Aarhuus Stifts-Tidende, 1812-08-22
Norden. Paa den i Gaarsavisen meddeelte Russiske Opfordring til de Tydske Soldater, leverer Moniteuren igien disses Svar, hvori enhver Nation, en efter anden, taler for sig, og anfører sine Grunde, hvorfore de have antaget og vedblive det Franske Partie, og endeligen, naar disse ere færdige, fremtræder den hele Tydske Nation og siger: Skulle vi endeligen tale som Tydskere, ville vi sige eder, J. allene ere Aarsagen til Krigens Forlængelse, da Freden forlængst havde været sluttet, hvis i havde holdt eders indgaaede Forpligtelser. Og synes eder det at være viist handlet af eder at prædike for Folket til Desertion og Rebellion mod deres Herrer, Viser ikke dette nedrige Middel allerede noksom eders Sags Uretfærdighed og eders Vaabens Afmægtighed? Hvad kalde i frie Beslutning? Vi føre Krigen imod eder fordi vores Jnteresse befaler det. J siger at vi skulde hæve os; vi ere ikke nedbøiede; Eders Slavefolk tilkommer det at have sig. Vi ere frie og lykkelige under de Souverainer, der har behersket os over i otte Decennier. Vi befinde og ikke under Udlændingerens Jld og Sværd; vi følge Pligtens Stemme, vi adlyde vores Souperain, vi giøre derved det hvid vi bør, og de som søge at bringe Borgerkrigens og Anarchiets Grueligheder iblandt os, for at undgaa samme paa deres eget Gebret, giøre en forgieves barn, agtig og strafværdig Beregning. Hvorledes! Den Østerrigske og Preusiske Ørn, den Bayerske Løve, der Saxiske Krone, skulde blive Slaveriets Bytte, og derimod skulde Kosakkernes, Russernes, Moskoviternes i Tattarernes Faner blive Fædrenelandets og Tydsklands Frieheds-Faner, Derfore lader os være i Roe; tage ikke eders Tilflugt til os, men forsvarer eder selv At J ville kampe til eders sidste Aandedrat for eder Nations Uafhængighed, giøre J vil i; men det hed, der ikke, at J ville kampe for vores Jnteresse, hvi vi havde en, der var modsat mod Frankriges; og til staaer J det aabenlyst, da vilde 10 Aars Exemple vise, hvod vi have at vente af eders Magt. End ligen ender eders høittenende Phraser sig med at forslaae os at desertere, og tilbyde os Ansættelse i en Tydsk Legion. J vil, at vi skulde fortgade vores Souvetain, vores Nation og vores Religion, for at tiene under eders Faner! En Frigs Forslag, Naar en General eller Minister saaledes kan fornedre sig, til sligt et forslags Undertegnelse, saa kan man ikkun have en strækkelig Jdre om Nationens Morolitet; J tale om Tydsklands Friehed, hvad forstaae J derved: Maasker vore Fyrstelige Huses Tilintetgiørelse? Sandeligen er meget uhonnet og umoralsk Project af eders Keiser, og dette henvender i eder med til os, der fra de aldste Tider atlid har viist hengivenhed mod vore Soupitainer. Troe i at giøre os til Frie, idet J giøre os til Livegne, Ordet Friehed vonæres i eders Mund. Hvorledes kunne de, som behandle Menneske værre end Lystdyr, saaledes tale til Tydske. Hr. Baro v. Tolly, De vil stifte Revolutioner og Republikker, De og hiin Haandfuld tydske Eventyrere, der er England saa lidenskabeligen hengivne, have ikke Ro inden J have bragt vore Fyrster under Bøddelen, Hander, inden J have ødelagt vore Byer og Stædet forstyrret rore Manufacturer, og under Paaskud af at tilveiebringe os Friehed, givet vores hele Slag, til Priis for alle et Anarchies Grueligheder. Denne Proklamation er en nye Grund for os, til at takke Forsynet for vores Protekiors Styrke; thi denne Proklamation er hverken dateret fra Dresten eller München, hverken fra Stuttgordt, Berlin eller Warschau. J det Øieblik i bleve tilbagekastede til Rusland, at i forlode Polen, hvilket i ikke have kundet som svare, tabte i saaledes i Convenienz og Æreføle at i tage eders Tilflugt til Eventyreres og slet Menneskers Pen og Bistand. Jntet Menneske Verden, der besad mindste Ære, havde kunne under skrive en saadan Proclamation, hvis Sprog ikkun var passende for England; og dog havde dets Ministerium nippe engang selv vedkiendt sig det. Vi ville slutte med at give eder et godt Raad. Befrygter, at medens J tale til Tydsklands Folk om Friehed, man i dets Sted tildeeler den eders Slaver og Polakkere. Værer endelig forsikkret, at de Huse, som beherske vore linde, ere ældre end edere, og ubevægeligere paa deres sioner. Det Russiske Huus kan letteligen tilintetgjøres ved en Kotastrophe, som den, der kostede begge ners Keisere, Peter og Paul, Livet. Og langt let re torde Rusland kunne tilbagesynke i dets forrige barbarie, end et vore gamle Regenthule skulde blive kastede ved hine, som Hr. Baron v. Tolly søger bringe til Opstand mod Regent og Fædreneland.