Corsaren, 1844-11-01
Kortfattet Fædrelandshistorie. Tilegnet de grundige Roskildske Stænder. Første Capitel. (Jndtil Odins Død.) Der var en Tid, da Danmark var et ulykkeligt Land. Solen havde endnu aldrig belyst nogen Leerbesk, og Selveier Lydersen havde endnu ikke gjort de Danske opmærksom paa Viisdomsord; det største Mørke og den største Uvidenhed svævede over Norden. Havde Blok Tøxen levet den Gang, da havde han ikke havt nodig at lade sig nøie med Titlen "en ikke uberømt Videnskabsmand", nei, saa kunde han ligeftem have kaldt sig "en berømt Videnskabsmand", og det var ikke faldet noget Menneske ind at sige ham imod; men det er da ogsaa mange hundrede Aar siden. Vore ældste Forfædre vare Cimbrerne, som tidlig vare bekjendte for at lave Mad, hvorfor det ogsaa indtil Dato har været deres vigtigste Bestilling, og i gamle Dage blev den stedse Høvedsmand, som kunde spise mest. Teutonerne, som boede i Holsten og det fydlige Slesvig, vare derimod bekjendte for at være nogle frygtelige Mennester, der rykkede Træer op med Roden og frydede sig ved Krig; formodenlig maa den schleswigholsteinske Race nedstamme fra dem, siden de endnu ville prove paa at oprykke det danske Sprog med Roden. Historien begynder forresten med en stor Folkevandring imod Syden. Hvad der egenlig har været Grunden dertil, derom er man endnu uenig; dog formoder man, at det maa have været en stor Oversvømmelse; thi Udkastet til den nye Trykkefrihedslov var jo endnu ikke bekjendt den Gang. Uagtet man altid taler om vore Forfædres Mod og Tapperhed, saa seer man dog, at næsten allevegne, hvor de ere komne hen, have de faaet Prygl; det blev da ogsaa Resultatet af Cimbrernes og Teutonernes Tog mod Jtalien. Den romerske Generalfeltmarschal, Hr. Marius, slog dem paa Flugten, og der faldt en saadan Mængde Teutoner, at man brugte deres Been til at bygge Gjærder af, da Grosserer Owen endnu ikke havde fundet paa at male Been til Gjødning: Schleswigholsteinerne skulde virkelig paastaae deres Arveret til disse Been. Det kan vel neppe mangle dem paa Documenter i den Henseende, og de kunne nok faae "Berlingske" til at udregne Benenes Antal, hvormange der skal være af voxne Teutoner og hvormange af Børn. Naar vi have sagt, at der ingen Leerbeck var, saa maa det ikke forstaaes saaledes, som om slet Jngen havde Magten, som om der slet Jngen var, for hvem Folket behøvede at være bange; jo der var en Politidirecteur, som hed Odin. Han var halv Gud og halv Menneste, og det nuværende Politi kan bevise, at det nedstammer fra Odin derved, at det ogsaa halvt bestaaer af Mennesker. Politikammeret hed Asgaard og Politibetjentene Aser. Denne Benævnelse bruges endnu undertiden om den sidste Slægt, kun med en forfalsket Udtale. Fra denne Politidirecteur Odin nedleder Skjoldungstammen sin Herkomst, og det er formodenlig derfor, at Skjoldungerne og Politiet altid have staaet hinanden bi med Raad og Daad. Ovin maa imidlertid ikke have havt det saa godt som Leerbeck; thi han blev kjed af at leve, og bad sine gode Venner om at stikke ham ihiel, hvortil de, da han var deres Leerbeck, naturligviis strax vare villige, og han døde da, efterat man havde tilføiet ham ni Stik, hvilket beviser, at Odin ikke har været nær saa stærk som Skipperen paa Fiskerqvasen ved Knippelsbro, der har faaet mange flere Stik, og ikke er død endnu. (Fortsættes.) - De Folk, der have paataget sig at rose Holst's "Gioacchino", ere i en mærkelig Forlegenhed. Man