Berlingske Tidende, 1778-12-01
Slutningen af Hans Kongelige Majestæts af Preussen Erklæring til sine høie Med=Stænder i det tydske Rige, over den Bajerske Succeasions Sag, og de Aarsager, som have nødet Høistsamme til at sætte sig imod Hertugdom med met Bajerns uretfærdige Deeling. (See de M. T. for Sept., Octobr., Nov.) 12) Af alt, hvad hidindtil er blevet anført, er det klart, at det Wienske Hof har bemægtiget sig den halve Deel af Hertug, dommet Bajern under Paaskud af en gammel, men gandske ugyldig Prætention; at samme ikke har gjort sin Fordring gieldende ved de tvende allene regelmæssige og tilladelige Midler og Veie, nemlig ved nordentlig Dom eller ved et Forliig med alle Jnterressenterne; at det har forligt sig allene med Churforsten af Pfalz, og det paa en Maade, som besværlig lader sig retfærdiggiøre, men ikke med de øvrige fornemste Jnterressen, tere, saasom Pfalzgreven af Zweybrück, af Birkenfeldt og Selnhausen, ikke heller med Alledial=Arvingerne eller med Riget; at det ved sine Troppers March til Bagern, som efter dets eget Tilstaaelse i Noten af 20 Jan. er skret, førend Sagen tilfulde var afgjort med Churførsten af Pialz, og som man til visse veed, før Conventionen af 3 Jan. blev ratificeret, har udsat Churfyrsten af Pfalt og det gandske Platziske Huus fra den retmæssige Besiddelse, som denne Fyrste havde taget af heele Basern, hvorved det aabenbare har brudt den 21 Att. H. 6. i Vahl-Capitulationen. Dette er altsaa en beviislig Uret, er aabenbart Brud af Landefreden, og uretfærdig Voldsomhed, om ikke imod Churførsten af Plalz, dog imod de øvrige Herrer Pfaligrever, imod Allodial=Arvingerne og imod Riget. 13) For at retfærdiggjøre dette overordentlige Foretagende anfører man i Memeiren af 7 Maj, at Keiserinde Dronningen ikke forhindrede Churfyrstens af Sachsen og Hertugens af Meklenborg Tilfredsstillelse og deres Fordringers mindelige Afgiørelse; men det er ikke meligt at tilorubringe saadan Tilfredsstillelse, efter at Hr. Kasserl. Kongelige Majestæt her taget den beste Deel af Bayern til sig, og efterladt Churforsten 2 Pialz den ringere Deel, som er behæftet med 20 Millioners Gield. - Man beraaber sig videre derpaa, at Churs. af Piel er tilfreds med sin Convention, og vil ikke afstaae samme. Men man maatte see, hvad han vilde giøre om han var frie og uden Frygt ; i det mindste sætter han sig allerede an imod de 21 Amters Fratagelse, som han har mistet over den Strandingiske Andeel. Man paastaaer endelig, at Hertugen af Zærvbedstingen nærværende Ret hør, til at erstaae som Klager, eller er imsiges den Sulzbachiske Linies Tronsaction, saalænge samme er til: i alle Tilfælde, maatte denne Første kan forrebringe sine Rettigheder og Besonringer, Hendes Majestæt Keiserinde Dronningen var tilfreds, at denne Stridstrax blev undersøgt og lømassig afgjort. Den første Invending er gandske ugrundet da Hertugen af 2derbrugten og hans Linie ikke eneste hørt er ustridig og efter Omstændighederne ikke langt bortymrende Søecessions-Ret til de Pøls=Børneske Lande, menendog an efter de høve efter deres Arveretneheder og Hansforbund og beske desig efter stum constitut, hossestoril af 1774 Mid=Fin dem og Condeminiomtilsamme, og derfor ikke kande og for det for Ugeraltigt, et en stor Deelaf den som af