Berlingske Tidende, 1833-05-25
De skjønne, massive Marmorvaser og Gravurner have to Hoved fjender, Kaffe og Salt; enten udhuler man dem til Mortere, for at støde Kaffebønner i dem, eller man betjener sig af dem, for paa en Marmorplade at knuse det grove Søsalt til Bordsalt, hvorved Jnscriptionerne og de skjønne Basreliefs og andre Ornamenter naturligviis snart tilintetgjøres. Næsten i hvert Bonde, huus findes disse Redskaber, og hvo veed, hvorlænge det vil vare, inden de herlige Vaser, som fandtes i Kirkerne ved Ma rust, maae friste en lignende Skjebne. Alle Levninger af Man mor med glattilhuggede Sider, altsaa de fleste Jnscriptioner, trues med Undergang af Huusbygning og fornemmelig af Anlæg af Trapper; som udvendig fra føre til første Etage. Af Sarcophagerne gjøres Vaskekar eller Vandtruge; Architraverne bruges til Dørstolper ved Kirkerne, efterat man først har ødelagt de skjønne Ornamenter ved at indmeisle christelige Kors o. s. v. Hertil maa regnes Kalkovne, som, især forhen, da Marmoret fandtes i større Mængde, opslugte hele Templer, og iblandt andet den største Deel af det panathenaiske Stadions Marmor sæder. Dette var, og er tildeels endnu den Skjebne, som Oldsagerne i Grækenland kunne vente. - To andre Hovedaarsagen til de Athenske Monumenters Ødelæggelse i den nyere Tid, var det maaskee bedst at fortie. Jfølge troværdige Atheneres eenstemmige Vidnesbyrd, har de græske Krigeres Kaadhed og raa Uvidenhed under Revolutionen fordærvet eller tilintetgjort saare mange af Oldtidens herlige Levninger, blandt andre de nydelige smaa Samlinger i Enkerne Roques og Logothes's Huse, af hvilke kun fragmentariske Ruiner ere tilbage. For det Andet bemærkes stedse nye Beskadigelser og Ødelæggelser af Monumenter, naar en engelsk eller fransk Fregat har været her med et halvt Hundrede unge midshipmen eller aspirans de marine ombord; fornemmelig gaaer det da ud over Monumenterne ved Acropolis, navnlig over Capitalerne og Architraverne paa de saa let tilgængelige Stoaer af de tre smaae Templer, hvor hine forkjælede Drengebørn afhugge Løvværk og andre Ornamenter i Stumper, for at kunne bringe nogle Smaastene hjem fra Athen til Papa og Mama. Man har hidtil ikke kunnet forhindre denne Uskik. - Thebaierne ere nu i Begreb med at gjenopbygge deres Bye, og have henvendt sig til Regjeringens Architecter, for at faae en Plan dertil, men disse ere desværre altfor meget beskjeftigede til at kunne opfylde Thebaiernes Forlangende. Man tør vel imidlertid haabe, at det snart ville ankomme flere Architecter fra Tydskland, saa at hver af de større Stæder kunde faae een; ellers vil man forsømme den herlige Leilighed til at anlægge de mange Stæder, der nu skulle gjenopbygges, med lige, brede Gader og med Hensyn til en forstandig Benyttelse af Localiteterne. Grækenland kan heller ikke faae altfor mange Haandværkere, af hvilkensomhelst Profession. Nær sten alle indfødte græske Haandværkere arbeide overordentligen slet; de have ikke lært det bedre, de have usselt Værktøi, og mangle for det meste gode Materialier. Følgen deraf er, at alt hvad der har Hensyn til Livets Beqvemmeligheder, for Exempel Husene, har en høist ufuldkommen Indretning. Den største Deel af Aaret er dette temmelig ligegyldigt, hvad Husene angaaer; man boer og sover, som man bedste kan, og glæder sig endog ved at boe i det utætte Huus, som giver den kjølende Søevind Jndpass. Men naar Regntiden indtræffer og med den enkelte kolde Dage og Uger, bliver et varmt Værelse en væsentlig Fornødenhed for de Franker, som ville tegne, male og studere. Den maa prise sig lykkelig, der har faaet et lidet Værelse med en Kamin, som ikke rygger, med Glasvinduer, istedetfor de sæde vanlige Jalouster eller Træskodder, med Døre, som ikke have fingerbrede Revner og Sprækker, og med et Tag, som i det højeste tillader Regnen at