Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-02-01
Vi komme nu til at fortælle en Begivenhed, een af de mærkværdigste, Historien har bevaret Efterslægten, og indeholdende paa eengang et besynderligt Beviis paa den menneskelige Siels Kraft og Svaghed; dens største Afvigelse fra Sædeligheden og dens urokkeligste Hengivenhed forReligionsfordomme. Det er Krudtsammensværgelsen, jeg taler om, en Kiendsgierning lige saa vis, som den synes utrolig.""De romerske Catholiker havde ventet stor Yndest og Overbærenhed ved Jacobs (den Førstes) Tronbestigelse, baade fordi han nedstammede fra Maria, hvis Liv de troede var blevet opoffret for deres Sag, og fordi han selv i sin tidlige Ungdom meentes, at have viist for dem nogen Partiskhed, som, efter deres Tanker, intet uden Jnterresse og Nødvendighed siden havde tilbageholdt. Der paastaaes, at han endog havde indgaaet bestemte Forbindtligheder, at taale deres Religion, saasnart han skulde bestige Tronen; det være nu deres Lettroenhed havde fortolket nogle forbindtlige Udtryk af Kongen i den Forstand, eller at han havde brugt en saadan List, for at indtage dem for sin Rettighed. Meget snart opdagede de deres Feiltagelse, og bleve paa eengang overraskede og forbittrede, da de fandt Jacob ved alle Leiligheder at yttre sine Hensigter, nøie at fuldføre de mod dem udgivne Love, og i Alting at følge Elisabeths strænge Forholdsregler. Catesby, en Mand af gode Naturgaver og en ældgammel Familie, tænkde først paa en særdeles overordentlig Maade at hevne sig paa, og han aabenbarede sin Hensigt for Piercy, en Afkom af det berømte Northumberlandske Huus. J een af deres Samtaler, i Henseende til Catholikernes sørgelige Stilling, talde Pierce, i et Udbrud af Lidenskab, om at myrde Kongen; Catesby tog heraf Leilighed til at aabenbare ham en ædlere og meere udbredt Plan af Forræderie, som ikke allene medførte en sikker Opnaaelse af Hevn, men endog gav noget Haab om at gjenoprette den catholske Religion i Engelland."(Fortsættes.) Om Napoleons Ophold paa St. Helena. (Fortsættelse; see forr. No.) Aldrig har en Statsmand, sagde Napoleon, begaaet saa mange politiske Misgreb, som Lord Castlereagh. Det viser især hans Handlemaade ved Frankriges Restauration. Det med Paven sluttede Concordat havde selv i det tiende eller femtende Aarhundrede ikke været hensigtemæssigt. Man har indrømmet, efterhaanden at gjenindføre Kirkelovene. Hvortil sigter dette uden til at undertrykke Protestanterne og alle andre Jkkecatholiker, Som bekiendt bestaaer den romerske Kirkes Grundlære i den Sætning, at ingen udenfor dens Skjød kan blive salig. Denne Fremgangsmaade er altsaa i Grunden intet, uden den gamle Overtroes, selv Jnquisitionens Gjenoprettelse, da denne ligeledes beroer paa en Kirkelov. Protestanterne kunne ikke tvivle paa, at det er dette Concordats Hensigt, at berøve dem Gudstjenestens Frihed og ikke at taale nogen anden Religion end den catholske. Eierne af de Nationalgodser, der forhen have tilhørt Kirken, maa skjelde, da Concordatet medfører sammes Tilbagegivelse. Protestanterne vilde det gaae værre end før Revolutionen. Omsider vil følgen af alt dette dog være Præsternes Mord. Jeg selv havde engang Møje ved at afholde Folket derfra. Vel kunne de Franske sige, de have intet lært, de have intet at glemme. De hvile paa en sovende Løve. Jeg seer allerede Frankrige i Flammer; - jeg seer Strømme af Blod. De vil endnu opleve et almindeligt Blodbad, Drabet af den gamle Adel Præsterne, og mange skyldfrie Engellændere og Frihedsvenner ville bøde med deres Liv for Lord Castlereaghs fordærvelige Politik. En anden Revolution af de røde Huer vil engang sætte Frankrige i Luer, og end eengang vil man høre gjenlyde det Raab a has les calottes. - Det engelske Ministerium indbildte sig, at det maatte gjøre alt mueligt, for at holde de Franske, deres naturlige Fjender, i Fornedrelse, og at det bedste Middel hertil er Gienindførsel af det gamle Bigotterie, Uvidenhed og Fordomme, for at svække istedetfor at styrke Nationen. Men det havde gjort bedre i, at lade mig, efter min Tilbagekomst til Elba blive paa Tronen; hele Europa vilde da blevet roligt, Frankrig tilfreds, og Engellænderne ikke forhadte. Jeg vilde have tilstaaet dem store Handelsfordele, som ikke turde tilbyde. Desuden vil derved Engellændernes Vigtighed paa Fastlandet være blevet opretholdt; thi da de øvrige Magter frygtede mig, vilde de gjort Opoffrelser, for at leve med Engellænderne i god Forstaaelse, overtydede om, at de, uden deres Hjelp, intet formaaede imod mig. Nu derimod, da de ikke frygte for ", ville de kun sætte ringe Priis paa en Magts Venskab, som de ere skinsyge paa, og som de ønske at ydmyge. Jøvrigt kunde Eders Ministere altid foreholdt mig in terrorem for det engelske Folk, naar de vilde byde over Nationens Kraftyttring. Havde Krigen med Engelland endnu varet to til tre Aar, saa havde Frankrige ikke behøvet mere Colonier. Ved de store Opmuntringer og Præmier, jeg uddeelte blandt dem, der ved Chemien bidroge til Forfærdigelsen af Sukkeret, især af Runkelroer, var Prisen paa samme allerede falden til 15 Sous, og var Behandlingsmaaden, endnu blevet fuldkomnere, saa havde man i Frank tig forfærdiget Sukker til ligesaa godt Kjøb, som den indføres for fra de vestindiske Øer. Caffe kunde og trives i adskillige af Frankriges sydlige Egne."