Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-06
Udtog af Lord Erskines Brev til Lord Liverpool. (Fortsættelse; see forr. No.) Hielp og Beskyttelse kunne ikke ydes Grækerne paa samme Maade, som om de vare fraliggende Provindser, der kjæmpe for en Uafhængighed, som omsider endog kunde blive meget velgjørende for Moderlandet (dersom Tyrkiet fortjente at kaldes saa), og uden at fornærme dets Hovedbesiddelser, men her er Striden om Jordbunden, som begge beboe, og derfor maa een af dem fordrives fra Gebetet indtil en vis Strækning, fordi de ikke kunne forblive sammen, undtagen i en saadan Tilstand af mordisk, ubestemt Fiendtlighed, der maa betragtes som en almindelig Plage for hele Menneskekjønnet. Paa hvis Side er nu Retten, naar, efter Besiddelsen af det gamle Grækenland, ved saadanne Midler, dette er blevet saa forfærdeligen mishandlet, at det ikke mere kan beskyttes af Grundsætninger eller Forskrifter, som offentlig Ret nogensinde har antaget eller med Billighed kan antage? – Grækernes Frieiendom, om man saa kan kalde den gamle Nations Besiddelse, indbefattede Thracien, Macedonien, Thessalien, Epirus, Achaia, Peloponnesus og Negropont &c. &c. tilligemed de fleste Øer i Archipelagus, blandt hvis Tal de joniske Øer ere, de kaldes stundom af den Aarsag Jonierne. De vare Herrer over de berømte Stæder, med deres Districter, Athenen, Sparta, Theben, Corinth og Mycæne, og et overordentlig slebet og berømt Folk. Classisk Lærdom, med saa megen Føie opmuntret i alle Lande som uundværlig, udleder sine vigtigste Kilder fra deres ophøiede Overlegenhed i Digtekonsten og Veltalenhed, der, i saa mange Aarhundreders Løb, ikke har fundet sin Lige, og endog i dette Øieblik lade vi dem, der ville leve efter os, for at opflamme dem til de meest ophøiede Følelser, til Foragt for Fare, og til hellig Kierlighed for deres Fædreneland, i deres tidligste Alder studere hines berømte Forfædres Historie, i Tidspunkter, da de ædleste af vore egne levede i Skove. Grækernes Fordring, med Christendommens hele Bistand, paa et frit og uforstyrret Gebet, passende i det mindste til deres nuværende Befolkning, er den meest indlysende i de menneskelige Aarbøger, medens Tyrkernes Herredømme, som overvælder og undertrykker dem, er Usurpation. De begyndte, udvidede og fuldbyrdede deres Ødelæggelse under Bedrageriets Maske, ryggesløst paastaaende, at Himlen havde givet dem det Hverv, at ødelægge Jorden. Har i saadant et Tilfælde Nationerne ikke Ret til, og er det ikke deres Pligt, at angribe Røveren (naar han modsætter sig et billigt Forlig) og give den Undertrykte sin Eiendom tilbage. - Men der er imidlertid Grændser for denne Rets Udøvelse. Vi ere ikke forbundne til at iværksætte et overilet Korstog, som indvikler Lande, medens de just lykkeligviis ere vendte tilbage til en Fredstilstand. - Jeg skulde være den første, der misbilligede et saadant Forslag. Alt, hvad jeg forlanger af den brittiske Regjering, igjennem Deres Herlighed, er en alvorlig, oprigtig og rask Bestræbelse for at formaae vore Allierede til at virke i denne Menneskehedens og Retfærdighedens store Sag, uden at give Anledning (som jeg paastaaer det ikke kunde) til nogen sandsynlig eller rettere sagt muelig Strid, der kunde fortjene Navn af Krig. - Det kan ikke nægtes, at ved saaledes at stille sig i Spidsen for Grækernes Befrielse, vilde vi lægge Grunden til usigelig Taknemmelighed, vinde ved deres tilbagevendende Magt og Handel, medens vi frareve Ørkenen de meest blomstrende Provindser, og befriede fra fornedrende Trældom og smitteende Pest den gamle Verdens ædleste Folk. - Men man har indvendt, at Grækerne ere ikke mindre barbarisk grumme end Tyrkerne. - Jeg vil ikke høre en saadan Beskyldning. - De frommeste Dyr, som Forsynet har sat os over, taalmodige i Arbeide og slikkende den velgjørende Haand, som føder dem, ville, naar de blive galne af Skræk og sporede af grusom Underkuelse, pludseligen forandre alle deres oprindelige Særkjender, og løbe Alt, hvad de støde paa, overende. For at kunne bedømme hvad Grækerne, under en god Regjering, ere istand til at blive, behøve vi kun at kaste et Blik paa hvad de have været. J deres Stammetavler kunne vi finde saa mange Mænd, der aldrig burde have død, uden for at forsvare dem mod Saragenerne, der i alle deres Vaabenskjolde ikke kunne opvise en eneste Mand, der fortjente at have levet. Med Rette kunne vi raabe til saadanne Vantroe med Milton, Løft ei dit Spyd mod Musers