Jyllandsposten, 1841-01-26
1) Den, der opmærksomt vil læse og gjenlæse samme Note (Parcellering angaaende), skal ikke blive klog paa Recensentens Mening, da han paa een Gang er med mig og imod mig. Man kommer ikke til andet Resultat, end at hans Kyndighed og Forstandighed selv ere meget smaae Parceller, og at han er lige saa lidt enig med sig selv som med mig. Saare morsom er hans Aabenbaring: "At der er parcelleret for meget i Thisted Amt. Han har - Stakkel! – antaget Udflytning for Parcellering. 2) Allerede her culminerer Recensentens Jammerlighed. At blotte hans Nøgenhed kan enhver kyndig Læser gjøre, jeg vil derfor alene udhæve to af hans Tirader. c) Pag. 60–64. Her maa man udraabe Bolinscitium kom num &c." Det raaber jeg ogsaa, naar jeg her hører, at han hæver Ærtehalmen til den bedste af alt Straafoder, og sætter det i Værdi med Enghøl! – Han kunde dog blot adspurgt det mindste kræsne af alle vore Huusdyr, Faaret, der af Ærtehalmen blot æder Bælge, Blade, og lidt af de tynde Ender af Rankene, og vrager det øvrige, som er det meste til Fylding og Vægt. b) Det er uheldigt for Selskabet, at en Mand, for hvem Provindsen nærer saa megen Agtelse &c., gjennem Pressen virker mod Selskabets Bestræbelser &c." Jeg mener: at det er mere uheldigt, at Selskabet haver udvalgt en saadan Recensent, og at det ved en saadan Fremgangsmaade rimeligen kan have afskrække Andre fra at afgive sig med de endnu ubeskrevne Amter. Dog, de berolige sig maaskee derved, at jeg en udseet til Syndebuk for dem Alle. 3) Om Sommerstaldfodring er ligesaa op af Stolper og ned af Vægge. 6. Pag. 79) Siger Rec.: "at man efter brændt Kalk vilde see samme Virkning (at frembringe Rødkløver) som efter Mergel." Dette vilde er et virkelig Jmperfectum, i hvis Sted man kunde fordre et Præsens. 7. Pag. 87). Jeg har kaldet den siberiske Boghvede en Snylteplante. Hertil siger Rec.: "J en Botanikers Øren skurrer det meget, naar den siberiske Boghvede kaldes en Snylteplante. Jeg kalder den en Snylteplante, fordi den er indsnyltet paa vore Marker – ikke som f. Ex. Mistelen indsnyltes af Naturen paa Træerne. Dette til Lindring for hans botaniske Øren. 6-10) Rec.s Ringeagt for Fløielsgræsset vil aldrig nogen virkelig Landmand deele med ham; ei heller misunde ham Spergelen. Han beholder den sidste eene for sig selv. Ligesaa vil det gaae ham med Blodhesten og Hedesaaret, som han saare naivt siger, at han ikke kjender. Dog, dette er vel tilstrækkeligt for at kjende Beskaffenheden af den Recension, der giver mit Værk Udseende af en Skolediscipels Stilebog. Min første Rector var en dygtig Mand, men den Anden – men, han har jo skrevet kun som en Fuldmægtig efter sin Principals Ordre. Naar Spentrup Kirkegaardsjord skjuler den Haand, som skriver, kan det dog være muligt, at En og Anden vil sige: "Den Mand kunde været brugt til Et og Andet – rigtignok brugte han sig selv, men det blev hverken hugget eller stukket. Han har ikke vidst, at man kun bruger dem, der ikke bruge sig selv, men lade sig bruge – ja ja saadant gaaer det her - han kjendte ikke Tiderne, eller vilde ikke kjende dem - han skulde stukket Fingeren i Jorden, og lugtet – hm, hvem veed, om han saa ikke havde ligget paa Væhr Kirkegaard, Det har været en snurrig Fyr den samme saadan et forskruet Hoved, der har bildt sig ind: at han, uden Rang, Titel og Ordner, og uden Penge, kunde udrette noget – hm! mon han ogsaa har været rigtig klog? – ja, lad ham nu ligge for det han er Sov vel Hr. Pastor St. St. Blicher.