Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1824-01-13
J No. 193 af "Morgenblatt für gebildet Stande" læses Følgende: For kort Tid siden tildrog sig i det nordlige England et mærkeligt Tilfælde. En Vanvittig skulde paa Øvrighedens Befaling fra Manchester, bringes til Lankaster, hvor der er et Hospital for Gale, og Opsynsmanden for Fattig anstalten paatog sig at bringe Personen did. Da hans Vanvid aldrig pleiede at være ledsaget af farlige Udbrud, saa besluttede Opsynsmanden ikke at bruge Magt; men ved List at bringe Patienten til sit Bestemmelfested, og under Paaskud af en Lystreise, naaede de ogsaa Begge lykkelig Landkaster. Jmidlertid havde den Vanvittige dog underveis fattet Mistanke og besluttet at være paa sin Post. Ved Ankomsten til Lankaster var det for sildigt at gaae til Hospitalet; derfor begave begge de Reisende sig til et Værtshuus, for at blive der Natten over. Sandsynligviis maa den Vanvittige have tilbragt den vaagen og imidlertid udruget den snilde Plan, som baade frelste ham fra Fængsel og forskaffede ham Hævn over hans troløse Ledsager. Da det gryede af Dagen, listede han sig op, klædte sig paa og gjennemsøgte nu sin sovende Paapassers Lommer, hvori han rigtig, som han formodede, sandten befaling fra Øvrigheden til at optage ham i Hospitalet. Med dette Document i Lommen lister han sig ud af Huset, iler til Hospitalet, lader Forstanderen vække og fortæller ham: at han i et Værtshuus havde en Vanvittig, som han gjerne ønskede at bringe i Hospitalet uden al Opsigt; derfor vilde han i denne Morgenstund gjøre en Spadseretour med ham og som tilfældigviis komme derind. Forstanderen skulde da lade ham gribe, binde og hans Hovedhaar afrasere; thi, tilføiede han, dette vilde vist gjøres nødig, da han paa hele Reisen havde sat sig den Jdee i Hovedet, at han selv var Opsynsmanden, der skulde bringe ham (den foregivne Opsynsmand) som Vandittig til Hospitalet." Dette syntes Altsammen meget troligt, og Hospitals-Forstanderen gav derfor strax sine Folk Ordre til at modtage den ny Gjæst. Da den Vanvittige kom tilbagetil Værtshuset, vakte han sin trygge Ledsager og fortalte ham ved Frokostbordet: at han allerede i denne Morgenstund havde gjort en lang Spadseretour. "Virkelig, svarede den Anden: "da gjør det mig ondt, jeg ikke var med. Den Vanvittige forsikkrede, at han slet ikke var træt, og at han strax var beredt til at gaae med igjen. Man befandt sig snart paa Veien, og, som den Vanvittige havde forudseet, styrede hans Ledsager lige hen til Hospitalet. Hvilken prægtig Bygning!" sagde den Vanvittige, med tilsyneladende Forundring. "Havde de maaskee Lyst at besee den indvendig svarede hans Ledsager: "Kom kun med; jeg skal strax udvirke os Tilladelse dertil!" vedblev han, stolt af sin formeentlige List, og glad ved at det faldt ham saa let at lokke den arme Skjelm i Snaren. Han ilede hurtig ind i Gaarden, medens den Anden holdt sig tæt til ham og gav sig Mine af, at han ikke turde slippe sin Patient af Syne. Jmidlertid havde Hospitals-Forstanderen seet dem komme og lede dem nu imøde med et Par haandfæsteKarle. Opsynsmanden nærmede sig høflig, bukkede, greb i Lommen og sagde listig smilende: "Her bringer jeg dem en stakkels Mand, der – men som lynslagen stod han der, da den Vanvittige traadte frem og roligt overrakte Forstanderen den befaling, han forgiæves søgte i sine egne Lommer, med de Ord: "dette er Manden," og i samme Øieblik følte sig greben af fire Kæmpearme. Forbauselse, Forlegenhed, Raserie afvexlede med hinanden; han svor: at han var Opsynsmanden og hiin den Vanvittige; inen det vidste man jo iforveien han vilde sige - og da han nu begyndte at slaae om sig, sparke og bide, saae man sig nødsaget til at binde Stakkelen og aftage ham Hovedhaaret, for at forebygge Feberen.