Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-03-02
Hr. Professor Nyerup har i mange Aar samlet til et literærhistorisk Værk, som vi efter Meu sels Maade ville kalde det nulevende lærde Danmark, hvilket naturligviis maatte begynde der, hvor Worm endte; og for denne Plans Udførelse vilde Undertegnede ubetinget stemme. Alligevel skal Hr. Professoren nu efter Aftale med Forlæggeren have forandret denne Plan saaledes, at Artiklerne, som findes hos Worm, skulle med visse Forkortelser indlemmes i den nye Udgave. Men til hvad Nytte aftrykke tre tykke Bind, som findes i enhver dansk Literators Bibliothek, og som endnu i flere hundrede Aar er ville blive vanskelige at overkomme, Undertegnede kan kun tænke sig tvende Grunde til denne Beslutning: den første er en roesværdig Lyst til at befordre Brugernes Beqvemhed, hvilke i den nye Udgave kunne paa et Sted finde det samlet, som de ellers, ved visse Skribenter, maatte søge paa flere Steder. Men denne Uleilighed er man allerede vant til fra Brugen af Worms og Andres Ordbøger, ligesom den ogsaa i Tidens Længde bliver uundgaaelig ved ethvert Literaturlexicon, som holder Skridt med Literaturen uden ideligen at kunne omarbeides. Ogsaa er den i sig selv saa ringe, at den ei kan komme i Betragtning, naar det kommer an paa at spare en betydelig Capital. Det forstaaer sig selv, at der i Supplementerne stedse, som hos Worm, maa ved Tegn, henvises til de Steder, hvor der forhen er talt om samme Mands Skrifter. Naar man da altid begynder med at eftersee først de nyeste Supplementer, staaer man ei i Fare for at springe noget over. Jeg troer altsaa, at man for hiin Beqvemmeligheds Skyld ikke bør aftrykke det gamle Lexicon, og mindst i Tider, som de nærværende, da der bør holdes tilraade med enhver Capital, som kan anvendes til Literaturens Berigelse. Hvilket skjønt Værk kunde ei bringes for Lyset ved Hielp af den Sum, som Omtrykningen af Worms Lexicon vil koste Men der er endnu en Grund, som fortiener at tages i Overveielse; thi skjøndt den er blot mercantilsk, tør dog ingen Literator oversee den, da han mindst bør ønske en velvillig Forlæggers Liberaliret lønned med Tab. Spørgsmaalet er da, om Forlæggeren ei kan vente sig langt flere Kjøber re, naar det gamle Værk aftrykkes tilligemed det nye, end naar dette udgives alene? Andertegnede mener Nei, da uden Tvivl omtrent de Samme ville kjøbe Bogen, i hvilken af de tvende Skikkelser den saa udkommer, nemlig alle offentlige Bibliotheker (deriblandt regnes ogsaa de lærde Skolers) og alle de danske Lærde, som syste med Efteraturens Historie. For disse ere Supplementerne ligesaa uundværlige som det gamle Lexicon, og følgelig kan Forlagshandlingen gjøre Regning paa at afsatte ligesaa mange Exemplarer af hine, som der er Exemplarer af dette i Omløb. Undertegnede kan vel ikke afgjøre, hvor stort dette Antal er men da der kun henligge meget faa Exemplarer, paa Bogladerne, og heller ikke mange, saavidt jeg veed, ere fortærede af Jlden, tør man vel antage, Beløbet at være 3 til 400. J saa Fald havde der ingen Nød med Afsætningen af Supplementer ne; men man tør maaskee endnu gjøre Regning paa et halvt eller et heelt hundrede Kjøbere til disse af Saadanne, som fornemmeligen interessere sig for den nyere Literatur, og derfor vare tilfreds med at cie blot det ulevende lærde Danmark, hvilket jo ogsaa gjerne kan betragtes som et Heelt; ligesom det og skulde være mit Raad, dersom min Stemme blev hørt, at give Værket tvende Titelblade, hvoraf det ene anmeldte et selvstændigt Værk, det andet et Tillæg til Worm. Antage vi derimod, hvilket nu skal være Dhrr. Udgiveres Mening, at det gamle xicon bliver omtrykt og indskudt paa vedkommende Steder, iblandt Supplementerne, da torde der snarere gives nogle iblandt Worms Eiere, der unddroge sig fra at anskaffe sig en saa kostbar Bog, hvoraf de allerede besadde en Deel. Lad derfor end nogle anskaffe sig den, naar de faae Bogen fuldstændig i den nye Udgave, som ellers ikke vilde," saa bliver sandsynligviis endda Afsætningen i begge TilL. Monus fælde ligestor. Nu er det vel saa, at meget Rum kan spares i den nye Udgave