Forsynet bestemte, Arv geraadede i en fremmer Veld. Hs. Majest. Keis. Dronningens Meening kan vel ikke være, at besidde den otuverte Andeel af Bajern kan saa lange, som den Salsbachiske Linie var til, og efter sammes Afgang at give den tilbage igien. Om endog dette blev forsikret, saa kunde dog den vilkaarlige og ubeføiede Jnterims Besiddelse af et fremmet Land, hverken be roelige det Zedbrechiske Huus, ikke heller de øvrige Bigestæn, der, besynderlig, da det Wienske Hofikke omgaaes med noget mindre, hvilket herefter skal blive vist, end at trække det hele saa vigtige Arve=Hertugdom Dagen fra Halet Plat ved en foregivende Ominskning, hvorved dette vel aldrig kande finde sin Regning Naar man endelig opfordrer Herturen ei 2derbruch til ved Rettergang et afgiøre som med Hs. Majestæt, Keiserinde Dronningen, saa har dette vel et Skin i Ret, min om saadant i Gieringen skulde bestaae, og Hr. Males. Keiserinde Dronningens Tilland, at tage og give Ret, førden titmæssige Virkning; saa maatte Høistsamme i g forhen indsatte Huset Pfalzigien i den det uden tilstrækken; Aarsag og ved ulesmæssige Midler fratagne Besiddelse i Dagen, og for i Veien arkiøre sig, eder afgiøre med der samme Pladse Hane, for hvilken dettisk Ret danne Agtige Paatte sal. forhandlet og afgiøres, da Hr. Manstæt den temmeske Kalle selv hverken skulde ville eller kande demær i denne hans egen Seg. 14) Dit, som Memeiten 27de Mai Kiret affor en Hs. romerske Keiserlige Majestat i den Barske Arne: Sag, ten ligesaalidet strække til er berolige og diterstleden, som kiende det tydske Riges Forforme. Dit er Hr. Mansen, der som Mesteret i den Østerneske Stat, begangen, Maade hører at og fortteret Benene Afskaale, saa fortieter med, og ferskete sær vil Vattes, men som Kriser her han hidindtil endog tørt hver at et lange denne rigtigt Sag i entnigst lovænt, Dei. Holstemme der i Vahl=Capitaletitain Act. 3 s. 3 og Ant 11 ½ 22 le I vigtige Sager, som angaae Rige, og ere at stoPræladte og langt Udstende, straxt Begrædelsen at erkyndigestgomde Lerrer Churførstere Tanker, og efter Sagene Beskaffenhed, dennete sig af Fræstennes og Standernes Reer Betænkninger, og ter foretage sig noget udensamme. Og en pang Sag. stor Prander og at Udstende nogenstaae et sterie kan, saa er det til disse nærværend: Danske Sortsat, Sal. Ditoisterime mette er Liminsternæ Plads Faring eder Arskibest fra de mede tvunge Hammomme af Brug og Ole=Pias, strand merog Følge denne Rigs=Forsens Dedsagede dølse eler Fanstelse. Man bortensen allet skramsterdt, en Hr. Kulle Marker, ikke skalle derefuntzeshan underhuset naar Sal den Rent Metenter; Aaleristsamme NavneFresom ingen, for Gavedsagederrer, og mere den NærCorskinnantmæssige Aar. Manden behme, og 5 Han Maaneder, siden Churfyrsten af Bajern døde, er intet foretaget, uden at man har anmældt Riget Besiddelsetagelsen og Inddragelsen af de Districter, som man holdte for aabne Rigs=Lehne. - Det synes ikke at stemme overeens med Rigsforfatningen, og i Besynderlighed med den 11 Art. J. 10. 