Norske Intelligenssedler, 1771-05-01
Nordske Jntelligen No. 18. Onsdagen den 1. Mai 1771. Fortsættelse: Om Spindelvæven og Bodagra. Podagra derimod fik opspurgt, hvor den Læge boede, som der i Byen var meest i Anseelse, og best forstod sig paa at snige sig ind i rige og fornemme Huuse, ham gik den til, og klagede sin Nød for; Den foreholdt ham paa det eftertrykkeligste, at han tillige med de andre privilegerede Læger vare pligtige til at hielpe den, saasom den, saavel selv, som og alle dens Forfædre, havde skaffet dem og deres Formænd saa god Fortieneste. Denne storpralende Læge, (hvis eneste sande praktiske Grundsætning var denne: Verden vil bedrages, og den, der kand betale derfor, vil jeg bedrage) han bad Podagra at være ved et got Mod, og tilbød den sit Huus og algod Pleie indtil videre. Jmidlertid forskaffede han Podagra alt hvad den behøvede til at sætte sig i Anseelse hos rige og anseelige Folk. Podagra blev da prægtigen udstafferet fra Top til Taae, den fik en splinder nye Portochaise, og fornødne Dragere, i kosteligt Livree, ja, det blev ikke derved, denne Læge udspredte og tillige ved alle Leiligheder alle de Dyder og Fordeele, som baade Cardanus og Pirckheimerus i deres nette og spisfindige Lovtaler havde tillagt den. Herved saae nu Podagra sig i Stand, til at blive vel imodtaget, hvor det skulde være, og skiøttede derfor ikke om at være Lægen længere til Ulejlighed, den takkede ham for al beviiste Godhed, og forsikkrede ham om sin sædvanlige Erklædtlighed fremdeles. Lægen gav den Anviisning paa en fornem, riig og vellystig Mands Huus, der lod den sig bære hen, og blev da strax af Herren imodtaget med al den Høiagtelse og Ærbødighed, som passede sig til dens prægtige Eqvipage, og det gode Rygte som Lægen selv havde bragt den i; man satte den paa bløde Hynder og svøbte den ind i Ederduuns Puder, man rettede an for den med de allerlekkerste Spiser og kostbareste Viine, og alt hvad man kunde finde paa til Fornøielse og Forlystelse, blev foranstaltet for at tage vel imod denne nye ankomne Giæst, og, for desbedre at forslaae Tiden for den, at den stedse kunde være i lystig Humeur, søgte man at skaffe den Sælskab af saadanne Folk, der ikke havde andet, end deres Fornøielser til Øjemærke, og som, for at befordre deres Begiærligheder, heller end gierne vilde (om de endskiønt vare ubudne) indfinde sig paa de Stæder, hvor de vidste at der kunde vanke et got Glas Viin; thi disse vare af Diogens Meening, at den Viin som ingen Penge koster, er den beste, og alt, hvad som hørte til et vellystigt og overdaadigt Levnet, var dem det allerkiæreste. J saadant et fornøjeligt Selskab laae Podagra paa en god blød Seng, og med en ærbar og alvorlig Mine gav Audienz til alle og enhver, men erkiændte dog hos sig selv Sandheden af det bekiændte Vers: Hvor Venus holder Huus med Bachus, gierne bliver En Datter Podagra, som man ei let fordriver. J hvor godt nu Podagra end havde paa dette Sted, saa fandt den sig dog ikke altid fuldkommen fornøjet, den sluttede sig til af sine Selskabs Brødres Levemaade, at de med første selv ventede en Besøgelse af dens Søstre, naar de maatte komme til Byen, og saa frygtede den for, at den skulde komme til at fattes Selskab, og miste mange af sine Tilbedere, eftersom disse da bleve nødte til at blive hiemme i deres egne Huuse, for der at beværte deres egne Fremmede; Dog tænkte den, det er best, at jeg bliver, hvor jeg er; thi jeg faaer det vel ikke bedre, hvor jeg kommer, og derved stillede den sig nogenledes tilfreds. Nogen Tiid derefter tog Podagra efter Aftale hen, og besøgte sin forrige ReiseKammerat, Spindelvæven, Podagra gjorde sig da til af sin Lykke og Velstand, den Overflødighed, som den levede i, og den gode Pleie, som den altid nød i den Riges Huus, den fandt nok selv, hvor Skoen trykkede, men lod sig dog ikke mærke dermed, den holdt gode Miiner, og tænkte ved sig selv. Jeg seer heller at Spindelvæven misunder, end ynker mig. Spindelvæven derimod priisede sig meere lykkelig, fordi den, langt fra Verdens forvirrede Tummel, smagte de Fornøielser, som en roelig Ensomhed medfører, ja erklærede tillige, at den holdte Gierrighed for Galenskab, Pragt og Overdaadighed for en aabenbar latterlig Daarlighed, Misundelse for et ufejlbart Kiændetegn paa et nedrigt og lumpent Gemyt og Ladhed for en strafværdig Last. Med faae Ord sagt: Spindelvæven var virkelig fornøjet med sine Omstændigheder, og Podagra lod til at være det. De aftalte derfor med hinanden, at de aldrig vilde gaae hverandre i Veien, men, om de herefter skulde faae i Sinde at reise tilsammen, saa skulde Podagra logere sig ind i de Riges prægtige Huuse, men Spindelvæven forføje sig til de Fattiges ringe Hytter. Fabelen lærer: At man finder Fortrædeligheder, paa hvilket Sted man kommer i Verden, men at man er altid best faren, naar man udvælger sig den Stand, og det Sted, hvor man nogenledes kand nyde sin Frihed. Fabelen sigter og paa dem, som begive sig paa Dydens Vej, og søge de lyksalige Boeliger, hvilke de dog ikke kand naae, efterdi de have deres Vellyster med sig, som trække dem tilbage, og hindre dem udi Reisens Fortsættelse. Endelig kand man og af denne Fabel lære, at det er ikke ved Rigdom og Overflødighed, langt mindre ved Vellyst og Overdaadighed, at et Menneskes Lyksalighed befordres, men at den er allerlykkeligst, som er flittig i sit Kald, og har tillige en sund Siæl udi et sundt Legeme, Bekiendtgiørelser: