Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1831-12-02
Tydskland. Syntes Forbundsforsamlingen længe at slumre, da giver den nu desto kraftigere Livstegn fra sig. J sit 38 Møde den 10 Novbr. har den fattet en Beslutning, ifølge hvilken Forbundsregjeringerne erindres om, at de, indtil en definitiv Presselov udkommer, gjensidigen have forpligtet sig til at gaae frem med aarvaagen Alvor i Opsynet over de i deres Lande udkommende Aviser, Tids= og Flyveskrifter; samt at den kongelig danske, hertugeligeholsten lauenborgske Gesandt er udnævnt til Medlem af Kommissionen angaaende Presseloven. Videre er i det 39 Møde den 19 Novbr. besluttet som følger: "Forsendelsen og Udbredelsen af det i Strasburg udkommende Blad. Det konstitutionelle Tydsk landt forbydes i alle tydske Forbundstater. Dobbelt interessante blive under disse Omstændigheder nogle i Fkrittische Blatter der Børsenhalle med anstændig Beskedenhed, fremsatte bemærkninger. En Forbundsbeslutning - hedder det - maa, som enhver anden Lov i en konstitutioneStat, være Gienstand for frie Prøvelse, og kun mod Overtrædelse af Loven bør Man stræbe at væbne den offentlige Mening. Uden at ville gjøre et Angreb paa Forbundet, er det unægteligt, at der nu fordres en Ærefrygt og en Underkastelse mod det og dets Beslutninger, som ingensinde Reiseren eller det tydske Rige gjorde Fordring paa. Dengang blev det anseet som Ret og Pligt for tydske Mænd at optræde ogsaa mod Keiserens Anmasselser. De til Forbundsdagen Afsendte ere jo dog i konstitutionelle Stater kun Subdelegerede af Ministrene, som kunne kræves til Regnskab for Stænderne. Forbundsbeslutninger kunne altsaa ikke berøve Folkene Rettigheder, som ingen Minister kan berøve dem. Dette gielder især om tydske Statsborgeres almindelige Petitionsret, som forhen endog er erkjendt af Forbundsforsamlingen selv. Jndskrænkes da Statsborgernes Deeltagelse i deres Fædrelands Jnteresser, griber Frygten for, at en udvortes Fare skulde true det konstitutionelle System, stedse mere om sig, saa bør de konstitutionelle Regjeringer endelig i Forening løfte Stemmen, og at dette vil skee, derfor borger Repræsentanternes Aand, som paa en værdig og besindig Maade slutter sig til Folkets. Ogsaa har Stændeforsamlingen i Hessen=Cassel indgivet en hermed overeensstemmende Begjering til Regjeringen. Lad da ikke Tydsklands Skjebne beroe paa nogle faa Fyrstetjeneres Godtbefindende, thi Fyrsterne selv kunne vi dog ikke tilskrive aldeles utydske Hensigter, Om Wienertraktaten kan siges det samme som i sin Tid om den vestphalske Fred: at den havde ikke gjort nok for Tydsklands Frihed. De forestaaende Yttringer ere meest uddragne af den badenske Deputeredes, Dr. Welkers Tale, helliget, de ædle tydske Mænd i begge Landene Hessen. Til Slutning anføres Johannes Müllers Ord i hans Furstenbund: en lille Stat er forloren, naar den kun afgiver en eneste Haarsbred af sin Rettighed. Blive end Stemmerne talte, saa have de dog ikke samme Eftertryk, og det gaaer som da Philip af Macedonien fik Stemmen i det amphictionske Raad. Men en saadan Jndflydelse kan hverken Preussen eller Østerrig ville erhverve sig; begge Stater kunne kun finde deres Fordeel ved at befordre Oplysning og sande Borgerdyder; da ville deres Magt og Flor være til Held og Sikkerhed for Alle &c.