Viborger Samler, 1849-03-20
Det nys udrundne mærkværdige Aar har viist, at det Baand, som hidtil holdt Rigerne sammen i Europa, den gamle Jnddeling af Statsborgerne i forskjellige Stænder, er brustet, og at Menneskene nu maae ordne sig efter andre Forhold til hverandre; det har viist, hvorledes Europas forskjellige Folkestammer søge deres naturlige Grændser, for at indenfor disse enhver især paa bedste Maade kan finde sig tilrette i sit egentlige, men længe forglemte, Hjem. Men skal det borgerlige Samfund ikke opløse sig i vild Uorden og blive til Bytte for evig vexlende Partier, er det nødvendigt, at Det fremdrages og gjøres gjældende, som er i Stand til at forene de enkelte Borgere, til fælles Ønsker og fælles Maal. Det bliver derfor Tidens Opgave, at see og vise, hvad der er oprindeligt og naturligt for de særskilte Folkestammer, for at ethvert Folk kan blive saa stærkt og lykkeligt, som dets eiendommelige Vilkaar tillade. Vi Danske skal indsee, at vi udgjøre en af de tre nordiske Stammer, som have fælles Aand og Udspring, hvorfra ingen af dem kan skille sig uden at sygne og uddøe, men hvoraf hver tillige har sine egne Forhold og sit eget Liv og bærer sin egen Blomst og Frugt. Vil vi føre et fundt og kraftigt Liv, da maae vi pleie og frede om Alt, hvad der er ægte Dansk, og styrke og forfriske det ved hvad der er oprindelig Nordisk. - Men den Fare, som Tydskernes vilde Erobringslyst i forrige Aar førte over Danmark, har tillige bragt hele det danske Folk til at føle, hvor inderligt det elsker sit gamle Fædreland og hvor gjerne det bringer ethvert Offer til dets Forsvar. Det er dog ei alene Danmark: det danske Land, det er endnu mere Danskheden: det danske Sind, den danske Tænkemaade, og disses tro Billede og Tolk, det danske Modersmaal, med eet Ord det danske Folks aandelige Natur og Væsen, der er os kjært og dyrebart. Det er ogsaa Dette, som vi Alle, uagtet vore forskjellige Sysler og vor særegne Dannelse, kan og skal have tilfælles; Det, som udgjør alle Danskes aandelige Hjem, Det hvori vi alene ret kunne trives og føle os lykkelige. Det er derfor ikke alene Danmarks ydre Grændser vi skulle forsvare, men ligesaa fuldt Danskhedens Liv indenfor disse, og vi opfordre herved vore Medborgere og Medborgerinder af alle Klasser, som føle varmt for Fædrelandets Vel og Vee, til at forene deres Kræfter med vore for at arbeide til dette Maal. Det er os bekjendt, at allerede tidligere paa flere Steder Foreninger have dannet sig, hvis Medlemmer til fastsatte Tider komme sammen, for ved Foredrag, Samtaler, Forelæsning, Sang o. s. v. at vække og styrke Sandsen for alt godt og ægte Dansk. En Deel af os Undertegnede ere selv Medlemmer af en "Dansk Forening", som i December f. A. har dannet sig i Kjøbenhavn og hvis Formaal er: "at holde over Danmark og Danskhedens Ret og Ære". Men slige danske Foreninger bør oprettes rundt omkring i hele Riget, paa Landet og i Stæderne, hvorsomhelst der findes Nogen, som har Lyst og Evne til at stille sig i Spidsen eller til at give det første Stød. Vi skulle ikke forsøge at angive, hvorledes saadanne Selskaber bedst kunne indrettes, hvor store eller smaa de skulle være og hvad deres nærmeste Formaal bør være. Thi dette maa rette sig efter hver Egns Personligheder, Forhold og Omstændigheder, og vi ere overbeviste om, at hvor der findes Nogen med levende Kjærlighed til Danmark og Danskheden, ville disse selv bedst finde, hvorledes det i deres Kreds rigtigst kan ordnes og indrettes. Men vi ansee det for saare gavnligt, om disse Selskaber kunde blive bekjendte med hverandres Tilværelse og Virksomhed, og vi tillade os derfor at udtale det Ønske, at en eller anden af Undertegnede, som har Bolig i Kjøbenhavn, godhedsfuld maatte blive underrettet om, hvor saadanne allerede have dannet sig eller efterhaanden ville danne sig. Det er vort Haab, at dette vil skee paa mange Steder, og det er vor Tanke, naar vi ere underrettede herom, da at indbyde Udsendinge fra alle de enkelte Selskaber til en Sammenkomst paa et passende Sted i den Provinds, hvor Jnteressen for denne Sag har viist sig almindeligst og meest levende, for at forsøge, om man kunde blive enig om en Maade, hvorpaa Selskaberne kunde understøtte hinanden: om det maaskee vilde være hensigtsmæssigt, at vælge en Overbestyrelse, der, uden at foreskrive de enkelte Selskaber nogen bestemt Virksomhed eller hindre dem i den af dem selv valgte og vedtagne, dog muligen kunde lede til at anvende Kræfterne i en gavnlig Enighed og Fællesskab, hvorved større og vigtigere Formaal kunde opnaaes, fremdeles om det maatte ansees nødvendigt at indrette et Ugeblad eller et Maanedsskrift, som almindeligt Meddelelsesmiddel o. s. v. Angaaende Pengebidrag troe vi det rettest, at hvert Selskab selv sørger for at bestride de Omkostninger, dets særegne Virksomhed maatte udkræve; i det paatænkte Fællesmøde vil det derimod kunne afgjøres, om de Udgifter, som maatte komme til at udredes af en Fælleskasse, bedst lade sig bestride ved frivillige eller fastsatte Bidrag. - J Marts 1849. NB. Det bemærkes, at alle med betegnede ere Rigsdagsmænd.