Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1828-05-09
Krigen imellem Rusland og Porten, er da endelig blevet til Vished, og saavel Krigserklæringen som den russiske Keisers Manifest udstædt i Petersburg den 26 April. Det første af disse mærkelige Altstykker er af følgende væsentlige Jndhold: Alle Ruslands Ønsker for at blive i Fred med et Naborige have været forgiæves. Uagtet dets store Taalmodighed, og kostbare Offere, sat i den Nødvendighed, ved Vaaben, at beskytte sine Rettigheder i Levanten og tvinge den ottomanske Port til at agte gjeldende Traktater, vil det dog ud ville de lige saa bydende som retfærdige Bevæggrunde, der paalægge det denne Beslutnings sørgelige Nødvendighed. 16 Aar ere forløbne siden Bucharest=Freden, og lige saa længe har Man seet Porten at handle tvertimod de traktatmæs. sige Stipulationer, at svigte sine Løvter eller udsætte deres Opfyldelse til ubestemte Tidspunkter. Kun alt for mange Beviser godtgjøre uigjendrivelig denne fiendtlige Tendents af Divanets Politik. J Aaret 1821 antog Porten en Udfordrings og aabenbar Fiendskabs Karakter imod Rusland, og i tree Maaneder har den atter antaget denne Karakter, ved formelige Handlinger og Forholdsregler, som hele Europa allerede kjender. Samme Dag, da de tree Magter Gesandtere, som ere forbundne ved en for al Egennyttig hed fremmed Overeenskomst i en Sag, der allene er Religionens og den lidende Menneskeheds, ved deres Afreise fra Konstantinopel tilkjendegav det inderligste Ønske om at se Freden bevaret, og da Porten ligeledes paa det bestemteste yttrede sin fredelige Tænkemaade, samme Dag opfordrer den alle Mahomedanske Folkeslag til Vaaben imod Rusland som den udgiver for Jslams uforsonlige Fiende, og beskylder for at ville styrte det Ottomannske Rige, og idet den yttrer sin Beslutning, allene at underhandle for at vinde Tid til Rustning, men aldrig at ville opfylde de væsentlig Artikler af Akjermann-Traktaten, erklærer den tillige, ingen anden Hensigt at have sluttet hiin Traktat, end for at bryde den." Neppe har Storherren talt med sin Krones Vasaller, før ogsaa det russiske Flags Privilegier brydes, de af samme dækkede Skibe anholdes, Ladningerne borttages for vilkaarlig fastsatte Priser, og Hs. Keiserlige Majestæts Undersaatter tvinges til, enten at fornedres til Kapas, eller i Masse rømme det ottomannske Gebeet. Jmidlertid lukkes Bosphorus, Handelen paa Sorthavet lænkebindes, og de russiske Stæder, hvis Tilværelse beroer paa samme, see deres Tilintetgjørelse for Øine. Til samme Tid standsede de næsten sluttede persiske Underhandlinger, og snart fik Man Vished om, at det ene var hemmelige Løvter om en Diversion fra tyrkisk Side, som skulde nøde Os til nye Anstrængelser. Saaledes forkyndte den tyrkiske Regjering Krigen med Rusland, da den alt i Virkeligheden havde begyndt den. Rusland vil ikke opholde sig længer ved de Grunde, som berettige det til, ei at taale saa fiendske Handlinger. Den Stat, som kunde opofre sin dyrebareste Jnteresse og Æren, maatte vorde Forræder imod sig selv og ved Ringeagt af sine Rettigheder tillige gjøre sig skyldig, Ringeagt af sine Pligter. "Slige Rettigheder og Pligter fremlyse end stærkere, naar de ledsages af det aabenbareste Maadehold og Fred sind. De Offere, som Rusland siden den evig mindeværdige Tidspunkt, der tillige stødte den militaire Despotisme og Revolutionsaanden fra Tronen, har paalagt sig, i den Hensigt, at sikre Verden en varig Fred, kjender Verden, og selv Tyrkiet, hvor utilbøielig det har været til at værdige dem, har følt de velgjørende Resultater deraf. Desuagtet har det ikke ophørt at miskjende de for det fordeelagtige Kainardschi=Jassy= og Bucharest=Traktater, som garanterede dets Existents og Jntegritet. Neppe var Freden 1812. undertegnet, før det søgde at drage sig Ruslands daværende vanskelige Stilling til Nytte, ved at bryde de indgaaede Forpligtelser. Der var lovet Servien en Amnestie; i dets Sted fulgte en Jnvasion og et frygteligt Blodbad. Moldau og Wallachiet vare garanterede deres Friheder; men et Plyndrings=System fuldendte disse ulykkelige Provindsers Ruin. Jkke nøiet med at gjøre Fordringer paa de til at sikre vore asiatiske Besiddelser fornødne Fæstninger, begunstigede Porten Slavehandel, Rov og alleslags Uordener paa Sorthavets Bred. Jntet hindrede den seierkronede Alexander i at vende sin Magt imod Porten; men denne fredelskende Fyrste nøiedes med, ved nye Underhandlinger 1816 at forebygge Krigen. Og dog vilde en Krig med Tyrkiet, ikke have havt nogen Jndvikling af Ruslands Forhold til dets øvrige Allierede til følge.