Berlingske Tidende, 1772-08-01
Vor Krigsmagts nu værende Establissement i Bengalen er fastsat til 3000 Europæer og henimod 20000 Spaner (a) eller National-Infanterie, som er alt ordentlig disciplineret, inddeelt i Batailloner, og staaer under Europæiske Officerers Commando. Man meener, at denne Krigsmagt er i Stand, til at forsvare disse Provincer imod al Overfald. Fyrsten (er en Eiendoms=Herre over alle Landets Godser. Hans Villie er umodsigelig. Jmidlertid vedvarer den Skik at bortforpagte Godserne iblant Maratterne og alle Jndfødde næsten i samme Stand, som denne Administration var, førend de Maurer toge Landet i Besiddelse. Landene ere under Direction enten af de Officerer, som derover have Ober=Opsigt, eller de Fyrster, som oppebære Jndkomsterne deraf for dem selv, og betale en aarlig Tribut til Keyseren. Jntet Gods er fritaget for at betale til Kronen en efter dets Formue proportioneret Afgift, undtagen allene de Godser, som høre til Pagoderne eller Mosqueerne, eller have noget andet besynderligt Privilegium. Disse Godser som Maratterne eye, ere afstaaede til Forpagtere paa et vist Antal af Aar, eller paa deres heele Livs Tid, og denne sidste Maade er den almindeligste. Saafremt man ikke kan beskylde den for at have ruineret disse Godser, eller at have forsømt at dørke dem, findes der meget faa Exempler, at man har taget et Gods fra de første Forpagteres Familie. Det samme Forhold iagttages i Henseende til Rajahs og Ober Betiente, hvilke altid have Frihed til at overlevere deres Eiendomme til deres Efterkommere, og de blive meget siælden afsatte, uden det maatte være formedelst slet Opførsel eller Rebellion. Jorde Godserne svare i Proportion af deres Afgrøde ret). Fyrstens Jnd casserere oppebære denne Afgift. De bruge i den Henseende Folk, som ere erfarne i alt det, som angaaer Occonomien, som taxere Fyrstens Andeel i Høstens Tid, medens den endnu staaer paa Marken. Denne Andeel, saaledes ansat, er den Afgift, som Forpagteren bør svare, og disse Summer, modtagen af forskjællige Jndcasserere, blive leverede til Skarmesteren eller Duan, som gemeenlig er Fyrstens fornemste Minister. Af Kornvahre betales almindelig Halvdelen af hvad de inde) Udi dette Tal ere ikke indbegrebne de Svaret, som ble brugte af de Officierer, som skal besørge Jntradernes Jndsamling. (a) De Forster, som besidde en stor Strækning af Land, bave under sig andre Printser, hvis Efterlen forledes at dem, ligesom de have deres Lehn af Mogel. e) Endeel Godser i de Østlige Deele af Riget have en død belt Høst. indbringe; af Cocos Nødde Træer og Jndianske Planter de to tredie Deele; af Frugt=Træer eller Bygnings=Tømmer en tredie Deel; af vilde Øxne en Roupie eller omtrent en halv Rigsdaler aarlig; af Plov Øxne noget mindre, og saaledes i Proportion af hver Post af alt det, som kommer ind af Jorden eller avles deraf. Fyrstens Jndkomme er fastsat og reen, uden nogen Afkortning, undtagen Duans Beholdning for sig og hans Jndcasse rere. Disse Befoldninger ere bestemte og offentlig bekiendtgjorte. Det overblevne af Godsernes Jntrader, efter at Tienden, som Fyrsten skal have, er betalt, tilhører Forpagteren, og denne Jndkomme, som man lader ham beholde, er, som Erfarenhed viser, en riig Belønning for hans Arbeyde og Udgifter. Denne Maade at hæve Jntrader paa, synes at være den billigste, og den er virkelig grundet paa billig ge Principia; men den kan dog læt fordærves i Udøvelsen saasom den aabner Frihed for Udsuelse og Undertrykkelse. Forpagteren er ikke eenig med Jndcassereren, og de ringere Classer, af Folket ere i disse Despotiske Gouvernements under saa stor en Subordination, at de af Frygt ey tør