Viborger Samler, 1804-05-17
Statssekretæren har nu og taget til Gienmæle mod den beskyldning fra Frankrig, at Regieringen og Ministrene her havde deeltaget i det Bonaparte tilsigtede Mord. J en Circulair=Note til de her residerende fremmede Gesandtere siger han desangaaende omtrent følgende Hs. Majestæt ville - ifølge hvad hele Europaa veed om Frankrigs Opførsel, ikke have besvaret de Beskyldninger der fra fransk Side bleve gjorte ham, naar ikke de overordentlige og uautoriserede Svar, som adskillige fremmede Ministre have troet sig beføiede til at give paa denne Regierings dem sendte Noter i denne Sag, havde givet Sagen en større Vigtighed, end den uden dette ville have havt. Hs. Majest. troer ikke at have nødig med fortient Foragt og Uvillie, at erklære den skrækkelige og ugrundede beskyldning for lognagtig at Hs. Majestæts Regiering skulle have taget Deel i Snigmord en Beskyldning, som allerede engang før, i sidste Krig, er gjort af samme Autoritet mod den engelske Regiering; en Beskyldning, der ikke har Grund i den bekiendte engelske Karakteer, der er blottet for alt Beviis og om hvilken man endelig kan formode, at den kuns er forebragt for at drage Europas Øjne fra at betragte i sin Omfang den efter Førstekonsulens directe Ordre nylig fuldførte blodige Handling (Hertugen af Enghiens Henrettelse formodentlig) der stred saavel mod Folkeret som mod Ærens og Menneskelighedens Love - Tog Hs. M. ikke Hensyn til de Franker der nu ere misfornøiede med nærværende Regiering, vægrede han sig ved at høre deres Forslag om, at see Frankrig befriet fra et skændigt Aag og fornedrende Slaveri, det de nu sukke under, og for at understøtte og hielpe dem paa retfærdig og lovlig Maade - saa ville Han ikke opfylde de Pligter, der under saadanne Omstændigheder paaligge en viis og retfærdig Regiering. Krigførende Magter have overalt den Ret, at benytte sig af Misfornøielser i deres Fienders Land; Udøvelsen af denne Ret (var den end tvivlsom) forsvarer sig selv baade naar man betragter Frankrigs nuværende Tilstand og tillige de Franskes eget Forhold under denne Krig, i at underholde bestandig Samqvem og Forstaaelse med de Misfornøiede i Jrland, ja selv i dette Øjeblik staaer jo et Korps irlandske Rebeller paa franske Kysten, under saadanne Omstændigheder bør derfor den engelske Regiering benytte sig af de Frankrigs Jndvaanere, der vise sig fiendtlige mod den nuværende Regiering og understøtte dem, saavidt Folkeretten tilstæder; thi man ønsker endnu ivrigen, ligesom hele Europa, at see en Orden i Tingene indført, der forener den franske Nations eget Vel med de tilgrændsende Nationers Sikkerhed. Kand det ikke skee anderledes, da berettiger det fuldelig til personlig Forsvar, til al Anstrængelse der gaaer ud paa at afværge deres Operationer og giøre en Regierings Anslag til Skamme, der efter egen Tilstaaelse, ikke allene vil ruinere vor Handel og Magt og formindske vore Besiddelser; men som truer os med at angribe os i Landet selv og ødelægge hele Riget. Disse ere Hs. M. Grundsætninger; men han har og befalet mig at erklære: at Hs. Regiering aldrig gav Ordre til nogen Handling der ikke havde Retfærds Grundsætninger og Aarhundreders Vedtægter paa sin Side. Har nogen af Hs. M. Ministre (Drake) brev vexlet med nogen i Frankrig for at faae den franske Regierings Anslag at vide, eller i anden retmæssig Hensigt; saa har han ikke gjort andet, end hvad Ret og Pligt er af en Minister imod det Land, der fører Krig med hans Souverain. - Selv de franske Agentere have jo gjort det selvsamme mod England - En Minister i et fremmed Land er forbundet til at afholde sig fra Samqvem med Landets Misfornøjede; men er hans Konge i Krig med dette Land og er han ikke akkrediteret Minister der, har han Lov dertil og skiøndt hans Handling kan være last eller roesværdig; saa strider det dog ikke mod hans offentlige Karakteer som Minister. Af alle de Regieringer, som paastaae at være civiliserede, er Frankrig netop den, der mindst kan beraabe sig paa Folkeretteen; har den ikke bestandig overtraadt den: har den ikke, imod givet Løvte, gjort de Englændere til Krigsfanger, der efter Gesandtens Afreise ønskede at blive i Frankrig, har den ikke brudt dette Løvte uden først at kundgiøre noget derom og udstrakt denne barbariske Lov til dem der reiste med Ministerpasse, har man ikke anholdt en engelsk Paketbaad i en hollandsk Havn imod givet Løvte, ladet anholde og priisdømme et Skib der bragte en fransk krigsfangen Gouvernør til bage, har man ikke taget de franske Krigsfanger fra St. Lucie, uden efter Kapitulationen at give engelske Fanger i Steden, og hvad har vel den franske Regiering gjort imod de Magter med hvilke de leve i Fred, have de ikke brudt alle Traktater og gjort sig de til grændsendes Lande afhængige, disse Fastlandets Mag. ter maae selv bedømme, hvor længe de ville taale denne mageløse Haan. Men taaler man længere saadan Fremfærd; saa kan man gjerne antage, at den umistelige og lykkeliggiørende Folkeret ganske vil ophøre i Europas Stater. Hawkesburg. Til Rygter høre: af Hr. For ikke kommer i det ny Ministerium, men faaer en attraaet Plads som Gesandt i Rusland; at nogle af det gamle Ministerium faae Plads i det ny, at Freden derfor ei er nærmere end før, som bevises af vore Fonds: og endelig, at Kongen selv har i Sinde at overdrage Prindsen af Wallis Regentskabet.