Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-06-25
Vor Kunstner lod os derpaa see Automater, som bevægede sig paa Kommando, Lamper som gik ud af sig selv, i det Øieblik det forlangtes, og andre deslige Ting. Her kunde man ikke sige, at der i Bordet var Vipper, Staaltraader eller Mag det. Jngen af disse Ting kunde skjules deri, ef*) Saadant Noget har jeg, og Flere med mig, seet i Dyrehaugen, effectereret med en Kanariefugl. *) Ligedant har jeg og seet i Dyrehaugen. tersom Bordet var af Glas, der stod paa Krystal been. Man kunde ei heller have nogen Mistanke, om at der var skjult en Fugl i disse Automater, som i Fløitespilleren vi nyligen have talt om. Da de fleste af disse Maskiner vare af gjennemsigtig Horn, saa havde Tilskuerne Leilighed til at forvisse sig om, at der var ingen Dyr i dem. Kunstneren løste os denne Knude, ved at betyde os: at Bordet var sammensat af 2 paralelle flade Glasskiver, som laae, den ene over den anden, og i et Spillerum af 1 Linie, men saaledes forenede paa Randen og i Kanterne, at de syntes kun at være af et Stykke. Den øverste Glasskive havde i sin Midte et umærkeligt lidet Hull, hvorpaa man sad Automaterne. Vinden som blev indblæst gjennem Bordenet ved en Puster, gik mellem de to Glasskiver og gik ud af det lille Hull, hvorfra den bragde Maskinerne strax og saalænge man vilde det, til at bevæge sig. Regler for Taskenspillere, Søglere og Markskrigere. 1. Siger aldrig forud hvad Kunst J ville gjøre, thi det kunde hænde sig, at Tilskueren, der var underrettet i forveien om Virkningen J ville frembringe, kunne faae Tid til at gjette Aarsagen. 2. Haver, for saavidt mueligt er, flere Maader at gjøre een og den samme Kunst paa, for at naar man gjetter den ene, J kan tage Eders Til slugt til en anden, og betiene Eder af den sidste, for at bevise at man forhen har gjettet feil. 3. Gjører aldrig to Gange efter hinanden den samme Kunst paa Tilskuernes Begjering, thi da synder J mod det første Bud jeg har givet Eder, eftersom Tilskueren bliver forberedet paa Virkningen J ville frembringe. 4. Naar man beder Eder om at gientage en Kunst, siger da aldrig reent ud ne dertil, thi saa ville J opvække ringe Tanker mod Eder, ved at foranledige Mistanke om Eders Svaghed; men for at man ikke skal blive ved at gjøre Eder samme Begjering, lover da, at J ville gientage Kunsten, under en anden Skikkelse, og viser da en Anden, som staaer i 4 direkte eller indirekte Forbindelse med den man begjærer; derpaa maae J sige, at det er den samme Kunst, hvor J anvende det samme Middel under en anden Synspunkt. Denne List vil aldrig mangle at frembringe sin Virkning. 5. Dersom J altid gjorde BehændighedsKunster, saa eftersom de alle beroe paa Hændernes Spil, saa ville Tilskuerne, som uafladeligen see de samme Gebærder, til Slutningen gjette Eders Bevægelser; afvexler derfor med Behændigheds-, Kombinations, Collusions, physiske &c. Kunster, for at Tilskuerne skal bringes paa Asveie, ved at see altid den samme Virkning, omendskjønt de have afvigende Aarsager. 6. Naar J. bruge et hvilket somhelst Middel, udfinder da altid et Kneb, for troskyldigen, og utvunget fra Eders Side, at faae Tilskuerne til at troe, at J. bruge et andet Middel. Gielder det f. Ex. om en Kombinations-Kunst, lader da, hvis der er Leilighed dertil, som det beroer paa Færdigheden af Eders Fingre, og derimod, naar det er en Behændigheds Kunst, stræber da at lade som J er ubehændig. 