Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-12-21
Blandede Efterretninger. Chanen af Kokan, en mægtig Fyrste i Tartariet, der indlemmede de erobrede Provindser Turkestan og Taschkent i sit Rige, havde i Aaret 1812 skikket adskillige Afsendinger til St. Petersborg, der, efterat have udført deres Ærende, tiltraadte samme Aar deres Tilbagereise. Omtrent 150 Werster bag Oxenburg blev een af dem syg, og døde i Fæstningen Petropawlowsk, ved Floden Kidisch. Denne Omstændighed tvang de øvrige Kokaner til at opholde sig der en Tidlang; een af samme overlod sig her til den meest udsvævende Levemaade, og blev omsider af en hertil forvist Soldat dræbt i en Badstue, plyndret og derpaa kastet i en Flod. Denne Hændelse blev strax indberettet til St. Petersborg, og derpaa befalede Keiseren, at sende et Gesandtskab til Kokan, forat ledsage de øvrige Kokaner hjem og oplyse Chanen om hans Afsendingers Skjebne. Det blev overdraget Philipp Nasaroff at udføre dette Hverv, og han tiltraadte d. 16 Mai 1813, forsynet med en Skrivelse og Foræringer fra Keiseren, Reisen til Kokan. Denne Reise er i forrige Aar udkommet i Petersborg paa Greve v. Romanzows Bekostning i det russiske Sprog, under den Titel: Efterretning om adskillige Folkeslag og Lande i Middelasien, ved P. Nassaroff, der har oversat det afdeelte sibiriske Corps, som 1813 og 1814 blev sendt til Ko kan. Vi anføre deraf følgende Prøver: Ved Porten af Kokan, siger Nasaroff, lode vi vore medhavende Kosakker anlægge deres fulde Rustning. Vi tilligemed Gesandten bleve førte forbi Palladset, til den os anviste Bolig i Enden af Staden, hvor vi maate opholde os i en Hauge. Her skilte man strax Gesandten fra os, og, bevogtede af 15 Mand, under en Embedsmands befaling, turde vi ikke forlade Haugen. Om Natten komViziren til mig. J Begyndelsen spurgte han, i hvilken Hensigt vi vare komne. Jeg svarede: for at aabne med dem en Handel og ledsage Gesandterne hjem. Derpaa spurgte han atter; hvor ere vore to fornemste Gesandter, og jeg maatte betyde ham, at den russiske Keiser havde taget dem naadig op, og at de forsynede med Foræringer, vare vendte tilbage til deres Fædreland, men at den Ene af dem var død af en Sygdom, og at den Anden, som havde ført et liderligt Liv, havde indladt sig i et usømmeligt Bekjendtskab med en landforvist Soldat, i Følge hvilket han blev dræbt af ham. Forbryderen er lagt i Lænker, og venter en stræng Straf. Efterat have gjort Nasaroff endnu adskillige Spørgsmaale, red han bort, og næste Dag kom han igjen og berettede, hvorledes Chanen havde befalet, at der skulde sørges for Russernes Heste og Cameler. Fra om Morgenen til om Aftenen var Haugen opfyldt med Mennesker, der betragtede hine som vidunderlige Dyr. Uniformerne, de røde Kosakhuer, Sablerne, Flinterne og Pistolerne, Alt blev undersøgt. Man lod nogle af de bedste blandt Kosakkerne marschere, affyrre Pistoler og gjøre et Angreb. Disse Manoeuvres opvakte Kokanernes Forbauselse. For at indgyde dem end større Agtelse lod man med Forsæt tre Mand bestige de bedste Heste, putte de ladte Pistoler i Hylsterne, og da Cosakkerne paa Reiser ogsaa bære deslige i Beltet, saa var enhver af dem forsynet med 4 Pistoler, en Lantse, en Sabel og en Flint. De kokanske Embedsmænd besaae alt dette, og optegnede Antallet af Enhvers Geværer, med den bemærkning, at med en saadan Bevæbning en eneste Russer, vilde være istand til, som en uoverstigelig Muur, at