Københavns Adresseavis, 1761-12-18
Her mener jeg fornemmelig et Giftermaal imellem en Enke, som allerede er over sine Børne=Aar, ja undertiden en udlevet Kone, med en ung Karl i sin Alders feyerste Blomster. Denne sidste seer undertiden ved sit Frierie allene paa en god Bondegaard eller anden fordeelagtig Næring, som den gamle Enke kan sette ham i. Hun maae være saa gammel som hun vil, da falder det hende ikke vanskeligt, at finde en eller anden ung Friere. Som det nu er en velgrundet Regel der siger: Cicul vis apte nubere, nude pari (Om du i Giftermaal vil være lykkelig: Saa tag den, som i Sind og Alder dig er lig.) Saa skeer det saare sielden, at slige Ægteskaber, hvor Bisagen settes for Hovedsagen, skaffer fuld Fornøyelse, ja ofte reyser sig megen forargelig Klammer og Kiv. Fælleds Børn, som ere et af de visseste Baand, paa Ægtefolkes Hierter, fattes her. Den unge Karl fristes snart til Fortrydelse og maaskee til syndige Afveye. Har den gamle Kone Børn, da foragter og misunder de ey sielden en ung Stiffader. Dog, det jeg her sigter til efter Skriftets Øyemerke, er ikke saa meget det sædelige, som det naturlige og borgerlige Onde, nemlig mange Ægteskabers Ufrugtbarhed, og at Landet berøves en god Deel af de Beboere, som ellers vist havde været at vente, i Fald den gamle Kone havde taget sig en Brudgom noget nær af sin Alder, og levnet den unge Karl til hans Lige af det andet Kiøn, eller ogsaa hun havde afstaaet Gaarden til et af sine Børn i giftefærdig Alder. Skede dette, da formodes at Dannemark og Norge, hvor bemeldte ulige Giftermaale, særdeles blant Bonde=Almuen, ere alt for meget gænge, aarligen vandt nogle tusinde Mennesker, over de Fødtes sædvanlige Tal; thi knap findes nogen Menighed, i hvilken ikke aarligen stiftes eet og maaskee flere saadanne absolute ufrugtbare Ægteskaber. Naar jeg nu setter ligesaa mange frugtbare i deres Sted og regner paa ethvert omtrent tre Børn, efter rimelig Formodning, da udgjør det mange Tusinde. Spørger man, om dette vel kunde være anderledes, og om der ikke var langt større Fare ved at forbyde en gammel Kone Giftermaal, da er dette sidste meget langt fra mine Tanker. En Enke over sine Børneaar kan sidde i de huuslige Omstændigheder, som giver hende gandske god Aarsag til at gifte sig tiere, og Guds Ord vil have Ægteskab agtet hæderligt iblant alle. Vel findes nogle Casuster saa strænge, at de ikke tillader nogen Ægteforening uden der, hvor alle tre Øyemerker, særdeles det første, nemlig Verdens Formerelse, kan have Sted. Saavidt torde jeg ikke gaae; thi det var imod Pauli Sind, at bebyrde mange unge og ligesaa ufrugtbare Ægtefolkes Samvittighed. Følgeligen var saadant Forbud en Lægedom langt verre end Sygdommen selv. Men hvad jeg ved denne Anledning indstiller til flere retsindige og forsigtige Mænds nøyere Eftertanke, er dette, om det ikke var nok, til et større Ondes Afvergelse, hvis man tilstædde en Kone over sine Børneaar, Giftermaal, allene med saadan en Mandsperson, som var noget nær af hendes Alder, og som formodentlig bedre end en Ung, kunde være hende en Medhielp efter Guls Villie. Atter et andet Forslag, som synes tienligt til en ordentlig Frugtbarhed, og Landenes Besetning med flere Jndbyggere, særdeles af Almuens Folk, som der allene er Mangel paa, var dette, at man fandt Middel, som strax skal vises til saadan en Datte, rings=Cassa, af hvilken i hver Provinz aarligen kunde udstyres et proportionerligt Tal af ærlige og arbeydsomme Piger, hvilke undertiden fattes Friere, allene fordi dem fattes den liden Capital, med hvilken de kunde hielpes til at sette Boe og begynde deres Huusholdning. Af saadanne fattige Pigers Udstyr, gjør man sig i nogle Lande en stor Kierligheds Pligt, særdeles hos de Romersk Catholske, vel mueligt for at oprette den Uret, som begaaes ved saa mange andre Pigers Jndelukkelse i Klosterne. Fødes der i høye Huse, en Arving, slipper en stor Herre udaf en dødelig Sygdom, eller hvad andet der forefalder til en almindelig Glædes Opmuntring, da pleyer snart Øvrigheden, snart rige Particuliers at bestemme nogle tusinde Daler til saa eller saa mange fattige Pigebørns Medgift og Udstyr, hvorpaa Beylerne, som hidindtil vare udeblevne, snart indfinder sig. Her i Kiøbenhavn har vi et Par priselige Stiftelser, hensigtende til det samme, og jeg ønskede, at i hvert Amt, eller dog i hvert Stift var en Dotations Casse bestemt til det Brug, og betroet de allerretsindigste Forstandere som kunde findes. Naar disse bleve instruerede, at see fornemmelig derpaa, hvilken fattig Pige, som længst og troligst havde tient i got Folkes Huus, tilkiendende hende et eller to hundrede Rirdalers Udstyr da vilde dette Middel iblant andet ogsaa giøre meget til at forbedre Tienestepigerne, over hvilke ofte høres megen Klage. Hovedspørsmaalet blev her uden Tvivl dette, hvorfra disse Fonds skulde komme, og disse Casser have deres Tilflod, uden Publici nye Besværing? Jeg finder intet rimeligere eller billigere Middel, end som en liden Andeel af de saa kaldte Pebersvendes eller gamle Ungkarles Midler, at decourtere efter deres dødelige Afgang, da saadan en Stervboe, som dog falder i leende Arvingers Hænder, hvilke spørger, om der ikke er mere, burde decimere eller afgive, ligesom for Udgaaende, en slette og tiende Penge, til Restitution for det, som den Afdøde havde nægtet sit borgerlige Selskab. Dette var endda ikke meere, end hvad Romerne fordum, og visse Tydske Provinzer endnu graverer deslige af dem saa kaldte Hagestoltzen deres Midler med, skiønt til andet Brug; men efter mine uforgribelige Tanker, kunde Bruget aldrig være mere overeensstemmende med naturlig billighed. Paa den jeg og ikke skal fortiene alt for stor Utak af Vedkommende, da legges dette til mit Forslag, at naar en saadan Person vilde friekiøbe sin Stervboe fra denne Afgift, da kunde det skee ved en nogenledes proportionerlig donationem inter Vivos (Gave mens han levede), og i saa fald kunde den deraf udstyrede Bruds første Søn kaldes efter hans Navn, i fald han vilde have sig det Æreminde stiftet. Hvem veed, om ikke nogle saadanne bemidlede Ung Karle, som undertiden seer forud deres Arvingers Utaknemmelighed, af egen Drift kunde faae i Sinde at giøre saadanne DotationsCasser deelatige i Arven selv. Mener man at disse Casser ikke kunde blive ret tilstrekkelige, da tages Feyl saafremt i de første til Aar, ikke skeede nogen Uddeeling og Capitalernes Rente siden blev vel administreret: thi de bemeldte Pebersvendes Tal i alle Stænder erikke lidet, og nogle iblant dem har gjort got Oplag i Anledning af deres enlige og sparsommelige Levemaade.