Aalborg Stiftstidende, 1829-04-18
J en Kamp, som den, der nu forberedes, der bærer alle Præg af den Uvished, hvori dens Resultater svæve, der er svanger med Sandsynligheder, som virkelige Facta allerede engang have modsagt, og med nye Formodninger, som Enhver meer eller mindre modificerer efter sine Ønsker og sin Trang, i en saadan Kamp svæver Politiken ligesaavel i Uvished, som de Omstændigheder selv, mod hvilke den forgieves søger Hjelpemidler i en Egoisme, som har slaaet altfor dybe Rødder. Der seer man ikke et eneste oprigtigt Skridt imod det fælleds Maal, Fredstiftelsen i Europa. Man indskrænker sig til en hemmelig Uro over de uundgaaelige Følger af en Tingenes Tilstand, som man ikke har vidst at forhindre; men man venter, man inttigerer, man haaber, man skaber og tilintetgjør igjen tusinde smaae Combinationer, som døe i Fødselen; og midt under alle disse Smaaligheder gaae Begivenhederne fremad, de rulle rask efter hinanden og naar de engang overraske og overfalde Europa, saa ville de endnu finde det i Discussioner og Raadslagninger over de Midler, som kunde have forekommet dem. Men Porten, som staaer mest Fare, har ogsaa en særdeles Krav paa vore bemærkninger. Endnu have vi ikke opregnet alle dets Onder; eet gives der, hvorom vi endnu ikke have talt, og hvis hele Omfang man allerede kan øine, dette er Herr von Annæs Venskab. Grundet paa snæverhjertede Anskuelser og en hemmelig Modbydelighed imod Folkenes Uafhængighed, har Østerrigs Alliance, saa paastaae vi, været uheldsvanger for Tyrkiet, og dets Jnternuntius har tilføiet Sultanen, mere Skade, end General Witgenstein. Vistnok ere Forblindelse og Halstarrighed nationale Egenskaber i Tyrkiet; men det er dog vanskeligt at troe, at en overlegen Aand, som Sultan Mahmuds, naar den var sig selv overladt, ikke skulde have kastet et alvorligt Blik paa Følgerne af en Halstarrighed, som den, hvorpaa Exemplet ligger os for Øie. Det sidste Feldttog havde igjen sat hans Rige i Europa paa en Fod, paa hvilken man tidligere holdt det for umueligt at bringe det. Hermed kunde hans Ærgierrighed have været nøiet; i lang Tid var intet Lignende gjort for hans Land; men ogsaa i dette Aar igjen at ville forsøge det meer end uvisse Lykkespil, at ville sætte Rusland i den Nødvendighed kun at vælge imellem et ydmyggende Forlig og en absolut Triumph, alt dette antage vi at være Østerrigs Værk. J Wien var det, hvor man saalænge troede paa Umueligheden af Londoner Tractatens Tilværelse, og sildigere paa Umuligheden af dens Udførelse, og slige Meninger i Wien have aldrig mere end 3 Uger nødig for at ankomme til Constantinopel. Denne Vinter har Østerrig skabt sig færre Jllusioner; imidlertid har Cabinettets Adfærd været den samme. Skulde man maaskee frygte for, at Rusland, kjed at en trættende Pennekrig og befriet fra en Modstander, som Sultanen, engang kunde tage i Overveielse, at der imellem Polen og Østerrigs Arvestater ikke gives noget Balkan, dette er ikke saa usandsynligt. Et Aar vundet er allerede meget vundet i Politiken og fra denne Synspunkt kan Østerrigs Adfærd kaldes consequent. Men i øvrigt indskrænker det sig vel ikke til, at lade sin Jnternuntius hviske Reiseffendi noget i Øret. Allerede længe har dette Cabinet været i Besiddelse af den Færdighed, at aflede de andres Opmærksomhed fra Gienstande, som det vilde tilsløre for deres Blikke. Med Folke=Souverainitetens Skyggebilleder har Herr von Anna allerede i 10 Aar vidst at bedaare de Regjeringer, som han vilde beskjæftige. Med Hensyn til Grækenland gjorde han ogsaa dette Forsøg med Rusland og dette lykkedes ham kun alt for længe. Om han nu tilfældigviis søgte i Vesten, hvad han behøver for at skrække Norden, men i dette Tilfælde ville vi haabe, at blandt Europas store Magter en Deel vilde smile til dette Spil, medens den anden vilde tage det meget alvorligt. Alt dette hindrer imidlertid ikke, at det nu forberedte Feldttog forkynder sig som meget blodigt og strækkeligt i sit Løb, som kunde i forrige Aar neppe undertrykke den for Menneskets Hjerte saa naturlige Følelse: Deeltagelse for den Svagere, og det er desuden stedse et stort og imponerende Skuespil, at see et Folk stride for sin Arne. Men Tyrkiet har havt Leilighed nok til at tilfredsstille Europas retmæssige Fordringer ved en ærefuld Tractat.