troer undertiden at have den kongelige Commissarius, for sig. Vi leverede i sidste Nr. Uddrag af "Berlingske" og "Kjøbenhavnsposten". Om "Aftenbladets" Kritiker Hr. 1 (Chillian?) er bleven færdig med sin Anmeldelse, vide vi ikke; men vi formode, at han endnu er beskjæftiget med en indledende Afhandling om Grækernes Dands og Romernes Musik. "Fædrelandet" derimod er færdigt, har overstaaet Besværligheden. Det kneb. Til det første Nr. efter Opførselsen kunde Anmeldelsen ikke blive færdig, og blev derfor lovet til det næste Nr. Men Anmelderen havde overvurderet sine Kræfter, forgjæves tyggede han sin Pen og bandede baade Holst og "Gioacchino" i sit Hjerte - han kunde ikke. Tilsidst maatte han dog bide i det sure Æble, og Anmeldelsen kom, efter hele otte Dages Forløb. Men endnu i selve Anmeldelsen gik han nodig til Lovtalen, han har søgt alle mulige Paaskud til at udsætte den. Først kommer en Spalte med Undstyldninger for Opsættelsen; dernæst en Spalte om Kong Joachim Murats Liv og Levnet. Der standser Anmelderen et Øieblik, nu har han ingen Undskyldning meer, han tænker da: "Man kan lligesaa godt springe i det, som krybe i dett, han raaber: "Det er etn smuktk Drama, der er een "ypperlig" og een "smuk" Act, og det Hele er et "harmonisk Hele". Men man skal dog sige noget Mere, man skal give sig et videnskabeligt og critisk Anstrog. Derfor vedbliver Anmelderen: Det er et ypperligt Sujet, Digteren har valgt: Murats Herredømme og Forjagelse. Hvilken Fortjeneste af Hr. Holst at have fundet Murats Navn i Historien! Men Murat er dog ikke Stykkets dramatiske Hovedperson, eftersom han ikke "driver Handlingens Hjul", det er Giovannina. Men hun er dog heller ikke Dramaets Hovedperson, thi "hun tildrager sig meget mindre Jnteresse end den, der hviler paa Gioacchino (Murat) selv." Carlotta er heller ikke dramatist; thi hun kommer slet ikke frem paa Scenen, og det, som ikke sees i et Drama, er ikke dramatisk, alle de andre Personer ere blot skizgerede. Stykket taber endvidere i Jnteresse, fordi vi ikke see Murat i det vigtigste Øieblik (i dette Øieblik, Revolutionens, er nemlig hele Scenen - tom). - Desuagtet er Stykket; et "harmonisk Hele". Som sagt, det kneb; men det lykkedes dog; thi "man kan hvad man vil". - Striden om den Bieringske Magisterdisputats er nu kommen til et Punct, hvor den minder og Ciceros Fortælling om de to Advocater, som begge bade om, at deres Clienter maatte tabe Sagen. Hr. Biering havde i "Berlingske Tidende" fortalt, at han under Disputatsen havde en "Clique" imod sig, at Hr. Steen ved sin Adfærd fremkaldte Larm og Støi, og at Hr. Rudolph Møller paa en mindre honnet Maade var optraadt imod ham. Alt dette er sandt; men hvad nytter det Hr. Biering i Hovedsagen, mod Beskyldningen for Plagiat? – Paa den anden Side taber Hr. Steen Sagens Poinie af Syne, indlader sig paa Hr. Bierings beskyldninger, som Alverden veed ere sande, og kalder dem Løgn. - Derfor har Hr. Biering indstævnet ham for Forligelsescommissionen, men vil formodenlig igjen tage videnskabelig til Orde og forsvare sin tabte Magistergrad med, at Hr. Steen ogsaa har havt et Uheld, idet hans Disputats nylig en bleven kasseret. Det vil være et godt Argument for Hr. Bierings egen Dygtighed! Saaledes ville formodenlig disse store Mathematici vedblive at give Forestillinger i den experimentale Physik, navnlig over det Spørgsmaal: Hvor reen hver af Dhrr. bliver ved at sværte sin Modstander.