Aalborg Stiftstidende, 1835-08-01
Atter i Norden gjenfødes. Blomsten skal vinde sig kjærlig om Staal, sk. Klippen af Solen opglødes. Jkke da mægter vel Øst eller VestGotalands Kæmpe at fælde. Mindes han Julens den hellige Fest, Staaer han som Nordenlands Fielde - Under Navn af A. Nielsen, gav daværende Secretair, nu Statsraad og dansk Generalconsul i Norge, Andreas Chr. Gjerlev. Nordens Gjenforening. Et Ønske til det svenske Folk i Anledning af forestaaende Rigsdag den 23de Juli 1810, med det Mottol af Tacitus: Non alind discordantis patriæ remedium esse, quam ut ab Uno regatur at der er indtet andet Lægemiddel for det uenige Fædreland, end at styres af Een. Han viste deri, at kun ved Nordens Forening kan dets Uafhængighed, Selvstændighed og 1 Lykke værdigen hævdes. Prof. Rübs, som da opholdt i sig i Kjøbenhavn, leverede et Flyveskrift. Uden Mærke udkom: en dansk Mands velmeente Opfordring til det 1 svenske Folk, og Noget og Ørebroes Rigsdag, Julius 1810. Endelig skrev jeg, under Navn af Candidat i Philosophien J. N. Jürgensen, som af Tysk oversat: En Verdensborgers Stemme i et stort Anliggende." Dette Ark bar Form af en Tyskers Brev til en Svensker. Efter et Blik over Noget af det i meget Lysende i Frederik den Sjettes Styrelse fra en ny Tronfølger skulde vælges for Sverrig. Den ng paa søgte jeg at vise, hvorledes Skandinaviens Broen derfolk havde, ifølge baade Pligt og Klogskab, kun pril Et at vælge: at forene sig. Sandheden heraf er friskjendtes længe af Mange. Det bevidne baade det sel kalmarske Union og Begivenhederne i Anledning af i den svenske Rigsdag 1743. Enkeltstaaende, skregetjeg, ger hver af de tvende skandinaviske Stater sva- et Rov for en lysten Erobrer. Hvad hjælper det hed at snakke og Ret, naar man ikke kan drive den igjenanem. Man maa gjøre sig stærk, stærk nok til den kraftfuld Modstand i Nødens Tid. Men - ikke gives der et tilstrækkeligt Middel hertil, uden enten al Forbindelse eller Forening. Forbindelse giver kun upaalidelig Sikkerhed, aldeles ingen: der er tille en Frelse uden en Forening. - Men ogsaa udenfor de lig egentlige politiske Hensyn tale vigtige Grunde for et Sammensmeltningen. Hvilken rig Kilde til almindelig Velstand vilde det ikke give, naar alle 3 nordiske sig Rigers Agerbrug og Skovdyrkning og Bjergværks ten drift samledes under een Styrelse. - Ogsaa Finantgiserne vilde det baade, ognu - Oplysning, Videnskaber, Kunster. Selv hvad ellers lagde Hindring for den Nationalforening finder ikke Sted. Skanding. i verne have Alle en Religionsbekiendelse, ere af een Stamme, besidde eet Modersprog. Til Alt dette kom den Fyrstes Egenskaber, der allerede med saa al meent bifald bar den ene skandinaviske Krone, Menneskevennen, saa sluttede jeg, Hver den, der stønsker alle Skandinaviens Stater lige Lykke og Hæder, kan intet sødere Haab nære, end det, snart at modtage Tidenden om Sjette Frederiks Udkaarelse til i Tidens Fylde at være det hele, det stolte Skandinaviens Behersker. Med Statsraad Olsen reiste jeg til Stockholm. Vi havde alle de udkomne Skrifter med. Underveis mødte vi den aabtineste Fængsomhed for Jdeen. J Norksping blev i i Klubben Foreningens Skaal drukken. J Stockholm o vidste vi at vinde Manges Deeltagelse. Den Vigtigste var min Ven fra Lund, den kongelige Bibliothekar Wallmark, som, forhen Huuslærer hos Minidester Engestrøm, endnu var en Yndling af ham. 3 i Wallmark udarbeidede da ved Hielp af de fra Dang mark medbragte Skrifter og indførte i sin, som det thed, halvofficielle Journal en Afhandling om Foreeningens Gavnlighed. Secretair Granberg oversatte et paa Svensk Sneedorffs i Skandinavisk Museum optagne Tale og samme Gienstand. Og Bibliothekaseren, Cancellieraad Malmstrøm, oversatte fra Tysk en sk Udsigt over Frederik den Sjettes Jid som Kronprinds, hvilken jeg besørgede ind i Stockholmsposten; thi vi Malmstrøm, mere ræd end Wallmark og Granberg, et vilde ikke udsætte sig for Mishag af en anden Tron af følger, om vor Konge ikke blev valgt. Wallmark og Sverrigs virksomste Literatorer og en frisindet Politiker, god Filolog og Smagsdommer, men i Krig, med den nye Skole, hvilken han maaske misdømte, ligesom han af den blev misdømt. Endelig var han den bedste Ægtemand, Huusfader og Ven. Granberg havde gjort sig hæderligen bekjendt ved nogle Arbeider i den skandinaviske Historie, hvoriblandt Calmarunionens Historie, og Gustav den Fierdes sidste Regjeringsaar, oversat paa Dansk ved Rabbek. Af andre Mænd gjorde Olsen og jeg Bekjendtskal med den russiske Ambassadeur, General von Such1teln, forhen Mathematiks Professor i Leiden, hos hvem der altid stode Converter for os, Stockholms Gouverneur, Hermann von Unnas Forfatter, den og saa som Tonekunstner udmærkede Skoldebrand, og den danske Gesandt von Dernath, som virked, mere mod, end for Foreningen. Jeg skrev til Erkebiskop Lindblom og Hofjunker Silfverstolpe i Ørebro. Den første gav idet mindste et venligt Svar. Alt troedes i Stockholm at gaae godt, da vore Venners Raad bestemte os til, haabefulde at vende tilbage. Men, kort efter Hjemkomsten til Kjøbenhavn, fik jeg Brev fra Stockholm, at om Formiddagen, jeg troer den 20de August, var af den hemmelige Committee i Ørebro den regjerende Hertug af Augustenborg valgt, men at dette Valg, ifølge let Snarbuds Ankomst fra den svenske Gesandt i Paris, endnu samme Eftermiddag omstyrtedes, da Prindsen af Pontecorvo blev kaaret til Tronfølger. Saaledes forsvandt dengang Leiligheden til Skadinavidens Forening. - Jeg høstede af min Reise, næst Gjensynet af gamle Venner: Wallmark, Leungren, Ruthstrøm, og Forbindelse med nye: Granberg, Agrell og Fl., ingen anden Frugt end en Jrettesættelse af Moltke, fordi jeg ved von Dernaths Bord, skulde, da nogen yttrede, at Sverrig vilde tabe sin Constitution, have sagt, at tvertimod vilde maaske Danmark faae det at takke for Constitution, hvilke vistnok i alle Tilfælde var rigtigt svaret."De udvandrende Europæere og Beboerne i Nordamerica.