Berlingske Tidende, 1815-06-16
Paris, den 3die Junii. (Franske Blade indeholder Følgende:)J Torsdags, den 1ste d., har Malmarken havt Sted. Her udkommende Blade udtrykke sig desangaaende paa følgende Maade. Keiserens Trone var ligeoverfor Militairskolen, i Midten af et stort cirkelformigt Indelukke. Paa høire og venstre Side vare indenfor samme store Amphitheatre byggede, hvorpaa man havde anbragt Sæder for 15000 Personer. Den forreste Plads til Tronen var fri. J Midten var opreist et Alter. Længere hen, omtrent i en Afstand af 100 Toiser, var en anden Trone opreist, hvorfra man kunde oversee hele Marsmarken. Keiseren kom i et høitideligt Optog til Marsmarken. De fire Marschaller Soult, Ney, Jordan og Grouchy rede ved Siden af hans Vogn. Ved sin Ankomst besteeg han Tronen under lydelig Jubel af den forsamlede Mængde. Da han havde sat sig, forrettede Erkebispen af Tours, understøttet af Cardinal Bayanne og fire andre Biskopper, Messen. Da denne var endt, nærmede Medlemmerne af Valgollegiernes Centraldeputation sig tilfods Tronen, og stege oppaa dens Trin, for bedre at see og sees af Keiseren. Deres Antal beløb sig til henved 300, og de forestilledes Hs. Majestæt af Erke cantsleren. En af Deputationen, Hr. Durops d'Angers, Valg. herre og Repræsentant for Departementet Maine og Loire, forelæste nu med lydelig Stemme i det franske Folks Navn en Adresse af folgende Jndhold: Sire. Hvad er Hensigten af de forenede Kongers Krigsrustninger, hvorved de allarmere Europa og bedrøve Menneskeheden. Ved hvilke Handlinger, ved hvilken Krænkelse have vi opirret deres Hævn, eller givet dem Anledning til et Angreb fra deres Side, have vi siden Fredsslutningen villet foreskrive dem Love, Vi ønske blot at leve efter Løve som passe for os, vi ville ikke have den til vor Chef, som vore Fiender gjerne vilde give os; men vi ville have den, som de ønske vi ikke maae faae. De vove at proscribere Deres Majestæt personlig Deres Fienders Had mod Deres Person forøger vor Kiærlighed til Dem. Hvis de erklærede den ringeste af Undersaatterne i Alt, saa vilde det være vor Pligt at forsvare ham af al Kraft; han vilde, li som De, staae under de franske Loves og den franske Magts Beskyttelse. De true os med et Angreb, Skiønt vi have trukket at tildage indenfor de Grændser, som Raturen ikke har foreskrevet os, og som under Deres Regiering udvidedes ved Seire og Fredsslutninger, saa have vi dog af Agtelse for Tractater, som De ikke har undertegnet men tilbudet at ville følge, ikke søgt at overskridde disse snævre Grændser. - Fordre de Garantier, Disse findes i vore Jnstitutioner, og i det franske Folks Villie, der fra nu af ganske vil være formet med Deres. - Det er ikke første Gang vi ville have beseiret det hele mod os væbnede Europa. - Fordi Frankrig ønsker at vedblive at være Frankrig, skal det derfor nedværdiges og sønderlemmes : Skal Polens Skjebne ramme det, Forgieves bestræber man sig at skuffet os ved at foregive, at man skiller Deres Sag fra vor, i den Hensigt, at give os Herrer, med hvilke vi intet have at skaffe. Nutiden adspreder ethvert Blændværk, som endnu var forbunden med disses Navn. De kunne ikke sætte Liid til vore Eder, vil ikke til deres Løvter. Vi ville ingen Fendalrettigheder have, ingen Privilegier a. Vel vil man forsøge Alt imod os; desuagtet erklære vi for alle Nationer, at den franske Nation vil bevare Freden, naar den kan staae under Deres kraftfulde Forvaltning; i modsat Fald ere vi beredte til Krig, - Taleren endte med de Ord : leve Nationen, leve Keiseren i Rubekiendtgjorde Erkecantsleren Resultatet af Stemmesamlingerne for eller imod den nye Constitutionsact. Den