Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1845-10-02
J Berl. Tid, meddeler Hr. Seminariiforstander. L. Chr. Müller et Faktum, som i høi Grad har Krav paa den offentlige Opmærksomhed, at der her i Landet ere Skolelærerpladser, og det ikke faa, med hvilke en saa ringe Løn er forbunden, at de ikke attraaes af seminaristisk dannede Lærere, og at Man endog har prøvet paa at tvinge Seminarister til at modtage Embeder, som Jngen gaf havt." Det synes i et christent og civiliseret Land at være en ueftergivelig Fordring til Regjeringen, at den i det mindste sørgede for, at Skolelærerne kunde siger Hr. Müller - leve leve af deres Løn. Men - af sin Løn kan paa ingen Maade den, der vil indlade sig paa at modtage et Skolelærerembede, som, alle Jndkomster iberegnede, indbringer ham 4050 Rbd. aarlig, og Hvad af slige Embeder gives der adskillige." Underviisning kan Man vente sig af den Mand, som Regjeringen byder Alt i Alt omtrent 13 s. daglig, en Løn, der er uslere end den simpleste Dagleiers, og som bogstavelig er utilstrækkelig til at sultføde et Menneske, og det for et møisommeligt og ansvarsfuldt Arbeide, af hvis heldige Udfald Borgernes moralske og intellectuelle Tilstand, altsaa Statens Vel, er afhængig. (Fædrel.)Man fortæller følgende Begivenhed i Kjøbenhavn som, hvor usandsynlig den end synes, alene kan forklare den pludselige store Velstand, der har viist sig hos vedkommende Familie. For omtrent 14 Aar siden døde en i Kjøbenhavn bosat Borger og Muurmester D., bekjendt for sin Særhed. Han havde stedse havt Navn for en riig Mand, og hvor overrasket blev derfor ikke hans Søn ved ikke at finde den mindste Formue efter ham, paa et riigt Mobiliar nær, som Faderen paa sit Dødsleie havde anmodet ham om at beholde. For henved otte Aar siden døde Sønnen og efterlod sin Kone og Børn i smaa Omstændigheder, kummerligt ernærende sig af en lille Pension og ved Haandarbeide. Blandt Meublerne, som Manden arvede efter Faderen, befandt sig ogsaa en stor, tilsyneladende med Bly fyldt og med et Læderbetræk overtrukken Skammel, som Børnene havde benyttet til Stol, og stadig havde været hos Familien. Ved Slid var Læderbetrækket blevet saa hullet, at Lærredet stak igjennem, og for nogen Tid siden besluttede Fru Des Døttre at give Skamlen et nyt Overtræk. Ved at tage det gamle Læderbetræk af, fik hun ifinde at see, hvad Skamlen var stoppet med, og da hun tager Lærredet af, hvor stor var da ikke Familiens Overraskelse og Glæde, da de finde den fyldt med Guldpenge og med kongelige Obligationer til Beløb af 80,000 Rbd. Denne store Sum var hoslagt en Skrivelse, hvori den gamle D. yttrede at han havde gjemt disse Penge herved sin Sygdoms Begyndelse, fordi han vidste, at Sønnen, som ikke kunde holde paa Penge, snart vilde have sat Formuen overstyr. Han antog, at Familien nok ved et Tilfælde længere hen i Tiden vilde komme efter Rigdommen, og da vilde den nok ved Savn og Nød have (Flyvepst.) lært at skatte Pengenes Værdie. Udbyhøi som Kjøbstad." Under denne Overskrift, læses i den berlingske Tidende et den af Pastor St. St. Blicher tilstillet Jnserat, der gaaer ud paa at vise: at der neppe i hele Danmark findes et Sted, bedre egnet til Handelsplads, end ovenskrevne, og at Gjerlev og endnu mere Rougsø Herred have følelig Trang til en nærmere Handelsplads, ja at ogsaa Nørreherred, en stor Deel af Sønderhald og selv Onsild Herred savne et nærmere og bedre Torv, hvilket Udbyhøi kunde vorde. Randers har vel langt større Strækning af Opland; men Seiladsen, der, uagtet store og bekostelige Opmuddringer, kun tillader Pramme og Smaaskibe at gaae ladede op til Byen, forhindrer dennes videre Flor og gjør den til et perennerende Amphibie af Søstad og Landstad. Endeel af de i Randers værende Kjøbmænd, der nu udgjøre et altfor overdrevent stort Antal, vilde rimeligviis i saa Fald flytte til den ny Kjøbstad. "Skulde vor allernaadigste Konge skjænke denne Jdee Opmærksomhed, slutter Forfatteren, da turde, istedetfor det nu ubetydelige Udbyhøi, inden faa Aar opstaae et blomstrende Christianshøi, et stedsevarende Kongeværk!"