Corsaren, 1843-12-01
Breve fra Udlandet. IV. Paris d. 29. October. To Dage har jeg tilbragt paa følgende Maade: Gaaet ud Kl. 10 og læst Aviserne indtil Kl. 11; derpaa ned til Place de la Concorde og spadseret der til Kl. 4, saa til Palais Royal og spist til Middag og igjen tilbage til Place de la Concorde, hvor jeg er bleven til henimod Midnat. Naar jeg er der, glemmer jeg hele Verden; men jeg er ikke istand til at sige, hvilke Tanker der egenlig røre sig i mig. Paa denne Plads er jeg som i et comfortabelt indrettet Værelse. J Virkeligheden seer det uagtet sin imponerende Storhed ud, som om den var et Arbeide, der kun var udstillet i godt Veir og om Vinteren blev tagen ind og gjemt. Naar man kommer fra Tuillerierne, har man til Venstre fra Obelisken: Palais Bourbon, de Deputeredes Kammer, ligefor: Triumphbuen; til Høire: Madeleinekirken; til alle de øvrige Siden de henrivende Champs elysees eller Tuilleriernes Have. Og i den lange Afstand tage alle de nævnte Bygninger sig ud som Staalstik. Thi det er ingen lille Plads, hvis Grændser, jeg her har nævnt, hele Kjøbenhavn kunde bestemt magelig staae der. Paa hiin Side Triumphbuen er Boulogneskoven, til Venstre paa den anden Side af Seinen er Marsmarken, med Hötel des Invalides, langt tilhøire Seiers- Søilen paa Vendome-Pladsen. Og imellem Alt dette gaaer jeg om, "svælgende i Vellyst", nydende, som et Barn i en Have med moden Frugt, snart lidt af det Ene, snart lidt af det Andet. Og om Aftenen, naar utallige Gasflammer oplyse denne Plads, naar den lange Allee ned til Triumphbuen er som to Rader Diamanter, saa veed man ikke, om man skal bryde sig stort om Himlen med dens Stjerner. Men Madeleinekirkens Jndre! Var jeg Vorherre, jeg tog min Residents der, og naar de øvrige Folkeslag vilde tilbede mig, saa skulde de komme til Varis - hvis jeg ikke resikerede at de der aldeles glemte mig. Naar jeg om Aftenen er gaaet hjem herfra, har jeg sneget mig langs med Gitterværket, der omslutter Tuillerierne, og glædet mig ved den mistænksomme Opmærksomhed, hvormed Skildvagten indenfor fulgte mig. Jeg tænkte iaftes at det var ret morsomt, naar en af dem skjøde mig, og den danske Regering, ved Efterretningen om, at det var mig, en dansk Undersaat, der var dræbt, skulde gjøre Reclamationer. Gud veed, om vor Regering lod sig nøie med, at Skildvagten blev exemplariter afstraffet? Om Natten er Tuilleriernes Slot og Have en sand Fæstning, lukket paa alle Kanter med Volde, Grave, Gitterværk og Bajonnetter, saa at intet levende Væsen kan komme igjennem. Her giælder det i Ordets egentlige Forstand; ikke, at en Kat har Lov at see paa Kongen. Volitiet og Militairet tænker: Forbrydelsernes Veie ere talrige. Man kan ikke vide, om denne Kat er en forklædt Kat, lad os foreløbig arrestere den og føre den til Ministeriet for det Jndre. Ministeren vil i sin Viisdom udfinde, om den skal fores for Pairskammeret eller uden Fare kan løslades. Jdag var jeg i det Jndre af Hôtel des Invalides. Napoleons Lig kunde jeg ikke faae at see, derimod vilde man vise mig Kjøkkenet. Jeg gik bort uden at sige et Ord. Jforveien havde jeg dog seet Kapellet, hvor de tagne Faner hænge. Jeg havde glædet mig til at see de russiske, østerrigske og preussiske Faner, som Napoleon tog en masse. Jeg vilde have sagt til dem: "Høg over Høg! Nu ere vi i Paris, Godtfolk!" Men i 1814 har man taget dem tilbage og brændt dem. Det er en meget nem Maade at gaae ind i en Kirke og slæbe de Faner ud bunkeviis, som man enkeltviis har mistet i hundrede Slag. Ved Porten sad en Mængde Jnvalider og gottede sig i Solskinnet. En uden Arm, en Anden uden Been, Enhver manglede idet mindste Noget, det saae ret ud som i et TinsoldatStøberi. Da jeg gik ind igjennem Porten, da jeg endnu ventede at faae Napoleons Lig at see, henvendte jeg mig til en af disse Gamle, og med en Stemme, der vistnok zittrede af min Bevægelse, sagde jeg til ham. "Jkke sandt? De har tjent Keiser Napoleon!" - Nu kommer han paa Øieblikket; han er henne at fodre en Voppegøie, svarede den Gamle. "Han er døv, den gamle Helt," sagde jeg til mig selv, "han troer, at jeg spørger om Veiviseren. Det er Kanontordenen, der har gjort ham døv..... maaskee Kanonerne ved Waterloo." - Da jeg gik bort uden at have seet Napoleons Lig, var jeg i ondt Humeur, og da den Gamle venlig hilste mig til Afskeed, sagde jeg paa Dansk: Aa, du døve Asen. Paa Tilbageveien var jeg inde i Madeleinekirken og saae det store Billedhuggerarbeide, "Magdelene-Gruppen" af Marochetti, som staaer ved Hovedalteret og i disse Dage er bleven afdækket. Med en Art Stolthed saae jeg paa Franskmændene, der lydelig beundrede dette middelmaadige Arbeide, og tænkte: Rige ere J. og prægtige Bygninger kunne J opreise, mine kjære Franskmænd, og der maae vi Danske tie stille; men her ved dette Billedhuggerarbeide bør J smukt holde Eders Mund, her staaer en Dansk. See, om de tang. Paris d. 30. October. Jeg har været i Versailles hele Dagen. Jeg kjørte derud imorges paa Jernbanen og saae i Forbiflyvende Kapellet, der er opreist paa det Sted, hvor den store Ulykke skete. Angaaende Versailles, da er det saa stort og prægtigt, at ..... "Man maa selv see det!"