Viborger Samler, 1784-08-09
En Præstes Bøn i forrige Sekulum, Da han første Gang prædikede for sine Tilhørere. aasom jeg meeriteret og voceret af H. K. Majet. til fornemme Pastor og Præst udi dette petite Parochie formedelst min Conduite og store Forstand, som jeg ved Hans Majestets eget Liv Par ma for har viist mig heel ustraffelig, saa vil jeg herudi assurement vise. vise min Cavacito, saasom den, der sine Travailler, tont a fait bien har gjennemgaaet, og necessairement haaber for mit Point og Endemaal at være sansreprobre udi hvad for Affaires, jeg kunde være tiltalt, saa vil og hjem sige jer Canaille Peuble, hvad for en Methode og Maneet jeg vil bruge, den J best kan entendere og forstaae. Først vil jeg saa tont Doucement efter min eenfoldige durchtrængende Forstand forklare Texten, og siden med tout a cour trøste og remplir alle mine Tilhøreres Hierter, men de uandægtige og haardnakkede Dønner an Diable, og ikke holde mig det fortrydeligt at sige: Cette for et encore une for, hvis det saa skulle behøves; og siger jeg Eder, en fortto bei meiner Seele, om jeg ikke kan giøre eder salige, saa Diable Men porte, om nogen det kan giøre i Verden, und das ist wahr. Men det siger jeg eder, som noget J forstaae. Dog før vi os nærmere til vort Evangelium proterere, og det finerement comecere, saa ville vi først prosternere os paa vores Knæe og læse et andægtigt og spirituel Notre pere &c. Den rette Maade at plante Gran=Træer. (Forfattet af en Nordmand, H., og indført i Bibliothek for nyttige Skrifter, Aar Da a ikke enhver eier benævnte periodiske Skrift, har man troet at giøre vore Læsere en Fornøielse med at gjøre dette Stykke videre bekiendt, som især kunde tiene dem til Nytte, der have Heeder og skarp Jord liggende øde, og ønskede dog at drage nogen Nytte af denne til Avling ufrugtbare Jord. Al Slags Gran forplantes ved Sæd, hvilken indeholdes i haarde, træcagtige og kegelformige Tappe(paa Norsk Hongler). Disse maae samles om Vinteren; thi saasnart Foraars Varmen begynder, aabne Skallerne sig, og Sæden falder følgelig ud. Den bedste Maade at faae Sæden ud af disse Tappe, hvilke ere meget tætte, er, at lægge dem for en gelind Jld, der giør at Frøehusene aabne sig, og da kan man lettelig udtage Sæden. Dersom disse saakaldede Hongler forvares heel og holdne, bliver Sæden god i nogle Aar. Den sikkerste Maade derfor at bevare Sæden, er at lade den forblive i sin Tappe, indtil den Tid man vil udsaae den. Dersom Honglerne henlægges paa et varmt Sted om Sommeren, aabne de sig og Sæden falder ud; men dersom de ikke ere udsatte for alt formegen Varme, holde de sig vel i mange Aar, og beholde deres naturlige Tethed og Haardhed, da det er befunden, at Sæden, som har været udtagne af 7 Aars gamle Tappe, haver voxet meget vel. Den Den bedste Tid at udsaae Granfrøet er enten sidst i Martii Maaned eller først i April. De for Granen beqvemmeste Plantesteder, ere enten Høie eller Bierge, der have en sandagtig Jordart, eller og tørre og sandige Heder, hvor den ganske vel voxer. Naar Frøet er saaed, maae Stedet bedækkes med et Garn for at holde Fugle ude; thi ellers vil disse, naar Planterne begynde at spire og sætte Kroner, hugge dem af og ødelægge dem. Naar man ikke har Forraad af Frøe til Udsæd, kan man faae det i Kasser eller Potter fyldte med let leeragtig Jord; disse maae man flytte fra et Sted til det andet efter Aarets Tider, men dersom man vil saae en Mængde af Frøe, der udfordrer et stort Stykke Jord, maae man vælge et mod H. sten eller Nord Ost beliggende Stykke Mark, hvor de unge Planter kan være beskyttet for Soelen, hvis Hede er meget skadelig for dem. Frøet derfor som saaes i Kasser eller Potter, bør sættes paa skyggefulde Stæder, men ikke under Træer. Naar Planterne opspire, maae de holdes bestandig reene og fri for Ugræs, og naar tørt Veir indfalder, maae man forfriske dem med