klage; man beskylder ofte de fredeligste Folk for at knurre og være misfornøyede uden Aarsag, og de blive under Skin af Ret straffede med den haardeste Straf, thi hvad kan disse Ulykkelige giøre, eller hvad Opreysning kan de vente at faae, naar Dommerne maa øn skee have deelt deres Rov med de samme Undertrykkere . . som de nyelig have klaget over. De Maurer have gjort i de Lande, som umiddelbar staae under deres Herredømme, nogle Forandringer i Henseende til Maaden at oppebære Revenuerne paa, som dog aldeles ikke sigter til at holde Besidderen fri for al Undertrykkelse. Paa det at Fyrsterne kan være mere visse paa deres Revenner, deele de deres Provincer i betydelige og store Portioner, som de forpaate bort til de Høystbydende for Beløbet af den Deel at Jndkomme, som tilhører Gouvernementet, og hvorudi ere indbefattede de offentlige Lønninger til Betienterne ved Revenuerne. Den som har antaget Forpagtningen, betaler denne Summa for hver Afdeeling eller Portion Jord til Subeeller Printsens Skatkammer, hvortil den hører. Alt det, som bliver tilbage efter at bemeldte Afgift saaledes er betalt, skulle være Indehaverens Belønning for hans Arbeyde og Bekostninger. Saadan er Landets Skik, og Besidderen skulle være lykkelig, dersom Forpagteren af Revennerne efterkom sit Embede med den mindste billighed eller Føyelighed. Men den Magt, som Forpagteren har at bemægtige sig det med Vold, som ham tilkommer, giør ham saa egenmægtig, at han ind presser af en fattig Undersaats Eiendomme alt hvad han finder for godt. Enhver, som vil have saadant et Embede, maa (a) De Zemindaler, eller Pateler, som i deres Embede som Dommere burde reddressere slig Uret, staae ofte i Forbund med Forpagterne eller Jndsamlerne, og handle under Dække med dem i Revennernes Oppebørsel. aabne sig Veyen dertil ved store Foræringer til Nabob, eller hans Skatmester, hvilke Foræringer maa skee ofte, dersom han vil vedblive i sit Embede. Den som giver den største Foræring, er viis paa at blive foretrukken iblant dem, som giøre Bud derpaa; thi ingen tør overbyde den, som man veed at være undet af Duan. Disse Foræringer, som maa skee til de Personer, der staae i Anseelse, som og Forpagterens egen Profit, skal betales af Jndehaverens Overskud efterat Afgiten er betalt; og da Udpresning ingen Grændser veed af, saa bliver denne elendige Landmand paa saadan Maade omsider jaget fra sin Jord. De offentlige Revenuer kan ikke blive betalte, og denne ulykkelige Mand, som formedelst hans Superieurers Giærrighed er bragt til Bet elstaven, bliver ofterOffer for denne Uformuenhed ligesom den burde tilskrives en Mangel paa Vindskibelighed hos ham, og ikke Forpagternes og Fyrstens fornemste Ministres Giærrighed. Ved saadan en Maade at oppebære de publike Revenuer paa, ere de fattig Undersaattere altid blevne undertrykte af Duans, Forpaterne og Jndsamlerne. Disse Midler at komme til Lykke paa, ere lette og hastige, og naar man føyer hertil den Skik, at giøre Foræringer, som overalt er indført hos Jndianerne begriber man let at de Folk, som have Myndighed saavel som Ministrene, kan paa en meget kort Tid blive rige, men saasom disse ere altid i Fare for at blive røvede af deres Overmænd, saa driver denne Frygt, saavel som Frygt for Straf dem til at være mere moderate, og de som lade sig regiere enten af Forsigtigheds, eller billigheds Grunde, behandle de Jndfødde med en vis Mildhed, hvorved Landet forbliver i en maadelig lyksalig Tilstand, endog under et absolut Gouvernements Graadighed. Efterat disse publike Revenuer kom under Compagniets Administration, forblev Mylord Clive ved den samme Maade at oppebære dem paa, og Duan, som