Aalborg Stiftstidende, 1842-02-19
Paa Raadstuen i Thisted bliver den 21de de afholdt et Balgmøde til det eventuelle Amtsraad for Thisted Amt J Natten til 5te de afbrændte et Bondested i Gaarden, i Nærheden af Kiel. Beboerne skap med Nød og Neppe derfra med Livet; men hele Jndboet, tilligemed 10 Køer, blev Luernes Rov. Samme Sted var for et Par Aar siden af Nyt opbygget, efter at det den Gang ved Mordbrænderhaand var bleven lagt i Aske. (Jtzeh. Ugebl.)J Holsteen skulle Veiene være meget ufremkommelige; den hamborgske Deeligence maatte endog i Fyen trækkes til Odense med 6 Heste. (Hp. Av.) Aalborg, den 19de Februar. Om Underviisningsvæsenet i Jylland. (Sluttet fra igaar. Vel have vi i den senere Tid seet den Mening fremsat og søgt gjort gjældende: at Communerene selv bør bringe de fornødne Offre til at hæve Underviisningsvæsenet op paa et høiere Standpunct og paa egen Bekostning foretage Realskolers Anlæg, men Rigtigheden heraf bestrider Forholdenes Natur. Communerne bør vel sørge for et forbedret Almueskolevæsen, og det var Synd at sige, at der er gjort for meget for denne Deel af Underviisningsvæsenet, der vistnok paa mange Steder befinder sig i en forsømt Tilstand og gjør en kraftig Reorganisation fornøden; men her er ikke Talen om den Underviisningsgrad, der kun paatager sig Omsorgen for den tarveligste Forsyning af Kundskaber, men om den høiere Underviisning, der skal sætte Ynglingen istand til, udrustet med en Fond af Kundskaber og med prøvet og udviklet Tænkekraft at træde ind i det ene eller andet borgerlige Erhverv, der ikke bevæger sig i den allerringeste Sphære, og Anlæget af saadanne saakaldte Real-Jnstituter, der i Virkeligheden kunne svare til denne Betydning, overstiger langt selv de større Communers Kræfter, især da Skattepaalæggene til saa mange andre communale Fornødenheder, som Tidskravet bestandigt forøger, alt ere temmelig følelige. Desuden kan det heller ikke være Pligt for de større Kjøbstadcommuner, om hvilke her er Talen, at gjøre saa betydelige Offre, af hvilke andre nærliggende Kjøbstæders og omliggende Landdistricters Beboere lige saa fuldt kunne nyde Frugten uden hertil særligt at contribuere. Dette være ikke sagt for at nære eller styrke nogen geistisk communal Anskuelse, men for at skildre Grændsen imellem communal og almindelig statsborgerlig Skattepligt. Skal det altsaa beroe paa Kjøbstadcommunerne, saavel paa disses pecuniære Kræfter som paa den rette Grændse for deres communale Skattepligt, vil den offentlige Underviisning stedse forblive paa det lave Standpunct, hvorpaa den befinder sig eller idet mindste ikke kunne hæves synderligt høiere. Men naar nu altsaa den høiere Skoleunderviisning ligger saavel udenfor Communens Evner som for dens engere Selvforsørgelsespligter, maa det tilkomme Staten, her at række sin hjælpsomme Haand og erstatte de følelige Savn, som Communernes særlige Foranstaltninger ikke mægte at afhjælpe. Man indvende ikke, at det staaer til Communerne at vælge en Middelvei og indrette et Slags Realskoler med forbedret Underviisning. Herved udrettes i sig selv Jntet eller kun meget Lidet og i hvert Tilfælde ikke det, der egentlig savnes og der kan retfærdiggjøre større Offre fra Communens Side. Saadanne Skoler, der dog kun blive en Middelting, med lavt gagerede Lærere, kunne vanskeligt ventes at hæve sig paa noget høiere Punct end de private Jnstituter, der have viist sig at være, og ogsaa efter deres snævre Virkekreds maae være, aldeles utilfredsstillende