forsvare sig mod 100 Mand. - Elleve Dage derefter fandt Audiencen hos Chanen Sted, hvor Keiserens Skrivelse og Foræringerne skulde overleveres Chan Amir Wallimini. Fra Haugen til Palladset, en Strækning af 15 Werster, vare paa begge Sider af Veien Soldater, bevæbnede med Sabler, Lantser og Flinter, opstillede. Garden havde de skjønneste Heste og var iført prægtige Klæder med røde Turbaner; men de øvrige Tropper havde hvide Turbaner. Nafaroff red med Officieren Besiastkof ud af Hangen; Kosakkerne vare tilfods og deelte i to Corps, mellem hvilke Kofferterne med den Keis. Skrivelse og Foræringerne bleve baarne af 4 Mand og en Underofficier. Foran red den første Embedsmand, forsynet med et Pantser og Skjold, ved Siden af ham en Rytter, der uophørligen slog paa Panker. Kokanerne forundrede sig over, at Kosakkerne, uden at træde ud af Gelederne, satte over de Canaler, der løbe langs med Gaden, uagtet Vandet naaede dem til Knæerne. De kaldte de russiske Tropper udødelige. Jnfanteriet holdt Flinterne ligesom det faldt dem ind, den ene paa Jorden og den anden paa Skuldren. Af Mangel paa Soldater paa en saa lang Strækning løb de bageste foran gjennem andre Gader, og stillede sig op igjen foran paa den Gesandtskabet foreskrevne Vei. Russerne maatte stige af i en Frastand af 150 Favne fra Palladset, og nu bleve de til Fods førte til Porten af Palladsets rummelige Jndhegning, hvor de maatte bie omtrent en halv Time. Folket sammenstimlede i saadan Mængde, at alle høi Pladser, Huse, Tage, Mure, vare ligesom besaaede med nysigne Mennesker. Ved Slottet fandtes en Hob opstablede Morterer og Canoner uden Lavetter. To Embedsmænd, der kom ud af Porten, spurgte hvo af dem, der skulde overlevere Skrivelserne, og efter modtaget Svar, førte de S. ind i Jndhegningen og viste ham Chanen, der stod i Vinduet, med den Erklæring, at han skulde bevidne denne samme Æresbeviisning, som han pleiede at yde sin Keiser. Efter deres Vedtægter er det ikke tilladt at tage Huen af, og S. satte sin paa igjen, efter at han havde taget den af og bukket sig for Chanen. En Række af Vizirer og de øverste Embedsmænd, som dannede det høieste Raad, sadde for sig selv paa forhøiede, med Tæpper bedækkede, Pladser. S. tog nu Skrivelserne fra Keiseren og fra Rigskantsleren, holdende dem med Hænderne paa Hovedet, blev han under Armene ført ind til Chanen, som sad paa en med Trin forsynet Trone. Han var ikke ældre end 25 Aar, havde en af glimrende chinesisk Guldstofvirket Kjole paa og paa Hovedet et Shawl med Guldfryndser og Qvaster. To Vizirer førte S. under Armeen til ham og en tredie aabnede Døren. Man befalede ham at bøje Knæet: Amir Wallimini tog Skrivelserne fra S's Hoved, gav dem til en hos ham staaende Viziir, og rakte ham, i det han reiste sig fra Tronen, Haanden, som han, efter deres Vedtægt, maatte trykke med begge Hænder. Han førtes derpaa af Vizirerne, dog uden at vende Ryggen mod Chanen, indtil Døren. Chanen havde spurgt om Keiserens Sundhed, og om S. ikke havde noget mundtligt Andragende, men denne svarede, at Alting stod i Brevene. Jndenfor Jndhegningen satte man ham paa et Tæppe ligeforChanens Vinduer. Bag ved ham stode Gesandterne fra China, China, Buchhariet, Sarssaus (? og den østlige Berg-Perse. Otte kokanske Enbedsmænd bare paa 4 Gjorder Cofferten ind i Chanens Værelse. Den første Vizir har noget derefter Skrivelserne paa Hovedet ud af Tribunalet, viste det høieste Raad samme, og har dem