Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-08-18
Det Jndre af Slottet gjemmer ikke allene en Skat af kostbare Malerier, men er ogsaa i andre Henseender mærkværdig. Riddersahlen, som gaaer igjennem to Etager, og hvis Loft egentlig er Kupplen, er for et Lystslot imponerende skjøn Belysningen kommer ovenfra, hvilket gjør herlig Virkning. Gulvet er belagt med Marmorfliser, og man viser her den Plet, hvor Frederik den Fjerde 1720 underskrev Freden med Sverrig. Høit oppe paa Væggene sees Malerier af den afdøde Prof. Rüde. Eet forestiller, hvorledes Frederik den Fierde undertegner Fredstractaten med Sverrig, et andet, hvorledes det asiatiske Compagnies Directeurer overgive Kongen Compagniets trykte Octroy, og et tredie, hvor Christian den 6te takker Danneskjold-Samsøe for Dokkens Jndretning. Faurerne ere virkelige Portræter. Neden for disse omkring i Sahlen sees Malerier af Mandelberg og Abildgaard, hvortil Æmmerne ere tagne af Homer. At de ere af deres Ungdomsarbeider, spores ved første Øiekast, og som saadanne bør de ogsaa bedømmes. Ramdohr paastaaer, at Mandelbergs egne Compositioner ere under al Critik, men han har neppe kjendt hans Bataillestykker. Over Dørene sees otte Genier og Masker, om hvilke endog hiin strænge Konstdommer siger, "at de fortjene Opmærksomhed." Han erklærer disse, ligesom og Frederik den Fjerdes og hans Dronnings Bester i Sidegemakket, for at være af den berninske Skole. Kongens Buste finder han især at være fuld af Sandhed. Malerierne i de øvrige Værelser kalder han en artig Samling, men han havde neppe sagt for meget, naar han havde kaldet den en ypperlig Samling. Man viiste os en skreven raisonnerende Fortegnelse. over alle Malerierne, 489 i Tallet, Forfattet af Prof. Abildgaard. Den er paa de fleste Steder, temmelig satirisk. J en kort forerindring gjør han den rigtige bemærkning, at den, som seer mere paa Arbeidet end Navnet, er det ikke saa magtpaaliggende, om et Stykke er en Original eller Copie; thi den, som kan copiere et Stykke saa godt, at det kan gielde for originalt, kan altid sættes i Classe med Originalens Forfatter. - De fleste Konstyndere hænge, desværre, sædvanligen mere ved Navnet end Arbeidet, og dog er intet bedrageligere end netop Navnet. Man huske paa den Figur, Michael Angelo's lod nedgrave, og som man, efter at have opgravet, ikke vilde lade gielde for andet end en virkelig Antik, indtil han overbeviste Tvivlerne om, at den var hans Arbeide med den ene afbrudte Arm, som han havde holdt tilbage. Göthe fortæller en lignende Anecdot. En som Konstelsker og Samler bekjendt Franskmand, der havde opholdt sig endeel Aar i Rom, blev, uden at Nogen vidste hvorledes, Eier af et antik Malerie paa Kalk; han lader det restaurere af Mengs og har det som et Værk af Værd i sin Samling. Winkelmann omtaler det et Steds med Enthusiasmus. Det forestiller Ganymed, der rækker Jupiter en Skaal med Viin, og modtager derfor et Kys. Franskmanden døer og efterlader sin Værtinde det som anrik. Mengs døer og siger paa sin Dødsseng: det var ikke antik, han havde malet det. Og nu stride Alle med hverandre. Det ene Partie paastaaer, det var af Mengs, for Spøgs Skyld, kun saa let henkastet; det andet: Mengs har aldrig kunnet gjøre sligt, ja at det mæsten var for Raphael for smukt. Jmidlertid kom Stykket i Miscredit, og ingen vilde skille den stakkels Kone ved sin kat. (Aus meinem Leben, 2ter Abth. 1ster Theil, S. 34344.) Ramdohr har vel med temmelig Flygtighed gjennemløbet denne Samling, men hans øvede Øie opdagede dog snart Hovedstykkerne; hvilket desuden faldt ham saa meget lettere, som han besaae Slottet i Selskab med Prof. Juel. For dem, som maatte ønske at tage Malerierne, som her ere det Vigtigste, i Øiesyn, vil jeg anføre her de deraf, som Ramdohr anseer for de bedste, uagtet den, som med den Abildgaardske Fortegnelse i Haanden, vil