for den høiere Underviisning. Skal denne kunne opnaaes, ikke blot efter Navnet men efter Gavnet, da udfordres hertil fuldkomment organiserede Real Jnstituter som det i Aarhuus og det, der nu oprettes i Helsingør, hvor Skolens Styrelse forterer under det høieste Underviisnings-Departement, hvor saavel den for Skolen saa vigtige Rectorpost som de andre Lærerpladse ere gaaerede saaledes, at man kun kan vente dem attraaede af de dueligste og modneste Mænd, hvor disse Poster efter aabnet Concurrence besættes af Hs. Maj. Kongen efter vedk. Departements Jndstilling, og hvor der altsaa haves fuldkommen Betryggelse for, at ingen provindsiel Protegering eller Eenstdighed kan gjøre sig gjældende. Kun saadanne Skoler er det, der kunne erstatte det dybe Savn, Provindsen saa smerteligt føler, og ligesom det er Nødvendighed for Staten ved Skoler og Høiskoler at tilsikkre sig fine Embedsmænds Uddannelse, saaledes maa det ogsaa være af ligesaa megen Nødvendighed som Vigtighed for Staten, at skade sig dygtige Borgere, hvilket alene kan skee ved en forbedret høiere Folkeunderviisning, og ved Anlægget af saadanne Skoler, hvorved denne kan fremmes. Til saadanne Skoler er det naturligt, som i det Foregaaende paapeget, at den Commune, der nærmest heraf kommer til at nyde godt, med Glæde bringer det Offer, hvortil den maatte see sig istand, hvad enten dette nu skeer ved Tilveiebringelsen af særegne Goder ved Skolens Oprettelse eller ved visse aarlige Bidrag, saalænge den manglende Freqvents gjør disse fornøden. Ved egne Kræfter og i deres egen snævrere Virkekreds kunne Communerne, saa agtværdige Bestræbelser, der end i enkelte af disse maatte røre sig til dette Øiemeed, ikke afhjælpe Savnet, og det er derfor Staten Communeborgeren som Statsborger her maa anraabe. Staten er det, for hvilken selv det maa være af høieste Vigtighed at kunne skabe dygtige og indsigtsfulde Borgere saa at Jntelligentsen ikke længere skal være Embedstandens Privilegium. Staten er det derfor, som her alene kan hjælpe og ogsaa bør hjælpe. Saaledes som Folkeunderviisningen og fornemmelig dennes høiere Deel endnu i Provindsen er beskaffen, ere Udsigterne for enhver Familiefader, hvem hans Sønners Underviisning og Uddannelse ligger alvorligt paa Sinde, isandhed mørke, og saa lidet ønskeligt det er, at skildre Tingene værre end de ere, lige saa ufornuftigt vilde det være: at skuffe sig selv og ene at fremhæve den svage Lysside, der hvor Skyggen er saastærk. J Danmark kan vel hver Undersaat lære at læse og skrive, men til at tænke, til at udvikle sin Tankevne og forøge sin Kundskabsfond, saaledes at han engang, tilbørlig udrustet, kan drage ind paa det borgerlige Erhvervs Bane: dertil kunne udenfor Kjøbenhavn endnu kun de faa høiere Underviisningsanstalter, der ere tilstede, sætte ham istand. J hele den øvrige Provinds er Savnet saa stort, at den, der i sin Søn vil vente at see en fremtidig duelig og dannet Kjøbmand, Fabrikant, Skibsfører, Haandværker eller Landmand, enten maa sende ham til længere fraliggende Underviisningsanstalter, eller opgive Haabet om at kunne lade ham tilflyde en bedre Uddannelse end den, den nærværende utilstrækkelige Underviisning admitterer. Men jo større Savnet er, jo meere Bekymring det udbreder i hver Familiefaders Huus, desto større er ogsaa Haabet om, at Raabet om Hjælp ikke vil være en Røst i Ørken, at Jyllands forenede bønfaldende Stemmer ville bane sig Vei for Monarchens Throne og der møde landsfaderlig Bønhørelse.