Berlingske Tidende, 1834-01-01
Fra den Serviske Grændse, den 6te Decbr. Ved Porten hersker uafladeligen stor Virksomhed, og flere Courerer fulgte efter hinanden til Petersborg. Sandsynligviis har man endnu stedse at gjøre med Englands og Frankriges Reklamationer, der i den sidste Tid skulle være blevne næsten stormende. Det er for sildigt. Da Jbrahim Pascha stod for Constantinopel blev man ørkesløs Tilskuer, nu finder man det besynderligt, at den ved Russisk Hjelp reddede Sultan forbinder sig med Rusland. Den første kunde med samme Ret reklamere, imod den Engelsk Franske Alliance, og vilde i Algiers Besætning finde en kraftigere Grund for krænkede Jnteresser, end den, man søger i Traktaten med Rusland, hvori dog ingen Tredie Mand dirette forulempes. Man skulde næsten falde paa den Tanke, at de Engelske og Franske Ministre, tilskyndede af ultraorthodore Følelser, havde et godt Øje til Jslamismen, eller at de, i Erindringen og berømmelige Korstoge, søgte i Orienten en Bane for deres overspændte politiske Hoveder. Thi efter gammel Skik og Ret er det, mildest talet, upraktiskt, at ville med Magt opstille et Princip, hvorefter man skal slutte Alliancer. Jmidlertid ere de politiske Jntermezzoler skadelige for Porten og Handelen. De have vel ikke Krigens Forstyrrelser i Følge med sig, men heller ikke de Fordele, som Krigen frembyder for Speculationsaanden; de avle blot Mistroe, uden at kunne opnaae det Øjemed, som man i Paris og London forbinder dermed. Det kunde gaae her, som i saa mange Lystspil hos de europæiske Nationer: Bruden vil den erholde, hvem man paa det Heftigste gjorde hende stridig! Alliancen mellem Rusland og Porten vil vorde desto inderligere, jo mere man optræder derimod. Det er allerede ofte bemærket: efter Alt, hvad der er forefaldet, kunde Porten ikke øine nogen Frelse, uden i Ruslands Beskyttelse. Saa lidet end de ottomanniske Diplomater kunne gjøre Fordring paa dybe Kundskaber og stor Fiinhed, saa besidde de dog en vis Jnstinkt af sund Fornuft, der lader dem skjelne det Gode fra det Farlige; og dersom de i Aarhundreder vare vante til i den russiske Nation at see deres Arvefjende, saa have de i den nyere Tid atter forsonet sig med samme. Saavel de, som de Russiske Ministre, have lært at indsee, at der ikke længere er Tale om reent materielle Jnteresser, hvilke man ellers kunde have for Øine i Petersborg, og som laae i de almindelige Begreber, hvilke Keiserinde Catharina havde om Politikens Øjemed; men at det er den moralske Jndflydelse, som man nu tager Hensyn til, netop saaledes bærer Frankrig sig ad i Belgien, England i Portugal. At bestride denne Jndflydelse, vilde være at fægte imod Vejermøllerne, at ville standse Tidens Gang; og dog skeer det. Den Engelske og den Franske Jndustrie kunne derved Jntet vinde; thi saalænge denne spændte Stemning vedvarer, jo større Vigtighed man tillægger Traktaten med Rusland, med desto større Haardnakkenhed vil Porten holde sig til samme, og vise sig ugunstigen stemt mod England og Frankrige, hvilket just ikke vilde være meget gavnligt for de Franske og Engelske Kiøbmænd i Levanten. Admiral Roussin kan bedst dømme herom; det vil ikke have undgaaet hans Opmærksomhed, med hvilken Møje hans NationsHandelstand i de sidste for Maaneder har maattet kjæmpe imod Concurrents der, hvor den fordum nød et Fortrin, som Jngen kunde gjøre den stridigt. Grunden her er let at gjette. De fleste Forretninger udføres for og ved Regjeringen, og denne kan efter Godtbefindende skade eller gavne. Vel er den nu lidet tilbøielig til at vise den Franske Handelstand, særdeles Yndest, thi det var egentlig denne, der aabnede Mehemed Ali Hjelpekilderne, til at kunne erklære sig i aabenbar Oprørstand mod Porten, da den uophørligt arbeidede paa at gjøre Vicekongen endnu mægtigere, og da paa den anden Side, det Franske Cabinet nu slutter sig til det Engelske, for at berøve Porten den eneste Stytte, hvortil den i dette Tjeblik holder sig. Dette vil neppe lykkes. Hvilket Acqvivalent kunde man byde Porten for den Russiske Bestyttelse, og hvor var den at finde Derfor ere alle Anstrængelser og alle Jndskydelser frugtesløse, naar Talen er om at fremvirke en Adskillelse fra Rusland. De Frankiske Kjøbmænd indsee dette, og frygte fremfor Alt det Øjeblik, hvor det kunde komme til alvorlige Sammenstød mellem de store Magter.