Den Vest-Sjællandske Avis, 1817-04-01
Nyeste Post-Efterretninger. De i sidste Blad meddeelte Efterretninger om Giæringer, som have tildraget sig i Sverrig, og oprøriste Foretagender, som have fundet Sted mod den regierende Familie, have ikke været ugrundede: vel ligger Sagen endnu i Mørke, og det man veed derom, grunder sig paa en officiel Artikel, som læses i den Stokholms Tidende af 15de Marts, hvoraf blot sees, at en Spisevært, ved Navn Lindbom, har angivet nogle Samtaler han har hørt af ubekiendte Personer. Politiet undersøger Sagen; Lindbom er syg og opholder sig i sit Huus, og ingen er endnu arresteret. Angivelsen skeete om Aftenen den 13de, Regieringen fandt at den Person hvorfra den kom, ikke fortiente megen Tiltroe; men ansaae det dog fornødent at lade Sagen undersøge. Jmidlertid udbredtes denne Nyehed i Hovedstaden, hvorpaa strax Statsraadet, Krigsbefalingen med Feldtmarskal Stedingk, Borgerskabets Deputerede med Directeur Schwan, og Bondestandens Deputerede med Lars Olsson i Spidsen, ilede at giøre Hs. Kongl. Høihed Kronprinsen deres Opvartning, og at bevidne ham deres Troeskab og Hengivenhed, for at tilkiendegive deres Afskye forOmstyrtningen af en Statsforfatning som var grundet paa det svenske Folks Kiærlighed, og paa den levende Erkiendelse af store Tienester, som vare det beviiste. Hs. Kongelig Høihed besvarede disse Addresser med Udførlighed; han sagde til Militair-Deputationen, at det svenske Folk havde af sig selv udvalgt ham, at han ikke havde anholdet om denne Ærespost, han skildrede sine Fortienester af Landet, og tilføiede, at dersom han nogensinde vilde tillade sig at gjøre Jndgreb i Nationens Frihed, saa vilde han indrømme dem Tilladelse til at vende de Vaaben imod ham selv, som de nu tilbyde sig at bruge til hans Forsvar. Samme Yttringer gientog han i sit Svar til Borgerskabets Deputerede, tilkiendegav at han ansaae sine Rettigheder til den svenske Throne, ligesaa fast grundede, som i Fald han nedstammede fra Odin. Han bemærkede, at løse Rygter have allerede været udbredte i nogle Maaneder, at det snart blev sagt, at Kongen var død, snart at hans Søn laae paa Dødssengen, og snart at hans eget Liv var i Fare, At man paa en saadan Maade søgte at udbrede Skræk i Landet. Nu vare siden Angivelser skeete, hvorfor det var befalet at anstille lovlige juristiske Undersøgelser, saa at Straffen skulde komme til at træffe Forbryderne eller ogsaa de falske Angivere. Kronprinsen sluttede sin Tale med at beklage, at han ikke kunde tale det svenske Sprog; men hans Søn kunde tale det, og han skulde tale for ham, da han var opdragen i deres Skiød; til ham maatte deres Forhaabninger være henvendte. Til Bondestandens Deputerede sagde han: at han og hans Søn kunde let døe; men dersom det skulde være Forsynets Villie, saa forlod han sig dog ganske paa den svenske Nations ædle og bestemte Characteer, og paa dens ældgamle Kiærlighed til Friehed og Uafhængighed, saa at han følte sig fuldkomment overbeviist om, at den vilde vide at holde fast ved sine Beslutninger, og altid at blive sig selv værdig. – J det engelske Underhuus den 18de Marts, androg Hr. Littleton paa, at Stats=Lotterierne skulle ophæves, da de ere saa skadelige for Almuens Sædelighed; men Skatkammer-Cantsleren og Lord Castleragh. forsvarede dem, som et nødvendigt og uundgaaeligt Onde, og Forslaget faldt igiennem med 26 mod 73 Stemmer. Næringsveines nyeste Historie. (Slutning.)¬