Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-06-06
Rosenborg Hauge er et sandt Billede paa bor Hovedstad i Almindelighed. Jeg, som første Gang faae den igjen i sin ny Skikkese efter sexten Aars Forløb, kunde neppe kjende den igjen. Udbortes og indvortes har den forandret sit Udseende. En ny smagfuld Indgangs port, paa den ene Side et Brandredskabshuus, paa den anden en Række af Boder overraske ved første Øiekast den, som kun kjender Stedet fra ældre Tider. Endog Engelske Anlæg har man anbragt i denne gamle fra Arilds Tider af ægte Danske Hauge. Hvor tilforn en lang Brædevæg skilte Bygningerne i Adelgaden fra Haugen, staaer en lang Række af de skjønneste Bygninger. Saaledes har Tiden her omskabt Alting. Paa det Sted, hvor Tømmersvendene havde deres Herberg og stiftede en Revolution, der endtes med Kroens formelige Beleiring og Oprørernes Capitulation, staaer nu en prægtig Gaard for Folk af Stand og Levemaade. Det syntes at være besluttet i Skjebnens Bog, at et Huus, hvori en saadan Tømmerrevolution blev tømret og bragt til Modenhed, skulde for evig udslettes fra Husenes Tal. - Jkke kan man negte, at jo Hovedstaden paa den ene Side har vundet hvad Haugen i og for sig har tabt, saavel i Størrelse som i skyggefulde Alleer; ligesom man heller ikke kan negte, at kun saare faa Spadserende, især om Sognedage, betjene sig af andre Gange end den stive, støvede Cavaliergang: denne Mode, Glimre- og Nysigenhedssygens Tumleplads, hvor de fleste kun komme for at see og lade sig see. Men alligevel burde man dog skaanet Haugen lidt mere end skeet er. For Kjøbenhavns Indbyggere er den et Agrement, som engang forstyrret eller ødelagt, aldrig vil kunne gives dem igjen i den Stand de mistede det. Den er den eneste Plads i Hovedstaden, hvori man kan aande ret frit, og hvor man kan nyde en Forsmag paa Landlivets Behageligheder. J syv Aar kan man bygge det prægtigste Slot, det har Erfaringen lært os men der udkræves et Aarhundrede til at frembringe saa lykstammede, høie og løvfulde Castanietræer, som de, der maatte falde for Øxen, da man bygte her en ny Gade, Boutiquer, hvoraf kun to tre beboes, og et Bevaringshuus for Brandredskaber, som man maaskee kunde fundet Plads nok til paa andre Steder. Desuden bør en stor Stad aldrig være for meget bebygt. Der bør altid være store Pladse, der deels er sande Ventiler, deels i Nødens Dage kunne tjene til et Tilflugtsted. Man har i den sidste store Jldebrand seet, at Rosenborg, hauge fortjente den fra Skuespilhuset handlyste Jndskrivt: et blot til Lyst. Mange hundrede Mennesker flygtede herind med deres Familie og Bohave J saadan en almindelig Rød indseer man først, hvor vigtige og nyttige de Steder ere, om hvilke man i bedre Tider siger, at de ere til Unytte. Kjøbenhavn synes overalt nu at have saa stort et Antal Bygninger og Jndbyggere, som det i Forhold til Rigets og de øvrige Kjøbstæders Størrelse burde have Den synes at opsluge de sidste som Pharaos fede Køer de magere. Hvortil nytte alle disse Pragtbygninger, som kun vænne Menneskene til Ødselhed, og som tidlig eller sildig for en stor Deel maa tabe meget af deres Værdie Virkningen maa altid blive skadelig. Mange, som ville leve efter deres Tidsalders herskende Fordomme, tilsætte ofte en Sjettedeel af deres aarlige Indkomster paa Huusleie, Andre kjøbe Steder til overdrevne høie Priser, beregnede efter den overdrevne Leie, og formindske derved i Tiden deres Formue. Uden at være Prophet kan man paastaae, at Tingene umueligen kunne blive saaledes. Europas Stater befinde sig i en convulsivisk Tilstand. Deres tilsyneladende Kraft er nu neppe mere andet end en krampagtig Anstrængelse. Der maa og vil snart komme Fred, var det end kun for at puste og samle ny Kræfter. Naar Freden kommer, vil naturligviis det Hele faae et andet Sving. Man vil blive nødt til at indskrænke sine Udgivter og sin Luxus; man vil finde, at Kjøbenhavn har Rum nok for sine tarvelige og nøisomme Jndbyggere, og at man ret ved kan lade vore gamle Castanietræer blomstre i Fred. Det ligger tillige i Tingens Natur, at der dagligen maa blive mere og mere Rum for formuende Indbyggere i Kjøbenhavn. De gamle indknebne Bygninger nedrives efterhaanden, og større, beqvemmere og hensigtsmæssigere opbygges i deres Sted. Men da næsten alt dette Byggerie kun skeer i egennyttige Hensigter, saa indrettes naturligviis alle Værelserne kun efter Middelstandens og de høiere Stænders Tarv og Beqvemmelighed. Om nogle faa Aar ville altsaa de fattigere og lavere Classer komne i største Forlegenhed for Værelser. Man forstyrrer overalt deres Reder, og forvandler deres Hytter til Paladser, uden at betænke, at de første ere langt vigtigere end de sidste. Jeg tør paastaae, at ikke een blandt ti af de ny Bygninger, jeg hidtil har seet, ere bygte for de lavere Stænder. Hvor ubetydelig denne Erindring end maatte synes, er den sikkert af langt større Vigtighed end mange maaskee troe. Dette var omtrent Resultatet af min Samtale med Toblas Frandsen, som gjorde mig Selskab hele Veien.