Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-17
Hvad nu angaaer de i det ommeldte Stykke navnlig paaankede tvende Feil, da maa jeg takke Hr. Blok Tøren, fordi han af alle mine Synder just har blottet de mindste, og dernæst i denne Henseende, bemærke: 1.) Jeg er mig ikke bevidst, nogensinde at have skreven Officiere, men vel Officere, istedet for Officerer. Hiin Skrivemaade valgte jeg, ikke af Uvidenhed om den Hovedregel for Fleertallets Dannelse, hvorunder dette Ord burde sortere; men fordi jeg formeente, at Talebrugen havde gjort dette Ord til en Undtagelse, eller i det mindste var i Færd med at gjøre det; fordi Lyden af "Officerer virkelig er mere skurrende end af Officere". Dog gjorde Vanen mig ubestemt i saa Henseende, og man vil, selv i de aldre Nummere af Statstidenden ofte finde: "Officerer. J den senere Tid har jeg gjort mig Umage for, at følge denne sidste Skrivemaade, om hvis Fortrinlighed jeg dog ikke føler mig fuldkommen overbeviist. At jeg herved har handlet inconseqvent, kan vel undskyldes. Selv en Baden har saare ofte - endogsaa i grammaticalske og lexicalske Arbeider – været inconseqvent. 2.) Brugen af det resiproke sig, er neppe saa tvungen i det Danske som i det Tydske Sprog. Jsær kan man vist med Grund undlade at bruge det, hvor det – som i dette Tilfælde - skulde gaae paa et Fleertalsord. Jeg har - saa vidt jeg erindrer - i det mindste Nissens Autoritet for mig i saa Henseende. J alt Fald kan denne Feil vel ikke regnes mig saa meget til Onde, siden vore ypperligste Forfattere (efter Hr. Tøxens Paastand) ogsaa begaae den. Til Slutning gjentager jeg Tilstaaelsen om de Mangler, Sproget i Statstidenden maaske deler med det i Dagen (den eneste Danske politiske Avis, der i saa Henseende nogenlunde har de samme Vanskeligheder at kjæmpe imod, som Statstidenden, og beder Publicum om Overbærelse. Det skal forresten altid være mig kjært at *) Saaledes finder man Ordet Seir (victoria) bogstaveret paa een Maade i hans Tydske Lexicon, paa en anden i det Latinske, og paa en tredie i hans resonnerede Danske Grammatik 15. blive rettet paa en passende Maade, og jeg skulde ubetinget have takket Hr. Blok Tøxen derfor, dersom hans Angreb var skeet i mere moderate og passende Udtryk, og dersom han ikke ved en overdreven Dadel havde berettiget mig til at forbigaae den med Tavshed, et Vaaben jeg ogsaa for Fremtiden helst skal bruge mod alle slige Angreb. - Vil Hr. Blok Tøren gjøre sig den Uleilighed, at komme hjem til mig, skal jeg derhos umodsigelig bevise ham: at han ubetinget har feilet, ved det til Slutning anførte Udtryk om Statstidenden. Jeg kjender vel ikke noget til den Skok af Døgnblade, som i den senere Tid kappes om at dræbe al sand og reel Læselyst hos os; men jeg er dog saameget bekjendt med eet af vore politiske Blade, at jeg - uden at træde min strenge Dommers saa bestemt afsagte Kiendelse for nær, og uden at frygte for at bebreides Selvros – tør sige: at i det mindste dette ene Blad altid har flere Sprogfeil end Statstidenden, og det uagtet Vanskelighederne ved dets Redaction m.v. forholder sig til dem ved Statstidenden omtrent som 1 til 4, ja uagtet dets Redacteur er en Mand, der har langt mere Øvelse som Skribent end jeg, ja end BlokTøren selv. Hvorfor mon da Hr. Blok Tøren, just har valgt mig til Maalet for hans Angreb, mon det virkelig skulde være, netop fordi han skylder mig Forbindtligheder, og fordi han saaledes vil vise Verden, at Sandhed er hos ham den høieste Pligt? Nei, jeg skulde næsten troe, at kjende en mere antagelig og undskyldelig Grund dertil. Kjøbenhavn, den 10de August 1822. Ph. Julius Knudsen.