Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-08
Hr. Professor Kruse har atter skienket os en Frugt af sin rige Opfindelsesgave. Et Udtog af denne interessante Fortælling (Syv Aar) vilde indtage et altfor stort Rum; men den sædelige Aand, som udtaler sig i den, og som maaskee kunde undgaae mangen Læser, ville vi derfor oplyse. Forfatteren opstiller gjennem hele Digtningen det Godes Strid med det Onde ved Villiens og Skjebnens Vexelvirkning. (Nu gjennemgaaer Rec. de fire Hovedcharacterer; derpaa siger han: Den Finnerne tillagte Trolddomskundskab virker paa en høist tiltrækkende Maade ind i disse Menneskers Skjebne. Finnekonen er høist eventyrligen, men ligge til Enden mesterligt skildret. De kraftfulde, eiendommelige Naturanlæg, som fremhæves hos hende og hendes Søn, have intet plat Hereagtigt ved sig, og gjøre hende, i Strid med den reglerede Verden udenfor hende, til en tragisk Person. En Episode, hvor denne Kone tilbereder en Trolddomsdrik for Ulla, er mesterligen skildret; det trivielle Folkesagn bliver ved den meest levende Fremstilling hævet til det Gyselige, og ved Med virkningen af kraftige Naturfølelser bevaret for al Gemeenhed. Finnekonens høist eiendommeligen skildrede Søn er sin Moder behielpelig ved Trylledrikkens Tilberedelse. Dens behagelige Farve og det Værd, Moderen tillægger den, vækker hans vilde Begjerlighed; han drikker Noget af den, og fra dette Øieblik antændes i ham en uslukkelig Drift, som fængsler ham til Ulla. Vi skrækkes over Digterens Vovestykke: at udvikle et saadant Anlæg uden at saare den fine Følelse. Det lykkes ham til Beundring! Forfatteren, som Udlænding, maa man tilgive nogen Stivhed i Sproget, da den ikke skader Udtrykkets Varme. En deeltagende Ven, hvilken en saa aandfuld Skribent ikke kan fattes, vilde uden Vanskelighed kunde bortviske disse Pletter. Endnu maa vi tilstaae, at vi ansee, Forfatterens uudtømmelige Opfindelsesevne, der stedse udruger halv hemmelighedsfuld Ulykke, udfinder Forbrydelsens forvirrede Spor, og speider Hevngudindens Skridt, og dog dermed forbinder saa megen Mildhed, Fredsalighed og reen Følelse, for et mærkværdigt psychologisk Phænomen. J Litt. Convers. Blatt No. 237, 1823. siger Rec., at skjøndt han ikke i Almindelighed billiger den Art af Fortællinger, hvortil Krystaldolken og Rosen høre, saa maa han dog tilstaae, at Geniet eller det heldigen udstyrede Talent kan excellere i samme, og vinde den strenge Konstdommer for sig, saa at endog en kræsen Smag vilde glæde sig, hvis alle Fortællere, som vilde frappere og lægge sig efter det Vibunderlige og Eventyrlige, blandede Farverne saa harmonisk, som Kruse. Stilen", siger Rec., er saa fyldig og let, at vi maatte ønske, at mangen Tydsker skrev, som Danskeren Kruse."(Samme Blad No. 8, 1823.) Den fordringsløse Titel (Fortællinger af L. Kruse) kunde forlede mangen Læser til hverken at søge meer eller mindre her, end smaae lette Historier, som i en ledig Time, naar man hverken føler sig oplagt til legemlig eller aandig Anstrengelse, kunde hielpe at forkorte Tiden. Saa mageligt bliver det dog ikke gjort Læseren her. Disse fortræffeligt skrevne Fortællinger, hvilke aldrig slappe den meest spændte Opmærksomhed, slaae an paa de hemmelighedsfulde Kræfter i Menneskets Bryst, ligesom Ønskeqvisten for den kyndige Bjergmand over Metalaaren. Den alvorlige, endog ophøiede Tone i Jndklædningen stemmer fuldkommen overeens med det alvorlig vægtfulde Jndhold. Havde alle Digtere af deslige Historier en saa ærbødig Blyhed imod Aandeverdenens Hemmeligheder, som Forfatteren, da vilde man tilraabe hine, som ham, ret snart igjen at foredrage os noget Liignende.