Berlingske Tidende, 1833-09-27
Fra Rhinbayern, den 6te Septbr. Om den sidste navnkundige Assiseret i Landan, ved hvilken Juryen frikjendte den berygtede Demagog Dr. Wirth og Consorter, (hvormed deres Sag dog ingenlunde er til Ende, da den er indstævnet til Cassation og de endnu ere fængslede), meddeler Allgemeine Zeitung følgende Privatbrev fra Vhinbayern den 6te Septbr., hvilket siden er optaget i næsten alle Tydske Aviser. Hverken Forhandlingernes Offentlighed eller Jndretningen med Jurier har Skyld i det høist overraskende Udfald, som Processen, mod Dr. Wirth og Consorter har faaet. Saa lidet jeg, ellers en stor Ven af begge Jnstitutioner, i Henseende til politiske An bager og Trykkefrihedsovertrædelser kan billige Jurien, som den er organiseret i Rhinbayern, saa vist er det dog sit Resultatet af denne Sag vilde være blevet et ganske forskjelligt under andre Omstændigheder. - At Juryens Kiendelse blev en saadan Vanskabning, har sin Grund og Oprindelse i følgende Facta. 1) Kreds=Regjeringscollegiet tog, til at vælge Medlem mer af Juryen, Forholdsregler, som ikkun en uoverlagt Jvekunde tilraade. Første Gang bleve Stats-Embedsmænd, ja endog 1, og, hvad end meer er, meget underordnede, i mange Hensender afhængige Embedsmænd, (imod hvis Admission mange Grunde, som sees af Forhandlingerne, syntes at tale, indførte nu Listen over de 24 Medlemmer af Juryen. De saaledes sagte og ikke forkastede Jurymænd betragtede sig selv paa en hos Maade som Regjeringens Commissarier, der vare bestemte til, i alt Fald at fordømme de Anklagede; en Formodning, der dybt krænkede dem. Publikum deelte denne Anskuelse, og dette bittede med fordobblet Kraft tilbage paa Juryen. - Jeg en serbeviist om, at denne forkeerte Forholdsregel har havt langt tere Jndflydelse paa Juriens Kiendelse end alle Advocaternes phistiske Lovtrækkerier. 2) Til denne Publikums og Juriens usfornøiede Stemning kom endnu Censurens Foranstaltning og la ungt Menneskes Udnævnelse til Controlleur. "Regjeringen i aabenbart, at de Anklagede skulle condemmeres og deres For rere undertrykkes!" Denne - vistnok vrange - Overbeviis lig blev snart almindelig blandt Publikum og blandt Juryens Rdlemmer, som derved mistede en Deel af den Energie, som dennegang meer end nogensinde behøvede. 3) Saavel de Anligede som deres Advokater benyttede disse tilfældige, dem saa Justige, Omstændigheder med en Frækhed, der ikke engang un er de tøileløseste Trykkefrihedsprocesser i Paris har viist sig i i saa høi Grad. Da man havde troet ved hine forudgangne hvortes Midler at kunne omgive Forhandlingerne med Skrantin, saa var naturligviis den indvortes Medvirkning i deres Ge nytter, paa hvilke Forhandlingernes Styrelse nærmest beroede, sto større, saa at de, hvor blot Pligt, Klogskab og Anstændig lid burde have hersket, maaskee lode sig besvære af den Frygt, i Publikum kunde gjøre dem den Bebreidelse, at de indskrænde de Anklagedes Forsvar. 4) De mange Vidner, som bleve hørte, blot angaaende Jndholdet af de Hambachske Taler, gave ikkun Talerne Bifald. Derom og om mange andre Ting, der ikke stode i mindste Forbindelse med Anklagen eller Forsvaret, begyndtes Discussioner, og disse gave Forhandlingerne noget vist Uværdigt; man fristedes til at troe, at man var i en Jødeskole. 5) Nu holdt de Anklagede til deres Forsvar Forelæsninger over deres politiske Grundsætninger og Drømmerier; en Repetition af den Hambachske Folkefest efter en større Maalestok, Det ulærde Publikum holdt hver af disse Menneskerettighedernes" fanatiske Herolder ei allene for en af de grundlærdeste Mænd i Europa, men for Luther, ja for Christus, eller en af hans Apostle. Præsidenten og Statsadvokaten indlode sig en Smule paa Politiken og søgte - ligesom om Statsretten kunde og burde udledes af Civilloven! - at grunde Ret til at haandhæve Statsforfatningen imod Revolutioner paa Principier for Eiendom, ja endog paa Bestemmelserne i Code Napoleon angaaende rørlige Tings Besiddelse. Det Factums Undersøgelse, om de Anklagede havde virkelig gjort sig skyldige i Opfordringer til Oprør, og at en oprørsk Jntention virkelig kunde tillægges dem, - denne eneste og egentlige Gienstand for hiin processualske Undersøgelse og Paakiendelse, - blev stillet aldeles i Baggrunden. 6) Ved disse Misgreb og denne uindskrænkede Tolerance erholdt de Anklagede en Stilling, der baade i Publikums og i Juriens Øine blev dem høist gunstig. Denne Stilling benyttede de med stor Underfundighed. De erklærede sig selv for Martyrer, og truede Jurien, dersom denne ikke frikjendte dem, med Verdens Had og Foragt, og - Dommedag!!" 7) Spørgsmaalene til Jurien indskrænkede sig ikke til Facta, af hvilke Retten bør udlede eller forkaste den directe Provocation til Regjeringens Omstyrtelse, men gjorde Juryens Medlemmer til Retsspørgsmaalets Dommere. Jkke nod hermed; det blev ikke engang gjort Juryens Medlemmer begribeligt, at Ordene: "directe Ophidselse ikke angaae dennes Maade og Yttring, men blot Gienstanden, - Constitutionens Omstyrtelse, i Modsætning af de forbudne Handlingers blot tilfældige Virkning o. s. v. 8) Men desuagtet var Juryens Kiendelse ikke eenstemmig. Selv Wirth havde tre Stemmer imod sig, og mange Stemmer for ham skulle have deres Grund i, at Handlingen ikke kunde imputeres ham som "Afsindig og Sværmer." Hochdørfer havde sex Stemmer imod sig, og har kun sine Medanklagedes Frifindelse at takke for, at han ligeledes slag fri. Jmod Siebenpheifer vare fem ubøielige, og, som man paastaaer, nogle meere eftergivende Stemmer; de øvrige Tiltalte bleve, som ubetydelige politiske Kandestøbere - benaadede, og Baumann kunde efter det saaledes Passerede tilvisse ikke erklæres skyldig. - Heraf slutte man, om der efter Udfaldet af denne Sag kan med Billighed fældes nogen Dom om Juryen, som Jnstitut betragtet. Men endnu mere maa man vogte sig, at fælde en altfor stræng Dom over de Statstjenere, der nærmest havde Deel i denne Sag. Hver gribe i sin egen Barm, og spørge sig selv, om han under lige Omstændigheder og paa lige Post, kunde have holdt sig fri for alle desnærende Følelser.