Aalborg Stiftstidende, 1836-01-23
Frankrig. Kongens Trontale var fredelig, i det oprindelige Udkast til Takadressen fra de Deputeredes Kammer fandtes heller ingen Vendinger, der syntes at have en bestemte krigersk Tendents, ikkedestomindre vedblive dog adskillige franske Blade, og, som det synes, med Velbehag, at gjøre Hentydninger paa et forventet Brud imellem Frankrig og Rusland; Bladet Temp, vilde endog kjende en Yttring af Fyrst Metternich, hvorefter Østerrig vilde blive neutral, saafremt Striden imellem hine Stater maatte indskrænke sig til Fjendtligheder til Søes. Andre af Bladene pege hensk paa Vigtigheden af Englands Medvirkning under en Søkrig og finde dette Haab meget bestyrket ved de levende Rustninger, der for Tiden finde Sted i de brittiske Havne. "Journal du Commerce" udleder sit Beviis for, at der hersker en Spænding mellem Frankrig og Rusland, deraf, at den russiske Gesandt og hans Legationssecretair vare, paa Grund af foregiven Upasselighed, udeblevne fra det sidste Hofbal, men havde dog samme Aften besøgt et andet Selskab. Men af langt mere Betydning, end den der synes at ligge ik ovennævnte Bisymptomer, maa man vel antage det Factum, at det ikke er lykkedes Ministeriet at holde et Amendement, som angaaer Polens Anliggender og som var foreslaaet af en Hr. Mornay, borte af Takadressen. Det blev nemlig, til almindelig Jubel, baade af Oppositionen og af de tilstedeværende Tilhørere, som med stormende Applaus yttrede sigst fra Tribunerne, antaget af Kammeret, hver baade den venstre Side, det venstre Centrum og den høire Side havde stemt for dets Antagelse og kun det egentlige Centrum derimod. Endskjøndt dette Amendement ikke just er meget strængt i sine Fordringer til Regjeringens Energi, vinder det dog især Betydning ved den Modstand, det mødte hos Ministeriet, og ved de Hentydninger, som Hertugen af Broglio i sin Tale, tillod sig paa den Virkning, som et saadant Amendement, om det blev antaget, let kunde have paa Frankrig, gode Forstaaelse med Rusland. Baade denne Magts, saavelsom Østerrigs og Preussens Gesandte, afsendte øieblikkelig efterat Amendementet var antaget, Courerer til deres Hoffer med Efterretninger om det Forefaldne. Amendementet lyder saaledes: "Vor lykkelige Enighed med England opfylder os med det Haab, at det vil lykkes Dem, Sire, i Forstaaelse og Samvirken med Storbrittanien og med de Magter, hvis Jnteresser knytte sig til vore, at gjenoprette den europæiske Ligevægt, som er saa nødvendig for Fredens til Vedligeholdelse, og at den første Borgen for denne Ligevægtens Gjenoprettelse vil være Vedligeholdelsen af den gamle polske Nationalitet, der er helliget ved Tractater. Hr. v. Broglio besteeg strax Talerstolen, for at modsætte sig dette Amendement. Ingen, sagde han, har taget sig mere af Polens Jnteresse, end vi, og Ingen er dets Ulykke gaaet mere til Hjerte. J alle vore Underhandlinger med Rusland ville vi arbeide paa at forbedre Polakkernes Lod. Men Frankrigs Jnteresse, ja selve Polens, forbyder, stedse paany at oprippe denne Gjenstand. Jeg troer ikke, mine Herrer, at Deres Hensigt gaaer ud paa, at der skal begyndes en almindelig Krig, for igjen at ophjælpe Polen. At (Deres hyppige, hvert Aar tilbagevendende, Protestationer for Polen, skade den polske Sag mere, end de gavne den, dette vil jeg ikke fordølge Dem. Slige gientagne Reclamationer, ere en stolt Nation, der indtager et ophøiet Standpunct, uværdige og formindske dens Jndflydelse. Man taber sin Authoritet og sin Magt, naar man vil give sig i Kamp med Hindringer, til hvis Overvindelse man ikke har de fornødne Kræfter. Selv blot at berøre denne Materie, er af skadelig Virkning. Det opfylder de landflygtige Polakker med Forhaabninger, som vi ikke kunne opfylde. Det vækker Jllusioner, opfrisker gammel Kummer og forbittrer Den af hvem man forlanger, at han skal forbedre Polens Skjæbne. Vi have aldrig undertegnet Tractater, som kunne forpligte os til, har sætte vor Rolighed paa Spil for Kongeriget Polens Gjenopretttelse. Troe os, mine Herrer, vi yde de ulykkelige Polakker lige saa megen Deeltagelse, som