Berlingske Tidende, 1767-04-01
Udi Uge=Tidenden No. 23, af 20de Martii sidstleden, den under Artikelen Livorno indrykkede omløbende Skrivelse af det generale og øverste Stats-Raad for Corsica, dateret 27 Januarii dette Aar, tales om et det Franske Hof tilstillet Forslag til Fred med Republiken Genua, ledsaget af en Skrivelse til Kongen af Frankrige. Ved at igiennemlæse baade Freds Forslaget og Skrivelsen, befindes, at Skrivelsen, under Paalt Navn, indeholder det meste og vigtigste af Freds Forslaget, men gaaer derhos videre, og yttrer sig tydeligere. Det kan altsaa ansees for en tilstrækkelig Kundskab om begge, naar vi her fordanske Skrivelsen, som er dateret 18de Mai 1766, og aff denne Jndhold: hans Allerchristl. Majestæt, som stedse anseer det for sin - høyeste Ære, og lader sin Kongel. Omhue være henvendet paa, at kunne fremme ikke allene sine egne Undersaatteres, men ogsaa Fremmedes Lyksalighed, drevet af saadan Sin Kongel. Ædelmodighed, har villet behage at tilbyde sin høye Megling, for at udvirke et anstændigt Forttig imellem den Corsicanske Nation og den Durchl. Republik Genua, og har tillige værdiget, ved Sin Minister Hertugen af Cholseul, at lade Generalen for Riget Corsica anmode om, til den Ende, i sin Nations Navn, at tilstille Hs. M. et Freds-Forslag, for at anbringe samme hos den Durchl. Republik Genua. – Denne General, for at svare til en saa naadig Jndbydelse paa bestemmeligste Maade, har udskrevet en Forsamling af sin Nations fornemste Anførere og af Lemmerne af dens Gouvernement, dem han har kundgjort Hs. Allerchristelige Majestæts ædelmodige og fordeelagtige Tilbud. Disse have da opdraget ham, for alting at forsikre Hs. M. om den ganske Nations og dens Gouvernementes bestandige og respectuense hengivenhed til Hs. M., og om deres store og almindelige Taknemmelighed for hans Kongel. Godhed, og for den Omsorg som han værdiget at bære for at oprette Fred og Rolighed iblant Folket paa Corsica. - Corsicanernes Længsel efter at see en Ende paa disse langvarige Uroligheder, formedelst en fast og oprigtig Fred, er meget heftig og bestandig; men saa længe som Republiken fremturer i det Forsæt, igien at tvinge dem under sit Herredom, skal det blive umueligt at bringe det til Fred, og det er saa langt fra at Corsica nerne kunne foreslaa noget Forlig, som skulle grunde sig paa deres Friheds Opofring, at de tvertimod nu, fastere end nogensinde, have besluttet at forsvare denne, om det gielder paa, med den sidste Blodsdraabe, og at giøre Modstand til det alleryderste. – At dette Corsicanernes Forsæt er nødvendigt og retfærdigt, det er noksom bekiendt for den ganske Verden, og allerbest for dem, som kiende de bedrøvelige Omvexlinger, som den Corsiske Nation har prøvet, og dens sammerlige samt ulyksalige Tilstand under et fremmed Governement, af hvilket har flydt saa mange Forandringer, saa mange Krige i de fremfarne Tider og endnu, hvilke have ødelagt Corsica, og, som en naturlig Følge, have avlet det uovervindelige Fiendskab og den forligelige Afsky som herske imellem de 2de Nationer; hvoraf ogsaa har fulgt, at først Keyseren, siden 3de gange de Franske, stedse frugtesløs have forsøgt at forlige dem ved at legge Corsica under Genuesisk Herredom. For nærværende Tid have disse Vanskeligheder voxet meget til, og ere vorden uovervindelige. Corsicanerne, som med saa meget udgydet Blod have erhvervet sig deres gamle Frihed igien, og have begyndt at smaae de allervigtigste Fordeele under et frit National Gouvernement, skulle hellere see deres aldeles Odeleggelse for Øynene, end at gaae tilbage under Republikens Herredom, hves Forfatning selv forbyer den atkunne tilføde Corsicanerne nogen af de Fordeele, som deres Sagers Tilstand og deres Lands Beliggenhed berettige dem til at paastaae, og hvilken Republik desuden ikke formaaer at regiære dem vel. – Disse billige og uforbigtængelige Betragtninger have da bevæget ovenmelte Forsamling til at eragte, at den Corsiske Nation kan intet Forslag til