Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-02-09
Provindserne Venezuela og Carracas, ligge som sagt, i den nordligste Deel af Sydamerica, og støde til den Mexicanske Havbugt, under en varm fortreffelig Himmelegn og har de fleste af de kostbare Producter tilfælles med de øvrige sydamericanske Provindser, som allerede ere beskrevne i disse Blade; de indbefattes begge under det fælleds Navn af General-Capitanatet Carracas. En Franskmand ved Navn Depons, som var fransk Commissair i denne Provinds, opholdt sig der i Aarene fra 1801 og til 1804; man har en udførlig Beskrivelse over dette Land, som udkom i 1806 og som Forfatteren til disse Efterretninger har studeret; Devons anslaaer Landets Folkemængde til 728000 Mennesker, andre ansætte den til en Million; men han tilstaaer, at naar Landet blev opdyrket, saa kunde det føde 100 Gange saa mange Mennesker. Folkemængden bestaaer af de indfødte Vilde, (de saakaldte Jndianere) hvoraf nogle drive Agerdyrkning; af Mestizer (eller Mennesker, af hvis Forældre den ene var en Europæer og den anden en Jndianer); af sorte Negerslaver eller frigivne Negere; af Mulatter (eller saadanne, af hvis Forældre den ene har været en Neger og den anden en Europæer), af Kreoler eller af Folk som ere fødte i Aucrica, men som ere af europæisk Herkomst; disse ere talrige og har Landet i Besiddelse; og endelig af Spanier, som er komne fra Europaa; ligesom i alle de øvrige spanske Colonier var Hadet imellem disse og Kreolerne stort, og Folket utilbøieligt til længere at staae under Moderlandets Herredømme. Denne Misfornøielse brød ud til fuldkomment Oprør i Aaret 1810 og foraarsagede den Revolution. som vi ville beskrive; men allerede to mindre Sammenrottelser have fundet Sted før den Tid, men som vare blevne qvalte i deres Begyndelse, saaledes blev den 13de Juli 1797 opdaget, at 3 Spanier, som vare afsendte fra Spanien til Carracas, havde lagt en Plan til at giøre Colonien uafhængig; deres Navne vare: Cortes, Campomanes og Piccornel, de toge Flugten, men 72 af deres Medskyldige bleve fængslede og deraf 7 Personer henrettede. – Det andet Forsøg til at giøre Colonien uafhængig fandt Sted i 1806, General Miranda som var født i Colonien, en Mand af Talenzer og Ærgierrighed, og som havde tient i den franske Revolutionskrig under Dumouriez, fattede den Beslutning at befrie sit Fødeland; han begav sig til Nordamerika, indlod sig i hemmelige Forbindelser med anseelige Mænd i Landet, blev forsynet med Penge, og udrustede en lille Expedition for at giøre Landgang paa Kysterne, men General-Capitainnes Aarvaagenhed forhindrede Udførelsen af hans Plan; hans Skibe bleve tagne, og han undkom selv med Møie til Trinidad og derfra til Engelland. – Men Begivenhederne i Spanien i 1808 gav Anledning til, at et alvorligere Forsøg blev gjort paa at løsrive Colonien fra Spanien og til Udbruddet af en fuldkommen Revolution; det var nemlig i dette Aar, at Napoleon søgte at bringe Spanien under sit Herredømme og tit at sætte sin Broder Joseph paa den spanske Throne; Folket giorde Modstand og oprettede en Junta til at bestyre Regieringen; i Carracas fulgte man dette Exempel, en Contraljunta dannede sig, uagtet General-Capitainen Emparans Forbud; den 19de April 1810 udbrød endog en fuldkommen Rebellion mod ham, og Folket nødte ham til at begive sig til Spanien, hvorved Centraljuntaen, som bestod af Creoler, fik hele Regieringen i Hænderne. – Contralsuntaen regierede efter eget Tykke, men gav sig Mine af, at den blot regierede i Ferdinand den des Navn; men hvilke dens Hensigter vare, lagde den tydelig for Dagen ved at lade General Miranda, som dengang opholdt sig i Nordamerika, indbyde at komme til Colonien; han kom ogsaa og sit ved sin Ankomst en stor Jndflydelse paa de offentlige Anliggender; Juntaen udstædede nogle meget gole Decreter til Fordeel for Jndvaanernes Frieheder, men havde den Ubehagelighed at den maatte bekjæmpe nogle Egne i Landet, som Coro, Maracalbo og Guiana, som vare blevne Moderlandet, troe og hvorpaa de foretagne Cxpeditioner mislykkedes ved Juntaens Generals Marqvis deel Toros Uduelighed.