Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-06-10
Til disse Efterretninger om Tyrkiet, som ere blevne meddeelte for at skaffe en tydelig Kundskab om et Land, hvori saa store Begivenheder fornær rende Tid foregaae og endnu større kunne forventes, vil Redakteuren af dette Blad tilføie nogle af en utrykt Kilde, nemlig af hans afdøde Faders mundtlige Fortællinger til ham om hvad han havde bemærket i Tyrkiet, da han i Aarene 1768 til 71 var ansat som Præst ved den lutherske Menighed i Smyrna. Han har fortalt mig, at han fandt Landet ganske fortræffeligt, af en ubeskrivelig Skiønhed og Frugtbarhed; man vandrer igiennem hele Skove af Citron- og Pommerantstræer, som udbrede den herligste Vellugt; een af de ypperlig ste Frugter, som dyrkes paa Markerne, er Vandmeloner, som ere i høi Grad lædskende og behagelige. Men saa skiønt som Landet er, saa lidet cultiveret og benyttet er det ogsaa; der gives kun faa Landsbyer i Forhold til Jordernes Udstrækning, og disse see øde og forarmede ud (saa at Chateaubriand har Ret naar han siger, at Tyrkerne ere det herligste Folk til at besidde et rigt Land, saaledes at de ingen Nytte have deraf. Et af Landets fortræffeligste Producter ere Fignerne; men min Fader fortalte, at han aldrig har kunne spise dem siden den Tid han saae hvorledes de bleve indpakkede for at forsendes til Europa, Kiøbmændene kalde nemlig Folk ind fra Gaden, som med deres bare og skidne Fødder stampede dem ned i Tønderne, og ikke toge i Betænkning at blande Ræsens Udtømmelser imellem Frugterne. Citroner vare i saa godt Kiøb, at saa mange som en Karl kunde bære i en Sæk paa sin Ryg, kunde faaes for 12 Danske Skilling; Morbærrene faldt ned af Træerne i uhyre Mængde og tiente Svinene til Føde. Et saa af Naturen velsignet Land, kan selv ikke den sletteste Regiering aldeles ruinere; men denne er rigtignok saa slet som mueligt. Hele Statsbestyrelsen er et ideligt Undertrykkelses- og Udsuggelsesystem; Sultanen sælger Gouvernements=Posterne til Paschaerne, disse igien de enkelte Deele deraf til Agerne, og naar kun visse Pengesummer blive betalte og Tropper stillede, saa kan enhver handle i sit Distrikt, som han vil. Enhver Chef holder sig Tropper, hvormed han udsuger og udpiner Jndvaanerne; Jngen er sikker paa Liv og Eiendom, især ikke de Christne. En Christen kan ikke vente at faae Ret imod en Mahomedaner, og denne kan næsten foretage sig hvad han vil imod en Christen, uden af blive straffet derfor. Paa en Spadseretour huggede engang en Tyrk, som red min Fader forbi, med sin Sabel efter hans Hoved; men traf ham ikke; var han bleven dræbt, saa havde det ikke havt nogen videre Følger for Morderen. Retten er desuden dorsk, ligegyldig og lader sig bestikke, Penge er Tyrkernes Afgud, og føres der Klage for den over en Tyv eller en Morder, saa lyder Svaret: kunne J faae fat paa Forbryderen, saa kunne J jo hænge ham. Straffene ere, som bekiendt, grusomme: de almindeligste ere imidlertid Bastonaden og Stranguleringen. Den sidste forefalder hyppig, især blande Militaire, og ofte hørte man om Aftenen i Smyrna enkelte Skud fra Castellet, som tilkiendegave, at en Janitschar var bleven stranguleret. Ved Bastonaden vendes den Person, som skal straffes, om paa Hovedet, og slaaes paa Fodsaalen med Stokke saalænge, indtil den ganske svulner op, saa at han ikke kan gaae, et frugtsommeligt Fruentimmers Forbøn kan ofte bevirke, at Straffen bliver formildet. Afsindige og tossede Folk, betragte de med en Slags Agtelse og de kunne giøre hvad de ville; thi Tyrkerne holde for at de ere indspirerede af en Aand. (Det samme er Tilfældet i Ægypten). For at giøre sig et Begreb om Tilstanden i dette Land, kan jeg anføre følgende to Begivenheder, som min Fader har fortalt mig. Den første, at da han kom til Smyrna, saa inviterede en Engelsk Kiøbmand ved Navn Lie ham til sit Lyststed udenfor Staden; han modtog Tilbuddet, og Kiøbmanden forskaffede ham en Græsk Tiener, som var bevæbnet med Gevær og Pistoler, Sabel og Dolke. En Morgen stod han i Vinduet, og saae ud til Landeveien, da en Mængde Tyrker, kom ridende forbie, een med et afhugget Hoved i Haanden, en anden som havde et Menneske bundet til Halen af Hesten og slæbte det bag efter den o.s. v. Angestfuld spurgte min Fader hvad der var paafærde, men Tieneren forklarede ham, at det ikke