Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-01-08
En psycologisk mærkværdig crimine Tildragelse. – J Astafiords Tinglang i Finmarken foregik i Mai Maaned 1812 følgende Begivenhed, som, foruden at bære Præg af de Menneskers særegne Caracteer blandt hvilke den tildrog sig, tillige, i mere end een Henseende er psycoldgisk mærkværdig. - Ved Midsommers Tid i Aaret 1809 nedkom til Finmarken en Lap fra det tilgrændsende svenske Lapland, der havde en da 10 Aars gammel Dreng, ved Navn Gabriel Jsachsen, med sig. Denne Dreng falbød han til en Mand paa Gaarden Lavig i Astafiords Tinglang, navnlig Johannes Jensen, der, skjønt han aldeles intet kjendte til Drengens Familie-Forhold, og uagtet hans Huustroe dermed yttrede sig misfornøiet, af kjøbte Lappen Drengen for 8 Rd., i den Hensigt, som han, efter sin under den af det Offentlige seenere mod ham reiste Sag udtrykte sig, at giøre et Menneske af Drengen. Lappen reiste tilbage til Sverrig. Johannes Jensen tog sig derpaa af Drengen, som om han havde været hans eget Barn, og lod ham intet savne af hvad der hørte til hans Livs Nødvendigheder, og, saaledes som Levemaaden i hiin Egn medfører det, til dets Beqvemmelighed, hvilket ligeledes var Tilfældet med hans Hustroe, uagtet den af hende med den sluttede Handel viiste Misfornøielse. - Det varede imidlertid ikke længe, førend Drengen begyndte fra saavel sine Pleieforældre som alle Naboerne at bortstjæle Madvare, uanseet at han hiemme blev forsynet saaledes med Mad og Drikke, som det efter hans Alder maatte ansees at være nødvendigt. Da de mod ham derfor anvendte Revselser intet frugtede, og den svenske Lap, der havde overladt ham til Johannes Jensen, Aaret efter kom ned til Finmarken, overlod denne igjen Drengen til Lappen, for at føres tilbage til sit Fødeland. Jmidlertid undveg Drengen, der havde kundet Opholde: i Finmarken behageligere end hjemme i sit Fødeland, ved given Leilighed, da man passerede Fielden mellem Norge og Sverrig, og løb tilbage til Finmarken, hvor han et Aars Tid tjente hos en Mand i Egnen af sit forrige Opholdsted, af hvilken han, da han ogsaa her yttrede sin vante onde Tilbøielighed, bragdes tilbage til Johannes Jensen. Denne sørgede strax for at Drengen kom i Tieneste hos en anden Mand i Astafiords Tinglang; men fra denne deserterede han, efter flere gjentagne Tyverier, der altid udsvedes paa Madvare, i Efteraaret 1811. Fra den Tid opholdt han sig, paa forskjellige Steder, i Egnen, hvor han ved oftere gjentagne, endog undertiden paa en voldsom Maade udøvede, Tyverier paa Madvare, gjorde sig saa bekiendt, at næsten enhver vidste af Erfaring at tale om ham. Endelig begav han sig igjen i Marts Maaned 1812, paa en Tid da Johannes Jensen ikke selv var hiemme, til dennes Bopæl, hvor hans gamle Pleiemoder modtog ham og forsynede ham med alt nødvendigt, men dog derhos ansaae det raadeligt, for Sikkerheds Skyld, at indsperre ham paa Loftet. Dette var imidlertid forgjeves, de Drengen, strax anden Dag, vovede et, ei ubetydeligen farligt Spring fra Loftet ned i Gaarden, der lykkedes, hvorpaa han gjorde en Tour i Omegnen, og, efter at have gjæstet flere af Naboernes Spiskamre, igien indfandt sig paa Lavin fortærede hved man tilbragte ham, foruden alt hvad han iøvrigt paa sin Omflakken tilvendte sig, og fortsatte denne Levemaade i nogen Tid, da Johannes Jensens Hustroe selv frygtede for at anvende strængere Forholdsregler mod ham, og allene, naar han kom hjem, lukkede ham inde paa Loftet, hvilken Arrest han, rimeligen i Bevistheden om hvor godt han, naar han vilde, kunde bryde den, ogsaa aldrig modsatte sig at taale. - Johannes Jensen, der, som Levemaaden i Finmarken medfører det, havde været fraværende paa Fiskerie, kom imidlertid hjem, paa en Tid da Drengen var ude Dagen efter kom en af Naboerne, der havde erfaret hans Hjemkomst, og bragte Drengen, hvem han havde grebet i et Madtyverie, samt forlangte Erstatning af Jensen, som den, der, ved at tilforhandle sig Drengen, havde givet Anledning til at Folk Omegnen ofte saaledes vare blevne bestiaalne. Samme Klage og Fordring til Johannes Jensen gjentoge i føie Tid alle Egnens Folk, fra hvem Drengen, efterat han havde igjen tyet til Lavig, havde stiaalet. - Johannes Jensen, lige keed af Naboernes Besøg og af den, hvis Opførsel havde anlediget disse, besluttede endeligen, da han saae han ikke var istand til, hverken at afvænne Drengen med at stiæle, eller at indspærre ham tilstrækkelig, at bringe ham hen til Stedets Lehnsmand, der boede paa Gaarden Selsæter, en Miil fra Lavig. Da han, samme Dag han havde fattet dette Forsæt, for at giøre Reisen, der maatte skee til Vands, tillavede sin Baad, yttrede hans Pige Lyst til at tage med, da hun, som hun sagde, havde et Ærende i en Gaard, navnlig Havnvigen, paa Veien til Selsæter. Hendes Hosbond tog derfor hende med, og afseilede de saaledes selv tredie fra Lavig. Da de vare komne noget ud, fortalte Pigen, for hvem Johannes Jensen udlod sig om Hensigten af hans Reise, at hun havde hørt, at Lehnsmanden for Tiden ikke skulde være hjemme, men have foretaget en Reise til Tromsøens Kjøbsted. Paa hendes Hosbond, syntes, som Pigen derover har forklaret, ma Efterretning ikke at giøre, noget Jndtryk, men han satte hende, efter Bestemmelse, i Land ved Havnergen, paa det hun, til hans Tilbagekomst, der kunde rygte, sit Ærinde, Efterat Pigen, med hvem Johannes Jensen selv anden hidtil havde roet Baaden, havde forladt dem, sagde denne til Drengen, der ei var underrettet om Reisens Hensigt: at han nu maatte tage den ene Aare. Efterat man allerede var seilet Lehnsmands Gaarden Selsæter forbi og kommet en Gaard ved Navn Dyrstad Sigte, spurgte Johannes Jensen, der siden Pigen var sat i Land, havde siddet aldeles tans, Drengen, om han var fornøiet med at han nu tog og kastede ham i Søen, hvilket Spørgsmaal han tvende Gange gjentog. Da herpaa imidlertid fra Drengens Side intet blev svaret, reiste han sig op, tog denne om Livet, satte sig ned i Baaden og dykkede ham, med Hovedet til Skuldrene, ned i Vandet. Efter Borgerv. - Forts.)