Berlingske Tidende, 1836-03-22
Statsgjelden. Den første Gjenstand, der nævnes i den Udsigt over de danske Finantsers Stilling i Aaret 1835 som indeholdes i den ovennævnte Beretning, er Statsgjelden. Denne Gield opgives til 1ste Januar 1835 at udgjøre 127,362,000 Rbd. Sølv og 2,443,000 Rbd. Sedler, altsaa omtrent 130 Millioner. Af denne Gjeld udgjør Renterne for Aaret 1835, 4,775,000 Rbd. Sølv og de bestemte Capitalbetalinger 961,000 Rbd. Til disse tvende Udgifts-Poster er i Oversigten over Finantsernes Status i 1835 opført en Udgiftspost af i Alt 5, 736,000 Rbd. Sølv. Derimod siges Staten, at eie i Activar, som ere henlagte til Statsgjeldens Forretning og Afbetaling, 21,634,000 Rbd. Sølv og 655,000 Rbd. Sedler, altsaa noget over 22 Millioner Rbd. Men disse Activer erklæres udtrykkeligen for at være ikke lige sikkre eller lige frugtbringende, og en Deel af dem siges at bestaae i saadanne Statseiendomme og Krav til offentlige Jnstituter, hvoraf for Tiden ingen Renter eller Pengeindtægt haves. Derfor er det samlede Beløb af Activerne kun antaget at give i Gjennemsnit 2 Procent Rente aarligen, og Jndtægten af samme er under Oversigten over Finantsernes Status kun opført med 440,000 Rbd., istedetfor at den, naar Activerne gave 4 pCt. i Rente, vilde give en aarlig Jndtægt af 880,000 Rbd. Som en Følge deraf ynes Activerne heller ikke, i Relation til Gjelden, at kunne ansættes høiere end til det Halve af den angivne Størrelse eller omtrent 11 Millioner. Om Statsgjelden siden Freden er tiltaget eller aftaget, derom indeholder hiin Beretning ingen Oplysning. Det laae ogsaa, kan Man sige, udenfor Øiemedet med hiin Beretning, der kun gaaer ud paa at meddele en Forklaring over Statsgjeldens og Statsactivernes Størrelse ved Begyndelsen af Aaret 1835. Jmidlertid synes en saadan Oplysning væsentlig nødvendig, naar man skal erholde en fuldstændig Kundskab om Landets Finantsvæsen. Dersom det nemlig forholder sig saaledes, som neppe kan betvivles, at Statsgjelden ved de senest gjorte Laan er betydeligen forøget, og at de Summer, der saaledes ere optagne, ikke ere anvendte alene til Jndløsning af ældre under ufordeelagtigere betingelser, afsluttede Laan, men tildeels til dermed at dække det aarlige Deficit i Landets Jndtægter, da vil dette saameget mere gjøre det nødvendigt at tænke paa Jndskrænkninger i Statens Udgifter. Det være mig tilladt i denne Anledning at bemærke Følgende. J Thaarups Statitiske Udsigt over den danske Stat i Begyndelsen af Aaret 1825, et Skrift, der i dette Punkt udentvivl kan ansees paalideligt angives Statsgieldens Størrelse i 1814 til 122,900,000 Rbd.; i Aaret 1816 til 110,000,000 Rbd.; og i Aaret 1817 til 106,687,000 Rbd., deels Sølv og deels rede Sølv. Samme Skrift, viser, at der senere i Aaret 1819 er optaget et Laan af i Alt 14,570,000 Mark Hamborger Banko eller omtrent 9,000,000 Rbd., til Sikkerhed for hvilket Laan, som blev gjort i 2 Afdelinger, blev stillet til specielt Pant Domainerne saavel i Hertugdommet Slesvig og Holsteen som i det egentlige Danmark. J Aaret 1821 blev efter hvad samme Skrift indeholder, gjort et nyt Laan i Engelland paa 3 Millioner Pund Sterling eller omtrent 27 Millioner Rbd., og senere er, som bekjendt, i Aaret 1825 stiftet et andet Laan, i Almindelighed kaldet det Wilson ske Laan, paa 5 Millioner Pd. Sterling eller omtrent 46 Millioner Rdlr. Det sidste Laan, der bev optaget i tvende Afdelinger, blev fornemmelig stiftet for dermed at indløse de ældre ufordeelagtigere Laan, men det er almindeligen antaget, og neppe uden Grund, at ogsaa endeel af dette Laan er anvendt til dermed at bestride Statens løbende Udgifter, saaledes