Adresseavis for Børn, 1779-08-18
Nu gik alle Disciplerne i Raad med hver andre, hvorledes de best skulle anvende Dagen til deres Fornøielse. Den ene foreslog det, den anden det, og længe kunde de ikke blive enige. En delig traadte den Discipel frem, som af de andre blev holdt for den klogeste, fordi han var den ældste, og gav et Raad, som skulde være det gieldende. ad os gaae udi næste Kroe paa Landet, saade han, enhver af os tage sine Ugepenge med, og saa vil vi lade bestille os nogen god Mad, Kyllinge Steeg, oplagt Mælk, Viin og Kage, og saa giøre os tilgode. Og naar vi saa har spiist, saa vil vi med vore øvrige Penge spille et rart Kortspil, som jeg skal lære Eder Dette Forslag blev antaget af dem alle, undtagen af Kleon. Han forestillede dem, at Viin var ikke got for unge Børn, og at spille Kort om Penge, hørte til de daarlige og farlige Fornøielser. Saa kan jo Du blive hiemme, eller gaae, hvor Du vil, sagde Anføreren for de øvrige, og begav sig med sine ligesindede Kammerater paa Veien. Kleon blev tilbage. Efterat han en kort Tid havde betænkt sig, besluttede han at skaffe sig en Fornøielse for sine en de Mai. Avis Ugepenge, som ikke skulde være saa forfængelig som hans unge Kammeraters Glæde, ei heller frygtes for at blive fortrudt. Han gik altsaa hen i en Boglade, og kiøbte sig en Bog, som hans Lærer saa ofte havde talt om og anbefalt dem at læse, og derefter forføiede sig ud af Porten. Her tog han Veien ud til den næste Skov lund, hvor han vidste, han ikke skulle blive forstyrret i sin Fornøielse; han satte sig under et skyggefuldt Træ, og havde en behagelig Udsigt over den frie Mark. Den herligste Egn laae lige for ham. Han saae Kornmarken, paa hvilken Høstfolkene gik og høstede, sang og var fornøiet. Han kunde næsten oversee hele Staden med alle dens Taarne og Spire. Søen præsenterede sig for ham med alle sine mange Skibe, som en bevægelig Skov. En Aae rindede forbie hans Fødder, og ikke langt fra ham saae han Hiordene græsse i den deiligste Eng. Kort alt hvad Øiet vil see af Behageligt paa Landet, det saae Kleon, og tabte sig ofte i de gladeste Henrykkelser. Endelig tog han sin Bog frem, og begyndte nu tillige at fornøie sit Hierte. Bogen afmalede Naturen med alle sine Skiønheder. Hans Forundring steeg til Henrykkelse, og han blev ofte saa varm om Hiertet af hellig Opløftelse til sin Skaber, at han lagde Bogen fra sig, og udbrød i de meest følelsesfulde Betragtninger. At skue Skaberens Underværke, at see dem ved Fornuftens Veiledelse endnu tydeligere, den kunde ikke andet end opvække de ædelste og helligste Tanker i hans unge Bryst. Det forekom ham ofte, som han saae Gud selv; han hørte Vindenes behagelige Viften, Fuglenes uskyldige Sang, Bækkens stille Raslen, og det var, som han hørte Guds Røst. Forundring, Henrykkelse, Ærbødighed og Kierlighed udpressede milde Glædes Taare af hans Øine. Med et kastede han sig paa sine Knæ, og udbrød i følgende hiertelige Opløftelse til sin Gud; Alt, alt, hvad jeg seer, hører og føler, overbeviser mig om, o min Skaber, at du er ligesaa god, som almægtig, og at du ikke en sker mere, end at see og gode og lykkelige. Jeg overgiver mig gandske til din faderlige Ledsagelse. Ol giør du mig god min Fader, saa bliver jeg vist baade lykkelig og salig. for Børn. Nu gik han omkring paa Marken imellem Høstfolkene, betragtede deres Arbeide, og bemærkede deres Glæde i deres møisommelige Forretninger; Nu begav han sig til Engen, hvor Qvæget og Faarene gik, og fornøiede sig over deres Munterhed, nu gik han ind i Lunden, og hørte paa Fuglenes Sang, betragtede Naturens forskiellige Vexter, og tilbad og priste den store Overherre, som uddelede saa mange Fornøielser og Velsignelser til Menneskens Børn, og nu satte han sig igien til at læse i sin smukke Bog Da det lakkede mod Aften, begav han sig paa Hiemveien med den fuldkomneste Rolighed og Sinds Fornøielse, og tænkte underveis kun paa, hvorledes han nu hver Dag vilde stræbe efter at giøre sig meere og meere behagelig for sin Gud. Endelig kom han hiem, spiste sin AftensMad, gik noget derefter til Seng, og efter en saavel anvendt Dag, nød den sødeste og vederqvægenste Søvn. Om Morgenen var han den første, som indfandt sig i Skolen. - Hvor ere de andre af Dine Kammerater, spurgte Læreren, J det samme traadte to af dem med nedslagne Øine og blege Kinder ind af Døren. Det blotte Syn var nok for at sige Læreren, at det ikke maatte henge saa rigtig sammen med ham. Hvad feiler Eder Børn, spurgte han; Er Eders Fornøielse i Gaar ikke løbet vel af Derpaa fortalte de med en Blanding af Undseelse og Fortrydelse følgende traurige Historie. (See samme i næste Blad.)