Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1836-07-19
Den 11 dennes om Morgenen udstod Louis Aliband sin Straf som Fadermorder paa St. Jacques=Pladsen, uden, som Fieschi, at erholde nogen Eftergivelse i Dommens Skjærpelse. Forud var en Ansøgning om Benaadning, som Hr. Ledru havde vovet at indgive imod den dømtes Villie, afslaaet. Fra Kl. 4 var Retterpladsen og alle Adgange besatte af en talrig Militairmagt. Et Minut for Kl. 5 indtraf Delinqventen, behængt med sort Floren lang hvid Skjorte over Skuldrene og gaaende barfodet i slette Tøfler. Hans Ubøielighed forlod ham imidlertid ikke. Med faste Trin gik han op af Trappen og stod med Ryggen vendt imod Skaffottet, medens Dommen oplæstes, hvilket kun varede to Minutter. Ved de sidste Ord raabte han med høi Stemme: jeg der for Friheden!" Det samme gjentog han, medens Bøddelen surede ham fast til Fald brættet, tilføiende: "Tyranniet døe!" Og Øieblikket fordet dødelige Hug dreiede han sig endnu med Magt til den Side, hvor Tropperne stode, og udraabte: "Adieu mine Brave!" Større Jndtryk end hele Processen og det blodige Skuespil har Politie=Forbuddet imod at meddele Alibands Forsvarstalle (nemlig saa meget som blev holdt og ført til Protokols) i de offentlige Blade gjort, da Man heri seer et Angreb paa Pressen, skjøndt Censuren for stedse er afskaffet ved Chartet, der er Statens øverste Grundlov. Flere Blade efterkom Forbuddet, nogle paa Grund af den Afskye, de selv følte ved Talens Meddelelse, andre derimod, f. Ex. "Messager, indhentede det Forsømte, saasnart de havde overtydet sig om, at Trudselen var lovstridig, eller som "National blot for Forbuddets Skyld." Den nu ministerielle Temps finder Forbuddet uoverlagt, upolitisk og stridende imod Regjeringens Jnteresse, da det er bedre a blive paa den lovlige Bane, end nære deres Mening, som raisonnere saaledes: "Regjeringen skyer Offentligheden den er skrækket og søger sin Frelse i Lovenes Tilsidesættelse følgelig er den svag og uretfærdig - følgelig maa Man styrte den!" Selv det ministerielle Aftenblad "Journa de Paris" og "Moniteuren" af 10 d. finder det raadeligt, at erklære Angivelsen om et formeligt Forbud for urigtigt, og udtyde Politiets Fremfærd blot som en Opfordring. til Redaktørernes egen Anstændigheds-Følelse, ei at publicere en Tale, der har det forhadte Oprørs=Mærke, men aldeles uden nogen tilføiet Trudsel om Straf a. Man beraaber sig ogsaa paa, at Morderen Louvels Tale i sin Tid var langt stærkere og blev bekjendtgjort, skjøndt Con suren dengang fandt Sted. Først nu kappes Man om at læse den saaledes efterstræbte Tale, hvis Begyndelse dog giver Themaet til det Hele naar det hedder: "Aldrig er den Tanke faldet mig ind, at ville forsvare mit Hoved. Jeg kommer, for at bringe dem det paa lige saa loyal en Maade, som De alligevel ville tage det." Jøvrigt forsikkrede han, at han for den 6 Jun(Massakren i Paris) aldrig havde tænkt paa at myrde Ludvig Philip. Men efter den Tid gaves der ingen Repræsentativ-Regjering, men Kongen regjerede allene, som hans Ministre og paastode. Er Kongen Alt - sagde jeg til mig selv - saa er det ogsaa fra ham, at alt Ondt kommer. Desaarsag, som den, der hadede Tyranniet, Massarerne i Lyon og Paris, og alt Ondt, besluttede jeg at oprykke det Onde fra Roden. Naar Kongen erklærer Paris i Beleiringsstand, gjør han sig skyldig i samme Forbrydelse, hvorfor Polignac blev dømt af Pairskammeret. Troer ikke, mine Herrer, at jeg gjør mig til af at regnes iblandt Kongemorderne. Det ligger ikke i Menneskets Natur, at dræbe sine Medmennesker med koldt Blod, som jeg vilde. Jeg har opbudt alle Midler, for at skaffe mig en hæderlig Stilling og at kunne understøtte mine Forældre i deres Alderdom, men Bestikkelsen er saa almindelig, at den ærlige Mand altid bliver en Spillebold for Bedragerne. Bestikkelsen udstrømmer fra Tronen til alle Statsmaskinens Aarer." . . (Her blev han sidste Gan paa Generalprokurørens Befaling med Magt bragt til Taushed af de tilstedeværende Politie=Soldater.) Efter Dommen kunde hans Defensor ei eengang faae Tilladelse til at besøge ham i Fængslet, af Frygt for, at Alband skulde indhændige ham sit Manuskript. En vagthavende Soldat, som blev spurgt, hvorledes Aliband befandt sig efter Døds dommens Forkyndelse, svarede: "altid den Samme Den Karl er af Staal."