havde noget at betyde, og det ikke var videre end at to Agaer vare komne i Strid med hinanden og at den ene havde overfaldet og udplyndret den andens Distrikt. – En Kadi i Nærheden af Smyrna var en særdeles agtet Mand, og Jndvaanerne vare ham meget hengivne. Man erfarede det i Constantinopel og frygtede for at han skulde ferskaffe sig et Partie og besluttede derfor at lade ham henrette. En Capudschi Baschi blev der for afsendt med et Firman for at hente hans Hoved; men Kadien, som havde Venner i Divanet, fik det at vide og lod et Menneske ligge paa Veien og skyde ham. Porten tang, men afsendte en anden med 12 Mand for at udføre Planen; ogsaa dette erfarede Cadien, lod flere Folk ligge i et Baghold, og de afsendte Personer havde samme Skjebne. Porten, som ingen Opsigt vilde giøre, tang atter stille, men afsendte nu meget hemmeligt en tredie, der forklædte sig som en Dervisch, som skulde reise til Mecca. Cadien erfarede ikke dennegang hans Afsendelse; hiin ankom til ham og vidste faaledes at indsmigre sig hos Cadien, at de tilsidst gik sammen i et Bad. Capudschi=Baschien holdt sig noget tilbage, indtil Cadien havde begyndt at afklæde sig nu trak han Firmanet frem, som forlangte hans Hoved, og viiste ham det; saasnart Cadien faae Sultanens Underskrift, saa viiste han sig som den lydige Undersaat af de Troendes Overherre; han kyssede Firmanet, bukkede sit Hoved og lod det afhugge. - Jntet kan være frygteligere, fortalte min Fader, end at see et Tyrkisk Cavallerie exercere. Folkenes tykke Halse, muskuløse Arme, Færdighed i at ride, vilde Skrig, kraftfulde Heste, alt indgyder Rædsel. Naar det var rigtig øvet, saa vilde ethvert Enropæisk Cavallerie have ondt ved at modstaae det (Russerne have ofte proberet deres Færdighed). Jntet kan tillige være vildere end en Tyrkisk Matroses Forhold, de saakaldte Galionschis, naar Capudan Pascha løb ind i Havnen ved Smyrna med sin Flaade, maatte Jndvaanerne tillukke deres Døre og indspærre sig i deres Huse. Til Landets Farer komme endnu Pesten, Slanger og andre vilde Dyr; Løver ere imidlertid sieldne; dog overfaldt en Løve, imedens min Fader var i Smyrna, en fattig Tyrk, som kom trækkende med et Æsel, hvorpaa hans Kone sad; han var resolveret nok til at vikle sin Turban om sin Haand, og at jage Sabelen ind i Flaben paa Dyret i det at den vilde angribe, Løven blev dræbt, men Armen blev knust. - Min Fader skildrede Grækerne, som alle dem der har lært dem at kiende, som høist geniefulde og aandrige Mennesker, begavede med de herligste Talenter af Naturen, og som meget smukke Folk, især vare Fruentimmerne overordentlig skiønne; men tillige som falske, bedrageriske, krybende og meget moralsk fordærvede, især i de store Stæder; en Følge af deres overtroiske og fornærvede Religion og af den tyranniske Maade, hvorpaa de blive behandlede, da ingen iblandt dem er sikker paa Liv eller Eiendom. Han kiendte nøie en Græker ved Navn Homeros, som giorde sig Umage for at blive Dansk Consul; et herligere Genie, men en større Skurk kunde man ikke forestille sig. - Min Fader var i Smyrna da Tyrkerne bleve slagne til Søes i den store Bataille ved Tichesme, man kunde høre en dump Lyd i Luften naar Skibene sprang. Saasnart Efterretningen om Nederlaget var ankommen til Smyrna, styrtede Tyrkerne ind i Staden fra hele Omegnen, og henimod 4000 Christne bleve nedsablede. Despotiet, Polygamiet, en Religion som kun aander Sandselighed, som opvækker Troen paa en blind Skiæbne, der svæver over Mennesket, og som svækker Troen paa den menneskelige Naturs Friehed er foruden visse nationale Dispositioner, som man har Grund til at formode; thi Nationerne have deres særegne Characteer ligesaavel som enkelte Mennesker, Aarsagen til Tyrkernes Barbarie, og Utilbøielighed til at antage Culturen. Det Ottomanniske Rige er en Plet paa den Europæiske Cultur, som det synes at være Forsynets Beslutning ikke længere at skulle taales; det lader til at Rusland er kaldet af det til at afvaske den, og at det er bestemt til at udbrede Culturen over Asien; thi Menneskelivet, ligesom hele Naturen saavidt vi kier de den, er i en udviklende Tilstand, og Mennesteslægten rykker efterhaanden frem til en vis Bestemmelse og en vis Grad af Modenhed, ligesom Frugten paa Træer og Træet selv, og Jordens hele Legeme, af hvis Skiød Træet fremgroer.