Berlingske Tidende, 1834-04-12
London, den 4de April. Overhuset er, som forhen anmeldt, prorogeret til den 14de og Underhuset til den 11te April. Da Lord Althorp endnu ikke er helbredet for sit Gigtanfald, maatte hans Forslag angaaende Tiendevæsenets Organisation endnu holdes tilbage; men allerede den 15de vil han forelægge Underhuset samme. Den 17de vil han dernæst gjøre Huset bekjendt med Regjeringens Anskuelser i Henseende til Lovene og Fattigvæsenet i England. Den 15de skal ligeledes Billen for Afskaffelsen af Huus-Skatten læses anden Gang; sandsynligviis vil dette skee uden Opposition. Om Bønskriftet for Universitetet Cambringe har man nu igjen debatteret to hele Eftermiddage, hvilket man havde kunne spare, da to formelige Motioner angaaende denne Gjenstand ere bebudede til den 17de April i Underhusets Protocoller, den ene om de Dissenteredes Optagelse ved en bill, den anden, om at bevirke samme ved en Adresse til Kongen. Men ethvert Partie var naturlig viis begierlig efter at give Medlemmerne Materialier med i Paaske=Ferierne, hvorved de kunde saameget bedre forberede sig, til siden at give Stemme om denne Gjenstand, da dette var den første Gang Sagen blev ordentligen bragt paa Bane. Cobbett og O'Connell talede ved denne Leilighed, som Huntpleiede at tale ved Reform Billen, og paa en saadan Maade at Dissenterne ikke ville takke dem derfor, endskjøndt de kom Sandheden temmeligt nær. Den Første meente, at det ikke var til nogen Nytte at indrømme dem enkelte Punkter, thi de ville dog ikke slaae sig til Roe, førend de see den Biskoppelige Kirke stillet lige med deres Kirker; og O'Connell lod sig tydeligt no forstaae med, at selv Catholikerne – langt fra, af de Godser som for 300 Aar siden bleve af Parlamentet overdragne til Universiteterne, at erkjende disses Rettigheder udelukkende til Kirkens Fordeel – endnu ikke have opgivet deres Fordringer paa disse Godser, efterdi Parlamentet har Ret til paa anden Maade at anvende disse, hvilke han betragter som National-Ejendom. Imod en saadan Lære protesterede Sir Robert Peel og Sir Robert Jnglis paa det Eftertrykkeligste, og uden Tvivl have de herved den tænkende Deel af Nationen næsten aldeles paa deres Side. Dette er imidlertid for Øjeblikket ikke det egentlige Spørgsmaals=Punkt, med Hensyn til hvilket ogsaa Ministerne Hr. Stanley og Lord Palmerston yttrede sig afgjørende til Dissenternes Fordeel. Dette er saameget vigtigere, da Hr. Stanley er bekjendt som en Ven af Kirken og sammes Forbindelse med Staten. - Det Forslag, at understytte de landflygtige Polakker af Statskassen, er af Regjeringen bleven aldeles forkastet, og det af den Grund, at, i modsat Tilfælde, alle de i hele Europa omspredte Flygtninge af denne Nation da vilde indfinde sig i England, hvilket maatte undgaaes formedelst de store Bekostning som det vilde foraarsage. Hr. Buckingham har imidlertid bebudet, at han den 24de April atter vil foredrage denne Sag et formeligt Forslag til Huset. Polakkernes Venner have nu besluttet en Forsamling, for mueligen at bevirke ved Subscriptioner, hvad de ikke kunne erholde af Regjeringen. I den sidste Tid ere vore Fiskerbaade hyppigen blevne foruroeligede af Franske Vagtskibe i den Britiske Canal, og nyeligen blev, som forhen er meldt, en Fisker fra Øen Jersey skudt i sin Baad fra et saadant Skib. Sagen har, i Særdeleshed ved Kysterne, vakt stor Uvillie i England, og kunde mueligen frembringe en farlig Virkning paa Gemytterne, dersom den ikke snart vorder bilagt. Paa et Spørgsmaal, som i denne Anledning gjordes Ministerne i Underhuset, var Svaret imidlertid beroeligende, da man deraf seer, at begge Landes Regjeringer ivrigt anstrænge sig for at gjøre Ende paa disse Tvistigheder. Nyeligen stilledes sex Daglønnere for Retten; de vilde forlede deres Medarbeidere til en Forening, der, i Forbindelse med de øvrige Haandværker-Associationer, skulde hielpe til at udføre den store Sammensværgelse, der skal bringe al Eiendom i Landet under en eller anden hemmelig Committees Herredømme, og som snart, dersom der ikke sættes Skranker for samme, vil fremtræde offentligen og gjøre sig til Regjeringens Herre. Hine Arbeidsfolk bleve da overbeviste om at have ladet Andre aflægge lovstridige Eder, og bleve følgeligen dømte til syvaarig Deportation. Naturligviis opløfte Unionisterne i alle Landets Deele deres Stemmer imod denne Straf, og saavel til Ministeriet som til Parlamentet ere Bønskrifter om deres Benaadelse indkomne, under det Foregivende, at Loven er altfor stræng og hine Jndividner havde ikke kjendt den. Vi ville imidlertid haabe, at Ministerne endelig engang ville vise Fasthed og benytte denne Leilighed, til at udbrede en heldbringende Skræk blandt Haandværkerne. Massen af disse vilde visseligen være glad ved at vorde befriet for deres Tyrannie, der selv har opkastet sig til at være sammes Høvdinge, ofte udsætte dem for store Savn, og til Slutningen, naar de have tvunget Mesterne til at give dem høiere Løn, blot saameget mere bidrage til at forøge Unionens Fonds, over hvis Anvendelse de ikke aflægge noget Regnskab.