Viborger Samler, 1839-11-11
Randers, den 4de November. Den herværende Havnecommission har, for at befordre Seiladsen her paa Fjorden, kjøbt Laxegaarden, Bjerregaarden kaldet, af Hr. Kjøbmand N. Bay for 1800 Rbd. Den 6te ds. lader Commissionen nævnte Laxegaard ved Auction bortsælge til Opryddelse og ville ogsaa de til Samme hørende Græsholme f. D. blive bortsolgte. – Man har i lang Tid ikke seet et saa stort Antal Skibe her i Havnen, saavelsom paa Fjorden og ved Udbyhøi, som fortiden, da den vedvarende Østenvind holder alle til Afgang bestemte Fartøier i længere Tid tilbage. (Aalb. Av.) Mads Weis. J mere end 30 Aar var den nylig afdøde Mads Weis den navnkundigste af Jyllands kloge Mænd, og efter at han havde faaet Bevilling til at helbrede udvortes Skader, hvortil han besad mærkeligt Held, kjøbte han sig i Byen Hinge en Bondegaard og oprettede her et Slags Hospital, hvor han aldrig savnede Syge og Lidende, der lagde sig i Cuur hos ham. Man tvede til ham fra de fjerneste Egne af Jylland, fra Hertugdømmerne, ja selv fra Kjøbenhavn har han havt Patienter. Uafladelig blev han, mundtlig eller skriftlig, spurgt til Raads af Folk af alle Klasser, lige indtil de fornemste, og da han for sin Uleilighed og sine Raad fik Foræringer fra alle Kanter, blev han en meget velhavende Mand. Overhovedet var der noget Hemmelighedsfuldt, Usædvanligt og Tvetydigt ved hans Person og Characteer; og han var i det Hele meere frygtet og ilde lidt, end agtet og afholdt, af de nærmest omboende Bønder. Blandt dem var den Mening almindelig, at Weis besad overnaturlige Evner, at han kunde vise igjen, og forstod anden Troldom, og af denne Aarsag kunde han i sit Huus lade alle Døre og Gjemmer staae aabne, uden at Nogen vovede at berøve ham det Ringeste. Hans medicinske og chirurgiske Kundskaber vare ikke ubetydelige, men især erhvervede paa den practiske Vei. Blandt de Bøger, han eiede, satte han megen Priis paa Todes og den afdøde Bangs Skrifter. Ved Hjælp af en tydsk pharmaceutisk Bog skrev han sine Recepter paa Latin, uagtet han ellers ikke forstod dette Sprog. Hans Dygtighed bestod især i visse chirurgiske Sygdommes Helbredelse, f. Ex. Hareskaar, Knæskader, Ledemodenes og Rygbenets Krumninger, m. fl., men han blev desuden consuleret i alle mulige Sygdomme lige indtil Sindssvaghed. J en vis Grad var han stolt af sit erhvervede Rygte, og da han havde opnaaet Bevilling til visse Slags chirurgisk Praxis, underskrev han sig undertiden: bevilget Læge M. Weis. J det Hele taget var han begavet med en for hans Stand betydelig Menneskekundskab og Verdensklogskab, en Frugt af hans tidligere Omvandringer i Jylland, og Hertugdømmerne; hvor han ogsaa nogle Aar var i Tjeneste hos en Physicus i Flensborg. Mads Weis var en Bondesøn, og skal være født i Egnen mellem Ringkjøbing og Holstebro. Han var en lille Mand, neppe af Middelhøide, og af fiin Legemsbygning, med et klogt Ansigt og udtryksfulde Øine, omgivne af stærke Rynker. Under de fremstaaende Bryn trængte hans skarpe Blik frem, hvormed han i Begyndelsen ligesom søgte at see den, han talte med, indi Siælen. Hans Haar var tykt og hvidet, Forhovedet skaldet, hans Gang ungdommelig og let. Hans Sprog og Udtale lignede meere dannede Folks i Jylland, og han talte altid med en vis høitidelig Værdighed. J sin sidste Levetid, da han begyndte at lide af Gigtsmerter, slog han sig noget til Gudelighed, læste i Bibelen og sang Psalmer med sine Folk Mod Fremmede og mod sine Patienter var han overhovedet mild og venlig; mod sine nærmeste Omgivende mistroisk og vanskelig. J at behage Fruentimmer skal Weis have havt særdeles Held, men dette var noget, han snarere med Omhu skjulte, end gjorde sig til af. Hans Dragt var simpel; dog gik han egentlig ikke bondeklædt. Til hans Paaklædning, en lang blaae Frak, Hvergarnsvest og broget Halstørklæde, hørte altid en hvid Bomulds Nathue og et hvidt Lommetørklæde, enten i Haanden eller ud af Lommen. Paa sine Reiser kjørte han i en saakaldet Doctorstol, indhyllet i en stor Kappe, og lod sig kalde "Doctor Weiss eller i alt Fald "Hr. Weis." Han døde i Begyndelsen af Mai 1839, i sit 71de Aar. (Af Ah. Av. eft. Prof. Molbech i Historisk Tidsskr.)