Berlingske Tidende, 1829-10-06
Grækenland. (Fortsættelse. Med større Tillid til et heldigt Resultat af mine egne Jagttagelser begav jeg mig til Achajas Bjerg. Enhver veed, at der paa Morea ikke gives nogetsomhelst Slags Veie, ingen banet Landevei, der beskytter Vandreren for Moradsernes Dynd, ingen Jordgrøvter, der sammenholder det løse Jordsmon. Ethvert Øjeblik seer man sig nødt til at klavre op ad Klipper, til at gjennemvade Bække, til at vandre omkring de steileste Bjergskraaninger. Efter ti Timers Strabadser og mange Farer finder man kun med Møie et Tag til Nattely og nogle Levnetsmidler. De enkelte Stationer, som før Krigen stode hist og her ved Veien, ere næsten alle forspundne. Den Tomt, hvor Landsbyer fordum stode, Adte betegnes, nu kun ved Ruiner, og om end enkelte Beboere ere vendte tilbage, for atter at boe mellem deres afbrændte Hytters Ruiner, saa have de dog, selv berøvede alle Fornødenheder til deres Livs Ophold, Intet at byde den Fremmede. Naaer Vandreren til et Natteherberg, saa maa han først give Agt paa, om der blandt de Muurvægge, som endnu staae opreiste, findes nogle, som endnu bære et Spor af Tag, og om der af Gavlen opstiger Røg. Har han blandt de tre eller fire Hytter, som han paa denne Maade finder, valgt den, der efter Udseendet er den bedste, saa nærmer han sig Beboerne, som Nysgierrigheden lokker frem- og spørger, ikke om man vil modtage ham, men om Vaaningen er beboelig, eller om han kan andetsteds faae en bedre. Efter disse Spørgsmaal, som i Almindelighed besvares meget aabenhjertigt, bringes Reisetøjet ind, hvorved Alle ivrigen række en hjelpsom Haand. Hytten har to Afdelinger, af hvilke den ene er bestemt for Qvæget og Hønsene; den anden deler Familien med den Fremmede. Pludselig kommer Familiefaderen, sidder sig alvorligen lige over for den Fremmede, og begynder nu at tale om Politiken. Hans første Ord er, at udtrykke den Glæde, han føler over at see en Franskmand, en af hans Lands Befriere; han kan næsten altid læse og underholder sig om Regjeringens Handlinger; han fortæller uden Affection nogle af de uhørte Lidelser, som han paa Flugten maatte udstaae af Tyrkerne, sammenligner ofte med Bitterhed de græske Chefers Forhold med det, som Landets Undertrykkere have udviist, opregner sukkende sine omkomne Sønner, sine Døttre, der bortførtes som Slavinder, og takker Gud, som omsider har sikkret ham hans Liv, hans Børn og hans Eiendom; han gjør en Beregning over den næste Høsts Forhaabninger, og ender stedse med en Lovtale over Præsidenten. Fruentimmerne ere tavse men virksomme og tjenstagtige, aldeles beskjeftigede med Omsorg for at udføre det større Arbeide, som den Fremmedes Ankomst foraarsager dem, i Forening med deres øvrige huuslige Forretninger; aldrig seer man dem at pynte sig med Velbehag eller tiltrygle sig et opmærksomt Blik. Naar det fælleds Maaltid ved Arnestedets Lue er tilendebragt, leirer de trætte Søvniges Klynge sig omkring den udgaaende Jld, og naar da Søvnen har lukket Alles Øine, vaager ene Gud over Familiens Fred og den Reisendes Sikkerhed. Var denne ikke gjort saa tryg ved Beboernes Godmodighed, saa kunde han have Grund til at frygte Fare, hvori et eneste ondt Anslag kunde styrte ham. Midt imellem en bevæbnet lovløs Befolkning, bag snævre Passe og Afgrunde, hvilke Midler bleve ham da tilovers, at beskytte sig mod Plyndring og Mord, hvilken Hjelp kunde han vente sig af en fjern og nyligen erkjendt Regjerings Autoritet? Men, vil man sige, Gjestfrihed er hos uciviliserede Folkeslag jo noget saa Sædvanligt, at denne Dyd netop synes at være et Tegn paa deres Barbarie. Denne Indvending kunde maaskee være grundet, dersom Grækerne blot vare gjestfrie. Beduinen modtager Vandreren gjest frit under sit Telt, men plyndrer ham i Ørken; Morcoten derimod er til enhver Tid og paa ethvert Sted beredt til at yde sine christelige Brødre hvilken somhelst Bistand.