Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-10-26
Stænderforsamlingen i Viborg. J andet Møde foreslog Wulff, at Forsamlingen skulde indgive en Adresse, hvilket Forslag understøttedes af Lüttichau, idet han exempelviis anførte tvende Gjenstande, der passende kunde berøres i dressen, nemlig det ansøgte Laan af den kongl. Kasse til nye Hovedlandeveies Anlæg i Jylland, og det at den jydske Forsamling dennegang er sammenkaldt efter Østifternes, hvilket kunde have skadelig Jndflydelse paa Udviklingen af den jydske Forsamlings Dygtighed. Tang fraraadede en Adresse, fordi der Jntet var at takke for. Ogsaa Tage Müller fraraadede den. Han troede ikke at Kongen ønsker en blot Takadresse, idet han meente, at Kongen uden et saadant offentlig Beviis, som en Takadresse vilde være overbeviist om Forsamlingens Erkjendelse af Alt hvad der er gjort for det elskede Danmark. Skulde Adressen indeholde Mere end Tak, da blev det Petitioner, hvilket ikke burde finde Sted. En Adresse kunde ogsaa uden at indeholde Petitioner bære Forsamlingens Farve, men Farven kunde ikke blive eensartet, og under en broget Farve burde den ikke fremkomme. Hvis ikke hele Forsamlingen kunde være enig i Adressen, forekom det ham heller ikke at den burde gaae ind i Forsamlingens Navn. Schutte ansaae det at være af stor Vigtighed og Betydning, at en Adresse indgaves, da det var den eneste Leilighed, hvor Forsamlingen i Fortrolighed kunde henvende sig til Kongen og udtale hvad der ikke egnede sig til særegne Petitioner. Ronlund var utilfreds med, at Østifternes Forsamling var først sammenkaldt, hvilket ikke stemmede med Jyllands Værdighed; indeholdt hiin flere Talenter, saa indeholdt denne nok saa meget Frisind. Han meente heller ikke, at Adressen skulde være en Takadresse, thi han maatte spørge, hvad Grund der var til at takke, dog vel ikke fordi deres store Petition om en fri Forfatning ikke var værdiget nogen Opmærksomhed, eller fordi Trykkefrihedspetitionen var bleven afslaaet, eller fordi der i det Hele har taget saa lidet Hensyn til deres Andragender; han stemte ubetinget for en Adresse, hvori Forsamlingen udtalte Nationens Ønsker og Anskuelser. Lüttichau forklarede sig nu nøiere derhen, at Adressen hovedsagelig skulde være en Takadresse, hvorimod Black ikke fandt nogen Anledning til at takke, og ikke kunde stemme for en Adresse af Sparsommelighed, idet han nemlig beregnede, at den Tid, Diskussionerne om en saadan vilde medtage, var flere hundrede Rigsdaler værd. Kommissarius anbefalede den roeskildske Forsamlings følgeværdige Exempel, ingen Adresse at indgive, og udhævede det Mislige i at optage Noget i en Adresse, hvorom der kunde være Meningsulighed, da de betryggende Former for alle de øvrige Forhandlinger her ei iagttoges. Som Grund hvorfor Østifternes Forsamling var sammenkaldt først, anførte han den islandske Althingssag, som man havde ønsket expederet med Postskibet i dette Efteraar, hvilket imidlertid ikke kunde skee. Med Hensyn til Ronlunds Yttringer bemærkede han, at Forsamlingen i 1840 ikke havde petitioneret om en fri Forfatning, men kun om en friere Udvikling af Samfundsforholdene, og herpaa havde Kongen svaret ved Meddelelsen om Stænderkomiteerne. Ved det af Kommissarius Anførte fandt Benzon sig overbeviist om, at ingen Adresse burde indgives. Nu udspandt der sig en Debat imellem Sidstnævnte, Lüttichau og Kommissarius, om der i Forsamlingens tidligere Praris var givet en Grund til ogsaa denne Gang at fremkomme med en Adresse. Stiftamtmand Rosenørn fandt Jndgivelse af en Adresse hverken nødvendig eller passende, hvor der ikke dertil er særegen Anledning, ligesom han ikke erkjendte, at det kan ansees for en Adresse, naar ikke alle Udtryk ere eenstemmig antagne af Forsamlingen. Kjøbmand Müller kunde ikke hylde den Anskuelse, at en total Eenstemmighed skulde være fornøden til Jndgivelse af en Adresse. Han havde hørt Flere udtale sig for og imod en Adresse, og kunde ikke Andet end ansee det for Forsamlingens Pligt at indgive en saadan, hvorfor han ubetinget stemte derfor. Præsidenten forespurgte, om noget Medlem fordrede Afstemning paa om Adressen skulde være en Takadresse eller en Adresse i Almindelighed. Roulund, protesterede mod en Takadresse, da han ikke vidste hvad der skulde takkes for, men efter at Flere havde udtalt sig for en Takadresse havde Roulund intet imod, at det overlodes til en Kommittee at udarbeide et Udkast, hvorefter man da kunde see af hvad Farve det var. Rosenørn saae sig tvungen til at gjøre en Reservation, dersom Pluraliteten skulde vedtage at lade nogen egentlig Jndstilling indflyde i Adressen, eftersom ellers Minoriteten maatte blive underkastet en Tvang ved Pluralitetens Beslutning. Kommissarius yttrede, at dersom Grundtonen i Adressen blev andet end en Bevidnelse af Forsamlingens loyale Følelser og der optoges Noget i den, som egentlig er Gienstand for Petition, saa burde den sættes under formelig Diskussion, og Kommissarius maatte da begiere at være tilstede, hvortil han troede at have Ret, en Ret, som han iøvrigt ugjerne gjorde Brug af. Jmidlertid havde Yttringer fra flere Sider givet Anledning til, at han maatte udbede sig en Afskrivt af Adressendkastet, for at han kunde bedømme om han ansaae det nødvendigt at være tilstede eller ikke. J Anledning af Rosenørns Reservation yttrede Rou lund og Koster, at de ikke kunde indsee, at denne kunde have nogen Betydning, idet Pluraliteten maa gjøre Udslaget ifølge Stænderanordn. § 68. Rosenørn meente, at Adresser ikke kunde henføres under denne §, samt at ethvert Medlem, som ikke kunde faae Noget optaget i Adressen, som han meente der burde indføres, maatte være berettiget til at protestere mod Adressens Jndgivelse. Hertil yttrede Ronlund, at hvis han havde forstaaet den foregaaende Taler rigtig vilde denne gjøre Forsamlingen til en polsk Rigsdag, hvor der tilkommer ethvert Medlem et Veto, men saavidt var det ikke kommet. Det blev endelig afgjort med 36 St. mod 14, at en Adresse skulde indgives. (Komittee: Lüttichau, Funder og Fleischer.