Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-02-18
Forord. Denne Afhandling er ikke liden; men den skal blive af og til meddeelt, afvexlende med andre Materier, for ikke at trætte Læserne; den er skreven af een af vore Tiders agtværdigste og gudfrygtigste Mænd og største Astronomer, den berømte Johann Ehlert Bode, og findes i hans Anleitung zur Kenntnis des Gestienten Himmels, 6te Udgave, 1792. Jeg har ingen nyere Udgave at dette saa høitagtede Værk, men jeg skal bestræbe mig for i Klammer at anbringe de nyere astronomiske Jndsigter og Opdagelser, saa vidt mine Evner kunne tilstrække Jeg har ikke læst nogen Afhandling, som har gjort et dybere Jndtryk paa min Siæl, end denne, og det er mit Forsæt, naar min Dødstimkommer, ifald Gud da forunder mig Brugen af mine Aandserner, at læse den, eller lade mig den forelæse, saa at min Siæl kan være giennemtrængt af Følelser for Guddommens Storhed naar det Øieblik kommer, da den skal bringes i en nøiere Forbindelse med mit Væsens Aarsag, Jeg har derfor ikke villet foreholde mine Læsere denne kostbare Gave, og den kan tiene til at udfyld. Rummet i et offentligt Blad, i en Tidspunkt hvori Politiken er mager og de udenlandske Blade opfyldt, med Rygter, opdigtede Beretninger og løse Betragtninger, som man fortæller i det ene Blad for at kunne giendrive i det følgende: Men jeg har en Bøn, og ret en inderlig Bøn til dette Blads Læsere, som er: at De ikke ville ødelægge de Blade, hvori denne Afhandling bliver meddeelt; thi den Tid kunde komme, at de kunne blive ligesaa vigtige at efterlæse for Dem, som jeg antager at Afhandlingen vil blive det formig. Man burde desuden gjemme paa sine Aviser; thi de indeholde mange Ting, som man i Fremtiden ofte meget ønsker at kunne kalde tilbage i sin Erindring. Desuden, hvad den Vest Siællandske Avis angaaer, saa meddeeler den af og til mange vigtige Oplysninger og forskiellige af Naturens og Menneskelivets Gienstande, som ere tagne af de paalideligste Kilder. Hvorfor skulle ogsaa de offentlige Blade blot være bestemte til at tilfredsstille en forfængelig Nyehedslyst, og blotil et Øiebliks Moerskab? Hvorfor skulde det ikke være dem tilladt at meddele en solidere Aandsføde, naar den kun bliver meddeelt paa en almeenfattelig Maade, Ved denne Afhandlings Meddelelse, som har den Egenskab, at den efterhaanden hæver sig fra de simpleste Betragtninger til de høieste og følelsesfuldeste, kommer jeg desuden til at tilfredsstille en Trang for mit Hierte; den at meddele min Tidsalder de Følelser, som opfylde det for Guddommens Storhed, Viisdom og Naade, hvilke opvækkes ved Synet af og Betragtningen over dens underfulde Værker, som omgive os, hvorved den Usynlige bliver synlig for os, da det uendelige Væsen aabenbarer sig i det Naturens Speil, som det fremstiller for vore Blikke. Mine Læsere ville blive overbeviiste med mig om, at der staaer en naturlig Religion ved Siden af den aabenbarede; at Guddommen ikke taler mindre til os igiennem sine Gierninger, end igiennem sine Ord; en Overbeviisning, som ingen bedre har følt end de hellige Mænd, som opsatte disse. Jngen kan fornægte den naturlige Religion uden tillige at fornægte den aabenbarede. Slagelse den 14de Februar 1834. H. Bastholm. (Jeg tilføier, at dersom disse Betragtninger ikke behage Bladets Læsere, saa kan man give mig et Vink derom, jeg skal da strax høre op med dem.) Naar Jordens fornuftige Beboer holder det for Umagen værdt at overbevise sig, paa en fuldkomnere end den sædvanlige Maade, om Guds Storhed ved at betragte Verdens store Bygning, saa fortiener vist ved dette ædle Foretagende, den Jordklode, som for en Tid er anviist ham af Skaberen til en Boepæl, nærmere af ham at tages i Overveielse. (J hvor ubetydelig den end er imod Himlens Hærskarers Mangfoldighed, i hvor ufuldkommen den vist er i Sammenligning med de fleste af disse, saa er dog ogsaa denne indrettet med beundringsværdig Konst og Viisdom; og da vi ere bundne til den, saa maae vi gaae ud fra dennes Betragtning til alle de Betragtninger som vi kunne anstille over den hele Verdens Bygning. Naar Skriften inddeeler alt det som er til, i Himmelen og Jorden, og stiller saaledes det Største og det Mindste ved Siden af hinanden, saa er dog denne Jnddeeling aldeles passende til den Stilling, hvori Jordens Beboere befinde sig.) Jorden er, i det hele betragtet, ingen vidt udstrakt Slette, saaledes som den synes at være for den Tankeløse; men har Figuren af en Kugle, som er trykket sammen ved Polerne; hvilket den menneskelige Skarpsindighed har lært at indsee ved Observationer paa Himmelen og ved geometriske Opmaalinger paa Jorden selv. (Det varede længe inden Menneskene kunde komme til den Jndsigt, at de boe paa et rundt og ikke paa et fladt Legeme, uagtet mangehaande Jagttagelser maatte lede til denne Erkiendelse; Overbeviisningen derom blev klarest for deres Forstand, da Søefarten blev bragt til den Fuldkommenhed at Jorden blev omseilet, og at Skibet, naar det bestandigt vedblev at seile mod Østen eller Vesten, dog