Berlingske Tidende, 1815-12-22
Udenlandske Efterretninger. Paris, den 8de December. Den 7de d., om Morgenen Kl. 9 og 20 Minuter, exeqveredes den af Pairernes Kammer den 6te om Aftenen afsagde Dom. Fra Klokken 3 havde Pladscommandanten i Paris, Hr. Marechal de Camp Grev Rochechouart, Opsyn med den dømte, og General Grev Despinois, Commandeur for 1ste Militairdivision, havde desuden, ifølge de Kongelige Commissairers Forskrivt, overdraget ham de fornødne Foranstaltninger til Fuldbyrdelse af Kammerets Dom. Palladset Luxemburgs indvortes og udvortes Sikkerhed blev fra dette Øieblik af betroet til Hr. Rochechouart, som overgav Fangen til Kammerets Retsbetient, der havde indført ham i Fortegnelsen over Fangerne. Marschallen for endnu da Pairernes Kammers Actuar, Hr. Cauchy, lod ham vække, for at forelæse ham Dommen. Førend Hr. Cauchy skred hertil, vilde han forberede ham, og ved deeltagende Ord beklage sig over at et saa sørgeligt Hverv var bleven ham paalagt; men Marschallen afbrød ham med de Ord: "Min Herre, røgt Deres Kald; Enhver har i denne Verden Sit at giøre, læs! Da han hørde Dommens Jndledning, sagde han utaalmodig : "til Sagen, til Sagen!" Ved den blandt Bevæggrundene til Dommen anførte Artikel af den franske Coder og Kronens Arvefølge, sagde han! "denne Lov er ikke anvendelig paa mig; den er givet for den Keiserlige Familie." Da hans Titler oplæstes, raabte han: "hvortil dette, Marschal Ney, og saa en Haandfuld Støv, det er Alt Da Dommen var læst, erklærede Hr. Cauchy ham, at dersom han i de sidste Øieblikke troede at behøve Religionens Trøstegrunde, vilde han lade Præsten ved St. Sulpice, der af egen Drivt havde tilbudet sin Tieneste, kalde. "Det er godt min Herre, svarede Marschallen, jeg vil overveie det." Paa Hr. Cauchos Bemærkning, at han ogsaa, hvis han heller ønskede det, kunde lade kalde enhver anden Geistlig, svarede han: "Som sagt, det er godt, jeg behøver ingen Præst for at døe. Da Hr. Cauchy sagde ham, at han kunde tage Afsked med sin Kone og sine Børn, forlangte han, at man skulde lade dem komme mellem Klokken 6 og 7 om Morgenen. "Jeg haaber, tilføiede han, at Dei Deres Skrivelse desangaaende ikke melder Marschalinden min Dom; thi det tilkommer mig at giøre hende bekiendt med min Skjebne. Herpaa begav Hr. Cauchy sig bort, og Marschallen kastede sig ganske maklædt paa Sengen. Det er vist, at han strax sov ind Klokken 4 om Morgenen blev han igien vækket da Marschalinden, ledsaget af sine Børn og sin Søster, Madame Gamon, kom til ham. Da den ulykkelige Kone traadte ind i Værelset, faldt hun i Besvimelse. Marschallen hialp hende op ved Hielp af sine Bevogtere, og Hulken og Taarer fulgte paa hendes lange Afmagt. Madame Ga mons Forfatning var ikke bedre end hendes Søsters. Børnene vare alvorlige og tavse, og græd ikke; den ældste saae ud til at være 11 eller 12 Aar gammel. Efterat Marschallen temmelig længe, men meget sagte havde talt til dem, stod han pludselig op, og bad sin Familie begive sig bort Da han igien var alene med sine Bevogtere, gik han frem og tilbage i Kammeret. En af disse Bevogtere, en Grenadeer af Regimentet Larochejachelin, sagde til ham: "Hr. Marschal, skulde det ikke paa den Punkt, hvorpaa De staaer, være Tid at tænke paa Gude det er dog en god Ting at forsyne sig med Gud." Marschallen stod stille, saae paa ham, og svarede, efter en øieblikkelig Tavshed: "Du har Ret, ja Du har Ret; man maa døe som godt Menneske, som Christen; jeg ønsker at Præsten ved St. Sulpice maa komme til mig." Den brave Grenadeer lod sig ikke dette sige to Gange. Der gaves befaling at hente Præsten, som strax derpaa traadte ind i den dømtes Værelse. Han blev alene hos ham i tre Qvarteer. Da han gik bort, yttrede Marschallen det Ønske at see ham endnu engang i sine sidste Øieblikke. Den ædle Geistlige holdt Ord: Klokken 8 1/2 var han der igien. Klokken 9 fornam Marschallen at Alt var i Beredskab, hvorpaa han klædte sig om, og tog en blaa Kiole og sin runde Hat paa. Da han nærmede sig Vognen, tog han den ærværdige Præst ved Armen, og nødte ham til at stige ind først. To Gensdarmeofficerer toge Plads paa Baasædet. Vognen kjørte gjennem Luxemburghaven, op af Alleen til Observatoriet, den betegnede Retterplads. Der ventede ham et svagt Detaschement Gensdarmer og to Pelotons Veteraner. Da Marschallen saae, at man allerede holdt stille der, viste han nogen Overraskelse, sandsynlig fordi han ventede at blive ført til Grenellesletten. Han omarmede sin Skriftefader, og leverede ham sin Tabatiere samt nogle Guldstykker, med den Begiering at han skulde give den første til Marschalinden, og uddele Pengene blandt de Fattige.