Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-03-06
J No. 24 af d. T. har En under Mærket angrebet Undertegnede paa en temmelig glubsk Maade; han siger, at ovennævnte Artikel ikke bærer noget Spor af Jver for den gode Sag, men derimod det tydeligste Præg af personlig Uvillie mod Kammerherre Arenstorff, han kalder Forfatteren en Skumler, beskylder ham for Slethed, osv. Min Modstander benytter sig af plumpe Vaaben. Jeg havde hellere seet Grunde. Han mener rigtignok, at han ikke behøver at gjendrive mig; jeg mener, at han ikke har kunne det, thi dertil maatte han havt et Ord, om end kun et eneste Ord, af Hr. Kammerherren, og om han saa gjennemleder Stændertidenden fra Pag. til Pag. 2836, saa finder han ikke dette Ord. Men herom ikke et Ord mere, Derimod finder jeg mig endnu opfordret til at bekæmpe det Princip, Hr. vil gjøre gieldende, at et Stændermedlem af Godseierklassen meget vel kan være bekjendt, at sidde som tans Tilhører ved samtlige Forhandlinger fra den Første til den Sidste. Mærk vel, kjære Læser: et Medlem af Godseierklassen. Thi Hr. driver sin Inkonseqvents til saadan Yderlighed, at han paastaaer, en Bonde skal kunne tale i Forsamlingen, og ikke blot stemme; han fordrer af Bonden, at han skal kunne udvikle den Mening, han stemmer for. Godseieren behøver derimod ikke at tale, men kunat stemme. Bonden er, mener han, mindre velskikket til Deputeret, fordi det i Almindelighed overstiger hans Evner, at holde Foredrag. Herremanden derimod kan meget vel lade sig vælge, og give Møde, og sidde ved Stænderbordet Dag ud, Dag ind, og være saa taus som Muren, der omgiver ham, naar han ikke føler sig kaldet til at holde Foredrag i Stænderforsamlingen. Dersom en saadan Rarsonneur ikke slaaer sig selv paa Munden, sin Modpart skader han idet mindste ikke. Mulier tacent in ecclesia. – Men i Stænderforsamlingen sidde kun Mænd, og de sidde der visselig ikke for at tie. Skal Bonden tale eengang, saa maa Herremanden tale tregange. Jeg kjender ikke de Deputeredes Færd under Afstemningen, det indrømmer jeg gjerne; men derfor har jeg heller ikke dømt derom; jeg har kun dømt om det, der er fremlagt aabenlyst til Samtids og Eftertids Dom. Naar en Bygning skal opføres, er det dog vel billigt, at alle derved ansatte Arbeidere bestille noget. Kunstnere kunne de ikke Alle være, ei engang Haandværkere; det er heller ikke fornødent. Man bruger ogsaa Haandlangere. Men ledig maa Jngen være. Nulla dies sine linea. Det kan ikke, det bør ikke forsvares, at Nogle lægge Hænderne i Skjødet og see til, medens Andre fortære sig i Pligtens Tjeneste, Afstemningerne ere dog kun Mønningstene til det opbygte Huus. At lange en saadan Steen, naar Andre have ført Huset op er vist et mageligt Arbeide; men at arbeide sig og fra Grunden af, det koster Møie. At give sin Stemme, er det Letteste af Verden; men at motivere sin Stemme for sig selv og for Andre, saa man kan afgive den med en beroliget Samvittighed, det er Sagen. En Stum kan ikke være Stænderdeputeret, og en Mand, der, efter at have modtaget Valg som Stænderdeputeret, ikke føler Kald til at oplade sin Mund een eneste Gang i en heel Session, er endnu værre faren, end om han var stum. Hr. "anfører denne Mangel paa Følelse af Kald som en Undskyldning for disse evig tause Deputerede; jeg derimod maa betragte denne Mangel som den sværeste Anklage, der kan reises mod dem Thi Den, som ikke føler Kald til at oplade sit Jnderste, hvor der ere saa stærke Opfordringer dertil, som i Stændersalen; Den som ikke føler Kald til at tale, hvor han omgives af en Elite af patriotiske Mænd, som Alle tale; Den som ikke føler Kald til at sige et Ord, naar man, tæt ved hans Øre, drøfter de vigtigste Anliggender, i hvis Drøftelse han just er kaldet til at deeltage. Hvor der er et saadant Kald, kan man, bør man der sige om en Mand, som man agter, at han ikke føler det, skjøndt det er der: Jeg dadler ikke de Deputerede som tale lidet, thi de lægge dog for Dagen, at de gjerne vilde; ei heller dem, som tale borneert, thi jeg vil troe, at de tale efter deres bedste Jndsigt; ei heller dem, som tale mod Tidsaandens ædleste Bestræbelser, thi jeg antager, at de tale efter deres Overbeviisning. Men jeg dadler dem, som slet ikke tale, hvor de have ladet sig stille hen, for at arbeide med Ordet, ligesom jeg vilde dadle den Kriger, der kom hjem fra Valpladsen, uden at have blottet sit Sværd. Aarhuus. Ved det den 1ste, 2den og 3die dennes her paa Raadstuen afholdte Landvæsenscommissions=Møde, angaaende Markens Udskiftning af Fælledskabet, blev den af Landinspecteuren, Kammerraad Oxholm, forfattede Delingsplan, eenstemmigen vedtaget af alle Vedkommende. Spørgsmaalet om hvem af Jndvaanerne der skal ansees deelagtig i det for Græsningsretten udlæg gende Stykke Jord eller hvem Jndtægterne deraf skal tilfalde, vil derimod nærmere blive at debattere ved et Raadstuemode, som til den Ende om føie Tid vil vorde afholdt :