Jyllandsposten, 1841-09-28
J Kyvnsposten, hedder det om denne Anordning Vi kunne vel spare os at yttre nogen Taknemmelig hed mod Regjeringen, da den "Berlingske Tidende allerede har opvartet tilstrækkeligt med Tirader i denne Anledning, saasom at vi ikke kunne takke Kongen nok, og at Kongens kraftige Villie her har viist sig i høi Grad. Vi kunne i Forbigaaende sagt ikke begribe, at en absolut Konge skulde behøve nogen særdeles kraftig Villie for at befale sine Embedsmænd, at udarbeide en Anordning, men vi maae dog overeensstemmende med Sandheden tilstaae, at denne Sag ikke har savnet den Jnteresse, man kunde være berettiget til at vente. Stændernes bemærkninger ere i flere Henseender blevne tagne til Følge, saaledes som vi i det Følgende skulle paavise; men vi maae tilstaae, at vi heri ingenlunde kunne see nogen Anledning til at tillægge Stænderinstitutionen den Betydning, over hvis Savn vi desværre saa ofte have været nødte at do lere. Som det vil sees af de bemærkninger, hvormed Collegialtidenden ledsager denne Forordning, og om hvis Authencitet man intet Øieblik kan være i Tvivl, da Collegialtidendens Udgiver vistnok i enhver Henseende har havt en betydelig Andeel i denne Forordning, har Kongen ikke i noget Punkt seet sig foranlediget til at afvige fra Cancelliets Betænkning, selv hvor dette maatte dissentiere med Stænderne; idetmindste er dette Tilfældet med den Deel af Anordningen, som hidtil har været omhandlet i Collegialtidenden, og Fortsættelsen af disse bemærkninger vil upaatvivlelig vise, at det samme vil finde Sted med den øvrige Deel af Anordningen. - Den "Berlingske Tidende har yttret det Ønske, at Præsterne alvorlig vilde tage sig af denne nye Jnstitution, og gjøre Alt, hvad der staaer i deres Magt, for at indprænte Bønderne dens Betydning. Vi kunne ikke undlade at istemme dette Ønske, og vi haabe, at mange Præster i denne dem anviste Virkekreds, der upaatvivlelig vil medføre større Besværlig heder og flere Bryderier end tilforn, især i Begyndelsen, ville see en værdig Gienstand for deres verdslige statsborgerlige Virksomhed; vi ville haabe, at de ville opfatte deres Hverv saa rigtigt, at de sætte deres Uafhængighed og Frihed i at gjøre deres mindre oplyste Medborgere af Bondestanden frie og uafhængige, og at de derved gjøre disse ret snart værdige til en større Frihed selv i deres Øine, som mene, at Frihed kun bør tilstaaes, hvor der findes Modenhed til at modtage denne kostelige Gave. Men ogsaa de verdslige Autoriteter, Amtmænd og Herredsfogder, maae bidrage til at det begyndende Værk fuldbyrdes, idetmindste maae de vel vogte sig for at træde hinanden iveien; vi ville ogsaa her haabe, at der vil være mange Embedsmænd, som foretrække deres Medborgeres Uafhængighed og Selvstændighed for den Myndighed, Bureaukratiet hidtil har skjænket dem, som have Almeenaand nok til ikke at trættes ved de forøgede Embedsforretninger, denne Jnstitution vil medføre for dem, ikke ved den maaskee ofte ugrundede Modsigelsesaand, som rimeligviis hos en Deel af de mindre oplyste Medlemmer af Bondestanden vil være den umiddelbare Følge af den større Communalfrihed; de bedre Frugter ville ikke udeblive; der fordres blot lidt Taalmodighed til at bringe Ukruddet bort. Th. Friheden er en yppig frugtbar Jordbund, der giver den herligste Afgrøde af hvad man saaer, men netop paa Grund af sin Fedme, ogsaa lader Ukrud groe op i en mindre feed Jordbund opvoxer maaskee mindre Ukrud, men ogsaa Sæden staaer sparsommere der, og giver færre Frugter. Dog den Frihed, nærværende Anordning indrømmer Communerne, er vistnok ikke for feed, og vi behøve vel derfor heller ikke at frygte for, at Nogen skal blive bange ved at see de umiddelbare Følger. – Paa Landet frembyder efter Collegialtidenden Organisationen af Communalvæsenet den Vanskelig hed, at der ikke der som i Kjøbstæderne findes Elementerne til at danne en Communalbestyrelse, bestaaende af to forskjellige Corporationer, en af Kongen beskikket Øvrighed, og en af Borgerne valgt Bestyrelse, der