De, vi elske dem ligesaa høit, men det er for deres egen Skyld, at vi aldrig ville erklære os enige med det foreslaaede Amendement, Den bekjendte Odillon=Barrot, der atter i Aar synes at staae i Spidsen for Oppositionen, tog umiddelbar herpaa Ordet, som Digteren Lamartine, der allerede havde besteget Talerstolen, indtil videre overlod ham. Erindrer Eder, I Herrer Ministre!" sagde han, at vi, hvert Aar, have paalagt Eder den Forpligtelse, at drage Omsorg for Polens Gjenopprettelse, at J hvert Aar have indvilliget i de Yttringer, som vore Adresser desangaaende have indeholdt og følgelig paataget Eder disse Forpligtelsers Opfyldelse. Det er visselig ingen tom Ordklang, naar Frankrigs Repræsentanter ved Begyndelsens af enhver af deres Sessioner paany hæve deres Røst for Polen Vel kunne vi ikke giengive dem deres Fædreneland og deres Lykke, men vi kunne opholde deres Haab, denne bedste, stundom eneste, Trøst i Lidelser. Vore Protestationer ere hensigtsmæssige, fordi vi ved dem stedse paany give tilkjende, at vi ikke inddrømme Rusland Ret til den Fremgangsmaade, det anvender, og fordi vi derved lægge for Dagen, at det ikke er at tilskrive vor Forsømmelse, at der ikke skeer med fra vor Side, men at Grunden dertil ene er at søge i Hindringernes øieblikkelige Uovervindelighed. For Kammerets staaer ingen anden Vei aaben, til at kundgjøre Keiseren af Rusland hele Frankrigs Villie. Derfor maa det vedblivest at betræde denne Vei og derfor understøtter jeg det Amendement, som Hr. Mornay har foreslaaet Dem. Næste Dag toge Debatterne for Amendementet, en, som det syntes, noget mere lunken Vending. Forsigtighed syntes at være den Hovedegenskab, som caracteriserede de fleste Taleres Foredrag og Amendementets Sag syntes paa engang tabt, da Odillon=Barrot igjen tog Ordet og erhvervede det den omtalte Seier ved en af hine kraftige og improviserede Taler, ved hvilke han saa ofte har revet Kammeret med sig. Den er for mærkelig til ikke at indtage en Plads her i Altsaa af Forsigtighed. - sagde han blandt andet skulle vi undgaae at udtale Polens Navn, Slig Forsigtighed kunde tidligere være fornøden, da Frankrig, i det Jndre, søndersledes af Partier. Nu, da J selv inddrømme, at Frankrigs Rolighed er sikkret, nu have vi ingen Grund mere til fremdeles at lade det blive staaende paa det ydmygende Standpunct, med Hensyn til Udlandet, som J tidligere er klærede for uundgaaeligt fornødent. Eller ville J maaskee, at Polen ikke engang meere skal vove at haabe, fordi Selv herskeren over alle Russer har forbudet det: Ville J ikke, I Herrer Ministre, at vi skulle forstyrre Eder i Eders Underhandlinger. Det er et maadeligt Tegn paa Eders Diplomatiks Værd, naar J formene, at den er af den Art, at alle Franskmænds sande, høihjertede og ædle Følelser, kunde være den hinderlige. Hellere skulde J beile til vor Bistand imod en Magt, hvis Stivsind J, efter Eders egen Tilstaaelse, forgiæves have søgt at bøie, langt hellere, end haanligen at tilbagevise den Bistand, vor moralske Kraft, tilbyder Eder. Regjeringen har jo dog lige siden 18311 benyttet vore Vota af denne Art til at give sine egne Underhandlinger med Rusland Vægt. Hvorfor skulde dette da nu være anderledes: Have vi, midt under vore indre Uroligheder, aldrig undladt at give vore Følelser for Polen frit Løb, saa vilde det nu være en uværdig Følelse af feig Frygt, om vi afholdte os fra at lægge den for Dagen. Skulde: en stor Nations Repræsentanter kunne beqvemme sig til at lade sig lede af saadanne Motiver, Taushed, med Hensyn til Polen vilde nu blive antaget for en Anerkjendelse af Ruslands Ret. Betænker derfor vel om vore Committenter vilde være tilfredse med en saadan Anerkjendelse!" Det var denne Tiltale, der afgjorde Amendementets Seier. Andre Stemmer have hævet sig, med ikke mindre Kraft, og, blandt disse, Hr. St. Mare Grardin, Forfatteren af den bekjendte Commentar over Keiseren af Ruslands Tale, og til hans Yttringer ville vi, i et følgende Nummer, komme tilbage. Vi gaae nu over til Meddelelsen af en sørgelig, men desværre factisk Begivenhed i det ulykkelige Spanien.