Norske Intelligenssedler, 1773-12-22
J Følge den allerunderdanigste Lydighed, som Undersaattere i Almindelighed skylde Monarchen, paaligger det enhver god Borger med Ærbødighed at rette sig efter de Erindringer, som Kongelige Embedsmænd i Medhold af Lovene og til sammes Handthævelse finde fornødent at bekiendtgiøre; men naar Embedsmanden befaler uden anden Hiemmel end Hans egne Jndfald, bør Han ikke undre over, at Hans Ordres optages med en Ligegyldighed, der nærmer sig til Medynk. Bekiendtgiørelser, af denne Art fortiene ikke stort andet end en stiltiende Beundring, men siden Politiemesteren paa en saa offentlig Maade har truet at indskrænke de Rettigheder, som grunde sig paa vore lovligen erhvervede Borgerbreve, have vi for denne Gang troet, at vi ligesaa offentligen burde meddeele Ham vores Besvarelse. Den Sætning: at Haandværksfolk erhverve sig Borgerbrev som Høkere, og derved blive ligesom privilegerede Løsgiængere, vedkommer os ikke. Hoved-Spørsmaalet, bliver, om en Person, der tiener hos en anden Kiøbmand, under et erhvervet Borgerbrev har Tilladelse at drive Handel for sig selv i sin Hosbondes Huus Vi troe med Hr. Fyhns Tilladelse, at vore Borgerbreve ere gandske lovligen erhvervede, i Overeensstemmelse med Loven og denne Byes Privilegier. J Følge Lovens 3 B: 3 C: 1 Art: have vi for samme betalt det fornødne, og Politiemesteren har selv paategnet dem. Stolende paa et saa kraftigt Hiemmelsbrev have vi nu og da drevet Handel for os selv, ikke uden Tilladelse af vore Principaler, der saa at sige fornøje sig over at vi ikke allerne ved den Rontine, Forretningerne forskaffe os, men endog ved Praxis i vores egen særskildte Handel, søge at indhænte den fornødne Jndsigt i den virksomme Deel af Handelsvidenskaberne. Vores Handel er endnu alt for ubetydelig til at den kunde taale de til en boesat Huusholdning fornødne Udgifter. At kiøbe eller leie Gaarde, at etablere sig efter den nu brugelige Maade, at forsyne Boutiqven med det fornødne Oplag af alle Slags Vare, Altsammen for andres Penge; med faa Ord, at glimre som et Stierneskud, og strax derefter at blive usynlig, dertil besidde vi alt for stor Eftertanke, og med denne haabe vi ingen Fornuftig bør være misnøjet. Lovens 3 B: 3 C: 2 Art, har Politiemesteren behandlet paa samme Maade, som om man ved at læse Bibelen ville sætte Fingeren over de Ord man ikke syntes om Nogle Ord har Han beholdt, men for at give dem det forønskte Sving, har Han opfyldt de tomme Mellemrum med Ord af Hans egen Opfindelse. Denne Lovens politiske Fortolkning forekommer os gandske besynderlig, Vi have med jevn Kiøbmands-Forstand læst det heele Capitul igiennem, og ikke kundet skiønne, at den Talemaade: at holde Huus og Jldstæd i Byen, vil sige andet end: at opholde sig i Byen for at giøre og give all borgerlig og Byens Tyngde. Den Tvang, at en ung Kiøbmand skulle strax efter at være bleven Borger, sætte sin egen Huusholdning, uden at vide hvormed Han skulle bestride Udgifterne, stemmer ingenlunde overeens med Lovgiverens godgiørende Hensigt, som ved den allegerede 2den Articul har villet afskaffe den Uskik, at een og den samme Person skulle være Borger i tvende Kiøbstæder tillige. Den Talemaade: at holde Dug og Disk i Byen, som bruges i Christiania Byes Privilegier, Art: 13, viser i Sammenhæng med de følgende Ord, at dermed ikke meenes andet, end Kiøbmandens personlige Ophold og virkelige Nærværelse i Byen. Omendskiønt vi spise ved vore Principalers Borde og opholde os i Deres Huuse, haabe vi at Politiemesteren, paa Grund af Loven, ikke kan tiltale os som uberettigede til den Borgerlige Næring, vore Borgerbreve give os Adkomst til, saalænge vi virkelig ere tilstæde i Byen, og baade personaliter og realiter svare de os vedkommende borgerlige Tyngder. Vi slutte med dette oprigtige Ønske, at Politiemesterens arbejdsomme Omhyggelighed for Christiania Velfærd maatte belønnes med rigtigere Fornemmelser og lykkeligere Opfindelser, hvorved de faldne Priiser paa Byens Gaarde samt Huusleyen igien kunde ophielpes.