som to moralske Personer skulle være enige i de hiin Administration vedkommende Beslutninger, eller indstille Sagen til høiere Autoriteters Afgjørelse. Men vi maae tilstaae, at vi meget snarere ansee det for en Fordeel for Landet, at slige Elementer, hvorved Communalbestyrelsen, selv i de Sager, hvori den kan tage Beslutninger, hvis Antal sandelig ikke er for udvidet, bliver ganske underordnet Autoriteterne, ikke forefindes der. Disse Forestillinger og Statselementet, der skal repræsenteres i Communerne, hvorfor Embedsmænd valgte af Staten (hos os naturligviis Kongen) skulle staae selvstændig ligeoverfor den af den borgerlige Midte, ved mere eller mindre frie Valg fremgaaede Bestyrelse, ere dog kun Yttringer af Embedsaristokratiet, som endnu spøger i Hovedet selv paa de meest oplyste Mænd, der ere indtraadte i Embedstillinger, det er ikke Staten, som vinder Magt ved en saadan Repræsentation, det er kun Embedstanden. Men fordi vi maae benægte Gyldigheden af denne Vanskelighed, er det dog ingenlunde vor Hensigt, overhovedet at benægte Vanskelighederne ved Organisationen af Communevæsenet paa Landet; kun kunne vi ikke antage dem for saa store, at det Stænderne forelagte Udkast ikke kunde blive bedre, og vi maae derfor antage, at Stænderne med fuldkommen Ret kunde andrage paa, at Lovens Titel maatte blive provisorisk Anordning. Collegialtidenden, der først udleder Stændernes Andragende herom af de forhaandenværende Vanskeligheder, bemærker dernæst, at det ikke vilde være af nogen særdeles Vigtighed, om det saaledes antydedes, at Loven i Tidens Løb vilde komme til at undergaae Forandring, hvilket desuden følger af sig selv, da den ikke er en Grundlov. Men det antages ikke, at Forandringen saaledes som den nu, under Benyttelsen af de af Stænderne gjorte bemærkninger, vilde blive, skulde være saa ufuldkommen, at den skulde behøve en indgribende Omdannelse, hvilket Udtrykket provisorisk kunde synes at betegne. Man seer altsaa, at Collegiet vel har fattet Stændernes Mening og dermed er Hensigten med Andragendet vistnok opnaaet. Materialier til et politisk Lexicon. (Af den Frisindede.") Action - et godt Middel til at fjerne dem fra Borger= og Folkeraadet, som man muligen ikke ønsker deri. Activ Borger bliver man kun ved at eie Kalk og Steen, eller idetmindste have Ord for at eie det. Administration er en feed Græsgang. Det Qvæg, som indbrændes derpaa, kaldes Administrateurer; jo bedre disse trives, jo mere bør en Regjering skjønne derpaa med Characterer og andre Naadesbeviisninger. Alternativ - et af to givne ubehagelige eller betænkelige Tilfælde, som nødvendigviis maa vælges, f. Ex. Enten et kraftigt Monarchi, der kan imponere ved dets Viisdom og Vælde, eller en Constitution med virkelige Stænder. Aspirant. En, der tragter efter Noget, t. Ex. et Embede, en Titel &c. Man har Aarsag til at antage, at Militaircommissionen vil skabe mange Aspiranter. Autodafe. Naar skulle alle beslaglagte Numre brændes, Eller kunne de ikke, under behørig Control, males om til Stempletpapiir og Jndtægten komme Hov væsenets Fattigkasse tilgode? Bondefrihed. Saa megen Frihed, som en Bonde kan taale. Den er saare liden, som Enhver veed, der kjender det gamle Ordsprog: "Var Bonden, ikke bunden, saa blev han værre end Hunden." Borgerfrihed – et Ord, der klinger smukt, dog kun i Forordnings- og Geburtsdags=Taler. Bruges kun til Fyldekalk. Cachenez, c: et Næsefuteral. J Statscalenderen findes, besynderligt nok, endnu ingen Hof-Cachene, mager anført. Classification - den simpleste af Statsborgerne er denne: 1) Underskrevet Petitionen, eller 2) ikke underskrevet den. Conseqvent. - Cancelliet handler altid conseqvent, fornemmelig i Trykkefrihedssager. Synes det endog stundom at fravige tidligere Principer, har dog "Dagen" soleklart beviist det Modsatte. Constitution. Jfølge Trykkefrihedslovgivningen af 27de Septbr. 1799 havde Danmark og Norge, dengang en Constitution. Efter Skilsmissen beholdt Norge Constitutionen og Danmark Trykkefrihedslovgivningen.