Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-07-22
Nu kommer det Øieblik, da den kongelige Familie forlader sine Pladser, for at gjøre Touren igjennem Salen - dette saa længselfuldt forventede Øieblik, som skal tilfredsstille eller tilintetgjøre saa mange Prætensioner. De høie Hofembedsmænd, Kammerherrerne og Adjutanterne sætte sig i Bevægelse. Hvor skal man begynde, for at give et tydeligt Begreb om den i relse, som nu foregaaer i Salen. De, som have Sæde, reise sig op fra sine Bænke eller Stole, og de allerede Staaende begynde at bølge som et oprørt Hav. J den første Rad Damers Ansigter udtale de forskjellige Følelser sig, som nu ere blevne vakte i deres Jndre, Koketternes Overbeviisning, at det ikke kan slaae dem feil, at blive bemærkede, og at de sikkert ville blive tiltalede, de beskedne Fruentimres Forlegenhed ved den blotte Tanke om Muligheden, at denne Udmærkelse kunde blive dem til Deel. De ældre Damer der, som skjule sig bag de yngre, frygte vistnok for, at deres Nei eller Ja ikke skal være tilstrækkeligt, ifald Majestæterne skulde beære dem med et Spørgsmaal, eller de gjøre det ogsaa i den Hensigt, at give sine yngre Clientere Leilighed til at glimre med deres Kyndighed i det franske Sprog. Hal hvo kan da skildre den Henrykkelse og Begeistring, hvormed de aflægge Beretning til de bagved dem staaende ældre Damer om alt det, som de kongelige Herskaber have sagt til dem, og om det, de have svaret herpaa. Det høie Selskab gaaer videre, og dræber eller føder med hvert Skridt et Haab, udbreder Glæde eller Sorg, frembringer Triumph eller Nederlag. Endog af det smukke Kjøn lægges Angrebsplaner ved denne Leilighed. Der er en gammel Donna fra Landet, hvilken Tilfældet har ført til Hovedstaden, netop paa denne mærkværdige Tid, og som fast har besluttet, ikke at forlade Stockholm, førend hun har nydt den Ære, at tale med deres Majestæter paa Børsballet. Allerede løfter hun kjekt den ene Fod op, for at træde frem, og er det ikke en Lykke, at Dronningen tiltaler hende først, ellers vilde hun være kommen Hs. Maj. i Forkjøbet. Jkke mindre listig bærer en anden Dame sig ad, paa en anden Kant af Salonen; hendes Plan synes fuldkommen vel beregnet i Hjemmet, og bliver iværksat med ligesaa megen Skarpsindighed. Hendes elegante Dragt, hendes hurtige Svar, hendes Færdighed i det Franske, Alt synes at sikkre hende det Held, som ogsaa virkelig falder i hendes Lod. En un Person, i Nærheden af hende, giver ved sin synlige Utaalmodighed tydelig at forstaae, at den lange Samtale, som hendes kolette Naboerske forstod saa kunstigen at indlede, forekommer hende som et Jndgreb i hendes Rettighed; men netop denne Misfornøielse driver den Anden endnu mere til ikke at holde op, og hun fortsætter Samtalen med en saa løbende Tunge, at den endog vilde sætte Capitain Puff (en Sladderhank i et svensk Lystspil) i Forbauselse. Straalende af Glæde over den nydte Triumph, synes hendes stolte Øiekast at spørge de Omstaaende, om det vel er muligt, at hendes Lykke kunde blive ubemærket af Nogen. En Kone tilaars og høit voxen, har sin Plads paa en af de bagerste Bænke, læner sig forover i det Haab, saaledes hastigere at blive deelagtig i Hoffets Vievand, men hun tager feil, og det formodentlig af den Grund, at man var bange for, hun skulde komme udaf Balancen af lutter Glæde. Men hvorledes bære da Herrerne sig ad? torde vel blive et Spørgsmaal fra de Smukke, hvem disse Linier komme for Øine. Taalmodighed, mine Damer, det