Viborger Samler, 1847-07-15
Jndenlandske Efterretninger. Docent Liebmann beretter i Fædrelandet, at han har havt Leilighed til i Løbet af de sidste 14 Dage at see en Mængde Ærte- og Vikke=Marker i en Omkreds om Kjøbenhavn af tre Mile, og allevegne har fundet de nævnte Planters Rødder, selv de fineste Rodgrene, besatte med et større eller mindre Antal Udværter. Det viste sig snart, at der her ikke kunde være Tale om snyltende Svampe. Udværterne vare i den forskjelligste Udvikling, af den forskjelligste Form; i anatomisk Henseende bestode de af det samme Cellevæv, som danner de respective Planters Rodtrævler; hist og her bemærkedes enkelte korte Spiralrør eller Bundter af Spiralrør, hvilke fra Plantens Rødder fortsatte sig over i Udværterne. Som oftest vare Tuberklerne solide, og bestode af et eenformigt Celle væv uden Aabning eller Huulhed; stundom viste de sig dog som hule Sække, og dette ledede til at erkiende deres Natur og Oprindelse. J en saadan halvtom Sæk fandtes nemlig snart en Larve (Madike), hvid af Farve, 1 1/2 til 2 Linier lang, forholdsviis buttet, med tre Par rudimentaire Fødder i den forreste Deel af Kroppen, et lille bruunt Hoved. Seenere ere disse Larver oftere udtrukne af Røddernes Udværter, og ved det svageste Forstørrelsesglas vil man endelig overbevise sig om, at der i Spidsen eller paa den ene Side af hver Tuberkel, som forekommer paa Ærtens eller Vikkens Rodtrævler, findes et lille mørkt Punct, som er Mærket eller Arret af et Jnsectstik. Den Sygdom, hvorunder Ærter og Vikker i Sommer, som det synes, ganske almindeligt lide, er altsaa frembragt ved Stikket af et Jndsects Æggebraad, deri disse Planters Rodtrævler har nedlagt Æg. Stikket frembringer en cellulos Udvært paa Rødderne, ligesom Galæbler ere en lignende Udvært paa Egetræernes Blade, af samme Oprindelse. Mangt et saaledes indlagt Insectæggaaer tilgrunde i Jorden, men Udvæxten vedbliver ligefuldt sin Væxt. Udklækkes Ægget, da fortærer Larven efterhaanden det Cellevæv, som findes forraadigt i Udværten, og baner sig omsider Vei gjennem dens ydre Hinde og man finder da ikkun en tom Sæk eller Skal, med en lille Aabning i Spidsen, tilbage. Saavidt vides har dette Forhold hos Ærters og Vikkers Rødder ikke tidligere været iagttaget; man savner saaledes Erfaring om Sammes Virkninger med Hensyn til disse Planters Blomst= og Frugtdannelse. Udentvivl vil det være overilet at paastaae, at Ærte= og Vikke=Høsten vil gaae tabt i de Egne, hvor de omtalte Rodudværter findes. Ref. har seet Ærter i den frodigste Væxt og allerede i Flor, hvis Rødder ved Opgravning viste en stor Mængde Tuberkler. Paa andre Steder var det øiensynligt, at Planterne sygnede; den slappe Stengel, Bladenes gulnende Farve vare tydelige Tegn. Optoges Planter paa slige Steder, da vare Rødderne overfyldte med Tuberkler. Det er i og for sig klart, at de ved Insectstik fremkomne Ud værter altid maa antages at svække Planten noget; vi vide imidlertid endnu ikke hvor meget den enkelte Plante kan taale uden Skade for Blomst= og Frugtdannelse. Det endnu ubekjendte Jnseet, som har foraarsaget disse Tuberkler, maa have været tilstede i Jorden i overordentlig stort Antal, thi Ref. har, ikkun med Undtagelse af eet Tilfælde, endnu ikke optaget nogen Ærte= eller Mikke=Plante i Kjøbenhavns Omegn uden at finde Udværter paa Rødderne." (Det synes Aar for Aar meer at stadfæste sig, at de tiltagende Sygdomme hos Vegetabilierne, saasom Brand i Hveden, Rust i Rugen, Kartoffelsygdommen og den nu ved Bælgsæden fremtrædende Sygdom, og muligviis paa lignende Maade ogsaa visse contagiøse Sygdomme, hos Mennesket, saasom Choleraen, om hvilke alle Sygdommes Udspring og Charakteer saa mange afvigende Theorier i Lægeverdenen ere opstillede, skyldes Infusionsdyr, hvis Udvikling i Luften synes at være saa tiltagende, at man maaskee snart vil see tænkt ogsaa paa kunstige luftrensende Midler, der vel, forsaavidt de kunne være Gjenstand for Opfindelsesevnen, turde blive ligesaa vigtige for Sundhedstilstandene som de Purgatorier, man nuomstunder ved Vandledninger og alle andre Renselses midler saa systematisk søger at føre i Praxis.) (Ab. A.) nen. En ung Kone i Jylland, der nylig var og som var nødsaget til at vise sin Mand som hun bortsendte eller modtog, skrev føl til sin Veninde: "Jeg kan ikke være tilfreds, kjære Veninde, saa lykkelig føler jeg mig i mit Ægteskab, førend jeg i Din trofaste kjærlige Barm, som stedse bankede af Venskab for mig, har nedlagt de forskjelligste Følelser, der fremkaldte af Glæde og usigelig Sallighed, opfylde mit Hjerte. Ja, bedste Veninde, min Mand er den elskværdigste Ægtemand; i syv Uger har jeg nu været gift og har endnu ikke fundet Anledning til at sige: jeg angrer den Dag, som forbandt os; han er saavel i sin Person som i sin Opførsel hverken hæslig, modbydelig og skinsyg, kortsagt et Uhyre, der vil regjere ved Tyrannie: Konen, saa tænker han, maa man behandle som en kjærlig Veninde, men ingenlunde som et Legetøi, en simpel Slavinde, hun har lige Ret med Manden, hvem hun ikke maa adlyde blindt og ubetinget; men man skal søge at imodekomme hinanden.