Viborger Samler, 1846-06-04
Den 27de Mai høitideligholdt Hr. Pastor Schjødt, Sognepræst for Verninge Menighed i Fyen, sit halvthundrede Aars Embedsjubilæum. J denne Anledning havde Hs. Maj. allern, udnævnt Jubellæreren til Consistorialraad; Sognets Repræsentanter overrakte ham en Sølv-Sukker vase og en Snuusdaase med Jnskription: "Fra erkjendtlige Sognemænd, Laurids Skau har i "Hemp. Av." bekjendtgjort, at han aldrig har eller har villet holde den Tale, som refereredes i nævnte Blad (hvoraf den senere er optagen i denne Tidende). Han siger ibl. A.: "Da det var et lille ubetydeligt extemporeret Foredrag, saa fandt jeg det ikke Umagen værd at nedskrive samme strax; og nu er det allerede glemt igjen, saa det er umuligt for mig at giengive Ordene. Kun Saameget veed jeg - og alle Tilstedeværende ville deri være enige med mig - at jeg aldrig har omtalt til Ex. Justitsraader af 6te Rang osv., og at jeg overhovet har sagt noget ganske Andet, end det Refererede, Rendsborger Wochbl. erklærer, at det ikke seer sig istand til at meddele sine Læsere den af det opløste borgerlige Artilleriekorps til Hs. Maj. Kongen indgivne Promemoria. Den sidste Side af Kieler Corr. er næsten heel hvid. Det hedder i Apenrade Ugeblad, Efter at de Nordalbingiske Dag- og Ugeblade, "Kieler Korrespl." med iberegnet, gjentagen havde yttret, at adskillige Stormagter vare uvillige til at indlade sig paa nogenslags Garantier i Henseende til vor Statseenheds- og Arvespørgsmaal, efterat de derpaa med største Sufficanse havde erklæret, at der ikke vilde blive meddeelt Stænderne noget om disse høistvigtige Anliggender, kommer nu Korresp. og fortæller, at vor Regjering, efter paalidelige Beretninger, overalt ikke har gjort direkte diplomatiske Skridt, hos flere fremmede Magter, men paa en indirekt Maade har overbeviist sig om, at det franske og engelske Kabinet vare ikke ugunstigt stemte for Statseenheden eller idetmindste en fælleds Arvefølge i samtlige danske Stater, hvortil den hessiske Linie ansees som arveberettiget. Derimod skal en tydsk Stormagt have bestemt erklæret, ikke at kunne tiltræde disse Anskuelser, og en anden nordisk Stormagt skal, uagtet de bestaaende Familieforbindelser, idetmindste ikke billige Fastsættelsen af de vestlige Magters Anskuelser. "Korresp." mener, at der saaledes vanskelig kan ventes en bestemt Erklæring fra Regjeringen til Stænderne, men at sandsynligviis disse meest vigtige Statsanliggender kun kunne omtales i almindelige Udtryk med Henviisning til et Arrangement i Fremtiden. Man kan tydelig mærke paa Korresp." at det har kostet det megen Overvindelse at melde hvad det har gjort, og at det forbereder sig til videre, det vistnok ikke kjærkomne, Meddelelser. Hvad Yttringen om den tydske og den nordiske Stormagt angaaer, de er den rimelig kun en hjemmegjort Trøstelse for Een og Anden. Hvilken af alle Tydsklands store og smaa Stater vilde ikke falde i Staver, naar Prætensioner, som de der her fremsættes, skulde tages til Følge, og i hvilken tydsk Stat vilde de vel blive taalte?" (Hemp. A.) Tvende folkelige Petitioner fra Nordslesvig, den ene om Jndførelse af Jagtfrihed, den anden om en friere Communalforfatning, ere til Hs. M. Kongen i Begyndelsen af denne Maaned indgivne af den slesvigske Forenings Formand, Laurids Skau, paa hvis Foranstaltning og ved den øvrige Bestyrelses Bistand disse Petitioner for et Par Maaneder siden bleve udsendte i de forskjellige nordslesvigske Amter for at erholde Godseiernes Underskrifter. Skjendt mange af de udfærdigede Exemplarer ei vare vendte tilbage, men endnu circulere i mange Egne, saa troede man, da Stændernes Sammentrædelse er nær, ikke længere at turde lade de Ønsker, som udtales i disse Bønskrifter, være ubekiendte for Hs. Maj. for det lykkelige Tilfælde, at han i sin Viisdom maatte finde Anledning til at forelægge Stænderne Lovforslag, sigtende til at forbedre de trykkende Tilstande, hvorunder Folket der i Hertugdømmerne lider, og hvorom det for Tronen udtaler sig i hine Jndgivelser. Men have disse Petitioner ved Overrækkelsen til Kongen saaledes ikke medbragt alle de Underskrifter, som en længere Frist vilde have forskaffet dem, saa er det Antal, som de i den korte Tid af nogle Uger have erholdt, dog Beviis nok for, at de udtalte Ønsker ere almindelige, og at Kongen vil erhverve sig et varigt, taknemligt Minde ved at imødekomme dem. Forsaavidt Petitionerne vare undertegnede ved Jndgivelsen, talte den om Jagtvæsenet 1471 Navne, deels fra Haderslev, Aabenraa og Tønder Amter, deels fra Als, den anden om et friere Communalvæsen talte kun 1175 Navne, fra de samme Egne. Det er interessant at iagttage, at Petitionen om Communalvæsenet ikke kan holde Skridt med Jagtpetitionen i at erhverve sig Underskrifter. Vi ere – bemærker "Dannevirke" – tilbøielige til at ville søge Grunden til dette Særsyn i den Omstændighed, at Præster, Sognefogder, Kirkeværger og Communalbestyrere paa Landet, hvis Stilling giver dem en vis Autoritet over den øvrige Befolkning, muligen paa sine Steder fraraade at underskrive denne Petition, der synes at være farlig for den bestaaende gode gamle Jndretning, hvori hine Embeds= eller Bestillingsmænd spille en anseelig, vigtig Rolle.