Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-05-05
Forbryderen er Snedkermester Peter Nielsen her i Slagelse, 47 Aar gammel, Fader til 7 Børn hvo af de 6 vare hiemme; af disse druknede han de fire, en Pige paa 9 Aar, og 3 Drenge, een paa 6 Aar, een paa 3 1/2 Aar og een paa eet Aar. Det er sandt, at han var sidste Flyttedag udviist af det Huus, hvor han havde boet ifølge Reqvisition; men han havde faaet interims Boepæl paa et Loft hos en Vægter, stod i Handel om at faae en Huusleilighed hos en Dagleier, og var lovet 4 Rbd. til Hielp dertil af Fattigvæsnet; han har ogsaa erklæret, at hans Udkastelse ikke har afficeret hans Gemyt; han har desuden tilstaaet, at han vidste han skulde flytte, men at han havde været forsømmelig i at oplede sig en Huusleilighed, Han var den Dag Mordet blev begaaet ikke i Pengeforlegenhed, han fik ugentlig 2 Brød af Fattigvæsnet og disse laae endnu urørte, han havde nylig tient sig 3 Rbd. hvoraf 2de vare endnu Behold om Søndag Morgen, og han manglede for Øieblikket ikke Arbeide. Hans 2de ældre Børn havde samme Dag faaet Hvedebrød for 10 Mk. paa Credit hos en Bager for at sælge i Skoven, Mange Personer have talt med ham samme Dag før og efter Handlingen, alle have bevidnet, at han var hverken beskiænket eller udviiste mindste Sindsforvirring; han var tvertimod stille og rolig; ingen betydelig Ubehagelighed var mødt ham, hans Kone havde allene været noget utaalmodig ved Vanskelighederne for at opsøge dem en nye Huusleilighed; ogsaa var han selv misfornøiet med at hans Børns Mængde giorde ham det vanskeligt at faae Huuslye, dog havde Han og hans Kone aldrig forlangt at komme i Fattighuset;desuden var han og hun fuldkomment arbeidsføre. Jntet Menneske kan saaledes afne nogen udvortes Grund til Handlingen, der maae derfor gives en indvortes om han endog holder den skiult. Dog kunne ingen angive, at han har læst i sværmende Skrifter eller at han har udviist Hang til Sværmerie eller Tungsind; han havde allene læst i den sidste Tid i Psalmebogen og det Nye Testamente. Hans Kiærlighed til sine Børn bevidnes af alle. Om han forstod at opdrage dem er et andet Spørgsmaal. Han siger: at Tanken om at dræbe sine Børn først paakom ham samme Dags Formiddag Kl. 10, at han følte ikke at kunde modstaae den (hvor sørgeligt er det ikke naar Mennesket ikke ret troer paa sin Siæls Friehed. Han gaaer med 3 af dem over et nærliggende Vænge til en Park for at udføre sin Plaan; men der seer han for mange Mennesker; han gaaer nu hiem til sin Kone og siger han vil tage sine Børn med sig i Skoven. Hans Plan var kun at ville drukne de 3 yngste Drenge og at skaane Pigebarnet Thrine; men hun vil endelig følge med ham; han gaaer ud med dem til en Tørvemose paa en afsides Mark, paa Veien søger han at formaae Pigebarnet til at gaae bort og giver hende 4 til 6 Skilling for at kiøbe Brød; men hun vil paa ingen Maade forlade ham og beder ham indstændig at hun maae følge med ham Han foregiver, at han vilde have skaanet hende, ikke fordi han elskede hende høiere; men fordi hun var mere fremmelig og kunde bedre ernære sig; thi Frygten for at han ikke kunde ernære de mindre Børn og at de skulle komme til at lide saameget som han selv havde lidt, og at de skulle falde andre til Byrde, foregiver han at have været Bevæggrunden til at han vilde dræbe dem. Han kommer nu til Tørvegraven, sætter sig ned ved den, og to af Børnene hver paa sin Side; han seer nu først lidt ned i Vandet, derpaa omfavner han dem og skyder dem derpaa alle fir, ned i Graven. De 3 smaae Børn give ingen Lyd fra sig; men Pigebarnet raaber: Fader red mig; han seer dem nu alle fire sprælle i Vandet, men vil ikke redde dem. Ganske sagte og roelig gaaer han tilbage til Byen, møder en Vægter og siger til ham, at han vil op til Byefogden for at faae de 4 Rbd. af ham, som han havde lovet ham til Huusleien; hvorpaa han angiver sig selv. Man kjørte ud med ham til Tørvegraven, hvor imidlertid nogle Personer havde taget Børnene op og lagt dem paa Bredden; han satte sig paa samme Vogn, hvorpaa Ligene bleve kjørte, og han udviste derved samme Sindsroe. – Jnden han angav sig havde han været hiemme hos sin Kone, med hvilken han levede i god Forstaaelse, og ligeledes der viiste han sig roelig i Sindet og da hun spurgte hvor Børnene bleve af, svarede han, at han nok vidste hvor de vare. Denne Sindsoe og Mangel paa Fortrydelse har han vel ikke siden aldeles beholdet; thi han har siden grædt og været meget veemodig over sin Gierning Men ved Obductions Forretningen var han meget roelig, kyssede Børnene, glædede sig ved at see dem endnu engang og var med Glæde behielpelig til at tage Børnene op og lægge dem ned i Kisten og nu er han ganske roelig. Dog siger han, at han ikke har dræbt Børnene for at giøre dem lykkelige i Himlen eller af Lede til Livet, da han ønsker tvertimod at leve og kunde der for ikke beqvemme sig til at aflive sig selv. Menneskelige Mands Dybhed Du oplades ikke saa snart. – Handlingen er begaaet. Forbryderen religiøse og moralske Behandling forestaaer.