Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-02-02
Da det er en uskatteerlig Lykke for mig at være den første Landshøfding, som nyder den Naade at modtage Eders Kgl. Høihed paa Svensk Grund, udbeder jeg mig i Underdanighed i dette Tilfælde, at Eders Kgl. Høihed med naadig Overbærenhed, gunstigt vil bedømme min ringe Ævne til at udtrykke Følelser, som ere for levende til ei at være over al-Udtryk. – Tanken om et elsket Fodelands Lidelse, om hvis Redning selv den meest Forventningsfulde havde Anledning til at mistrøste, Glæden over at see den nu sikkret i Fredens Ly, imodtage en høitagtet Første, der sikkerlig skal berede os lysere Fremtids Dage, disse lykkelige, disse forhausende Forandringer, som ere rige Æmner til at lovprise et mildt Forsyn, til at oplive Taknemmeligheds Følelser i hver Svensk Bryst, Kjerlighed til Sandhed, Ret og Dyd, en heraf opstigende Følelse og Erkjendelse af Medmenneskers Frihed og Rettighed, stærk og kraftig nok til at beseire de meest truende Farer, mild nok til med Ømhed at omfatte og linder Byrde, er den rette Grund til ædle og store Gierninger. Vi føle noksom at den udgjør Hovedtrækket i Deres Kgl. Høiheds Caracteer, og det er paa den faste Overbeviisning herom, vort Haab grunder sig og vor underdanige Agtelse og Hengivenhed hviler. Naadigste Herre, Eders Sindelav er for ædelt til at taale Smigrens Røst, Eders Fortjenester for store til at de ei almindelig hyldes. Kaster man et Blik paa det Folk Eders Kgl. Høihed forlader, skal man finde en stor, agtværdig Nation, paa Pynten af sin Smerte udgyde Savnets Taarer, og, erindrende sig Eders Kongel. Høiheds Retfærdighed og Mildhed, nedkalde Velsignelser over Deres Fremtids Banes Løb. Mindet af dette med Sandheden overeenstemmende Malerie, bliver altid mere tilfredsstillende for Eders Kongel. Høiheds Hjertes Følelser end en ufuldkommen Roes, tolket af mig; værdiges naadigt at tillade mig, paa dette Lehns Vegne underdanigt at forklare den oprigtige Glæde, med hvilken vi i Eders Kgl. Høiheds Person modtage den tilkommende Regent, hvis Visdom vi ere overtydede om i Fremtiden skal læge de Saar, hvoraf et elsket Fædreneland efter de heftigste Rystelser bløder. - Maatte Eders Kongl. Høihed nyde al den Lyksalighed Eders Dyder fortjene, maatte Lykken krone Eders Foretagender og det ældgamle Sverrig engang under Eders Scepter komme til at nyde den indvortes Ro og den udvortes Agtelse, som det fordum besad og nyligen var saa nær maaskee for bestandig at tabe. Men jeg skynder mig bort fra Tanken om disse rædsomme Tider, for med Værdighed og Taknemmelighed at frembære et Offer for den høiere beskyttende Haand, som ikke allene reddede Fædrenelandet fra Bredden af en Afgrund, skienkede os en elsket og værdig Konge, en Kronprinds, som deeler med ham Nationens Hengivenhed, og i hvis naadige Varetægt og Beskyttelse, jeg underdanigt anholder om den Naade at jeg og samtlige Gothenborgs og Bohus Lehns Jndbyggere maatte indbefattes. Hs. Kgl. Høihed behagede at forklare, at han ei skulde glemme at Herr Grevens Lehn var det første af Sverrigs Provindser, Hs. Kgl. Høihed betraadte, og at derfra de første Udtryk af en umiskjendelig Hengivenhed mødte ham, i hvilken Anledning han forsikkrede Hr. Greven om sin naadige Erkjendtlighed og overdrog ham at forklare Lehnets Jndvaanere Hs. Kongelige Høiheds bestandige Yndest og Velvillie. - Provsten Doctor Brunins forklarede Præsteskabets underdanige Agtelse i følgende Udtryk, Durchlauchtigste Første, Naadige Herre! Det Kald, som af min gamle og desværre, syge Biskop er overdraget mig, paa denne Strand underdanig at modtage paa hans Vegne Deres Kgl. Høihed, er uden Tvivl det største, der blev mig anbetroet under mit 60 aarige Liv. - Jeg vilde sige at Apellis Pensel og Demosthenis Veltalenhed vare nødvendige for mig til at udtrykke hvad jeg i dette Øieblik føler i mit Bryst, og ved Gud jeg skulde ikke lyve; thi glad over min Konges Valg af Eders Kgl. Høihed til Tronfølger og Eders Kgl. Høiheds Godhed at modtage denne Fortrolighed gjennemtrænger mit