Den Vest-Sjællandske Avis, 1815-07-08
Oversigt af Dagens Nyheder. Ordsproget siger: "at alt er ikke tabt, naar man kun ikke taber sit Hoved;" at det kan forstaaes paa to Maader, og at man, naar dette kun ikke tabes, ikke allene, ikke taber sit Liv, men ikke heller saa let sin Lykke og endnu mindre sin Berømmelse; har Dagens Begivenheder stadfæstet i Napoleons Exempel, naar man med Rette dadler Herskesyge, Misbrug af sin Magt og Udgydelse af Menneskeblod, saa lad os dog tillige ikke forglemme at beundre Heltemod, store Jdeer og Aandsnærværelse i det kritiske Øjeblik, at man har Lov til at beundre disse Egenskaber hos den faldne Helt, berettiges man til, naar man heri har den højttænkende Hertug af Wellington til sin Forgænger, som har skrevet til sin Moder Lady Mornington, at Bonaparte, leverede Slaget med uendelig Duelighed og fægtede med udholdende Tapperhed; jeg anfører dette, tilføier Hertugen, ikke for at tilskrive mig nogen personlig Fortjeneste; tøi Seieren er kun at tilskrive en overlegen physisk Magt og de Brittiske Soldaters uovervindelige Standhaftighed. – De Franske sige i deres udførlige Beretning om Slaget, som de benævne efter Landsbyen Mont St. saan: at det efter 8 Timers Fægtning syntes at være afgjørende vundet, uagtet Cavalleriet havde begaaet Feil i at angribe for tidlig, hvilken Feil de Franske saa ofte har begaaet; da et Angreb af de Engelske Ryttere bragte en Uorden tilveie og nu en panisk Skræk og en pludselig Uorden udbredte sig, hvorved Armeen kom i den skrækkeligste Forvirring (en saadan panisk Skræk udbredte sig ogsaa Friedrich den Stores Armee i Slaget mod Russerne ved Kunnersdorff og forvoldte ham efteren næsten vundet Seier et fuldkomment Nederlag). Napoleon fægtede med største Mod, saalænge Slaget var tvivlsomt, da det var tabt, reed han pludselig bort, og ingen vidste, hvor han var blevet af: hvad gjorde han nu han tilte af al Magt til Paris og var den første, som meldte der sit Nedertag. Fra Valdpladsen til Paris er 30 Mile. Den 18de var Slaget og efter saadanne Strapadser var han dog i Hovedstaden den 21de om Morgenen, han lod bekjendtgjøre i Pairernes Kammer at der var mødt Uheld, at der blev gjort Foranstaltninger til at afhielpe dem og at han var kommet til Paris for at overlægge med sine Ministre hvorledes Armeen igjen skulde erstatte sit Tab; men han indsaae beste selv Storheden af dette Tab og Umuligheden af at erstatte det og samme Dag udstædte han en Declaration til det Franske Folk, at han havde besluttet at ende sit politiske Liv, han proclamerede derfore sin Søn til de Franskes Keiser, under Navn af Napoleon den 2den og han bad Kammerne strax at indføre et regelmæssigt Regentskab. Grev Carnomeldte dette Budskab i Pairernes Kammer og Hertugen af Otrante (Fouche) i Repræsentanternes; de antoge eenstemmig hans Beslutning efter lange Debatter og sendte Deputationer til ham, som han bevidnede sin Taksigelse. Hans Broder Lucian erklærede sig for Keiserens overordentlige Commissair, paa den bekjendte General Lafayettes Forslag (Revolutionens Anfører i 1789, hvilken Tidspunkt, han igjen bragte i Erindring) erklærede Repræsentanternes Kammer sig permanent; dette valgte nu Carnot, Fouche og Grenier og Pairernes Kammer, Hertugen af Vicenza og Baron, Qvinette til den provisoriske Regjerings Medlemmer. Dette store Skridt blev ufortøvet med Telegrapherne meldet til de commanderende Generaler og af General Rapp til Kronprindsen af Würtemberg til den Baierske Fyrste Wrede, til Fyrsten af Schwarzenberg og de øvrige Hærførere; Virkningen af dette Skridt er ubekiendt, men de fiendtlige Armeers Fremrykning er ikke bleven standset, og Tiden vil allene opklare hvilke Følger en Handling vil have, hvorved man altid maa beundre Napoleons Aandsnærværelse og Evne til at befinde sig i Ulykken. Forskjellige og modsigende ere de Efterretninger, som man har og hvorledes det seer ud i Paris; Marskalk Ney har erklæret: at man ikke kan forsvare sig med Vaabenmagt; nogle Efterretninger siger, at der ere store Gjæringer i Paris og at Deputationer er ankommen til de Allierede, for at bededem ile til Staden for at standse Folkets Uordener; andre sige: at det er roligt og at Gesandtere, nemlig General Sebastiani og Hr. Laforet, ere afsendte for at underhandle med de Allierede; den sidste Efterretning sige: at Napoleon er arresteret og at den provisoriske Regjering har afsendt Deputationer til de Allieredes Hovedqvarteer for at underkaste sig dem (det er troeligt, de Allieredes Besluger maa afgjøre Valget imellem Napoleon den 2den og Ludvig d. 18de og i Frankrige kan Napoleon ikke blive) at Napoleon var udleveret til Preusserne var et almindeligt Rygte, men som ikke har stadfæstet sig. Den ædle, fromme over sit Folks Stridigheder og Ulykke dybt sørgende Ludvig den 18de, nærmer sig med et blødende Hjerte til sin Hovedstad, og er kommet til Cambray, 20 Mile fra Paris; han bærer Omsorg for de saarede Franske Soldater, som har forstødt ham; og han har ikke bivaanet det højtidelige Te Deum over Seieren, som blev holdet i Gent, uagtet den baner ham Veien til sin Fædrene Throne.