Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-04-18
Udgiverens Svar. J min Critik over ovenanførte Prøveoversættelse af Job findes ikke et Ord, som jeg jo skal forsvare, thi jeg er overbevist om, ikke at have skrevet en eneste Tøddel, uden efter foregaaende modneste Overlæg. Naar Hr. Professoren siger, at jeg kun paa to Steder har beraabt mig paa Originalen, saa er det nok en Feiltagelse. Jeg har ikke anført et eneste Sted af Prøveoversættelsen, uden tillige at anføre en saa godt som ordret Oversættelse af samme Sted lige efter Grundsproget, for at sætte endog den uindviede Læser istand til at anstille Sammenligninger. Har jeg nogetsteds feilet i min Oversættelse, saa haaber jeg Hr. Prof. vil oplyse mig derom. Mine Grunde hvorfor jeg ikke har anført andre Oversættelser end vor Bibeloversættelse, Heins, Gaab og Hufnagel, skjønt jeg ved Udarbeidelsen har havt over ti Oversættelser i forskjellige Sprog for mig, ere disse: I. holder Christian IVs Bibeloversættelse sig, som Hr. Prof. selv siger, fast til Originalen, og har Hovedmanden for dette Arbeide været den berømte Hans Paulsen. Resenius; *) 2. er Heins's Oversættelse) af Job den bedste, man hidtil har havt paa Dansk, 3 er Gaabs ikke allene den nyeste, men ogsaa den bedste, man hidtil har havt paa Tydsk, og 4 er Huf nagel en alt for berømt Skriftfortolker til at hans Stemme jo bør kunne komme i Betragtning. Jrg har desuden sjelden beraabt mig paa disse Forfattere uden der, hvor de vare saa godt som alle enige. - Dersom Hr. Prof. vil forunde mine *) See theologisk Bibliothek, 1ste Bind, S. 238 i Anmærkningen. Heins, som jeg personlig har kjendt, var een af de faa hos os, som med en sjelden Enthusiasme hengav sig til de orientalske Sprogs Studium. Han søgte og fandt Livets største Glæde i dette Studium, og hans tidlige Død kan maaskee ene tilskrives hans overdrevne Hængen i Bøger. Men i en ung Alder havde han ogsaa allerede bragt det saavidt, at hans Oversættelse af Job, der især i Anmærkningerne røber ualmindelige philologiske Jndsigter, havde kunnet blive et classisk Værk, dersom han med sin grundige Sprogkundskab havde forbundet en mere renset Smag. At imidlertid han og hans Bog ere saa godt som glemte, og at man endnu aldrig har seet ham nogetsteds citeret, er noget, som jeg forbeholder mig ved en anden Leilighed at forklare. Jndvendinger en Plads i sit theologiske Bibliothek, saa skal jeg vidtløftigere udvikle og med uomstødelige Grunde bevise hvad jeg i Skilderiet har fremført og ofte formedelst det indskrænkede Rum kun peget til. - Hvad Oversættelsen af Ordet Rechemangaaer, da havde jeg naturligviis ikke paaanket den som en Feil, dersom jeg havde havt mindste Gisning om at Fostelivet var en overseet Trykke istedet for Foster leiet. Men jeg har desuden dømt saa mildt om dette Sted, at jeg, for at forsvare Udtrykket Foster livet har antaget den Muelighed, at Hr. Prof. dermed kunde mene Fosterets levende Existence i Modersliv. Jeg nægter ikke, Forklaringen var meget søgt, men man seer heraf, hvor nodigen jeg vilde beskylde Hr. Prof. Møller for at have misforstaaet og mistolket sin Original. Dog kan jeg her ikke undlade at erindre, at saafremt Udtrykket Misfoster istedet for utidigt Foster, ikke ligeledes er en hidindtil overseet Trykkeil, saa er denne Oversættelse af Ordet nefel, alt for aabenbar en Feiltagelse, til at der nogensinde bør falde nogen ind at for vare den. Rosenmüller, til hvis Authoritet Hr. Prof. med Grund sætter saa megen Lid, siger: aut tamquam latens ab og tus nullus essem. At Resham heller ikke efter Rosenmüller kan oversættes med Fortrængte, sees af hans egen Oversættelse, hvori det hedder: Illieferoces saavire desierunt. Om man end, som Hr. Prof. anfører, forklarer hele Verset forskjælligen, saa kan dog Ordet Resham efter ingen muelig Forklaringsmaade komme til at hedde Fortrængte. Jeg har givet mig den Umage paa ny at sammenligne mine Jndvendinger mod Hr. Professorens Oversættelse med den Rosenmüllerske og overalt fundet der fuldkomment Medhold, paa et eneste Sted nær, hvor Rosenmüller oversætter 10 jachid med ne gaudent, men ikke at tale om, at min Oversættelse: den øges ei (eller forenes ei) stemmer med de bedste Oversættelser, jeg kjender, saa bliver Meningen derved tillige langt tydeligere og naturligere. Dog, selv ved her at følge Rosenmüller, kan Hr. Prof. Udtryk: "ei undes den meer Plads &c." ikke ansees for rigtigt. - At iøvrigt en Oversættelse af Job er et med mange og store Vanskeligheder forbundet Arbeide, det skal jeg al rig fragaae, og at støde an mod en Klippe, som de erfarneste Sømænd ere strandede paa, er meget at undskylde. Men, da det paaankede Capitel er fremsat i det theologiske Bibliothek som en Prøveoversættelse og som Bilag til en Oversættelsestheorie, saa har jeg anseet det for min Pligt, at vise dens Ufuldkommenheder, især da vi i den nærværende Tidspunct, hvor Smagen for den hebraiske Poestes uopnaaelige Skjønheder igjen er vaagnet, maaskee kunne gjøre os Haab om en hensigtsmæssig Oversættelse af hele det gamle Testamente. Jeg vilde derfor ønske at Hr. Prof. istedet for at forsvare Ufuldkommenheder, som i virkelige Kienderes Øine ikke lade sig forsvare, hellere vilde anvende sin Tid og sit Pund paa en mere correct Oversættelse af samme Prøvestykke. At feile, især i et saa yderst vanskeligt Arbeide, er menneskeligt, men at ville forsvare sine Feil med pinlig søgte Modgrunde, der enten gjøre Vold paa Sproget eller den sunde Exegetik, og altsaa let lade sig kuldkaste, er virkelig ikke Umagen værd. Naar til Slutning Hr. Prof. siger, at "alle de øvrige Modgrunde hvile paa nyere Oversætteres Authoritet", saa behøver jeg vel neppe at erindre, at alle de nyere (Rosenmüller iberegnet) bygge paa de gamle Jøvrigt glæder det mig saa meget mere, at en Mand af Hr. Professorens umiskjendelige Talenter og roesværdige litteraire Virksomhed har værdiget mine Anmærkninger sin Opmærksomhed, som dette vil vise hiin inhumane Recensent, der i Litteraturtidenden har søgt at nedværdige mig saa dybt og om mueligt ganske at annihilere mig, at en Videnskabsmand, hvis Skoremme han ikke er værd at løse, har skienket mine Erindringer, sin Opmærksomhed. Han, som saa overmodigen sagde, "at han holder sig for god til at indlade sig i en Pennekrig med mig, vil læse Hr. Professorens humane Erklæring, og aldrig lade sig henrive mere af sit Temperament til offentligen og i et videnskabeligt Blad, at ville beskjæmme en Forfatter, som han i det mindste uden Tvivl endnu kunde lære adskilligt af. Udgiveren.