Forliig med den Durchl. Republik Genua give, anderledes, end at den almindelige Forsamling i Casinca Aar 1761, dens Beslutning, maa legges til Grund for saadant Forslag. J Følge den Beslutning er og forsattet hosfølgende Forslag, hvilket Generalen for Kongeriget Corsica indstiller til Hs. Aller christel. Majests høye Overveielse, for at opfylde Sammes høye Villie. – Saasnart da Republiken har indganget denne første Post af Casina Beslutningen, hvilken fordret den Corsicanske Nations Frihed og Jndependance, og at de faste Stæder paa Øen, som Republiken endnu indehave, vorde Nationen overleverede, da skal man kunne finde adskillige tienlige og anstændige Udveie til at sætte Republikens Værdighed i Sikkerhed, og befordre dens Gavn. De Fordeele som den havde af Øens Corsica Besiddelse, kunne inddeeles i 3 Classer: 1) Det almindelige Kammers aarlige Rettigheder af Øen. 2) En saa meget større Anseelse, som Republiken, ved at besidde Corsica, kunne indlegge sig hos nogle andre Fyrster og Stater. 3) Den Beqvemmelighed, at kanne af de Corsicanske Producter trække nogen Fødevahre for sine Lande. – Angaaende de Rettigheder, som Republikens Kammertrækkede af Corsica, da vare samme saa maa vre, efter Genuesernes egen offentlig gjorte Tilstaaelse, at de, efter fradragne mundgængelig fornødne Omkostninger, ikke beløbe sig til 40000 Liver aarlig. Man kunne lettelig udfinde en lempelig Erstatning for denne Fordeel, ved, under Navn af Lehn, at overlade Corsicanerne Øen Caprana, hvilken fra gammel Tid har ligget under Corsica, og for hvilken Nationen kunne betale en anstændig aarlig Skat til Repuken; og dersom man da ville, under samme Navn af Lehn, føye Fæstningen Bonisacto til, skulle det ikke falde vanskelige at komme overeens derom. Og paa det at Republikens sted sevarende Rettighed til disse Lehne, og følgelig en Slags Corsicanernes Undergivenhed og Dependence i Anledning af Forledningen, maatte forsikres, kunne man komme overeens om, at Hovedet for den Corsicanske Nation skulle for Exempel hvert 8de eller 10de Aar sende en Deputation til Genua, at forlange Forlehning af Senatet. – Den 2den Hoved Fordeel kunne erstattes ved et stedsevarende Forbund og een ge Adsigter imellem de 2 Nationer, hvorved den Durchl. Republik skulle ikke være mindre anseelig og agtet, og skulle saaledes see sin egen Sikkerhed fastere stadfæstet, ved at have Corsica paa sin Side formedelst Venskab og Forbund. Endelig skulle den Fordeel, at kunne fra Corslea trække de Fødevahre, som Republiken for sine Lande behøver, langt fra at tage af, tvertimod kunne tiltage formedelst Handels Forbund, hvilket ikke andet kunne end være meget nyttigt og fordeelagtigt for Republiken. – Denne Maade synes at være den allerbeqvemmeste til at sætte Republikens Værdighed og Fordeele i Sikkerhed, og det kraftigste Middel til at tilveye bringe et anstændigt og standhaftige Forliig. Ja, Corsica nerne have saa god Tillid herudinden, at de, for at give Anledning til al anden giørlig og billig Udvey, foreslaa at lade det komme an paa den høye Mæglers Kiendelse, og haabe, at Republiken ikke bør med saadant Forslag være misfornøyet. Hvad angaaer Pladsernes umiddelbare Afstaaelse, som Jndgangen til Casinca Beslutningen sætter forud, da har Generalen af Corsica fuldkommen Fuldmagt, for at giøre den lempelig efter nærværende Omstændigheder. Da disse Pladser ere under Hs. Allerchristel. Majests Troppers Bevaring, saa kan bemelte Jndgang vorde at ansee for at være tilstrækkelig antaget, uagtet at den Durchl. Republik ikke kalder nogen af sine Representanter, ey heller af sine andre Pladserne tilhørende Betientere, derfra, hvorunder tillig kan forstaaes Fæstningen Bonisacio; og det saaledes, at Magistraterne, indtil disse Pladsers virkelige Afstaaelse, forretter alle Regierings Handlingerne i den Corsiske Nations Navn, under de Franske Troppers Beskyttelse; dog med det Vilkor, at Hs. Allerchristel. Majestæt forud i en givende Erklæring tilkiendegiver, at da den