som dette ogsaa maa antages at have været Tilfældet med idetmindste en stor Deel af de tvende tidligere i Aarene 1819 og 1821 optagne Laan. Derfor seer man ogsaa, at Statsgjelden i den ovennævnte Beretning nu angives at udgjøre et Beløb af henved 130 Millioner, istedetfor at den, efter det nysnævnte Skrift, i Aaret 1817 kun udgjorde henved 107 Millioner hvorefter den altsaa i en Tid af 17 Aar, under den dybeste Fred, er voxet med 23 Millioner, altsaa langt over 1 Million aarligen. Det er naturligt, at Folket med den største Urolighed betragter den saaledes med hvert Aar stigende Gield. Dersom denne Gjeld tildeels er gjort, for dermed at dække de aarlige Udgifter, maa man saameget mere ønske, at disse Udgifter maae vorde indskrænkede, som det ellers vil være nødvendigt at gribe til nye Laan for at bringe Ligevægt mellem Statens Jndtægter og Udgifter. Men at et saadant fortsat Laanesystem ikke kan andet end bringe Fordærvelse over Landet, behøver vel ingen nærmere Udvikling. Allerede nu er Landet i en betydelig aarlig Underballance, men skulde det være Tilfældet, hvad der er høist sandsynligt, at der i de foregaaende Aar er tilskudt betydelige Summer aarligen af den i Behold værende Deel af de sidste optagne Laan, for dermed at bestride de løbende Udgifter, saa vil det aarlige Deficit blive langt betydeligere, end det ved første Øiekast viser sig, og Jndskrænkninger i Statshuusholdningen blive saameget nødvendigere. Statsudgifterne ere i de senere Aar snarere tiltagne end aftagne. Have disse Udgifter altsaa i de sidste Aar ikke kunnet bestrides uden ved Hjelp af de optagne Laan, saa er det klart, at Staten er i en langt større aarlig Under ballance, end den ovennævnte Oversigt over Finantserne i 1835 synes at antyde, og dette kan, naar man ikke vil vedblive at gjøre nye Laan, kun forhindres ved at indskrænke Stats udgifterne, da man, som nedenfor nærmere skal blive udviklet, ikke kan tænke paa at forøge Skatterne og Afgifterne. Oplysning om Anvendelsen af de sidste Statslaan, og en nøiagtig Fremstilling af Gjeldens Af- og Tiltagen siden Freden, synes saaledes at være et aldeles nødvendigt statistisk Datum, for at komme til fuldstændig Kundskab om Landets sande finantielle Tilstand. En saadan Oplysning kan det heller ikke være vanskeligt for Regjeringen at meddele. Rescriptet af 9de Februar 1816, hvorved Directionen for Statsgjelden og den synkende Fond blev oprettet, indeholder nemlig iblandt Andet, at Directionen skal forfatte et aarligt Statsgjeldsreglement, som bør være færdigt og forelægges, Kongen hvert Aar inden den 10de Marts, og indrettes saaledes, at Statsgieldens Aftagelse fra Aar til andet deraf kan sees, hvorhos Directionen er paalagt ved hvert Aars Slutning at foredrage Hans Majestæt Beløbet af de Jndtægter, den i samme Aar har havt under sin Disposition, af hele Statsgjelden, saaledes som den til den Tid befindes, af de Renter, som deraf i samme Aar ere betalte, og af de Afdrag, som derpaa ligeledes i samme Aar ere skete. Da saadanne Beretninger og Stats gieldens Størrelse maae antages aarligen at være afgivne, vil der uden Vanskelighed kunne meddeles Stænderne Oplysning om, hvorvidt de nye Laan udelukkende ere anvendte til Statsgieldens Formindskelse, eller om de tildeels ere anvendte til at dække de løbende Udgifter, og i sidste Fald, hvor stor en Deel af de sidst optagne Laan da dertil er anvendt. Da der ikke kan tænkes nogen rimelig Grund, hvorfor Regjeringen skulde ville unddrage Stænderne en Oplysning, der er af største Vigtighed for at bedømme, om Landet hidtil har været, og, da Udgifterne ikke ere formindskede, fremdeles vil ange 11 Danmark, de