Berlingske Tidende, 1788-11-21
Rapport om Trefningen, som blev holdet den 29de September d. A. ved Qwistrum i Bahus Lehn imellem den Norske Armee under Anførsel af Hs. Durchlauchtighed Prinds Carl af Hessen Cassel, Kongelig Dansk Feldt, marskal, og et Svensk Corps, som blev anført af Obersten ved Baghus=Lehns Dragoner og Ridderen, Hr. Jan Werner Tranefeldt, givet af den sidste til Hr. Generallieutenant og Commandant af den Kongel. Svenske Ordens Store Kors, Friherre Carl Hierta, dateret Qwistrum, den 30te September 1788. (Taget af de Stokholmske Almanna Tidningar. Dajeg den 27de i denne Maaned for tredie Gang fattede Posto imod den anrykkende fiendtlige Norske Armee, 6000 Mand stærk, og bestaaende af Dragoner, Artillerie, Jnfanterie samt Jægere, og jeg havde foresat mig, uagtet den overlegne Styrke, at giøre Modværge ved Qvistrum, blev og Ridderen Hr. Baron Funck havde her allerede anlagt en jeg hertil saa meget mere opmuntret, som OberstlieutenanBrystværn, hvoraf en Deel var færdig førend jeg kom hertil. Hr. Baronen og Generalen hidsendte Forstærkning ankom Mit kjække Corps fik og hertil en ny Bevæggrund, da den af som dog ikke kunde opnaaes, saavel fordi at Mandskabet var Den 28de blev der arbeidet paa Brystværnets Fuldbyrdelse, og af stærke Marcher, med knap Føde i et næsten bestandig og er udmattet af endeel Nætters Vagt under aaben Himme mue strax om Eftermiddagen tog Flugten, da Fienden nær Regnveir, som fordi, at den til Arbeidshielp opbudne Al mede sig. Med det anseelige Antal Danske Tropper, som Kronprindsen og Prinds Carl af Hessen, som commanderende Feldtmarskal, har i Følge med sig, burde jeg snart see mig omringet, og fandt derfor raadeligt, med noget Feldtverat forsee det Sted, hvor Fienden kunde falde mig i Ryggen med mit ligesaa udmattede som villige Folk, men vandt det Dette Arbeide begyndte jeg den 29de, saasnart det blev Dag ikke færdigt til Halvdelen. Den 29de om Eftermiddagen Kl. 3, da jeg fra det Norske Hovedqvarter paa Brilland hos Oberst=Lieutenant Baron Funck, hvor Kronprindsen havde indbudet mig til Middagstaffel, kom tilbage til min Commando, saae jeg, at den Norske Armee gjorde sig færdig til March, og mødte Hr. Generalmajor Mansbach paa Marchen med Fortropperne, der tog Veien til Sønderboygden forbi Frue Landbergs Gaard og videre over Biergene til Saltkilden. Jeg foranstaltede strax, at 2de Kanoner, forsynede med fornødent Jnfanterie, posterede sig i den Defilee, hvorfra Fienden skulde komme. De øvrige 6 Kanoner plandtede jeg saaledes, at de kunde beskyde Landeveien til Qwistrum og Fiendens opkastede Batterier ved lille Attorp, paa min venstre Flanke. Det paa min høire Fløi værende høie Bierg besatte jeg med Soldater af Skaraborgs Regimente, der ere gode Skyttere, for at hindre det Norske Jægercorps fra at foruroelige mit Mand; skab. J denne Stilling, hvorover jeg siden skal afgive vedbørligt Cart, oppebiede jeg med Taalmodighed Erklæringen, som den Danske Kronprinds vilde give i den Samtale, som den til Stedet nyelig ankomne Hr. Baron og General havde begiæret, og da Svaret bestod i det første Kanonskud fra de Norske Batterier, ledsaget af 11 paafølgende, begyndte jeg og min Kanon-Jld med fuldt Alvor, hvortil Hr. Baron og Generalen var selv et Øinevidne. Jmidlertid ankom, som jeg forud saae at skulle skee, Hr. Generalmajor Mans men hans Forsæt blev forekommet ved en heftig Jld af de bach med et talrigt Jnfanterie, for at falde mig i Ryggen; imod ham udstillede Kanoner og Jnfanterie. Jmellem Store Attorp og Qwistrum vare Dragon Regimenterne opstillede. for i Tilfælde af en svag Jld, eller dersom de Commanderende, ved Kanonerne vare tilfældigviis blevne skudte, at hugge indi Forskandsningen, hvilket lyktes de sidste, eftersom de første faldt. Det frembrydende Mørke, som allerede bidrog til Kanonernes usikre Direction; Fiendens fordeelagtigere Stilling paa Høiene oven over hinanden med 14 Kanoner; hans meget overlegne Styrke; Attaqve fra trende Sider; et stør re Antal Saarede; Ansvaret for at have opofret et tapper, Folk uden Nytte; Tanken om, at en uundgaaelig Nedsabling, hvormed ingen Ting kunde vindes, forestod efter nogle Minutter, og at min hele Leir, naar Commandoen var nedhugget, dog tilhørte Fienden &c. &c., gjorde mig tilbøielig til at anbyde Accord. Mit Forsæt var, at udbetinge mig andre Vilkaar, dersom Tilbudet blev antaget; men da mine Afsendte ikke ret fattede min Mening, saa blev Capitulationen denne: at Commanden blev erklæret for Krigsfanger, men fik formedelst den gjorte tappre Modstand Tilladelse til at reise hiem, med det Løvte, ikke at tiene i nærværende Krig imod Keiserinden af Rusland eller Kongen af Dannemark, De Herrer Officerer beholdte for deres udviste Manddom deres Værger og hele Equipage; Til Mandskabets egen Eiendom skiænkte Kronprindsen dem den gamle næsten forslidte Liv-Mondering, det ringe Antal Kapper, som de havde med, Randsler, Skiørter, Kobber=Drikkeflaskerne &c.; men Kanonerne, og deriblandt en 8 pundig Haubitz og en 6 pundig, som ankom kort førend Attaquen begyndte, samt Gevæhrerne, Remmetøiet, Teldttrosset og Vognene maatte blive tilbage. Artillerie=Mand; skabet og Skovvogterne, som vare til Fods, foruden deres Anfører Oberjægermesteren, som ingen vidste hvor han blev af, fik jeg ikke medtaget, men bleve tilbage ved Foss Kirke, saalænge og indtil de Danske vare komne for Gothenborg. Af Artilleriet blev saaret, Capitain Cedercrona, Lieutenanten Baron Leyonhufvud Sergeant Hellvig, som commanderede 1 Kanon, 17 Mand Constabler og Haandlangere, en Skaffer og 3de Kudske; af Skaraborgs Regimente 3: Soldatre, tilsammen 2 Officerer og 56 Mand. Jhielskudte ere: af Artilleriet 2de og af Skaraborgs Regimente 3de, alt 5 Mand, der ere begravne. (Slutningen følger.)