Lunde, Oemathians stolte Seiervinder spar! Pindars Huus, end et Tempel og en Borg, Reent til Grunde gik."Men uagtet jeg saaledes har bestræbt mig for, imod mine inderligste Følelser, at forjage fra mit harmfulde Syn Grusomheder, ved hvem de end begaaes, og til Forsvar for de ulykkelige Grækere har bedækket dem med et Siør, som vor ufuldkomne Natur berettiger mig til at kaste over dem, saa maa det dag erindres, at hvad jeg har skrevet angaaende dem, passer kun paa ubetænksom Umenneskelighed, saadan, som den, de, jagede lig vilde Dyr, igjen anvendte paa deres Forfølgere, men denne barbariske Giengieldelse kan ikke blive dem tilgivet, hvis den fortsættes, naar de, som Nation, kjæmpe for deres Religion og Frihed. Det glæder mig, at de ere komne i den Forfatning, at de oprette Hære, at de lægge Grunden til borgerlig Regjering, og jeg føler tillidsfuldt, at de fra nu af ville erindre, at de ere Soldater og Christne. - At vor Jndflydelse vil glippe, naar den med Oprigtighed anvendes, kan jeg ei overtale mig til at troe. Jeg gad spørge dem, der vare Krigens varmeste Talsmænd, og som satte meest Priis paa dens lykkelige Udfald og det høie Trin, hvorpaa den har bragt os, hvad de vilde tænke om det kunde blive draget i Tvivl, at vi vilde blive hørte, hvis vi talte uden Tilbageholdenhed. Ulykken er, min Lord, at vi ikke talte ligefrem den Tid, da mange Umenneskeligheder, der fandt Sted og for en lang Tid maatte paafølge, kunde været afværgede, og jeg frygter for, at vi nu ville være i stor Forlegenhed i at vælge en anden Vei. Jeg er overbeviist om, at det System, som Europas Regjeringer alt for længe have fulgt, var Skyld i, at Menneskehedens og Retfærdighedens store Værk ikke for længe siden er blevet fuldført, og den eneste Hindring for dets alvorlige Udførsel, som jeg kan forudsee, er den, at maaskee vi selv maa betegne adskillige af vore Skridt, i at stille os i Spidsen, for at give det Eftertryk. - Vort Forbund med Porten burde allerede længe have været ophævet, som uværdigt den brittiske Regjering og Nation; og uden at stride om hvorvidt vi paa eengang skulde have hævnet ved Fiendtligheder. deres uhyre Uretfærdigheder, vilde jeg dog, om end ikke en eneste Mand i Engelland var beredt til at understøtte min Mening, paastaae, at det vilde sømmet sig for os, at tilbagekalde vor Ambassadeur fra Constantinopel og afvise saadanne Røvere som vore Bundsforvandte. - Kongen af Storbritannien bør ei kaldes Sultanens Broder, saalænge Scios Ødelæggelse og Gidsler nes Drab ikke ere afsonede. Disse autoriserede Myrderier ere ikke en civiliseret Nations Handlinger. "Deres Blods Røst raaber, lig det første Voldsomheds-Offers, til Gud af Jorden." og Guds Dom bør være et Exempel for de Nationer, som dyrke ham. Lad dem være ustadig flygtige paa Jorden."Man er vedblevet at understøtte den ottomanske Port, som en lovmæssig Souverainitet, der har været Moder til saa mange Uretfærdigheder. - Jeg veed sandeligen ikke, hvorledes jeg bedre kan oplyse Fornedrelsen i en saadan Alliance, end ved at minde Deres Herlighed om, at Maaden, hvorpaa jeg har skrevet om og angaaende Storherren og hans mordiske Divan (han er en Allieret af Storbritannien) er en Overtrædelse, strafværdig ved Anklagelse, og følgeligen, naar Keiser Paul af Rusland havde kundgjort en Ukase, af den fiendtligste Beskaffenhed imod brittisk Jnteresse, vil deres Herlighed dog see af Hr. Howells Stats-Forhører, at en stræng Dom over Keiseren blev betragtet som en Libel Lord Kenyon, der havde Forsædet i Forhøret, havde underrettet Jury om, at det var dens Pligt, at erklære Bogtrykkeren for skyldig, efterdi Keiser Paul var vor Allieret, og efterat have anvendt al den Umage, jeg kunde gjøre mig for ham, blev han dog erklæret skyldig. Lad os nu antage, at en saadan Anklage skulde finde Sted mod min Boghandler, eller mig selv, efter Foranstaltning af den tyrkiske Ambassadeur ved vort Hof, for en Libel over hans Herre, saa skjønner jeg ikke, hvorledes nogen Dommer i Westminster Hall kunde indlede en Jury anderledes end denne duelige Retslærde og store Dommer, jeg har paaberaabt mig; men hvor vilde man finde, i det nærværende Tilfælde (siden Libel Acten) en Jury, der vilde følge en saadan Forskrift, efter største Sandsynlighed ingensteds, og en Frikiendelsesdom i en saadan Forfølgelse vilde ene blive i Historien en af Nationen afsagt Dom mod sin Regjering, fordi den har antaget en saadan Sultan for vor Allieret. (Fortsættes.)