Venders og Gothers, Hertug til Slesvig, Hol Kaa St........... være istand til, med de aarlige Jndtægter at bestride de aarlige Udgifter, saa bør Stænderne formeentlig andrage paa, at en saadan Oplysning maa vorde dem meddeelt. synes saameget nødven Denne Oplysning digere, naar man betænker, at Staten, siden Fredens Slutning har andensteds fra havt meget betydelige extraordinaire Jndtægter, som ere anvendte til at bestride de løbende Udgifter, men som nu ere ophørte. Ved Fundationen for Rigsbanken af 5te Januar 1813, hvorved der, forat sætte Statens rystede Pengevæsen paa en varig og urokkelig Grundvold, blev i Bankhæftelsesafgiften paalagt Landet en Gield, der med den Forandring, den er undergaaet ved Octroien af 4de Juli 1818, kan ansættes til over 30 Millioner Rigsdaler, blev det derhos bestemt, at der af de 46 Millioner Rbd. Sedler, som Banken maatte sætte i Omløb, skulde forbeholdes Finantserne 15 Millioner som en Hjelp til overordentlige Udgivter, hvilke 15 Millioner efterhaanden i større eller mindre Summer skulde afgives til Finantserne efter Kongens nærmere Bestemmelse, hvorhos der endvidere, til Reservefond for Finantserne, blev henlagt en Sum af 10 Millioner Rigsbankdaler Sølvværdi i uopsigelige Obligationer, hvilket Beløb imidlertid ved Octroien af 4de Julii 1818 § 12 blev nedsat til 7 Millioner, hvilke Obligationer Banken havde at udstede, samt til hvis Forrentelse og Afdrag den af sine Jndtægter skulde afgive efter Fundatsen af 5te Januar 1813 §. 6, 600,000 Rbd., men, ifølge Octroien af 4de Juli 1818 § 12, 420,000 Rbd. aarligen. Ligesom de førstnævnte 15 Millioner Rigsbankdaler inden meget kort Tid efter Rigsbankens Oprettelse vare optagne og for brugte, saaledes er ogsaa Reservefondet af de 7 Millioner i indeværende Aar aldeles udbetalt. Landet har saaledes siden Freden, foruden den Gield, der er paalagt Samme ved Bankens Oprettelse som Bankens Grundfond, udredet, foruden et høist betydeligt Rentebeløb, – Millioner til Statens løbende Fornødenheder. Naar hertil lægges en vist ikke ringe Deel af de senest gjorte Laan, der maa antages anvendt til samme Øiemed, og ligeledes som nedenfor skal blive viist, et betydeligt Beløb af offentlige Stiftelsers Midler, der maa antages forbrugt til Statens løbende Udgifter, vil det vise sig, at en Sum af en overordentlig Størrelse er tilskudt for at vedligeholde Ballancen imellem den aarlige Jndtægt og Udgivt. En saadan Tilstand kan og tør ikke vedblive, og vi bør holde os overbeviste om, at Hans Majestæt Kongen, naar han oplyses om Rigets forvirrede Finantsvæsen, ikke vil undlade at befale, at der skal tages de hurtigste og virksomste Forholdsregler til at bringe Ligevægt igjen tilveie imellem Statens Jndtægter og Udgifter. Et Hovedmiddel hertil er, om jeg ikke feiler, at Statsgjelden aldeles udtræder af den Forbindelse med Finantserne, hvori den for Tiden befinder sig. Vel ere der tvende særskilte Bestyrelser for Statsgielden og for Finantserne, nemlig for den første Directionen for Statsgielden og den synkende Fond, og for de sidste de Deputerede for Finantserne, og vel er det ved Rescripterne af 9de Februar 1816, hvorved disse tvende Collegier bleve oprettede, bestemt, at der til Betaling af Statsgjeldens Renter "forlods skal af Statens aarlige Jndtægter henlægges saameget som behøves og desuden, ved Siden af den synkende Fond en aarlig Sum af 1,500,000 Mark Hamborger Banco til Afbetaling paa Gjelden, foruden hvad der ved Fundatsen for Rigsbanken. af 5te Januar 1813 og senere Bestemmelser i samme Øiemed er fastsat, men desuagtet er der udentvivl endnu en nærmere Forbindelse imellem Statsgjelden og