Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1777-12-12
Fredagen den 12 December. H. Om Overdaadighed. Slutningen. (See No. 49.)Er da den Alvorliges Frygt i enhver Tids=Alder lige ugrundet og ufornuftig, Have vi aldrig at frygte for Vildfarelse i de Artikler, der høre til at raffinere paa Føde=Midlerne og Livets Beqvemmeligheder, Sagen er den, at Mennesker ere stedse udsatte for at begaae Feil i disse Poster, ikke allene hvor de ere vandte til et høit Maal af Beqvemmeligheder, eller til nogen vis Slags Føde, men naarsomhelst disse Ting overhovedet kan komme til at forredrages fremfor Venner, Fæderneland og det menneskelige Kiøn selv. De begaae virkeligen saadanne Feil, naarsomhelst de giøre stort Væsen af nogen Slags lumpen Distinction eller smaae og ubetydelige Fortrin, naarsomhelst de skrækkes for smaa Uleiligheder, og ere ikke i Stand til at opfylde deres Pligter med Mod og Styrke. Moralens Sag i denne Post er ikke at binde Menneskeer til nogen vis Art af Bolig, Spise eller Klædedragt; men at forekomme, at de ikke skal ansee disse Beqvemmeligheder som de ypperste Ting i det menneskelige Liv. Og dersom man vil spørge, hvor Tragten efter ubetydelige Beqvemmeligheder skal standsees, paa det at et Menneske kan opofre sig til de høiere Forbindligheder i Livet, saa maae der svares, at den Sag bør standses der, hvor den er. Denne var den Regel, der blev fulgt i Sparta; Sagen var nemlig, at bevare Hiertet heelt for det Almindelige, og at beskæftige Menneskeer med at dyrke og forbedre deres egen Natur, og ikke med at samle Rigdom og Beqvemmeligheder sammen. Paa anden Maade ventede manikke, at Øxen og Sangen skulde føre meere politisk Fordeel med sig, end Høvelen og Huggejernet. Naar Cato gi paa Gaderne i Rom uden Over=Kiortel, og uden Skoe, saa gjorde han det formodentligen for at vise Foragt for de Ting, hvilke hans Medborgere vare saa tilbøielige til at giøre stort af ; ikke i den Tanke, at der i sig selv skulde være nogen Dyd i en Slags Klædedragt, eller noget lastværdigt i en anden. Overdaadighed derfor, naar den ansees at bestaae i at være forgabet og indtagen i Forfængeligheds Formaal, og kostbare Midler til Fornøielse, saa er den fordervelig for den menneskelige Caracteer; men naar den betragtes som den blotte Brug af de Indretninger og Beqvemmeligheder, som Tids=Alderen haver forskaffet, saa beroer den heller paa den Fremgang, som de mechaniske Konster have gjort, og paa den Grad, hvori Velstand er ulige deelt iblant Mennesker, end paa enkelte Personers Tilbøielighed enten til Laster eller til Dyder. Forskielligt Maal af Overdaadighed passer sig imidlertid paa forskiellig Maade til forskiellige Regierings=Former. Konsternes Forfremmelse sætter forud Velstands ulige Uddeeling; og de Midler til Distinction, som de tilveiebringe, tiene til at giøre Rangs og Stand Adskillighed desto mærkeligere. Overdaadighed er paa denne Regning, alle dens moralske Virkninger tilsidesatte, stridende imod den demoeratiske Regierings=Form; og i enhver Art af Selskabs Stand kan den ikkun i den Grad tryggeligen tilstædes, hvori Fælleskabets Lemmer agtes at være af forskiellig Rang, og have en offentlig fastsat Orden imellem sig, ved Hielp af en regelmæssig Subordination. En høi Grad deraf synes tienlig og endogsaa fornøden i monarchiske eller blandede Regierings=Former; hvor den, foruden den Opmuntring, som den giver Konsterne og Handelen, tiener til at legge Anseelse til de arvelige eller constitutionelle Værdigheder, der have en betydelig Plads i det politiske System. Men her glider Overdaadighed ofte hen over til Sæders Fordervelse; eller den ene af disse Deele forvexles almindeligen med den anden. Ved den første skulde vi imidlertid altid forstaae den Erhvervelse af Rigdomme, og de finere og finere Maader til at nyde dem, som er Jndustriens Formaal, og Frugter af de mechaniske, og til Handel og Vandel hørende Konster, og ved den sidste en virkelig Svaghed og Forværrelse i den menneskelige Caracteer, som kan finde Sted, i hvordan Tilstand end hine Konster befinde sig, og under hvilkesomhelst udvortes Omstændigheder og Vilkaar det end kunde være. Afhold og Maadelighed er ligesaa ofte at finde hos dem, hvilke vi kalde de Store, som hos de ringere Classer at Menneskeer; og endskiønt vi gjerne binde Caracteer af Tarvelighed til den blotte Ringhed af Føde=Midler og andre Begemmeligheder, hvormed enhver Alder, og enhver Stand af Menneskeer synes at være fornøiet: saa veed man dog nok, at kostbare Ting ikke ere fornødne til at være liderlig, og at Ryggesløshed ikke er mindre Gængs under Straatag, end under gibsede Lofte. Menneskeer blive lige bevandte med alle Slags Vilkaar, de finde lige Lyst, og ere lige behaarede af Sandselighed i Palladser, og i Huler. At de tage til enten i Umaadelighed eller i Dovenskab, kommer deraf, at andre Jdrætter forkølnes eller høre og hos dem, og at Sindet haver Afsmag for andre BemøielserNaar Hiertets Tilbøieligheder ere i Bevægelse, og Kiærligheds, Beundring, eller Vredes Lidenskaber ere optændte, saa bekymrer man sig ligesaa lidet om Palladses kostbare Besætning, som om Hyttens ringe Boskab; og naar man er tilskyndet til at staae op, forlader man Hvilen, eller naar man er udmaattet, legger man sig til Rolighed, paa lige Maade, enten det er i en Silke=Seng, eller paa et Straae=Leie. Jmidlertid maae heraf ei sluttes, at Overdaadighed med alle dens medfølgende Omstændigheder, som enten tiene til at befordre dens Tiltagelse, eller som, efter det borgerlige Selskabs Indretninger, ledsage den som Følger, ingen Virkning kan have til Skade for de nationale Sæder.