Norske Intelligenssedler, 1814-05-03
Proclama. Da Skibs-Capitaine og Borger af denne Byes Forstad ClauBarckmann for kort Tid siden ved Døden er afgaaen, saa er han Boe strax taget under lovlig Skiftebehandling; thi indkaldes med 12 Ugers Varsel vedkommende fraværende Arvinger, samt Boel Debi- og Creditorer til inden saadan Tid at indkomme med der Fordring eller andre Andragender Boet vedkommende. Frederiksstad den 26de April 1814. J Skifteforvalteren S. T. Hr. Cancellieraad og ByfordHeibergs Fravær som constitueret. J. Gullichsen. Den gode Konsus, som hvæssede sin Pen i Anledning af de fire politiske Spørgsmaal, der for nogen Tid siden fandtes indrykkede i Intelligentssedlen, synes ikke ret at have forstaaet det han vilde skrive om. Det gik ham som Peder Paars: "Exempli gratia er Snak og falsk til Prikke, Skjøndt hvori det bestaaer, jeg strax begriber ikke. kan der afsiger han fra bemeldte Peder, at deme i Grunden havde Ret, skjøndt han ei kunde bevise det, hvorimod Anonhuus, har aabenbare Uret. Han begynder med at forudskikke den Sætning, at det politiske Spørgsmaal (hvilket, thi der vare jo fre) var høist upolitisk, siden det ei nu kunde eller burde besvares. Men da det dog synes, at Anonymus paa sin Viis i de følgende Linier har villet besvare det første af de forhen nævnte Spørgsmaal, saa kunde man fristes til at spørge Anonymus, hvorfor han vilde paatage sig et Arbeide, som han selv tilstaaer, hverken at kunne eller at burde foretage sig. Jmidlertid troer jeg at umuligheden ikke ligger i Materien, men i Anonymi Mangel paa fornøden Kundskab i Statsretten. Det maatte i andet Fald ikke faldet ham vanskeligt at begribe den simple Sætning, at den Befuldmægtigedes Myndighed er begrændset ved Mandantens Fuldmagt. Naar altsaa de Valsberettigede af det Norske Folk, som alle vare myndige Mænd, der hverken behøve eller have tænkt paa at komme under Formynderskab ved at udnævne Repræsentantere til Rigsdagen, have, i Følge de udstædte skriftlige Adresser, som ikkun indeholde Fuldmagt til at bestemme Norges Regjeringsform, indskrænket Rigsforsamlingens Virkekreds til denne Gienstand; saa kan det vel ikke underkastes Tvivl, at Rigsforsamlingens Medlemmer, hvis de vilde indlade sig i Materier, som gaae udenfor Regieringsformens Bestemmelse, og den - som det synes - dermed i Forbindelse staaende Udnævnelse af de første Autoriteter der skulde udøve Regjeringens Funktioner, ikke handlede som Nationens Befuldmægtigede, men som private Mænd, hvis Foretagender i saa Henseende ei forbandt Nationen. Ogsaa er det indlysende, at Rigsforsamlingen ei ved et Decret kan give sig selv større Myndighed, end der oprindeligviis indeholdes i de udstædte Adresser; thi ethvert Decret af saadan Natur var i sig selv uefterretteligt og en usurpation af Folkets Souverainitet, efterdi Udvidelse af Fuldmagterne maae komme fra Folket selv, som Mandant, men kan ei vilkaarligen skee af Fuldmægtigen. Der ligger altsaa aabenbare mere i Conclusionen end i Præmisserne, naar Anonymus paastaaer at Rigsforsamlingens Competence strækker sig til alle Gienstande, som kunne have Jndflydelse paa Norges Vel, thi i de udstædte Fuldmagter er Gienstanden bestemt opgivet og taaler ingen vilkaarlig Udvidelse. Vilde man tilstaae Rigsforsamlingen en saa udvidet Fuldmagt, som Anonymus synes at antage, saa vilde deraf flyde iblandt flere urimeligheder ogsaa den, at Rigsforsamlingen kunde overgive Norge til Sverrig og ratihabere Freds-Traktaten af 14de Januar 1814, hvis det ellers var tænkeligt, at Rigsforsamlingens Pluralitet fandt dette at stemme med Norges Vel, og det uagtet den Norske Nation ved at befuldmægtige Rigsdagen til at bestemme Norges Regjeringsform tydeligen har erklæret at ville være selvstændig og altsaa ikke underkastes nogen fremmed Magt; thi ved en selvstændig Stat kan man ikke tænke sig Andet end "En Stat, som har sin egen Regjeringsform og ikke er ubetinget afhængig i Henseende til den indvortes og udvortes Politik af en fremmed Magt. Men Anonymus har neppe indseet at et saadan Conclusion flød ligefrem af hans Præmisser. Hvortil den intetsigende Lovtale over Rigsforsamlingens upartiskhed og Oplysning, Om Nationens Deputerede vare Engle, istedetfor Mennesker, som ere Feiltagelser underkastede, saavel som andre Adams Sønner, saa vilde de dog ei være berettigede til at gaae udenfor den af Folket givne Fuldmagt. Eller skal denne Lovtale være et Vink fra Anonymus til Jndsenderen af de politiske Spørgsmaale at det er en Ubeskedenhed af ham at yttre sin Mening om Grændserne for Rigsforsamlingens Virkekreds J saa Fald troer man sig beføiet til at anmærke, at det ikke vilde være godt for Norge, hvis der ikke i dets Skjød fandtes mange Mænd udenfor Rigsforsamlingen, som kunde tænke fornuftigt, at Tankens frie yttring er en af de første Frugter, Nationen venter af sin politiske