Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1818-03-10
Den russiske Skjærgaardsflagde forfulgte den vel, men indhentede den ikke. Derimod havde Russerne, for ved hvert Skridt at lægge de Svenske nye Hindringer i Veien, og ikke lade den mindste Deel af deres Skiærgaardslaade undkomme, allerede nogle Dage i Forveien sendt adskillige Fregattet til Pikepassi. Disse angreb nu de svenske Galeier, og styrtede netop løst paa den, ombord paa hvilken Kongen var. Der begyndte en mordisk Fægtning; allerede havde Russerne taget svenske Galeier; andre truedes af en lige Skjæbne, da den russiske Krigsflaades Storadmiral lod Fregatterne kalde til sig, fordi han med de Skibe, der seilede hurtigst, vilde indhente den store svenske Flaade og endnu engang angribe den. Den sidste havde nemlig trukket sig tilbage mod Hogland, og Alting forenede sig den Dag saa ganske om at bevirke de soenskes Undergang, at Vinden paa den Tid dreiede sig, og den russiske Flaade indhentede derved paa Bankerne ved Hogland den svenske Actiergade. De Svenske mistede endnu 2 Skibe, hvoraf det ene var Vice admiralskibet, men de fortsatte desuagtet deres Manøvre saa dristigen og lykkeligen, at de omsider, begunstigede af Natten, næste Dag med Solens Opgang løb ind i Sweaborgs Havn, Kongen selv, for hvem een af de Gallier, hvorpaa han i Slaget befandt sig, var bleven brændt, medens den anden boredes i Sænk, reddede sig omsider paa en Baad, der var saa beskadiget, at han først to Dage efter Slaget ankom i Suealund, den anden Deel af Flaaden tvang Stormen til at trække sig til Louisa og Kongehamn. Saaledes endtes Udbrudet fra Wyborg Bugten, det kostede de Svenske af deres store Flaade, som Cael anførte, 7 Linieskibe og 3 Fregatter, og af deres Skjærgaardsflaade 31 Skibe, foruden henved 7000 Mand. Ved et blodigt Nederlag befriede de sig fra fuldkommen Ødelæggelse, og ikke aldeles uden Føie kaldte de dette Nederlag en Rednings Seir. Frugterne af alle disse og flere Anstrængelser svare de ved den imellem Sverrig og Rusland sluttede Fred (14 August 1790) hverken til Carls eller Kongens Forventning. Carl trak sig efter Freden gansktilbage, thi Officierernes Ulydighed i det foregaaende Aar opvakte saa meget mere hans Harme som de i hans eget Regiment fandtes blandt samme. Ogsaa var han meget misfornøjet over en under Slaget ved Hogland indtruffen Omstændighed. Han vilde nemlig gjerne understøtte sin Broder, men fandt det dog nødvendigt, først at holde et Krigsraad desangaaende, og heri feirede eet af Medlemmernes modsatte Mening, at det var uklogt, at sætte Rigets hele Sømagt paa Spil, at det, hvis den svenske Flandevandt Seier, var overflødigt at understøtte Galeislagden, og at, i Tilfælde af at den blev slaaet, samme Lod vilde ramme hiin. Carl blev saa opbragt over Krigsraadet, at han nedlagde Commanden, og siden tog ud til sit Landsæde Thullgarn, hvor han tilbragte sin Tid i sin Kammerherres og bestandige Omgangsvens Carlsons Selskab. J denne sin landlige Eensomhed modtog han imell mstunder, men meget sieldent, Besøg. Hans aarlige Jndtægt af Staten var 100000 Rd. Sølvmynt, Nogle Aar derefter indtraf den ulykkelige Begivenhed paa Maskeraden i Stockholm, (nemlig at Gustav den Tredie blev skudt.) Den døende Konge udnævnte en Regjering, og til Hoved for samme, sin Broder Carl. Efter et allerede 1780 forfattet Testament, skulde Hertug Carl af Södermannland være den unge Konges eneste Formynder, og under hans Mindreaarighed ene forestaae Regjeringen med al constitutionsmæssig Kongemyndighed, dog med Undtagelse af Ret til at ophøie Nogen i Greve, eller Friherrestand, at meddel Adelsdiplom, Seraphin, Nordstjerne eller Baso-Ordenen, at udnævne nogen Rigsraad eller sammenkalde Rigsdage, at afsætte nogen af den unge Konges eller Hoffets Officianter. Alle offentlige Arter skulde selv i Kongens Andreaarighed udfærdiges i hans Novn og med hans paatrykte Segl, men stadfæstet med Negentens Underskrift. Den unge Konge skulde, i Betragtning af sine store Forstandsævner, naar han var 18 Aar gammel være myndig, og selv tiltræde Regieringen. Naar han var 17 Aar gammel, skulde Her og Carl udsee ham en Gemalinde, og, saa hurtigen som mueligt, lade Formælingen fuldføre. (Fortsættes.)¬