Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-07-11
De Spanske Soldater ere ikke bøie eller anskelige; men de see langt mere kraftfulde ud, end mange maaskee forestille sig. De have overhovedet i deres udvortes Bygning ikke Synet af den Smidighed og Lethed i Bevægelser, som de virkelig besidde. J Krigsfærd og Vaabenøvelser kunne de vel, efter Tingenes Natur, ei være saa drevne som de franske Tropper; men visselig besidde de krigersk Aand, og hvad jeg saae af militaire Bevægelser hos denne Bataillon, da den drog ud af Byen, syntes at vidne om Færdighed, Lethed og Fasthed. Med inderlig Glæde var jeg Vidne til den elskværdige, godmodige, naturlige og dog høist muntre og livfulde Karakter, som udtalte sig hos disse Folk; og intet bedrøvede mig mere, end min Uformuenhed til at underholde mig med dem. Denne Uforstaaelighed frembragte dog overalt saare sielden nogen Ubehagelighed eller Fortrædelighed. Man hialp sig paa begge Sider med enkelte franske, tydske og latinske Ord, og Folkenes muntre Lune og indtagende Godmodighed udrettede det øvrige. Over hele Byen var man giensidigen tilfreds med hverandre. Spanierne forløde Sorøe, som Officierer og Soldater yndede lige høit, med virkelig Bedrøvelse, der endog hos mange af disse naturlige Mennesker udbrød i Taarer. Selv den meget dannede, almindeligen høiagtede Commandeur for det Asturiske Regiment har meer end eengang yttret Ønsket, at kunne blive i denne By. Sorøes Jndbyggere vare vel tilfreds med at lettes for en Byrde, som de uafbrudt i 7 Uger havde baaret; men i denne Følelse blandede sig ikke mindste Nag eller Had tilde Bortdragende. Manges velmeente Ønsker fulgte dem. . En levende Erindring medtager jeg om er Syn, for de Fleste blot Øiens og Ørenslyst, for mig et saa betydningslæst. Paa Academiet udenfor Hovedbygningens oplige Side imellem tvende fordums Professorboliger breder sig en grøn Plads, hægnet paa den fierde Side af en Have og en Mark, i Baggrunden Skov og St. Her, uden for Klosterets Mure, vandrede fordi Sorøes hellige Fædre, glædende sig ved den smilende Natur, og løftede deres Aand til Ham, som hvælvede den straalende Bue. Her i senere Tider fryde des ved barnlige Lege, i rene Ungdomsglæder Skolens Peblinge, naar de sparsomt tillodes at aande Guds frie Luft, løste fra de tunge støvede Lænker. End mindes vi hine Tider ved Navnet Skolegaarden; ligesom vi tænke paa Klosteret, naar vi gaae igiennem den store, stærkt hvælvede Klosterport, paa hvis Sted Absalons Fædre reiste det ældste Capel, ligesom Minder om Sorøes Bra dre lever i Fratergaarden og Munkegangen – den gamle, skumle og dog saa ærværdige hvælvede Omgang med de smaa runde Vindøier, i den tykke Muur, som omgiver den sørgelige, indelukte Kildegaard.*) Og paa denne Munkegang hviler Academiets Bygning; et betydningsfuldt Billede. Saaledes hvilede Anden Frederiks, Fierde Christians og Femte Frederiks Stiftelser i Sorøe paa den Absalonske Families Klostergaver: saaledes hviler den nyere Tid paa den gamle *) Dog kaldes Fratergaarden saa, fordi midt i samme er en Brønd, der har det fortræffeligste Vand, hvilket nogle troe samler sig af et Væld. Dog kiendes intet Afløb. Er det ei saa, da er dette Brøndvand af en sielden og mærkelig Godhed. Hør hver sig, udvortes besteden og pryder, indvortes høi og lys og skiøn og hellig, den prægtige, gamle Klosterkirke. Der lød fordum i høie Kor Brødrenes fromme Sang, der nedbade de knælende deres Beskytterindes Velsignelse J. Trøstede vandrede de Par ved Par tilbage til deres Celler - Ends Moder havde hørt deres Bøn; saa talte en Stemme i Gierret. Tiderne svunde; Solen steeg høiere paa Himlen, en anden Aand blev herskende. Nu tang de Stemmer, som baade for Ad salons og Waldemars Siæle, nu lød et Messen meer i de høie, hellige Hvælvinger. - Men hist paa den grønne Gaard samler sig en heel Skare af fremmede Krigere, her paa den hvide Muur, under det høie Loft, i Naturens Tempel reises et Altar, ei uden Pragt. De slutte en Kreds, krigersk Musik begynder, en Munk træder frem i rige Klæder og læser med Andagt den hellige Messe 700 Spaniere kunke ned i en Kreds naar Hostien opløftes, og Andagt flammer i de ildfulde Sydboeres Hierter. Høit og høitideligt var Synet, føre Følelser, opsteeg i Hjertet, underlig var Blandingen af Andagt og Krigsaand, underlig den Tanke, her paa Sorøes Skolegaard, over for Absalons Grav høre Spaniere en katholsk Messe. Var det ei et Trylleri, eller hvorfra denne underfulde Sammensmeltning, da Syd og Nord ligesom flyde over i hinanden. Jeg saae, jeg følte deres Andagt og tænkte: "J eders fulde Hierter boer eders Religion, ei i de tankeløse latinske Formularer, ei i den *) Sorøe Klosterkirke var belliget vor Frue. klingrende Biældelyd, eller den raske Krigsmusik. Gud er for os og for eder!" Jeg gik fra den spanske Messe ind i den Kirke, som jeg aldrig betræder uden hellig Gysen. Dørene aabnede sig; indtraadte jeg og saae – et Hømagasin. Fortsættes.)