igjenfødelse, og at ingen Auctoritet er saa høi, at den kan fornærmes ved Sandhed fremført paa en beskeden Maade. Endelig slutter Anonymus, paa det at det dog ikke skal gaae ham som Mette i Kjærlighed uden Strømper, der døde uden Sprikvort (jeg ligner Anonymus ved den Fortrolige i Stykket; thi jeg mærker paa alle Ting, at han ei kan paatage sig en Helterolle, end ikke engang Skrædderens) med det trivielle Udraab: "Normænd ønske deres Selvstændighed bygget paa sikker Grund. Dette torde vel andre Nationer ogsaa ønske, og det er altsaa ikke nogen udelukkende Egenskab hos Normanden ei at ville bygge paa Sand. Hvad Anonymus i denne Henseende har sagt er følgeligen ganske overflødigt. En selvstændig Stat kan vel for en Tid og under visse Omstændigheder være afhængig i Henseende til den udvortes Politik af andre Ligter; thi det er kun den ubetingede, sel af Tid og Omstændigheder betingede) Afhængighed, som opholder Begrebet om Selvstændighed. Cadskjendt Kronpuus kun har opholdt sig ved det første poliske Spørgenaal, mad jeg dog i Anledning af det sid Spørgsmaal angaaende en systematisk Forening med Nabostatten tilføie et Par Ord. vel er det theoretiske vigtigt, at en saadan Forening just ikke ligesten ophæver Begrebet om Norges Selvstændighed, med indirecte vilde den være et Attentat imod samme. Sverrigs Konge, som troer, og høit forkynder at have faaet lovlig Adkomst i Norges Rige ved Fredslutningen af 14de Januar 1814 - en Sætning som dog efter Statsrettens Grundsætninger ikke kan give bifald - vilde enten aldeles ikke lade sig foreskrive nogen Betingelse, eller ogsaa modtage Norges Krone med det faste Forsæt snarest muligt at omstøde en Constitution, der paalagde ham Baand, hvilke han i sit Hjerte ei troede at have været forpligt til at underkaste sig. Hvad Garantie kunde Norge have for at dets Konge, som beherskede Sverrig og residekede i Stockholm vilde vise Ærbødighed for den antagne Regjeringsform, Da Kongen af Sverrig, som tillige Konge i Norge besad den exsecutivMagt i udstnævnte Rige, og altsaa havde udelukkende Disposition over Norges Stridskræfter, saa var det ganske let for han at reducere Armeen, under Paaskud af at lette Folkets Byrder; derefter at samle en svensk Armee paa Grændsen af Norge; og at rykke ind i dette svækkede Land, som var blottet for Midler til Forsvar, fordi Kongen af Sverrig ene var berettiget til at sætte dets Stridskræfter i Bevægelse og naturligviis ei opbød Tropper mod sig selv. Følgen af en saadan Jnvasion blev de Constitutionens Omstyrtelse og Norges Jndlemmelse i den svenske Stat som indegrerende Deel af samme. Underkastelsen var de fuldbragt og Norges Lænker smeddede. De faa Øieblikkes Relighed, som den systematiske Forening havde tilveiebragt, var de dyrt betalt med Tabet af Norges Selvstændighed. Jndlemmet i det svenske Statslegeme vilde Norge blive indviklet i langvarig Krige for at gjenerobre Finland og svakke Rusland, der da maaske til sidst erobrede begge Riger, hvorved da Norge atter maat skifte Herre. En saadan Fremtid kan dog vel ingen sand Patriot vilde berede. Men sat endog, at Udsigterne med Hensyn til det forenede Sverrig og Norges udvortes Politik vare mindre mørke, er jeg forestiller mig samme, saa vilde Norges indvortes Forfatning, naar svenske Vaaben havde omstødt Constitutionen og Norg Selvstændighed, blive høist beklagelig. Aldrig vilde Sverrig glemme Os, at Vi havde vovet paa at ville forelægge den svensk Konge de Vilkaar, paa hvilke han skulde regjere Norge, Svenske Tropper og Embedsmænd vilde opfylde Riget, hvorimod norsk Tropper vilde blive commanderede til Sverrig, Muligen vilde endog disse norske Tropper engang i Tiden af en herskesyg sven Kongs blive brugte til at omstøde den svenske Constitution, og at indføre Enevoldmagten, ligesom de svenske Tropper havde være Redskaber til den norske Constitutions Kuldkastelse, og saaledes vilde tvende kappre og frie Nationer bidrage gjensidigen til hinandens Undertrykkelse. Og saadanne Ulykker skulde Norge udsætte sig for uden andet Øiemed end at tilveiebringe et Øiebliks dyrtkjøbte RoligheNei aldrig vil nogen norsk Borger, han være født paa Fieldets Tinde, eller paa Herthas milde Sletter, vanslægte saa dybe Vi have ham midt iblandt Os, den ædle Fyrste, hvis kraftfulde Haand tilbageviste Anarkiets Uhyre til dets mørke Hule, tillige hævdede sand Borgerfrihed. Ham hyldet i sit Hierte allerede den største Deel af Nationen, som Norges Konge, og Rig forsamlingens Beslutning vil sikkert svare til Norges Haab. Jeg slutter med følgende loraliserede Linier af Mesterværket Niels Ebbesen; Bølger Carl, og Eders Børnebørn vil høre med tans Forundring paa det synderlige Eventyr, at der engarhar været et norsk Folk, norsk Sprog, norske Love og norsk Herlighed til. Hylder ham og Norge er ei mere (Hudsenderen af de politiske Spørgsmaal.)