havde ikkun Navnet deraf, saavel som Forpagterne og Jndsamierne, vare altid Maurer eller Jndfødde. De havde Anseelse og Titel af Nabobs Ministre og Tienere, men i Gierningen vare de under Raadets Opsyn og Bestyrelse. Den Skatmester eller Duan, som blev indsat af MylorClive, var Mahomed Reza Caun. Han havde Frihed til at udnævne Jndcasserere og Forpagtere, saavel som Over Opsyn over dette Departement. Naar de bragte ham Penge, sendte han samme igien til en af Raadslemmerne, Calcotta, som lod bemeldte Summe betale til Compagniets Skatkammer. Den ne Raadsherre havde sin Boelig i Durbar, for at have et vaaget Øye med Mahomed Reza Caun, og for at forvalte Sagerne i Cozambazar, hvor meest Silke=Estoffer fabriqueres, som og for tillige at opaate, at ingen Jntriguer blev opspundet iblant den saa kaldte Sube Betientere. Jnde i Landet bleve ligeledes satte andre Betienteere for at have Jnspection over Revenuerne i de Egne, som først ere blevne afstaaede til os, og som egentlig kaldes Compagniets Godser. Den samme Oppebørsels Maade blev og der brugt, allene med den Forskiæl at Jntradernes Forpagtere blive nu udnævnte for et Aar, da de forhen bleve gemeenligen satte for et vist Antal af Aar. Den Forandring har haft til Hensigt at forekomme Virkningerne at skadelige Kunstgreb, men den har allene udrettet, at Forpagterne see sig nødsagede, hvert Aar at giøre nye Foræringer til Mahomed Reza Caun, som tilligemed Residenten i Durbarhar Direction over Forpagtningerne, og Magt at tilkiende samme den Høystbydende. De Jndianske Betienteres Kunstgreb og Jntriguer forvolde, at disse Forpagtninger altid blive tilkiendte den som har givet i sær den største Foræring til Duan, og den Europæiske Betient er ikke i Stand til at forhindre det. Godsets Besiddere maa altsaa ikke allene svare den Tiende som Kronen skal have, men endog den heele Summe, som behøves til Forpagterens egen Profit og til Opreysning for de Fornæringer, som han har gjort til Duan, for hvem Forpagteren krøber ligesaa meget som for sig selv. Dersom Agermændene klage over denne Undertrykkelse, og de Europæiske Betiente vi tage sig noget deraf, da svare Jndcassererne: "at disse Klager, ere ugrundede, og at det skulle være umueligt at faae Revenuerne indbragte, dersom man brugte Mildhed og Lemsældighed, saasom det er Agerdyrkernes almindelige Maade at kuurre, for at undgaae, om mueligt, at betale deres Afgift." Ved denne grumme og umenneskelige Behandling, see Besidderne sig ofte satte ud af Stand til at underholde sig med deres Familier, og at bestride de fornødne Udgifter paa deres Godsers Dyrkelse, hvilket nøder dem til enten at dyrke deres Marker meget skiødesløs, eller strax igien at forlade dem og søge andre Midler til at erholde deres Udkomme. Mahomed Reza Caun, hans Betiente, og de Forpagtere, som paa nærværende Tid have Jntradernes Forvaltning, opsluge ikke allene de paa denne Maade udpressede Summer, men man har endog betroet Mahomed Reza Caun at disponere over 35 acks de Roupies, som man trækker forud fra Revenuerne til Beholdninger og Udgifter paa Oppebørselen. Paa saadan Maade er han meget riig, og han skulle endnu være rigere, dersom han ey havde været saa gavmild mod sine Venner. See, disse ere de sande Aarsager til de Jndkomsters Foranderlighed, som Compagniet trækker af disse Lande, og som aa altid blive langt ringere, end de kunde være, saa længe Besidderne blive saaledes udsuede ved Duans, Revenne Bestienternes og deres Tilhængeres slemme Yngel. Denne Omgangs Maade er i Gierningen en virkelig Forødelse af Jndkomsterne selv; thi der er liden eller ingen Forskiel imellem at ran Skatkammeret, efterat Oppebørselen