Aalborg Stiftstidende, 1833-09-30
Hvad vilde nu de ved den londonske Conference repræsenterede Magter, De vilde umodsigeligt forhindre en almindelig Krig, der var bleven en Krig om Principer, og dog tillige indtage en Stilling, som om denne Krig var uundgaaelig. Medens man talte om Afvæbnelse, som en i hele Europa almindelig følt Nødvendighed, bragtes flere Soldater paa Benene, end nogensinde i Keisertiden, og Laanene forøgedes som Hærene. England alene holdt fast ved sit strax efter Slaget ved Vaterloo antagne Besparelsesystem, og hvo, som i denne Anledning beskylder det for Uforsigtighed, har ikke forstaaet det. Sandsynligviis maa Rusland, Preussen og Østerrig have gjort Aftale angaaende den Stilling, de for Fremtiden agte at indtage; ellers vilde de ikke have havt Noget at sige hverandre, som de tvende andre Magter ikke maatte høre. Hvad Rusland angaaer, kan man ikke være i Uvished; thi medens det tog Deel i de blondonske Conferencer, confiskerede det Polens Nationalitet, og tiltog sig Protectoratet over Tyrkiet; det vil derfor betragte Magten som det eneste Middel til at løse det store Problem, med hvilket Europa nu i 3 Aar har brudt Hovedet. Om Østerrig gielder dette ikke, idet samme navnlig hmere holder Jtalien besat end virkelig besidder samme, ikke heller om Preussen, der ved en almindelig Kamp let kunde mis sine Besiddelser; desuden have begge disse Magter no: at bestille med det constitutionelle Tyskland. Man tor derfor formode, at de 3 Monarkers Sammenkomst ikke vil medføre noget umiddelbart Resultat; men eensk Virkning har den dog allerede havt, som synes og nyttig fordi den var nødvendig: den har gjort Ende paa det Blændværk om en europæisk Eenhed. Den hidtilværende utaalelige hykkelske Tilstand har ophørt, og de Magter, der saa sig udstødte af Rangen under Navn af de smaa, ville nu begribe, at de kun kunne redde deres Uafhængighed derved, at de rive sig løs fra hine store Magter. Følgen heraf vi være den, at Rusland, Østerrig og Preussen paa den en Side, England og Frankrig paa den anden, ville kunne raadføre sig om de almindelige europæiske Anliggender, jo - om muligt - vedligeholde Freden paa en mere passende Maade, end det har været Tilfældet i deres hidtilværende Forbindelse, i hvilken de hemmelige Interesser spillede en større Rolle end de, der offenlig debatteredes. Aldrig har vi betragtet den saakaldte europæiske Ligevægt som et System, der var de Krige værd, som ere førte under Paaskud af at opretholde samme; desuagtet synes en vis Ligevægt mellem Europas Kræfter efter Omstændighederne at være ønskelig, og netop nu synes det Øieblik at være forhaanden, da man, maa stræbe efter samme. Naar man gjensidig har Bebreidelser at gjøre og Besværinger at føre, kan et Forlig lettere afstedkommes, naar hine aabent fremsættes end naar man paa begge Sider skuffer hinanden med hykkelske Venskabs=Forsikkringer. Behøves der til et saa miserabelt Resultat som det, der hidtil er opnaaet, at holdes Millioner Soldater paa Benene, Hvorledes kan man smigre sig med det Haab, at bringe Folkene til Rolighed ved Tilfredsstillelse af deres materielle Jnteresser, naar næsten i alle Stater Militair=Etaten alene opsluger Beløbet af de offentlige Afgifter, Naar Europa aabenbart deler sig i tvende Feldtleire, naar alle de stridende Jnteresser ærlig fremtrædet ligeoverfor hinanden, saa vil disse endelig kunne jevnes, detil være nu med det Gode eller med Vaaben Magt. Skulde det komme til en Krig, hvori der handles om Principer, saad ere Rollerne fordeelte. Det Greyske Ministerium har i sin Autobiografi selv anerkjendt denne Fordeling. Denne Erklæring i den engelsk ministerielle Autobiografi er saameget vigtigere, som den betager Nationerne den Frygt, som man fra den anden Side søger at indgyde dem, ved at foreholdes dem de franske Erobringer i Republikens og Keiserdømmets Periode som et Skrækkebillede. Da nemlig en lignende Fryg for det fjernere insulariske England ikke er tænkelig, saa vil ethvert enkelt Folk see sig istand til, som uafhængig Stat, at vælge sine Bundsforvante med fuldkommen Frihed. Naturligviis vil da det Forbund blive meest søgt, som baade er villig og istand til at beskytte, uden at undertrykke. Først da vil man ikke længere med Rette kunne spørge. Hvormange Magter vil der for Fremtiden gives i Europa Schweiz.