Kiøbenhavns Maanetlige Postrytter, 1744-10-01
Den 31 Octobr. bivaanede Hans Excellence Hr. GeheimeConferenz-Raad JOHAN LUDVI von HOLSIEIN, som Academiets Patron, samtlige Professores og andre StandsPersoner den Oration, som Hr. HENRICUS STAMPE, Juris Utriusqve & Philosophiæ Doctor & Professor Publicus holdt paa det øverste Auditorio til Erindring om Reformation, som Sal. Doctor Morten Lornen begyndte den 31 Octobr. 1517. udi Wittemberg i Saxen. Continuation af forrige Maaneds Advise. cremdeles beraaber man sig paa det Circulair-Skrift af 18 Julii, hvorudi den Jndvendning, angaaende de ChurBeyriske Tropper, bliver besvaret. Efterat disse Tropper, som anvendtes til Frankeriges Tieneste, bleve tilligemed de Franske som Franske Hielpe-Tropper funden paa et Territorio, som Frankerige til Rigets Nachdeel tilegnede sig, hvilket Territorium dog søgte at forsvare sig imod Riget selv, saa kand man ikke begribe, hvad Grevens af Dohna Declaration vil sige, men allermindst kand For October Maaned kand man sammenriime den Forsikkring, at Hans Majestæt Kongen af Preussen ikke vilde befatte sig med de Tvistigheder, som Dronningen havde med andre Magter, og vilde troelig opfyld sine Forbindelser med andre angrændsende Magter. Riget er nu ikke meere Krigens Theatrum, og Dronningens Fliid, at igien skaffe Riget de Lande, som ere bortsnappede, kand ikke være imod dets Værdighed, Anseelse, Forfattelse, Sikkerhed og Rolighed, Da nu Hendes Majestæt ingen Formeerelse forlanger, men alleene en billig Skadesløshed og tilkommende Sikkerhed, saa skulde bemældte Hendes Fliid og Foretagende engang tiene til at befordre den Forsoning med Hendes Majestæts Høye Vederpart, som Hendes Majestæt af Hiertet ønsker, ja det naaede endnu sit Maal, dersom det ikke var bleven forhindret af bemældte truende Declarations Fuldbyrdelse. Dersom de Preussiske Tropper ikke havde bevæget sig, saa havde alle Lande, som høre til Riget, en fuldkommen Rolighed, foruden den aftrængte fornødne Nødværge imod offentlige Fiender, er ingen Rigets Stand tilføyet nogen Skade. Dronningens Forlangende om en Skadesløshed og en tilkommende Sikkerhed, var Kongen af Preussen ingenlunde ubekiendt, hverken for eller efter den Breslauiske Freds Slutning; men da de Preussiske Forliigs Forslag ikke vare af den Beskaffenhed, at de kunde blive antagne, saa blev den Knude tilovers, hvorledes ikkun bemældte begge Objectapaa andre Maader uden at skade en u-skyldig 3die Mand kunde naaes og fastsættes. Til saadan Ende og ikke af Had eller Uforsonlighed imod Frankerige haver Dronningen andraget, at Hendes Høye Vederpart vilde forene sig med Hende imod samme Krone, og følgelig begge Siders Anstændighed maatte hielpe til, hvortil ogsaa udi Hans Navn Greven af Seckendorf gav god Forhaabning udi den Schønfeldiske Aftale: Tvert imod haver Erfarenhed meere end formeget viist, hvor lidet Hendes Høye Vederparts Gierninger komme overeens med Hans Ord. Da nu den Chur-Beyriske Medhielp til det, som skulde være den Høye Vedervart selv og Riget til Nytte, skre var at naae, saa haver Aar 1744. haver man i det mindste giort sig Umage for at bringe Ham dertil ved Tydsk Patriotisk Chur-Fyrsters og Fyrsters andre gjorte Forestillinger, at Han i det mindste ikke vilde legge noget i Veyen, for Dronningens Foretagende imod Frankerige, saasom et lykkeligt Udfald skulde giøre de Midler langt lættere, hvorved begge Blods=Forvante og saa nær forbundne Huuse skulde udvikles af nærværende stridige Omstændigheder, men man blev til Frankfurt immer ved saadanne Propositioner, hvorved hverken Erke Huuset