Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-11-13
(Af Aalborg Stiftstidende.) Andragende til det kgl. danske Cancelli. Vi underskrevne Ane Marie Andersen med Mand og Værge, Alvsbruger Chr. Andersen (Laustsen kaldet) og Dagleier Abraham Jensen, bosiddende i Viborg, tillade os herved underdanigst til det kongelige danske Cancelli at indgive nærværende Andragende, der indeholder en Fremstilling af de os af Hr. Secretair, Borgemester og Byfoged Koefoed i Viborg for en Tid siden tilføiede Retskrænkelser, hvorfor vi fordre ham dragen til Ansvar for Domstolene, og i hvilken Anledning vi tillidsfuldt forvente, at det høie Collegium vil lade træffe de fornødne retlige Foranstaltninger, navnlig ved Beskikkelse af Sættedommer og Skriver til at behandle og paakiende Sagen, eller rettere Sagerne. Vi ere nemlig hver for eget Vedkommende tilføiede selvstændige Rets krænkelser af Secretair Koefoed, saa at Tilfældet processualsk rettest behandles under 2de Retssager, men ifølge den Forbindelse, der er imellem Sagerne, have vi dog ikke taget i Betænkning, i eet Andragende at forestille Sagen i det Hele for det høie Collegium. Først skal jeg, Ane Marie Andersen, da udtale mig over Sagen for mit Vedkommende. – Tirsdagen den 14de Septem der d. A., om Formiddagen Kl. 45, da jeg vilde gaae ud i Marken, for i Anledning af daarligt Veir at hjembringe vor Ko, mødte jeg paa Veien Drengen Erik Tostrup, der sagde mig, at 2de Køer, tilhørende Kammerherre, Baron Bretton, gik løse nede paa vor Mark, og at det var bedst at optage dem, da han tidligere havde hørt min Mand sige, at de skulde optages, naar de krænkede Markfreden. Da jeg kom til vor Mark, traf jeg der de 2de Køer, hvilke jeg optog, hvorefter Drengen hialp mig med at drive dem hjem tilligemed vor egen Ko. Kammerherrens Køer bleve satte ind i vor Stald, vor egen Ko, af Mangel paa Plads, derimod ude i Haven. Klokken var da bleven noget over 5. - Min Mand, der var hjemme ved Køernes Ankomst, gav strax bemeldte Dreng, Crik Tostrup, Ordre til uopholdeligt at gaae op til Kammerherren, for at sige ham, at vi i dette Øieblik havde optaget 2de af hans Køer, som vi maatte bede ham om at lade afhente mod at betale de lovbefalede Optagelsespenge 8 Mk., de samme 8 Mk., som vi ifjor maatte betale efter Kammerherrens Foranstaltning. (Han antraf mig nemlig en Aften, da jeg gik hjem med min Ko, paa en Stillangs med Hegnet af hans Mark, hvilken Stier meget befaren, og hvor jeg derfor troede at kunne gaae, naar Koen ikke græssede, uagtet jeg, da Kammerherren tiltalte mig og bebreidede mig det Urigtige i mit Forhold, derfor bad om Forladelse, maatte vi, som sagt, dog derfor betale 8 Mk.) Drengen udførte strax det ham paalagte Ærinde, ved at berette det til en af Kammerherrens Piger, i Kjøkkenet, og hjembragte han os Besked desangaende. Samme Dags Aften Kl. 8, sendte Kammerherren med en Soldat, der hos ham gjorde Dagleierarbeide, den Besked til min Mand, "at han skulde sætte de optagne Køer i Folden, hvortil denne, der i samme Øieblik stod i Begreb med at kjøre til et Marked svarede: at han ikke kjendte til nogen Fold (en saadan haves nemlig ikke ved Viborg), at Køerne stode i god Behold i Stalden, hvor de kunde staae indtil de bleve indløste Soldaten gik bort med den Besked, og min Mand kjørte til Marked. Omtrent en Time efter, Kl. 9 ½, da Gadedøren allerede var tillukket og nogle af Husets Folk, nemlig Abraham Jensen og Hustru, der bo i den forreste Stue, vare gaaede tilsengs, kom Soldaten tilbage med den Ordre fra Kammerherren: "at jeg strax skulde udlevere de 