er skeet og at tage forud af Kilderne selv, hvorfra Jndkomsterne skal tages. Det Tab, som det Almindelige derved lider, er i begge Tilfælde lide stort. Men foruden disse listige Renker, som altid have haft Overhaand i disse Egne, i det mindste i nogen Grad, have vore Med=Patrioter fundet en nye Maade at forskaffe sig store Summer paa ved Handelen, som de kalde det, men i Gierningen at tiltage sig det meest ødelæggende Monopolium, som nogen Tidhar været opfundet. Thi vor vidt udstrakte Magt, og den Jndflydelse, som vi have forskaffet os udi alle de Provintser, som høre til Bengalen, have aabnet en nye Handels Green med de inderste Deele af Landet; en Handel, som vor forrige Svaghed altid havde sat os ud af Stand til at drive. Denne Handel bestaaer fornemmelig i Salt, Jndianske Planter og Tobak. Disse tvende sidste Artikler regnes af Jndianerne, saavel som og den første, iblant Sager af største Nødvendighed. Vi have begyndt at handle dermed under Meer=Jaffiers Regiering. Alle give sig af dermed, formedelst de store Fordeele, som disse Vahre altid have indbragt, da det er nødvendigt, at naar Vahre skal føres meget langt, de da ere i stor Mængde, og kræve lidet Forskud. Saasom nu disse Fordeele ere betydelig blevne forøgede af Europæerne, som have fundet Middel til at undgaae at betale de tunge Afgifter, som ere lagte paa disse Producter, og have omsider begiert Privilegium paa en Handel befriet fra al Paalæg og al Jndskrænkning. saa er der ved denne Negotie samlet stor Rigdom. Nødvendigheden tvang i nogen Tid de saa kaldte Subas til at læmpe sig efter denne Adfærd, som man ikke kan forsvare: da Cossim saae sig befæstet paa Thronen, satte han sig endelig mod disse Uordener, og forestillede Hr. Vansittart, at deraf flød fatale Følger, som vare overmaade skadelige for Staten, dersom man ikke tilbørlig indskrænkede disse Herrers Graadighed, som dreve denne Handel paa en saa lidet brugelig Maade. Cossim beklagede sig, at dette Forhold, hvorved de overtraadde Lovene, skildte ham ved en betydelig Deel af hans Jndkomster; at hans Undersaattere, som havde altid efter Sædvan betalt 25 pro Cento af disse Artikler, kunde ikke meere handle paa lige Fod med Europæerne; at disse, som hertil havde allene betalt 2 og en halv pro Cento, undsloge sig nu for at betale nogen Rettighed. Man kan ikke nægte, at Hr. Vansittart gjorde jo alt hvad han kunde til at sætte denne Sag paa en proportioneret Fod, ved det han fastsatte Afgifterne til 9 p. C.,men til Uheld fik hans Forslag ingen Fremgang. De store Fordeele, som denne Handel indbragte, opmuntrede enhver til at foretage samme. Kiøbmænd og fri Søefarende formerede sig overmaade meget i Jndien, og da de forenede sig med Compagniets Betientere, som forbleve bestandig paa de Steder, hvor de opholdt sig, tiltage de sig Directionen over denne Handel, og deelte Gevinsten deraf med hinanden, da alting gik under Compagniets Betienteres Privilegier. De Jndfødde, som vare Handels Agenter for de Engelsk Betientere, vandt anseeligt ved at betale store Summer Penge for de Privilegier, som de havde under deres Herrers Navn, imedens at Landets rette Kiøbmænd, sukkende under de sværeste Paalæg og Afgifter, og undertrykte af Millemhandlerne eller de Europæiske Statsmænd, saae sig tvungne til at opgive en Handel, som de ikke meere kunde blive ved at drive Da Mylord Clive anden Gang kom til Indien, og antog Directionen over Subæ Revenner, oprettede han tilligemed Raadet for alle Provincer et Monopolium paa denne Handel med Salt, Jndianske Planter, Tobak, og lagde dette Monopolium under Direction af et udelukkende Compagnie saave for Jndfødde som Fremmede.