ved en mere occonomisk Tryk, ligesom jeg ogsaa har erfaret, at Hr. Professoren agter at sammendrage de biographiske Notizer, som findes hos Worm, men selv denne fornuftige Oecosatte maatnomie vil neppe behage Alle, og kan, hvad den sidste Anstændighed angaaer, heller ikke fortjene deres bifald, som ikke eie den gamle Worm, og dog ville have ham saavelsom den nye heel og ubeskaaren. Jeg for min Deel kan vel ikke istemme deres Klage, da jeg er overbeviist om, at hvad Hr. Prof. afskjærer af Worm f. Ex. Rangtitler og des ikke vil savnes, (saameget mindre som man i et enkelt Nødsfald kan tye til den gamle Udgave, heller vilde jeg ønske, dersom Worm endelig paa ny skal aftrykkes, at udstrække Filens Brug endog til selve Bogfortegnelserne, og reent forbigaae mangen ubetydelig Artikel. Hvi vil mandog stræbe at redde fra Forglemmelse saa mange aandløse Forfattere, hvis Fostre for længe siden ere druknede i Lethe. Den, hvis hele Fortjeneste bestaaer i en fortabt Ligprædiken eller en slet Oversættelse, skal ei med Rette kunne klage over at miste en Plads, som uden Grund var ham indrømmet. Jeg veed, at det er de gamle Literatorers ømme Side, jeg her berører; men Spørgsmaalet er altfor vigtigt, ogsaa med Hensyn til Redactionen af det, nulevende Danmark, til at det her ganske kunde forbigaaes. Man bergal. ber sig paa, at det dog er en herlig Sag at have en fuldstændig Fortegnelse over alle et Lands Skribenter og Bøger, uden, som mig synes, ret at betænke enten Muligheden aller Gavnligheden af dette Ønskes Opfyldelse; thi absolut Fuldstændighed er umulig, om aldrig af anden Aarsag, saa paa Grund af de mange anonyme og psendonyme Skrifter, der ere udkomne, ogsaa har Meusel, selv, skjøndt han veed at nævne os over 12,000 tydske Forfattere alene fra Begyndelsen, af det 19de Aarhundrede, maattet tilstaae dette. Men var endog en absolut fuldstændig Opregnelse af alle navngivne Forfattere hidindtil mulig, da vil den dog snart blive umulig formedelst det Omfang og den Udstykning (ved Dagblade og andre periodiske Skrifter) som Literaturen, nu har faaet, og end mere vil faae. Alligevel kan Undertegnede ikke stemme for det Princip, som Adskillige i Tydskland have raadet Meusel paa de sidste Tider at følge, nemlig at forbigaae alle Journal Bidrag og disses Forfattere. Med Rette har han vægret sig derved, da et saadant Bidrag ofte veier op imod en heel Bog. Men idet Principet selv forkastes, torde det dog fortjene Bifald, ei at mævne enhver, der har leveret saadanne Bidrag, men kun dem, hvis Skrifter eller Afhandlinger, de være nu smaae eller store, have noget Værd. Jeg tilstaaer, at det ernet dristigt Skridt, jeg her tilraader; men engang maa det dog gjøres; hvorfor da ikke ligesaa godt nu som om hundrede AarDet forstaaer sig selv, at den Literator, som først vover det, vil udsættessigt for de usle Skribleres Klaffer og Skraal; men Samtid og Eftertid vil takke ham, fordi han paatog sig det møisommelige Arbeide, underen saa rig Høst at adskille Klinten fra Hveden. Dog maatte Maalestokken ei være strængere, end at enhver Forfatter nævntes, som paa nogen Maade haver gavnet Literaturen. Herimod kan vel indvendes, at ingen Literator kan tiltroes saa udstrakte Kundskaber, at han kunde bedømmen alle Skrifters Værd, men hvad han ikke selv formaaer, derom maat han søge Oplysning enten i grundige Recensioner eller hos vedkommende Lærde, og skulde der selv for disse kunne være nogen Tvivl om Fortjenstligheden af et Skrift, da er allerede en saadan Tvivl Beviis for Muligheden af at Skriftet kunde indeholde noget Nyt eller Nyttigt, og følgelig burde det nævnes. Dog Vanskeligheder blive endda tilbage i stor Mængde; Undertegnede overlader derfor denne Jdees Bedømmelse til den lærde Udgiver, ihvor overtydet han er saavel om dens Rigtighed som om Nødvendigheden af engang i Tiden at lægge den Grund for alle literærhistoriske Arbeider. Den Gevinst venter jeg i det mindste af denne Anmeldelse, at de danske Lærde, gjorte opmærksomme paa dette Foretagende, ville understøtte Hr. Prof. med de Efterretninger, han af dem maatte behøve. Aar. Jens Møller, Professor.