Corsaren, 1843-07-07
"Corfaren og Goldschmidt". Afhandling af P. L. Møller i "Arena". De eneste Mennesker, jeg i mit Liv har misundt, ere Barselkoner. Endog deres meest fjendske Veninder kom til dem og viste dem virkelig Omhu. Nu forekommer "Corsaren" og Goldschmidt mig som Barselkoner. Over den Sidstes Dom (der forresten just ikke er en Forlysning) er den lange Regning paa Karvestokken ædelmodig bleven udvisket med Bagen af Haanden, (som havde den nodvendige Fugtighed fra en Medfølelses-Taare) og nu kan "Corsaren" begynde at tage "paa Krit" igjen. Medfølelse! Du er stor i Nord! Maaskee noget foranlediget ved denne Stemning har en Mand faaet Dristighed til at begaae Noget, som endog" Corsaren" hidtil har holdt sig fri for, nemlig tale Godt om "Corsaren" og Goldschmidt. Formodenlig ville vore saa resterende Uvenner sige, at det Dristigste herved en den Talendes Phantast - derfor sige vi det selv. Hvad nu "Corsaren" angaaer, da siger den Ingenting, men tænker desto mere. Den har før taget lidt fat paa Hr. P. L. Møller; mærker den, at han gjengjælder saaledes, saa er den jo ingen Sag. Trænger dens Hjerte engang til lidt Ros, slaaer den Hr. Møller. Derved forbindes det Behagelige med det Nyttige. Jmidlertid byder Sandheden dog at tilføie, at Møller siden hiin Tid er bleven en Ven af os. Da vi saae Artiklen, undrede det os derfor slet ikke, at den tog os fra en god Side. Vi sige dette ligefrem. Publicum kan nu være forsigtigt; det behøver jo ikke at troe Andet, end hvad det selv finder rigtigt. At vi gjerne vilde, at det Altsammen skulde findes sandt, kan Jngen fortænke os i. Om Goldschmidt kunde "Corfarens" Læsere maaskee vente, at den selv skulde tale, eller ogsaa kunde de vente det Modsatte (thi hvo kan gjætte Folks Tanker?). Den skal gjøre det Kunststykke at gjore begge Deele: den vil tale, men med Hr. Møllers Ord. Det vil da sige, at den egenlige Afhandling, en critisk Vurdering af den Aand, hvori "Corsaren" er skreven, Meddelelse og Forfatterens personlige Bekjendtskab med Goldschmidt, Skildring af Sidstnævntes Personlighed og tidligere Liv og navnlig Forholdet til "Corsaren", forbigaae vi med en Henviisning til selve Artiklen. Slutningen troe vi derimod at kunne meddeele: Efter nemlig at have udtalt den Forsikkring, at Goldschmidt har staaet udenfor Bladet netop med Hensyn til de Artikler, for hvilke han er idømt Vand og Brod, hedder det: "Det er af Bladene bekjendt, at Høiesteretsdommen faldt netop i Løbet af de Dage, da Hr. Goldschmidt tilligemed de andre Studenter i opholdt sig i Sverrig. Nogle have heri, som vi mene med Urette, villet see ikke en Tilfældighed af Skjæbnen, men en forhaabningsfuldt Beregning. J ethvert, Tilfælde havde den Domfældte Ret til af sine Venner at vente saa betimelig Underretning om det indtrufne Uheld, at det kom til at afhænge af hans egen Villie, om han vilde unddrage sig en under saadanne Betingelser ikke krænkende Straf, eller frivillig, som fri og modig Mand gaae den imøde. Det lod sig let gjøre, da Dampskibet "Jris" skulde anløbe Malmø, for at landsætte Studenterne fra Lund. Men de, der kjendte ham, vare ikke i Tvil om, hvad han vilde vælge, og det har i end ikke faldet ham ind at ansøge om Forandring i af Dommen. Det var et høitideligt og gribende Øieblik, som jeg ikke vil glemme, da "Jris" efter sit fredelige Vikingstog, i den tidlige, taagede Morgen nærmede sig Malmo, da den, som en begeistret Prophet paa een Gang udfoldede det svenske og danske Flag, og løb ind i Havnen. Uagtet Reisens Besværlighed havde trykket sine Mærker paa Dækkets tætte Skarer, var det som en hviere Aand hvilte over dem og lyste af deres Miner. De lignede en Armee, som vender hjem med Seir fra en Bataille. Desto smerteligere maatte det være at overbringe et Budskab, der efter hine ambrosiske Dage kun kunde virke nedslaaende og forstemmende paa de Fleste. Den, hvem det nærmest vedkom, har maaskee folt et Øiebliks Bitterhed, men det maa jo være let, at lide for Andre, fordi man har bevaret Discretionens ærefulde Lov. Han modtog Efterretningen aldeles rolig, og overhovedet i den ham naturlige Stemning, som nedenstaaende Brev udviser*). Efter en Dags Ophold i Malmø *) I Anledning af dette Brev maae vi for denne vendte han tilbage hertil. Han havde i Sverrig nydt en Modtagelse og Anerkjendelse, som oversteg Forventningen, og her i Kjøbenhavn er man efter hans Tilbagekomst fra mange Sider kommet ham imøde med overraskende Beviser paa Velvillie. Disse Dage have desuden viist, at han fra nu af ikke blot har deeltagende Landsmænd i Fædrelandet, idet en Deel Borgere i Stockholm have besluttet af en fælles Kasse at udrede den ham idømte Mulct, et Tegn paa Jnteresse for hans Virksomhed og Skjæbne, der naturligviis har maattet vare ham meget behageligt. Dog ogsaa uden dette, som hans lette muntre Gemyt ikke engang behøvede, - har der, hvad vi troe, maastee meer end han var sig bevidst, været en Aande af Tiden i hans Bryst, en Funke af dens Jld paa hans Tunge, saa maa han netøp føle sig hævet og styrket ved, at den ikke altid indvier sine Sønner i blide Dage; thi kun saaledes kan den seire. Men jeg bliver alvorligere, end jeg selv vilde. Just som jeg slutter denne Artikel, modtager jeg et Brev fra Hr. Goldschmidt, som nu har tiltraadt den Sommerleilighed "med Alt frit i Huset", som det Offentlige har overladt ham. Da det synes mig interessant, saavel ved Stedet, hvorfra det er dateret, som ved det troe Billede, det giver af Forfatterens Personlighed, har jeg paa egen Haand tilladt mig at meddele det, i Haab om hans Tilgivelse, naar han kommer ud." Vi kunne trøste Hr. P. L. Møller med at han har den allerede.