Aarhuus Stifts-Tidende, 1806-11-15
J den 15de Bulletin dat. Wittenberg d. 23de Oct. findes det Brev som Keiseren har tilskreven Kongen af Preussen, og som han ved sin Ordonantsofficeer Montesquau oversendte den 13de, men som Kongen først erholdt den 14de da Slaget var begyndt. Min Hr. Broder, Deres Majestæts Skrivelse af 25 September bekom jeg først den 7d. Jeg beklager at man har ladet Dem underskrive samme. (Den var af samme Jndhold som det Preussiske Krigsmanifest.) Jeg svarer blot, for at forsikre Dem om, at jeg aldrig kan tillægge Dem, hvad der staaer i samme. Det hele strider imod deres Caracteer og Begges Ære. Jeg beklager og afskyer Forfatteren af sligt et Product. Strax derefter har jeg faaet Deres Note af 1ste October. Som en god Ridder, har De bestemt mig en Rendezous til den 8de October. Jeg har holdt Ord. Jeg er midt i Sachsen. Tro De mig, jeg har slig en Magt, som Deres hele Krigshær ikke længe kan giøre Seiren uvis. Men hvortil saamegen Blodsudgydelse? Til hvad Nytte, Jeg fører det samme Sprog imod Deres Majestæt, som 2 Dage før Austerlitzslaget mod Keiser Alexander. Himlen give, at solgte eller fanatiske Mennesker, som mere ere Deres og Deres Regierings end mine og min Nations Fiender, ikke skulde give Dem lignende Raad, for at bringe Dem til samme Resultat, Sire, J 6 Aar har jeg været Deres Ven. Jeg vilikke benytte mig af den Forvirring, som hersker i Deres Conseils og har forledt Dem til Misgred. Havde De i Deres Note forlangt muelige Ting af mig, da havde jeg tilstaaet dem. De har forlangt min Vanære og kunde være vis paa mit Svar, Krigen er altsaa udbrudt imellem Os og Alliancen for stedst ophavet. Men hvorfor vil Vi lade vore Undersaattere myrde? Jeg tragter ikke efter en Seier, som vil blive kiøbt, med en Deel af mine Børns Liv. Begyndte jeg først min militære Løbebane og behøvede jeg at grue for Sla genes Ongefær, da vilde dette Sprog ganske være paa sit urette Sted. Sire! Deres Majestæt vil blive overvunden. Den kompromitterer Deres Dages Ro. Deres Undersaatters Existen, uden en Skygge af noget Paaskud. De er endnu uantastet, og kunne underhandle med Os paa en til Deres Rang svarende Maade. Inden een Maaned vil De underhandle i en anden Stilling. De har ladet Dem bevæge ved konstig beregnede og forberedede Opæggelser. De har ladet mig høre, at De ofte har gjort mig Tienester. Nu velan! Jeg vil give Dem det stør ske Beviis paa, at jeg erindrer mig disse Tienester. Det staaer nu til Dem, at redde Deres Undersaatter fra Krigens Ødelæggelser og Plager. Neppe er Krigen begyndt, før De kunne ende den; og det vil være en Handling, hvorfor hele Europa vilde takke Dem. Ville de give de opbragte Personer Gehør, som for 14 Aar siden vilde indtage Paris, og nu have indviklet Dem i en Krig og Offensiv Planer, der ere ligesaa ubegribelige: da tilføie De Deres Undersaatter en Skade, som De Deres hele øvrige Levetid ikke kan giøre god igien. Sire. Jeg har Jntet at vinde af Deres Majestet. Jeg har Jntet villet have af Dem. Denne Krig er upolitisk. Jeg indseer vel, at jeg i denne Skrivelse rører ved den enhver Souverain naturlige Delikatesse; men omstændighederne tilstæde ingen Tilbageholdenhed; jeg siger Dem Tingen, som jeg tænker den. Jøvrigt tillade Deres Majestæt at sige Dem, at det er let for hele Europa at indsee, at Frankrig er tre Gange saa folkerig og lige saa brav og krigersk som deres Majestæts Stater. Jeg har ingen grundet Anledning givet Dem til Krigen. Befael De hiin Sværm af ildesindede og ubetænksomme Personer, at tie med den tilbørlige Agtelse ved Synet af Deres Trone. Giv Dem selv og Deres Stater Roligheden tilbage. Finder De aldrig mere en Allieret i mig, saa skal De i mig finde en Mand, der blot før rer saadanne Krige, som mit Folks Politik giør uomgiængelig nødvendige, og intet Blod ønsker at ud se i en Kamp med Souverainer, som ingen Opposition have med mig, hvad Jndustrie, Commer; og Politik angaaer. Jeg beder Deres Majestæt, i denne Skrivelse allene at see mit Ønske efterat skaane Menneskeblod, og at svare en Nation, som i geografisk Henseende ingen Fiende kan være af min, den bittre Anger, at have givet øiebliklige Følelser, som saa let opkomme og igien forsvinde mellem Nationer, saa meget Jndpas. Iøvrigt anbefaler jeg Dem, min Hr. Broder, i Guds hellige og almægtige Varetæge. Min Keiserlige Leir i Gera den 12 Octb. 1806, Deres Majestæts gode Broder, Napoleon.