Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-07-25
Ved Jndkjørselen til Teibelgaard overraskedes Jubel parret ved en smagfuld, med Blomster og Guirlander, pyntet Æreport, og paa Gaarden bleve de under jublende Glæde modtagne af Børn og Svigerbørn, Børnebørn og Børnebørns Børn. Et festligt Maaltid var anrettet. Ved Bordet udbragte Stedets værdige Præst, Hr. Riber, efter at han i et smukt og hjerteligt Foredrag havde berørt Festens Anledning og tolket de Erindringer, Ønsker og Forhaabninger der knyttede sig til samme, Brudeparrets Skaal, som udenfra besvaredes med en Salut af 12 Kanonskud. En Sang blev afsungen, forfattet af Svigersønnen Uhrschau. Under Munterhed og Glæde forblev Selskabet samlet til langt ud paa Natten. Ved Bortkjørselen var Æreporten illumineret og et smukt Transparent med Jubel parrets Navnetræk anbragt. Bygmester Sabroe og Hustrue bleve af hele Selskadet ledsagede et Stykke paa Veien til deres Hjem; derpaa skiltes Selskabet ad og hver drog til sit med det Ønske: at den Algode endnu i mange Aar vil holde sin beskjermende Haand over de kjære Gamle. Bygmester Sabroe er, og hans Hustrue 69 Aar gammel. 1. G. G. V. Ved Madame Christine Marie Pontoppidan's, født Kolbye's, Grav. Midt i Livets Sommer. Dødens Engel tilsom til Dig kommer, Og Dig vinker fra den Lille ved Dit Bryst. Kun et Aar i Gammen. Var Du med en elsket Mand tilsammen; I sin bittre Sorg han leder nu om Trøst. Fra Dit Hjem derhenne Kom de kjære, dyrebare Tvende; Men de faae Dig ei, Marie! – Du var død. Ogsaa Taarer væde Søsterens Øie - mange Venner græde; Sande Venskabs=Glæder Du med Mange nod. Tidlig Du hensoved. Herrens høie Navn dog være lovet, Han, som gav, han tog Dig ind til Fryd og Ro Kone, Moder, Datter, Søster og Veninde, engang atter Vi Dig see, hvor Fredens Palmer evig groe! –J. M. mindre godt Arbeide finder ikke Undskyldning i en mindre god Plov. 6) Det tillades Pløierne at medbringe nogle Stokke, hvormed de paa Ageren kunne afsætte den første Linie, efter hvilke de pløie. 7) Til at bedømme Arbeidet vælges 3de af Comiteens Medlemmer, saavelsom 2de Medlemmer af Bondestanden, nemlig Sognefoged Jens Andersen i Østerbye og Gaardeier Mads Laursen i Weilbye, forsaavidt de dertil ere villige. 8) Da det er tænkeligt, at To eller flere kunne pløie saa eens godt, at Dommerne forblive i Uvished om, hvo af dem burde belønnes, saa er der sørget for, at nogle Agre, foruden de hvorpaa de egentlige Forsog finde Sted, ere afmaalte, for at saadanne Pløi ere kunne herpaa gjøre nye Forsøg, der kunde lede til endelig Bestemmelse. 9) Jo mere Furen nærmer sig Retlinien, jo nøiagtigere Pløiestrimlen er afskaaren i Brede og Dybde, jo fuldkomnere denne er vendt og eens henlagt, jo bedre ansees Arbeidet, og jo større Adkomst giver det til Præmie; ligesom den korteste Tid, hvori Arbeidet skeer, ogsaa kommer i Betragtning, især forsaavidt Opholdet er bevirket ved oftere at rette paa Ploven, hvorved Arbeidet udføres. 10) Efterat enhver Pløier har tiltraadt sit Stykke, paasætter han, efter givet Signal, Ploven sit Skjære, Langjern og Boile, til hvilken Ende samme medføres. løse, og da pløies den første Omgang, derefter standses med Ploven indtil denne Omgang er bedømt. Hernæst foretages den øvrige Pløining indtil den sidste Fure, paa den øvrige Deel af Stykket, der i det Hele vil udgjøre omtrent en Skpr. Land, efter Maal saaledes, at Pløiestrimlen holder 6 a 7 Tommer i Bredden og ikke over 3 Tommer i Dybden.