Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-04-06
Det er paafaldende, at en Mand med Hr. Rasmussens udbredte Kundskaber i Lovgivningen har fundet det passende at debitere Yttringer som ovenstaaende; thi de svare saa lidet til hvad der ganske sikkert og under alle Omstændigheder, er hans Formaal: Sandhed. Jkke uden en undseelig Følelse tillader jeg mig at gaae i Rette med min personlige, meget agtede Ven idet jeg erkjender hans betydelige Overvægt paa det Gebeet, hvorpaa vi mødes; men naar Hr. R. yttrer, at han, ved offentligen at lægge sine Anskuelser for Dagen, har givet EnhveLeilighed til at fremkomme med sine Modbemærkninger, saa antager jeg derved at være givet en vis Berettigelse til at udtale mig over Sagen; og da den formeentlig har en udstrakt Jnteresse, anseer jeg eiheller min Meningsyttring for overflødig Jeg skal da tillade mig at bemærke, at det ikke alene i det Hele taget strider imod Fattiglovgivningens Aand at uddrives Nogen af Districtet; men det er endog udtrykkeligen paalagt Fattigbestyrelserne at handle i en modsat Retning (vide CancSkr. 12 Novbr. 1803). Ved Canc. Circulaire af 24 Septbr. 1805 har Collegiet udtalt sig misbilligende over at daværende Sognecommissioner i Almindelighed ei opfyldte hvad der paa laae dem for at skaffe Trængende Huusly, og derhos - for at rydde de Hindringer afveien, der i denne Henseende mødte saavel Opnaaelsen af det ved Lovgivningen og Fattigvæsenet eftertragtede Maal som Cancelliets og Overøvrig ) Sogneforstanderskab og Grundeier synes her, med Hensyn til Følgeslutningen at være fremsat i en synonym Betydning, hvilket ei kan indrømmes som rigtigt, efterdi Grundeieren, naar han boer udenfor Sognet, blot er berettiget men ei forpligtet til at tiltræde Forstanderskabet, og under ingen Omstændighed er hans Stemme meere gjældende end ethvert andet Medlems. hedernes derhen sigtende Foranstaltninger - ladet vedkommende Bestyrelser tilkjendegive: "at naar Nogen, som i et Sognedistrict paa lovlig Maade ernærer sig, uden der at have været bosat i 3 Aar (or uden der at være forsørgelsesberettiget) skulde blive huusvild, da paaligger det Fattigcommissionen i Districtet at forskaffe en saadan Person eller Familie Huuslys. Og hvis nogen Fattigcommission, imod Formodning, skulde nægte Opfyldelsen af det Ovenanførte, saa bør den, ved en nærmere bestemmende daglig Mulct, bringes dertil. Altsaa kunne Sogneforstanderskaberne, der nu ere traadte i Stedet for Fattige eller Sognecommissionerne, ikke uddrivel de til Huusly trængende Personer. Hvad in Specie angaaer voxne, gifte eller ugifte, Børns Ophold hos deres Forældre, skal jeg blot tillade mig at henvise til Canc. Skr. 26 Januar 1828, foruden nogle Høiesteretspræjudicater. Naar dernæst Grundeierens Berettigelse til at nægte Fæstere at indtage Nogen tilhuse, tages i nærmere Øiesyn, da er denne, med Hensyn til Fattigvæsenet, sikkert af en saa indskrænket Natur, at den ei har videre Jndflydelse paa Nogens Bortviisning. Foruden at Lovens 3-197, hvorpaa hiin Berettigelse er grundet, i Slutningen tydeligt tilkjendegiver, at Lovbudet ei et skrevet for at give Herskabet en Slags Rettighed i en anden Mands Huus, men for at Optagelsen af Jndsiddere, kan være Husbonden og Bonden uden Skade, indeholder Canc. Skr. af 18 Juni 1831 den bestemte Yttring:"at det ansees for en Selvfølge, at den Rettighed, Lovgivningen tillægger en Huusbond til at modsætte sig, at hans Fæstebønder tage Jnderster tilhuse, ikke kan gjøres gjældende naar Fattigvæset er forpligtet til at skaffe en Familie Bopæl. Jkke destomindre maa det dog nok antages, at Tilladelse til Jndsidderes Optagelse desuagtet bør erhverves hos Husbonden, ) hvorom Frd. 24 Juli 1822 s. 3 nærmere udtaler sig. Altsaa kan Sagen, fra denne Side betragtet, eiheller afvindes det Resultat Hr. Rasmussen har antydet. Til Slutningen skal jeg endnu tilføie, at det ei er mig ubekjendt, at der gives Communer, hvor man, maaskee ledet eller rettere vildledet af falske Anskuelser over hvad der er Ret eller Uret med Hensyn til den Trængendes Behandling, intriquerer blandt Beboerne for at fortrænge Folk, som ei paa Stedet ere forsørgelsesberettigede, udenfor Districtets Grændser. Det er mig eiheller ubekjendt, at der gives Personer, som ved Dovenskab, Drukkenskab og andre Laster gjøre sig uværdige til human Behandling, naar de forlange offentlig Hielp hvad enten denne bestaaer i Huusly eller Andet. Det første Tilfælde er sikkert saa sjældent, at det danner en særdeles Undtagelse, og vil forhaabentligt snart være et Særsyn eftersom det strider imod den fremadskridende Tidsaand og saaledes ei kan bestaae, thi Tidsaanden er en Kæmpe, der betvinger enhver Modstander af Humanitet, Ret og Sandhed. For det sidste Tilfælde have Communalbestyrelserne en tilstrækkelig Støtte i Plac. 14 Decbr. 1810 § 22, og - hvad Fyens Stift angaaer - Plac. 21 Decbr. 1825. Holmegaard i Marts 1818. Hunderup. *) Saavidt mig bekjendt følger den største Grundbesidder herpaa Øen ogsaa den Regel, stedse at meddele Tilladelse for sine Fæstere til at tage Jndsiddere tilhuse, naar deres Begjæringer derom ere ledsagede med vedkommende Sognepræstes eller Communalbestyrelses Vidnesbyrd om, at der ingen specielle Grunde tale derimod.