Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1775-03-24
De Danske Skribentere siger, at da Kong Snio regierede udi Danmark, indfaldt der saadan dyr Tid, at mange døde af Hunger. Herudover befoel Kongen, at nogle Familier af hver Provinge skulle gaae ud af Landet, for at søge nye Boliger. Disse samlede sig først udi Skaane, og seilede siden til Gulland, hvor de toge sig det Navn Longobarder. (Langskæggede) hvoraf de udi Historien ere blevne saa bekiendte. Deres Anførere siges at have været Ebbe og Aage, hvorom et gammelt Skrift, fundet paa Gulland, vidner og begynder saaledes: Ebbe og Aage de Hælde saa froe Siden de for Hunger af Skaane droe a. Disse Longobarder seilede fra Gulland til Rugen, og endelig, efter mange Bedrifter i Pannonien og Tydskland, satte sig omsider ned i Pannonien. Efter at de der nogle Aar havde opholdet sig, gjorde de under deres KongeAlboino et Jndfald udi Jtalien Aar 568, og det i denne Anledning: Da den tappre Keiserlige General Narses, som havde gjort Ende paa det Øster=Gothiske Rige udi Jtalien, siden af Keiserinden Sophia blev forhaaned, i det hun bebreidede ham at være en Gilding, som heller burde sidde ved en Spinderok eller Væv, end commandere en Krigshær, blev samme tappre Herre saa forbittret, at han lod hende vide at han vilde væve saadan en Væv, som hverken hun eller Keiser Justinus skulle kunne løse. Og saasom de Longobarder da beboede Pannonien, hvor de vare i stor Agt for deres Tapperhed, skikkede Narses Bud til deres KongeAlboinum, og indbød ham at komme til Jtalien. Alboinus, som havde hørt hvad Lykke og Fremgang adskillige andre Nordiske Nationer havde gjort i samme Land, forsommede sig da ikke, men, efterat han havde gjort Anstalt til saadant Tog, begav sig paa Veien, og kom igiennem Noricum, nu Østerrige, ind udi i Jtalien. Han bemægtigede sig strax adskillige Steder, blandt dem Verona, Vincentia, og Maland, og omsider efter 3 Aars Beleiring bemægtigede sig den vigtige Stad Pavia, som siden blev Hovedstaden for det Longobardiske Rige, og Residentz for de Longobardiske Konger. - Alboinus var saaledes den første Longobardiske Konge udi Jtalien, en navnkundig Mand, saavel i Henseende til det nye Rige, han stiftede, som til hans Skiæbne og ynkelige Endeligt. Han havde tilforn ihielslaget de Gepiders Konge Commundus, og taget hans Datter Rosmunda til ægte. Af denne ihielslagne Konges Hovedpande havde han gjort et Drikkekar, som han betienede sig af udi Giæstebud, og undertiden skiæmtede dermed udi Dronningens Nærværelse. Dette opvakte saadan Forbittrelse hos hende, at hun besluttede at hevne sig. Hun søgte derfore at overtale en ung Person ved Navn Helmechildisat myrde Kongen, og lovede til Belønning at ægte ham, og at sette ham paa Thronen. - Helmechildis lod sig forblinde af saadanne Løvter, og omkom Kongen udi hans Sengekammer. Rosmunda søgte derpaa at vinde de fornemste Longobarder, og at overtale dem til at sette Helmechildis paa Thronen. Men de vare langt fra at formaae dertil, og de truede, at hevne deres Konges Død. Da hun mærkede det, flygtede hun med Helmechildis til den Keiserlige Statholder, Longinus, i Jtalien, og søgte ved hans Hielp at sette denne unge Person paa den Longobardiske Throne. Men Longinus fik hende ikke saa snart at see, førend han fattede Kierlighed til hende, og det saa heftig, at han forlangede hende til Hustrue; men som dette ikke kunde skee, førend man fik røddet Helmechildis af Veien, besluttede den ustadige Rosmunda at omkomme ham med Gift Hun tillavede ham derfor en Drik, hvilken hun præsenterede ham, da han kom af et Bad, og var hidsig. Helmechildig, som ingen Mistanke havde til Dronningen, tømmede meer end det halve Bæger; men, da han mærkede, at Drikken, gjorde en selsom Virkning hos ham, fattede han Mistanke, og befoel hende at drikke det øvrige. Hun vegrede sig længe, foregivende, hun ei var tørstig; men som han truede, at ville omkomme hende paa Stedet, maatte hun dertil. Heraf omkom da begge paa eengang, og inden en Time. - En ter Alboini Død satte de Longobarder Clepho paa Thronen, efter hvilken de bleve regierede ved 30 Førster i 20 Aar, saa at Regieringen blev forandret til et Aristokratie; men da efter den Tid, toge de sig Konger igien. - Jmidlertid var Jtalien deelt udi tvende Parter, den Nordligste Part tilhørde Longobarderne, og blev kaldet Lombardien, hvilket Navn det endnu har, og Kongernes Residentz=Stad var Pavia. Den anden Deel beholdte de Rommerske Keisere udi Constantinopel, som regierede den ved en Statholder, som resiverede til Ravenna. Og Staden Rom adlydede de Rommerske Paver. Den sidste Longobardiske Konge var Desiderius, som blev overvunden af den Franske Konge Carl den Store, som indtog Pavia, og ødelagde det Longobardiske Rige Aar 774, efterat det havde staaet fra Alboini Ankomst til Jtalien over 200 Aar.Af disse mange og store Tog sees, at ingen Nation eller Folkeslag under Solen har været meere stridbar og seierrig, end de gamle Danske; thi deres Bedrifter opfylder de fleeste udenlandske Krøniker, og giøre en betydelig og anseelig Deel af deres Historier. Til saadanne Foretagender haver bevæget dem en Deel deres naturlige Tapperhed, som ikke tillod dem at sidde stille Hiemme, en Deel ogsaa deres store Begierlighed at see fremmede Lande, hvilken man mærker, siger Holberg, endnu at være en Hoved=Lidenskab hos denne Nation, saa at det første Børn lære at tale, gaaer de frugtsom melig med udenlandske Reiser. Den Forskiel alene er imellem de gamle og nye Danske, at de første reiste af Riget forat undertvinge fremmede Lande, eller komme tilbage med stort Bytte og Rigdom, da de sidste derimod bringer Pengene udaf Riget. Saa at, om man kunde udregne, hvad Rigdom de Gamle haver indført, og hvad de nye derimod have udført, og udfører, skulle man maaske kunne komme til Afregning med Fremmedde. Jndfald. En Drikke=Broder, som aldrig havde drukket Vand, begierede paa sit Yderste et stort Bæger Vand, og sagde: Naar man skal døe, bør man jo forlige sig med sine Fiender. En sagde til en Drukkenholdt, som havde kun liden Forstand, Krukken gaaer saalænge til Vands, at den brister om sidder. Kan nok være, svarede den anden; men min Krukke gaaer til Viins og aldrig til Vands.