Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-12-30
(Jndsendte Artikler.) Det er enhver Dansk bekjendt, hvormeget vore Forfædre have lidt ved den i Aarhundreder herskende Mode, at indkalde eller modtage ofte forsultne Tydskere, som blive fedede her i Landet, og overvældede med Guld og Æresbeviisninger; det er Enhver bekjendt, at i adskillige Perioder bleve de Danske næsten altid tilsidesatte for Tydskere. Disse beklædte de høieste og meest indbringende Embeder; og behandlede de end den rige danske Adelige som deres Ligemand, saae de dog enhver Anden over Hovedet, hviket dog ikke var saa forunderligt, naar man betænker, at Borgeren i Almindelighed var forkuet, og Bonden sukkede under Vægten af Trældommens Lænker. – Hine mørke Tider ere forlængst forsvundne; Frihedens Sal er oprimden, og beskinner den end ikke Alt saa klart, som det var at ønske, have vi endog ogsaa hist og her Reminiseentser, fra en mørkere Tidsalder, tør vi dog haabe, at de meer og meer vilde forsvinde under en viis og faderlig Regjerings Bestræbelser for Folkets Lykke og Tilfredshed. – Det er en saadan Reminiseents, vi i disse Linier ville omtale, nemlig "Kjedelførernes Privilegium. Omtrent i et Par hundrede Aar, have Kjedelførerne (Brabandtere af Fødsel) havt Privilegium til at reise omkring i Landet og udsælge Kobberarbeide. Hvormegen Skade disse priviligerede Udlændinge gjøre Kobbersmedene, især i Provindskjøbstæderne, kan let indsees, naar man betænker den lange, ofte fleeraarige Credit, Kjeddelførerne give, at de faldbyde deres Varer for hver Mands Dør, tage gammelt Arbeide for Nyt osv. Saaledes kan Kobbersmeden ikke bære sig ad. Han maa svare borgerlige Skatter og Afgifter, maa undertiden selv tage sit Kobber paa Credit, og, hvad der er det Værste, kan ikke som hine reise paa Landet og sælge sit Arbeide. Der ere flere Gange indsendt Ansøgninger fra enkelte Mænd, om at erholde Bevilling til at reise om i Landet, for at sælge eget fabrikeret Arbeide; men Bevillingen er hvergang bleven nægtet, og ifølge Rescript af 14de Julii 1734 er det endog paabudt, at Jngen maa nedsætte sig som Kobbersmed paa Landet, rimeligviis foranlediget ved en i hiin Tid levende Kobbersmeds afslaaede Ansøgning. J Aaret 1838 sendte Kobbersmedene en Petition om det Ønskelige i Kjeddelførerprivilegiets Ophævelse til den roeskildske Stænderforsamling, men det førte ikke til noget Resultat. Vi have anført Alt dette for at vise, at Kobbersmedene her i Landet ikke, som mange Andre, have lagt Hænderne i Skjødet, hvor det gjaldt at værne om deres fælles Vel, og skjøndt de endnu Jntet have kunne udrette, tør man dog haabe at den Tid er nær, da denne Classe Borgere ikke længer skal trykkes af Fremmedes nedarvede, forældede Privilegier. Der er i denne Tid indgaaet fra samtlige Kobber smede i Lollands-Falsters Stift en Ansøgning til Kongen om, at Kjeddelførernes Privilegium, der er udløbet til Nytaar, ikke maa blive fornyet, og vi ville ønske, at Ansøgningen maa blive bevilget, saa at herefter Kjeddelforerne, som ere os fremmede, ikke meere skulle trække de Penge ud af Landet, som enhver Fædrelandsven bør ønske at maatte blive tjente af Landets egne Børn. 318. Til Bestyrelsen for Kjøbmandsforeningen i Nakskov. Er en Garver, Sadelmager eller Skomager ikke ligesaa berettiget til at handle med raae Kalve- og Lammeskind, som flere af vore store Kjøbmænds Handelsbetjente, – Svar udbedes.