Aalborg Stiftstidende, 1845-03-03
Man seer i denne Tid en Masse Handelsreisende fra Udlandet bevæge sig omkring i alle Gader og Stræder. De opsøge med udmærket Flid og Udholdenhed den mindste saavelsom den største Ordre, ja trænge sig endog ind i Haandværkernes Værksteder, falbyde deres Varer til den laveste Priis og kaste endog dertil hen som Lokkemad Løftet om 9-12 Maaneders Credit, ja bryde sig mange Gange slet ikke om nogen bestemt Betalingstermin, naar man bare vil lyksaliggjøre dem med en lille Ordre. Men har jeg tænkt mig - hvorhen fører dog alt dette, Handelsmanden, Haandværkeren i Kjøbstæderne, forsyne sig begge fra en og samme Kilde, til samme Priser, i store og smaa Partier, og aflede derved den ellers saa nødvendige giensidige Haandsrækning; den Første kan ikke bestaae – har ingen Omsætning; den Anden kan ei heller bestaae – har ingen Omsætning; thi de stoppe hinanden giensidigen Afsætningskilderne, og Enden maa blive, at de Begge omsider kuldseile over al denne directe Forskriven. Det vil vel omsider komme, at Haandværksmanden forsyner ei alene sit Værksted, men ogsaa sin Huusholdning fra Udlandet, og at Handelsmanden forsyner sig i hines Artikler ogsaa fra Udlandet, og saa faae vi omsider da endelig kun rene Prakkere i hver By af begge Stænder. Den naturligste Orden, og den Tingenes Tilstand, som fører til det bedste Resultat, er unægtelig denne, at Handelsmanden forsyner Haandværksmanden med sine Forbrugsartikler, og igjen skaffer den Sidste af med sine Arbeider, eller befordrer hans Velvære ved at skaffe ham Arbeide. Erfaringen har paa større Stæder noksom godtgjort denne Sætning, og beviist dens gode Følger, forudsat Kjøbmanden søger de bedste Markeder for sit Jndkjøb, og sælger med en billig Avance, og Haandværksmanden leverer smukt og godt Arbeide, til ligeledes muligst billige Priser. Usance – Handelsusance – dette Ord findes i flere Handelslexica; men synes aldeles ubekjendt her. Kommer man til større Handelspladse, saa finder man strax, at den Skik og Brug holdes fast med kraftig Villie, at enhver Gjæld, der stiftes, skal have en bestemt Ende, Betalingstermin. Dette er nyttigt for enhver Stand, og gjor en livlig Pengeomsætning imellem alle Stænder mulig. Der var en Tid, da Juni og December Terminer her ansaaes som Betalingstid for enhver Gjæld, ligesom ogsaa Rentebetaling endnu regnes derefter. Men denne Skik er – og desværre til reen Fordærv saavel for den Ene, som den Anden – næsten reent gaaet af Mode. Man bekymrer sig næsten ikke meere derom, tager kun paa Credit, og giver Credit rask væk igjen, uden at tænke videre over hvorhen dette omsider maa føre. Handelsmanden er vel nærmest den der lider meest derved; thi forsaavidt han besøger fremmede Markeder, hvor man ikke kan faae i Hovedet, at der jo skal være en bestemt Usance eller Betalingstermin for enhver Gjæld, saa maa han enten betale Renter af de Penge, hvormed han skal dække til rette Tid, eller han beregnes Renter af Gjælden, naar den staaer ubetalt efter Forfaldstiden, og forsaavidt kommer altsaa Handelsmanden i Underballance mod Kjøberne af hans Varer, som benytte Creditten efter Forgodtbefindende. Men ogsaa Haandværksmanden lider meget under den Uskik, at faae sit Arbeide betalt til ubestemt Tid, thi derved sættes han ude af Stand til at betale, hvorhan for Materialier a. er noget skyldig, og saaledes nægtes ham igjen Midler til at kunne fortsætte sine Erhvervskilder. Kort sagt, den ene Uoverholdelse af Usancen fremkalder den anden, ja maa omsider fremkalde en aldeles Slaphed i alle Næringsveie, i hvilke som bekjendt kun Penge ere den oplivende Aand.