Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1797-01-02
Kort historisk Oversigt af de mærkværdigste politiske Begivenheder i det forløbne Aar 1796. Ogsaa dette mordlige, i Blod og Taarer nedsunkne Aar lever nu ikke meere uden i Historiens Arkiver, til en gyselig Erindring for Medlevende og en Gienstand forEfterverdeens Forundring og Afskye. - Fire, i Krig, bortsukkede Aar, fulde af de rastløseste Anstrængelser, - fire Aar, hvortil Verdens Historie ei opstiller noget lignende paa Jnterresse, paa Bekostning, paa Mennesketad, - fire uden Lige ødelæggende Aar vare endnu ikke menneskedræbende nok, til at udmatte de forbittrede Kiæmpere og at stoppe de sørgelige Kilder, hvoraf Blod og Elendighed have, mere end nogentid, i Aaret 1796 strømmeviis løbet. Kaste vi et overskuende Blik tilbage paa dets indholdsrige Billede, saa fremtrænge sig to store Krigskuepladse i den buntede Vrimmel af overordentlige Begivenheder, med en saa mærkelig Jnterresse, at de, med uimodstaaelig Kraft, drage den opmærksomme Jagttager, til sig, og sætte hans Jndbildning i en afbrudt Virksomhed, fra det mærkværdigste Feldtogs Begyndelse til sammes endnu saa uvisse Ende. - De imod Enden af Aaret 1795 af Østerrigerne ved Rhinens Bredder, af Franzoserne ved Kysterne af den genuesiske Havbugt tilfægtede Seire havde - formedelst den overspændte Anstrængelse, hvormed de paa begge Sider maatte kiøbes - virket en Svækkelse i Stridskræfterne, som ledte i Tydskland til en formelig sluttet og i Jtalien til en blot stiltiende antaget Vaabenstilstand. Desaarsag udmærkede Begyndelsen af Aaret 1796 sig ved en lykkelig Rolighed. Den lidende Menneskeheds Stemme, som i denne gunstige Epoke ikke blev undertrykt ved den gyselige Jldsvælgs Torden, opløftede sig og raabte høit - paa Freden. Endogsaa flere af de Magthavende vare Fredens Organ og syntes oprigtigt at ønske en Ende paa det græsselige Onde. Man traadte i Underhandling; man ansøgte om Mellemhandlinger; man antog og forkastede dem. Kourerer ilede fra den ene Hovedstad til den anden, og Nationerne, tørstende efter Lise, vuggede sig i Fredens søde Haab. En almindelig Udtømmelse af Midlerne til at fortsætte saa kostbar en Krig længer; Ødelæggelsen paa Grændserne, som omdannede Krigskuepladsen til et vidt Gab, hvor Dyrtid og Mangel paa det Nødvendigste formaaede bedre at holde de Forbittrede fra hinanden, end en dobbelt Rad af vanbanske Fæstninger - kort: et Sammenløb af gundige Omstændigheder syntes at give dem Ret til dette Haab og at bestyrke dem deri. - Saaledes bortløb det hele første Fierdingaar. Jmidlertid rustede man sig et heller mindre til Kampen. Naaede Fredens Oliegreen endnu ikke sin Modenhed, da skulde Død og Ødelæggelse atter begynde sit go selige Spil, og det saameget meere rasende, som dette Feldtog skulde blive afgiørende og dette Slag der sidste. Østerrige gjorde i Syden og Vesten de frygteligste Tilberedelser, som i prægtige Udtrykke bleve kundgjorte og endnu forskrækkeligere skildrede af Nationens Journalister. Engeland forstærkede sin Overmagt paa Søen. Jtaliem opbød sine sidste Kræfter. Alt syntes at forene sig, for at trykke det stolte Frankerig til Jorden - det Frankerig, som laae under Byrden af fine saa dyrt kjøbte Seire og Erobringer og desuden blev sønderrevet af indvortes Faktioner. Ydmygelsens Time lod til at være kommen. Finanzkilderne udtørredes og truede med Statslegemets nær værende ganske Opløsning. Assignaterne, disse store og eeneste Støtter, saavel for Revolutionen, som de franske Vaaben vare netop førte til Graven. De døde den 19de Febr. 1796 efter en Levetid af 6 Aar og 2 Maaneder (fra den 19 December 1789) uden Værd; men vist nok først, efterat de havde overvundet meere end det halve Europa. Hist og her holdte de sig vel endnu i Omløb, dog meere i uhyre Pengemasser end som en Mynt, De gik til 1/2 Procent; man gav for en Louisd'or - eller 24 Livres i Guld - 20000 Livres i Assignater, Den klingende Mynt havde enten forladt Landet gjennem forskellige Kanaler, eller blev med ængstelig Forsigtighed, skiult og begraven i samme, følgelig havde man hverken Opreisning for det gamle, eller vidste Raad til noget nyt Forestillingstegn. Alt var derfor spændt paa det yderste - Alt var i den bangeste Forventning. Ethvert nærværende Øieblik spaaede en almindelig Standsning for det tilkommende. Den uhyre Kolos, som ved mageløse Krigsbedrifter havde sat sig i Stand til, at foreskrive en Verden Love, var, medens den stedse voxde høiere imod Himlen, nær ved at see sin Grundvold undergraven og stod paa Nipper, at synke i Fordærvelsens Afgrund. Et Folk, som næsten 4 Aar igiennem havde bestaaet i Kampen mod ni andre, skulde nu ligge under for den tredie (vist nok mægtigste) Deel af sine Fiender, Her var det, hvor Frankerigs Fiender havde ventet den nyskabte Republik, Efter deres Mening kom det ikke an paa Fleetheden eller Glandsen af de tilfægtede Laurbær, ikke paa Erobringernes Antal eller Udstrækningens Omfang: men paa den blotte Udholden i Kampen. Ved Krigens Fortsættelse vilde de bevirke Mod Revolutionen i det Indre. Jkke Bajonetten, ikke Tapperhed, men Guldkildernes tidlige eller sildige Udtørrelse skulde afgiøre Tingene og tilkiende den Triumsen, som vilde blive den sidste paa Kamppladsen: ligemeget om ogsaa han skuld, umiddelbar efter sin Modstander, styrte i Jammerens Afgrund! -Der gaves de, som troede, forud at kunne udregne den Tidspunkt nøie, da dette maatte skee, og nu syntes just denne Forudseelse at være indtruffen. En excentrisk, meget navnkundig Mand var dette Systems Stifter og yderst haardnakkede Forsægter. Men imedens denne kolde politiske Regnemmester erklærede høit og dristigt i sin Virkekreds: "at det franske Directorium ikke var i Stand, til, at aabne det femte Feldttog, fløi en ung fransk Feldtherre, hvis Navn tilforn neppe var bekiendt, fra Seier til Seier i Jtalien og giorde denne Paastand, som ethvert paa falsk Kalkul grundet Magtsprog, til Skamme. - Nøden er Moder til Opfindelser, og den høieste Fare elektriserer det høieste Mod. De trykkende Omstændigheder avlede i Frankrig Territorial=Mandaterne, paa hvilke et virkeligt, hver Dag bealiserende GrundHypotek hæftede: Disse ræddede Republiken, ligesom Assignaterne tilforn Revolutionen; disse gjorte det femte Feldtog mueligt og aabnede i samme en Skat af de rigeste Hielpekilder.