Almuevennen, 1842-07-06
De nordamerikanske Fristater. (Sluttet.) Den Stats- og Regjerings-Forfatning, han i Forening med sine Landsmænd nu indrettede, blev en demokratisk eller folkeregjerende forenet Republik saaledes: Den 17 Sept. 1787 blev de forenede Fristaters fælles Forbunds Lov antaget af de Deputerede fra alle de enkelte Stater, eller deres General-Congres, og deres fælles Regjering kom fra nu af til at bestaae af et Senat, eller Raad af to udsendte Senatorer eller Raadgivere fra hver enkelt Stat, samt af deputerede Folkerepræsentanter fra alle Folkeklasser af alle Næringsveie i hver enkelt Stat, og endelig af en Præsident, eller Formand for det Hele. – Senatorerne repræsentere eller fremstille hvad der er Lov og skal holdes efter det forhen Antagne, og udgjøre det ene lovgivende Kammer; Folkerepræsentanterne fremstille hvad der skal blive til Lov og vorde antaget til Forbedring for Fremtiden, og udgjøre det andet lovgivende Kammer, saa at naar de begge i Forening have overveiet deres Lovforslag og stemt for hvilke nye Lovbestemmelser og Anordninger der bliver at sætte i Forbindelse med de ældre, da give de derpaa, efter Stemmefleerhedens Afgjørelse de Love, der blive gjældende. Ligesom saaledes den lovgivende Myndighed hører til Senatet og Folkerepræsentanterne, saa hører herpaa den udøvende Magt til Præsidenten, eller Formanden for det Hele, som bydende lader udføre alt hvad Lovene fastsætte, og sætter dem i Kraft, han er Overbefalingsmand for de forenede Staters Krigshær og Flaade, afslutter alle Forhandlinger med Senatets Jndvilligelse angaaende Forholdet til fremmede Lande og Riger, udnævner ligeledes med Senatets Jndvilligelse Dommere til Overretten for alle de forenede Stater, samt alle de øvrige civile og militaire Embedsmænd i Staternes fælles Tjeneste, ligesom han og aarlig sammenkalder Congressen, eller den lovgivende Forsamling af de deputerede Senatorer og Folkerepræsentanter, hvilken nu holdes i den Stad Wasshington, der er bygget og opkaldt efter den store General Wasshington. - Præsidenten vælges af alle de forenede Stater kun paa 4 Aar og Senatorerne paa 6 Aar ad Gangen, og han saavelsom de og alle deres udnævnte underordnede Embedsmænd i Staternes fælles Tjeneste staae Folkets Repræsentanter ved General congressen til Ansvar for deres Embedsførelse, saa de afsættes, hvis deres Overtrædelse eller Forsømmelse befindes at være dertil. Det er alt hvad der er fælles for de forenede Stater, saasom angaaende Fred eller Krig med fremmede Nationer, deres fælles Flaade og Krigshær, deres fælles Skatter og Afgifter, Told og Accise, Mynt og Maal, Pengeforhold og Statsbank, fælles Postveie, Landeveie og Canaler o. s. v., som ved Generalcongressen lovbestemmes og af Præsidenten lovudføres. – Derimod har enhver af de enkelte Stater sin særegne Regjeringsforfatning hjemme for sig selv, som i Grunden er den selvsamme republicanske Forfatning i formindsket Maalestok; thi ogsaa her erde af Folket selv udvalgte Repræsentanter, Senatorer og Præsident til at foreslaae og bestemme Lovene og bevilge Skattepaalæggene for hver Stat for sig selv og derpaa at lade Alt udføre ved Præsidenten igjennem de Embedsmænd, han efter Valg udnævner dertil. Ligesom deres verdslige Regjeringsforfatning saaledes blev den frieste i Verden, og ophævede al Stands Forskjel, alt Rangvæsen, Privilegie-Væsen og den ene Folkeklasses Fortrindret for den anden, saa at den simpleste Haandværker og Bonde er her ligesaameget som Præsidenten, Senatorerne og Dommerne, der alle kun ere Statens Borgere, og kunne ligesom disse gaae hjem igjen til deres borgerlige Næring og Dont, naar deres Valgtid til deres Embedsbestilling er ude, hvorved ingen Titler og Ordener, intet Hofvæsen og ingen udvortes Ærestegn i nogen Maade bruges, men enhver kun agtes for den Dygtighed, Retskaffenhed og Troskab, han udviser, og lønnes for den uundværlige Bestilling i Statens Tjeneste, som han forretter, see, saaledes blev deres Religionsforfatning ogsaa den frieste i Verden, i det at slet ingen Statskirke eller Landsreligion blev paabuden eller antaget som den herskende, men det blev frit overladt til enhver af de forenede Staters Borgere at sørge selv for sin egen og sine Børns christelige eller ikke christelige Tro, Underviisning og Opbyggelse til Salighed paa hvilken Maade, enhver for sig bedst fandt tjenlig, uforstyrret og uforfulgt af Statens verdslige Regjering. Det var ingenlunde af Ligegyldighed for Christendommen, men tvertimod af den dybeste Ærbødighed forden, at de ikke vilde gjøre Christi Rige til et Rige af denne Verden og ansætte Præster og verdslig Øvrighed til at herske over Folkets Tro og Lære til Salighed. Derfor lod de hver enkelt Statsborger som hvert enkelt Troessamfund af alle de mangfoldige christelige Secter eller Partier, hvoraf Staternes Jndbyggere bestode, frit have, beholde og udbrede deres Tro og Christendom saaledes, som de selv fandt bedst, ved at vælge og lønne selv frivillig deres egne Lærere og Præster i hvert Samfund for sig, ved at bygge sig selv de Kirker og Skoler, de vilde have, eller ogsaa slet ingen Kirke- og Skole Bygninger at have, alt eftersom de forskjellige Troessamfund hvert for sig indbyrdes forenedes om at ville have det ordnet med Hensyn til deres christelige Tro, dens Opbyggelse og Forplantelse, som var levende og kraftig nok til frivillig at opholde sig selv, uden noget af Staten, paatvungent Kirke- og Skolevæsen med Geistlighed og geistlig Magt.