11. i Vahl=Capitulationen, at Hs. Keiserlige Majestæt i sit aabne Brev af 16 Januarii strax egenmægtig har erklæret Landgrevskabet Leuchtenberg, Grevskaberne Wolstein, Haag, Schabeck, Haltz og andre til den Bajerske Arve=Succession henhørende Districter, for vacante Rigs=Lehne, da det dog aldeles ikke er afgjort endnu, om de virkelig ere det men det langt hellere er rimeligt, at de deels høre til det Bajer ske Mandslehn, deels til Allodial Arven; man skulde altsaa billig have ventet, at Hs Keiserlige Majestæt for det første havde ladet Churfyrsten af Pfalz som Universal=Arving i Besiddelse af disse Lande, og at han dernæst paa en Rigsforfatningsmæssig Maade skulde have ladet undersøge og afgiøre, om de høre til Lehn eller Allodio af Bajern, eller om de virkelige vare aabne, de Riget. Efter at det sidste er afgjort, saa skulde da først det Spørgsmaal være opkommen, om saadanne vacante Lehne burde inddrages til en Eiendom for Riget eller paa nye bortforlehnes til andre. Dette sidste kan efter den 11 Art. §. 10. 11. i Vahl-Capitulationen ikke anderledes skee end med Rigstændernes Forevidende og Bevilling. - Dersom den Westphalske Fred har forsikret Huset Pfalz hele Ober=Pfalzes Tilbage. faldelse, og som oventil er viist, i visse Maader ogsaa Arve Successionen paa hele Bajern; saa er den Adskillelse, som man foretager sig med disse tvende Lande, en aabenbar Contravention af denne Fredsslutning, saavelsom af Art. 4. §. 13. i Vahl-Capitulationen, hvor Hs. Keiserlige Majestæt har lovet ubrydelig at holde den til Münster og Osnabrück sluttede Fred, og hverken foretage noget derimod for sig selv, eller tillade andre saadant. Den Art og Maade, paa hvilken Bajerns Deeling er skeet, er og tvertimod den 21 Art. C. 6. 7. 8, i Vahl=Capitulationen, i hvilken Hs. Majestæt har forbundet sig til, at om han havde nogen Fordring paa nogen, han da, for at forekomme Oprør, Tverdragt og andre Misgierninger, skulde bringe samme for en ordentlig Ret til retmæssig Paakiendelse, og altsaa aldrig anderledes ville udføre sine Fordringer, end ved den ordentlige Rettens Vei, men aldrig ved voldsomme Midler. - Man troer ved alt det ovenanførte noksom at have viist, at det Wienske Hof paa en vilkaarlig, uretmæssig og for Tydskland uhørt Maade vil adskille Successionen paa Bajern til sin egen Fordeel; at samme giør det under Skin af en gammel og aldeeles intet betydende Prætention, som om den var grundet, ikke kunde komme det til Nytte, at det giør denne Prætention gieldende paa en mod Lovene og Tydsklands Forfatning gandske modstridende Maade; at det har svarevet Huuset Pfalz dets Arve=Eiendoms retmæssige Besiddelse ved en voldsom Jndtagelse af den største Deel af Bajern, at det derved har skilt Huse, ne Pialz og Sachsen ved den største Deel af deres ustridige Arv og at Hs. romerske Keiserl. Majestæt ikke har forhindret, men langt hellere autoriserer og forsvarer denne Usurpation. - Dersom denne det Wienske Hoffes Reqvisition lykkedes, skulde snart det overblevne af Bajern følge efter, ligesom samme allerede noksom har viist sin derunder havende Hensigt, og søgt at forskaffe sig Leilighed og Midler dertil, da det i Conventionen af 3 Jan. har forbeholdt sig at handle i alle Tilfælde med Churfyrsten af Pfalz om det hele Complexi Omtuskning og tillige forlangt det samme i et Forliigs=Project, som blev foreslaget Hs. Kongel. Majestæt, hvorved endnu er at mærke, at Husene Pfalz og Bajern i Tractaten af Pavia udtrykkelig har frasagt sig al Omvexling og Ombytning af deres Herredømmer.