er jo i sin Orden, at disse nævnes tilsidst. J det Hele bemærker Jagttageren i denne Deel af Selskabet de samme Phænomener, som i den anden, med den eneste Forskjel af det mere imponerende Udvortes. De samme Cavalierer, som vi tilforn saae følge i Hælene paa Excellencer og Høivelbaarenheder, stræbe nu at blive bemærkede af de kongelige Personer, for at opsnappe et naadigt Hovednik, et Ord, ja vel endogsaa en Samtale, og vee den, som er i Veien, dersom han ikke forstaaer at bruge sine Albuer til rette Tid. Naae de ikke deres Maal paa et Sted, saa prøve de deres Maal paa et andet, og saaledes ere de i en uophørlig Bevægelse, indtil de have opnaaet deres Hensigt, hvorefter de synes at blive rolige. Men hvilken en Rolighed, Neppe hilse de deres Bekjendte, saa fordybede ere de i Drømmerier om deres tilkommende Storhed, om Forvandlingen af det smale Broderie paa deres Kjole til et mere glimrende; om Bytningen af deres lille Kors imod et større, eller imod et bredere Baand. Ligesom i DameCirklen, spørge Herrerne hinanden til Høire og Venstre, hvem de ere, som blive tiltalede af de kongelige Personer. Man trænger sig til at komme dem saa nær, som muligt, alene for at høre, hvad de sige, er der end ikke Skygge af Haab om, selv at vække deres Opmærksomhed. Lykkes ikke dette, saa baner man sig Vei igjennem Mængden, for at gjøre Cour til den, som har havt den Lykke, at blive udmærket af de kongelige Personer, for af ham at erfare, hvad der er bleven sagt og svaret, hvorved man naturlig viis ikke lader sig mærke med, at man allerede veed det Altsammen paa et Haar. De, som nyde den Ære, oftere at komme i Nærheden af den kongelige Familie, saasom: de høie Stats- og Hofbetiente, samt Militairpersonerne, ere saa fornuftige at indsee, at dette Bal især skal være en Fest for de Classer af Selskabet, som kun ved saadanne Leiligheder kunne deeltage i denne Lykke, derfor ere de ogsaa de eneste, som gjøre en Undtagelse fra den almindelige Bevægelse. De glæde damerne ved deres Nærværelse i en anden Deel af Salonen, underholde sig med dem, deele de Lykkeliges Glæde, og trøste dem, som uden denne Artighed vilde have forladt Soirken med Misfornøielse. - Den kongelige Familie, dennes Følge, Storembedsmændenne og disses Fruer forlade nu Ballet, og først nu begynder Mængden at udbrede sig almindeligere i alle Dele af Salonen. Aanden synes at have faaet større Svingskraft ved det luftigere Rum, i hvilket man bevæger sig; Munterheden er smittende, og Følelsen af den Lykke, at have seet den kongelige Familie, at have været Gjenstand for eller Vidne til dens velvillige Opmærksomhed, udbreder sig med Lynets Hurtighed. Samtalerne fordoble sig og blive mere interessante; de Talendes Tone bliver fortroeligere; Cavaliererne begive sig til Damerne, man opsøger sine Bekjendte og meddeler hverandre, hvor lykkelig man føler sig; Manden glæder sig over sin Kones Fornøielse, endog om han ikke har havt den Lykke at blive udmærket ved et Blik eller et Ord af de kongelige Personer, og villig betaler han næste Dag de Regninger, hvormed Hr. Folker og Giron (hiin er den berømteste Modehandler og denne den berømteste Juveleer i Stockholm) ikke ville undlade at indfinde sig. Den Elskede forekommer Elskeren endnu mere elskværdig, dersom hun er bleven bemærket af den englelige Kronprindsesse, og have Dronningen og Kronprindsen talet med hende, eller har Kongen hilset hende, saa kan man være vis paa, at hun ikke lukker et Øie den hele Nat.