Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-01-23
Efterat Spisebordet paa nyt var blevet dækket og pyntet, saae man, under Jnstrumenternes Lyd trende hvide Sviin komme frem; de vare udpyntede med Bielder og Mundbidsler; det en var blot tvende Aar, det andet tre Aar gammelt, det tredie endnu ældre. Jeg stod i den Formening, at det var dansende Væsener (petauristorii), det vil sige af den Art, der pleier at gjøre lystige Krumspring i Circus. Men Trimalchio gjorde Ende paa vor spændte Forventning, ved at fremsætte Spørgsmaalet: Hvilken ønske J øieblikkeligen at see anrettet? Landsbyefolkene kaage Phasaner og andre slige Smaadyr paa denne Maade; men mine Kjøkken-Officiantere komme en heel Kalv paa eengang i Kjeddelen (heno). Nu lod han strax en Kok kalde, og befalede ham, uden at oppebie vort Valg, at slagte det ældste Sviin. Dernæst spurgte han med høi Røst: af hvilken Decurier) est Du? Af den fireogtyvende, *) Enhver Haandtering havde sine Chefer, som kaldtes Decutioner, og hver af disse havde lød Svaret. Har jeg kjøbt dig, eller er Du født paa min Eiendom, gjentog Trimalchio. Jngen af Delene, svarede Kokken, thi Pansatestamenterede mig til Eder. - Saa har Du, tilføiede Trimalchio, strax at tillave Svinet, thi ellers nedflytter jeg dig i mine Fodtjeneres ** Decurie. Kokken ilede nu til Kjøkkenet med Sulet. Trimalchio havde neppe endt sin flade Tale, før det store Sviin indtog Bordet, vi beundrede Kokkens Hurtighed, og enhver forsikkrede, at selv en Kapun ikke kunde gjennemsteges saa hastigt; men hvad end mere vakte vor Beundring, var at dette Sviin forekom os langt større i Omfang, end det kort i Forveien anrettede Vildsviin. Trimalchio, som vedblev at stirre paa Svinet, udbrød omsider: "Hvorledes, Jndvoldene ere ikke tagne ud (porcus hie non est exenteratus) Nei ved alle Guder, om de ere; hent, Kokken. Da denne kom frem og med nedslagne Øine sagde, at han havde forglemt at udtage Jnd voldene, raabte Trimalchio: "Du troer nok, blot at have forglemt, at bestre Stegen med Peber og Kummen. - "Afklæd dig!" Øjeblikkeligen stod den ulykkelige Kok nøgen for os, og det mellem tvende Bødler; men alle bad for ham, sigende: at slig Forseelse let kunde adskillige Haandværkere og Kunstnere i sin Decurie. Der gaves en vis Æresrang imellem disse Decurier, hvisaarsag man kunde forflyttes fra en lavere til en høiere. Romerne havde trende Slags Tienere; de fornemmeste, Atrienses, gjorde Opvartning, i Staden; Villici paa Landgodserne, og de saakaldte viatores, eller cursores, gjorde Tjeneste som Løbere. indtræffe, og at ingen, hvis han oftere gjorde sig skyldig i slig Brøde, da vilde indlægge Forbøn. Jeg var af andre Tanker og hvidskede med en streng Mine til Agamemon: "Denne Karl synes mig at være en gedlegen Slyngel; hvorledes kan man forglemme at skjære et Sviin op Jeg kunde aldrig tilgive ham, var det end blot skeet med en Fisk." Men Trimalchio sagde med en blid Mine til Kokken: "Da du er saa sandsesløs, saa har du i vores Nærværelse at rense Svinet." Strax iførte Kokken sig sine Klæder, og med en skjælvende Haand opskar han Dyrets Bug paa forskjellige Steder, og ved egen Vægt saae man nu at vælte ud Lever- og Medister pølser. Ganymedes og Philleros samt Schion vare Frigivne, og indbudne Gjæster hos Trimalchio. Ædilerne vare Øvrighedspersoner, der havde Opsynet med Roms offentlige Bygninger og med Stadens Politi. Tillige bestyrede de Theater væsenet, og bestemte hvilke Skuespil, der maatte gives.