Viborger Samler, 1781-10-22
Mandagen den 22 October. Menneskets Fødsel. Alle Mennesker komme paa een og den samme Maade til Verden, de blive fødte med Smerte, som de deele med deres Mødre, og derfore ere deres første Lyd et Udtryk af deres Klage. Et Menneske bliver født, saa ofte dets Tilværelse bliver funden fornøden Tt. af det store Væsen, der saa viseligen har indrette Verden. Den Viseste veed egentlig ikke, hvorfore han er her. Vi have Drifter til at opholde os, at fornøie os, og, naar vore Kræfter endelig engang ved mange Tilfælde komme i Bevægelse, saa begynde vi at see os om, at forbedre vore Tilstand efter vore Jndsigter, og at giøre Anslag og Udkast; hvilken Urolighed vedvarer saalænge, til Sindets Kræfter, igjen aftage. Ere derved et lykkeligt Træf, komne Begreber om Orden i vore Handlinger, og sammes Skiønhed eller Heslighed, ind i Sielen, saa bestræbe vi os, at giøre os denne Orden naturlig, befordrende samme overalt, hvor vi befinde os. Men alle vore Kræfter, al vor Virksomhed uddøer dog igien ved Enden, og, naar alting da er lagt sammen, saa finde vi, at vor Tilstand har, i vor korte Ophold her, været taalelig. Men hvorfore vi ere forsatte herhen, lader sig deraf ikke forklare. Jmidlertid have dog de tænkende Hoveder imellem alle Folkeslag søgt at komme efter Hemmeligheden. Schytieren græd ved et Menneskets Fødsel, i den Tanke, at det var aleene kommet her for at lide, og bøde for sine Forseelser. De fleeste Folk glæde sig ved et Barns Fødsel. Dog er denne Glæde hos samme ikke fuldkommen, førend den onde Aand, der lurer paa Barnet, er fordreven. Hos Jndianerne vanke Sielene stedse om fra Legeme til andet, for at blive luttrede, og den Bonde, der fødes en Dreng, er uvis, om hans Siel har boet i en Keiser eller i en Kat, og følge. følgelig uvidende, om sammes Tilstand nu forbedres eller forværres. Philosopherne blandt de Videnskaber dyrkende Folk have undertiden forskiønnet, undertiden vanziret disse første Begreber. Nogle have villet, at Menneskene vare komne her, for fuldkommen at danne sig; andre for at blive rensede her, som i en Skiersild. Somme paastaae, at de arme Dievle ere, efter Krig med Guderne, blevne forlagne herhen, og giøre os den Ære, at regne os for deres Afkom andre tvertimod giøre os næsten til Guder, sættende os til Herrer over Tigre og Løver, der sønderrive os, og over Slanger og Crocodiller, der opsluge os. Alle Dyr ere vores Slaver, Maanen er en stor Løgte for os, og Solen er kuns til for at tørre vort Linter; Stiernerne selv kappes om at sige os vores Skjebne forud; og har da endelig den Beherskere, Menneskeet, der hungrer undertiden ihiel i et Fængsel, og hvis Liv hænger kun af et Vink af et andet Menneske, længe nok regieret paa Jorden, saa skal først dette det rette Rige begynde i Himmelen, hvor han, som de sige, maa hielpe Gud at bestyre heele Verden. Vantroe gaaer i det ene, og Overtroe i det andet, lige til det yderste; Sandhed og Fornuften blive i Midten. Knap er Mennesket til, førend det bliver saa ulige behandlet, som muligt kan tænkes. Kiæle, sine Forældre tildekke Barnet med Klæder, der næsten qvæle det; man stopper den rene Luft alle Tilgange, for at Barnet ikke skal indaande andet, end de varme og usunde Uddunstninger i et tillukt Værelse. Lægen gen bliver hentet, og Medicin er saadanne Børns første Spise. Et fremmedt mange Gange yderlig usundt, Qvindmenneske, bliver valgt til at give det den Die, som Moderen selv er for magelig til at meddeele sit Foster. Hvor ulige omgaaes den unge Neger, Neppe er Moderen nedkommen, saa bærer hun selv sin sorte Arving til næste Bæk, hvor hun bader og vasker den, læggende den derpaa til Brystet; hvorved alt det samme er udrettet, som med hines utidige og skadelige Omhyggeligheder. Er Barns første Klæder hos Forældre af forrige Slags bestaaer i Lister og Svøb, hvori det tilsnøres saa stærkt, at det hverken kan røre Haand eller Fod. Den unge Neger derimod bliver lagt nøgen i Græsset, og kan fra sit første Værelses Øieblik bruge alle sine Lemmer, i Stand til at løbe af Sted inden kort Tiid, som en Hare, da den naadige Junker derimod, naar Aaret er omme, neppe kan staae ret over Ende. Nyeheder.