Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-11-06
Nyheder fra Udlandet. Fra Algier haves ingen nyere Efterretninger hvilket i Paris har givet Anledning til det Rygte, at Achmed havde indsluttet den erobrede Stad og afskaaret den fra de øvrige franske Tropper. Men Franskmændene have vigtige Gidsler ihænde, hvis det er sandt, at de ved Stadens Erobring have gjort til Fanger Achmed Beys Moder og alle hans Koner Hans Harem bestod af henimod et Hundrede, for Størstedelen udmærket smukke Fruentimmer. Beyens Pallads, hvori nu den kommanderende General og Prindserne boe, erindre og Fee-Eventyrene i Tusind og een Nat. Ved Stadens Plyndring have de franske Soldater gjort uvurdeerlige Kostbarheder til Bytte, dersom de maa være saa heldige, at slippe ved bort dermed. Alle Beretninger stemme overeens deri at Araberne og Kabylerne havde forsvaret sig som Løver og Tigre. Ethvert Huus havde været barrikaderet og forsynet med Skydehuller. Flere af Bygningerne maatte skydes i Gruus ved Kanoner og Kartætsker. De fortvivlede Jndvaaneres Hylen og Skrigen i Gaderne overgik al mulig Beskrivelse. Fire gange havde Franskmændene stormet, og vare slagne tilbage. Det var imidlertid blevet Nat. J et Krigsraad besluttedes, at gjøre et femte Angreb næste Morgen, for at vedligeholde Soldaternes Mod. Den først Brigade, under Hertugen af Remours Kommando, gi foran i det afgjørende Stormløb. Det var en morderisk Kamp. Breschen blev erobret, Tyrkerne slagne til bage, under en skrækkelig Masakre, som nu fortsattes inde i Gaderne. Ethvert Huus maatte beleires, angribes og stormes. Man vadede i Blod, Gader og Huse vare fyldte med Døde og Saarede. Siden Sal ragossals Beleiring har man ikke seet slige Scener. Paa ingen af Siderne gaves der Pardon, og ingen Befaling kunde standse Myrderiet. De franske Soldaters Raserie kunde ikke meere tæmmes; det maatte rase ud. Staden plyndredes. Vi have samlet Laurbær, hedder det i en Beretning: men maa omvinde dem med Sørgeflor." Vallee, som anførte Franskmændene, og som er en af Napoleons gamle Generaler, der har været med i 32 Affairer, forsikkrer i sin Jndberetning, at han aldrig har bivaanet et saa grueligt Blodbad som dette. Foruden den Mængde Jndvaanere, som bleve Offre for Franskmændenes Forbittrelse, anslaaes Arabernes Tab til over 6000 Md. De Franskes til 2,500. De Første i Breschen havde været 3 Grenadeerkompagnier, hvis Udholdenhed man især kan tilskrive Seiren. Som Brigaden Remours rykkede derigjennem, blev der sprængt en stor Mine, hvorved 250 Franskmænd begroves under Ruinerne. Blandt de faldne Officerer nævnes 4 Oberster, 3 Bataillons chefer, 2 af Hertugens Adjutanter, o. s. v. De Omkomnes Antal paa begge Sider anslaaes i det Hel til over 10,000. Alle Beretninger stemme overeens deri, at den unge Hertug har under hele Affairen viist en for sin Alder høist sielden Aandsnærværelse og Tavperhed. Midt under den grueligste Masakre hørte man hans Røst, for at antage sig de Overvundne. Fleregange chargerede han selv i Spidsen for sine Grenaderer, og da Generalgouverneuren faldt, holdt han gandske tæt ved Siden af ham. Ved Breschens Erobring faldt Oberst Combes, truffet af to Kugler, men reiste sig igjen og lod sig ikke forbinde førend Breschen var tagen. Vi ere Herrer over Staden skriver en Officeer, men Achmed over Landet. General Valle lod anholde om 24 Timers Vaaben tilstand for at begrave de Døde, hvilket Achmed har bevilget. Til Giengield derfor havde Hertugen viist Achmed det Galanterie, at sende ham nogle franske Chirurger, til at forbinde de saarede Araber. J det Øieblik de Franske rykkede ind i Staden havde Bey ens første Minister skudt sig selv en Kugle gjennem Hovedet. Da Staden omsværmes af fjendtlige Horder, havde Franskmændene tæt beplantet Voldene med Kanoner, og forsynet hver med tyve Ladninger. Alle Jndvaanerne ere blevne afvæbnede, o. s. v.