Jyske Efterretninger, 1813-09-12
Indenlandske Efterretninger. (Af samtlige Danske Aviser, samt Udg.) Efter saa mange og store Fornærmelser, hvormed den svenske Regiering i lang Tid har ægget Tvillingrigerne, er der endelig ogsaa udbrudt aabenbar Feide imellem disse to Nabostater, og følgende Deklaration udstædt fra den danske Regiering. Fra den Tid, Freden mellem Danmark og Sverrig var sluttet i Jønkoping, har Hs. Majestæt oprigtig og uafladelig bestræbt Sig for at vedligeholde Venskab og god Forstaaelse med dette Naborige; men har tillige ikke kunnet dølge for Sig Selv, at den svenske Regiering, langt fra at befieles af samme Aand, kun alt for ofte har givet Beviser paa et modsat Sindelag. - Ved hiin Fred havde Sverrig forbunden sig til, at bortfierne Dannemarks Fienders Krigskibe og Krydsere fra sine Kyster. De vedbleve imidlertid ei alene at anholde danske Skibe tet under den svenske Kyst, men toge dem endog i svenske Havne. Den danske Regierings gientagne Besværinger over det Tab, som derved tilføiedes Danmark og Norges Handel, bleve sielden besvarede, aldrig afhiulpne. Den svenske Kyst i Kattegattet forblev saaledes efter Freden i den samme siendtlige Stilling, til Dannemarks Skibsfart, hvori den havde været under Krigen. Krigserklæringen, som den svenske Regiering lod sig formaae til at udstede mod England, frembragte i den Henseende aldeles ingen Forandring; og, efterat Freden igjen var sluttet med Storbrittannien, udbredte Faren for den danske Skibsfart sig over hele den svenske Kyst. Den danske Søemand kunde haabe, under et venskabeligt Naboelands Kyster, at være betrygget mod Overfald og Opbringelse. Han maatte troe, at en Regiering, der ikke sielden brammer med Frihed og Selvstændighed, vilde, for sin egen Værdigheds Skyld, hævde sine Terriorial=Rettigheder mod enhver Fornærmelse. Men han fandt sig skuffet i sin Forventning, naar han i Farens Øieblik søgte beskyttelse og Redning paa svensk Grund, hvor Fiendens bevæbnede Fartøier ubehindrede ventede paa deres Bytte. Berøvet sin Eiendom og ofte forfulgt af Fienden, endog op i Landet, kunde han blot beklage sit Tab, men maatte tillige føle en billig Harme over Nabolandets Uvirksomhed i at beskytte sine Kyster. - Den Bestemmelse i Fredstractaten, at al Eiendom, tilhørende begge Staters giensidige Undersaatter, der ved Krigens Udbrud var lagt under Beslag, skulde friegives, blev fra Danmark Side iværksat uden Ophold og med den strængeste Nøiagtighed. Derimod tilbageholdes endnu fra den Tid flere danske Undersaatters Eiendomme i Sverrig. De ofte fornyede Reklamationer og sammes Udlevering, eller Erstatning for Værdien, have kun tilveiebragt intetsigende Udflugter eller Løvter og Godtgiørelse, som man hid til forglæves har haabet at see opfyldte. - Men Sverrig lod det ikke forblive ved disse Beviser alene paa sit uvenskabelige Sindelag mod Dannemark. - J Regyndelsen af forrige Aar sluttedes mellem det svenske og russiske Hof et Forbund, der siden blev stadfæstet i Aabo, og hvorved Sverrig erholdt Forsikkring om Ruslands Bistand til at udføre den allerede lagte Plan, at bemægtige sig Kongeriget Norge. Til samme Hensigt blevet lignende Forbund senere hen sluttet mellem Sverrig og Storbrittanien. - Førend man imidlertid skred til aabenbare Fiendtligheder, vilde man ikke lade lempeligere Midler uforsøgte. - Ved listige og troløse Bekiendtgiørelser, som fra Sverrig bleve Tid efter anden indsendte til Norge, søgte man at friste dette Riges Jndbyggere til at unddrage sig fra deres retmæssige Arvekonges Herredømme. - Paa samme Tid blev et stort Antal Skibe, som for den danske Regierings og adskillige Privates Regning efterhaanden afgik med Kornladninger til Norge, tilbageholdt i svenske Havne, hvor de havde søgt Tilflugt, deels formedelst Storm og Søe skade, deels for at undgaae fiendtlige Krydsere. Alle Forre stillinger, som bleve gjorte mod denne voldsomme og for Norges Indbyggere grusomme Foranstaltning, vare aldeles frugtesløse. Den ligesaa haanende, som paa disse Kornladninger uanvendelige, Forevending, "at Kornudførselen fra Sverrig var forbudt", var