sig. - J Korthed, – man troede at kunne oppebie Foraaret. Troer man maaskee, at Rusland ikke har deelt samme Mening? (Sensation.) Rusland er skuffet værre, langt værre, end vi. (Stærk Bevægelse.) - Rusland har mistet det udelukkende Protectorat i Constantinopel; 3 andre Magters Jndflydelse holder Ruslands Jndflydelse Stangen, og forØieblikket er Englands Jndflydelse endog overveiende, fordi dets Stridskræfter have været tilstrækkelige til at tilkæmpe sig saa store Resultater. – Efter Jouffroy fremtræder Thieristen Ducos, der gjør opmærksom paa, hvor vigtigt det er for Rusland at tilintetgjøre den indsigt fulde og uforfærdede Pascha, der havde Nøglen til Constantinopel i sin Haand, samt hvor meget det stemmer med Englands Politik at sætte sig fast i Ægypten, forat forskaffe sig over Suez en hurtig og sikker Communication med de rige Besiddelser i Jndien. Da England bemærkede vor Jndflydelse hos Paschaen, fornegtede det sit gamle Nag til Rusland, og forenede sig med dette Rige imod os. Preussen og Østerrig har man kun taget med, for at maskere Ærgjerrighedens Planer. Os mans Riges Jntegritet og Uafhængighed er kun en Maske Constantinopel og Suez ere Julitractatens sande Formaal! Hvad taler man om vor Alliance med England? – Ja, den har bestaaet i 10 Aar, saalænge England fandt sin Fordeel derved, nu, da det generes ved denne Alliance; nu bryder det den Dets Mistænkelighed vaktes ved Erobringen af Algier, ved Jndtagelsen af St. Jean d'Ullog, ved vor tappre og godt anførte Marine, ved Frankerigs blomstrende Finantser. Man har kaldet Afslutningen af Julitractaten en manvais procede, men man lægger ikke Mærke til, at denne manv. proc. bliver som en Følge af den ene Parts Characteer og den anden Parts Pirrelighed til en Fornærmelse. Med Eclat er den franske Alliance bleven sprængt; isoleret staaer Frankerig, i Verdens Øine, og Tractatens Tilintetgjørelse har fordømt vort Fædreland til at renoncere paa enhver Jndflydelse i Europa. - Julitractaten er ikke mindre stilet imod Frankerig end imod Paschaen. For at ydmyge og tilintetgjøre Frankerig, vil man tilintetgjøre Paschaen. Under saadanne Omstændigheder maatte Frankerig væbne sig, og vise Europa, at det tilbageviser Fornedrelse, og veed at hevne Foragt og Haan. Den nuværende Politik er en Feil, en Svaghed. Er det ikke sørgeligt, at det nu bestaaende Cabinets Jstandkomst har beredet Lord Palmerston Glæde og Triumph, Erklærer, saaledes endte den unge, talentfulde Taler sit Foredrag, idet han henvendte sig til Ministrene, erklærer, at Frankerigs Holdning vil være fast, at De ville bevare dets Jndflydelse i Orienten, erklærer, at De protestere imod Mehemeds Afsættelse; fuldender Udrustningerne, og, naar Magterne skride til det yderste, da sig De, Marschal Soult, til Hæren: Samler Eder omkring mit Banner! da sig De, Admiral Duperre, til Flaaden: Samler Eder om mit Flagskib. – og Frankerig vil tiljuble Dem Bifald." - General Bugeaud tager Ordet, vistnok fordi han formener, at der efter saa lange og alvorlige Debatter maa skee Noget for at muntre Forsamlingen. Adressecommissionen havde betragtet Sagen fra alle Synspuncter, og dens Samvittighed var nu befriet fra en tung Byrde. (B. udstøder et dybt Suk.) Commissionen har forelagt sig det Spørgsmaal: Er en Fornærmelse forhaanden, og har givet sig selv det Svar: Ne! - og af Medlemmerne i denne Commission have 4 udgydet deres Blod paa Valpladsen. - Førend han var kommen til Paris, havde han læst Journalerne, (Latter) og seet, at alle, med Undtagelse af la Presse, vare stemte for Krigen. Derved var ogsaa han bleven stemt for Krigen, og han havde tilskrevet Krigsministeren to meget krigerske, meget forvovne Breve; men efter at have læst alle de for Commissionen fremlagte Documenter, havde han skiftet Sind. Den egentlige Fare, man har at befrygte, er Factionerne, der attraae en revolutionair Krig, en Propaagandakrig. Mange mene, at man med Marsaillaisen kan nedslaae Europas Hære. Men imod godt organiserede Hære kan dermed Jntet udrettes. (Stor Munterhed.) Jeg sætter Priis paa Marseillaisen; – han vender sig forbindtlig til den venstre Side – (ny Latter), men for Kampens Begyndelse, ikke under selve Kampen maa den synges. – Endskjøndt Guizot ved børlige Blik søgte at formaae Generalen til ikke videre at compromittere den Sag, han vilde forfegte, vedblev han dog endnu i nogen Tid at muntre Kammeret med sine Dumheder.