Berlingske Tidende, 1816-03-01
De Tildragelser, som, medens faa Aar af det neppe begyndte Aarhundrede henrandt, fandt Sted paa Jordkredsen, ere saa overordentlig : vigtige og store, at de blive undslettelige i Menneskehedens Aarbøger. Nødvendig og husvalende er deres Opbevaring i Nutids og Fremtids Slægters Minde. Herrens Haand tilskikkede og sammenklædede, ordnede og ledede dem, ledede dem paa alene for ham bekiendte, men for de Dødeliges Øie usynlige Veie, for at Menneskehedens Ødelæggelse kunde ophøre, de ængstede Hierter og Gemytter beroliges, og Orden og Ro fremspire af Kamp og Forvirring. Nedstyrtet har Gud den Almægtige Overmodet, den Alvise har adspredt Mørket, og forhindret har han, der er Barmhiertighedens og Naadens Kilde, den Undergang, Menneskene ved deres blindende Lidenskaber beredte sig Vi ville derfor kortelig giennemgaae alle disse Begivenheders Gang, ville kundgiøre dem for Vort Folk, ikke af forfængelig Æresyge, men til dets Held og Advarsel. Det læse Guds Værk og hans Raad, for at det kan vorde opflammet af Kiærlighed til ham, og udraabe med sin Keiser af Hiertets og Siælens hele Fylde: Jkke os, ikke os, men dit Navn, o Herre, tilhører Æren! - Gid derfor Mindet om hvad der fuldbragtes bevares fra Slægt til Slægt! Hiin skrækkelige, blodige, Alt ødelæggende, først nu ved den Høiestes algode Forsyn lykkelig endte Krig kan hverken i dens Aarsaget eller i dens Hærskarers talløse Mængde, eller i Omstændighedernes saa ofte forandrede Skikkelse, sammenlignes med nogen anden i Verdens Historie. Den er en overordentlig, didindtil paa Jordkloden, useet Tildragelse, og et ligesom i den dybeste Helvedpøl tilberedt, til den hele Verdens Rystelse og Tilintetgjørelse frembragt Onde, der voxte til hiint Vældens Trin, som det efter den Høiestes undforskelige Raadslutninger skulde naae. J Begyndelsen og Aarsagen til denne Krig, der uophørlig ulmede, fra Tid til Tid blussede op, stundom sluktes, dog kun for med ny Kraft og Raseri at bryde frem, brænde heftigere og fremhvirvle stærkere og større Flammer, derpaa pludselig igjen at qvæles i sin stærkeste Brand, ganske at slukkes, paa ny tændes og igien gaae ud, aabenbarer sig noget Underfuldt og Ubegribeligt. Allerede i dens første Begyndelse, liig en blodrød af Jld og forpestede Dunster svanger Sky, opstod denne Krig ikke af en Stats tilfældige Tvist med en anden, opstod ikke for igjen at udslukkes, men mere for, efter at have udryddet alle af Gud i det menneskelige Hierte nedlagte Dyder, at mætte sig med alle de deraf følgende navnløse Ulykker, og ei at standse førend i den hele Menneskeheds udøste Blod. Den er et af Lasten avlet moralsk Uhre, som rodfæstet i de fra Gud affaldne Menneskers Hierter, mættet med den falske Læres Melk og indbyllet i Træskhedens og Løgnens Hemmelighed, i lang Tid under Kundskabs og Oplysnings Maskeilede fra Land til Land, og fra honningdryppende Læber udstrøede Tvedragts og Fordærvelses Sæd i de nerfarne Hiertet og Gemytter. J sin første Ungdom fuld af Ondskab, men trædsk, med fremskridende Alder grusom og fræk, udspper dette Uhyre sin første gifte Fraade paa den Leir hvor det fødtes. Et Folk, der vuggede samme i sit Skiød, træder, smittet af dets høist fordærvelige Aande, Religion og Trone og Lov og Menneskelighed under Fødder, geraader i Tvist. Tøileløshed og Barbari, plyndrer, plager, piner sig selv, og dyngende J Skiændsel paa Skiændsel, Udaad paa Udaad, besudlet med dets Monarks Mord og med Tilintetgiørelse af Alt hvad der er ædelt og godt, vælger endelig