Finantserne, end der med Hensyn til begges Tarv kan ansees ønskeligt. Naar den nysnævnte Oplysning om Anvendelsen af de sidste Statslaan maatte blive meddeelt, vil det deraf formeentligen blive klart, at Statsgjeldens Forøgelse tildeels er skeet for dermed at understøtte Finantserne, istedetfor at det ovennævnte Rescript af 9de Februar 1816 netop vil, at det, der ved Gjeldens Afbetaling spares i Renternes Beløb, skal anvendes til yderlige Afdrag paa Gjelden, hvorfor det blev gjort Statsgjeldsdirectionen til Hovedpligt at sørge for at faae forrentet og afbetalt at Statens indtil Udgangen af Aaret 1815 paa dragne Gjeld. Ogsaa selve den nu meddelte Oversigt over Finantsernes Tilstand i 1835 viser, at der ingen saa nøiagtig Adskillelse finder Sted imellem Statsgjelden og Finantserne, som Lovgivningen synes at hjemle. Denne Beretning indeholder nemlig en særskilt Forklaring over den Deel af Finantserne, der er henlagt under Statsgjelds-Directionen, og en særskilt Forklaring over den Deel, der henhører under de Deputerede for Finantserne. Men i den sidste føres til Jndtægt Renterne af de Activer, der henhøre under Statsgjeldsdirectionen, samt Afdrag paa disse Activer, og atter til Udgift Renter af Statsgjelden og Capitalafdrag paa samme. Men hverken denne Jndtægt eller Udgiftspost synes at henhøre under Finants deputationen. Naar der er henlagt Activer til Statsgieldens Forretning, saa maae Renterne af disse og de Afbetalinger, der skee paa Samme, og som begge skulle være til Statsgjeldens Dækning, være Finantserne vedkommende, hvilket ogsaa maa gjelde om de andre Stats-Jndtægter, der maatte være bestemte til Statsgieldens Forretning og Afbetaling. Disse bør, om de ogsaa maatte passere igjennem Finantserne, ikke føres til Jndtægt i Finants budgettet, ligesaalidt som Renterne af Statsgielden og Afdraget paa denne bør føres til Udgift under samme. De henhøre under Statsgjeldsbudgettet, og have intet med Finantserne at gjøre, naar først en Adskillelse imellem disse to Autoriteter skal finde Sted. Som Sagen efter hiin Beretning viser sig, synes det, at Finantserne maae sørge for Betalingen af alle Statsgjeldens Renter og Capitalafdrag, og der er Jntet, som viser, at der til Statsgieldens Forretning og Afbetaling er normeret et vist Beløb, og at det er ved Hjelp af dette, at Gjelden forrentes og afdrages. Det bør i denne Henseende ikke oversees, at skjøndt det i Statsgjeldsbudgettet, hvor Activerne nævnes og angives til henved 22 Millioner, tilføies, at disse ikke alle give Renter eller Pengeindtægt, og at det samlede Beløb af Activerne derfor i Gjennemsnit ikke kan antages at bringe høiere Rente end omtrent proCt., er dog dette Rentebeløb, der saaledes ikkun er calculatorisk og maaskee maa taale en betydelig Reduction, med denne Størrelse ligefrem taget til Jndtægt i Finantsbudgettet, hvis Underbalance altsaa vil faae en Forøgelse, hvis det maatte befindes, at disse Activer for Aaret 1835 ikke gav en saa stor Sum i Jndtægt. Jmidlertid har dog Regjeringen selv tidligere, som bemærket, anseet en fuldkommen Adskillelse imellem Statsgjelden og Finantserne for ønskelig, og det kan vel heller ikke kaldes i Tvivl, at en saadan Adskillelse af mange Grunde er aldeles nødvendig. Men Stændernes Forsamling bør udentvivl, ikke indskrænke sig til at andrage paa en saadan nøiere Adskillelse imellem Statsgjelden og Finantserne, men den bør, efter min Formening, gaae videre, og til Landets Vel anholde hos Hans Majestæt om, at Statsgjelden maa sættes under Nationens umiddelbare Bestyrelse og gjøres ligesaa uafhængig af Finantserne, som Rigets Pengevæsen, nu er det under Nationalbankens Bestyrelse.