Viborger Samler, 1773-12-13
J Nørresogns Kirke. Til Høimesse. Hr. Astrup. Exordium Numer. 6, 23-26. Og Herren sagde til Mose, tael til Aaron og til hans Søn, og give Dig Fred, hvorudi blev viist: a.) At der ligger en besynderlig Naade og Velsignelse paa Guds Folk i Almindelighed, og paa enhver, som hører til dette Folk i særdeleshed. Psalm. 3, 9. b.) At Velsignelsens Forkyndelse er egentlig en Præstelig Forretning. Aaron og hans Sønner Præsterne skulle velsigne Folket til at afbilde den eneste sande YpperstePræst Jesus Christus ogsaa i dette Stykke. Velsignelsen kommer fra den treenige Gud, som her beskrives med det 3 Gange igientagne Navn Herre, men dens Forkyndelse er et Stykke af Jesu Ypperste=Præste=Embede. Luc. 24, 50. 51. Eph. 1, 3. Act. 3, 26. c.) At al Velsignelse beroer i Grunden paa Guds salige Nærværelse hos sit Folk. Thi hvad er Guds Ansigts Opløftelse og dets Lys og Skin uden Herrens besynderlig naadige Nærværelses Aabenbarelse? Guds Boelig i Tabernaklet, saavelsom i Skye= og Jld=Stytten var Guds Ansigt, som fulgte Jsrael fordum i Ørken, og hvad det første angaaer, ogsaa i Canaan, hvorom Moses beder og Herren svarer ham, Exod. 33, 13-17. Saa seer vi ogsaa af Davids Ord i Terten, at al Velsignelse kommer fra denne Kilde. Theema. Et Lands Velsignelse som en Følge af Guds Nærværelse iblant sit Folk. A. Hvorudi Landets Velsignelse bestaar B. At samme er en Følge af Gulds Nærværelse iblant Eregeste. A. Hvorudi Landets Velsignelse bestaaer. sit Folk. Herrens Navn helliges i Landet, eller, som David her siger, at Ære boer i vor Land, og hvorledes, Naar Guds Ord læres paart og reent. - Naar dette Ord boer rigelig iblandt og - Coll. 3, 16. 17. Naar altsaa Religionen, ikke bestaaer i blot udvortes Bekiendelse, men man tilbeder Udi Aand og Sandhed. b.) At Troens Dyder viser sig iblant os; Af disse nævnes i Terten Miskundhed. - Sandhed. - Retfærdighed. - Fred, hvilke David beskriver som dersoner og gode Venner, der begegner hinanden kierlig og hiertelig, for at tilkiendegive disse Christendoms Dyders Overeensstemmelse saavelsom deres fornødne Sammenflydelse til et Lands Lyksalighed. c.) At Guds Jord bærer Frugt, saavel i det Aandelige: Sandhed skal opvoxe af Jorden og Retfærdighed skal see ned af Himlen. som i det legemlige: Herren skal ogsaa give det Gode og vor Land skal give sin Grøde. d.) At Menneskene paa deres Vei og Vandring ere Herren velbehagelige. Retfærdighed, som her nævnes 3die Gang i Texten at betyde dens uomgiengelige Fornødenhed og hvormeget Herren seer derpaa, skal Hanlade gaae frem for sit Ansigt, fr. Gen. 17, 1. Cap. 24, 40 Pr. 56, 14. E. 38, 3. Og han skal sætte dens Trin paa Veien, dens Fodsvor skal trykkes saa dybt paa Retfærdigheds Vei, at andre skal see den og efterfølge den. Den retfærdiges Hakommelse skal være til Velsignelse. Pror. 10, 7. B. At samme er en Følge af Guds Nærværelse iblant sit Folk. David bekræfter denne Sandhed med sit sandelig, hvilket beraaber sig saavel paa det foregaaende v. 9, som efterfølgende. Guds Frelse maae betegne os her vor Frelsere selv, som ofte saaledes kaldes, Gen. 49, 18. Esaia 49, 6. Act. 4, 12. eller den ved hans blodige Lidelse og Korses Død forhvervede Hielv og Frelse af al Synd og Ulykke, saa siger David her, at Gud med denne sin Hielp og Frelse holder sig ner til det Folk, som frygter Ham. Hvilke, efterat de har faaet Naade og Syndernes Forladelse i Christi Blod, setter sig Herren stedse for Øine at vandre og være for Ham, Jer. 10, 7. Pl. 73, 23. 24. 28. Hans Navn staar skrevet i deres Hierter, Hans Villie er deres Mad, Hans Befalinger deres Vansings Rette=Snør, og at handle derimod, forvolder dem den største Smerte, om de end ikke havde nogen Straf derfor at forvente. Naar nu Gud holder sig nær til dette Folk med sin Frelse, som han altid giør, Jac. 4, 8, saa følger deraf ald den for omtalte Landets Velsignelse.