Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-06
J Anledning af en Opsats, undertegnet 53. i Skilderiet Nr. 60. Uagtet jeg ingen Deel har i det Stykke i Messager du Nord Nr. 25, undertegnet 2, som denne Opsats egentlig angar, tillader jeg mig dog, da det rører min Retskrivning, og ingen bedre end jeg kan oplyse adskillige af Forfatterens Tvivl, at svare korteligen. 1) Forfatteren kunde ikke tro at Hr. 2 i Messager, nar han omtalte mit System med Bifald, tænkte pa andet end de hidtil bekiendte Regler, jeg har fremsat i Hermod Nr. 2 og andre Blade og Skrifter, da han (2) ingensteds angav at have læst min Afhandling derom, som er bestemt for det nord. Oldskriftselsk. Skr. Hertil svares at 2 udtrykkelig nævnte mit System, men at tage de i Bladene leilighedsvis yttrede enkelte Sætninger for et System, synes mig at røbe en høi Grad af Enfoldighed. J alt Fald kunde jo Forf. se i Nr. 25 af Messager at han havde misforstaet 2, og behøvede altsa ikke at snakke videre derom. Hvad derimod min Afhandling angar, saa er Forf. Tro ikke sa urimelig endda; ti der har virkelig intet Menneske læst den, altsa ikke heller Hr. 2. Forf. kan være sameget sikrere derpa, som den ikke engang endnu er nedskreven til Ende. Men at mit Skrivesystem kan kjendes, følges og omtales, førend det er udviklet i nogen Lærebog eller Lærebygning, kunde Forf. have overtydet sig om, ved at læse Ugebladet Lidskjalf, hvor det følges meget nøjagtig. Ja det synes som Forf. selv følger et System i Retskrivningen, hvilket jeg ikke erindrer mig at have set udviklet i nogen Lærebygning endnu 2) Forf. mener at Ustadigheden (Uoverensstemmelsen?) i vore gode Skribenters Skrivebrug, ikke er stor, og at den i de sidste 20 Ar for min Hjemkomst stærkt er aftaget. Jeg kom hjem 1823, altsa fra 1803 er Uoverensstemmelsen stærkt aftaget, og vilde vel snart være rent forbi, hvis jeg ikke var hjemkommen at forøge den paa ny. De ma ikke være stærk i Literaturen, Hr. N. N. ti i Tidsrummet efter, 1803 indtræffer S. L. Badens, BlokTøxens, J. H. Bredsdorffs, Prof. Molbechs og P. C. Müllers, K. H. Seidelins, Werfels og Prof. Øhlenschlægers fleste Skrifter, aldrig har Uovereensstemmelsen været større. De selv i det mindste følger jo endnu hverken Abrahamson eller Bloch eller Bogh eller Dahl eller Molbech eller mig, men skriver deels, Scribent, Skrift, høi, o. s. v. Man kunde anvende Deres egne Ord pa Dem: At Forvirringen vil blive meget større hvis mange rette sig efter Deres "Ortographie er let at see og Endefølgen deraf maa altid være tvivlsom." Dog hvilken tosset Tanke, Er det ikke let at see, at hvis alle rette sig efter et System, sa hersker der fuldkommen Enhed, og hvis mange rette sig derefter, hersker der megen Enhed, Alvorlig talt, hvorfor vil De formene mig og andre den Ret, som De tiltager Dem selv, at vælge imellem det bekiendte og forhandenværende, at skrive se med Baden, kvad med Müller, strængt med Øhlenschlæger, næppe med Blok=Tøren, Vei med Bredsdorff, kjender med alle Mennesker; i det mindste med den allerstørste Del af det skrivende Publikum i Danmark og Norge? Hvorledes kan det forøge Forvirringen, at man arbeider pa at bringe System eller Ordning og Enhed deri, Lad det lykkes eller mislykkes, "Endefølgen" vil aldrig blive farlig; vær De kun rolig. 3) J dannede Menneskers Tale spores ligesaavel afvigende Dialetter som i Almuens, siger Forf. Meget vel, men hvad kommer det min Retskrivning ved, al den Stund jeg ikke indlader mig pa at skrive Dialetterne? At det er en Dialet af bør at sige bør med dunkelt 8 kan vel være; men jeg bryder mig ikke derom; da bør er den almindelige og rigtige Udtale, og jeg ikke agter at indføre Dialetterne, i Skriftsproget. Om Ordene kjed, beskjeden og des. have kj eller hardt, begriber jeg ikke hvorledes nogen kan tvivle om, som nogensinde har hørt en Nordmand udtale slige Ord, og i mine Tanker burde ingen uden Kundskab om en saa vigtig Gren af Modersmalet som det norske er, for ej at tale om Nabosproget, give sig af med at bestemme Retskrivningen. 4) Angaende Bogstavet a henviser Forf. til allehande Blade; jeg giver mig den Frihed at henvise enhver der nogensinde har set et svensk Brev, til Prøven af den danske Oldbog Fi Hermod Nr. 2. Forøvrigt har Prof. Gamborg, meget rigtig bemærket, at enten a er det samme som findes i det gamle danske Handskrift eller ej, sa fortjener det at anbefales, just fordi det bruges af vore Naboer, og saledes letter den giensidige Benyttelse af begge Literaturer, og man kunde føje til, fordi det dog alligevel er indlemmet i den fælles Bogstavrække, enten vi ville benytte os deraf eller ei. R. Rask.