Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1774-12-09
En Hyrdes Vinter=Tanker. Paa en lys Vinter=Morgen saa Daphis i sin Hytte. Spillende Flammer af en nys antændt Riishob udspredte en angenem Varme inden i Hytten, da en dyb Snee uden for skiulte Tag og Vegge. - Med Fornøielse saae han ud igiennem det lille Vindue paa de hvide omliggende Marke. Du Vinter, sagde han, saa kold du end er, saa er du dog skiøn og behagelig! Hvor kierligt ligesom smiller ikke Solen igiennem den mulmige Luft af de med Snee bedækkede Bakker, Hvor glindser ikke Sneen rundt omkring, hvorhos det er et behageligt Syn, at see hist og her, hvorledes de sorte Træers Stammer ligesom reiser sig op af deres kolde Beed med deres krogede nogne Greene, og hisset borte den lave Hyrde=Hytte at gjemme sig i Sneedriven. Det kan hende sig, at der inden for dine snævre Vegge findes mere Glæde og Fornøielse, end i Kongernes Palladser og de Riges prunkende Vaaning. - Lifligt er det at see, hvorledes Vinter=Sæden frempipper med sine spæde Spidser, og paa en behagelig Maade blander det Grønne med det Hvide. Kun den sukker, som, ved at arbeide forandre, ved at pløie og saae for andre, seer sin Ager uomveltet, og med Vinter=Sæden ubesaaet. Han sukker, naar han tænker paa Høsten, ja, mange vil sukke med ham. - Hiordene hviler nu i Qvalmen indsluttede paa sin Halm. - Den tidlige Vinter kuer og tærer alt. Sielden treffes Spor efter den villige Hest, som langsomt hiemslæber til Hytten det i Skoven fældede Brændsel. - Fuglene har forladt sine Træer. En eensom Dompap slaaer alleneste nu og da et Slag, og den hiemmetamme Spurre opplukker ved Hyrdens Dør de omkringspredte Korn. - Hisset. borte, hvor Nøgen stiger lige op med Træerne, der boer min Phillis, kanskee Du just nu sidder ved dit fornøielige Ildsted, med Haanden under den deligste Kind, tænker paa mig, og venter Vaarets Ankomst. - Ak, Phillis, hvor høit elsker jeg dig ikke, men det er ikke din Skiønhed allene, som har draget min Kierlighed til dig. Da følede jeg først Kierlighedens Magt over mig til dig, da Alexis tvende Geeder styrtede sig ned fra Bierge=Klippens Spids. Den unge Hyrde græd: jeg er fattig, sagde han, og har nu mistet to Geeder, og den ene var drægtig; jeg tør ikke meere gaae hiem til min fattige Faders Hytte. Saa talede han under Taare: Du saae ham græde, Phillig! du trøstede ham, og tog to af dine beste Geeder ud af din lille Hiord. Der, Alexis, sagde du, tag disse Geeder, den ene er og drægtig. Da græd Alexis af Glæde, da græd Phillis af Fryd og ver at kunde hielpe ham. Aldrig saae jeg min Phillis smukkere end den Gang. - O du kolde Vinter, vaer du ikkun, saa længe du vil, naar vi ikkun ei havde de mange Nøgne, som fryse, de mange Fattige, som hungre, og de mange Kolde, som har intet at varme og qvæge sig ved, eller og, om vi havde mange som dig, Philliø, der ei kan taale at see en Nøgen uden at klæde ham, en Hungrig uden at mætte ham, en tørstig uden at lædske ham, og en Forfrossen uden at varme ham, ja endog byder ham ind til dito eget Jldsted. - Min Fløite skal ikke hænge ubrugt i min Hytte, til din Ære, og Phillig! vil ieg spille frydefulde Toner, og af den Vintergrønne Buxbom flette dig en Krands. Skov=Nympherne skal elske dig, Pan skal ære dig, og Satyr, den hæsselige Skovtrold, skal græmme sig over den velfortiente Ære, du vederfares af alle Hyrder og Hyrdinder. Besvarelser paa Spørgsmaalet i No. 45.