2de Køer, da han ellers sendte Politiet efter dem, hvortil jeg varede: "at dette turde jeg paa ingen Maade gjøre, inden jeg fik de 8 Mk. i Optagelsespenge, efterdi min Mand havde paalagt mig dette. Soldaten gik da bort og sagde, at nu skulde han bringe den Besked, hvortil jeg svarede: "at jeg ønskede gjerne, at Politiet snart kom, da jeg vilde tilsengs. Om trent en Times Tid derefter, da Klokken var 10 (hvilket jeg veed deraf, at Vægteren dengang udenfor vor Dør raabte, at Klokken var 10, og er den da 101), kom Politimesteren, Secretair Koefoed, og med ham Kammerherrens Karl, den ovenfor omtalte Soldat jeg gik ud og lukkede Døren op, hvorpaa han med Soldaten traadte ind i den Stue, hvor Abraham Jensen og Kone laae i Sengen. Efter at Politimesteren havde spurgt mig, om det var her, Christen Laustsen boede, om han var hjemme, og om han havde optaget Kammerherrens Køer, og jeg havde besvaret disse Spørgsmaal, opfordrede han mig til strax at udlevere de optagne Køer, hvortil jeg svarede: "at dette turde jeg ikke for min Mand, forinden jeg havde faaet Optagelsespengene, de 8 Mk., som vi maatte betale ifjort. Herover blev Politimesteren meget opbragt, og tiltalte mig saaledes: "Men jeg siger, Du skal Satan gale mig udlevere dem, og det øieblikkelig; veed Du, hvem jeg er(og i det Samme rev han sin Frakke op og viste mig Politi Tegnet.) Du skal i Hullet, dersom Du ei strax udleverer dem. Du har jo taget dem paa Kammerherrens Eiendom; det er ligesaa fuldt, som om Du havde stiaalet dem." Da jeg sagde, at dette Sidste ikke forholdt sig saaledes, hvorimod jeg havde optaget dem paa min egen Eiendom, spurgte han, om jeg havde Vidner derpaa; idet jeg hertil svarede: "at jeg havde en Dreng til Vidne derpaa, erklærede han: "at det var det Samme som Jngenting". Da nu Politimesteren vedblev med sine Trudsler, imod mig (jeg blev 2de Gange truet med Hullet, 3: Arrest), skubbede til mig, idet han sagde: "See nu Du krasser af og udleverer Køerne strax, ellers skal jeg (atter en drøi Eed) løfte under Dig, – havde jeg ikke længere Kraft til at modsætte mig denne Blanding af physisk og Politi=Myndighed, og skubbet af ham igjennem Stuen, gik jeg ud i Stalden, ledsaget af ham og Soldaten, løste Køerne, som Soldaten tog og trak bort med. Ude i Stalden vedblev Secretairen med sine Skjelsord: "Du er jo en Tyv, det er ligesaa fuldt som Du havde stiaalet Køerne; det er dog mærkeligt, Du turde optage Kammerherrens Køer. Da jeg var ganske betagen og syg af Skræk, turde jeg eller kunde jeg ikke længere svare, og maatte finde mig i denne ærekrænkende Tiltale, saa meget meere som Svar derude fra min Side rimeligviis havde fremkaldt Brug af Politistokken, hvilket kunde have været saa meget betænkeligere, som jeg var og er frugtsommelig. - Soldaten gik af Bagdøren bort med Køerne, uden at jeg derfor fik eller den gang blev tilbuden en Skilling i Optagelsespenge, hvilke man troede at kunne slippe for at betale, under det for mig krænkende og i Strid med Sandheden værende Paaskud, at jeg skulde have taget Køerne paa Kammerherrens egen Mark. (Senere, nemlig Torsdagen den 23de September, da Politimesteren var kommen til en anden Anskuelse af Sagen, lod han min Mand kalde til sig og tilbod ham Optagelsespengene, 8 Mk., men som denne, efter hvad der da var passeret, ikke vilde modtage.) Politimesteren søgte fra Stalden samme Vei som han var kommen, nemlig igjennem Stuerne, for derfra at gaae bort, og fornærmede mig derefter ikke videre, uden forsaavidt han ved senere at slaae Abraham Jensen, uforvarende gav mig et Slag af Stokken.