Viborger Samler, 1849-07-03
Fyens Av. indeholder en Skrivelse fra en dansk Mand i Hamborg, dateret den 21de Juni, hvoraf vi fremhæve Følgende: "J forrige Uge gjorde jeg en Reise gjennem Hertugdømmerne og havde derved god Leilighed til at iagttage Stemningen iblandt Folket. Jeg skal ikke videre fremhæve eller lægge Vægt paa, at man i Rendsborg forsikkrede mig, at der fandtes mange Familier, især blandt de jævne Borgere, som Jntet hellere ønskede, end at den gode gamle Tilstand maatte snart vende tilbage igjen. Mere mærkelig forekom det mig, at jeg i Slesvig var Vidne til en Ordstrid, hvori den danske Sag blev heftig forsvaret. Men mit Ophold i Flensborg skal jeg nærmere omtale. Man behøver jo rigtignok kun flygtig at læse de slesvig-holstenske Aviser, for at see og erfare, at Flensborg ikke er den By, hvor det schleswig-holsteinske Uvæsen trives. Jmidlertid ventede jeg dog virkelig ikke at finde en for Danmark saa gunstig Stemning, som Tilfældet var, og det efter saa mange og haarde Lidelser: thi de kan næppe gjøre Dem nogen Forestilling om, hvorledes den dansksindede Befolkning, og det er Trefjerdedelen, bliver, tyranniseret. Men dette formaaer ikke at afholde dem fra, ved enhver Leilighed at vise deres Sindelag. Et Corps af Politisoldater er oprettet, hvis Bestilling det kun synes at være, at vaage over de dansksindede Borgeres mindste Skridt, og dette Hverv opfylde de saa nidkjær, at man forsikkrede mig, at, naar f. Ex. en dansk Soldat blev ført derigjennem, og man blot i en Politi soldats Nærværelse vovede at nikke til Fangen fra Vinduet, var dette tilstrækkeligt for at blive bragt paa Politikammeret. Flere anseete Borgere have for længere Tid maattet forlade Byen, og ere først nylig vendte tilbage. For nogle Dage siden forvistes en agtet Kjøbmands Bogholder, en Preusser, fordi han skal have lagt Gesinnungen, for Dagen, der vakte de Magthavendes Harme; eller som Andre meente, man forviste Bogholderen for at hævne sig paa hans Huusbonde, som man ikke turde jage bort, fordi han har saa mange mægtige Slægtninge iblandt "Slesvig=Holstenerne". Han lægger ikke Dølgsmaal paa sit danske Sindelag og trængte til en Advarsel. – En velhavende Kjøbmand fortalte mig: "Jeg er nu bleven pantet to Gange og kan snart vente Pantmanden tredie Gang, men det faaer jo ikke at hielpe; vi staae imod, saa længe vi kunne, og haabe altid, at det dog snart maa ende og vi faae vor gamle Regjering igjen." - Og Jntet ønske Flensborgerne heller end Dette, derfor modsætte de sig enhver Foranstaltning af det nærværende Herredømme, derfor udsætte de sig selv og deres Familier for de lumpneste Forfølgelser, derfor bringe de næsten utrolige Offre. - Der gives Borgere iblandt os, som Kongen af Danmark ikke kan hædre høit nok med sit bedste Ordenssmykkesagde en Mand til mig, og han har visselig Ret. Jeg troede hidtil, at det kun var Jnteressen, der bandt Flensborg til Danmark, men man behøver blot at færdes et Par Dage iblandt Borgerne i denne Trængselstid, forat overbevise sig om, at det er en ganske anden Følelse, der besjæler dem, end den, som den blotte Jnteresse er i Stand til at vække. – Jeg var ogsaa paa Kirkegaarden. En Mængde Dannebrogsfaner prydede de Faldnes Grave. Paa Wedeges Grav var et net lille Kors, en Fane og en Krands af Evighedsblomster. Ved Siden laae to Svenske, paa hvis Gravsted stod. Han stred, da om Danmarks Seier det gjaldt; Han faldt, men blandt Danmarks Helte han faldt. En stor Steen har man anskaffet, for dermed at hædre de faldne Venners Minde, men man vil oppebie bedre Tider, inden man vil opsætte den. Da Slesvig=Holstenerne" fik Dette at høre, foreslog de, at man hellere i Fælledsskab skulle skyde sammen til et Minde for alle de Faldne. Vi ville Jntet have at bestille med Eder var Svaret, I maae sørge for Eders Egne og vi ville hædre Vore paa vor egen Viis og Regning." Men de Tydsksindede have endnu intet foretaget i denne Retning. - Paa Lazaretherne, hvoraf der ere 12 i Byen, og allesammen fulde, findes nu kun faa Danske. Naar een af disse faaer Tilladelse til at gaae ud, saa stikker Man ham strax saa Meget i Hænderne af Penge, Klæder a, at han ikke veed, hvad han skal gjøre dermed. Jeg hørte selv hvorledes en Læge beklagede sig over, at en dansk Soldat, der kom ud for første Gang, var kommen beruset hjem, tilligemed de to Fremmede, som fulgte med ham; man havde kaldt paa ham overalt, skjænket Viin for ham og naturligviis saa tillige for hans Følgeskab at de fik Mere, end de kunde taale inden de vidste deraf. Aarhuus, den 28de Junii. Fra iforgaars faae de fjendtlige Tropper Naturalforpleining, men den strækker ikke til. Selv alle Smaafolk have Jndqvartering. Officiererne have faaet Viin og de Menige Caffebønner, som de selv lave sig tilrette. Ved Magazinet er idelig Bevægelse med den Mængde af Brød og Kjød, som fra Morgen tidligt til Aften silde kjøres ud og ind paa Bøndervogne, hvormed de stakkels Mennesker stundom maae kjøre flere Uger i Træk og som oftest holde sig selv med Levnesmidler. Hele Jndqvarteringsvæsenet med Tilhørende er her forøvrigt fortrinligt arrangeret. De Fjendtlige føre ogsaa en god Mandstugt og man hører ingen Klage. (Ab. A.) Løgstøer, den 29de Junii. Hornumbro Mølle, i Aars Herred er med Hovedbygning og alt Tilhørende afbrændt Natten til afvigte Torsdag. Hverken af Jndbo eller Jnventariedele er noget reddet. En lille Pige, som vilde forsøge paa at redde noget Tøi, var, da Taget idetsamme faldt sammen, nær forulykket, men havde Aandsnærværelse nok til at springe ud igjennem Luerne og slap lykkeligviis med nogle mindre betydelige Læsioner. Jlden opkom pludselig og Beboerne maatte upaaklædte forlade Bygningen. (Ab. Av.)