Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-01-15
Blandede Efterretninger. Efter Forteseues Beretning, vare under Henrik VI. flere Tyve blevne henrettede i Engelland i eet Aar, end i Frankrig i syv Aar. Under Elisabeth steg Henrettelsernes Tal i eet Aar til 400, som udgjør under hendes 4aarige Regjering 18000; men under hendes Fader blev der endog henrettet 2000 Mennesker om Aaret, hvilket udgjør 76,000 under hans 38aarige Regjering. Alligevel have Tyverierne ikke aftaget, men snarere tiltaget i dette Rige. Gives der et bedre Bevis for, at Livsstraffe ikke formindske eller forebygger Tyverier, Rigtig nok ere af 3426 Arresterede, som 1806 stilledes for den store Jury, kun to Forbrydere blevne henrettede, 1807 kun een af 3492 Arresterede, og 1808 af 3748 ikke en Eneste; men den sande Aarsag dertil maa ikke søges i en mindre Grad af Strafskyldighed thi hvor er det mueligt, at der blandt 10,000, som Øvrigheden fandt Anledning til at forlange arresterede, kun 3 skulde være virkelige Forbrydere, – men i Lovens alt for store Strænghed, som lægger Hindringer i Veien for dens Anvendelse. Det nytter derfor ikke at true med meget strænge Straffe, naar man enten ikke kan eller ikke vil fuldbyrde dem. Det kan være nødvendigt, stundom at lade Naade gaae for Ret, men naar det bliver alt for mærkeligt, at man formilder Straffen blot fordi man selv føler, at den er for stræng, eller naar man, for nogenlunde at motivere Formildelsen, ængsteligen søger efter Undskyldninger for en udøvet Forbrydelse, saa tabe Straffelovene. alt for meget af deres velgjørende Øiemed, at afskrække fra at begaae Forbrydelser. En forsømt Opdragelse, en slet Undervisning, Nød og Trang, tale for Moralitetens Domstol meget til Undskyldning for Forbrydelsen, men da den største Deel grove Forbrydere hører til den Classe, hos hvilken de anførte Egenskaber som oftest kunne forudsættes, saa synes det, i Tilfælde, hvor den lovbestemte Straf er for stræng, men af visse Aarsager dog maa bibeholdes i Loven, rigtigere at henstille Sagen til Monarkens Benaadnings, eller Formildelsesret, end at tage sin Tilflugt til anbefalende specielle Grunde, der nødvendigen maa komme ofte igjen, og tilsidst give den fastsatte Straf Udseende af en blot Formalitet, uagtet den dog, under visse Omstændigheder, kan blive til Realitet. Det er ikke længer end omtrent 50 Aar siden, da man i Engelland endnu druknede Hexemestere. Endnu 1761 bleve to gamle, for Trolddom mistænkte, Qvinder, arresterede. Under de Forsøg, Pøbelen gjorde paa disse to Ulykkelige, dyppede man dem adskillige Gange i en Dam, og druknede dem omsider nogle Mile fra London, paa et Sted, der kaldes Tring. Penant fortæller følgende paafaldende Exempel paa Laster og Dyder hos de skotske Bjergbeboere. Da Prætendenten, efter sit Nederlag, flygtede fra et Tilflugtsted til et andet, og der var sat 30,000 Pd. St. paa hans Hoved, skjulte ham to Brødre, ved Navn Kennede, en Tidlang. Ofte stial de, for at skaffe ham Føde, og deres Dristighed gik saavidt, at de overfaldt en Generals Bagage, paa det Fyrsten ikke skulde lide Mangel paa Skjorter. Nogle Aar derefter blev een af disse Brødre hængt i Jnvernes, fordi han havde stiaalet en Ko af 30 Shill. Værdie. Og denne Ulykkelige havde modstaaet Fristelsen at fortjene 30,000 Pd. St. (120,000 Specier). En saadan Characteer fortjente snarere en værdig Behandling i et Sørgespil end de mange, man med Ængstelighed opsøger i Middelalderens dramatiske Rustkammer. Det er bekjendt, at Engelland, ved den mindste Misvært der indtræffer, lider stor Korn mangel. Jndførslen af fremmed Korn, fra 1793 til 1804, har kostet det 33 Mill. Pd. St., og allene i Opmuntringspræmier til Kornindførsel, har Regjeringen, fra 1800 til 1803, betalt 2,043,491 Pd. St.