Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1773-04-09
Demant=Fiskerie. jemanter bekommes enten af Jorden, eller Vandet. Til at faae Demanter fiskede op af Vandet giøres følgende anstalter: Man indslutter det Sted, hvor man denter at finde Demanter, med Skantze-Kurve, opgravet Jord og Pæle, omtrendt saaledes. som her i Europa demmes for Vandet, naar Fundamentet til en Broe, skal repareres. Dernæst bliver ved Strandbrædden en Plads indhægnet, med en Muur, som ikke er over 3 Qvarter høy, og i denne Muur lades med Fliid nogle aabne Huller, som efter Behag kan tillukkes og oplukkes, ligesom Fornødenhed det udkræver. Naar man Nor nu har skaffet Floden paa det Sted, af Veyen, og for Vand ubehindret kand komme til at arbeyde, saa graves omtrent en halv Alen bybt i Sandet, og al den Sand, som der opgraves, legges ved Strandbrædden inden for den dertil lavede Muur. Naar den ved Muur indhægnede Plads, med den opgravede Sand er bleven opfyldt, saa øser man Vand derover og rører løselig derudi, for at fraskylle Sandet, derefter stampes og driftes Sandet adskillige Gange vel igiennem, for at bortskoffe den lette Sand og allerne beholde den tunge, hvoriblant Demanten venteligst er at finde. Næsten ved samme Omgang renses Jorden fra Demanmanten, som søges i Gruber og ikke i Floder; dog falder det meere møysommeligt i Gruber, end i Floder, fordi den Stand hvori Naturen der skaber Demanter, har visse Aarer, af hvilke Sand og Demanter iblandt hverandre, med dertil indrettede Jern-Jnstrumenter udgraves, og man for samme Aarers skieve Gangs skyld, saa ofte maae brække Sten=Klippen hvori Sand=Aarene ere. Ellers drimler det paa begge Stæder af Arbeyds=Folk, som imedens Arbeydet gaaer for sig, er i en udfladelig Bevægelse. Thi som der findes Gruber af den Størrelse, hvor 60000 Mennesker paa eengang kand arbeyde, saa kand man lettelig. deraf forestille sig, hvor levendes det maae være at see saa stor Mængde af Mennesker, saa mange Mænd, Qvinder og Børn iblandt hverandre, hver ved sin Forretning. Dette Arbeyde begyndes med en Devotion efter Landets Hedenske Skik, og Arbeyderne gives først at æde og drikke, derpaa gaaer de til deres Arbeyde, for den Betaling, om hvilke de med den Mand ere forenede, som til Arbeyde haver betinget sig dem. Demanten, som saaledes findes, tilhører Kiøbmændene, som haver tilkiøbt sig Rigtighed til Stædet, og det regierende Herskab, faaer aparte Told og Afgift af et hvert Stykke som findes. Men efterdi Arbeyds=Lønnen noget knap betinges, saa sørger Arbeyderne almindelig for, selv at giøre sig bedre betalt, hed at forstikke en eller anden Demant, som de holder for sig selv, og derved berøver saavel Ovrigheden den retmæssige. Told deraf, som deres Hosbond den fundne Demant. Alle de forsigtige Anstalter til Opsyn med Arbeyderne, kand ikke aldeles afskaffe dette Tyverie. De arbeyde alle nøgne, og derved skulde man meene det maatte være den betagen at skiule de stiaalne Koster; ikke desmindre, hvor liden Leylighed de i den Tilstand end haver dertil, saa gives dog det Paasunds Snedighed, hvoraf en og anden har betient sig, hvilke ere grebne deri, Aarsag at troe, at deres Snildhed maae have sig langt listigere Greb forbeholden, som gaaer igiennem med dette Tyverie, uden at røbes. Man veed dette medden, at han har skiult sine Tyvekoster i sit Haar, dette med en anden, at han har giemt stiaalne Edelsteene i sine Qyenkroge, og den største Steen, som forevises i Europa, skal være udpracticeret, ved den Omstendighed, at Tyven skar sig et Hul i Laaret, og i samme aabne Saar skiulte Demanten, imedens han passerede Jnqvisitionen. Men allermest skal det være brugeligt, at sluge den fundne Demant i Livet, for at kunde ved Sikkerhed lade sig besigte, og siden i Smug passe paa den, naar den kommer frem igien ved en Leylighed, hvor ikke gjerne nogen er overværende. alt dette er endnu allerne talt om raae Demanter, som ingen Glands haver, og hvis Dyd man ikke kand see, men maae saa godt som i Blinde dømme efter Erfarenhed i dette Kiøbmandskab. Slibe-Møllerne, hvorhen de siden leveres, polerer dem til Behag for Synet, og aabenbarer deres Feyl eller Reenhed, som enhver Steen af Naturen haver; Af denne Slibning vide Jndianerne mæsterlig at betiene sig. til enhver Steens fordeelagtige Udarbeydelse, enten i mange eller faae, i et eller andet Slags Fasetter, hvorved de skiule Stenens Naturlige Feyl.