Danske Mercurius, 1672-03-01
Vor Danske Beltes Strøm med Is og Snee tillige Var saa forfylt, at det var under af at sige: Hvor af och Posten blef forsinket mangen gang Ja stundom ofverkom med største nød och trang Men vil och denne Tord paa same vis sig skikke, Da kommer mangen til sin kakkeloon at flikke, Som hand har sønderbrut af lyst i Fastelafn, Oe den, fremt for en Møe, vel tage tæt i fafn. Vedkasten svindesoet hos mangen da vil fange, Och nøde den til Skow, som vilde før ey gange. Da vil och den af harm sig fast bag øre kløe, Søm har for meget foldt af foering, halm och høe. Saa tit Jeg noget seer min gode ven at hændes, Som hannem och hans huus til gafn och ære vendes, jeg der ved seer ey suurt, och er missundelig: Men heller, som Jeg bør, med hannem glæder mig Den Spanske Konning det ey fik saa snart at vide, At os en Arfve Prinds var fød i retter Te Hand med lykynsknings ord sit Bud strax sende jo Til Daner Konning hid, och var af hiertet fro. J denne Maanet hand med sin creedentz och brefve Til Audientz opkom. Hand er af Stand en Grefve, Och skrifver sig af Hoorn. Men om hand och er sendt Med anden rind hid, det end er u-bekiendt Tydskland. Saa far och Himmel-klar sig ingen Dag kand sige, Den for den morke Nat omsider jo maae vige. Saa stoer en lyst och fryd er ey paa Jordens Land, Den jo med vedermoed och forrig endes kand. Mand vel Te Deumsang, og holdte glædskabs Messe, For Keyseren var fød en deylig ung Princesse. Vel mangen Lykkes ynsk hun af en hver bekom Der hun høytidelig fik nafn og Christendom. Men den Tyranske Død for hastelig udførde hin strenge ret, och ey med ofvervold ophørde, Før hun af dage kom, och grafven blef til roff. Thi sørger Keyseren med alt sit Folk och Hoff. 2 Den Første, som til Hall har Herredom og Sæde, Sig tager for igien, i Brudde-seng at træde. Har en Grefinde sig tilfæst af Leiningen. Men Bambergs Biskop er til grafven vandret hen Sig Hessen væbner fast. Hvad skal hun andet giøre: Naar hun Krigs bulder trint omkring sig faaer at høre. Slet ingen være kand faa Frede-kiær och from, At hand i saadan færd jo faaer, at see sig om Sig Mynsters Biskop och af gandske magt tillafver: Om skønt hand Geistlig er, saa seer mand dog hand haf Til rytterfærd och tog langt heller Sind och Hu. (ver Men hvem hand tiene vil, ey vides vist endnu 6 Den Hielp, som Cølne var af Holland ofverdragen, Och i det første blef vel gladelig indtagen, Den hafver hun fra sig forløfvet nyligen, Och af Vestphalens Kreeds indtaget Folk igien Frankerige. 1 Om end Princessen af Conti var rig og præctig, Koem Døden dog her frem, och hende blef for mægtig Den store Cantzeler ey Kongen var saa tro, Hand same kalt och skaal fik ud at drikke jo 3 Hans Majestæt fordi det store Segl og Kiemme, Til videre, hos sig har taget self i gjemme, Vil och at intet bref forsegles skal med den, Med mindre selver hand er i nærværelsen. 4 Med rustning, kost och Folk, och hvis som kand behøves, Sin leyer hand forseer. Dog intet fientligt øfves. Och meenes, at hand først vil Krigen offentlig Forkynde ved Herold, før hand vil røre sig. 5 Hand ofver al sin Hær Guld kniplinger och border Forbyder, och sig self, til eftersiun, omgjorder Med ringe dragt och pract, och heller seer den Mand, Der trøyen vofve før, end den som stadse kand. 6 Med Lotrings Hertug det er alt paa gode veye, At hand nu kommer snart igien til Land och eye. Men vorder saa forknyt, och sat i saadan Stand, At hand sig efterdags ey let opsette kand.