Durchl. Republik Genua og den Corsiske Nation ere kommen overeens om at giøre en Ende paa en langvarig Krig, formedelst et Forbund, hvilket, under Kongens Mægling og Garantie, grunder sig paa Jndgangen til Casinca Beslutningen af 1761, altsaa vil Hs. M., ved dette Forbunds endelige Slutning, lade bemelte Pladser overlevere til den Corsiske Regiering. Fald den Durchl. Republik ikke ville forlade Fæstningen Bonisacto førend Forbundets endelige Slutning, da kunne manikke vegre den Corsiske Nation en billig og nødvendig Giengield, ved at lade Fæstningen San-Florenzo overlevere til den Corsiske Regiæring; hvilket endog i andre vigtige Betragtniger skulle være billigt, og skulle tildeels tiene til Beviis paa at man indgik Casinca-Preliminairerne. – Den synes, at naar den Durchl. Republik alvorlig overveier Sagernes Tilstand, kan den ikke med Billighed forkaste disse Freds Forslage. Den har ingen Grund til at haabe, at den skulle med Magt kunne paa ny tvinge Corsicanerne under sit Herredom. Har det ikke villet lykkes den ved 30 Aars Krig, og paa en Tid, da Corsicanerne manglede Vaaben, Munition og Penge; da de stedse forstyrredes ved indvortes mægtge og talrige Partier, som Gennesernes Ministeresaa ofte spunde sammen, endog den Corsiske Regiering selv; da bør den meget mindre vente, at det skal lykkes den nu, da Frihed, og Jndependence er vorden den ganske Nations almindelige Regel og heftigste Tilbøyelighed; da Corsicanerne ere bedre forsynede med fornødne Penge, Munition og Vaaben, til deres Forsvar; da de have selv sat sig egne Love, og indrettet en fast Regeringe-Form; med saa Ord: Nu, da de befinde sig uendelig bedre i Stand, end de vare før. Om denne Sandhed maa enhver Genueser være overbeviist, som kiender det allermindste til Sagernes nærværende Tilstand paa Corsica. J øvrigt kan Republiken ikke giøre sig noget Facit paa de Fæstninger, som den besidder paa Corsica. J disse sidste Tider anvendede den de yderste Kræfter paa at forsvare dem imod Corsicanernes Foretagender, men Regiæringen her havde indrettet sine Anslage saavel, at der er ingen Tvil om, at de jo nu skulle alle have været i dens Hænder, dersom de ikke vare bleven besatte med Hs. Allerchristel. Majestæts Tropper. Saasnart nu at disse Tropper trække sig derfra igien, skal det blive endnu vanskeligere for Republiken, med sine egne Kræfter at forsvare dem; og om den end kunne forsvare dem paa nogen Tid, saa maatte den dog derpaa anvende saa store og sine Financer langt overlegne Summer, uden Haab om at faae nogen Skilling igien deraf, at den alligevel skulle nødes til at forlade dem med Tiden. – Ved at betragte alle de Vanskeligheder, Corsicanernes faste Forsæt at forsvare deres Frihed og Jndependance til det Yderste, samt den Durchl. Republikes Uformuenhed til at kunne paa ny undertvinge og regiære dem, med mindre at den maatte have fattet det Anslag (som fordum Romerne fattede imod Carthagtnenserne, og hvilket den dog ikke kunne fuldføre) at legge dette Rige ganske øde, eller og at æviggiøre en Krig, som ikke sigtede til andet end at udgyde Blod, og som tillige strider imod Gudstrygt og imod alle Europæiske Regenters politiske Hensigter, skal Republiken ikke billig kunde fordre mere, endet anstændigt og fordeelagtigt Forttig, saadant som Corsica nerne nu tilbyde det, og efter det forfattede Forslag. Disse faa Betragtninger, som Generalen for Riget Corsica lader legge for Hs. Allerchristel. Majests. høye og igiennemtrængende Overveielse, for at bevise Corsicanernes hæftige og alvorlige Attraae efter Fred, føyede til mange andre Bevægnings Grunde, dem Hs. Mst, kraftige Mægling skal kunne giøre gyldige, de give Aarsag til at haabe, at den Durchl. Republik, som hidindtil ikke anderledes, end ved de Franske Troppers Nærværelse og Hielp, har kunne holde sig paa Fode paa Corsica, ikke vil lade samme Bistand være sig en Aarsag til, at lade Hs. Mst fromme og ædle Bemøyelser endnu denne gang blive forgiæves og frugtesløse. Corte, den 18 Mai 1766.