7. Dersom J. gjøre Kunster i en liden Sirkel, der bestaar af Halvlærde, eller af Folk, som ere alt for magelige til, at umage sig med at eftertænke, saa er der ikke megen Fare ved, uden Forskjæl at gjøre nye og gamle Kunster, simple og indviklede. Men naar J skal more en stor Forsamling, og træde frem paa et stort Theater, hvor der sandsynligen er Folk, der ere, som man siger, hjemme i Tingen, og ere Bogorme, tager Jer da i Agt for at udgive som ubekiendte, Kunster der staae i Bøger, og ihukommer: at det er urimeligt at give en Bog den Titel: Samling af Hemmeligheder, fordi hver en Hemmelighed ophører at være saadan, saasnart den er trykket. 8. Læser derfor ikke Bøgerne uden for at gaae Skridt med Eders Jevntidige, og for at vide om det I. have opfundet, har forhen været opfundet af Andre. Uden denne sidste Forsigtighed, vise ofte Folk af Genie som nye, meget gamle Opfindelser, fordi de ikke lægge Mærke til, at de Jdeer, som de have skabt, have kunne spire i andres Hoveder. 9. Dersom J ikke have kunnet i Materien, gjøre Opfindelser, saa værer dog i det Mindste Opfinder i Formen, ved at forene gamle Kunster med nye Omstændigheder, og overhovedet ender aldrig en Forestilling, uden at gjøre en Kunst, som ved sin Virkning, ved sin nye Jndvikling og ved sin Nyhed er ugrundelig for de største Kienderes Grandskning. Paa denne Maade vil man i det mindste eengang give Eder bifald, og deres Stemme, omendskiønt moderat, vil trække Mangden med sig, som uden Tilbageholdenhed vil give Eder sin. 10. Naar J gjøre Kunster i et Selskab af oplyste Folk, vogter Jer da for at tillægge Eder en vidunderlig og overnaturlig Magt. Denne alt for overdrevne Paastand, vil bringe Eder til at ansees som en Bedrager, og man vil ikke troe Eder i andre Tilfælde, hvor J sige Sandhed. Lader Jer nøie med at lade forstaae, at Virkningen, som det gielder om, beroer paa en ikke almindelig Aarsag, Det Overordentlige, omendskjønt Naturlige, vilblive ligesaa morende for klygtige Folk, som det Vidunderlige for Menig Mand. II. Gjører aldrig en Kunst, uden at være tilberedet paa Udflugter, og snedige Svar paa grundige Argumenter, som man kan møde Jer med Jeg siger med Flid, paa grundige; thi ilde grundede Jndvendinger behøver man ikke at forudsee, da de ere lette at gjendrive. 12. Betjener Eder behændigen af alle de Hændelser og de forskjellige Grader af Lettroenhed, der ville, saa at sige, falde Eder i Hænderne. Gunstige Hændelser møde ofte, men der er kun Folk af Hoved, der vide at benytte sig af dem. 13. Dersom man giver Eder at gjette Kunster, som J ikke have været Øienvidne til, søger dø at udvikle alle Omstændighederne, som Rygtet og Lettroenhed have sammendynget. Men naar Jsee gjøre en Kunst, som er Eder ubekiendt, søger da ikke at gjette den, ved at forudsætte, at J have seet virkelige Virkninger; thi eftersom Kunster bestaae altid i et bedrageligt Skin, saa ville J fjerne Eder fra Maalet, ved at søge nogen Virkelighed. Her er tretten almindelige Grundregler, og vogter Herfor at troe, at dette Antal skal kunne bringe Eder Ulykke: Si de ocstreise points vous tires avantageme cirat om, qve treise et cun manvais brefage? (At Tretten er en Varsel slem, sig aldrig meer ; Naar lykke bringer dig de tretten Punkter her. Jeg forbliver o. s. v. Grisen.