det eneste Svar, som fra Sverrigs Side blev givet. Hensigten med at hindre Korntilførsel til Norge var umiskiendelig. Nordmanden skulde ved Hungeren tvinges til at underkaste sig Sverrigs Herredømme. - Stolende paa sine mægtige Allierede, bluedes den svenske Regiering end ikke ved at giøre Hs. Majestæt det Forslag, at afstaae Norge, imod at erholde andre Lande, hvoraf Sverrig ikke er i Besiddelse, og hvorover det lingen fri Raadighed har eller kan vente. - De nu den svenske Regiering hverken ved bedragelige Forslag, der ofte va 4re forbundne med Trusler, eller ved sine gientagne Forsøg, paa at friste Nordmændene til Utroskab og Frafald, kunde naae sit Maal, lagde den sin Misfornøielse for Dagen, ved nat ophæve de ministerielle og Handelsforbindelser mellem begge Stater. Man paalagte Hs. Majestæts cher, d'Asteres Stokholm at begive sig bort, og den herværende svenske Nission blev tilbagekaldt. Den danske Generalconsul blev ligeledes bortviist fra Gothenborg. - Kort Tid derefter afbrød den svenske Regiering al Samfærsel mellem begge Sta ler. - Sverrig havde saaledes allerede tilintetgjort enhver venskabelig Forbindelse med Danmark. Adgangen til de svenske Sta ler var sperret for enhver dansk Undersaat. Man gik nu vi hire: Den sædvanlige og ved Tractater sikkrede Postgang hellem Danmark og Norge giennem Sverrig blev standset. Man forbød svenske Skibe at betale Øresunds Told, hvortil Hs. Majestæt, ifølge de ældre Tractater med Sverrig, der paa nye ere stadfæstede ved Fredsslutningen i Jønksping, har den upaatvivleligste Ret. - Dog - ikke nok, at svenske Skibe paa denne Maade fritoges for den Forpligtelse at klægge Tolden i Øresund; svenske bevæbnede Fartøier have dog med Magt hindret andre Nationers Skibe fra at klatre ved Øresunds Toldkammer i Helsingøer. - Endelig har i svensk Søofficeer skriftlig erklæret til den Kongel. Gouserneur paa Bornholm, at have Ordre til at opbringe alle Skibe under dansk Flag, og at hindre Samfærselen mellem Christiansøe og Bornholm. Ogsaa er en Kongelig Søeoffiker kort Tid derefter, paa sin Reise fra Bornholm til Kiøenhavn, i aaben Søe bleven anholdt af en svensk Brig, og skagt til Østad, hvorfra han endnu ikke er kommen her tillige - Efterat den svenske Regiering paa saa mange Maaer ei allene har tilsid sat enhver naboelig Pligt med Dan bark, og ophævet alle de Forbindelser, der sædvanligviis fin Sted mellem Naboer og Stater, der leve i god Forstaalse med hinanden; men endog aabenbarligen brudt Fredenkellem begge Riger, deels ved at tilføie de Kongelige Unkrsaatter betydeligt Tab, og end mere ved at indgaae Forindelser med Kongens Fiender, som sigte til at underkaste i Kongeriget Norge, seer Hs. Majestæt Sig, skiønt ugieren tvungen at gribe til Vaaben, for med Magt at afværdale videre Fornærmelser af en Regiering, der alt længe har udøvet Fiendtligheder mod de danske Stater og de Kongelige Undersaatter. - De udforderlige befalinger i den Henseende ere allerede udstædte til Hs. Majestæts Søe= og Landmagt. - Aldrig var en Forsvarskrig retfærdigere. Aldrig har nogen Regiering med større Langmodighed og Overbærelse dvælet at anvende Vaabens Magt, for at hævde Ste tens Sikkerhed og værne om Undersaatternes Eiendom. - Kun Rødvendigheden har kunnet bevæge Hs. Majestæt til en Beslutning, der strider mod Hans Hiertes Følelser. Men disse maae vige for den høiere Pligt, at beskytte de Ham af Forsynet betroede Stater og Undersaatter mod ufremæskede og trolløse Angreb fra en Regierings Side, hvis stendtlige Planer mod Danmark ere hele Europa bekiendte. - Hs. Majestæt, der altid med Tryghed stoler paa sit elskede Folke urokkelige Troskab og Hengivenhed, har ikke villet tilkiøbs Sig en haanlig og usikker Fred ved Offeret af Sine troe og tappre Nordmænd; men Han ønsker intet heller, end at den svenske Regiering, ved at erstatte det Tab, der er bleven Hs. Majestæts Undersaatter tilføiet, og ved at antage og følge fredelige Grusidsætninger, vilde give Anledning til, at den gode Forstaaelse mellem begge Nationer, der tiener til deres giensidige Fordeel, igien kunne vorde tilveiebragt.