Viborger Samler, 1844-07-15
Fremdeles udhævede Taleren, at vor Trykkefrihed havde i den sidste Tid været en ulovlig Medfart underkastet, at den personlige Frihed kun var daarligt betrygget, saalænge det stod i Politimesterens Magt uden videre at kaste en Mand i Fængsel og der lade ham hensidde under høist mislige Forhold blandt de laveste Forbrydere, uden at denne, naar hans Uskyldighed paa det evidenteste var beviist, kunde erholde Erstatning for en saadan Behandling eller Dommeren underkastes Ansvar, – at der endnu slet Jntet var gjort for Udviklingen af Stænderinstitutionen, og at det vel ikke vilde blive anderledes, saalænge der i Kongens Raad sidder en Mand, hvis jernfaste Villie og ubøielige Absolutisme gjør hver Fremgang i friere Retning umulig, og endelig den slesvigske Sprogsag og navnlig Patentet af 29de Marts d. A., der gav et smerteligt og sørgeligt Vidnesbyrd om hvorlidet Hs. Majestæts danske Raadgivere havde formaaet mod de Tydskes Anmasselse. Blive staaende kunne vi ikke – ender Taleren sit Foredrag ; frem eller tilbage maae vi, tilbage ville vi ikke, fremad maae vi Vor Konge maa ville føre os fremad – det er utænkeligt andet – men han vil det maaskee ikke førend han er overbeviist om, at vi ere værdige dertil, og herpaa er det, at vi maae nive ham et Beviis. Vi ville slutte os til Kongen, og den Mand, som i sin Ungdoms Glands paa EidsvoldsKlipper plantede det Frihedens Banner, som vore norske Brødre ansee for deres bedste Lykke, og vi som vor Forlængsel og vor Fortrøstning, han vil ei undlade at reise sig i vort Fædreland et Minde, som Efterverdenen ikke i skal glemme. Den kgl. Commissarius holdt derpaa et meget langt Foredrag, der begyndte saaledes: Ganske uventet er der her fremkommet en Masse af de meest indgribende Bebreidelser imod Kongens Raad, eller, hvad der vel er det samme, imod Kongen selv, da de Handlinger, hvorom der er Spørgsmaal, ere udgaaede fra Kongen, der vistnok ikke blindt følger de Raad, som gives, men selv formaaer at fatte en Mening. Disse Bebreidelser ere fremførte i den meest afgjørende Tone, men tillige i en saa stor Almindelighed, at det vil være vanskeligt at gaae dem imøde. Jmidlertid skal jeg dog, saavidt det i Øieblikket staaer i min Magt, og med saa megen Rolighed, som jeg formaaer, yttre mig over nogle af dem. Den kgl. Commissarius søger derpaa at gjendrive hvert enkelt af hine Klagepuncter; men da det er vanskeligt at give en concentreret Fremstilling af dette Foredrag, ville vi indskrænke og til, som Prøver at meddeele et Par af Commissarii Gjendrivelser Ord til andet: Paa den ærede Deputeredes Klager over Udgifterne til Militair-Etaten kan jeg her ikke videre indlade mig, da hans Bemærkninger ere aldeles generiske. Jmidlertid er det dog mange sagtyndige Fædrelandsvenners Mening, at et tilstrækkeligt Forsvarsvæsen ikke lod sig tilveiebringe med mindre Bekostning, end den, der er bleven anvendt. Det yttres fremdeles, at Appanager, som ved Dødsfald ere hjemfaldne, ere blevne anvendte til Bedste for andre appanagerede Personer; men dette forholder sig ikke saaledes. Vel ere enkelte Appanager blevne noget forøgede, hvorved den Besparelse, som ellers vilde have fundet Sted ved de hjemfaldne Appanager, er bleven formindsket; men dette er skeet, fordi hine Appanager fandtes at trænge til Forøgelse. Og hvad den ærede Deputerede har anført om, at der i Kongens Raad sidder en Mand, der er en saa ubøielig Absolutist, at alle mulige Reformer maae strande paa hans Modstand, grunder sig paa Ubekjendtskab til de virkelige Forhold. Enhver, som kjender disse, veed, at der ikke existerer Noget, som svarer til en saadan Skildring.