blev næsten eenstemmig antaget, da kun 4,206 Stemmer vare imod den. - Derpaa er klærede den første Herold paa Keiserens Befaling, at den nye Constitution var bleven antaget af det franske Folk. Storkammerherrer, overbragte nu Keiseren Acten til Underskrivt, og han underskrev det strax. Derefter holdt Keiseren, med bedækket Hoved, og siddende paa Tronen, følgende Tale: "Valgherrer af Departements, og Arrondissementscollegierne Mine Herrer Deputerede af Land= og Sømagten, som her ere forsamlede paa Malmarken, Som Keiser, Consul og Soldat skyldte jeg Folket Alt. I Lykke og Ulykke, paa Valpladsen, i Conseilet, paa Tronen og i Landflygtigheden var Frankrig den eneste Gienstand for mine Tanker, mine Handlinger. Liig Kongen af Athenen har jeg opoffret mig for mit Folk, i Haab om at see det smertelige Løvte gaae i Opfyldelse, at bevare Frankrig dets naturlige Integritet, dets Ære og dets Rettigheder. Uvillie over at see disse hellige Rettigheder, som vare tilkiæmpede ved 25 Aars Seire, miskiendte og forevig tabte, Frankrigs skiændede Æres Skrig og Nationens Ønske have ført mig tilbage til den Trone, der er mig dyrebar, fordi den er Folkets Uafhængigheds, Æres og Rettigheders Palladium. - Franske da jeg under almindelig Jubel drog igiennem Rigets forskellige Provindser, forat vende tilbage til min Hovedstad, maatte jeg regne paa en lang Fred. Nationerne ere bundne ved Tractater, som sluttes af deres Regieringer, disse være end hvilke de ville. Mine Tanker vare derfor blot henvendte paa Midlerne til at grundfæste vor Frihed paa en med Folkets Villie og Vel overeensstemmende Constitution. Derfor har jeg sammenkaldet Malmarken. - Jeg erfarede snart, at Fyrsterne, som have miskiendt alle Grundsætninger, ikke agtet saamange Folkeslags Villie og Jnteresse, vilde paaføre os Krig. De agte at udvide Kongeriget de Forenede Nederlande ved at forene alle Fæstninger i det nordlige Frankrig med samme, og ved Delingen af Lothringen og Elsas at bilægge deres Uenigheder. Vi maatte ruste os til Krig. Da jeg imidlertid personligen vilde deele Slagenes Farer, gik min første Omhu ud paa fremfor Alt først at constituere Nationen. Folket har antaget den Constitutionsact, som jeg har førelagt det. - Franske Saasnart vi have afslaaet det uretfærdige Angred, og Europa er bleven overbeviist om hvad man er 28 Millioner Franskmænds Rettigheder og Uafhængighed skyldig, saa skal en høitidelig Lov, affattet efter de constitutionelle Former, forene de forskiellige Foranstaltninger af vore endnu adspredte Constitutioner. - Franske J vende igien tilbage til Eders Departementer. Siger Borgerne, at Tingenes nærværende Stilling er meget vanskelig ; men at vi med Enighed, Kraft og Standhaftighed seierrige ville bestaae i denne en stor Nations Kamp mod dens Undertrykkere; siger dem, at de kommende Slægter strængt ville undersøge vort Forhold, og at en Nation med sin Uafhængighed taber Alt; siger dem, at de fremmede Konger, som alle i min Lykkes Dage have attraaet min Alliance, nu rette alle deres Anstrængelser mod min Person. Hvis jeg ikke saae, at deres egentlige Hensigter vare stillede mod Fædrenelandet, da vilde jeg give dem min Tilværelse, imod hvilken de vise sig saae forbittrede, til Priis; men siger ogsaa Borgerne, at saalænge de Franske nære for mig de Kiærlighedsfølelser, hvorpaa de give mig saamange Beviser, vil vore Fienders Forbittrelse være afmægtig. - Franske Min Villie er Folkes, mine Rettigheder ere dets Rettigheder; min Ære, min Hæder, min Lykke kunne kun bestaae i Frankrigs Ære, Hæder i og Lykke. Det er, ifølge franske Blade, ikke let at forestille sig hvad Virkning denne Tale gjorde.