derpaa tilbage til Tribunalet. For at bevidne sin særdeles Tilfredshed gaa Chanen Russerne, de asiatiske Gesandter og sine Embedsmænd et høitideligt Maaltid, der bestod af rødfarvet Riis og Hestekjød; Russerne spiste intet af det sidste, da de undskyldte sig med, at deres Religion forbød det, (Fortsættes.) Maaden, hvorpaa Tyrkerne inddrive Gield. Hensigtsløst vandrede vi den skjønne Nat omkring paa den sandede Slætte i Wadicel-Arab, mellem Nilen og den lybiske Bjergkjæde, og blev pludseligen Skinnet af en Lampe vaer. Vi gik hen til den Egn, og satte os ved vor Ankomst ned paa Maatterne, for at hvile os. J Hytten indtraadte to smukke Ynglinger, af hvilke den yngste kastede sig paa Jorden og begyndte paa orientalsk Viis at bede. Medens de fældte Taarer og udstødte Sukke, lagde jeg Mærke til følgende Ord: Fader, Moder, Barmhiertighed, Kam MekamDen Ældste, siddende i nogen Afstand, syntes nedsjunken i dybe Tanker, saae fra Tid til anden paa Broderen, og begyndte ogsaa at græde. Vor Nysgierrighed blev spændt paa det Høieste, og dette saa meget mere, som Ynglingerne ikke saa os. Vi sadde i det andet Hjørne af et Slags Tag, hvor de matte Straaler af Lampen ikke naaede hen. Det pludselige Raab syntes i Begyndelsen at skrække dem, men da den Ældste blev os vaer, nærmede han sig, men dog med Frygt, ved Synet af vor tyrkiske Dragt. Jeg spurgte denne, hvorfra de vare, og hvad der kunde være Aarsag til deres Bedrøvelse, hvorpaa jeg erfarede: at de vare Sønner af den her begravede Schach og komne fra den østlige Niilbredde, for at vande den lille Hauge, ved Siden af Huset, som den Afdøde over i 20 Aar med egne Hænder havde dyrket og efterladt dem som Arvelod. Den var besaaet med Byg og tyrkiske Bønner; 8 ved Flodbredden staaende Palmer hørte til samme Denne lille Eiendom var neppe tilstrækkelig til deres Moders Underhold, alligevel skulde der betales til Paschaen en Afgivt af 15 Piastre. Kaim Mekam, Landsbyens haardhiertede Arnant, anvendte alle Midler, for at tvinge Moderen til at betale denne Sum, og kastede omsider Sønnerne i Fængsel. J fjorten Dage vare de der, og imidlertid umagede Moderen sig forgjeves for at tilveiebringe Penge. Den strænge Arnant gav hende endnu en Frist af to Dage, og truede hende med, naar hun da ikke indfandt sig dermed, at lade enhver af Sønnerne give 100 Slag med Karbatschen, et Slags lette snoede Pidske af Hippotamus's Skind, (hvoraf uden Tvivl Benævnelsen Krabask kommer). Da nu Pengene ikke kunde tilveiebringes, saa opfyldte Arnanten sine Trudsler, og erklærede, at naar den næste Dag Pengene endnu ikke kunde skaffes, vilde han lade give enhver af hendes Sønner endnu 80 Sla paa Fodsaalen. Med Taarer og Bønner og ved Landsby Scheichens Forestillinger bevægede den ømme Moder den ubarmhiertige Tyrk, istedetfor Børnene, at indspærre hende selv i Fængslet, hvor hun var beredt til at taale alle muelige Qvaler, for at frelse de uskyldige Væsener, der havde hende at takke for deres Liv. Kaim Mekam gav endnu en Maaneds Frist, hvorved han truede med de haardeste Straffe. "Hvad har J nu i Sinde at gjøre, spurgte jeg. – "Vi ville søge, at sælge dette Aars Daddelhøst af vore Palmer og Bygget af denne Hauge" - svarede han - "Og J selv," Vi – vedblev Ynglingen ville til Essaun, underveis ville vi leve af Almisse, og der ville vi søge Tjeneste paa Skibene." (Af Jos. v. Senkowsky utrykte Dagbog paa en Reise igjennem Nubien og Nord-Æthiopien 1819.)