Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-01-01
Frankerige. Frankerige har nu i en lang Række af Aar beskiæftiget den almindelige Opmærksomhed ved sine krigeriske Foretagender, og ved de revolutionaire Optrin, som have tildraget sig i dette Land; endelig engang kommet i Roelighed efter saa mange Storme, tildrager det sig ikke mindre alle Nationers Jnteresse ved den mærkelige Forandring, som efterhaanden udvikler sig i dets indvortes Forfatning. – J Revolutionens første Begyndelse gik ikke de Misfornøiedes Hensigt ud paa aldeles at kuldkaste den daværende Regiering, men allene paa at indskrænke dens Magt ved en Constitution; men da den umodne Frihedsaand som herskede blandt dette phantasterige Folk gik over til en vild Tøileløshed, saa blev den Kongelige Regiering aldeles afskaffet, og Folket deelte sig imellem forskiellige Factioner, som strede med hinanden om Magten og vexelviis fortrængte hverandre, indtil det endelig lykkedes Napoleons Mod og overlegne Talenter at giøre en Ende paa dette gruelige Anarchie og at tiltage sig Herredømmet; med en stærk Haand vidste han at holde alle Partier i Tøile og at regiere Staten, vel under et Skin af en frie Forfatning, men i Grunden som en fuldkommen Enevoldsherre. En ubegrændset Herskesyge og udsvævende Planer, som udsprang af en romantisk Jndbildningskraft, nedstyrtede ham fra den Colosalske Høide hvorpaa han stod, og indskrænkede Frankerige indenfor sine gamle Grændser, og gav dets Regiering tilbage til sin retmæssige Herskerstamme, Frankerig gik mat og svækket ud af den rædsomme Kamp den havde udstaaet; men dog i Grunden med en langt større Kraft, end denne befad før Revolutionen begyndte, og som vil give sig tilkiende, naar den først faaer udhvilet sig og forvundet sine sidste Vandheld; thi dets Folkemængde havde i de 25 Revolutions Aar taget to Millioner til; dens borgerlige Indretninger og offentlige Anlæg vare i en høi Grad blevne forbedrede; Landmandens Forfatning havde faaet en Omdannelse fra Grunden af. Agerdyrkerne var blevne frie og Agerdyrkningen havde derved tiltaget opror dentlig. Det Continentale System havde hævet Fabrikvæsnet til en stor Fuldkommenhed; Canaler og Landeveie vare i Mængde blevne anlagte; og Rettens Pleie havde ved nye Lovbøger faaet en ligesaa almindelig, som velgiørende Forandring. Saameget som Nationen beundrede Napoleons Talenter, og Heltedaad, saalænge han var i sin Lykke, saa kied var den dog af de uophørlige Krige, som han vedblev at føre, den længtes efter at nyde i Fredens Roe Frugterne af dens mangfoldige Seiervindinger, og kun de Rigdomme, som disse bragde ind i Landet, og den Glands, hvormed de omgave Riget giorde at Nationen kunde udholde en saa vedvarende Krigstilstand; men da Ulykken begyndte at forfølge Napoleon, da gientagne og overordentlige Vanheld skilte det Franske Folk i en føie Tid ved Frugterne af alle deres Seiervindinger, og da Krigen, hiemsøgte deres eget Land, og Napoleons Ubøielighed var til Hinder for at der kunde blive en Ende paa disse Ulykker, saa havde vist Nationen ikke noget imod at han aftraadte fra Regieringen. Men at Folkets Jnteresse ikke blev strax henvendt paa det Bourbonske Kongehuus, at det ikke viiste nogen Attraae for at den gamle Kongestamme blev indsat igjen i Regieringen, og at det endog giorde Modstandimod dens Jndsættelse; havde uden Tvivl ingen an den Grund, end at det frygtede for, at naar Bourbonnerne igien fik Magten i Hænderne, saa skulde alle de Forandringer som under Revolutionen vare indførte i Landet, og alle de gode Frugter den havde baaret igien afskaffes, og alt sættes paa den gamle Fod, hvorpaa det havde været før Revolutionen. Men Erfaringen overbeviiste snart Folket om, at denne Frygt var ugrundet; Ludvig d. 18de lagde strax ved sin Regierings Tiltrædelse i 1814 en Blidhed, en Høimodighed og en Viisdom for Dagen