Berlingske Tidende, 1769-05-01
London, den 21de April. Ved Hoffet ere i disse Dage holdte adskillige Raad=Forsamlinger, som have haft til Formaal den almindelige Misfornøyelse over Parlementets Kiendelse i den Wilkiske ValgsSag. Disse Misfornøyede tale ganske lydeligen, og vov endog i Ugebladene at udlade sig reent ud. De beklage sig at man betager dem den Ret at have frit Valg, som er stadfæstet dem af Kongen og de 2de Parlements=Huse, og de beskylde for dette Foretagende det ene af de 3 Lemmer i den lovgivende Magt; imidlertid (siger deres Modstander, som kalder sig Philo Pacis) gielder det her ingenlunde om Valg Frihed; men om den Person, som man vil vælge, hvilken Huset just er berettiget til at udelukke; han udlader sig herom saaledes: "Jeg vilde nok spørge ethvert Menneske, som er fri for Lidenskab (i denne Sag) om han meener at det kunde bestaae med Værdigheden af den Brittanniske Nations store Raad en Værdighed, som jeg haaber skal ævindelig holdes ved Magt, at indlade som lovgiver et Menneske, som just er under Lovens Straf, som er dømt, og nu udstaaer sin tilfundne Straf, et Menneske som udømt, og allene mistænkt for en Forbrydelse, har været uddrevet af et foregaaende Parlement, men som nu befinder sig i Fængsel efter dette Lemmers Decret, og i Kraft af en lovlig Proces og en formelig melig Dom Vilde det ikke være en Uanstændighed, og at fordre det af Parlementet, en Fornærmelse? Et Sagen ikke ved mange Exempler stadfæstet? Er der nogen Engelsmand til, saa lidet underrettet om Exempler og Parlements Resolutioner, at han ikke veed, at det har som et Senatorial Corps, i og ved sig selv en absolut Ret til at bedømme deres Beqvemhed, som skal kunde og ikke kunde saae Sæde deri, Vor Lyksalighed beroer paa dets Uindskrænkelighed, og det vilde ikke være got, at nogen jordisk Magt kunde fordre det til Regnskab for sine fri Berraadslagninger i Parliments Forsamlingerne, eller paaføre det Uleylighed for sine fri Betænkninger, som dets Lemmer der sige. Fra det Øyeblik af, da Vi afsende dem, som Vore Repræsentantere, have Vi ikke længere Ret til at kalde dem tilbage, eller misbillige dem; og Vi bør ikke ansee dem saa hævngierrige, saa partiske, saa ubillige, at vilde uddrive eller forkaste noget Lem, uden dertil at have gyldige Aarsager. Til Slutning siger han: "Et hvertærekiær Menneske bør hielpe til at vedligeholde den gode Oden; lader Os altid have et agtsom Øye paa Vore Friheders Vedligeholdelse, men ladet Os ikke tabe af Sigte Velanstændigheden, og lader Os ikke selv omstøde dem ved en alt for hidsig Jver, som næsten aldrig mangler at føde af sig Uorden, og giøre Scenen blodig. Man finder end videre i disse Blade følgende tydelige Afmaling paa de nu herskende Uordener blant os: "J denne Allarm og Oprørs Tid, da Mytterie Aanden synes at være stegen til sin høyeste Spidse, da al Oden er omstødt, Magten reven dem ud af Hænderne, som bør have den, og sat ene og allene i Hænderne af en overmodig, ukyndig og vægelsindet Almue; i en Tid, da man anseer for et Jndgreb i Friheden Fuldbyrdelsen af en lovlig Dom mod et Menneske, som er lovmæssigen dømt ved den høyeste Ret; da man anseer som priisværdige, og en god Borgers og Undersaats Caracter anstændige, Fornærmelser, som tilføyes Øvrigheden, Parlementet og Majestæten; da der, til at bringe dette lastværdige Optog til sin Fuldkommenhed, mang ler kuns ganske lidet andet, end en aabenbare Rebellion, da er det ethvert ærekiært Menneskes Pligt, som tager sig sit Fædrenelands Vel oprigtig til Hierte, at undersøge, hvad heraf til Slutning vil komme ud: Ved liden Betragtning vil han befinde, at enten, dersom Oprøret beholder Overmagten, vil der hverken være Konge, Over= eller Underhuus mere til, Loven selv skal ikke være mere; eller og skal Regieringen, bragt til det Yderste, betiene sig af den Magt, som den til alle Tider og hos alle Nationer har haft i Hænde, til at forhindre det Societets Ødeleggelse, som er betroet dens Omsorg. Her er det jeg besværger alle Frihedens ivrige Helte, som, førte bag Lyset ved falske Forblindelser, at standse og eftertænke, af Frygt at deres Helt ikke bringet dem til at fordærve den Sag, som de tænke at understytte, og at de, i Steden for Fædrenelandets Forsvarere ikke blive dets Ødeleggere. Det anstaaer ikke en ærekiær Mand, at legge sin Næstes Daarligheder og Svagheder offentlig fremfor Dagen; men jeg troer her at kunde, uden at være nedrig, bede Eder at kaste et Øye hen paa dem, som J saa blindt hen følge. Deres moralske og sælskabelige Dyder, giøre de dem vel værdige til at bruges som Mønstre, Deres naturlige Gaver, deres Erfarenhed i de offentlige Forretninger, fortiene de vel at man gjør dem til Guder, Venner, Med Patrioter, Medborgere i London, Folk af Ære, af Retsindighed og Dyd! Det er Eder jeg taler til; er det vel saa? Skal vi betragte dem under denne Skye af Vildsarelser, eller skal vi, ved at afklæde dem den Caracter som de have tiltaget sig, betragte dem saaledes som de virkelig ere, som Folk, der føre bag Lyset baade Eder og Eders Sag, som de der ere Slaver og Jnstrumentet for et ærgierrigt og galde fuldt Partii, der ved dem søger at støtte sine Medbeylere, og som, for at naae dette, ere færdige at opoffre sig og sine, ja sit Fædreneland, alt i det Haab at slukke deres brændende Tørst efter Magt og Rigdom. Den snedigste og grummeste Tyran skulde ikke kunde nøyere slutte Eder i sine Lænker, end J selv nu giøre det: Tænker derpaa, førend det er for silde.