Berlingske Tidende, 1830-03-19
London, den 2den Marts. Allerede den 4de Januar d. A. blev een Protocoll angaaende Grækenlands Uafhængighed og Grændser sluttet. J denne Conference beskjeftigede man sig ogsaa med Valget af en Souverain for den ny Stat og begyndte desangaaende en særskildt Protocoll. De tre Hoffers Befuldmægtigede vare alle af den Mening, at blandt de høje Personer, der i Særdeleshed anbefalede sig til de allierede Magters Valg, ingen ved sine personlige Egenskaber og foriale Forhold egnede sig saa meget dertil, som Prinds Leopold af Sachsen-Koburg, og de troede, at kunne være forvissede om, at Grækerne med den største Taknemmelighed vilde modtage ham som deres Souverain. De hindringer, som Protocollen af 22de Marts f. A. syntes at lægge i Veien for dette Valg, bortryddedes ved den Erklæring, at Prinds Leopold ikke var født Medlem af det engelske Kongehuus, altsaa ikke kunde giøre Fordring paa Arvefølge, og derfor var udelukket fra alt Haab om nogensinde at vorde Konge i England. Endskjøndt han ved sin Formæling med Kongen af Englands afdøde Datter, i Kraft af en Parlamentsact nyder de Æresbeviisninger, der tilkomme et Medlem af den Kongelige Familie, saa er han dog ikke Pair af Storbritannien, har aldrig siddet i Parlamentet, eller beklædt et offentligt Embede, som kunde binde ham til England. J financiel Henseende er han aldeles uafhængig, thi Parlamentet, der samtykte hans Ægteskab med Kronprindsesse Charlotte, har voteret en betydelig Pension for ham. Disse Grunde have i Særdeleshed bestemt de Befuldmægtigede fra Rusland, England og Frankrige, til at give deres Stemmer, i deres resp. Hoffers Navn, til Prindsen af Sachsen, Koburgs Valg. De ere fremdeles komne overeens om, at tilbyde ham Regjeringen over den ny græske Stat, med Titel af Grækenlands souveraine Fyrste, og Arvefølge for hans Deseendenter, og anmode ham om at samtykke den herom sluttede Protocoll. I den samme Conference gjorde den franske Befuldmægtigede, paa sit Hofs Vegne, opmærksom paa det Forhold, hvori en Deel af Grækenlands Befolkning staaer til den franske Regjering. Han viiste nemlig, at Frankrige i nogle Aarhundreder har udøvet en særskildt Ret til de Catholikers Beskyttelse, der ere Portens Undersaatter. Hs. allerchristeligste Majestæt holdt sig forpligtet til at overdrage denne Rettighed til Grækenlands tilkommende Souverain, forsaavidt den angaaer den ny Stats Provindser, men Høistsamme forlanger tillige, ved Grækenlands ny Organisation Garantie for Catholikerne paa det græske Fastland, og paa Øerne, at den Beskyttelse, som Frankrige hidtil har skjænket dem, tilfulde erstattes. Denne Fordrings billighed blev erkjendt af de russiske og engelske Befuldmægtigede, og man fastsatte i en Separatprotocoll: at den catholske Religions Bekjender skulle i den ny græske Stat have Ret til uhindret og offentlig Gudstjeneste, efter deres Kirkes Ritus; at deres Eiendom skal betrygges; at Bisperne skulle blive i ukrænket Besiddelse af alle de Functioner, Rettigheder og Privilegier, som de have nydt under Kongerne af Frankriges Patronat, og at endelig, ifølge den samme Grundsætning, de gamle franske Missioners Eiendom skal erkjendes og agtes. Tillige bestemmer denne Protocoll, at alle den ny græske Stats christelige Undersaatter skulle have lige Adgang til offentlige Bestillinger, Embeder og Æresbeviisninger (admissibles a tous les emplois, fonctions et honneurs publics.)