Aalborg Stiftstidende, 1840-02-15
Hjørring, den 10de Februar. Den Smaalighed, og utidige Embedsiver, som adskillige af Toldvæsenets Betjente her udvise, har allerede oftere været Gienstand for misbilligende Omtale. Et nyt Beviis herpaa fortjener at komme til almindeligere Kundskab. En Kjøbmand fra Aalborg kom for nogen Tid siden paa en Reise til Skagen, hertil og maatte ved Jndkjørselen vente omtrent et Qvarteer, inden nogen Betjent kom tilsyne. Han sendte derpaa sin Kudsk ind til Betjenten, men fik til Svar, at han havde Noget at bestille og naar han var færdig dermed skulde han komme. Da han imidlertid lod vente endnu omtrent 10 Minutter paa sig, antog den Reisende det for overflødigt at holde længere, da han ingen consumtionspligtige Gienstande eller Varer med Toldpasseerseddel havde i Vognen. Dog ligesom Kudsken vilde give sig ifærd med at kjøre, tordnede pludselig en Stemme fra Consumtionsboden, ham imøde: hvorledes han turde understaae sig at kjøre uden at faae Vognen undersøgt?" og at der strax skulde plæsses aft. Dette var imidlertid snart gjort, da hele Læsset bestod af 2 Sække Hakkelse og en Sæk med sammenblandet Havre og Rug, ialt circa 5 1/2 Skpr., men som, da disse ikke vare anmeldte til Consumtion", havde den Skjæbne at blive confiskerede. Herpaa blev efter yderligere Randsagning fremdragen en Flaske, om hvis JndholdBetienten erkyndigede sig. Paa Kjøbmandens Svar, at han ikke vidste, hvad deri var, bemærkede Kudsken: tu de æ blot en Taar Essents, som at fæk i Botikken, da vi kjørte fra Hosdonds. Den naive Forklaring hialp imidlertid Jntet og Flasken med de styrkende Draaber var confiskeret, naturligviis ikke til synderlig Glæde for Kudsken, der maaskee ofte med Velbehag havde tænkt paa den. Da denne anden Confiscationsact var forbi, søgte Kjøbmanden efter i Lommerne af den Doctorstol, hvori han havde Sæde, og fremdrog en Halvpotsflaske med en Frokost=Snaps, som han havde med uden Passeerseddel, og spurgte den nidkjære Tolder, om denne lille Hjertestyrkning heller ikke turde passere frit; men ak! den havde ikke bedre Skjæbne end sine Forgiængere og maatte som Contrebande spadsere ind i Toldsvælget. Saaledes var da dette Treacts Confiscationsdrama til Ende og Kjøbmanden fik nu naadigst Tilladelse til at kjøre videre. Efter at dette saaledes var passeret, maa Toldbetjenten rimeligviis med Ruelse have tænkt paa den lille Læddikes Confiscation, da denne strax blev sendt op paa Gjæstgivergaarden til sin Eier: om med dens hele oprindelige Jndhold eller ikke, skulle vi lade usagt. Kjøbmanden begav sig imidlertid, indigneret over den mod ham anvendte Fremgangsmaade, hen til Toldinspecteuren, Hr. Secretair Petersen, der modtog ham med megen Humanitet og Forekommenhed, og yttrede sin Beklagelse over den utidige Jver, der fra Toldbetientens Side var udviist. Udentvivl vil ogsaa denne Sidste af sin Superieur have erholdt en Tilretteviisning og Paamindelse for Fremtiden; og da nu Kjøbmanden tillige har indgivet en Besværing til det høie Generaltoldkammer og Commerce=Collegium, er det at haabe, at dette, vistnok fuldt indseende, hvor lidet en saadan Adfærd er stemmende, med Toldlovgivningens Aand eller skikket til at bringe den ønskelige bedre Forstaaelse imellem Toldvæsen og Toldydere, tilveie: vil give sin Misbilligelse paa en saa eftertrykkelig Maade tilkjende, at Scener, som den her meldte, ikke oftere, skulle forefalde ved vor By og skræmme Reisende og Handlende bort fra dens Porte. Navnet paa den her omtalte Betjent er Sparrewohn; om det er den Samme, som i sin Tid lod betale Consumtion af nogle Stykker Heste brød eller som erklærede de smaa uskyldige Lammeskind for vilde sideriske, veed Anmelderen ikke.