Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-12-01
Foruden det anførte Bud gives der endnu et andet, der ligeledes er een af Hoved Grund støtterne for al Moral, nemlig den store, af alle Folkeslag hyldede Sætning: "enhver er en Tyv i sin Næring. Da det hører til vor stormægtigste Monarks Næring og Biering at have saa mange Krigskibe som mueligt til at underkue hele Verden, saa har Hans Majestæt i Følge den anførte Grundsætning, seet sig nødsaget til at fuldføre et for Hs. Majestæts Staters Sikkerhed nødvendigt Skridt, hvor megen oprigtig og smertelig Bekymring det end foraarsagede ham. Vor allernaadigste Herre gik frem paa den venskabeligste, menne sekjerligste og retfærdigste Maade. Han sendte først en for sin Redelighed i hele Europa bekjendt Minister, for at bede Kongen af Dannemark om, at sende sin Flaade til en Engelsk Havn, hvor den skulde gjemmes indtil en almindelig Fred blev sluttet, under der bestemte Løvte, at den skulde blive tilbageleveret i lige saa god Stand som den blev modtagen, forudsat at den imidlertid ikke raadnede. Men da man afslog ham denne billige Begjering, – jeg burde sige: høist billige; thi hvad kunde det vel hindre Dannemark, for Svogerskabs Skyld at laane og sin Flaade, - saa sendte Hs. Majestæt, men paa den venskabeligste Maade af Verden, 20,000 Bonder og Raanetter ind i det Danske Riges Hovedstad, for i Mindelighed at formaae den Danske Regjering, at udlevere ham Flaaden og Alt hvad der laae paa Holmen. Og selv efter at tre hundrede Bygninger laae i Aske, henved tusinde Mennesker vare dræbte, Flaaden tiltaklet af vore tappre Krigere og Arsenalerne udtømte af vore ærlige Bjergskotter, tilbød vor høimodige Konge endnu Dannemark en fredelig Overeenskomst, ja erklærede i hele Europas Aasyn, at det endnu stod til Dannemark, at bestemme, om Krigen, skulde vedblive Kunne J vel tænke eder, mine andægtige Tilhørere, et større Exempel paa christelig Dyd og Ædelmodighed, At Kongen, vor allernaadigste Herre, ikke erklærede Dannemark Krig, var især eet af de høimodige Træk, der gjøre Ham og Hans Ministerium stor Ære. Hvo som skjuler Synden, han gjør Venskab. En Krigserklæring, m. a. T., røber altid et ufredsommeligt, fiendtligt Sindelav, og hvad strider vel mere mod en god Christens Pligter end et fiendtlig Sinde las, Forlad Vrede, siger Psalteren, og Hastighed. Fortørne dig ikke at du gjør ilde. Kunde det vel anstaae vor stormægtigste Arveherre, at er føre sin Fødelige Svoger Krig, Hr. Men, hol afveg derfor fra den imellem Regenter eller i sædvanlige Maade, at fremkomme med en Krigserklæring, hvori haarde og stødende Udtryk umuelig kunne undgaaes. Som Ven fordrede han Dannemarks Flaade, som Ven lod han sin Hær betræde sin kronede Frændes Territorium, som Ven lod han sætte hans Hovedstad, i Brand, som Ven lod han bortføre hans Flaade og udtømme hans Arsenaler, som Ven tilbyder han ham endnu endelig, efter alt dette Fred. Er vel, siden Verdens Skabelse, nogensinde en Krig bleven ført paa en venskabeligere Maade end denne? Men J see altsaa m. a. T., at vor allernaadigste Konge baade har handlet efter Skriftens Bud, du skal elske din Næste som dig selv, og efter Moralens enhver er en Tyv i sin Næring." Dersom vi ikke havde taget Flaaden, saa havde de Franske taget den, og det, som den Agudelige frygter, det skal komme paa ham. Vel siger Skriften: du skal ei skjele, men naar og under hvilke Omstændigheder skal man ei skjele, Saalænge, man seer sin Næstes Gods i Sikkerhed; men naar man er vis paa, at det alligevel vil blive stiaalet, saa er det altid bedre at det stieles af en ærlig Mand end af en Tyv. (Fortsættes,