Berlingske Tidende, 1832-03-22
Paris, den 13de Marts. Fra Toulon meldes, at en Skærmydsel imellem Carlisterne og Patrioterne har fundet Sted den 6te d. M., i Bansset, tre Lieues fra denne Bye. Alleslags Vaaben anvendtes. Adskillige af de Stridende bleve saarede og Nogle dræbte. De Saaredes og Dræbtes Tab vilde være blevet meget større, dersom ikke det femtende Linieregiment, som just marscherede igjennem Egnen, var kommet til og havde gjort Ende paa Striden. De Papirer, som man fandt hos den Carlistiske Agent, GrevFloirac, havde adskillige anseete Personers - blandt andre GrevRividres og Hr. de Maistres - Fængsling til følge. J Ovrigt ere baade hine Papirer og Aarsagerne til disse Fængslinger af en dobbelt Beskaffenhed. Nogle staae i Forbindelse med en Carlistisk bestyrende Committeed, hvis Organisation man ved denne Leilighed har opdaget. Denne Committee danne Partiets anseeteste Mænd, men den var ikke indvillet i denne Sammensværgelses Complott. Sammensværgelsen gik ud fra en af det Carlistiske Parties Fractioner, som har en betydelig Jndflydelse paa den exilierede Kongelige Familie og havde fra et af dennes Medlemmer erholdt 6000,000 Fr. til hiin Plan. Men Udførelsen, faldt i subalterne Hænder, derfor bleve Penge deels bortødstede, deels saa uklogt anvendte, at endog en Mængde Politiespioner blev dragen ind i Hemmeligheden. Det Carlistiske Parties egentlige Hovedmænd havde vægret sig ved at tage nogensomhelst Deel i denne Plan, thi de følte tilfulde, at en Forbrydelse, et Mord paa eet eller flere Medlemmer af den regjerende Familie, umueligen kan være Midlet til at tilbagebringe den fordrevne Konge familie. Der hører al den Forblindelse og al den rasende Liden, skabelighed, som charakteriserer Carlisternes Minoritet, til at fatte en saa afsindig Plan og indbilde sig, at Andet end Republikens Proclamation kunde følge paa et Kongemord. Et Brev fra en tydsk Videnskabsmand i Paris, dateret den 2den Marts, indeholder følgende lunefulde Skildring af Simonisternes Daarskab. Det maa man tilstaae: der gives ingen amusantere Religion end den St. Simonistiske. Præsidenten for Ministerconseilet, Hr. Casimir Perier, lod vel Salen. paa Gaden Taitbout lukkes, hvor en af Sectens Præster, Hr. Barraut, ved sine Prædikener om den ny Christendom" (saaledes kalder den i blasphemerende Vanvid St. Simonismen) i hvilket han indmængede saa meget Hjertebrækkende om - den gamle og den ny Historie, om Lord Byron, om Don Juan og om Othello, at de sentimentale Damer maatte græde; men Hr. Perier mægter ikke at forbyde Simonisternes Pave, Hr. Enfantin, hver Torsdag Aften, at indbyde nogle Hundrede Personer til en "Aftenunderholdning, hvor det gaaer langt lystigere til end i Conventikelsalen paa Gaden Taitbout. Sidste Tors dag f. Ex. vare over Fem Hundrede Personer i tre store, skjønt møblerte, af utallige Krystallamper oplyste Sale i "Pav, Enfantins Huus. Trængselen blev omsider saa stor, at hverken Salene, Forsalene eller Pavens egen Stue, kunde rumme alle dem, som strømmede did ; en Mængde Deputerede, smukke Damer, berømte Lærde og Konstnere deeltoge i denne Soirke. Der herskede en høist ugeneret Tone, saa ugeneret, som man selv i Frankrige sieldent finder den. Gjæsterne - virkelige eller foregivne Simonister - indlode sig uden Omstændighed i ivrig Samtale med hverandre, de musikalske Damer sadde sig ved Klaveret, spillede og sang; en Violinconcert blev improviseret, og inden man anede det, begyndte Selskabet at dandse. Herrerne vare klædte i himmelblaa Kjoler - thi den himmelblaa Farve have Simonisterne foretrukket for alle andre; Damerne blottede deres Yndigheder vel noget meer, end strænge Begreber om qvindelig Blufærdighed billige. - Saaledes svingede Præsterne og Præstinderne i det høiere Collegium" (en af Sectens Phraser) omkring med hverandre i hvirolende Ecossaiser. Hvilken Sect har ved saa lykkelige Martyrer. - Medens fortryllende Sopranstemmer, talede om, Haab og Kjærlighed og salige Længsler, og den larmende Dandsmusik lød, henvendte jeg mig i et Sideværelse til Pav Enfantin, der ikke dandsede med, og bad ham om at forklare mig den ny Moral, om hvilke han har udgivet en Broschure og Expaven Rodrigues en Protestation. Er det da sandt - spurgde jeg ham - at De vil indføre temporære Ægteskaber, og at De tillader Sectens Præster og Præstinder, Jndgreb i Ægtefolks Rettigheder, Enfantin søgde at forklare mig Sammenhængen. Nyelig kom nemlig i Paris Ægteskabskilsmisse paa Bane. Catholicismen forbyder disse; Catholicismen er ifølge det forbedrede Charte den Religion, hvortil de fleste af Frankriges Jndvaanere, bekjende sig, og Frankrige vil nu ved en ny Lov tilstede den. Hvad skulde nu den ny Troe, St. Simonis men, i denne Henseende fastsætte, Enfantin bemærkede, at det var nødvendigt, ogsaa at erfare Qvindens Mening om et Anliggende, der angik hende ligesaa meget som Manden. Men at hun ikke skulde undsee sig ved en aabenhjertig Erklæring, saa havde Pav Enfantin foreslaaet, "at den hidtil gieldende Moral indtil videre skulde betragtes som ophævet, ikke i Livet selv, men i Theorien; ikkun da kunde Qvinden, uden at rødme, erklære sig" (Denne Snak skal disculpere de Jagtbare Mænd, der føre deres Koner og deres Døttre ind i et Selskab, hvor man efter de ministrielle Blades Forsikkring morer sig med Orgier, Simonisternes Hensigt er, i det Utopien, som de ville stifte, at inddrømme Konerne samme Andeel i Statsbestyrelsen, som Mæn denne. Med den Process, som er anlagt imod Simonisternes Sect (hvis farlige Tendents meer og meer udvikler sig) var den Ministeriets Agt, at faae de Embedsmænd udforskede og afsatte, der havde underskrevet denne ny Christendoms" Statuter; en Hensigt, som det neppe vil opnaae, thi de af Sectens Medlemmer, der staae i nogetsomhelst Forhold til Regjeringen, have ikke underskrevet, men ere blot stiltiende den ny Troes Tilhængere. - Ogsaa Chateaubriand har man søgt, at omvende. Man sendte en Missionær til ham; Chr. hørte taalmodig paa dennes Snak, og førte ham ud i Gaarden, hvor en Hane gi imellem sine Høner. See, sagde Ch., denne Hane er den rette St. Simonist, London, den 13de Marts.