først til Magthaver, derpaa endog til Keiser en Udlænding af ringeste Herkomst. Denne Udlænding, som er kommen paa Tronen midt under de stormende Lidenskabers Raseri hos det fra Gud affaldne Folk, spiller i Begyndelsen den skinnhellige Hykler, giver sig ud for at ville givnindføre Ret og Orden, og at ville udrydde det af Last og Vantro udspyede Udyr, som med de samme Kløer, hvormed det sønderrev Frankrigs, sin Moders, Skiød, truede at sønderslide hele Verden. Men pludselig træder han frem, ikke som hiint Uhyres Banemand, men som dets første og fornemste Forsvarer og Beskytter. Paa det nøieste forbunden med det ved samme Sindelag og overeensstemmende Følelser, tillidsfuld til den lykkelige Fremgang, af den ved samme allerede vidt udbredte Usædelighed, der skal hans ham Vei til jordisk Storheds høieste Spidse, fuld af Egenkiærlighed, e fuld af den koldeste Foragt for den hele Menneskeslægt, mægtig ved sine Undersaatters Mængde, trodsende sit Folks Forblindelse og Frihed, samler han en talles Hær, og kaster sig med utroeligt Raseri paa nære og fierne Stater, for at tilintetgiøre dem. Lykken følger alle hans Skridt. Den ene Magt bøier sig for ham r efter den anden. Strømme af udest Blod forskaffe ham Herredømmet. Retmæssige Regenter styrter han fra deres Troner, sønderlemmer Stater, danner nye, og sætter over dem, under Navn af ge Konger, af hans egen Familie tagne, ham underkastede Vasaller. Han begynder Krig, for at han ved Plyndring kan tilintetgiøre Eiendomme, ved voldsom Conscription, ved at besætte Fæstninger og Slotte og ved Brandskattelser, som umuelig kunde tilveiebringes, n ikke alene kan ødelægge Stæder og Lande, men endog efter sluttet Fred blive deres Magthaver med uindskrænket Vælde. Han sluttet g Fred og Forbunde, ikkun for, idet han skiændigen ryder alle Forlig, ved uendelige Udsuelser og Tvangsmidler at svække sin Forbundsven- og lamme hans Kræftet, og da ved en ny Krig at smedde ham i det n laveste Trældoms skammelige Lænker. Selv - uhørt Dand! - idet han fører Krig med den ene Sta bekriger han paa samme Tid med den selvsamme Stats Undersaatte en anden; ja, han tvinger dem endog til at fore Vaaben mod deres eget Fædreneland, og talder det Forrædderi, naar de blive Fødelandet troe. Med saadanne rasende umenneskelige Midler og Kunstgreb som han ledsager med Trudsel af skrækkelige Straffe, Bortodslen af det røvede Bytte, Bedrageries og Løgnens Sprog, og Høimods og Depotismens Stemme, lykkes det ham at blive ikke mindre mægtig ved sine Vaabens Magt end han var frygtelig ved tøileløs Frækhed, og Grusomhed. Med ethvert, enten ved Blodsudgydelse eller ved List og Trudsler vundet lykkeligt Udfald tiltager hans trodsige Overmod stedse mere og mere. Han vil endog tilegne sig en kun den almægtige Gud eiendommelig Ret, uindskrænket Eneherredømme over hele Verden. Et daarligt Foretagende. Det grændser til Afsind, men bringer derfor ikke mindre blodig Fordærvelse med sig. Gudsfrygt og Tro vare deres fuldkomne Undergang nær. Af Gud selv indsatte Fyrster maatte frasige sig Magten til at regiere deres Undersaatter. Nationerne bleve fordømte til intet eget Fædreneland at have, fordømte til at frasige sig Love og Sprog og Frihed og Eiendom og Handel og Sæder og Skikke og Dyder. Oplysning, Videnskaber, Haandværker, Kunster og Jndustrie, kort alle den menneskelige Flids møisomme Erhvervarene bleve styrtede tilbage i den tidligere mørke og raae Tilstand, hvoraf de i Løbet af Aartusinder ved saa uendelige Bestræbelser og Forsøg havde hævet deres Hoved.