som overgik alle Forventninger. Han indsaae at der var indført en alt for stor Forandring i Frankerig til at alting nu kunde gaae tilbage til det Gamle; han satte sig ind i og fandt sig i de nye Former og Synsmaader; han tilgav og søgte at forglemme alle de Forurettelser, som vare beviiste mod hans Slægt; han modtog Frankerig saaledes bestyret og organiseret som Napoleon havde efterladt det, og vedligeholdt det i denne Bestyrelse, og han antog en Constitution, som opfyldte alle de Ønsker, som de Franske havde i Revolutionens første Begyndelse. At det derfor saa let kunde lykkes i 1815 for Napoleon at fordrive den Kongelige Familie, var mere grundet i Nationens militairiske Aand, og i dens Kiærlighed til Roes, og maaskee selv i Beundringen af hans personlige Talenter, end i Folkets almindelige Stemme især den oplyste og Rolighed elskende Deels deraf. Napoleon følte sig derfor ved sin Tilbagekomst til Frankerig som halvt fremmed deri, ved den Forandring som var foregaaet i Folkets Tænkemaade, hvilket man kunde see af alle hans Foretagender, og Slaget ved Mont St. Jean skaanede ham vist for mange Ubehageligheder, som vilde have mødt ham, dersom han havde beholdet Regieringen over Frankerig, ligesom dette Nederlag ogsaa af den Aarsag var til Gavn for det Franske Folk, at det derved blev eengang for alle betaget den Lyst, at herske over andre Nationer, og at dets Jnteresse blev henvendt derfra, og til at benytte Landets store indvortes Kraft og Fordeele til dets egen Flor og Lykke. – Da Ludvig den 18de efter Napoleons Nederlag og Flugt igien tog sin Fædrene Throne i Besiddelse, saa tiltraadte han Regiøringen paa nye med samme høimodige, blide og oplyste Aand som han havde forladt den. De forandrede Omstændigheder og indtrufne Begivenheder. nødte ham vel til at udvise nogen Strenghed og mere end tilforn; men han tilgav og oversaae dog langt langt mere end man nogensinde kunde formode, og hans Ædelmodighed var saa stor, at den nødvendigen maae tilvende ham den oplyste Deel af det Franske Folks Hierter, især da han understøttet af de Allieredes Tropper kunde have udviist et ganske andet Forhold. Og hvad der fremfor alt maae forskaffe ham Nationens Hengivenhed, var at intet kunde formaae ham til at svække den indførte Constitution i sin Kraft, og til at lade de gavnlige eller nu næsten nødvendige Forandringer som Revolutionen havde ført med sig gaae tilbage. Et stort Partie, som fik Navnet af det Ultroroialistiske, og som bestod af den gamle Adels Tilhængere, dannede sig vel i de Deputeredes Kammer forat sætte Frankerigs Forfatning igien paa den gamle Fod, og giorde Kongen selv en alvorlig Modstand, for at opnaae dette Formaal; men Kongen fældede dette Partie for bestandigt ved sin Forordning af 5te September 1816, ved hvilken han opløste det daværende Deputeredes Kammer; og derved erklærede at det var hans bestemte Villie at holde Coustitutionen opret. Dette Blads indskrænkede Rum tillader ikke her at skildre denne Constitutions Beskaffenhed, at giennemgaae dens Liighed med og dens Forskiel fra den Engelske Statsforfatning, at give et Overblik af dens Historie hidindtil, eller at vise Vigtigheden af de Deputeredes Kammer fremfor Pairernes; men man maae indskrænke sig til at bemærke, at det Franske Folk lader til at gaae indi sin nye Constitutions Aand, at føle Vigtigheden, af med Overlæg at vælge sine Deputerede; og at der for nærværende Tid synes at danne sig en Almeenaand i Landet, uden hvilken slige Constitutioner ere ingen Ting, og kun til større Skade end til Gavn; da deres Gavnlighed saa er meget tvivl samme, eftersom de saa let blive til et Spil for Egennytten og Lidenskaberne, og som Erfaringen saa ofte har viist, da kun tiene til at lægge Hindringer i Veien for den udøvende Magts gode Hensigter, og til at betage den Lysten til at virke for Folkets Vel. (Fortsættes)