Den Vest-Sjællandske Avis, 1825-01-01
Den Vest-Siællandske Avis, eller: DENTS. Ugeblad. Slagelse. Fan for landske Historie. uden, og indenfor tigste Nyeheder. Dagens vig Redigeret af Pastor Ridder Bassholm. Drykt og forlagt af Peter Magnus, 111 Aarg.) Løverdagen d. 1. Januar 1825. (No. 1.)Med Kongelig allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdømmene. Aanden ved Jlissus. (Garera skylder det gamle Grækenland sin nærværende Kultur, oc denne oprindelig er udgangen herfra, & Crokenland var Staden Athen Culturens og Smagens Hovedsæde; i Midten af denne Stad laae en stor Høi ved Navn Acropolis, som var i Oldtiden, ligesom nu, Byens Fæstning, hvorpaa et prægtigt Tempel var opført til Gudinden Athenes Dyrkelse, hvilket blev kaldet Parthenon og hvoraf der endnu staae mærkværdige Ruiner, Rede i Dalen, hvor det nærværende Tiden, ligger sees endnu imod Sønden herlige Søkker, som ere Ledninger af den Olympiske Jupiters Tempel, og syd derfor vinder Fløden Jlissus, som kun er vandrig i den regnfulde Aarstid. Hvilken Aften er ikke denne, Hvo har kiendt den skrækkeligere. Stormen hviner igiennem de høie Plataner, de bukke sig ned til Jorden, ligesom de følte Elementernes Herre nærme sig; Regnen skyller med i Strømme, som alle de Taarer, Hellas har fældet i saa mange Undertrykkelsens Aarhundrede, vare blevne paa et Sted forsamlede. Vilde gaae Havets Bølger, og Skummet lyser i den tilvorende Nats Mørke, Klageskrig høres fra Stranden og Naturens Oprør er saadan, som den rædsomme Dag var forhaanden, paa hvilken den Alretfærdige vil fremkalde Jordens syndefulde Slægter for at modtage Dommen fra sin Throne. Men du sagtnes vilde Storm, J standse, J Nattens nedskyllende Taarer, J Havets brusende Vande aftage i Eders Heftighed, Mørket fordeeles; de tykke Skyer, som bedække Himmelen, af skilles, og svagt frembryder Du i Din Skiønhed, Du Himlens natlige Lys, og lader dine Straaler, trænge frem imellem de skumle Skygger. Hvor Maanen staaer bleg og sørgmodig over din høie Tinding, majestætiske Parthenon, Du Konstens og Geniets herligste Minde, Pericles Stolthed, Phiblas udødelige Hæder, Melancholsk udbreder sig dens Lys, over de beundringsværdige Levninger af Oldtidens Storhed. - Mørket bedækker enhun den Dal, hvori Athens Bygninger ligge skiulte i deres nærværende Ringhed, og kun en eensom Straale lister sig stille og ligesom frygtsom til Hovederne af de endnu i Dalen staaende Søiler af den Olympiske Jupiters gamle Tempel. - Hvor passende er ikke dette Mørke til din nærværende sørgelige Tilstand Athen, Du Geniets føderige Moder, Du Konstens pragtfulde Vugge, Hvi staae J tankefulde og sørgmodige i dette Mørke, J de unge Herver for det gamle Grækenlands Frihed, Du Odyssens, som ligner din Navne i Mod og i Snilhed! Du Maurocordato, som har valgt Oldingen Nestors forsonende Viisdom til dit Forbillede, Du Botzaris, som med Achilles letkodede Hurtighed har saa ofte styrtet dig ind paa dit Fædrenelands Fiender, Du Gouras, som Miltigdes lig, udsøgte dig Marathons Sletter til Seierens Valplads! J Canaris og Miaulis, som af Themistoles lærte at Fædrenelandets Frelse skal søges bag de bevægelige Træemure! – O J Helenes Mængde, som ikke beskiæmme den Jordbund, der gav Eder Livet Hvi see J saa tankefulde og tvivlende op til det svage og natlige Lys, som udbreder sig over Athens høie Slot og til de høie Ruiner, som hæve sig over den mørke Dat Vender Eders Blikke mod Sønden og betragter det Syn, som viser sig for Eder ved den voxende Jlissus Vande, De vendte deres Blikke derhen og der viiste sig for dem et underfuldt Syn. - Som en Støtte af Taage hævede det sig op af Floden. Den steeg altid høiere indtil dens Hoved naaede op over Acropolis høie Mure, da forandrede Støtten sin Skikkelse og antog en Lignelse af et menneskeligt Væsen; men dens Hoved erholdt et Udseende som et Væsen, der var opløftet over den menne skelige Naturs Svaghed; Det hævede sig op i Maanens dæmrende Lys, som det vilde nærme sig til dette himmelske Legeme. Det løftede sig op over Parthenons eensomme Søiler, og tabte sig i det store Himmelrum, og det jordiske Billede og det himmelske Syn smeltede ind i hinanden. Vilde gik Skyerne forbi den underfulde Skikkelse i den tause Nat. En Skygge vandrede imellem Skyerne, Alexander den Stores Billede lig; Skyerne slyngede sig sammen foran den i forunderlige Forviklinger, og Skyggen ilede med et draget Sværd efter dem. Tause stode de Græske Helte i Dalen og beskuede det underfulde Syn med en gysende Forundring; da var det som et Vink udgik til dem fra det oplyste Parthenon, og de toge Mod til sig at bestige det. De saae nu ikke længere de himmelske Syner; men deres eget Syn havde faaet som en himmelsk Udvidelse; det kom dem for, som de svævede over de høie Søiler, som Hellesponten og Bosphoros laae klare for deres Blikke, og som to Keiserstæder viiste sig for dem; den ene beliggende i Nordens øde og kolde Egne, den anden imellem to smillende Verdensdeele og imellem to stolte og rigtbeladte Have. De saae nu Havet reise sig vildt og utæmmeligt og Stormen bestige dets Ryg og fare ind paa den ene af disse Keiserstæder, som snart laae begravet under dets Bølger, og de henvendte deres Blikke til den anden; da opgik der røde Jldsluer over den og den sank ned i Gruus og Aske. Da var det som en Stemme løb til dem fra Jlissus mørke Vande, og de saae derhen, da stod Skyestøtten over dem og Stemmen gik ud fra den og sagde, naar Elementerne forene deres Virkninger, da opfyldes den Eviges Hensigter, og Støtten sank langsomt ned i Floden, og Maanen udbredte sin Klarhed over den, og Flodens Bølger væltede sig i dens Straaler. De vendte Blikket endnu engang hen mod Norden og hvad saae de? – En herlig Keiser stad med Korsets Tegn paa dens Tindinger, hævede sig majestættisk op af Gruset, og Asken og Jldsluerne faaes ikke længere. Da klirrede det i deres Sværde, og de saae op, og de faae sig staaende ved Parthenons Fødder; de vilde endnu engang skue hen over den oplyste Dal – da slog Kl. 12 og Aaret 1825 begyndte.