Viborger Samler, 1784-11-29
(Slutning af Svaret No. 1, i næst forrige Nummer). Til slette. derom ere adskillige Meninger: De, som vil have Tyven afstraffet som for ringe Tyverie, kommer som mig synes, Lovens Bydende nærmest, hvis Grundsætning det unægtelig bliver. At den som stiæler paa særskilte Steder og Tider, og ingen Tid samlet over Aaa. an forud 10 Rdlrs. Værd, men endelig bliver greben og actioneret, hvorved det da første Gang bliver opdaget, at han forhen haver stiaalen, at denne, siger jeg, bør betale Jgield og Tvigield af alt det bortstiaalne og have sin Hovedlod forbrudt, men ellers ikkun straffes som for første Gang begaaet ringe Tyverie efter 6317832. Frugter denne Straf ikke, men han bliver anden Gang greben ligesaa med ringe Tyverie, da at straffes efter 6. 17133. og derved bliver han da formeent oftere at stiæle, siden Reskr. af 14 Julii 1694, 21 Junii 1728, 7 Dec. 1742, og Forord. af 19 Nov. 1751. samt 27 April 1771, befaler, at saadanne, som bliver tildømt den i anførte Lovens 33 Art. fastsatte Straf, skal arbeide i Jern deres Livstid. Til syvende. Ventelig efter 61131. Til ottende. Ja, ufeilbarlig er Straffen den selvsamme; thi skal endog den, som blot alene raader til Brand (see 6195.) straffes ligesom den der Gierningen gjorde, hvormeget mere ikke den, som sætter selv saadan en ond Gierning i Værk: At hans ugudelige Gierning ikke gjør den Effect, han ville den skulle have gjort, kan ikke paa nogen Maade blive ham til Undskyldning eller Befrielse. Til Til niende. At uddeele Hug eller Slag og derved tilføie, Skade enten paa Helbred eller Lemmer, og at udgive Prygl, som Loven kalder Kieppehug eller Nævehug, uden derved at gjøre saadan Skade, ere to særskilte Ting. At Konen maae slaa sin Mand, om hun end, efter sin Formening, kunne gavne dermed, finder jeg ingensteds tilladt. Dog er Manden af det Slags, at Konen kan virkelig gavne ham ( uden at skade sig selv), med een Portion Prygl, Nu saa maae og kan hun, paa mine Ord, ustraffet, saa ofte Manden trænger til fornøden Revselse, og den kiere Kone behager at umage sig, opvarte ham dermed; thi naar den vilde, ubændig, dovne, ødsle og uregierlige Mand tier, staaer stille og taer sine Prygl, hvem i Verden ville da vel tale paa den Sag, og hvor der er ingen Klage er jo ingen Sag. Manden skulle nok ellers være Konens Hosbonde i en dobbelt Forstand. Konen bør være Manden, underlagt, og derudi finder hun sig sædvanlig godvillig; Er hun da Mandens Herredømme underkasted, klæder det ikke just saameget vel, at hun til sine Tider, afkaster Aaget og prygler sin Behersker. Lovgiveren, haver i anførte 6 Bogs 5 Cap. udi dens 1, 2 og 3die Art. sadt Straf for Børns Forseelser imod Forældre. Næst derefter tilføier Loven i den 4 Art. at Hustruen, ei maae slaae sin Hosbond. Denne Orden er velikke fulgt af ongefær, men med det samme visse Overlæg. verlæg som man overalt sporer. Konen ber, næsten paa samme Maade, som Barn mod Fader, vise Føielighed, Venlighed, Lydighed, fornuftig Stræbsomhed, og sparsom Huusholdning - Derpaa fortfarer Loven og viser Mandens, som Hosbond, hans huuslige Rettigheder: Han maae paa en fornuftig Maade og for at gavne sig selv og sine Undergivne, revse tilMaade, med Kiep eller Vond - Hvem, sine Børn og Tyende. - Og skulle han være saa uheldig at hans Kone, som disse, behøvede en liden Revselse Hvad da, hvor staaer det, at han ikke maatte Nu! ret saa, Vil man endog af Loven give Mændene Medhold til at tyrannisere over deres Koner, – Bevar os, hvem har enten tænkt eller sagt det, Nei, min elskelige, fredelige