Corsaren, 1841-08-13
En Scene efter le Charivari. Vore Læsere vide af de Blade, der have Tilladelse til at meddele politiske Nyheder og Efterretninger, at der har været Oprør i Frankrig, i Toulouse, foranlediget ved Finantsministeren Humanns formeentlig altfor strenge Gjennemførelse af Skatteloven. Le Charivari har med Hensyn hertil indeholdt en Række Artikler i Form af en Dagbog, hvori Hr. Humann sees daglig at finde nye Gjenstande for Skat og Afgift. Endelig indeholder et af dets sidst hidkomne Nr. nedenstaaende Artikel om Revisionen af Dør-, Vindues- og Personskatten, som vi have læst med megen Jnteresse, og som maaskee ikke mindre vil behage vore Læsere, dog, som vi haabe, uden at de tillige derved à la Dagen" ville blive bange for Friheden, fordi den viser, at der i et nogenlunde frit Land ere store Skatter. - Artiklen hedder: Hr. Humann's Skattelov-Revision. (Scenen er et Kammer, prydet med et Kakkelovnsrør, et Bord med halvtredie Been, tre krumbenede Stole, og en gammel Pariser, der er beskjæftiget med at spise et lille Stykke Brød og dito Ost til Middag.) Pariseren. Herre Jemini, hvilken mager Middagsmad! . hver Dag Ost... hvor er den Tid henne, da ogsaa jeg spiste Kjød? (han sukker dybt) Naa, men hvad kan det hjælpe at speculere... (Det banker paa Døren). Kom ind!... Behag selv at lofte Klinken; jeg holder ikke Laas til min Dør. (En af Finantsministeriets Agenter træder ind, med Hatten paa og med en vigtig Mine, som alle de, der med en Finger ere beslægtede med Øvrigheden). Agenten. Boer her en Mand ved Navn Jean Polydore Barnabé Moussard? Pariseren. Jo, det er mig. Hvad er til Deres Tjeneste, min Herre? Agenten. Lad Dem ikke forstyrre i Deres Maaltid! Lader os passiare lidt, medens De spiser Deres Dessert. Pariseren. (afsides) Han kalder det Desserten . gammel Ost . han veed ikke, at det er baade min Suppe og mit Kjød - og Desserten ovenikjøbet. Agenten. (efter nogen Tids Taushed) Jeg kommer for at revidere Deres Dør- og VinduesAfgift og Deres Kopskat. Hvor Meget har De hidtil betalt? Pariseren. Ni Francs og ti Sous, og det er Meget for en fattig Djævel som jeg. Agenten. Ni Francs og ti Sous! Det er jo skrækkeligt! Ja, jeg kunde nok vide, at vi bleve dygtig snydte her. (tager sin Skrivertavle frem) Hvor mange Vinduer har De? Pariseren. Eet, som De vel seer, og det  er endda forbandet lille. Agenten. Eet! (Seer sig om i hele Kammeret og peger paa en lille Glasdør) Og hvad er da det der? Pariseren. Hvad for Noget? Det der? Kalder De det et Vindue? Det er Indgangen til et lille morkt Hul, hvor jeg kan sætte det hen, som jeg har tilovers: Et Var gamle Støvler og fem, ser Stykker Brænde -.. at sige, naar jeg har Brænde. Agenten. Snik, Snak! Det er ingen Dør. J det Øieblik, der er Glas i, er det et Vindue. Pariseren. Men der kommer jo intet Lys igjennem. Agenten. Hvorledes? De vedbliver at ville bedrage Øvrigheden? – Der falder intet Lys igjennem, siger De? Men jeg siger, at Lyset falder derigjennem paa Deres gamle Støvler. (Skriver, Sex Francs for det 2det Vindue. Pariseren. Ser Francs? Det er Meget for at faae sine Støvler oplyste.... Sex Francs Agenten. De burde egentlig takke mig til, fordi jeg kun sætter to Vinduer, da der egentlig ere tre, eftersom det Vindue, som er her paa Døren, paa eengang er Vindue i Deres Værelse og Vindue i Deres lille Cabinet, eller, som De kalder det, Deres mørke Hul. Og i Virkeligheden bør det da ogsaa regnes for to .. Lader os sætte tolv Francs. Pariseren. Naa! Ja, ja! Agenten. (Kaster Blikket op imod Loftet) Men hvad er det der? Endnu et Vindue? Pariseren. Et Vindue? Hvor? Agenten. Deroppe! Jeg tager ikke feil; det er et Vindue, jeg seer Lys, ja endog Solen igjennem Muren. Pariseren. For Fanden! ja! Ridsen er bred nok til at Solen kan skinne igjennem. Vinden trænger desværre ogsaa godt igjennem. Agenten. Kald det en Ridse, saa længe som De vil; jeg kalder det et Vindue. De tilstaaer jo selv, at der kommer Lysning derigjennem. Jeg sætter Dem altsaa endnu sex Francs paa Regning. Pariseren. Naa! Ja, ja! Agenten. Lad os nu gaae over til andre Deele. Hvor mange Beboere ere her? Pariseren. Her boer jeg ganske ene. Jeg har rigtignok to Sønner; men den ene boer i Perpignan, den anden i Metz. Agenten (skrivende). Det er altsaa tre Beboere. Pariseren. Men de andre ere jo i Perpignan og Metz. Agenten. Hvad jeg skrev, det skrev jeg De kan faae Erstatning for den ene i Metz, for den anden i Perpignan. Pariseren. Naa, saa skulde De da ogsaa sætte min Datter med paa Regningen. Hun er gift og boer i Bayern. Agenten. Ah! De har en Datter i Bayern! Det udgjør altsaa Fire. Hun kommer naturligviis tilbage inden Aarets Slutning. Om Vinteren boer man ikke i Bayern. - Apropos! Hun har været gift et Aars Tid? Saa vil jeg sætte sex Personer; thi hun har formodentlig en Lille, og desuden hendes Mand. - Vær saa god! Her kan De see, hvor Meget De har at betale i Kopskat, samt Dør- og Vinduesafgift istedetfor de ni Francs. Pariseren (læser). 57 Fr. 25 Centimer. Agenten. Jeg kan ikke paa egen Haand slaae en Hvid af. Men min Minister er ingen Tyrk. Jndgiv en Klage, beraab Dem paa, at De er Familiefader, og det er da ikke saa urimeligt, at man vil eftergive Dem de 25 Centimer. Jfølge Anmodning meddele vi, at Hr. Ernst Emil Hoffmann modtager Pengebidrag, sigtende til principaliter at udjage Tyrkerne af Europa, subsidialiter at befrie Cretenserne. Da det allerede for nogle Dage siden er blevet meldt, at Cretensernes Opstand for Størstedelen er forbi, saa opfordre vi alle Mennesker til at skynde sig med Bidrags Jndsendelse, for at disse kunne komme til Creta, inden Opstanden er aldeles forbi.