Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-11-19
Ved saadanne Høitideligheder, krummede og bukkede de tre Hyklere sig for et Syns Skyld og anstillede sig som om de vare Medlemmer af Secten, ja vare endog frække nok til at bestige Talerstolen. Men uagtet jeg aldrig ville nedlade mig til deslig foragtelige Konstgreb, var dog Fyrsten mig ligesaa bevaagen som dem, og beviste mig ved flere Anledninger en udmærket Fortrolighed, som han ikke værdigede dem. Derfor var jeg dem ogsaa en Torn i Øiet. De stiklede ved Bordet ofte paamig og talte om Kjettere, om Mennesker uden Religion, og skeelte derved over til mig; men den høimodige Fyrste tog slet ingen Hensyn til deres forblommede Talemaader. For mig vare de afstumpede Pile, der under Maaltidet fløi mig forbi, saa meget mindre føle, lige, da jeg ved samme Leilighed saae Helene og glædede mig ved mangen et huldt Blik af hende. Men enhver Mulighed at tale med hinanden under fire Øine søgte Frue von Barwald, som Vogterinde over Frøkenens Ære omhyggelig at forebygge. Jeg holdt mig derfor ogsaa selv inden Skrankerne. Den Afstand, der var imellem en Privatsekretair og en Fyrstes Niece var alt for stor. Min Lidenskab turede endnu paa Randen, uden at torde vove et Spring derover. Paa den anden Side straalede mig Helene som Maanen og Stjernerne imøde, uden at en eneste Tanke opstod hos mig om at komme i Besiddelse af hende. Frederikke derimod var et Lys, jeg kundet nærme mig, uden som et Myg at forbrænde Vingerne. Jeg besøgte hende derfor ogsaa flittig, ikke som Elsker men som Ven. De kommer, som de var kaldet - sagde hunen Dag til mig. - De maa hjelpe mig med Raad og Daad. En af mine Veninder, en meget smuk Pige, befinder sig just nu i en ængstelig Forlegenhed. Charlotte, - saa hedder hun - elsker en brav ung Mand, Kjøbmand Elbing; men hen. des Tante paastaaer at hun skal ægte den kurfyrsterlige Kapelmester, som frier til hende. Hun hader ham, som billigt er, og da hun selv besidder en ikke ubetydelig Formue, saa kan hun selv vælge efter egen Tilbøielighed; men den taassede Gaas har dog ladet sig overtale af hendes Tante til at underkaste sit Valg en levende Spaaqvindes Afgjørelse. Denne gamle Sybille spiller under Dækket med Kapelmesteren og Tanten. Charlotte skal i Aften see den af Skjebnen hende bestemte Brudgom i et Tryllespeil. Mendet er Bedragerie. Det saakaldte Tryllespeil bestaaer blot i en stor Glastavle, som er indfattet i en Ramme og er omgivet af et Forhæng, og er indsat i en borttagen Dørs Sted. Og bag dette Glas vil Kapelmesteren i fuld Legemsstørrelse vise sig. Alt dette har jeg faaet at vide af en ligesaa ærlig som paalidelig Pige, der tjener hos Sandsigerinden, og som denne har givet i Commission hemmelig at føre den smukke Hr. Kapelmester indi Kammeret, medens den Gamle, som en Forberedelse til Hovedscenen, har opslaget Skjebnens Kort, og vil ogsaa der vise Charlotte hendes bestemte Bruddom. Jeg loe af Fortællingen og sagde: amit Raad var at opdage Charlotte det opspundne Bedragerie for at tilintetgjøre dets Virkning. Derved ere vi ikke komne videre, svarede Frederikke, Kapelmesteren gjør det Hele til Løier og Tanten taler paa nye for ham. Men kunde man hemmelig og endog uden Charlottes Vidende, bringe det dertil, at Elbing istedenfor den tykke Kapelmester viser sig i Speilet, saa var min Veninde frie for al videre Paanøden. Thi Tanten, har indgaaet den Overeenskomst med hende, at 9 hun uden Modsigelse maae ægte den, der viser sig i Tryllespeilet, om det end er Elding, men at hun uden Vægring skal ægte Kapelmesteren i Fald det er ham. Ret godt, sagde jeg. Men Omvexlingen af begge Meddeillerne. Er en Sag vi ville deele imellem os. Jeg gjør den Foranstaltning, at Elbing viser sig i Trylle speilet; og De lægger paa hvad Maade de helst kan, Kapelmesteren saadanne hindringer i Veien, at det bliver ham umuligt, at indfinde sig om Aftenen Kl. 8 i Sandsigerindens Huus. Jeg vægrede mig for at paatage mig den tildeelte Rolle, fordi den ikke lod sig udføre uden List og Rænker, der ere mod min Natur. Men Frederikke loe over mine Betænkeligheder, og sagde List mod List er tilladt, og det saameget desmere i her, som en god Handling, to Elskedes Forening derved befordres. Hun ville ikke høre paa flere Jndvendinger og jeg maatte tilsidst love at holde Kapelmesteren i Tømme. For at dette kunde skee uden Opsigt, lod jeg, om Eftermiddagen, da Fyrsten tilfældigviis talede med mig om Musik, mig forlyde med det Ønske, at lade opføre om Aftenen et vist geistlige Syngestykke, som nyelig var bleven indspillet. Dog Fyrsten havde uheldigviis ingen Lyst dertil; han trøstede mig med at det skulle skee næste Dag Jeg maatte nu paa en anden Maade søge at fange Kapelmesteren, som endnu Kl. 7 ville befinde sig hjemme. Det simpleste Middel var at indspærre ham i Slottet. Dette blev gjort muligt ved den Omstændighed, at Porten bestandig var tillukket, og ingen uden ved Dørvægterens Hielp kunde komme ud. Han havde to Nøgler. En havde han altid hos sig; den anden hang i hans Stue paa et Søm, og hans Kone aabnede Porten, naar han ikke selv var tilstede. Jeg brugte ofte den gamle Mand; til at udrette mine Ærender for mig. Det forundrede ham derfor slet ikke, at jeg just overdrog ham nu, at udføre Noget for mig, som i det mindste udfordrede halvanden Times Fraværelse.