Berlingske Tidende, 1773-03-01
Den 18de Martii er Candid. Theologi Nicolaus Jessen, Thomsen kaldet til Pastor til Halliggrøde i Amtet Husum. Den 22de Dito har det allernaad. behaget Hs. K. Mst. at beskikke Justice=Raad Carl Frederich Heinemann til 4de Told og Consumtions=Jnspecteur ved Kiøbenhavns Told Kammer. Hs. K. M. har allern. udnævnt som Medlemmer af Ober Skatte=Directionen: Hs. Høygrævelige Excellence Hr. Geheime=Raad Græv Thott, Hs. Excellence Hr. Geheimeraad Schach Rathlau, og Hs. Excellence Hr. Geheime=Raad Baron Jens Krag Juel Wind. Fra den 1ste Martii til den 27de Dito 1773 ere her i Staden copulerede 47 Par. Fødde 108 Drenge, 108 Piger, tilsammen 216. Døde 77 Mænd, 68 Qvinder, 61 Drenge, 48 Piger, tilsammen 254. Ere alt saa 38 flere Døde end Føde. De Døde ere bortrykkede at følgende Svagheder: Alderdom 26, Apoplexie 1, Barselseng 6, Brøstsyge 30, Brækning 1, Bylder 1, Durkløb, 1, falden til Døde 1, Feber 10, Forraadnelses=Feber 1, hastig Død 1, Hidsig Feber 12, hængt sig selv 1, Hoste 1. Hævelse 1, indvortes Svaghed 1, Jnflammation 1, Kiøhoste, Kopper 3, Mæslinger 1, Pleuris 3, Skiæver 1 Slag 66, Sprinkler 2, Svindsot 7, Trødske 1, Tærende Syge 21, uangivne Svagheder 44, ulykkelig Hændelse 3, Vattersot 5. Udi det K. Frederichs Hospital ere fra den 1ste til den 27de Martii af Patienter indkomne 99, udgaaet 71, døde 10, af Barsel Qvinder indkomne 19, udgaaet 20, at Børn fødde 19, af Casse=Børn indkomne 39. Slutning af Udførlig Forklaring over Kongeriget Ungerns Rettighed til Lille eller Røde=Reussen. og Podolien, &c. (See Maaneds Tidenden for Febr. Maaned sidstl.) Anledningen til dette Forliig var altsaa det dobbelte Val og den Ulykke, som var modt Erke Hertug Maximilian at blive fangen, den eneste, og Hoved Hensigten var, Frasigelse af al Ret paa den Pohlske Krone. Saaledes, som dette i FredsJnstrumentet selv tydelig udtrykkes med følgende Ord: Meda alle førte mellemværende Stridigheder have reyst sig at nogle ved den første Warschauske Rigsdag paa den Durchl. Fyrste og Herre, Hr. Maximilian, af Guds Naade ErkeHertug til Østerrig, Hertug til Burgund a. a., mod de Pohiske Statuter og Rettigheder udfaldne Valg=Stemmer, saa ere vi af ovenmeldte og andre paa Christenhedens Rolig hed og Velstand sigtende bevægende Aarsager bleven enige om, og have besluttet, at, for reent at ophæve al Anledning til de nu afgjorte og opkommende Uenigheder, den Durchl. Erke=Hertug Maximilian af foranførste Aarsager og i Betragtning af den heele Christenheds Velfærdt, ganske og bestandig vil frasige sig Titel og al Ret til den Pohlske Krone, i hvad for en Retmæssighed han end maatte meene sig at have dertil, og at tilligemed ham, Hs. Keyserl. Majestæt og de øvrige Durchlauchtigste Erke=Hertuger ville love og til sige, at de desaarsag mod den regierende Fyrste og Herre, "Sigismund den Tredie, nu regierende Konge i Pohlen, og imod det Pohlske Rige, naar samme, hvilket Gud afvende, ved Høystsammes dødelige Afgang skulle blive ledig, ikke under nogen Slags Paaskud og Aarsag enten selv eller ved andre vilde giøre nogen Slags Prætension, ey heller hverken med Raad eller Daad, eller anden Velvillighed, understøtte nogen, som skulle ville foretage det." At det eneste Øyemærke af det heele Forliig bestaaer i denne Renuntiation paa den Pohlske Krone, viser og det Udtog af samme, som Dumont har leveret, med det Tillæg, at omendskiønt dette ikkun er et Udtog, fortiener det dog næsten lige saa meget at troes, som Originalen selv, saasom sammes Forfatter var en af de Ministre, som i Keiserens og Erke=Hertugens Navn, med underskrev Forliget." Det samme beviser den summa riske Jndhold, som Pater Dogiel selv i sin Diplomatiske Samling har anført af oftmeldte Forliig, nemlig saaledes Den Freds Slutning, som imellem Keyser Rudolph den Anden, Erke=Hertug Maximilian og det ganske Erke=Huus paa den ene Side, samt Kong Sigismund den Tredie og "Stænderne af Pohlen og Litthauen paa den anden Side, at begge Parters dertil med Fuldmagt forsynede Ministre, er bleven bleven oprettet, hvorudi den ved nogle faa Personers frugtesløse Bestræbelser til Konge udvalgte Erke=Hertug Mari milian frasiger sig sin formeente