trænge ind i et Hjørne af Værelset, Han prises af sine Kammerader som Gudernes Yndling. Grækerne kunne ikke fatte Frankernes Prædilection for varme Boeliger, og undres over Hyperboræernes forkjælede Viis; de bortsladdre selv efter fuldendt Dagsarbeide, det Øvrige af Dagen i deres Værksteder eller Boutiker, indbyllede i deres Capotter eller Peltse, siddende med Benene overkors omkring et Fyrbækken. Ligesaa nøisomme ere de ogsaa i Henseende til andre Livets Fornødenheder. J de fyrretyve Dages Fastetid lever den største Deel af Athenerne virkelig kun af Brød, Kaal, Oliver, Honning og Fisk. Bønderne have sielden Andet at leve af hele Aaret igjennem, og befinde sig meget vel derved. Endog den Rige finder liden Anledning til Luxusudgifter, undtagen til smukke Klæder, som man sætter megen Priis paa. Festlighederne og Forlystelserne ere af det simpleste og billigste Slags. Paa Helligdagene samles om Eftermiddagen, naar det er smukt Veir, paa Gaderne, eller om Aftenen i Kaffehusene Grupper af Mænd. Een spiller paa Cithar, en anden paa Violin, og de øvrige begynde at dandse. - De mange Helligdage, næsten een i hver Uge, og ofte to eller tre vilde medføre dræbende Kjedsommelighed for Grækerne, dersom man ikke havde opfundet en Beskjeftigelse til dem, nemlig den Skik, at lykønske Bekjendte paa deres Navnedage, hvilket synes at have været brugeligt allerede i Oldtiden. (AristopAv. V. 494 cum schol.) Grækeren kjender alle sine Venners Døbenavne (Onomata), da han sædvanligen det ener sig af disse, og sjeldent af Familienavnet. (Epitieton.) -- Man aflægger Besøg hos alle Helgenens Navner, naar Gudstjenesten er forbi, og det skeer ofte, at man ikke er bleven færdig med denne Tour langt ud paa Aftenen. J hvert Huus beværtes den Lykønskende med en Theeskee fuld fød Saft (Glykon) eller et Glas Liqueur fraki) og en Kop Kaffe. Til Takst gelse ønsker han sine Venner et langt Liv, og fortsætter derpaa sin Vandring. Hvo der har mange Bekjendte, kan paa de fornemste Helgenes Navnedag, saasom St. Demetrios, Georgios, og Panhagia=Dag, meget let drive det til henved 300 Gange og at blive beværtet med 300 Glyka og med ligesaa mange Kopper Kaffe. Da mange Drenge, siden Revolutionens Udbrud, have faaet gamle helleniske Navne, som ikke staae i Calenderen, saa har man maattet finde paa et Middel til at hielpe sig ud af denne Forlegenhed. Man høitideligholder deres Navnedag paa den Helligdag, der er nærmest ved deres Fødselsdag, eller paa den Helgens Navnedag, hvis Navn har nogen Liighed med deres. Saa ledes gratuleres for Exempel en Dreng, som hedder Miltiades, paa Erkeengelen Michaels Dag. - Geistligheden, som man med Uret har skildret som fanatisk, tager ingen Forargelse af disse nye Helgene. J Tolerants overgaaer den græske Geistlig hed Catholikerne. J Nauplion ere franske Soldater blevne jordede af græske Præster, og nyelig bivaanede den græske Biskop og hans Præster en catholsk Begravelse, og ledsagede ham til Graven. Liget bragtes ind i Kirken, og alle den græske Kirkes Ceremonier iagttoges ved denne Leilighed; blot med den Forskjell, at den Dødes Ansigt under Liturgiet var bedækket med et Klæde; den græske Christens bliver derimod utildækket. Efterat de kirkelige Ceremonier ere tilende, træde den Afdødes nærmeste Slægtninge og Venner hen til Baaren, udtale de Ord: "Modtag den sidste Omarmelse!" og kysse de kolde Læber. Høist hierterørende var denne Scene i Decbr. Maaned f. A. ved en Mands Jordefærd, som var bleven dræbt af Seliktaren (den tyrkiske Gouverneur i Athen.) Gamle og Unge, Ven og Fjende, trængte sig grædende hen til den Ulykkelige, for at give ham det sidste Kys, og dersom den værdige Biskop Neophytos, en af den græske Revolutions Hovedmænd, ikke havde formildet de opbragte Gemytter ved en forstandig Tale, vilde Morderens Huus strax være bleven bestormet.