Corsaren, 1844-09-13
Urolighederne i Tivoli. Hvad Glæde har nu Regeringen af at have gjort Carstensen til Agent? Med hvilke Folelser maa den betragte Tivoli, dette Seminarium for bedste Borgere, *) Som en Prøve af hans Taler udhæve vi det Sted, hvor han vilde sige: Man er enig om, at Haveculturen hos os staaer lavt nok, der bør ikke træffes Foranstaltninger, som kue Sandsen for den. Dette kostede ham følgende Ordmasse: "Efter hvad der blev yttret under Sagens foreløbige Behandling, blev det, saavidt jeg erindrer, bestemt udtalt, at Haveculturen hos os ikkun kan siges at staae paa et lavt Standpunct, og at det for at fremme den maa synes afgjort nødvendigt, at der ikke foretages Noget, hvorved den kunde hindres, eller som kunde betage Lysten til at vække Sandsen for den." denne Anstalt, hvor Folk skulde glæde sig ved Musik, Rutschen, Caroussel og Fyrværkeri, og lade Cancelliet uforstyrret glæde sig ved Actioner, Regeringen ved Patenter, kort: hvor Folket skulde lade fem være lige? Vi spørge, med hvilke Følelser den vel maa see paa, at netop denne Anstalt totalt forandrer Natur og bliver en Planteskole for Uroligheder? Hvo skulde have troet det: Netop i denne Anstalt bleve Folk vrede over, at de ikke fik, hvad man havde lovet dem. Det er en forfærdelig Skjæbnens Jroni. Her, her raabte man: "Vi lade os ikke spise af med tomme Ord! Vi ville have, hvad der er lovet!" Og det var dog kun Valse, der vare lovede! Nu betænke man, hvis der for Ex. havde været lovet en Constitution. Saa havde man i sit Raseri - ikke knyet! Hr. Carstensen stod frem og holdt en Tale for at berolige Folket; men Hr. Carstensen var ikke nær saa heldig, som Hs. M. Kongen var i Slesvig med at berolige Gemytterne. For den Virknings Skyld, hans Tale fandt, kunde den gjerne ikke være holdt - ja, Udfaldet viste, det havde endog været bedre, om den ikke var holdt. Thi da Hr. Carstensen gik udenfor Concertsalen, blev han omringet .... man siger, der faldt Slag. Den Jndignation, man maa føle over en saadan Brutalitet, bliver dog noget formildet ved, at man ogsaa siger, at nogle faldt paa Leerbeck. Det var saa meget sørgeligere, om det var sandt, eftersom det netop var Hr. Carstensens Geburtsdag. Hvilken Geburtsdagspresent! Hr. Siesby agter i den Anledning at udtrykke sin Medfølelse i et elegisk Digt til Carstensen. Hr. Siesbyes Medfølelse vil saa meget snarere vækkes, som han vistnok tænker: Naar Carstensen faaer Prygl, hvormange vil saa jeg faae Man siger, at Lumbye ogsaa fik Prygl. Den Mand generer Sligt ikke det ringeste. Han gjør det til en Galoppade, som han tilegner den Første den Bedste. For en saadan Mand er Prygl en reen og skjær Gevinst, det er en Jdee og hvilken rig Jdee! Har han i Musiken efterlignet Amboltslag, saa kan han da sagtens efterligne Stokkeslag: Pizzicato og turhulento falde Folkets Slag, uden Orden, uden Sammenhæng; man hører Raab, en Hat brister, Hatten brister af dit Hoved, Agent Carstensen! J imponerende, regelmæssigt Tempo falde nu Politiets Stokke ind, det er en Marsch, Jdeen tagen af Austerlisser-Marschen. Midt i den piber Kammerraad Friis; det er Piccolofløiten. Det Hele ender med en Tuden som af en Hund, det er Folket. Den hele Vals bliver kaldet: Tivoli- paa Hat og Hoved: Galop, og gives paa Forlangende da capo. Jkke saa let slipper Hr. Carstensen fra fine Erindringer. Han kan tilegne en Anden sin sønderslagne Hat; men Slaget maa han selv beholde. Fra nu af vil han altid lade sig ledsage af en Garde, bestaaende af de Arbeidere i Tivoli, der ilede til hans Undsætning. Den vil blive anført af en Actionair, der er ivrig i Tjenesten, formodenlig altsaa Kammerraad Friis. Men mærkeligt nok er det, at man ikke har kunnet faae noget levende Væsen til at paatage sig "Aftenbladets" Redaction. En Gjenganger maatte manes frem, Hr. Bøye, der døde af salig "Dagen", efterat salig "Dagen" nær var død af salig Bøye. Men Boktius, han er lykkelig. Han søger nu til Trykkefriheds-Hospitalet, bliver lagt paa bedste Pleie, og inden kort Tid ville vi kunne see ham spadsere udenfor og bade sig i Solskinnet. - Boetius havde længe følt sig træt af at staae paa Post, hans Been stundede til Hvile i en Pensions bløde Arme. Og det er da skeet; man har afløst ham. Men "Aftenbladets" Abonnenter juble. O Aftenblad, hvad har Du tabt - Bostius han sover. Et Liv, ret for "Corsaren" skabt, Henskylled' Tidens Vover. Et Hjerte brast, som slog saa ømt For Embed' og Pensioner; Et Hoved sprang, som var berømt i Blandt alle Høker-Koner. Og, skjøndt den Fremtid, han har skabt, Hr. Bøye Jntet lover, O Aftenblad, hvad har Du tabt - Bøotius han sover!!!