Aalborg Stiftstidende, 1835-04-25
Da den agerdyrkende Folkeklasse Aaret efter var i stor Nød, blev der holdt Forsamlinger i flere Egne af Landet og udkastet Bonskrifter til Parlamentet, og i disse anførtes den mangelfulde Valglov, som en af Aarsagerne til den almindelige Nød. Ogsaa Parlamentsreformens Venner, holdt Sammenkomster og overrakte saadanne Bonskrifter, hvilket foranledigede Lord Russell til at andrage paa en alvorlig Overveielse af Folkerepræsentationens Tilstand, Den Tale, paa hvilken han begrundede sit Andragende, hører til hans meest udmærkede parlamentariske Foredrag, Alle Ansøgninger, sagde han, gaae ud paa, at Underhusets lovmæssige Rettigheder skulle udøves af Folkets sande Ordførere. Der kan ikke være Spørgsmaal om Huset skal bestaae af Folkets Repræsentanter; men om det nu bestaaer deraf. Derpaa søgte han at vise, at Folkets Tilstand havde væsentlig forandret sig; men at Underhusets Forfatning ikke havde holdt lige Skridt med Forbedringen af den selskabelige Tilstand. Idet han kastede et Blik tilbage paa de sidste 40 Aar, gjorde han opmærksom paa den umaadelige Tilvæxt af Folkerigdommen og Middelstandens derved betingede Stigen, paa den tiltagende Næringsvirksomhed, paa Udbredelsen af den aandige Dannelse, der var fremmet i endnu langt gunstigere Forhold end hine. Da han derpaa havde opregnet de Onder, den fremgik af Repræsentationens ofte skildrede fordærvede Tilstand, lagde han til, at den britiske Constitutions naturlige Ligevægt bestaaer i, at Kronen udnævner sine Ministre, at disse Ministre have Underhusets Tillid og at Underhuset repræsenterer Folkets Anskuelser og Ønsker. Den af Lord Russell fremlagte Plan til Skadens Helbredelse, var i det Væsentlige den samme, som Lord Clarendon, den heftigste Torv, og Locke, den meest maadeholdne Whig, allerede tidligere havde anbefalet, og som først nu er kommen til Udførelse. Kraftigt omtalte Lorden, hvor nødvendigt det var at høre Folkets Stemme, med Varme erindrede han om Temples træffende Ord, at det engelske Folk aldrig kunde rystes uden ved sig selv, og at naar Magten og Folkets Fleerhed stedse gik een Vei, da vilde England være sikkret mod enhver Undertrykkers Anslag; men hans Andragende blev forkastet med en Stemmefleerhed af 105, efter at Canning havde talt derimod. En endnu større Fleerhed viste den modige Kæmper tilbage, da han i 1824 gjorde det fjerde og i 1826 det femte Andragende paa Parlametsreform. Efter at Parlamentet i 1826 var opløst blev Lorden ikke igjen valgt af Grevskabet Huntington, da han havde erklæret sig for Katholikernes Emancipation, som dengang satte alle Gemytter i Gjæring. I det nye Parlament, hvortil han var valgt af en ersk Flække, talte han med Kraft for Grækernes og de spanske Flygtningers Sag og imod Forbudet for fremmed Hverving. Hans lykkeligste Bestræbelse var hans Andragende paa Ophævelsen af Test og Coporationsacten i Februar 1828. Det protestantiske Selskab til den religiøse Friheds Udbredelse sendte ham i Mai en Taksigelsesskrivelse, fordi hans kloge Behandling af Sagen havde nødt Ministrene til at give efter for den seierrige Stemmeflerhed. Ved Forhandlingerne og Katholikernes Emancipation understøttede han Regjeringen mod dem, der satte sig imod en Forholdsregel, hvortil Tidens Fordringer havde tvunget Ministrene. Aaret efter talte han imod Connels Andragende paa almindelig Stemmeret, da han erklærede, at han var imod en saadan Forandring af Forfatningen, men en Forsvarer for en maadeholden Reform.