Almuevennen, 1843-02-15
Den første Deputerede som udtalte sig imod en Comitees Nedsættelse var Selveier Lydersen, som erklærede at Trang til en fri Forfatning og Ønsket herom ikke finder Sted. Han begyndte derpaa en meget vidtløftig historisk Undersøgelse ligefra Gregor den 7de og Oluf Hunger, men hvori han blev afbrudt af Præsidenten, da en Udvikling i det Omfang ikke der var paa sit Sted; han yttrede da, at han kun dermed vilde vise, at Bonden skylder de souveraine Konger Taknemmelighed for det meget Godt som de have gjort ham, og at han derfor bør hylde og elske dem. Oberst Brock tog herimod til Gjenmæle idet han oplyste at der her ikke var Tale om Noget som kunde krænke Bonden; tvertimod sigte de constitutionelle Former til Alles Bedste, til at gjøre baade Borger og Bonde frie. Den Tid Taleren kaldte tilbage i Erindringen, er forlængst begravet, den kommer ikke igjen med sit Lehnsherredømme eller sit Feudal-Aristorati. Jespersen troede at Lydersen, havde misforstaaet eller urigtig opfattet Souverginitetens Forhold til Bondestanden. Det kan ikke negtes, at vor afdøde Konge har havt uendelige Fortjenester af Bondestanden, Fortjenester, som aldrig kunne glemmes, men det kan ilke siges, at det er Souverainiteten disse skyldes, thi den havde allerede bestaaet i over 120 Aar, da Frederik den 6te som Kronprinds kom til Statens Roer og ved Hjelp af sjeldne Mænd, af Tidens Aand, der da greb Europa, og hos os gjorde sig gjeldende, understøttet af Trykkefriheden, med Kraft og uanseet Aristoeratiets Modvægt vidste at sætte gjennemgribende Foranstaltninger til Bondestandens Emancipation igjennem. Men fordi en saadan Fyrste har gjort dette, derfor kan man ikke sige, at det er Souverainiteten, som Bondestanden skylder Alt. Kammerjunker Lüttichau kunde paa Grund af Commissarii bemærkninger, ikke anbefale Sagen. Gaardeler Black kunde ikke indvillige i at nogen Enkelt af Forsamlingen udnævnes til paa de andres Vegne at afgjøre Noget, thi kunde en Forsamling af over 50 udvalgte Mænd ikke give Kongen gode Raad, da kunde ei heller nogle enkelte gjøre det. En saadan Forsamling vilde kun blive et nyt Regerings-Collegium eller Statsraad, og han antog ikke de gamle Collegier eller Statsraad for saa brøstfældige, at de kunde trænge til en ny Støtte. Kammerherre Benzon troede at det fremkomne Ønske ikke fortjente at komme i Betragtning; den kgl. Commissarius havde jo "med udmærket Grundighed oplyst, hvor farligt det er for Danmark at gaae ind paa en Forandring i Statsforfatningen, og vilde Forsamlingen indgaae med en Petition som den foreslaaede, da vilde en saadan Adfærd ikke have Udseende af skyldig Taknemlighed mod Kongen". Justitsraad Estrups politiske Anskuelser og Commissarius's Oplysninger gjorde, at han maatte stemme imod Sagen. Stiftamtmand Rosenørn havde forhen erklæret sig imod Andragender om en friere Statsforfatning, og han havde ikke forandret sin Overbeviisning. Han troede ikke at der i Folket føltes nogen Længsel efter en saadan friere Forfatning, og Mange som for havde hældet til denne Mening var vendt tilbage fra samme. De ledende Blade havde eensidig fremhævet alle de Fordeele som vare forbundne med constitutionelle Regeringsformer, uden at berøre de Mangler og Farer de medføre, ligesom de havde udhævet enhver Mangel ved den bestaaende Statsforfatning, uden at berøre dens Fordele, Proponenten svarede hertil, at han troede enhver af Forsamlingens Medlemmer havde efter sin Leilighed grandsket i forfarne Tider, og ved de Erfaringer Enhver i sin Kreds havde samlet, havde de dannet sig en fast Overbeviisning i politiske Anliggender; denne Overbeviisning udtaltes her, men om de offentlige Blade troede han ikke at der passende kunde være Tale. Her stode de for Samvittighedens og Sandhedens Forum, men udvortes Jndflydelse. af hvilkensomhelst Art burde ikke gjøre sig gjældende. Naar i een og samme Forsamling de værdigste Mænd kunne være af forskjellige Meninger og Folkets Trang, og Ønsker var for en fri Forfatning, da troede han at mange af disse Mænd ere stillede paa et saadant Standpunct i Samfundet, at de ikke kunne blande sig blandt Folket og erfare dettes Mening, og han troede, at den Autoritet som de besidde, og det Characteristiske der udmærker dem, nemlig Visheden om at de ikke ville afvige fra en Mening, som de eengang bestemt have udtalt, bevirker, at de der komme i Berøring med dem, ikke gjerne indlade sig med dem i Samtale om politiske Stridsspørgsmaal, og at de saaledes kunde forblive uvidende om deres Medborgeres Anskuelser. Biskop Tage Müller ønskede af Hjertet en fremskridende Udvikling af Statsforfatningen, men ved Commissarii Foredrag var han bestyrket i sin Overbeviisning om at det ikke var tilraadeligt at indgaae med et saadant Andragende som det foreslaaede, hvilken Anskuelse Stiftsprovst Schjødte fuldkommen deelte. Ritmester Friis og Kammerraad Aagaard ligesaa. J Gaardeler Ostenfeldts Distriet var for 2 Aar siden næsten Alle for en Constitution, men nu havde Folk erholdt gandske andre Tanker. Ved Afstemningen var 27 Stemmer for og 19 imod en Comitees Nedsættelse, og til denne Comitee valgtes Oliemøller Schytte, Landsoverretsprokurator Jespersen, Justitsraad With, Godseier Nyholm, og Gaardmand Kirk. (Sluttes.) Roeskilde Amtsraads Afviisning af Selsøe Huusmænds Sag.