Aalborg Stiftstidende, 1828-03-08
Der er vel intet Land, hvor de offentlige Anliggender finde mere udbredt Deeltagelse igjennen hele Folket, end i Engelland. De modsatte Meninger udvikle sig der bestemtere, og selv i rolige Tider, i hvilke ingen særegne Omstændigheder sætte Gemytterne i Bevægelse, optræde de skarpere imod hverandre, end andensteds. Partierne styres ved Hovedmændenes Gene og Jndflydelse, og bestræbe sig for at bevare og forsøge de Jnteresser, der snart ere af ædlere, snart at lavere Natur, men dog altid for dem, som tage Deel deri, udgjøre det, hvori enhver sætter sin borgerlige Virksomheds Formaal og Lykke. Modsætningen af Tobrys og Whigs er bekjendt. Denne Modsætning er ikke, som Partierne ofte andensteds, en Adskillelse af enkelte Stænder eller Haandteringer, hvilke enhver især blot strider for sine særlige Fordeele og Jnteresser, uden Hensyn til det Heles Tarv, men det er en Adskillelse, der grundet paa afvigende Grundsætninger om Alt, hvad der er Mennesket og Borgeren helligt, dyrebart og vigtigt, deler hele Folket i to modsatte Partier, fra Statens øverste Styrere, ned til den ringeste Arbeider. Selv denne henter Haab eller Mishaab om sit Arbeides Løn fra sin Overeensstemmelse eller sit Mishag med de Mænds - i Engelland altid bekjendte - Grundsætninger, som staae i Spidsen for Statsforvaltningen. At være een Dag Et, en anden Dag et Andet, at være Jntet, eller at være en Gaade, som Jngen, uden den Jndvide, kan komme under Veir med, er i Engelland uforeneligt med en offentlig Charakteer; og skulde det endog lykkes Nogen af en eller anden af de her angivne Arter, ved onde Kunster, der i Engelland som overalt gjerne drive deres Spil, at komme i Besiddelse af en Plads iblandt Statens Styrere, han vil dog ikke høste megen Frugt deraf, thi enten maa han snart vige Pladsen for en talentrigere og fortjenstfuldere Mand, eller han kjøberen længere Besiddelse deraf med Tabet af Folkets Agtelse og Gunst, Goder, paa hvilke man allevegne sætter Priis, men som ingensteds ere vigtigere for Statsstyrerne end i Engelland, hvor den offentlige Mening udøver en Magt, om hvilken man i de fleste Lande vanskeligen kan gjøre sig nogen tilstrækkelig Forestilling. Enhver Mand, der er af den Betydenhed, at han kan stille sig i Spidsen for en almeen interesserende Mening, eller et vigtigt Foretagende, har der sin Farve, som Alle see og Alle kjende, og naar Statsbestyrelsen skifter Personer, da tilkjendegiver disses Valg umiddelbart, hvilke Grundsætninger skulle blive herskende under den nye Bestyrelse, og Enhver tager sit Partii, til hvilken Stand og Classe han end hører, og hvad der end udgjør den nærmeste og vigtigste Gienstand for hans Tilbøieligheder og Virksomhed, ligemeget om denne har Religionen, eller Aandsculturen, eller Handelen, eller Agerdyrkningen, eller Kunster og Haandværker til Formaal. Jntet af Alt, hvad der interesserer Mennesket og Borgeren, ligger uden for Grændsen af den Kreds, hvis hele Rum fyldes med varm Deeltagelse for disse Anliggender. Vi ere ikke blinde for den engelske Forfatnings og Tilstands Skyggeside. Vi vide, at ogsaa der findes forældede Fordomme og store Misbrug af gamle Vedtægter og nye Anmasselser, hvilke Oplysning, Retsindighed og ædel Virksomhed ikke har formaaet at hæve eller at afskaffe. Man maatte have kun liden Menneske undskab og Erfaring for at vente det anderledes. Hvor Lyset er stærkt, falder Skyggen mørk, og maa det endog indrømmes, at der i Engelland findes Fordomme og Misbrug, der vistnok ere uforsvarlige og næsten ubegribelige, saa oversee man paa den anden Side ikke, at disse Fordomme og Misbrug just ved den Offentlighed, de der nødes at underkaste sig, falde stærkere i Øinene, man betænke, at de ikke ere ringere andensteds, fordi de deels ere af anden Art, deels unddragende sig Offentligheden, lettere finde et Slør at skjule sig i, eller en skuffende Maske, hvis sande Jndhold faa eller ingen kjende. Det er langt fra vor Tanke at holde nogen Lovtale over Engellands Feil, men vi troe, at disse der finde idelig Modstand og gavnlig Jndskrænkning, samt at Betingelserne for Haabet om den sande Jndsigts og Retfærdighedens endelige Seir der ere større end mange andre Steder, just fordi Overtro, Vantro, Fordomme, Laster og Misbrug ere nødte til at træde aabenbart i Skranken med den sande Tro, med Oplysning, Dyd og Retfærdighed. Fjenden, paa hvis Side hine Kræfter kjæmpe, er stærk, men man veed, hvo og hvor han er: han seire tidt, han seire længe, men hver Seir lægger hans Væsen og Charakteer tydeligere for Dagen; Mørket er hans rette Palladium, derfor er ethvert Fremskridt i sand Jndsigt og ædel Virksomhed et Dolkestik, hvorved han saares; og tør vi slaae Lid til at det Gode gaaer fremad, da tør vi ogsaa være visse paa, at hiin Fiende maae falde i en