Aalborg Stiftstidende, 1844-02-28
Hvad Cancelliet med denne sin Jndskjærpelse har meent, om end maaskee paa ucorret Maade udtrykt, synes os dog at ligge saa klart, at man ikke skulde have ventet at see det anvendt i Tilfælde, som det omhandlede. Cancelliskrivelsen sigter nemlig kun til eller udpeget temmelig utvetydigt alle styverfængeriske Foreviisninger af den simpleste Slags, der gaae ud paa, for Penge, at trække omkring og enten ved Hjælp af Dyr – det være nu en Bjørn, Elephant, en stor Sælhund, en usædvanlig Torsk eller saagaar en afTrebeens=Slægten – eller ved Kunststykker, vel fornemmelig Legemsøvelser a., søge at trække et Publicum og dets Penge til sig. J den følgende Passus hedder det vel eller lade de høre med Musik, men dette maa vistnok referere sig til Dyrene eller Kunsternes Forevisere, hvad enten disse ere Dyr eller Mennesker, og disses Maade at producere sig paa, nemlig med Musikaccompagnement til Forskjel fra sim det Foreviisning, da det jo ellers, hvis der herved kunde have været tænkt paa personlige musicalske Præstationer, maatte have heddet: "at lade sig høre med Musik. Men skulde vi end have feilet i denne Fortolkning og Redactionen af Cancelliskrivelsens Udtryk muligt beroe paa en Feiltagelse eller Feilskrift, saa viser det sig dog, ved at sammenholde Udtrykkene at lade dem sig) høre med Musik med de foregaaende, at der herved kun kan være meent Bierfiedlere, saadanne, der ved Trompetstød og anden Klang forevise Rædselsmalerier, eller Lirendreiere og ambulante Musikanter i det Hele: kort sagt Personer, der ved offentlig Omflakken som Kunstmagere styverfængerisk trække Pengene ud af Folks Lomme og gjøre Politiets specielle Tilsyn fornødent. At Cancelliet i vort oplyste Aarhundrede visselig ikke har tænkt paa at sætte Bjørnetrækkere, Trambolinspringere o. des, i Classe med Virtuoser paa et eller andet musicalsk Jnstrument eller Concertsangere, eller at indlemme saa himmelforskjelligartede offentlige Præstationer under een Forbuds- eller Jndskrænknings-Kategorie: derom kan man sikkert holde sig fuldkommen forvisset; ligesom Cancelliet vistnok har alt for megen Jnteresse for den kunstneriske og Smagens Uddannelse i Provindsen til at det kan være dets Hensigt, ved hver offentlig Concert at lægge saa besværlige eller næsten reent forbydende Hindringer i Veien, som en langsom og, idetmindste for en eller enkelte Concerter, altfor bekostelig Cancellibevillings Erhvervelse altid maa være. Hvorledes Tingen nu end forholdet sig, tør det haabes, at enten en authentisk Fortolkning eller en ny Bestemmelse maa emanere, der drager en uomtvistelig Skilsmisse mellem Dyrforevisere og Tone kunstnere og for alle Autoriteter hæver Betænkeligheden af at lade de Sidste, idetmindste Landets egne Børn, fremdrage deres Talent for Publicum. Ved, efter at have nedskrevet Ovenstaaende, at eftersee i de ældre Forordninger, til hvilke den ovenfor omhandlede Cancelli skrivelse refererer sig, komme vi endmere til Overbeviisning om, at det kun er den simpleste Sort Bierfiedlere og Gjøglere, hvortil Cancelliets Skjærpelse sigter. Forordningen af 21de Marts 1736 – der var foranlediget ved at ved Viborg Snapsting en Bande Liniedandsere og Comodiant-Spillere pleier at indfinde sig og offentlig paa Domhuset agere – forbyder nemlig, at ingen Comodiant-Spillere (man veed, under hvad Begreb disse i 1738 indbefattedes), Liniedandsere, Taskenspillere eller de, som holde de saa kaldede Lykke=Potter, sig udi Danmark eller Norge maae indfinde, for deres Spil og Exercitier der nogensteds, enten i Husene eller i publique Steder, at forestille og øve. Rescriptet af 11te Juni 1772 extenderer endvidere dette Forbud til andre Omløbere, der lade deres Spil og Kunster see, med videre, men da denne Jndskjærpelse ikke synes at have frugtet og "da slige Omløbere kun søge at udsne Undersaatterne og at bringe dem til, paa en unyttig Mavde at udgive deres Penge, dem de siden fore ud af Landet (dengang var nemlig endog kun udenlandsk Gjøglervæsen forbudt, blev tillige ved Forordningen af 27de October 1773 den tidligere Forordning og Rescript ikke blot gjentaget og skjærpet, men det deri indeholdte Forbud, "udtrykkelig extenderet til dem, der omløbe med Dyr eller andet saadant, som de udgive for rart og usædvanligt og Samme lade see for Penge og skulde saadant Tøieri endda forblive i Landet og øve eller forevise deres Kunster eller Rariteter med videre, skal de tiltales og straffes med Confiscation, Mulct &c. Man seer deraf, hvilke Slags rare Fyre og Rariteter, som det er, Cancelliet for 100 og 50 Aar siden ikke skjøttede om, og hvis "Omløben" det ved den seneste Skrivelse har sat Grændse for, selv om de vare Jndlændinge; thi en virkelig Kunstners eller Musasons Besøg i Provindserne skattes vistnok ogsaa nu som noget rart, men det hører dog neppe til de Rariteter, Politimesteren synes at have kunnet forvexle med dem, Cancelliskrivelsen paapeger, og selv uden det Udviklede, er det vist heller ikke tænkeligt, at Cancelliet, naar det for 100 Aar siden og senere kun forbød Omløben af fremmede Gjøglere, der udsuede Folk, skulde i vort nærværende Aarhundrede ville gjøre samme Forbud gjældende mod Kunstudøvere naar disse ville gjøre deres Talent nyttigt for Publicum. De en Nat ved sidste Juletid i Broust Kirke, efter et ved Kirkedøren forøvet Jndbrud, borttagne Alterklæder, en Messehagel og en Alterstage, ere nu fundne i Kirken, omhyggelig skjulte i en Fordybning ved Siden af et gammelt Orgel. Det er ikke hidtil lykket at komme paa Sper efter Gierningsmanden, saalidet som at erholde nogen Forestilling om den rigtige Sammenhæng med Tyveriet, hvad enten nu Borttagelsen kan være foranlediget ved og skeet i Overtro eller Tyven har henlagt Gjenstandene paa de skjulte Steder til bedre Leilighed, naar Sagen var glemt, eller ogsaa han har taget dem med sig, men af Frygt for Opdagelse, ei har turdet beholde dem, skjøndt det er ligesaa uforklarligt hvorledes de kunne være uformærket komne ind i Kirken igjen og hvorfor de vare skjulte. Da Tyveriet var begaaet, fandtes nogle Svovistikker liggende paa Alteret, og det synes som om Paagjældende har taget hvad han kunde bære under Armen. Besynderligt var det ogsaa, at en anden kostbar Messehagel, passende til det kostbare Alterklæde, ei blev taget og man kan ei let forklare sig Grunden dertil, med mindre Forbryderen, ved den derpaa med Sølv og Guld i høi Skikkelse broderede lidende Christus-Figur, er indgydet en religiøs Frygt, som har afholdt ham fra at berøre den. Gjenstandenne bleve fundne ved en Leilighed i forrige Uge da Kirker blev reengjørt i Anledning af Kirkeeierens eller den Bestiaalnes Jordefærd. (Meddeelt)