Ret til dette Rige og Titel af en Konge i Pohlen." Som en Følge af og til desmere Bekræftelse og Oplysning af ovenmeldte almindelige Løfte: "at han aldrig nogen Tid igien ville giøre nogen Prætension mod Kong Sigismund, eller, saafremt han ved Døden afgik, mod det vacante Rige, blev desuden det yderligere Løfte tilføiet: "at Hs Mst. og Deres Durchlauchtigheder ikke ville beholde noget fiendtligt Sindelav og Erindring af de forrige Stridigheder, og derfor og en paa nogen Maade desaarsag ville foruroelige Kongeriget Pohlen, StorHertugdommet Litthauen, Reussen, Preussen, og de øvrige Kongelige Provintser, hvoraf altsaa tydelig sees, at dette Forliig allene blev handlet og Renuntiation af den Ret til den Pohlske Krone, som Erke=Hertug Marimilian formedelst det dobbelte Val meente at have erholdet, og da denne Ret strakte sig til det heele Kongerige Pohlen og Stor=Hertug, dommet Litthauen, saa var og det Løfte ganske naturligt, at Erke=Hertug Maximilian og de øvrige Lemmer af det Durchl. Erke=Huus ikke fiendtlig skulle anfalde Pohlen og Litthaven, samt de andre Provintser, som Kronen Pohlen da havde i Besiddelse, og som paa foranførte Sted alle ere nævnte. - Havde man paa Pohlsk Side villet drive paa den Ungerske Krones besynderlige Prætensioners Afsigelse, saa skulle det have været uomgiængelig fornødent, tydelig at udtrykke denne Renuntiation og det, hvorpaa der blev renunceret, og det havde da været ganske overflødigt at tale om Pohlen, Litthauen. Preussen, Massowien, Samogitien, Liesland og de øvrige Provintser, Stæder, Slotte, Byer og Kongel. Pohlske Undersaattere, til hvilke den Ungerske Krone aldrig har gjort, eller kunde giøre nogen besynderlig Prætension. Desuden var Hoved=Contrahenten i dette Forliig paa den ene Side Erke=Hertug Maximilian, og paa den anden Side Kong Sigismund i Pohlen. Keiser Rudolph den Anden og de øvrige Erke=Hertuger paatoge sig egentlig ikkun at sige god derfor, Hvorledes kunde nu Kong Sigismund og de Pohlske Stænder, faae i Sinde at forlange af Erke=Hertug Maximilian, som den contraherende Hoved=Part, at han skulle frasige de den Ungerske Krone tilkommende besynderlige Rettigheder, da ikke bemeldte Erke=Hertug, men Keyser Rudolph, var Konge i Ungern, og de Ungerske ey nogen Tid havde taget den mindste Deel hverken i det stridige Val, eller i alle dets Følger, hvilket sidste sees tydelig af Forliget selv, hvorudi udtrykkelig siges, at det Slot Lubloruden Hs. K. Msts. befaling og mod hans Villie var bleven besadt." - At man og paa begge Sider ikke engang har tænkt paa at frasige sig den Ungerske Krones egne Rettigheder og Prætensioner, men ene og allene har haft til Hensigt Renuntiation af de Rettigheder, som Erke=Hertug Maximilian formedelst det dobbelte Val havde kundet tilegne sig, sees der næst paa det tydeligste af det Contra Løfte, som King Siatsmunde igien gav Keyser Rudolph og det heele Durchl. Erke=Huus, hvilket i det væsentlige er fuldkommen ligeledende med det allerede tildeels anførte Erke Hertug Maximiliani og hans heele Huuses Løfte, som af sig selv tydelig sees ved at sammenligne efterfølgende tvende Steder: Det Østerrigske Løfte. Vi ovenmældte Hans Keiserlige Majestæts og det hele Erke Huuses Befuldmægtigede love og tilsige i førstmeldte Hs. Keyserl. Majestæts og alle de andre Durchlauchtigste Erke=Hertugers, men i sær udi den Durchlauchtigste ErkeHertug Maximiliani Navn, at Hs. Keyserl. Majestæt og Deres Durchlauchtigheder ville ævig forglemme de forhen værende Stridigheder, herefter leve med Hs. M. Kongen, af Pohlen og de Pohlske Stænder i et bestandig oprigtige Venskab, og ey nogen Tid under nogen Slags Aarsag, Bestykkelse eller Paaskud enten selv, eller ved andre, paa nogen Maade foruroelige og fiendtlig behandle Kongeriget Pohlen, Stor Hertugdommet Litthauen, Reussen, Preussen, Massowien, Samegitien, Liesland, og de øvrige Provintser, Stæder, Slotte, Byer og Kongelige Undersaattere, saavel som dets Naboe=Bunds=Forvandte og Tilhængere, ey understøtte Oprørere mod samme, ey modtage de af Riget forviiste eller flygtede, og ey heller være andre som maatte giøre saadant, behielpelige med Raad og Daad eller anden Velvillighed.