Berlingske Tidende, 1829-04-07
London, den 27de Marts. Vi have tidligere omtalt Underhusets Forhandlinger den 20de, og ville af Overhusets kun anføre en mærkelig Petition fra de irske protestantiske Advocater til Gunst for Emancipationen. Den blev indbragt af Lord Plunkett, og Lord Mountcastle bemærkede imod den, at Bønskriverne havde opsat den, fordi de derved ville tækkes deres Clienter. Lord Plunkett sagde, at dersom dette var sandt, saa beviste det dog unægteligen, at Fleerheden af Eiendomsbesidderne i Jrland var stemt for Emancipationen. Underhuset dannede sig den 23de til en Committe over thecatholie relief-Bill. der fortsattes den 24de. I denne Committee bleve de forskjellige Amendements til Loven debatterede Først Hr. Bankes som gik ud paa at tilstæde Katholikerne Adgang til Embeder, men udelukke dem fra Sæde i Parlamentet den blev understøttet af Hr. Moore og bestridt af Hr. Peel, der gjorde opmærksom paa, at dette vilde forstørre Faren, thi han havde aldrig nægtet, at denne existerede. Det vilde nemlig forstørre Katholikernes Jndflydelse uden at tilintetgjøre det, der holdt dem sammen, og begrundede deres Modstand. Man kunde af Skotlands Union lære hvad der vil skee, naar Katholikerne faae Sæde i Parlamentet. Ogsaa dengang havde man troet, at Presbyterianerne ville danne et eget Partie i Huset, men Erfaring, har lært, at denne Spaadom var falsk, og at de uden Hensyn til religiøse Partialiteter have amalgammeret sig med de bestaaende Partier i Huset. Amendementet blev forkastet med 207 Stemmer, mod 84. Paa et Spørgsmaal af Hr. Moore, hvorledes man skulde faae Vished om et Medlem var Katholik, svarede Hr. Peel, at han jo enten maatte aflægge den for Katholikerne bestemte Eed eller som Protestant den langt strengere ogth of supremacy ; iøvrigt blev den bestaaende Straf i Kraft imod dem, som ikke aflægge den Eed, der ved Loven er bestemt. Hr. Grattan gjorde det Spørgsmaal, om Billen kom dem tilgode, der vare valgt førend den passerede, hvilket Statssecretairen besvarede benægtende, og hvoraf Hr. S. Rice tog Anledning til at bemærke, at han af en vis Person var bemyndiget til at erklære, at han haabede, at Huset ikke vilde tage Hensyn til hans personlige Sag, og derved lægge hindringer i Veien for den almindelige Forholdsregel. (the Standard for 27de siger, at Hr. OConnell reiser tilbage til Jrland uden at prøve paa at tage sig Sæde i Parlamentet.) De af Hr. Batley og Hr. Estcourt foreslaaede Amendements med Hensyn til Udtrykkene i Eden blev ligeledes forkastede. Samme Skjæbne havde et Amendement at Hr. Dundas, hvorved Billen skulle forhindres at udstrække sig til 4de skotske Katholiker. Man forsøgte nu paa, at faae Clausuler i indført, hvorved Katholikerne skulde blive fjernede fra Ministeriet og Cabinettet, men dette blev især bestridt af Hr. Huskisson som fornærmeligt mod det kongelige Prerogativ, at kunne vælge Kronens Raadgivere efter eget Tykke. Jblandt de af Hr. Peel foreslaaede og antagne Amendements var et, hvorved alle Personer, som ere i Ordener, der staae under Paven, ere udelukkede fra Sæde i Underhuset, om de end for øvrigt besidde de dertil fornødne Qvalificationer. Denne Clausuls Overtrædelse skulde paaføre dem den i 41 Georg III bestemte Straf. Billens tredie Læsning blev fastsat til den 27de Marts.