Aalborg Stiftstidende, 1838-04-18
Blandede Efterretninger. I den nordlige Deel af Hertugdømmet Slesvig circulerer følgende Petition, paa hvilken man søger Underskrifter: Til den høitærede Stænderforsamling i Slesvig! Vi Undertegnede henvende os ærbødigst til den slesvigske Stænderforsamling med Bøn om, at den vil antage sig og hos Kongen understøtte vort inderlige Ønske: At vort danske Modersmaal, saa snart som muligt, maa blive indsat i dets naturlige Rettigheder og blive gjort til Embeds= og Rets til Kirke= og Skole=Sprog i den dansktalende Deel af Hertugdømmet Slesvig. Det synes overflødigt at anføre Grunde for, at vi ikke ønske at tiltales i et Sprog, som vi ikke forstaae. Det synes os ogsaa klart, at Enhver maa kunne indsee, hvorledes Forvirringer, Misforstaaelser, Uordener og Forsømmelser hyppigt maae finde Sted, hvor Borgeren taler et andet Sprog end Embedsmanden og Dommeren, hvorledes Aandssløsved, Uvidenhed og Mangel paa Kundskab om Gud og hans Ord maae være fremherskende der, hvor Modersmaalet er banlyst fra Kirke og Skole, og at under saadanne Forhold Kjærlighed og Tillid mellem Foresatte og Undergivne er umulig, men Oplysning og Dannelse maae gaae Krebsgang. - Desuagtet er det bleven paastaaet, ja man har søgt at indbilde os selv, at vi ikke ønske nogen Forandring i denne Tingenes Tilstand, og vi maae næsten befrygte, at det er lykkedes at bibringe Hs. Majestæt samme Mening, da Allerhøistsammes Villie, tilkjendegivet i et Circulair til den Gottorpske Overret af 19de Jan. 1811, mat i de til Hertugdømmet Slesvig henhørende Districter, Amter og Øer, hvor der tales Dansk, skal det danske Sprog ogsaa efterhaanden almindeligt indføres ved Gudstjenesten og Skoleunderviisningen, ved Retterne og alle offentlige Forhandlinger, forsaavidt de nuværende (1811) Embedsmænd, ere det danske Sprog mægtige." - endnu efter 27 Aars Forløb ikke er bragt i Udførelse. For desaarsag at forjage enhver falsk Forestilling om denne vigtige Sag, som maaskee kan have afholdt Hs. Majestæt fra at inddrømme os den naturligste af alle borgerlige Rettigheder, som ingen andre af Landets Børn savne, erklære vi hermed paa det Høitideligste, at, ligesom vi elske det Fødeland, vor Herre gav os, saaledes er ogsaa vort Modersmaal os dyrebart, saa at vi i for ingen Priis ville bytte dette bort for noget andet, og at det stedse har været vort inderligste Ønske, at dette vort Modersmaal i alle vore Anliggender maatte blive det offentlige Sprog. - At dette Ønske ei blev offentligt udtalt førend den forrige Stænderforsamling, har ingen anden Grund, end at det nu til denne Tid først blev os muligt at foredrage det som et fælles og almindeligt Forlangende, og naar vi, med tilsyneladende Langmodighed have fundet os i en Tilstand, over hvilken vi nu føre saa lydelige Klager, saa skeete det kun fordi vi trohjertigt formeente, at det nu engang var et Kors som ikke skulde eller kunde lettes fra vore Skuldre, og hvilket vi altsaa med christelig Taalmod maatte bære. Men vi tilstaae ærligt, at vi ikke meere have denne Tro, og at derfor den Ringeagt, med hvilken vort Sprog og vi i samme behandles, efterhaanden oprorer os, ligesom de Uleiligheder, som denne Tilsiersættelse medfører, forekomme os utaalelige. Men, saa stærk er vor Kjærlighed til Modersmaalet, saa inderligt vort Ønske, at beholde det i Fred, og saa stor er vor Frygt for, at det i Tidens Løb ved List eller Magt kunde berøves vore Efterkommere, at vi, uagtet vi, som Landets Jndfødte, ansee det for en uomtvistelig Ret, at vort Modersmaal ogsaa bruges i alle offentlige Anliggender, og omendskjøndt vor Selvføielse krymper sig ved at trygle, hvor vi troe at have en Ret til at fordre, dog henvende os til enhver af dhrr. Deputerede med den Bøn, at de ville antage sig os som Betrængte, der trænge til en saadan Forbon, eller at de idetmindste ei ville arbeide imod os, naar en holhjertet Folkeven, i Forsamlingen træder op for at tale vor Sag." NordSlesvig i Foraaret 1838.