Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-09-01
dette Øiemed indfandt Fogden, efter Etatsraad Friis's Reqvisition, sig paa Gedsøergaard den 13de dennes, og opfordrede først L. til godvilligen selv at udflytte og at medtage sine Effecter, men da han nægtede dette, og til Protocollen protesterede mod Eierens Berettigelse til at lade ham udsætte, fremmedes Forretningen ifølge Fogdens Eragtning. Jfølge Sagens Natur kunde Udsættelsen ikke effectueres paa nogen anden Maade, end vedat udflytte L.s Mobilier i Gaarden, hvor de (med Undtagelse af, saavidt vides, et Læs, der henbragtes udenfor Gaardens Territorium) bleve staaende indtil L. selv tilbød sig at være behjælpelig med Flytningen, hvilken da foregik, deels til Gaarden Ny-Kirstineberg og deels til en Mand i en af de nærmestliggende Byer. At det tilfældigviis gav sig til at regne (dog ikke øsende) efterat Forretningen var begyndt, kan vel ikke lægges Nogen til Last. Fogden kunde vel neppe have undgaaet, i fornødent Fald, at exeqvere sin Eragtning i hele dens Udstrækning, men dette blev overflødigt, da Lietze selv anmodede om, og strax blev indrømmet, (uden at de indstændigste Bønner derom vare fornødne), en passende Tidsfrist til at bortbringe sine Kreaturer og øvrige tilbageblivende Effecter. Forretningen blev dermed sluttet uden at der, saavidt mig bekjendt, med et eneste Ord blev omtalt for M. Lietze, at han, naar han ikke selv forlod Gaarden, vilde blive jaget ud. Jeg skylder endelig Sandheden at bevidne, at jeg, skjøndt jeg stadigen var tilstede under Forretningen, ikke bemærkede, at Fogden viste en triumpherende og hoverende Opførsel. Denne Forretning hører til det Slags, som neppe nogen, enten Foged eller Sagfører, exeqverer og overværer con amore, men kun i Kaldspligtens og den uomgjængelige Nødvendigheds Medfør, og at heller ikke ved denne Leilighed nogen anden Sindsstemning gjorde sig gieldende, end den der samstemmede med Sagens Alvor, føler jeg mig fuldkomment forvisset om At Huusjomfruens Effecter bleve udflyttede paa Fogdens eller nogen Andens Foranstaltning end hendes egen, er ligeledes urigtigt, og kan neppe være af Referenten debiteret af anden Grund, end for at gjøre sin Beretning end meere piquant. Det er altid misligt, helst for den Uindviede, hvortil jeg tillader mig at henregne Anon, at indlade sig paa Motivernes Gebeet med positive Gisninger, men siden Ref. har anseet sig berettiget til at paapege Etatsraadens Bevæggrunde til det omhandlede Skridt, troer jeg og at jeg, i det Mindste med ligesaa megen Føie tør yttre den Formening, at det alene var Udsigten til at faae en Ende paa de mangfoldige Fortrædeligheder, Forpagtningsforholdet under M. Lietzes Bestyrelse havde avlet, og fremdeles tegnede til at ville avle af sig, og hvorom jeg henviser til Mariboe Amts Hovedforligelsescommissions=Protocoller, Falsters Birks og Landsoverrettens Justits=Protocoller, der gjorde Sodemanns Forslag om Forpagtningscontractens Ophævelse saare velkomment for ham. Jeg veed ikke, hvorvidt jeg tør vente, at denne min factiske Fremstilling vil finde Tiltro hos den anynyme Ref., men tvivler han om dens Rigtighed, er jeg beredvillig til saavidt muligt at documentere den for ham, naar han vil have den Godhed personligen at henvende sig til mig, og i Gierningen vil vise, at det Mod, den Sandhedskjærlighed og Upartiskhed, han tilskriver sig selv, er noget mere end tomme Floskler. Nykjøbing paa Falster, den 31te August 1845. C. Tidemand, Procurator.