Aalborg Stiftstidende, 1844-10-24
Trykkefrihedsselskabet afholdt i Onsdags en extraordinair Generalforsamling for at tage under Overveielse, om der burde indgives nogen Petition til den roeskildske Stænderforsamling angaaende Trykkefriheden, og af hvad Beskaffenhed den da burde være. En talrig Forsamling af Medlemmer vare tilstede under Forhandlingerne, der dirigeredes af Etatsraad Hvidt. Efter at Dispacheur Wessel som Formand havde givet et Resumee af Sagens Stilling, antoges det først eenstemmigt, at man skulde opfordre de roeskildske Stænder til i Overeensstemmelse med Frdn. 28de Mai 1831 § 5 at indgaae til Hs. Maj. Kongen med en allerunderdanigst Besværing over det kgl. danske Cancellies ulovmedholdelige Fremfærd ved uden Lov og Dom at supprimere ensurfrie Blade; dernæst antoges det ligeledes eenstemmigt, at opfordre Stænderforsamlingen til aldeles at fraraade, at det forelagte Udkast til en Trykkefrihedslovgivning emannerer som Lov; fremdeles vedtoges det eenstemmigt, at Forsamlingen skulde anmode Stænderne om, at de vilde petitionere om Ophævelse af de Bestemmelser, der vare Gjenstand for Petition til de jydske Stænder. Til dette Punct, blev førend Afstemningen føiet det af flere Talere understøttede Amendement af Magister Monrad, at der skulde udtales i Petitionen, at man kun kunde vente de tilsigtede Forbedringer i Pressens Tilstand under Forudsætning af, at et nyt Ministerium afløste Kongens nuværende Raadgivere, der ikke kunde antages at have Folkets Tillid, og specielt havde viist sig ugunstigt stemte mod Pressen. Taleren fremhævede fornemmeligt, at det kun lidet kunde gavne, hvormeget Hs. Maj. selv maatte være gunstigt stemt imod Pressen, naar de Mænd, som omgave ham, ikke deelte de samme Anskuelser, og at det altsaa kunde synes, at man kunde undlade at bebyrde Stænderne med en Petition, som man vidste fortiden vilde blive frugtesløs, navnligt saalænge der ingen Forandringer skeete med de Personer, som paa Grund af deres Stilling maae udøve Jndflydelse paa de Vilkaar, under hvilke Pressefriheden tilstedes. Det var saaledes kun under Forudsætning af, at der skeete en Forandring i Kongens Raad, at der kunde ventes Resultater af Selskabets Skridt; men det maatte i saa Henseende vel bemærkes, at den Røst, som er udgaaet fra de jydske Stænders Forsamling, ikke kunne ventes at ville dø hen, men derimod netop i den roeskildske Forsamling vilde vinde i Styrke og Klarhed, og saaledes blive meer uimodstaaelig, saa at Hs. Maj. vilde omgive sig med et folkeligsindet Raad, med hvem det ikke blev Tilfældet som hidtil, at Sporene af alle Andragender, som bleve indbragte i folkelig Retning, kun vendte indad, men ingen af dem faaes at vende ud igjen. Angaaende Udkastets Bestemmelser yttrede Taleren sig fornemmeligt imod den mærkelige Regel, at Retternes Domme i Trykkefrihedssager ikke længer maatte publiceres igjennem Trykken, noget der maaskee meer end nogen anden Bestemmelse maatte bidrage til at stille Udkastet i et klart Lys og godtgjøre hvor lidet gunstige de Mænd, der fortiden udgjorde Hs. Maj.s Raad, vare stemte for en fri Presse, og hvor lidt der kunde