og føielige Koner. Den vise Lovgiver har given Eder samme Myndighed over Eders Børn og Tyende som eders Mænd, og derpaa sagt: at Mand og Kone skal opføre sig som Christne Mennesker imod hinanden, og giøre de er det, da har han udi den 7, 8 og 9 Art. tildeelt enhver sin fortiente Løn. Til tiende. Den som forseer sig imod 61312, bliver ikke Virkelig Tyv, men faaer alene Rang med Tyve. Skeer ved denne Leilighed, virkelig Tyverier, som bliver opdaget og beviist, da kan det ingen Spørgsmaal blive om Jgield og Tvigields Betaling o. s. v. Men stieles kuns forbuden Kierlighed, en Piges Hierte, en forgiemt Møedom - og stieles den ei engang, men tilbydes, undes og gives velvillig, saa siger jo Loven et andet Sted, hvordan dette Tyverie bør ansees. Jn Praxin straffes det almindeligst med nogle Dages suure Ansigter af Herren og Fruen, derefter med frie Troelovelse og Bryllup, og hos nogle endog med Hielp til en liden Næringsveis Begyndelse for den aabenbarede Tyv. Alle, jeg tilstaaer det, ere ikke saa barmhiertige; men disse kan ikke raades bedre end at de griber ind i deres egen Barm, og troer dog Skriften hvad den siger derom. Ja, naadige Herrer, Forbarmer, Eder ikke saa aldeles over Stymperen. Har han stiaalen - Pfol straffer da Tyven - Men skaaner Mennesket, som i Kierlighedens Heede, glemte at Lovgiveren, for at holde til Raade i de Stoeres Gaarde, gav den Rang og Straf som en aabenbar Tyv, der holdt for meget af Huusholdersken, for den Mistankes Skyld, at Huusholdersken ville maaskee foere ham for vel, og derover stiele. Artiklen er ellers tagen af Friderik den 2dens Gaards=Ret og passende med de Tider, da Kronens Slotte og Adelens Gaarde vare som smaae Fæstninger, hvorudi den overordentlig strænge Justice blev holdt imellem Besætningen o. Hofmænd og Svenne, saa at endog paa den mindste Forseelse var sadt høi Straf, for at holde Betienterne i stedsevarende Frygt og Opmærksomhed. Jmidlertid da Artiklen staaer i vores res itzige Lov, kunde det dog maaskee indtræffe, at saadan en Kierligheds Tyv efter samme kunne blive saggivet, og da blev Spørgsmaalet hvorledes han skulle straffes. Var jeg Dommer, ville min Dom ongefær blive denne: Eftersom den ærlig og Velbyrdig Mand og strænge Ridder, Hr. N. N. (thi andre, efter saavel de gamle som nye Love, ere ikke berettigede til at anstille saadan Action), haver for mig i Retten ladet paastaae, at een hans Svend og Tiener, som haver beligget hans Naades Huusholderske, bør straf ses efter Konning Christian den 5tes Danske Lovs611312, da eftersom de andre Hofmænd og Svenne hannem intet uskielligt i andre Maader, veed at paasige og hans Naades Paastand ei heller er geleidet med ydermeere Beviis, at denne Svend noget tyvagtigt Væsen haver bedreven i Hans Naades Gaard, da vides ikke, at denne Anklagede, efter Gaards Rettens 11 eller 12te Artikel straffes kunde, al den Stund, det han stiaalet haver, befindes ikkun at være hans Naades Huusholderskes Møedom, der hverken til heel eller halv Mark Danske Penninge taxeres kunne, men det kiendes for Ret at være, at han efter den pafølgende 13 Art. straffes bør, der er saaledes lindende: Stæl han mindre, end halff Marck, er handveractig, rømme Gaarden, og føris for Porten. Porten og forvises, er hand Dreng eller ikke veractig, da skulle andre Drenge hudstryge hannem, undertagen Hosbonden, hannem efter den 18de Art. benaade vilde. Til Vitterlighed henger jeg mit Ind=Segl. her neden under. Denne Straf kommer nogenlunde overeens med 617832, som i dette omspurgte Tilfælde, ventelig vilde blive Reglen.