Jyllandsposten, 1840-07-14
Skrivelse fra Peer Degn i Jylland til hans Collega og Medbroder i Herren, Jens Degn, i Sjælland. Heg iler med at tilmelde Dig, kjære Broder, at jeg atter har faaet 200 Underskrifter samlede paa en Ansøgning om, at vi maae beholde vort gode gamle Kirkeritual. Dette var mig ellers denne Gang et besværligt Arbeide; thi uagtet de Fleste paa vor Egn ere gammeldags troende Christne, og uagtet vi have unge gudfrygtige Mænd til Præster, saa spøger dog Vantroen endnu i nogle Hoveder, og ikke faa Kjættere sagde nu som forhen, reentud nei. Endelig sik jeg Tallet fuldt; men her mødte igjen en Vanskelighed. Næsten ingen af Huusmændene eller Fattiglemmerne kunde skrive. Jeg maatte derfor skjære forskjellige Slags Penne, grove, fine og af Mellemsorten, og lade Skolebørnene hjælpe mig med at skrive Navnene. At Ansøgningen bliver bevilget, troer jeg ikke; og skulle vi tale oprigtigt, ønske vi det nok ikke heller. Bliver Biskop Mynsters Ritual indført, maa nødvendig Sognebaandets Løsning, hvorfor vore store Kirkefædre, Hans Høiærværdighed Pastor Grundtvig og Hans Høilærdhed Magister Lindberg, have stredet mandelig i flere Aar, ogsaa blive bevilget. Men naar dette skeer, ville mange gudfrygtige Forældre sende deres Børn til vore Egne, for at blive døbte og confirmerede af vore rettroende Præster, og Hr. Collega kjender nok det gamle Ordsprog, Regner det paa Præsten, osv. Næst nu at fortælle dette, har jeg et andet meget vigtigt Anliggende at anmelde. J vore gudelige Aftenforsamlinger ere Mølleren og Krommanden de ældste. De ere ogsaa Begge meget gudfrygtige Mænd, og næst Præsten og mig de dygtigste til at holde Taler til Folket. Forleden Aften var Præsten fraværende, og Mølleren tog til Orde saaledes: "Det er godt nok, at vi beholde Diævelen med alt hans Væsen og alle hans Gierninger, thi uden Diævel var der ingen Christendom; men der mangler endnu noget i den rette DaabsPagt. Jeg og min gamle Ven, der sidder, (Kromanden nemlig, hans Hoved var blevet noget tungt, saa han havde sat sig ned) ere blevne døbte paa en anden Maade end Børn nuomstunder. Jeg kan godt erindre fra vor Barndom af, at Præsten, naar han skulde døbe Børn, raabte med høi Røst: Far ud, du urene Aand og give den Helligaand Rum. Saaledes døbte Apostlerne de første Christne, og hvorfor skulle vore Børn ikke have samme Ret som de? Hvad kan det ogsaa nytte, at de stakkels Børn love, at de ville forsage Diævelen, naar han ikke bliver jaget ud af dem, Derfor er det min Mening, at vi skulle indgive en Ansøgning om at faae den gamle Diævleforjagelse igjen tilbage. Denne Møllerens Tale hørtes med stor Opmærksomhed, og Alle, baade Mandfolk og Fruentimmer, vare enige med ham. Dagen efter talede jeg derom med vor unge Præst, som meente, at Tingen fortjente at tages i alvorlig Betragtning. Han gav den forresten et fransk eller latinsk Navn, som jeg ikke forstod og ikke kan skrive.) Ved denne Leilighed sagde han mig ogsaa, at den Mand, som havde bevirket Afskaffelse af Diævleforjagelsen, var den samme, der havde forfattet Lærrebogen, som vore Børn i Skolerne plages med at lære udenad. Om den sidste Sag har han ofte forhen talet. Og vi have ogsaa begyndt i vor Skole at afskaffe Brugen af denne Bog, undtagen Bibelsprogene. Heller ikke bruge vi nogen egentlig Bibelhistorie. Præsten fortæller, og jeg fortæller, og Børnene begynde snart selv at fortælle.