Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1831-01-10
J Hr. Woligkis Samtale med Cæsarewitsch (hvoraf en Deel forhen er meddeelt) sagde den Sidste videre: "Jeg ha glemt Alt; men det smertede mig dog, at Revolutionen blev farvet med Blod, og at den pohlske Nation skal kunne anklages for Barbarie. Af Hunger og Kulde have vi været nær ved at omkomme. Pohlakkerne have viist, at Keiser Alexander gjorde Uret i at væbne dem, og de have endog bemægtiget sig de Vaaben, som tilhørte Keiseren. Meest krænker mig det 4de Linieregiments Utaknemmelighed, og at General Szembeck, som havde svoret at føre sin Brigade til mig, ikke holdt sit Løfte. Jægerne, som længst blev paa deres Poster, tillod jeg endelig at gaae over til deres Landsmænd; men jeg gav dem ingen befaling dertil. Beed De General Chlopicki, at han forsyner os med de fornødne Klædningsstykker og Proviant. Hertil svarede Wolizki i det Enkelte, at de begaaede Excesser ikke vare den pohlske Nation i Almindelighed til Vanære, ogsaa i Rusland blev en Forbrydelse udøvet i Begyndelsen af dette Aarhundrede, som ikke var nødvendig for at forsvare et Folkeslags Rettigheder, men som Jngen vil lade falde tilbage paa det russiske Folk. Nøden havde tvunget Pohlakkerne til at forsyne sig med Vaaben paa samme Maade, som Russerne havde forsynet sig med Proviant. Taknemmelighed var vistnok sielden at træffe - ogsaa Napoleons Skjebne gav et Exempel herpaa - men i Almindelighed nærede de Militaire Hengivenhed for Storfyrsten, skjøndt de som Pohlakker maatte forlade ham; General Stembeck havde ikke kunnet holde sit Løfte, fordi hans Tropper vilde marschere til Warschau, og med Beredvillighed skulde han udføre det Ærinde, som Cæsarewitsch gav ham til General Chlopicki. Efterat Fyrstinden af Lowicz et Øieblik havde viist sig i Gemakket, fortalte Cæsarewitsch, for hvilke Savn hun havde været udsat og da hun kort efter i Sideværelset fik et Anfald af Jldebefindende, var Wolizki Vidne til den rørende Omhu og Deeltagelse, som Cæsarewitsch viste hende. Wolizki gik nu over Weichselen, og vendte den følgende Dag tilbage med den Beretning, at Kommandanterne for de pohlske Tropper vilde forsyne den russiske Armee med Levnetsmidler, og at Hospitalerne stode aabne for de Syge; det sidste Tilbud blev dog ikke modtaget. Cæsarewitsch bemærkede, at Pohlakkerne havde valgt de samme Tegn paa Jnsurrektionen som Franskmændene; men Wolizki erklærede, at Rigsdagen, saavidt han formodede, var bleven aabnet i Kongens Navn, og at General Rosniecki og hans hemmelige Politie var Skyld i den hele Opstand. Tilsidst vendte Bladet sig og Cæsarewitsch erklærede, at han vilde beholde ham som Gidsel, hvortil han ogsaa maatte beqvemme sig. Da Fyrstinde Lowicz steeg i sin Vogn, gjorde Cæsarewitsch Korsets Tegn for at velsigne hende, og sagde: "Fortræffelige Kone, Gud beskytte hende, Min Stamherre, Peter den Store, befandt sig ikke i nogen beklagelsesværdigere Stilling ved Pruth end jeg her. Han blev reddet af sin Gemalinde, og saaledes vil ogsaa min redde mig." Wolizki fulgte nu med til Granica, hvor han overtalede en Jøde til at gjøre Allarm, og udbrede, at Pohlakkerne forfulgte de russiske Tropper. Herved opstod en total Forvirring, hvoraf Wolizki betjente sig til Flugten.