Aalborg Stiftstidende, 1837-10-16
Blandede Efterretninger. J Kieler Correspondensblatt læses Følgende: Det, hvorpaa de atter forsamlede Stænder især have at rette deres Opmærksomhed, er, som vi oftere have udtalt, efter vor Mening, Opnaaelse af en ny Administration, Forandring af Collegierne med umiddelbar Referat til personlig ansvarlige Ministre. Dette forekommer os at være den nødvendige Forberedelse for enhver materiel Forbedring. Saalænge Forretningsgangen er saa besværlig og langsom, som nu, saalænge Ministerposternes Natur ikke garanterer deres Besættelse med Landets første Talenter, saalænge er der ikke at tænke paa nogen væsentlig Reform i nogensomhelst Green af Administrationen. Man misforstaae os ikke, vi sige ikke, at de nærværende Ministre ikke besidde fuldkommen Dygtighed til med Ære at udfylde deres svære Pladser, - dette ligger ganske udenfor vor Bedømmelse - vi mene kun, at de udvortes ikke indtage den Stilling, som er nødvendig for Organisateuren, naar han skal frembringe den rette Virkning. Den collegiale Forfatning maa lægge uoverstigelige Hindringer i Veien for Udførelsen af deres skjønneste Jdeer Vil man skabe et Værk maa man først sørge for de nødvendige Jnstrumenter. Collegierne ere ikke længer de passende Jnstrumenter for Udførelsen af Regieringsværket; med dem arbeides der for langsomt og usikkert: griber den ene Tand ind til rette Tid, saa tager den næste ikke fat, og er Orden her atter tilveiebragt, saa eristerer den igjen ikke paa det andet Sted. Den ansvarlige Minister er bestandig paa Pladsen, bestandig den, til hvem man holder sig; han vælger selv sine Medhjælpere til Arbeidet, og retter sig efter dem, saa vidt han finder for godt, han er Herre i sine Bureauer og Kongen og Folket ansvarlig, men aldrig er, saalænge han er Minister, hans Stemme er Aandepust, der kan bortblæses af andre Stemmer. J 3 Dage kan en Minister bringe ligesaa meget i Udførelse, som et Collegii Ministerium i 3 Aar. Og Tiden ruller bestandig hurtigere jo ældre Verden bliver. - Ville vore næste Stænderforsamlinger føle Nødvendigheden af en saadan Statsforandring i hele dens Vægt? Vi troe det ikke. Stænderne ville endnu vedblive at troe, at de have gjort Noget, naar de beslutte at petitionere om en materiel Forandring, om en ny Lov. Men Beslutninger, der maae blive undførte, fordi det mangler paa Redskaberne til Udførelsen, ere ikke bedre end Ønsker uden Villie, Tanker uden Gierning og Ord uden Tanker. Den Eneste, der i samtlige Stænderforsamlinger rigtig har opfattet disse Forhold med Hensyn til Statens Finantser, er den Deputerede Lorenzen fra Hadersleben, men hans i denne Aand fremsatte Andragende tiltraadtes ikke af en eneste Deputeret; Alle troede at maatte foreslaae directe materielle Forbedringer, og dog kunde de naturligviis ikke sige andet end det ganske Almindelige, at Sparsomhed og Orden vilde virke velgjørende paa Statskassens Tilstand, at det med Hensyn til Finantserne vilde være godt, naar der holdtes en mindre militair Styrke osv., hvoraf de Finants deputerede sikkert ere ligesaa gjennemtrængte, som den ringeste af de skatteydende Undersaatter. Men Opgaven er at træffe en Indretning, der virkelig sætter Besparelsen i Værk, og denne er i alle de bedst bestyrede Stater den, at man lader den Mand, hvem man har den største Tiltro til, at han vil være en god Financier, bestyre Statens Finantser med nogen Frihed og overlader ham alene fortrinsviis Æren eller Skammen for deres gode eller slette Bestyrelse; at man lader ham aarlig aflægge Regnskab og forelægge og forsvare for Stænderforsamlingerne sine Finants-Bestemmelser osv. Dertil behøves ikke nødvendig afgjørende Stænder; alt Dette kan ogsaa med Fordeel skee ved vore raadgivende Stænder, og vilde, saavidt jeg kan see, give vore Anliggender en ikke saalidet bedre Stilling, end nu kan være Tilfældet ved vore store Finantscollegier uden Eenhed, uden rask Bevægelse og uden Ærens Jndflydelse paa de enkelte Medlemmer og uden speciel Ansvarlighed for de Enkelte."¬