Corsaren, 1843-06-09
En Theateranmeldelse. Da alle Redactionsmedlemmerne havde absenteret sig og jeg (dette Jeg er naturligviis det militaire Medlem) var alene tilbage, syntes jeg, det var min Skyldighed at gjøre lidt for det stakkels Blad, f. Ex. at tilveiebringe en Artikel om de franske Skuespillere. Det er længe siden jeg gik i den kraprøde Trøie, og jeg har havt meget let ved at glemme det Franske, jeg dengang lærte, saa jeg nu Gudskeelov ikke forstaaer, et Ord af dette Sprog. Desuden kan jeg ikke skrive for mig, som man siger. Jeg henvendte mig da til en født Franskmand af mit Bekjendtskab, og bad ham om en rigtig god Anmeldelse, som Redactionstranslateuren da kunde oversætte. Han lovede to Spalter, men først efter fler Gange forgjæves at have fendt Bud, modtog jeg følgende Jndledning til en Artikel: "Leve Glæden! længe har jeg sukket, stundom udstødt Forbandelser. Jeg har været som Alle i det gode Land Danmark, med mugne Miner, kjedelig Gang, hængende Hoved, nedslaaet Blik, og Latteren langt indenfor Læberne, eller ikke engang der. Men siden saa Mange nu ville omvende os til Glæden, saa lad os tage os op, lad os lee, lad os lee ganske morderlig! Hele Verden har jo sammensvoret sig for at muntre os, det er som et Korstog mod det daarlige Humeur. J Spidsen for disse Menneskehedens Velgjørere gaaer Figaro. "Figaro"? – ja De mener, at han ikke længer hedder saaledes, at han har desavoneret dette Navn, ja endog overmalet det paa sit Skildt, og er vendt tilbage til sin første Umiddelbarhed som Lieutenant Carstensen. Men det er det samme, han hedder nu engang Figaro, og det skal han hedde; han kan ikke komme af med dette Navn, det vil følge ham i Livet og Døden som Abul Casems Tofler, ja efter Døden. Thi under dette Firma er han bleven udødelig, under det har han udgivet sit Blad i 1 1/2, Aar, under det er han ridt tilvands af Corsaren, har været nær ved at duellere med Prof. Heiberg, og er kommen i sammes "Atlas", under dette Firma har han givet Vaurhaller og Ridehuusfester, - som Figaro tilhører han Nationen. Altsaa Figaro, han iler ud af Vesterport, for at reise et Theater for Harlequin og Polichinel, for at lære os Chaumierens Sæder og den lystige Cancan; han vil skaffe os en WienerPrater, hvor Høie og Lave ville sidde Side om Side og drikke deres Øl og Punsch uden at komme i Haarene paa hverandre. Det er aldeles republikansk - altsaa bliver Figaro Bestyrer, af en Republik; hvem skulde have sagt det? Men den kan ikke være i bedre Hænder, leve Republiken - Tivoli! Alle disse Forlystelsesredskaber have en afgjort republikansk Charakteer. Omnibusserne f. Ex., danne alle en republikansk Maskine, og "le jernbahn du Kehlet" ikke mindre. Paa den kan man bilde sig ind, man reiser Jorden rundt; thi den er ikke blot rundsom Jordkloden, men dreier sig endog om sin Axe. Apropos af Reiser, der er nu vore 250 Studenter, som ville undersøge, hvor stort Skandinavien er, og som faae Bernadotte og Pontecorvo og maaskee Carl Johan at see - er det ikke meget morsomt? Men hvad bringer Dampskibet? Hvad er det for et Folkefærd, som udbreder sig i Gaderne? hvad vil den Latter, disse lystige Miner sige? Jh! det er os, Marseillaisens og Parisiennens Landsmænd, som ville lære jer Dagens Viser, og Vaudeviller. Det er os, som have vundet de mangfoldige Seire, denne frygtelige Nation, som har erobret Europa. Vi have sagt Farvel til Erobringerne, Trommen og Krudtet. Vi bringe ikke længer Taarer, men Latter. Vor "Ran tan plan", som bragte Verden til at skjælve, er nu ikke Andet, end en Sang, en meget smuk Sang...." Her standsede Manuskriptet. Jeg kan derfor i kun tilføie, hvad han mundtlig har sagt mig, at Selskabet i det Hele er fortræffeligt, Hr. og Mad. Armand lutter Lune, Lystighed og Natur, og at Hr. og især Mad. Hebert-Massy, er i sit Slags udmærket Sangerinde, meget fordeelagtigt repræsentere den franske Operastiil. - Efter den anden Forestilling modtog jeg følgende Brevfra ham: "Jeg har ligesaa megen Lyst til at skrive, som til at hænge mig. Mine Tanker ere hundrede Mile borte fra de to Spalter, jeg har lovet Dem. Naar De vidste mine Grunde, er der stor Sandsynlighed for, at De vilde frifinde mig (?). Dersom De er billig, dersom De er god, dersom De har Medlidenhed med dem, som lide, dem, som sukke, dem, som ere syge; saa .... Min Gud, jeg skrive lystigt! jeg, for Tiden det meest melankolske Menneske i de tre skandinaviske Riger. Begriber De da ikke, at et fransk Theater er for mig, hvad Koklokken er for Alpehyrden, naar han er langt borte fra sine Bjerge? Den første Comiker, Blum, optraadte i Aften, han er flink. Man gav os et Slags Drama (Lectricen), som gjør ondt i Nerverne, Giv de Franske det Raad: at muntre os, intet Videre. Jeg er o. s. v.