Østerige, den allmindelige Rigets Velfærd, eller Friheden i Europa havde kundet blive ved Magt. Der var altsaa intet meere tilovers for Dronningen, end uden Hendes Høye Vederparts Medhielp, selv at stræbe efter at bringe de Lande igien tilbage til Riget, som ere det afrevne, og nest et Forliig med Hendes Høye Vederpart at befordre Rigets Værdighed, Sikkerhed, Roe og Stændernes Befrielse fra et fremmet Aag. Men der blev paa den anden Side ikke allerne intet gjort dertil, men endogsaa det yderste anvendt til at imodstaae dette allmindelige nyttige Øyemærke. Det er heele Riget bekiendt, hvad ved og efter Dronningens Troppers Passage, over Rhinstrømmen er skeedt af de Chur-Beyriske Tropper. Om nu dette kand heede, at forjage bemældte Krigs-Folk fra den Tydske Bund, eller aldeeles at udrødde Rigets Overhoved: Jligemaade, om hvilken Deel man med Føye kand sige, at intet Exempel paa en saadan Opførsel er nogen Tiid hørt i Historien, og samme neppe vil blive troet af Efterkommerne, overlades til enhvers upartiske Dom. Alt dette uagtet, er Hendes Majestæt Dronningen bleven bestandig ved Hendes Begierlig hed til Forliig, og haver saa meget desmeere end ogsaa imod Hendes Høye Vederpartes Villie gjort sig den største Umage for at udtvinge her til tienlige Midler, og naaede det ogsaa virkelig uden nogen Vanskelighed med Hendes Høye Allieredes Hielp, om Hans Majestæt Kongen af Preussen endnu kunde blive bevæget til troelig at giøre det som den Breslauiske Freds Artikel 1. saa tydelig og klar indeholder, som dog af Hendes Maje For October Maaned Aar 1744. Majestæt Dronningen bliver beviist med største Agtsomhed nemlig: Jngen Fiendtlighed at øve eller tillade at samme bleve begangne, hverken hemmelig eller offentlig, hverken directe eller indirecte, det være sig enten formedelst sine eller formedelst andre; NB. Jngen meere Hielp at giøre Dronningens Fiender, under hvad Forrevending det være kunde, ingen Alliance at giøre med dem, som ere imod denne Fred, alle Tiider at vedligeholde et u-brydeligt Venskab, at stræbe efter at forsvare Begges Ære, Nytte og Sikkerhed, og endelig, saavidt, som Ham mueligt er, at afvende den Skade, hvormed Dronningen kunde blive truet af nogen anden Magt, den Vey at gribe til Vaaben, allerne undtagen &c. Man skulde haabe, at det var om saa meget desto billigere, som ikke allene den gode Troe og Fortrolighed u-imodsigelig udfordrer saadant, men end ogsaa Villarias, opfangede Brev legger noksom for Dagen, hvorvidt det Bourboniske Huuses Udbredelses Hensigter strække sig, og hvor meget den Frankfurtiske Unions-Recess hertil vil blive misbrugt. Det er Kongen af Preussen allerne om en hastig Restitution og en standhaftig Rolighed i Riget, og om den Keyserlige Værdigheds Conservation, Rigets Forfattelse, det Chur-Fyrstelige Collegii Anseelse, og de øvrige Stænders Prærogativer og Friheder at giøre, saa tør ikkun paa den Preussiske Side ingen Hindring, blive lagt i Veyen for alle disse Ting, som ligger ingen meere paa Hiertet end Dronningen; saa kand alt Onde gandske let og snart endnu blive forebygt. Men skulde imod Forhaabning og uagtet alt hvad oven er sagt Dronningens Fiender være for kippet paa Hendes og Hendes Erke=Huuses Undertrykkelse, saa skal Hun derfor ikke lade Modet falde. Guds mægtige Arm er aldrig forkortet til at hielpe. Den Alviidende GUD, ere de inderste Tanker og de med største Omhyggelighed skiulte eller end der saa ket formeenende imodsagde Anslag ikke forborgen, over alt kand Dronningens Troe til GUD og Hendes retfærdige Saa aldeeles ikke formindskes, der maa følge paa hvad der vil