Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1781-10-05
Som da herved ikke kan forstaaes andet end ordentlige Sole=Aar, saa kan de naturlige Aarsager til den høye Alder have været: 1) Den herlige og overeensstemmende Blanding af Varme og Vædske i Menneskenes Legemer, som var paa den Tid i sin fulde Kraft; Naturen var da i sin blomstrende Ungdoin, nu den saa nylig var kommen fra Skaberens Hænder, 2) Den ordentlige Maadelighed i Mad og Drikke, de vidste ikke paa den Tid af saa megen fremmed Miskmask, som nu er brugelig. Man finder ikke, at Adam, ja ikke Abraham engang har forsøgt at fornøye, Appetiten med Biretter, for at faae Maven overlæsset. Alting var tarveligt; Urter, Melk, Vand, Meel vare deres fornemmeste og sædvanlige Retter. 3) Vare og disse Urter paa den Tid i deres fuldkomne Sundheds Kraft, førend de, som rimelig sluttes, ved den overskyllende Vand flød bleve svækkede. 4) Er der vel og ingen Tvivl, at jo Adam var den største Botanicus som udgensinde har været; saa han baade selv havde, og kunde forplante paa sine Efterkommere i mange Led den Kundskab, om hvad Urter der tiente til at opholde Legemet i Sundhed. Whiston har den Gisning, at Syndfloden foraarsages deraf, at en Commet kom Jorden saa nær, at denne maatte 4 631 Rdlr. tage sin Gang giennem Commetens Achmosphæra, hvorved Luftkredsen omkring Jorden blev opfyldt med vaade Dunster af Commetens fugtige Luftkreds. Og saasom vores Luft derved blev meddeelt tillige en Mængde usunde Dunster, som befængte den: saa fulgte deraf, at Menneskene efter Syndfloden som levede i denne usunde Luft, ikke kunde opleve den høie Alder, som de der levede for Floden. Kruger mener, at saadan almindelig Livets Forkortning maa have havt en almindelig Aarsag, og Whiston troer at have fundet denne Aarsag i Luften, hvoraf alle leve. - Han havde gjort bedre at tilskrive det blot Guds Villie. - Hvad de Menneskeer angaaer, som nu leve, da synes det efter alle menneskelige Tanker, at deres Legemer ere af den Beskaffenhed, at ingen uden Mirakel kan opnaae 900 Aar. Det torde maaskee findes naturlige Aarsager, hvorfor Menneskene nu ikke engang blive saa gamle som for 200 Aar siden. Og alle disse Aarsager kunde indbefattes under denne ene Siden den Tid at Videnskaber og Kunster ere dyrkede med større Iver end nogensinde tilforn, har ogsaa Forfængeligheder, Pragt og Nødvendigheder tiltaget. Enhver udtømmer sig og forkorter sit Liv, for at blive klogere eller mere velhavende end andre. Det er intet Mirakel, at et Menneske ved en streng og ordentlig Levemaade kan bringe sit Liv over hundrede Aar. Men meget derover kan det ikke gaae; thi Legemets Beskaffenhed medfører, at dets smaae Senner og Trevler stedse maae blive haardere og fastere, indtil de endelig blive ganske stive og ubøielige, da Bevægelsen nødvendig lidt efter lidt maa ophøre. Mon et Menneske taber noget ved det han faaer flere Aar, Han kan ikke opfylde sin Ungdoms Lyster nu som før, men hans Fornuft er ogsaa sterk nok nu, til ikke at lade sig forstyrre af dem. - Man skulde tænke, det var ingen liden Fornøielse at være kommen saa vidt paa sin Reise, at man har overvundet Dagens Hede. - Dersom Livet, er en Feber, som det vist er i den selvraadige Ungdom, saa ere jo dets Fornøyelser intet andet end Phantasier, som et sygt Menneske har, og saa er det ligesaa urimeligt at ønske sig den Tid af Livet tilbage, som om en frisk og fund Mand vilde sørge over at see sig berøvet de forgyldte Paler 63. Nr. ladser, delige Spadseregange, og blomstrende Marker, som han erindrer at have forlystet sig med i den uroelige Slum, naar Sygdommen greb ham anDen som vil være gammel, maa begynde tilig at blive det: det er, sige Ungdommens Laster Farvel, førend Alderdommen kommer, paa det han ikke skal beholde en syndig Vane tilbage i Sindet, som martrer saa meget mere, naar Lemmerne ikke formaae at tiene den. Ungdommen bør vide, at de gamle laste deres Vellyster, ikke af Avindsyghed, fordi de selv ikke kan giøre med, men fordi de har forsøgt og erfaret, at saadanne Fornøyelser ere ikke det, som Ungdommen anseer dem for, men tvertimod skadelige eller farlige. Det er ubilligt at troe og en Fader, at han skulde misunde et kiert Barn Fornøielser, naar han var overbeviist om, at de vare virkelige Fornøielser, og tillige nyttige.