Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1818-03-24
under Børscoursen). 6. at den Betaling, som det ikke var Creditor tilladt ifjor at at forlange, bør han iaar ikke kunne tvinges til at tage imod J. at Forordn. af 5 Jan. 1813 ligesaalidt har tilladt Debitor imod Creditor Villie at betale med Sølvmynt som den har tilladt Creditor at forlange Betaling i rede Sølv. 8. at Rigsbanken i sin sidste Bekjendtgjørelse om at Vankcoursen til 1 Aug. vedbliver at være 375, har betjent sig af det Udtryk, hvorefter alle i Rigsbankpenge Sølvværdi anordnede eller betingede Betalinger og Præstationer skulle erlæg9. at Forordn. af 14 Sptbr. 1813 var Resultatet af en eensidig Betragtning, o. s. v. (se Kh. Skild. No. 21 paa. 327) Disse Skingrunde gjendrives imidlertid lettelig, blandt andet ved følgende Modargumenter. a 1. 200 Rbd. S. V. repræsenteres ligesaavel ved to hundrede Sølvrigsbankdalere eller et hundrede Specier, som ved 375 Rbd. N. V.; de repræsenteres nu og ifølge Forordn. af 14 Septbr. 1813 s. 2 ved den Seddelmasse, som efter Dagens Børscours udgjør Værdien af 100 Specier. - Dette Argument finder altsaa kun Anvendelse, naar en Navneværdi Debitor vil betale sin Gjeld med den tilsvarende Sum i S.V., hvortil han unægteligen ikke er berettiget, med mindre det i Forskrivningen udtrykkelig skulde være betinget. aa 2. Her spørges ikke om, hvad der er Creditor eller Debitor mest beleiligt, men om, hvad der er Ret. Naar Creditor faaer tilbage i Sølv hvad han har laant ud i Sølv, har han Jntet meere at fordre. og 3. Sølvværdi efter Bankcoursen og Capitels tart kunne ingenlunde saal des sammenlignes, at Alt, hvad der gielder om den ene Ting, og skal gielde om den anden. Et er at erlægge den betingede Betaling foren modtaget Vare, et Andet at betale et Laan tilbage, med samme eller ligge saa god Valuta som jeg har modtaget. Capitelstarten er ei heller Resultatet at hele Aarets men alene af nogle Maaneders Kornpriser. Der mangler desuden en saadan juridisk Erkiendelse af enhver Dags Torvepris, som der i er af Prisen paa Banto og Specier paa Khns. Børs, efter er Plac. af 2 Mai 1811 (der formodentlig endnu er gjeldende, a 4. Fordi Creditor under visse Omstændigheder muligen kunde have lidt et Tab, som han dog ikke virkelig har lidt, kan han ei kræve nu at vinde ved at erholde en større Betaling end han har Ret til. Saadan Vinding kalder derfor e Ørsted i Eunsmia 1 D. v. 509 med Rette en uretfærdig, Forde. Det største Tab, Creditor har maattet lide ved at opsige sin Capital i de foregaaende Aar, har ellers sin Grundvilderi, at han efter Forordn. af 5 Jan. 1813 s. 25-26 har maat til tet nøies med det 25 dobbelte Beløb af Renterne, hvilket ikke gaaer denne Sag an. aa 5. Dette synes vel at medføre en Slags Billigheds e Grund for, at staaende og aarlige Udgifter, som ere bestemte i S. V., altid skulde erlægges efter Rigsbankens til Cours, (f. Ex. Renter, Skatter, Lønninger &c.) efterdi Gevinst og Tab her kan antages, at opveie hinanden; endskjøndt rider i sig selv ingen Retsgrund gives, hvorefter Nogen skulde kunne fordre yderligere Godtgjørelse for allerede afgjorte og betalte Fordringer. Derved kunde tillige adskillige ellers mulige Bedragerier ved Oppebørseler forebygges). Men ingenlunde kan dette Argument finde Anvendelse ved Capitalers Udelbetaling, da Aarsagernes Lighed her aldeles bortfalder. at 6. Creditor har ingensinde havt Ret til at forlange meere send han havde tilgode. Debitor, naar han vilde frigjøre sig 1 for S. V. Gjeld, har efter Forordn. af 14 Septbr. 1813 bestandig maattet betale med rede Sølv eller det tilsvarende i Beløb i Sedler efter Dagens Cours. Begges Forhold ere i denne Henseende ganske uforandrede. At Lovgiveren sikrede Creditor at faae sin Gjeld betalt med rede Sølv, er ikke en Begunstigelse for Debitor, men - egentlig talt - en simpel Retfærdighed mod begge. at 7. Creditors og Debitors gjensidige Forhold efter Forordn. af 5 Jan. 1813 bleve ved Forordn. af 14 Septbr. 1813 nøiere bestemte, og det ikke til Debitors men til Creditors Fordeel. Jngen af disse Anordninger forbyder Debitor at betale sin S. V. Gield med rede Sølv, og meere end rede Sølv kan Creditor ikke retfærdigen forlange. da 8. Er det beviist (hvad Jnds. holder for uimodsigeligt, at Lovene hjemle en Sølvværdie-Debitor Ret til at betale sin Gjeld med rede Sølv eller med Sedler efter Dagens Cours, saa kunne de anførte Ord ikke antages at være brugte i en mod Lovene stridende Mening, som de vist aldeles ikke skulle udtrykke. Skulde Debitor ved Rigsbankcoursen kunne komme til at betale mere end Gieldens Beløb i Sølv, saa var Hensigten med Sølvværdiens Jndførelse for det meste derved tilintetgjort, og han kunde under visse Omstændigheder ligesaagodt have contraheret i Navneværdi. - Rbs. Fund. §. 18 viser ellers, at Banken i sine Pengecontrakter ikke er bundet til Rigsbankcoursen; og de Ord i §. 19 og af Enhver uvægerligen modtages i Rbsedler vise, at Agio ikke finder Sted hvor der betales i Sølv og at Coursen kun angaaer Betaling i Sedler, samt at det er en Begunstigelse mod Debitor, at han mast betale efter Rbs. Cours. aa 9. Dette Argumer behøver ingen Gjendrivelse, da det indeholder en Forudsætning, som ingen retrænkende Undersaat kan gjøre, allermindst under en saa retfærdig Regjering og en saa liberal Lovgivning, som den, vor Nation har den Lykte at besidde. Forresten vil det vel ikke feile, at jo de offentlige Kassers Bestyrere, som i 1 Juni Termin d. A. have Sølvværdisummer at modtage eller udbetale, maae, forsaavidt der endnu maatte blive Spørgsmaal om denne Sag, skjøndt den synes klar not efter de gieldende Love, gjøre Forespørgsel i det kongl. danske Cancelli om, hvorledes deslige Summer maae modtages og udbetales. Dette oplyste Collegiums Svar, hvilket Kollegial tidenden formodentlig vil meddele, vil da tjene til Rettesnor ogsaa for Betalinger mellem Privare. Det behøver iøvrigt neppe at anmærkes, at hvad her er anført og Betalingen af Sølvværdi Gjeld, ingen Anvendelse finder, hvor der er betinget Betaling udtrykkelig i rede Sølv, eller i nogen Pengesort, f. Ex. Hamb. Banco, a., da disse Forpligtelser ingenlunde kunne fyldestgiøres med Betaling i Sedler efter Dagens Cours, men maae ifølge Løvens 5 - 12 holdes i alle Punkter og Clausuler, saasom de indgangne ere. Endnu maa Jnds., ifølge den ved Fron af 27 Sepbr. 1799 s. 7 givne allernaadigste Tilladelse, fremføre det Ønske, som maa skee maatte findes ei aldeles uværdigt til høiere Opmærksomhed, at en Forandring maatte skee i den 21 L. af Fron af 5 Jan. 1813, som af Laan i Navneværdi tillader at tage 1 P. C. p. A. høiere Rente end af Laan i S. V. Da Fron. af 5 Jan. 181. H. 8 og Fundat. §. 3 og 5 bestemte 15 Millioner Rbd. N. V. til Reservefond for Finantserne, der efterhaanden skulde anvendes og altsaa successiv sættes i Cirkulation, saa var det at forudsee (som og bem. Fron. J. 20 sidste Membr. udviser), at Rigsbanksedlerne maatte blive Coursomsvingninger undergivne, og derefter til forskjellig Tid have en snart høiere snart lavere Værdi. Det var altsaa i høieste Maade retfærdigt, at Lovgiveren gav Creditor ved at tillade ham høiere Renter nogen Erstatning for det mulige Tab, der kunde flyde af, at han modtog sin Capital tilbage under en slettere Cours end den var udlaant. Men denne Aarsag synes for en stor Deel at være ophørt fra det Øieblik, det hele Reservefond er udgivet og sat i Omløb. Da Seddelmassen nu ifølge Fundat. §. 3 aldrig kan, blive større, men tvertimod efter H. 9 og Traktat 14 Jan. 1814 bestandig maa formindskes, saa er der nu for Creditor intet saadant Tab at befrygte, som hidrørte fra Seddelmassens Forøgelse; men paa smaa Omsvingninger nær, som reiser sig af Handelsconjuncturer og andre Aarsager, maa vore Sedlers Cours bestandig forbedre sig. Men den almindelige Vished, herom maa nødvendig lede til det Resultat, som forhaabentlig snart vil indtræde: at ingen fornuftig Mand, og som har isinde at betale hvad han skylder, vil paadrage sig Gjeld i N. V., men alene laane i S. V. eller rede Sølv; og Creditor vil ventelig paa sin Side ogsaa foretrække at laane ud hvor han kan vente at faae sine Penge igjen. Men her er det iveien, at det er tilladt at tage 5 PC. Rente i Navneværdie. hvorfor saavel Private som de offentlige Stiftelser kun heri gjør Udlaan, Creditor vinder da ei allene ved de høiere Renter men ogsaa ved Coursforbedringen, som synes at være ubilligt. De Man nu veed, at det er blevet ved speciel Bevilling tilladt enkelte Undersaatter at gjøre Sølvlaan udenlands til 5 PC. Rente, saa tør man maaskee haabe, at Rentefonden i Danmark i Almindelighed bestemtes til 5 PC. for Laan i S. V. eller rede Sølv (hvilken Bestemmelse kunde skee med eller uden Nedsættelse af Rentefoden for N. B.