Corsaren, 1841-12-24
Theater-Revne. "Hat man nicht, wes man liebt, Mus man lieben, was man hat." Der französische Moralist. I. Det er, som bekjendt, en god Huusholders Skik, ved Aarets Udgang i det seneste, at betale hvad han i Aarets Løb har taget paa Credit; thi herved befæstes Crediten, hvortil vi jo Alle trænge, fornemmelig i vore Medmenneskers Omdømme. Vi ere i Gjæld til Theatret, og Gjælden maa betales. Theatret vil imidlertid forhaabentlig undskylde, at vi ikke allerede tidligere have afgjort vort Mellemværende; thi, skjøndt dets Kasserer ikke giver de Theaterbesøgende Credit, veed det dog meget vel at skatte denne Indretning i det borgerlige Samfund, eftersom det mere end nogen Anden trænger til Credit, ja endog til stor Credit. 3det vi altsaa herved betale vor Gjeld til Theatret, ville vi tillige bidrage til at befæste dettes Credit hos Publicum, og levere derfor en Oversigt over de henrundne Maaneder af indeværende Theatersaison. Jntet kan være hensigtsmæssigere og Theatret mere velkomment. Vi skride altsaa til Værket. September. Theaterdirectionen følte, at den trængte til en Defenfor for Publicums Domstol ved Saison'ens Slutning, og, efterat en grundig Debat under Kuhr. v. Levetzaus Præsidium var fort i et Directionsmøde, besluttede man hertil at bestikke Advocatens Datter, deels fordi man forudsatte de fornodne Kundskaber hos en Jurists Datter, deels ogsaa fordi Directionen klogeligen stolede paa det danske Publicums bekjendte Galanteri mod Damer. Skjæbnen er imidlertid, som os Alle bekjendt, en stor Jroniker, og da den, efter Forlydende, ikke just skal være gunstig stemt for den danske Theaterdirection, udstedte den Sygeattest for Advocatens Datter og befalede den sorte Domino at gaae over Scenen den 1ste Septbr. 1841, og - Dominden gik! - Nu var der rigtignok Mange, som ikke syntes videre om denne Begyndelse, og for den, der troer paa Varsler, maatte en saadan jo ogsaa opvække Gru, dog, trøster Eder: graa Morgen giver som oftest lys Aften. Allerede i Slutningen af den første Theateruge fik Scenen i "Jndqvarteringen" et nyt originalt Lystspil. Nu har dette originale Lystspil rigtignok temmelig megen Lighed med et lille fransk Eenactsstykke, som endnu gaaer over Scenen; men hvilket fornuftigt Menneske vilde vel opholde sig over saadan en Bagatel, naar man, ved at abstrahere derfra, kan berige Repertoiret med et origiginalt Værk. Desuden kan Publicum være meget tilfkeds med, at Directionen tog imod Indqvarteringen, dandets Forfatter har formaaet den udmærkede Skuespillerinde Jfr. Andersen til at overtage en Rolle deri. Efterat Directionen havde gjort denne gode Fangst, syntes det ligesom Theatret vaagnede til nyt Liv og Virksomhed; thi, kaste vi Blikket paa Repertoiret i den Uge, som fulgte efter, at Jndqvarteringen var kommet i Cantonnement, træffer det paa "Svanehammen", som unægtelig er et af Herts bedste Tobaksstykker; dernæst møder det den-Stumme i Portici', som, efterat Jfr. Rinda Lund har overtaget Fenellas Partie, meget godt til Afvexling kunde kaldes den Ubegribelige i Portici, og endeligen den saa yndede "Hjertebanken", som rigtignok har noget Ængsteligt ved sig, Noget, som tyder paa en feberagtig Spænding hos Theatret, da den gjentager sig saa ofte. Med Undtagelse af den ovennævnte Jndqvartering, havde Repertoiret ikke havt nogen Tilvært, hvorfor Directionen besluttede sig til at opmuntre Publicum lidt med "Zanetta", et aubersk Syngestykke. - Zanetta nød ikke nogen videre god Modtagelse, skjøndt hun forekom os som en gammel Bekjendt, med hvem man dog for er kommet meget godt ud af det. Publicum kan imidlertid ikke lide Damer, som hører hjemme baade hist og her, og nægtes kan det jo rigtignok ikke, at der var al Rimelighed for at den gode Pige havde været i "Eventyret paa Maskeraden" og mange andre Steder. - Zanettas Parti er hos os tildeelt Jfr. Berg. Jfr. Berg er saamæn en ganske pæn lille Pige, men hun var ingen videre rar Zanetia, skjøndt man virkelig ikke kan sige Andet, end at hun understøtter sin Sang ved en livlig Mimik, idet hun regelmæssig afvexler med at slaae Rynker paa Panden og trække Mundvigerne ind. Zanetta kunde ikke trives her; hun døde efter en kort Tilværelse og jordedes med Piber og Tromme. Ved omhyggeligt Lægetilsyn var "Advocatens Datter" imidlertid den 21de Septbr. saa vel, at hun kunde aflægge Scenen og Publicum et Besog. - Publicum var meget deeltagende; thi Nogle græd, medens atter Andre klappede over, at det dog endte saa godt. J Følge med Advocatens Datter gik Herr Bruus; ja, kjære Læser! Du kjender ham jo nok, saa at Præsentationen sagtens er overflødig. Til Festforestillingen i Anledning af Hs. M. Kongens allerhøieste Fødselsdag opførtes: "Hulen i Kullafjeld," nordisk Eventyr-Commedie af Hr. Borgaard til tyrkisk Musik af Baron Løvenskjold. Da de Fleste kjende Hakon Jarl og Aladdin, ligesom ogsaa ikke Faa, idet mindste fra Vagtparaderne, ikke ere ubekjendte med "Prindsen af China", er det unødvendigt videre at omtale dette Stykke og dets Musik. Saameget bør dog bemærkes, at Musiken skal have gjort megen Lykke i Baron Løvenskjolds Familie, ligesom Baronen kort efter Opførselsen blev udnævnt til Hofmusikant eller som det ogsaa hedder: Kammermusicus. September Maaneds remarquable Forestillinger endte med "Lises Støvler". - Da dette Stykkes Bedømmelse var udenfor vort Fag, henvendte vi os til Thrane, som jo forstaaer sig paa saadanne Ting. Hans Mening var, at de ikke havde noget at betyde hverken i Stof eller Syening, og at 5 Gange rimeligviis var det høieste, der kunde gaaes med dem. - Hvorvidt Manden har Ret, skulle vi ikke kunne sige; han er desuden den Mand, der kan klare for sig selv; - han har viist det.