Københavns Adresseavis, 1768-04-22
Kongelige Forordninger. Vi Christian den Syvende, a. a. Giøre alle vitterligt, at, da Os allerunderdanigst er forestillet, hvorledes den i Loven tilladte Arv og Giels Fragaaelse, omendskiønt Tiden dertil er bleven udsadt og forlænget, ved Forordningerne af 4 Martii 1690, og 19 Augusti 1735. langt fra ikke skal være tilstrekkelig nok til at betrygge ved kommende Arvinger, og at sette dem i den Stand, at de, uden Haard og Fare, kunde oppebære, hvad dem med Rette kan tilfalde, da det ofte skal hænde sig, at Arvingerne umuelig kunde have tilstrekkelig og paalidelig Kundskab om Stervboens Tilstand, og Beløb, med videre, inden den Tid, da de ere forbundne til at declarere Arv og Gields Fragaaelse, hvorved saavel de myndige Arvinger selv, som i sær de umyndige Arvingers Formyndere, undertiden settes i stor Forlegenhed, og ikke vide, hvad de torde eller kunde foretage sig, da de, paa den ene Side nødig ville, paa deres Myndlingers Vegne, renuncere paa det, dem med Rette kunde tilkomme; Og, paa den anden Side, maae frygte at paadrage dem selv og deres Myndlinger et stort og ubestemt Ansvar. Saa have Vi, for at raade Bod paa disse Mangler, og for at sette dem blandt Vore kiere og troe Undersattere, som nogen Arv her i Rigerne maatte tilfalde, i den Stand, at de ikke just inden en vis Tid, behøve at gaae fra Arv og Gield, men, uden Haard, og Frygt for Ruin eller Skadeslidelse, derved kunde modtage, hvad dem i Arv tillegges, Allernaadigst fundet for got, i Vore Riger Danmark og Norge, at indføre det, paa andre Stæder brugelige, og i sig, heel nyttige og fordeelagtige, saa kaldte Beneficium Jnventarii; Ligesom Vi og hermed allernaadigst forunde Vore kiere og troe Undersaattere, som nogen Arv i disse Riger maatte tilfalde, dette Beneficium Jnventarii, saa ledes, at, naar nogen ved Døden afgaaer, og hans rette Arvinger, være sig efter Loven, eller i Følge et oprettet Testammente, ikke selv paa egen Haand, befatte sig med Stervboen og hans Efterladenskab, og dermed skalte og valte, men overlade sammes Behandling til vedkommende Øvrighed, som det efter Loven, tilfalder at forrette Skiftet, eller dem, som saadant in Specie allernaadigst vorder anbefalet, hvorhos det dog ikke skal være Arringerne formeent som sædvanlig, at være overværende ved Skifte=Behandlingen, og at gaae Skifte=Forvalterne til Haande med Oplysning og Raadførelse, samt at fremsette, hvad de formeene at være til Stervboens Beste, med videre; Da kunde saadanne Arvinger, ved Skiftets Slutning, modtage, hvad dem, efter foregaaende lovlig Behandling, og, efter de i Loven befalede og af Skifte=Forvalterne udstædde og underskrevne klare Lod Sedde, ler i Arv tilfalder og tillegges. Skulle og nogen Prætension el ler Fordring paa en saadan Stervboe siden vaagne og formeres, da af hvad Beskaffenhed saadan Fordring end er, og hvor favorable den end maatte være, skal slig en Arving dog ikke være forbunden til videre, end allene at udbetale det, han, i Følge af hans Lod=Seddel, i Arv har bekommet, og det uden at svare nogen Rente eller Revenne deraf, for den Tid, han har besiddet det; Hvad enten og det, han saaledes tilbage leverer, er tilstrekkelig til at gotgiøre Fordringen, eller ey, bør han dog, i den Henseende, for videre Tiltale, frie være, Men dersom det, han har udbetalt, er meere end ham kunde tilkomme at betale i Proportion af Fordringens Beløb, Boens Beholdning, og det, han har arvet, bør han, i denne Tilfælde, saavelsom ellers overalt for det Øvrige, have Regres til hans Medarvinger. Dersom der i en saadan Boe intet bliver tilovers at arve, og den Afdødes Efterladenskab ey engang er tilstrekkelig til at betal hans bortskyldige Gield, da bør de Arvinger, som intet have arvet, og ey heller have foretaget sig, paa egen Haand, at skaldte og valte over Boen og Effecterne, men overladt sammes Behandling og Administration til vedkommende Skifte=Forvaltere, være aldeles frie for at svare til den Afdødes Gield, uden at Creditorerne derfor have nogen Ret eller Tiltale til dem. Thi byde Vi og hermed befale Vores Vice=Statholder Vort Rige Norge, Grever, Stiftbefalingsmænd, Frieherrer, biskopper, Amtmænd, Landsdommere, Laugmænd, Præsidenter, Borgemestere og Raad, Fogder og alle andre, som denne Vores Forordning, under Vores Cancellie=Seigl tilskikket vorder, at de den paa behørige Steder til alles Efterretning, strax lade læse og forkynde. Givet paa Vort Stot Christiansborg udi Vores Konbelige Residene=Stad Kiøbenhavn den 8 April 1768.