Berlingske Tidende, 1787-03-01
Formedelst Aftensmaaltidet maatte jeg forlade denne lær rige Læsning, og sørge noget for mit Legeme, for hvilke intet tænkende fornuftigt Væsen bør efterlade at bære OmsorMin Ave, den varagtigste af alle Aber, river sig imidlert, løs, griber fat paa Metaphysiken, stikker den i Lyset, og fornøier sig ret over at see den brænde. Men hvordan bli jeg til Mode, da jeg igien traadde ind i Værelset, og saae de stakkels Wolff at blive et Rov for Luerne, og saaledes behanlet, som allene Lange, forskyldte. At løbe, at hente Vand at slukke Jlden, var kun en eneste Handling for mig. T al Lykke er det kun Afskriften, som blev opbrændt, og Orignalen er endnu i Behold. Vore vittige Hoveder sige, at Aben havde villet studere Metaphysik; men brændte den og da den ikke kunde forstaae samme. Andre paastaae, at Lan har bestukket Aben, og at den af Tienst=Jver for dem Helgen har spillet mig dette Puds. Endnu andre meene, Mimi, opbragt imod Wolff, fordi han inddrømmer Menneskene et alt for stort Fortrin for Dyrene, har opoffret Vulanus en Bog, som saa dybt nedsatte dens Slægt. Dette er kortelig vore Skiemteres Jndfald. Chazot meest ved paa dette Optrin, fordi han endnu engang maa afskrive Originalen. Ret artige Historier, som fortiene reise 300 Mile, for at bryde Dem i Rusland. De er altsaa ikke fornøiet med at være mig nyttig i det philosophiske Fag, De vil og være det i det historiske. PrindEugentier, Liv og Levnet, som for unge Mennesker af min Alder er meget lærerig og nyttig, vil være mig særdeles vel kommen. Da De saa ædelmodig har paataget Dem, at forskrive mig Bogen, saa er jeg for Resten gandske ubekymret endog for Bindet, da jeg veed, at De ogsaa har paatage Dem den Umage, at lade den forsigtig indpakke, paa det af Trykken og Kobberne ikke beskadiges af Regn. Jeg ønske fra min Side, kiere Diaphan, ogsaa engang at være Stand til at forskaffe Dem et udsøgt Bibliothek. Det er et Fornøielse, dermed at forsyne Mænd, som De, der vid at giøre en saa fortreffelig Brug af deres Læsning. Jeg forlader Dem; tusinde Ønsker ledsage dette Brev maatte De dog fornemme deres Virkning; maatte De de snart igien være hos mig, og nyde Frugterne af mit oprigtig Venskab og den store Høiagtelse, hvormed jeg er, Min kiere Diaphan, Deres troehengivne Ve Friedrich. UdtoDen bekiendte Doctor Theologi i Halle, og afsagt Fiende af Philosophen og hans Lære. Siden Commandant i Lübeck efter Kongens Forbøn. Dette betyder i en aftalt Allegorie et Laan af 12000 Da ler, som Prindsen behøvede, og som han underhaandsøgte at forskaffe sig ved von Suhms Hielp i Rusland. 3 Udtog af Friederich den Andens, Konge af Preussens, offentlige Levnet, udførlig beskrevet af hans Statsminister, Grev von Hertzberg. (Hamb. Addr. Nachr. No. 21. 1787. Kriedrich I1, fød den 24de Januarii 1712, blev efter sin Faders, Kong Friedrich Wilhelm den Førstes Caracter, og Grundsætninger opdraget strengt og som en privat Person, uden at nyde Underviisning i Videnskaberne. Da han i Aaret 1731 yttrede politiske Hensigter og et Ønske efter en Formæhling, som var aldeles imod hans Faders Villie, blev han sat fangen i Kostrin, og havde allene de Generalers Standhaftighed og Retfærdighed, som vare hans Domme te, at takke for sit Liv, dog maatte han see paa, at hans Ven, Lieutenant Katt, blev halshugget. Man holdte ham endnu en Tid lang i Küstrin, og han blev tvungen til at arbeide som Krigsraad i Finantskammeret, hvilket siden var ham til stor Nytte. Da Kongen, hans Fader, igien forligte sig med ham, tog han, efter sammes Ønske, Prindsessen af Brunsvig, vor værdige Enkedronning, til Ægte i Aaret 1732, og beboede med hende Slottet Rheinsberg, hvor han tilbragte sin meste Tid i Ensomhed, eftersom han enten med sit Regiment i Rupin øvede sig i Krigskonsten, eller og opofrede sig til Videnskaberne, og førte en bestandig Brevvexling med Suhm, Voltaire, og andre Lærde, saavelsom med Marskal von Grumbkow, angaaende Regierings=Forretninger. I Archivet gjemmes endnu et meget interessant Bind af denne sidste Brevvexling.