Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-01-02
Om Orpheus - Euridice gielder vel det samme paa en Prik. Baggesen. Jeg tilstaaer, jeg til tragisk Digter ei var skabt, J den Henseende jeg gier mig ganske tabt. Men Du var hverken skabt til Folkelærer eller komisk Digter; J første Fald Dig Kirkens Vadmel aldrig svigter, Og i det sidste Fald Din Strøelse mig lærte, At Du formaaer ei Baggesen at snærte; Som Theolog opskrued Du paa Troens Pinebænk Din Mand, Og som Satirikus Du skrued ned og løsned den fra alle Baand. Fordi jeg kaldte Dig min Broder, Du sang et Qvad til Egoismens Noder; Du satte et – imellem Dig og mig, Men andre tænkte, at vi hørte ei paa Parallelens Vei, Men at en bedre passed sig, Hvor man i Gabet satte mig Og udi Spidsen Dig. Du anseer vel min Gaade for det usleste Produkt, Fordi min Sphinz har Dig som Jkke-Gjætter slugt *), Og sendt Dig under Jorden, Hvor Dug nu venter Dommens Torden. Phlenschlæger. Din Gaade var Din Kunstes Mesterstykke! Trods hver en Grundtvig-Grynters Nykke. *) Efter Fablen bleve alle de, som vilde, men ikke kunde, og dog forsøgte at opløse Sphing's Gaade, et Offer for dette Uhyre. Baggesen. Men slig mig, Adam, hvo er det, som kryber hist Det er, saa vidt jeg øine kan, en Usselryg forvist. Hans aandelige Svøb er forteguult af bare Søl Som om det havde lagt i Svovelpøl. Øhlenschlæger. Den Aand jeg ikke kjender, Hvordan jeg mine Øine ogsaa vender, Skjøndt mine Briller jeg polerer, Og skjøndt jeg Karlen for og bag examinerer. Baggesen. Jeg beer Dig, Adam, laan mig Dine Briller, Med Den jeg Sandhed bedst fra Blændeværk adskiller. Phlenschlæger. Der er de, kjære Ven, see, om Du kan Opdage Aanden af den salig Mand? Baggesen (bekiger den nye Ankommende. Hvad skulde Du vel mene? Det er Panegyristen Din udi Athene! Øhlenschlæger. Som Hader af den overvættes Roes Og stærke Viraks=Oos, At jeg gjør bedst, naar nu jeg bruger mine Bene. (Han løber bort.) saa Grundtvig. El Ja, jeg vil heller ikke være af de Sene. Han løber.) Baggesen. En løb af Pletten, bange for Din Rosen, Den, anden smurte Haser, frygtsom for Din Skolen. 16 sk. 222. Molbech. Du seer, at jeg er frygteligen stor, Jeg under Jorden er, som udi Nord, Den første Digter, Philosoph og Kritikus, Den allerstørste som Historikus. Ved hvert et Fied, jeg nærmer mig, betænk, At Du maa vogte Dig for mine Stænk. Baggesen. Betænksom jeg Dit Sandheds Ord betænker, Og flyer af Frygt for den, som evig stænker. (Han løber bort.) Molbech. Jeg staaer da ene her paa denne Scene, Tre Helte saae jeg bruge deres Bene; Min Heltestorheds frygtelige Syn Dem gjennemfoer som uheldsvangert Lyn. Snart skal de andre smaae Genier dømmes; Af dem skal Lidelsernes bittre Kalk udtømmes, Og jeg skal staae belønnet, fri og frank Med mig saa let faaer ingen Haand i Hank. (Man hører Domklokken lyde med hule Slag; Molbech iler til Baggrunden til de andre Skygger, som løbe forvirrede mellem hinanden; Underverdenens trende Dommere nærme sig; foran hver gaaer en Lictor.) Liktorerne. Tilbage Skygger, tilbage, viger tilbage, Skjøndt Eders Liv er endt, er endt ei Livets Plage. (Skyggerne stille sig i tvende Rader, paa begge Siderne af Scenen; Dommerne bestige deres Domsæder, Minos i Midten, Æacas og Rhadamantus hver paa sin Side, naar Minos har sat sig, ophører Domklokken at lyde.) Minos. Skygger, nu er det høitidelige Øieblik kommet, da Eders æsthetiske Dyder og Synder skulle dømmes. De fleste af Eder have gjort lidet Godt og meget Slet; men alt er veiet af Eders Dommere, og Eders Straffedom er nigienkaldelig fældet. Hører da og skjælver! Alle J, som ere her forsamlede, dømmes til at høre Forelæsninger og Deklamationer, paa Sander nær, T. C. Bruun af Grundtvig, daglig een af sammes Prædikener; Øhlenschlæger af Geniet Molbech en Lovtale over hans ufuldkomneste Arbeider; Rahbek af Baggesen sammes Pindsviin; N. T. Bruun af Baggesen Tragvedien Betlerpigen og Fablen Pindsvinet; Molbech af Baggesen de mod ham af samme stillede Stykker; Grundtvig af Baggesen det af samme forfattede Stykke, Tankesamleren i Hjertet til Strøetænkeren i Munden med Masaniello-Ryges Stentorstemme og frygtelig rullende Blik Baggesen af Molbech Heibergs Holger Tydske og Mikkel og Malene. Sander dømmes til daglig at give Underverdenens forskruede, obscoene og vandede Hoveder f. Ex. Hr. Grundtvig, Hr. T. C. og N. T. Bruun og Hr. Molbech Underviisning i Logiken, en Straf, der synes os tilstrækkelig og kan sammenlignes med Danaidernes Straf(Under Dommens Forkyndelse viser sig deels Forfærdelse, deels smilende Haan i Skyggernes Aasyn, og ved dens Slutning løbe de bort i største Forvirring; Doms=Exekutionen, som en Handling, der vilde opvække Tilskuernes Rædsel og Medlidenhed. i alt for høi Grad og sønderrive deres Sjele, foregaaer bag Scenen; Dommerne forlade deres Domsæder, Lictorerne gaae foran dem, og under Domklokkens hule Slag sluttes Scenen.)