ventes nogen Forbedring, saalænge der ikke skete Forandring med Hensyn til Kongens Raadgivere. Dette Amendement, der vakte levende og længe vedholdende Acclamation, blev antaget imod 3 Stemmer. Endeligt blev det eenstemmigt vedtaget, efterat flere Talere havde yttret sig desangaaende, at opfordre Stænderne til at tage under moden Overveielse, hvorvidt det kunde antages at stemme med Retfærdighedens Fordringer, at Justitiarius i Landsover samt Hof- og Stadsretten af de 5 i Pressesager voterende Assessorer selv udvalgte de 4, og hvilke Foranstaltninger der kunde træffes til en Forandring af denne Praxis, samt at indgaae med en Petition til Regjeringen desangaaende. Efterat slutteligen Forsamlingen eenstemmigt havde overdraget Selskabets Bestyrelse at træffe Foranstaltninger til Petitionens Jndsendelse til Stænderne, udbragtes der et længe vedholdende Leve for Forsamlingens Dirigent, Etatsraad Hvidt, hvorefter Forsamlingen hævedes. (Kbhpst.)- Høiesteretsdom i den Eibelske Sag. Etatsraad Blechingberg imod 1) Jørgen Hansen, 2) Lars Simonsen, 3) Peder Simonsen, 4) Sidse Marie Olsdatter, Ole Sørensens Hustru, 5) Bødker Lars Larsen, 6) Peder Svendsen, 7) Anders Nielsen, 8) Niels Nielsen og 9) Christian Carlsen, der tiltales Nr. 1 for Tyveri, Nr. 2 for crimen bestialitatis, attenteret Mord, Undsigelse og Mishandling af sin Fader, Hustru og sine Børn, Tyveri og voldeligt Overfald, Nr. 3 for Tyveri og attenteret Tyveri, Hæleri eller mislig Omgang med Hittegods, Nr. 4 for Tyveri og Hæleri, Nr. 5 for tyrannisk Adfærd imod sin Hustru og Tyveri, Nr. 6, 7, 8 og 9 for Tyveri (Defensorer Salicath og Rotwitt). Ved den allernaadigst anordnede Commissionsdom af 9de Novbr. 1843 er Lars Simonsen dømt til 16 Aars Fæstningsarbeide samt til efter udstaaet Straf af Øvrigheden at tages i Forvaring, indtil han stiller sin Hustru Karen Christensdatter den i Lovens 1231 foreskrevne Sikkerhed, Jørgen Hansen til1 Aars Forbedringshuusarbeide, Peder Simonsen til 6 Aars Fæstningsarbeide, Sidse Marie Olsdatter til 1 Aars Forbedringshuusarbeide, Bødker Lars Larsen til Fængsel paa Vand og Brød i 6 Gange 5 Dage, Peder Svendsen til Fængsel paa Vand og Brød i 2 Gange 5 Dage, Anders Nielsen til 1 Aars Forbedringshuusarbeide, Niels Nielsen til 18 Maaneders Forbedringshuusarbeide og Christian Carlsen til samme Straf. Dom: Jørgen Hansen bør hensættes i Fængsel paa Vand og Brød i 3 Gange 5 Dage. Jøvrigt bør Commissariernes Dom, forsaavidt paaanket er, ved Magt at stande. Etatsr. Blechingberg tillægges i Salarium for Høiesteret 80 Rbd. Sølv, hvoraf tilsvares af Lars Simonsen 3/4 Dele, af Ole Sørensens Hustru, Sidse Marie Nielsdatter og Lars Larsen in solidum 1/3 Dele, af Niels Nielsen og Christian Carlsen paa lige Maade 1/3 Dele og af enhver af de øvrige Tiltalte 1/1 Deel. (B. T.) I Dag forsvarede Licent, med. Chr. Weis sin for Doctorgraden i Medicinen skrevne Dissertation de tenotomia talipedibus applicata, uden Respondens. De ordentlige Opponenter vare: Prof. Stein og Dr. med. E. Fenger. Af Auditoriet opponerede Cand. med. & chir, Pinques. – Disputatsen begyndte Kl. 10 og varede til Kl. 12 1/2. (B. T.)