Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-08-18
Da Karl den 5te forlod Evora i Portugal for at begive sig til England, ifølge Qvadrupelalliancen, saa betragtede han kun den Beskyttelse, som den brittiske Regiering tilstod ham, som et Middel til at vende tilbage til sine Stater, da en liden Krigshær af troe Undersaatter ventede paa ham i de navarresiske Bierge. Alleene denne Tanke, som aldrig forlod ham, kunde bevæge ham til at fierne sig fra Portugal og at tabe sit Kongeriges Grændser nogle Dage af Øiesynet. Han var neppe kommen til Portsmouth førend han uafladelig beskjæftigede sig med at vende tilbage til sit Rige. Han behagede at optage mig i de faa Personers Antal, som han fortroede sine Planer til, og han udvalgte mig til at ledsage sig. Jmedens han opholdt sig i Portsmoutoverdrog han det til mig at sørge for Tilberedelserne til Afreisen. Jeg begav mig i den Hensigt flere Gange til London; det vigtigste og tillige det van skeligste var at forskaffe os Passer; jeg talte herom med Hr. Byg, Banquier i London, hvis Hengivenhed for den royalistiske Sag og Erfaringer vare os til megen Nytte. Vi bleve enige med hinanden om at udgive Kongen og hans Ledsager for Plantageeiere paa Øen St. Trinidad, og derefter at indrette Passene, vi valgte just denne Øe, fordi den har tilforn tilhørt Spanien, og de fleste Jndvaanere der endnu tale spansk. Passene bleve udstædede i en Kiøbmand paa St. Trinidad, Alphons Saez, og en Godseier der, Thomas Saubots Navn; begge Hr. Brøes Korrespondenter. Hr. Thomas Sau bot opholdt sig just dengang i London og gav mig sit Pas; hans Signalement passede herligt paa mig. Det andet Pas lod een af mine Venner udfærdige; men ingen af dem giorde sig nogen Tanke om, hvortil vi vilde bruge dem. Da Passen vare istand søgte jeg at forskaffe mig alle muelige Kundskaber om St. Trinidad, for at kunne besvare ethvert Spørgsmaal. For at undgaae Fyrsten af Talleyrands mistænkelige Øie, sendte jeg et Pas, som for 6 Maaneder siden var udstædet paa mit rette Navn i Frankerige, til Gesandtskabs=Hotellet, for at blive paategnet, og lod det blive der i to Dage. Jeg lod det paategne til Hamborg, og sagde til alle Personer i Don Karlos Huus, og til alle mine Venner, at jeg vilde afreise til denne Stad, jeg udbredte det Rygte, at jeg var bestemt til det nordlige Tydskland med en vigtig Mission; dette var saameget mere fand synligt, som man vidste at et Skib med 200 spanske Officere ombord forventedes dertil; nogle Personer betroede mig Breve og Kommissioner. Hr. v. Talleyrand blev især taget ved Næsen, thi han underrettede sin Agent i Hamborg i Forveien om min Ankomst, og beviste mig selv den Ære, at sende en Emissair dertil, som skulde bevogte mine Skridt, Ambassadeurens gamle diplomatiske Snuhed blev dennegang skuffet. For endnu at være mere forsigtig forskaffede jeg mig endnu to andre Passer og meldte derpaa Kongen, at Alt var beredt til vor Afreise, men jeg stødte endnu paa mange Hindringer i Kongens Omgivelser. Af alle de Personer, som omgave Fyrsten, var Biskoppen af Leon den eneste, som billigede hans Beslutning; dog vilde han ikke heller paatage sig Ansvarligheden derfor. Alle de andre, uagtet de indsaae Nødvendigheden af at Karl d. 5te vendte tilbage til sine Stater, modsatte sig dog Reisen igiennem Frankerige af al Magt; Reisen til Søes forekom dem mindre betænkelig, og jeg maatte udholde livfulde Debatter derom. (Men dette passer jo ikke til Forfatterens Yttringer, at han havde