Hjerte. Men jeg har seet Eders Kgl. Høihed have den Naade at tale med ham; jeg har seet mine Venner i Norge ved Eders Kgl. Høiheds blotte Navn staae som fortryllede, og jeg tier. En saa oplyst Første fordrager ikke engang Skyggen af Smiger. Han fordrager ikke engang de Sandheder, som forklare hans velfortjente Berømmelse og forhvervede Ære. Det maa alligevel naadigst tillades mig, at berøre de Grunde, paa hvilke jeg bygger min og Præsteskabets Glæde og Fremtids Haab. - Eders Kgl. Høihed har en sand Hengivenhed for Oplysningen, derom vidner Deres Nidkierhed for Skolens Indretning i Fridericia og siden Jnstitutets Stiftelse i Frederikshald. Eders Kgl. Høihed har dertil anvendt meget af sin Tid, som ellers helligedes til egen Fremskridt i Videnskaberne og Omhu for det Lands Tarv i Almindelighed, som var betroet Eders Kgl. Høiheds Omsorg. – Fra en sand Oplysning kan aldrig en sand Religion være skilt. Hvad kan vel Præsteskabet vente sig, Overtro afsondret fra Religionen og Fordomme, fra Læresætningerne. - Eders Kgl. Høiheds ædle Forhold i Norge, er Borgen for at Eders Snille skal opfinde og Eders Virksomhed nytte de bedste Midler til at læge de Saar, af hvilke mit arme Fædreneland, i Særdeleshed i de senere Aar, bløder og arbeide paa et gjenoprette dets ældgamle Ære. Tro, naadige Første, at hver redelig Svensk og jeg vover at forsikkre, de Redelige ere ikke faa, – skal, rørt over Alfaderens store Gave, gaae Eders Kgl. Høihed glad i Møde, lette ved Agtelse, Lydighed og Undergivenhed den tunge Regjeringsbyrde, som Eders Kgl. Høihed af reenMenneskekjerlighed, jeg veed det, og ikke af Heyskelyst, har, efter min værdige Konges Død, den Gud længe afvende, lovet at paatage sig. Jeg anbefaler til Deres Kgl. Høiheds naadige Erindring, min Biskop, Stiftets Præsteskab og mig underdanigst. Hs. Kgl. Høihed ansaae med naadigst Velbehag, Standens igjennem Hr. Provsten yttrede Sindelav, under Forsikkring, at da det er Religionen, som letter og formilder Byrden af baade Regentens og Undersaatternes mørkere Timer, og en sand Oplysning, som leder alle Foretagender til et vist og gavnligt Endemaal, skal det altid blive Hs. Kgl. Høiheds Bestræbelse at forene disse Samfundets Støtter under de Baand, de altid hos et lykkeligt Folk stode sammen. - Herpaa indtraadte Hs. Kgl. Høihed, under det forsamlede Folk stærke Bifalds- og Glædesraab, i det ved Svinesund værende Toldhuus, hvor en Frokost var anrettet, og til hvilken ligeledes Prinds Frederik og de med Kronprindsen fra Norge ankomne høie og lave Standspersoner vare indbudne. Da flere Skaaler, vare tømte, skyndte Hs. Kongel. Høihed sig i sin Reisevogn og bad Standsraad Frih. v. Adlersparre at kjøre ved sin Side. - Det rørende Malerie dette Øieblik fremstillede, kan ikke troes af nogen, som ei var tilstede. To Brødre Nationer, ligesom nærværende, hvor den ene med det meest talende Savn overleverede en tilbedet Første i den andens Skjød, og denne, som imodtog ham, med en saa umiskjendelig Borgen for den Kierlighed, Sverrigs nye Tronfølger af sine nye Landsmænd, skal fortjene og vinde. Reisen fortsattes ufortøvet til Tanum Præstegaard. Det overalt forsamlede Folk, som formedelst Mørket havde anbragt Blus ild paa Veiene, modtog deres ny Haab med den meest udmærkede Glæde og fulgte den rørte Prinds med stærke Leveraab. Kl. II om Aftenen ankom Hs. Kgl. Høihed til Tanum. - Næste Morgen, indfandt der sig en talrig Deputation af Bønder, ledsagede af Qvinder og Børn, for at lykønske Hs. Kgl. Høihed. Prindsens Svar var rørende, og ved den derpaa følgende Dejenner vare ogsaa nogle af samme Stand nærværende. - Den 3de f. M. Kl. 12 gik Afreisen fra Tanum for sig. Paa Veien og i Mørkningen vare alle Herregaarde, Bondebyer og Bondehytter illuminerede, og om Aftenen Kl. 11 indtraf Prindsen i Uddevalla, hvor Hs. Kgl. Høihed blev modtagen paa Toldboden, og under Canonernes Løsen ført til sit Natteleie. Hele Staden var illumineret. - Den 9 tiltraadtes Reisen til Gothenborg, hvor Hs. Kgl. Høihed ankom Kl. 11 1/2 om Aftenen. Staden var illumineret.