Jyske Efterretninger, 1769-09-08
Afhandling om frisk Salts Fortrin forindsaltede Spiser. Aan maae gjøre besynderlig Forskiæl imellem nyt Salt til færske Spiser, og Salt=Lagen paa de indsaltede, hvilken Forskiæl Geoffroy med megen Grund har bestemt. "Thi siger han, naar det gemeene Salt blandes med Kiødets raa Saft, saa raadner det i visse Maader efter en lang Tid. Det fordeles og fortyndes, og antager et flygtigt Salts Natur, hvorfor det frembringer Virkninger, som ere ganske forskiællige fra dem, hvilke de først frembragte. Geoffroy anfører dette ved den Leilighed, da han vil frikiende Saltet for den beskyldning, at det foraarsager Nyre Nu Steen. Steen. v. Helmont havde saare anpriset dets ofte Brug, for at forebygge Nyre=Steen. Men mange andre Læger, streede derimod, og meente, at det endog avlede den samme. De fleeste ere enige i, at det indsaltede Kiød af Land=Dyr og Fiske giver Materie til Steen, og at de Syge af denne Art befinde sig slettere ved dets Nydelse. J denne Hensee ende mælder Hr. Geoffroy den ovenmældte Forskiæl paa indsaltede Spiser og frisk Salt. "Thi, siger han, da Nyre og Blære=Steen synes at bestaae af et flygtigt ludagtigt i Salt, blandet med Svovl og Jord, saa maae alt det, der kan forhindre denne flygtige Skarpheds Udvirkning eller Avling i Blodet, ogsaa forhindre Steenens Avling. Men dette giør Saltet. Sal=Lagen derimod nærmer sig mere til de flygtige ludagtige Salters Natur, og altsaa ey allene ikke til intet gjør denne Steenens Aarsag, men formerer den endog mere og mere. Man kan altsaa ei med Ret legge de frisk saltede Spiser samme Skadelighed ved Nyre=Steen til Last, som Salt=Lagen; ja, dersom man maadeligen bruger Saltet ved de friske Spiser, saa skal det være skikket til at forene de formeget udviklede Blodets Salter, og at giøre at de igiennem Urin=Veiene gaae deres Vei. Til denne saare fornuftige Dom kan man endnu i Hensigt til Nyre=Steenen, føye dette at der i denne Sygdom ere Perioder, hvor alt det, der driver Urinen, giør, hæftige Forværrelser, og andre, hvor saadant giør stor Læt telse. Da nu Saltet virkelig opirrer Nyrene noget, og driver Urinen, saa kan Følgen af saltede Spiser i Sygdommens forskiællige Perioder have været ganske forskiællige, og dette har nødvendig maattet forlede de Læger til Modsigelser, der pleie for hastig at forvandle deres enkelte Jagttagelser til almindelige Hoved=Regler. Hvad de Sunde angaaer, hvilke jeg anbefaler Saltet ved deres færske Spiser, saa drister jeg mig til at være deres Borgen, at de af denne Aarsag aldrig skulle have Nyre=Steen at befrygte, og dersom de endda ere frygtsomme, saa maae de spørge Saltsyderne, hvilke forøde dette Kryderie, hvor mange af dem, der vel befinde sig plagede af Nyre=Steene. Man seer disse Folkes Børn tygge heele Haandfulde af Salt, og heraf vorde de friske, stærke Karle, der byde Elementerne Trods. Ogsaa af Skiørbug veed de intet, og efter det, hvad jeg har anført om de friske Salt=Spiser og Salt=Lagens For stiæl, kan jeg, som jeg troer, ganske dristig efterskrive Krugers Ord, som holdt det for latterligt at negte nogen salt agtige Tings Nydelse, fordi Blodet deraf blev skiørbugisk, Thi, sagde han, dette gaaer ikke saa hurtig til, og desuden er Skiørbug en Sygdom, som paa Landet er ligesaa rar, som den er sædvanlig til Søes. Ja da suure Spiser, og i sær Citron=Saft, ere det sikkerste Raad imod Skiørbug, saa torde man kuns foreene begge med hinanden, dersom man ey besad Behiertighed nok til at imodstaae en saa forfængelig Frygt. Overalt lader denne Sygdom sig ikke synderlig befrygte af noget Kryderie, som fortynder Melke Saften og Blodet, hindrer Kiertiernes Forstoppelse, og opirrer Traa denne til en livagtigere Sammendragning. Thi paa disse tre Stykker kommer det an, naar alle Afsondringer og Ud førelser skulle befordres vel. Mensaa længe disse ubindrede vedvare, og Fordøyelsen bliver i Stand, har det ikke stor Nød med vore Safters Forraadnelse. Saltet giør u¬imodsigeligen disse Virkninger, og befordrer saavel Legemets Aabning, som Urinen. Det sidste gjøre ogsaa Suurhederne, og man kan altsaa ofte forene det Suure og Saltet i lige Hensigt med hinanden. Det var ogsaa Krugers Mening: Den indtagende Smag, siger han, hvilken kommer deraf, har lært Kokkene at lave Sardelle=Salat, som opvækker Appetiteen, holder Legemet aabent, og fremmer Urinens Afgang. Den er deres Tilflugt, der forrige Dag have overladet sig med hidsige Drikke, og den er dem tienlig, Maven; Thi i dette Fald skulde Sardeller eller Sild uden dersom der ikke allerede forud er for megen Suurhed i Suurhed være dem tienligere.