Aalborg Stiftstidende, 1835-03-14
(Af Kiøbenhavnsposten.) Ved enhver Regjering bør man vel adskille Form og Person. Ved hiin forstaae vi selve Statsforfatningen, ved denne det eller de Jndivider, som i den givne Form udøve Regjeringen. Begge kunne, hver for sig, være gode eller slette, en god Form er ei tilstrækkelig uden duelige Personer, ligesom disse uden hiin ikke afgive nogen Garant for det Godes Vedvarenhed, om de endog for Øieblikket Hvide at fremvirke det Gode. De bedste Forfatninger, og den bedste Regentsamilier kunne udarte, og paa den anden Side ner ingen Form og ingen Person saa slet, at man jo under den, idet mindste tildeels, kan opnaae de ved Statsøiemedet tilsigtede Fordeele. Tingen er altsaa den, at en god Form stedse er et Middel til en god Regjering, og Spørgsmaalet, bliver følgeligen: hvilken Form er den bedste Det er paafaldende, hvorledes denne simple Adskillelse at Form og Person oversees i de nu hos os stedfindende politiske Discussioner. Der gives hos os et vist Parti, som ikke kan eller ikke vil begribe Nutidens Fordringer; som i enhver frimodig Ytudtring seer en Opfordring til Oprør eller Nedsættelse af vor Konges Fortjenester; og som betragter vore nys skabte Provindsialstænder med samme Øine som Barberen den Mand, der rager sig selv, og Kokken den Huusmoder, der selv laver Maden. For dette Parti kommer den paapegede Confusion af Form og Person vel tilpas, i det de forekaste Enhver, som, under Betragtning af Verdensbegivenhedernes Gang tillader sig at troe, at det indskrænkede Monarchi tilhører en forsvindende Tid o. s. v., - Utaknemlighed mod Kongen, Oprørssind m.v.; og de oversee aldeles, at deslige Yttringer ikke alene kunne være, men ogsaa fordetmeste ere forbundne med den loyaleste Tænkemaade, med det varmeste Fædrelandssind og den inderligste Hengivenhed for Kongens Person. Var det virkeligen sandt, at hine Yttringer, som nu høres af saa Mange og derfra gjenklinge i Journalliteraturen, vare stilede baade mod Form og Person, eller iøvrigt udsprang af nogen revolutionair Tendents, var der maaskee Anledning til at blæse Allarm. Men vel at mærke, For det Første indeholder hine Yttringer ei nogen egentlig Dadel over den bestaaende Regjeringsform; de fremstille kun hvad Tidens Aand for det uhildede Blik maa antages at fore med sig, uden Hensyn til om dette Nye er rigtigt eller urigtigt, de forudsige blot, at ogsaa vort lille Fædreland engang, tidligt heller seent, vil blive revet med i Begivenhedernes Strøm- og dernæst høres ingensinde nogen ufordeelagtig Ytring om den Person, i hvis Hænder Enevælden ifølge den hos os gieldende Form er lagt. - Nei, hiint Parti ger det, som miskjender Kongens ædle Hensigt, at fore sit Folk Aarhundredets Oplysning imøde; hiint Partii er det, som ved at give alle frimodige Yttringer et hadefuldt Anstrøg, søger at svække Tilliden mellem Regenten og Folket, Mon det ikke just i vor bevægede Tid er et glædelig Phænomen at see en Regent være lige elsket og agtet at sit Folk, uagtet sammes oplyste Deel erkjender det mindre Fuldkomne i den Form, hvorunder han styrer det? Mon dette ikke er det stærkeste Beviis paa, at Folket erkjender sin Herskers Regentdyder, naar det i hans Person seer Garantien for de Goder, Statsamfundet skjænker det? At vort Fødeland hidtil har været frit for de politiske Uveir, som have ødelagt andre Lande, derfor have vi deels Frederik den Sjettes faderlige Regjering og deels vor egen Nationalcaracter at takke. Den danske Regierings uiberale Grundsætninger have hidtil gjort det umuligt, at et saakaldt liberalt Parti kunde opstaae som en Opposition mod Regjeringen; saalænge altsaa Regjeringen ikke antager de modsatte Grundsætninger - og derfor en Frederik den Sjettes Tænkemaade os Borgen - vil ingen Opposition fremstaae, ville Folk og Regjering være i Harmoni, og under disse Omstændigheder ville fremmede Nationer misunde det lille Danmark dets Lykke. Da jeg i dette Blads Nr. 26 optog af Kbhyst. Nr. 35. den af det engelske Tidsskrift United Service Journal uddragne Artikel om den danske Armee, skeete det fornemmelig for siden i dette Blad at kunne besvare den, men jeg glæder mig nu over, ei endnu at have fremsat mine Anskuelser af Sagen, da en mere ovet Pen nu i AarhuussiAvis har taget til Gjenmæle mod hiint krænkende Udfald, mod vor Hær, og jeg optager saa meget hellere dette Gjenmæle ordlydende, som ogsaa jeg har 35 Aars Tjensterfaring, for mig, som ogsaa jeg kan bedømme hvad Hærens Udvikling i alle Dele skylder vor ophøiede Konge, og som ogsaa jeg i 2 Aar i Frankrig har erfaret, hvor snart vor Soldat aflægger de Feil, som, af mange Aarsager, klæbe ved ham i Hjemmet, med Hensyn til hans Holdning. Artikler selv vil heller ikke have fundet bifald hos de mange engelsk Officerer, som i Frankrig saae os monocurere ved deres Side, vi Danske have før, ved langt vigtigere Leiligheder, fundet vore kraftigste og derveste Forsvarere i England selv; imidlertid skal jeg gjøre mig Umage for, at en Stemme ogsa herfra Føddelandet skal hæve sig i hiin engelske Journal til Gjendrivelse af den største Deel af de deri anførte Paastande, Redact.