noget Vand, hvilket vil meget befordre deres Vert; men dette der skee med megen Varsomhed; thi dersom manman paa engang giver dem formeget Vand, skyller dette Jorden fra Roden paa den spæde Plante, slaaer den omkuld og fordærver dens Stængel eller Stilk. Dersom man alt for ofte vander Planterne, vil det medføre samme Uleiligheder, saa at hvis Vandingen ei skeer med megen Forsigtighed og Skiønsomhed, er det bedst, aldrig at vande dem, men allene at sætte dem i Skjul, for Soelen. Kommer Planterne for tæt op, er det got at man i Begyndelsen af Julii Maaned, fortynder dem. Planterne, som af Jorden opdrages, maae da plantes igien paa andre dertil forhen indrettede Steder; thi saasnart de ere optrækkede, maae de igien sættes, at ikke deres spæde Rødder paa denne Aarets Tid skal fortørres og fordærves. Dette Arbeide ber foretages, om muligt, i skyet eller regnagtigt ; thi da kan man desbedre trække Planterne op, uden at skade Rødderne, saa at de snarere kan skyde nye Skud igien; men skulle der indtresse klart eller tørt Veir, bor Planterne daglig bedækkes med Matter mod Solens Herde, og undertiden lidt efter lidt forfriskes med Vand. Naar man tager Planterne op, maa der bruges al Forsigtighed, at man ei beskadiger Rødderne paa de i Plantagen tilbagestaaende Planter. Dersom Jorden er haard, bør Plantagen nogen Tid. Tid førend Planterne fortyndes, vel vandes, for at giøre Jorden blød og løs. Men bliver Jorden tør, efterat Planterne ere optagne, er det meget tienligt, at man vel vander den, paa det at den løse Muld kan falde vel til de tilbagestaaende Planters Rødder. Dette maae skee med saa megen Forsigtighed, at hverken Vandet skyller Jorden fra Planternes Rødder, eller slaaer Planterne ned. Det er bedst at sætte Planterne radeviis, og give enhver Plante 4 til 5 Tømmers Afstand fra hinanden. Planterne forblive i Planteskolen omtrent et Aar. Naar den milde Foraars Luft begynder, er det Tid at forplante dem. Jo yngere Planterne ere, jo bedre slaae de an ved Omplantningen; thi endskiønt nogle Arter Gran udfordre større Alder, førend de omplantes; saa har man dog erfaret, at unge Planter, plantede paa een og samme Tid, som de Ældre, have i faa Aar voxet dem over. Der er og en Fordeel ved at plante dem unge, saavel forat svare de Omkostninger, som de dertil fornødne Pæle udfordre, som og for den megen Vanding, som store Planter behøve. Jeg har ofte seet Plantager af adskillige Arter Gran, besatte med Planter af 6 til 7 Fods Høide, og paa samme Tid andre af 1 Fods Høide plantede imellem de første, der inden 10 Aar vare bedre Træer, end de gamle Planter, og meget frodigere i deres Væxt; men dersom Jorden, hvori de bestandig skal forblive, kan ei tilberedes til den bemelte Tid, bor Planterne tages ud af Bederne og sættes i en Plante=Skole, hvor de bør staae 2 Aar, men ei længere; efterdi det er meget voveligt, at forflytte disse Træer, naaar de blive ældre. Den beqvemmeste Tid at omplante Granen, er omtrent sidst i Martii Maaned, eller i Begyndelsen af April, just førend de begynde at giøre Skud; thi endskiønt den Norske Field Gran, og nogle af de haardeste Arter kan omplantes, førend Sneen om Efteraaret falder, især om de ere voxne i tung Jord, hvor fra de kan optages med en god Deel Jord omkring deres Rødder, er det dog ei raadeligt, da man har seet, at det har sine slette Følger, men de, som forfløttes om Foraaret, døe sielden ud. Dersom disse Træer plantes paa aabne og frie Steder, bør de sættes vel tæt til hinanden, at det ene kan beskytte det andet, og naar de have voxet faa Aar, maa endeel af Planterne omhugges, for at give Plads for de øvrige at voxe; men dette bør gradeviis sættes i Værk, at ikke Plantagen skal paa engang alt for meget aabnes, og Luften derved faae alt formeget Raaderum imellem de tilbagestaaende Træer, hvilket vil standse deres Væxt. (Meere følger. Jndfald.