tilsidst kom tilbage til det Land, hvorfra det var afseilet. Er det sandt, spurgte Dronningen af Otaheiti Captain Kotzebue, at Jordon er rund, og at man kan reise omkring den Jeg har, svarede han, allerede gjort denne Reise tre Sange. Selv Vilde kan man let overbevise om at Jorden maae svæve frit i Firmamentet, og at der er en stor Plads under den; thi de yttre ofte deres Forundring over, hvorledes Solen kan gaae ned paa den ene Kant og staae op paa den modsatte, og hvor den vel bliver at om Natten. Fornuften maatte desuden snart blive tilbøielig til at indsee, at Jorden maae være et rundt Legeme, som holdes sammen ved en indvortes Kraft og svæver frit i Himmelrummet; thi skulde det forholde sig anderledes, skulde den have en fast Grundvold, saa maatte enten denne være uendelig, eller denne Grundvold dog tilsidst maatte støde til et Jntet, og altsaa ikke hvile paa noget. Et Jndisk Folk fortæller os, at Jorden bæres af en uhyre Elephant; men det glemmer at sige os, hvorpaa denne Elephant da staaer. Denne Erkiendelse, at Jorden er rund og bevæges af en indvortes Kraft, er desuden en meget velgiørende Overbeviisning; da den leder Menneskesiælen til at erkiende den vigtigste af alle Sandheder, den om Guddommens Tilværelse og at finde den begribelig. En usynlig Kraft ligger nemlig i Jorden, som holder alle dens Dele sammen og vedligeholder indvortes Virksomhed. J Menneskets Legeme er en ligesaadan usynlig Kraft, som man kalder Livets eller den organiske, en aandelig Kraft virker i Legemet, som man kalder Siælen, hvor nær ligger nu ikke Tanken, at en usynlig aandelig Kraft, som vi kalde Guddommen, virker i al Verden, og er Aarsagen til dens viisdomsfulde Indretning. Oldtidens Mennesker, som mindre kiendte Verdens Beskaffenhed end Nutidens, maatte derfor have mere Vanskelighed ved at erkiende den sande Guds Tilværelse og lettere forfalde til Afguderiet.) Jordens Omkreds udgiør 5400 og dens Giennemsnit 1720 Tydske (eller astronomiske Mile, som ere noget større end de Danske); dens Overflade er udregnet til 9 Millioner Qvadrat og og dens Volumen eller legemlige Jndhold er udregnet til 2662 Millioner Mile i Cubik eller Tærningform. (Man skulde synes at det maatte være umueligt for Mennesker at udregne dette; men det er det ingenlunde; thi naar man først har overbeviist sig om at Jordkloden har Figuren af en Kugle, saa kan man let, naar man kun kiender Størrelsen af eet Stykke af Kuglen, beregne hvor stor hele Kuglen maae være; men da Jorden er ikke en fuldkommen Kugle; men er høiere i Midten og noget sammentrykt ved sine Poler, saa giør dette Beregningen noget vanskeligere og den forandres noget eftersom Jagttagelserne formeres, saaledes beregner man nu i vore Dage Jordens Overflade til 9,282,066 Qvadratmile og dens tubiske Jndhold til 2659 Mill. Cubikmile. Det Huus, vi Mennesker boe i, er ganske respectabelt og desuagtet en Bagatel imod Universets Storrelse. Solen er henimod halvanden Million Gange større end Jorden og i Sammenligning med de andre Planter er dennes Størrelse kun en af de middelmaadige.)(Det er mærkværdigt, at over de tog tredie Deele af Jordens Overflade er Hav, hvilket er en velgiørende Jndretning baade for at forskaffe det faste Land den fornødne Væde og tillige for at lette Menneskenes indbyrdes Forbindelse med hinanden; paa dette kunne Mennesker ikke boe; men de kunne ernære sig af det. Det er til Forbauselse opfyldt af de utalligste Slags levende Skabninget af de besynderligste, undertiden meest phantastiske og ofte i høi Grad pragtfulde Skikkelser. Jntet er saa uoverkommeligt, og intet opvækker saa megen Forundring, som at studere Havets Beboere; hvor man ved deres Betragtning føler sig giennemtrængt af Beundring over den guddommelige Almagt og Kundskab, Ofte paatrænger sig den Tanke: Afgrunden vrimler af levende Væsneer, de ere udbredte over Jordens Overflade i de meest afvexlende Skikkelser; selv i Jordens mørke Skiød findes de, og selv der i Fløiels Kioler, og Du rene klare Luft, som hvælver Dig saa høit over Jorden, som er saa styrkende, saa oplivende, saa behagelig, især i dine høiere Egne der hæve sig over den lavere Dunsikreds, hvilket man fornemmer naar man bestiger de høie Bierge, skulde Du være som for Beboere, skulde Du være eensom og død, uden naar imellem Ørnen forlader sin Biergrede og svinger sig over Alpernes Toppe, Mon Du ikke er bestemt til at være Aandernes Boelig, i det mindste for en Tid, hvorfra de kunne nedstige til Jorden og betragte Menneskenes Færd og Guddommens Værker her paa Jorderige med en høiere Jndsigt og med en mere levende Følelse end vi Mennesker formaae at giøre det? – Den Jødiske Lærde, Philo, som levede paa Jesu Tider, var af den Mening, at Luften var opfyldet af usynlige Beboere, af Aanderne, (Plychai), hos hvilke intet Ondt klæber, som ved Menneskene; de fortrinligste af dem vare Englene (Logoi), og at Gud betiener sig af dem som sine Tienere til Menneskenes Bedste, for at redde dem fra Fordærvelse og føre dem paa Veien (Forts.) til Viisdom.)