Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-03-11
(Jndsendt.)Man maa først spørge, om Jndsenderen er Husbonde eller Tjener, for er han af 1ste, formenes: at slig offentlig Bekjendtgjørelse, som den forønskte, vilde for Jndsenderen, som hver anden Huusbonde, være af meget skadelige Følger, som f.Ex. Huusbondens Trang til, saasnart mueligt at søge sig et Tienestetyende foranlediget ved Sygdom, Krigstjeneste, hans Eiendoms Beliggenhed, Arbeidets Beskaffenhed, Huusbondens gode eller slette renommee iblandt det tjenende Personale &c. &c., hvilke Omstændigheder let kan volde, at en Huusbonde seer sig nødsaget, undertiden at maae give eller 1/2 Deel mere i Løn end en Anden, naar hiin nu til sit Arbeids Fremme er nødsaget at give en større end almindelig Løn, var det da ikke at lægge det tjenende Publicum i Munden, ved at offentliggjøre samme, hvad det skulde forlange Jeg formener endog saadant tillige vilde forøge Lediggjængeres Tal; thi naar et mindre duelig Tjenestetiende ikke bekom lige Løn, med det mere duelige, tog det neppe Tjeneste for Nøden drev det, ei at tale om det urigtige Forhold samme, formedelst Pengevæsenet, i sin Tid maatte frembringe, da for Folkeløn, saaledes paa en Maade, blev Taxt, som mere vilde være i de Tjenendes, end Huusbondernes Magt, og de Tjenende i Almindelighed neppe vilde indsee eller tilstaae Differencen, af 1 Rbdlr. N. V. naar 1 Specie koster 7 Rbdlr. og naar den derimod kuns koster 2 Rbdlr., til hvilken Priis den dog sikkert i sin Tid vil blive at faae, er ikke Pengelønnen nu, da 1 Al. Lærred kan kjøbes for 6 a 8 Rbmk., ligemed den, paa den Tid gangbare, da den kostede 16 Rbmk. et talende Beviis for Anførtes Rigtighed. At det Almindelige især ved saadan Løns Forkyndigelse offentlig af Private vilde tabe, indsees let; dog saadant vil ei befrygtes, det vil efter Sagens Natur qvæle sig selv. Naar Jndsenderen af de 2de Linier derimod er Tjener, kan jeg ei andet end give ham mit bifald, forsaavidt hans med fleres Hensigt, ved Løns offentlige Bekjendtgjørelse, vilde være opnaaet, at de dog i det mindste i Roe og Mag af Avisen, kunne erfare hvad de skulde forlange i Løn af de nye Huusbonder, uden at være udsat for at forlange for lidet, eller at løbe fra Huus til Huus for at høre Hr. Broders eller Søsters Votum i saa Henseende. Hvorvidt det derimod var tilraadeligt, ja maaskee endog ønskeligt om Regjeringen bestemte enhver tjenende Stands Løn, dette er et andet Spørgsmaal. Tjenestetiendets meeste Løn kunde jo bestaae i Klæder in natura, af hjemmegjorte Tøier; herved sikkredes det Klæderne og betoges Leiligheden at anføre det almindelige Motto: den dyre Tid, det vilde endog bidrage meget til at fremme den meget gode og noksom anpriste indenlandske Jndustrie, især hos enhver brav Huusmoder, som havde Tjenestetyende at lønne, da man saaledes fandt Afsætningen hos sig selv; endvidere vilde dette medføre en betydelig Lettelse for Jndførelsen af en National=Dragt for Tjenestefolk (hvis sligt var ønskværdigt, som vel ei betvivles). Luxus blev jaget paa Dørren, og Sæderne forbedrede: meget vunden! Denne Skik er jo desuden ikke fremmed. Foruden paa flere Øer og Stæder, lønnes Tjenestefolk med Klæder paa Thaarsenge, og paa disse gode og industriøse Folk, har Tidens Aand ei havt Magt. De ere endnu fuldkommen som før, national klædte, og dette har sikkert sin Grund i Klædelønnen, hvilken er af Landets egen Frembringelse, som er: Hveraarn, hvidt Vadmel, Lærred, Strømper, Uld a.; Resten hvad et Tjeneste tiende behøver at kjøbe er ubetydeligt.