Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-06
Mine Ønsker ere for Dem, min kjere Adler, og jeg anbefaler Dem til vor Gud og Fader, der vaage over Dem, over Deres Aand, over Deres Hjerte og over Deres Studeringer." reisende Yngling Adgangen til de berømteste Mænd. Da han havde overgivet Cardinal Borgia Brevet fra den pavelige Nuntius, svarede samme: jeg agter Dem, fordi Gaarampi har anbefalet Dem. Han omfavnede ham derpaa med de Ord: "De er luthersk, men vi ere Brødre, thi Luther var een af Vore; jeg yder Dem mit hele Venskab." I det mindste to Gange ugentligen tilbragte Adler adskillige Timer i hans lærerige Selskab; ved denne aabnedes ham Adgang til det interessanteste Bekjendtskab i Rom. - Da Adler med Hjertelighed havde aflagt den pavelige Nuntius sin inderligste Tak i en egen Skrivelse, modtog han fra denne til Giensvar et egenhændigt Brev, hvori han forsikkrede ham, at hver Tjeneste, han kunde bevise ham, skulde være ham en særdeles Fornøjelse; en særlig Tak for hans Anbefalinger gjordes ikke fornøden, snarere maatte hans italienske Venner takke ham for, at han havde gjort dem bekiendte med en saa flittig og duelig ung Mand. - Paa en anden med samme Erkjendtlighedsfølelser betegnet Skrivelse fra Adler paafulgte snart et Svar fra Guarampi, der begyndte med de Ord: "Jeg begynder at troe, at den danske Nation er een af de høfligste i Verden, eller den, der mere end hver anden føler Taknemmelighed. J det mindste seer jeg, at De- og Hr. Hvid have vist sig i Særdeleshed meget mere taknemmelige, end jeg, for den ringe Føielighed, at have anbefalet Dem til Adskillige af mine Venner, kunde fortjene det, især naar jeg dermed sammenligner saa mange af andre Nationer, som jeg ligeledes har været behielpelig uden nogensinde at have modtaget fra dem nogen Bevidnelse, saa fuld af Høflighed og Taknemmelighed, som den, hvorved de to Danske saa meget have udmærket sig, &c. - Cardinal Borgia, der meget ofte, i det mindste eengang om Ugen, lod afhente den yndede og agtede Adler i sin Equipage, for at kjøre en Spadseretour med ham, havde ogsaa anmeldt ham hos den hellige Fader, og i sin egen Vogn og med sine egne Tienere ladet ham bringe til det pavelige Palads. - Udenfor Paladset modtoges han af de pavelige Laquaier, der førte ham ind i en stor Sahl, hvor de pavelige Kammertjenere, læste i deres Breviarium, men derhos imellemstunder sladdrede. Efterat man der havde erindret ham om, at lægge sin Hat og sin Kaarde fra sig, blev han ført ind i den næste Sahl, der stødte umiddelbart til det pavelige Forgemak. Da han her underholdt sig en Stund med nogle adelige og pavelige Kammertjenere, blev Forgemakket aabnet og Adler indladt. - Fyrsten af Doria modtog ham her, spurgte om hans Navn, og begav sig derpaa ind i det pavelige Gemak, for knælende at forkynde Hs. Hellighed Navnet. - Den Anmeldte blev nu ført ind i Værelset; ved Indtrædelsen knælede han, og efterat han var gaaet nogle Skridt videre frem, anden Gang, og endeligen for den hellige Fader, der sad ved et Skriverbord. Men denne udstrakte strax Haanden efter ham, og reiste ham op. Adler begyndte nu at takke Hs. Hellighed for den naadige Beskyttelse, og for al den Hielp, man havde forundt ham, som fremmed Lærd, i Rom og paa Bibliotheket. Paven svarede herpaa meget venligen og nedladende, at det var ham en særdeles Fornøielse, at han har seet sin Videbegierlighed tilfredsstillet, spurgte, hvor han agtede at reise hen, talede med ham om Lærdommens Tilstand i Tydskland, om Bibliotheker &c. - Efterat der paa denne Maade var forløbet en halv Time, sagde Adler, at han, naar han vendte tilbage til sit Fædreneland, vilde være en Herold for Hans Helligheds Naade, som han sikkert paa sin (forestaaende) Reise til Tydskland allevegne vil udbrede. Paven klappede ham ved disse Ord venligen og smillende paa Skuldren, og ønskede ham en lykkelig Reise. Næste Dag indfandt en pavelig Betjent sig, for at modtage den sædvanlige Foræring af en Ducat for sin Uleilighed.