Viborger Samler, 1844-07-11
Frankerig. Moniteuren har i sin ikke officielle Deel meddeelt en mærkværdig, den kongelige Families Dotation betræffende Artikel, hvoraf erfares, at man mere end nogensinde for er betænkt paa at forlange af de Deputeredes Kammer specielle Dotationslove for de kongelige Prindser. J denne Artikel hedder det, at Kongen seer sig nødsaget til at optage betydelige Summer i hans faste Eiendomme, at hans Gield dagligen forøges, og at Landets Ære kræver, at Prindserne og Prindsesserne af det Kongelige Huus apanageres. - Denne Artikel har fremkaldt en bitter Ordvexling i Kammeret imellem Lherbelte og Guizot. Da nemlig Guizot paa Therbettes Forespørgsel: om Ministeriet vilde paatage sig Ansvaret for den omtalte Artikel i Moniteuren, havde yttret, at Ministeriet paatog sig Ansvaret, erklærede Lherbette, at hiin Artikel havde i Paris gjort et dybt bedrøvende Jndtryk, og at den var en Fornærmelse for alle dem, der hidtil havde modsat sig Dotationsandragenderne, - en Fornærmelse for Kamrene og for selve Kongedømmet, som man skildrede som nedsænkt i Gield og i en saadan Tilstand, at det ikke kunde opfylde sine Pligter imod Staten og den kongelige Familie. Guizot formeente, at den i Moniteuren indrykkede Artikel ikke indeholdt noget Nyt; Cabinettet ansaae Dotationerne foren god monarkisk Regjering for ligesaa nødvendige som gavnlige; det har imidlertid kun under constitutionelle Betingelser villet gjøre dette Anliggende til Gienstand for parlementarisk Behandling; kun for at oplyse Anskuelserne, var Pressen benyttet. Ministeren afbrødes i nogen Tid ved den stærke Bevægelse i Kammeret; Lherbette lagde Cabinettet til Last, at det ved de bestandige Pengefordringer compromitterede og nedværdigede Kongedømmet. Stedse raabtes der paa Penge, Hvad skal Landet vel tænke omdenne uafladelige Appellation til dets Høimodighed, En det ikke paa en kaad og fræk Maade at vække Misfornøielse, Vide Ministrene endnu ikke, i hvor høi Grad upopulaire de saakaldte Familielove ere, (Bifald fra de yderste Sider; Knurren i Centrerne). Guizot protesterede imod Benævnelsen af Familielove, med hvilket Udtryk man vilde betegne Dotationerne. - Dupin den Ældre endte denne Strid med den Erklæring, at Ministeriet havde handlet uconstitutionelt ved at give den kongelige Familie til Priis i Journaler og Flyveskrifter, førend Kamrene havde udtalt deres Anskuelser om det delicate Spørgsmaal angaaende Dotationer. - Af alle Pariserjournalerne angriber især National Dotationsspørgsmaalet. Denne Journal kan ikke fatte, hvor Cabinettet kan falde paa saadanne Tanker, da Staten befinder sig i saa slette finantsielle Omstændigheder, og har ligeindtil Aaret 1855 disponeret over alle sine Ressourcer. End ubegribeligere er den Nød, hvori Civillisten er stædet, der er i Begreb med at pantsætte i Assistentshuset alle dets Eiendele. Journalen anfører nu, at Hertugen af Orleans fik ved sin Thronbestigelse Tilladelse til – imod hvad der ellers var Skik at disponere over sin Privateiendom; Privateiendommenes Værdi anslaaer Journalen til i det mindste 100 Mill. Fres.; Civillisten erholder 12 Mill. Fres om Aaret; Kron godsernes Revenner beløbe sig til 100 Mill. Fres. Madame Adelaide havde en Formue af 90 (efter andre 150) Mill. Fres, Hertugen af Anmale havde arvet 80 Mill. Fres. Og med en Privatformue af 270 Mill. Fres, klagede man endnu over Armod. – Den kongelige Families Jndtægter i 14 Aar anslaaer Journalen til i det mindste 385 Mill. Fres, og denne Sum var ikke falden i ødsle Hænder, som Moniteuren selv fortæller. Remusat har beregnet den aarlige Udgift med Hensyn til den kongelige Hofholdning til 6 Mill. Fres., altsaa i 14 Aar til 84 Mill. Fres.; hvor ere da de øvrige 300 Mill. Fres, blevne af