Aarhuus Stifts-Tidende, 1831-10-07
Polens Skjebne er afgjort. Det maa overgive sig paa Naade og Unaade. Hvo kunne vel nægte denne heltemodige Nation sin beklagende Deeltagelse. Hvo ønsker ikke, at Keiser Nicolaus vil sætte sin Ære i at tilgive den, for at adskille Klinten fra Hveden, thi ellers ville begge ødelægges. Det som man veed om denne Fyrstes ædle Caracteer berettiger til at vente det; hans erkjendte Religiøstet tillader at haabe Alt; men vil det beroe paa ham at være skaansom, Er Russernes Familiefader mægtig nok til at afværge, naar han slagter den fede Kalv, i Anledning af den forlorne Søns angerfulde Tilbagekomst, at den Søn, der intet forbrød, skal sige: "Jeg tjente Dig altid tro, men mig beredte Di aldrig en saadan Fest." Fremtiden vil underrette os herom, maatte den være Polakkerne gunstig, Alt for mange Offre ere faldne til at de som Gud forundte Livet, skulde hindre deres Medmennesker fra at leve; Fyrste og Undersaatter staae raadvilde paa Bredden af deres Grave; et stort Offer beredes, maatte Enhver kunne sige "Jeg har tilgivet min Fiende!" Ved sin Opstand har Polen selv tilintetgjort Wienertractatens Bestemmelser. Jngen Souverain har nu mere Ret til at mægle mellem det og Keiseren. Men det russiske Navns Hæder, dets Monarks Reputation, Alt fordrer, at Polen skal be(Uddr. af d. danske Statst.) vares. Velunderrettede Folk ville paastaae, at der allerede længe havde bestaaet en Overeenskomst imellem Paskewitsch og den forrige polske Nationalregning, ifølge hvilken Keiser Nicolaus havde lovet, at naar Polakkerne underkastede sig, vilde han lade dem faae alle de Betingelser som Chlopick havde forlang ved Revolutionens første Udbrud Men da nu Jngen i Warschau torde vove offentligt at komme frem med et saadant Forslag, saa blev man enige om, at den russiske Hær skulde, uantastet af Polakkerne, efterhaanden rykke frem til et Angreb paa Warschau; Staden skulde pro forma tages med Storm, og da vilde nok Resten finde sig af sig selv. Kan man troe dette, saa har Skrinetzki, skjøndt vel i den gode Hensigt at forebygge mere Blodsudgydelse, og i Tillid til den rus siske Keisers Høimodighed, paa en Maade forraad sine Landsmænd, og betænker man, tilføies der, den polske Overgenerals hemmelighedsfulde Adfærd, fristes man til at troe, at det virkeligt er saaledes. Man kan i saa Fald ikke undres over, at Polakkerne nære Mistroe mod endeel af de Mænd, i hvis Hænder Fædrelandets Skjæbne har været nedlagt. Hine Betingelser siges at være følgende: Almindelig Amnestie; Storfyrstendømmer Warschau skulde anerkjendes som et selvstændigt Kongerige, under Ruslands Keiser som Konge, men en indfødt Polak som Vicekonge; det skulde have en egen Hær, som ei kunde udkommanderes af Landet, men i Krigstider levere Rusland, et bestemt Kontingent; ingen russiske Tropper skulde forblive i Landet, med Undtagelse af Garnisonerne i Modlin og Zamose, samt endnu et tredie Sted, som nærmere skulde bestemmes. Med Undtagelse af Trykkefriheden, der fremdeles skulde holdes under den strængeste Tvang, skulde alle øvrige Puncter af Konstitutionen, saaledes som den var før 1815, igjen sættes i fuldeste Kraft. Om og hvorvidt dette nu vil blive opfyldt, vil snart erfares, da Nogle endogsaa mene, at Keiseren selv personligt vil begive sig til Warschau og anordne det Fornødne.