bilde Don Karlos Hoffolk ind, at han vilde reise til Hamborg; Hensigten var jo, at han og Don Karlos skulde have afreist i al Stilhed.) Aviserne havde allerede givet Christines Regiering et Vink, da de meldte at Don Karlos blev ufortøvet forventet i en Havn i Biscana; man havde seet nogle engelske Officere at undersøge Havets Dybde paa forskiellige Steder af Kysterne af Guipuzcoa og Biscana, engelske, franske og spanske Krydsere bevogtede Kysten med den største Omhyggelighed Jeg var derfor af den Mening, at en Landgang var saagodt som umuelig, eller om den endog lykkedes, at den dog vilde drage alle Stridskræfter derhen, hvoraf Følgen vilde blive, at saasnart Kongen havde betraadt Spaniens Jordbund, saa vilde han enten være bleven dræbt eller dog være falden i de Christinos Hænder. Desuden var Skibet, som skulde overbringe Kongen, kiøbt for at transportere Vaaden og Spioner for Don Miguel, og var omgivet af Speidere. Man havde behøvet 1 1/2 Mill. Franker for at eqvipere det; hvorfra skulde man faae disse Penge, Endelig var det nødvendigt at Kongen snart begav sig paa Reisen; han besluttede at følge mit Raad. – Med Hoffolk har man altid en haard Kamp at udstaae; i Farens Øieblikke troer Enhver at vise sin Hengivenhed ved at udvise al muelig Ængstelighed, og man bliver kun hindret af dem, istedetfor at erholde nogen Hielp af dem. Det kostede mig megen Umage at giøre dem det begribeligt, at det Værste, som kunde møde ved en Landreise, var at Kongen kunde blive anholdet af det franske Politie og bragt over Grændsen. Desuden var jeg fortreffeligt forberedet paa Alt, jeg havde nøie optegnet alle de Steder, hvor vi skulde udhvile paa Reisen, og hvor jeg vidste at vi kunde giøre Regning paa en god Modtagelse og Hengivenhed. Jeg kiendte desuden Veien nøie og alt fik ogsaa et saadant Udfald som jeg havde forventet. Jeg drev det ogsaa igiennem at Reisen ikke blev opsat, Kongen gav efter for mine Grunde og Afreisen blev bestemt til den 1ste Juli Det blev afgjort, at den Kongelige Familie skulde tage sin Boepæl i London, den forlod Portsmouth og flyttede ind i Glocester Lodge som engang blev beboet af Canning; dette behagelige Sted ligger omtrent to engelske Mile fra Hyde Park, henimod Picadilly. Den som kiender den Jndflydelse, som Cannings Grundsætninger havde paa Spaniens Skjebne, vil finde, at det var et besynderligt Tref, at Karl den 5te begav sig fra det samme Sted for at erobre sit Kongerige, hvor den af Englands Ministre døde som meest har biedraget til Revolutionerne i dette Kongerige. - Kongen benyttede de faa Dage, som han kunde blive i London, til at tage denne Stads Mærkværdigheder i Øiesyn. Planen for Afreisen var følgende: Kongen skulde den 1ste Juli med Hr. Agnares, forhenværende At tache ved det sardinske Gesandtskab, begive sig Kl. 6 om Aftenen, paa hvilken Tid han pleiede at spadsere, til et Sted, som laae en engelsk Miil fra hans Boepæl, og der tage sig en Vogn for at kiøre til Welbeck Street i Cavendisk Sqvare, i et Huus i denne Gade ventede jeg paa ham; der skulde han lade sig barbere og lade sit Haar farve. Det var aftalt, at man ved Nattens Frembrud skulde sige i Glocester=Lode, at Kongen var kommen tilbage fra sin Spadserctour med en stærk Hovedpine, og var gaaet i Seng. Den Karlos Læge, som ellers aldrig vilde have veget fra Kongens Side, og hans Kammertiener, en ærlig gammel Mand, paa hvis Taushed man kunde giøre Regning, bleve indvied i Hemmeligheden. Lægen skulde skrive en Recept.