og kan give sig Tid til at besee disse Konstværker med den Opmærksomhed, som de bør sees, naar man skal have nogen Nytte af Beskuelsen, endnu vil finde en stor og rig Efterslæt. Ramdohr tilstaaer selv, at det forekom ham, som der i det Cabinet, hvor Bibliotheket fandtes, hængte flere skjønne Stykker end de af ham Anførte, men at han maatte skynde sig bort, fordi man ventede Dronning Juliane Marie, som netop paa den Tid, han var det, pleiede at besøge Bibliotheket. Paa hvert Malerie er klinet et Numer, og efter disse Nummere er hele Samlingen beskreven i Fortegnelsen. De bedste Arbeider ere, efter Ramdohr. Et smukt Landskab, af Everding, med et Vandfald. - Nympher, som bade sig, af Poelemburg, hvor Figurerne ere større og Compositionen vidtløftigere end sædvanligen. Adskillige flere Stykker af samme Mester. Nogle Keulenburger, i Poelemburgs Maneer, men af langt ringere Værd. En Zitterspillerske. Selskabstykke af J. Steen, eet af hans meget gode Arbeider. Et Bondeselskab, fuldt af Sandhed, malet af D. Ricknert. Et Landskab med Udsigt til Vandet, i Berghems Smag, af Begyn. Adskillige smukke Stykker af den ældre Mieris. Et godt Landskab af Verbooms. Et stort smukt Landskabstykke med Damer, klædte i Atlaskes Klæder, efter Ramdohrs Mening, af Terburg. Det hænger for høit, siger han, til at kunne ret bedømmes; men uagtet denne Klage nu er 26 Aar gammel, saa hænger det dog endnu ikke lavere end den Gang. Mangt et andet Stykke, der hænger langt nede, synes at burde overlade det Pladsen. Men det gaaer med Malerier som med Mennesker. Sieldent findes Nogen paa sin rette Plads, og hvor han kan sees i sit rette Lys. - Jacob modtager Velsignelsen, af Ferdinand Boll. To smukke Torve, af Hughtenburg. To Malerier med Heste, af Berghem. Et Qvægstykke, af samme. To smukke Stykker, af Schalken. En Egn uden for en Stad, af v.d. Heiden. Den Flid, hvormed denne Maler udførte sine Værker, er bekiendt. Den vækker forhauselse. Et Landskab, af Saftleven, ellers ogsaa Zachleven kaldet. Adskillige Stykker, af Tenier, og af Ostade. Venus ved Toilettet, af Lairesse. Fortræffeligen sammensat og kraftigen malet. Hovedstykket i denne Samling er umodsigeligen et Selskabsstykke, forestillende en Familie seene. Ramdohr regner dette lille Malerie bland det kostbareste, Danmark har at opvise af Skilderier, og tillægger det Gerhard Dow, men de er af Slingeland, hvis Navn findes anbragt paa een af Stolene og ved første Øiekast seer ud som Broderie. Ogsaa Abildgaard kan ikke noksom rose dette sjeldne Stykke. Ramdohr beskriver det udførligen. Man seer Sønnen i Huset en Dreng paa otte til ti Aar, bære Valpene af en Tævehund, der staaer paa et Bord, i en Kurv Han driller dermed Tæven, der seer sig længsel fuldt omkring efter Valpene, men ikke vover at springe ned af Bordet, fordi Manden i Huset Drengens Fader, holder begge Hænder i en Stilling, hvori det vilde være ham let at opfange den. Moderen sidder ved Siden, og truer Hunden med opløftet Finger. Jmidlertid kommer Tjenestepigen ned af Vindeltrappen med det yngste Barn, der kan være omtrent et halvt Aar gammelt. J det Barnet seer Hunden, udstrækker de Hænderne efter det, og aabner Munden, for at kalde, som Børn af den Alder pleie at gjøre, naar de ville have noget. Noget sandere i Udtryk, Former, Belysning, Farve lader sig aldeles ikke tænke. Saaledes have disse Mennesker seet ud, saa og ikke anderledes have de gebærdet sig. Der ligger paa det Hele og paa hver enkelt Figur et Stempel af Sandhed og Betydning, der vil være umiskjendeligt for alle Aarhundreder og alle Lande. Detaillet er yderst omhyggeligt. Den Lovtale, som Ramdohr derpaa holder over GerharDow, tilkommer Slingeland. Hvor maatte det ikke glæde denne Konstner, dersom han kunde se op fra sin Grav, og være Vidne til, at Konst kjendere antage hans Værk for hans Mesters, Gerhard Dows!