Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-10-09
Det er noksom bekjendt, at Straffehuset paa Christianshavn oprindelig har havt en ganske anden Bestemmelse, hvilket dets gamle Benævnelse, Bornehuset, ogsaa tilfulde vidner om. Blandt de Jnconvenienzer, der findes ved dette Locale, kan især regnes dens Beliggenhed i Residentsen og dens Mængel paa Plads til at holde Fangerne i tilbørlig Adskillelse og Afstand fra hinanden. Den ene Arbeidstue staaer, endskjøndt ikke middelbar, i Correspondence med den anden, og enhver Ting, der foregaaer i dette Huus, kan lettelig forplante sig, ligesom ved et Talerør, fra Stue til Stue, fra Mund til Mund. Da der gives saa forskjellige Forbrydelser, som belægges med den Straf, at arbeide paa kortere eller længere Tid i denne Straffeanstalt, saa er det en Selvfølge, at her maa findes en stor Blanding af Forbrydere. Tyve, Falsknere, Mordbrændere, Barnemordere a. sidde her imellem hinanden, og den eneste Forskjel, man her kjender, er Adskillelsen mellem dem, der dømtes til at arbeide der paa en bestemt Tid, og dem, som ere Livsfanger. Nu indseer man let, at blandt saadan en Samling af Forbrydere maa nødvendigviis gives mangfoldige udlærte Spitsbuber og rene Afskum, der tale om deres Tyverier, som en Hærfører om sine Bedrivter. Den Ny-Jndtrædende finder her et Jnstitut, hvor han kan lære, hvad han aldrig vidste før, og hvor han saa idelig hører Lemmerne tale med saa stor Selvfølelse om de afskyeligste Misgierninger, at der udkræves, mere moralsk Selstændighed, end man hos den, der indsættes her, kan formode, naar han ved sin Løsladelse skal træde, ganske usmittet af det onde Exempel, tilbage i det borgerlige Selskab. Man tager meget feil, dersom man bedømmer Lemmerne, som denne Forbryder=Stat er sammensat af, efter samme Maalestok, som man bedømmer andre Mennesker. Jeg taler her om det Hele, ikke om Undtagelser. De Folk, som findes samlede her, leve i aabenbar Opposition med Borgersamfundet. Deres Stilling indgyder dem Had og Mistanke til alle Mennesker. De troe, hvor meget de end have fortjent deres Skjebne, at de lide, om just ikke uforskyldt, saa dog for haardt; at der gives mange af deres Ligemænd, som have begaaet ligesaa stor, om ikke større Forbrydelse, og ere undgaaede Straf. Alt dette virker meget skadeligt paa deres Tænkemaade, og gjør dem til farlige Mennesker for Staten, der ikke har kunnet sætte sig i Sikkerhed imod dem paa anden Maade, end ved at betage dem, enten for bestandig eller en vis Tid, deres Frihed. - Et saadant Straffehuus udgjør altsaa i en vis Forstand, en Stat i Staten. Ogsaa der har man, hvad maaskee mange ville drage i Tvivl, et eget Moralsystem, egne Begreber om Ære, Retskaffenhed, Mandhaftighed, Kjekhed, ligesaa godt som om Banære, Uredelighed, Qvindagtighed og Feighed. Man vil maaskee finde denne Paastand besynderlig, men den er ikke desto mindre grundet paa Erfaring. Saaledes havde engang to Livsfanger aftalt med hinanden, at ville dræbe en Justitssergeant, og, hvis denne ikke skulde falde ved det første Slag, saa skulde den anden give han endnu et Slag, for at bibringe ham Banesaaret. Men det første Slag skeedte, uden at det andet fulgte paa. Da Voldsmanden saaledes blev i Stikken, sagde han, i det man førte ham bort, til sin Kammerat: "Du handlede som en Kieltring, ** Du holdt ikke Ord. (Fortsættes.)