Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-03-20
Nu begyndte da den morderiske og langvarige Revolutionskrig, som blev saameget farligere for Colonierne, som at de ikke allene maatte føre Krig, med Svanierne; men de republikanske Partier laae ogsaa indbyrdes i Strid med hinanden. Spanierne fik Urderstøttelse fra de sydlige Provinser; Jnsurgenternes Anførere manglede Krigs-Erfarenhed, de civile Embedsmænds Øvelse i Forretninger og Penge kunde ikke skaffes tilveie uden ved haarde Midler som opvakte Misfornøielse. – Høordaarsagen til Uenigheden imellem Republikanerne selv var, at de ikke kunde forenes om at oprette en stor sammenhængende Friestat; men hver Provins og undertiden hver enkelt Stad vilde oprette en særskilt, Krigen begyndte først med de to Provinser Co ro og Maracaybo, hvori Jndvaanerne vedbleve at være Spanien hengivne; General Miranda ankom fra London til Carracas satte sig i Spidsen for Tropperne og trængte ind i Coro. Repræsentanterne i Venezuela fik endelig den 23de December 1811 en Constitution udarbeidet, som skulde antages af Folket og som Provinserne Maracaybo og Guiana, som endnu vare Spanske, skulde indbydes at tiltræde. Man haabede at Uafhængigheden skulde erholde Fasthed, da en frygtelig Naturbegivenhed til intetgjorde paa engang alle Forhaabninger. Skierforsdag den 26de Marts 1812 ødelagde et skrækkeligt Jordskielv Staden, La Guayra og 4 andre Stæder aldeles og beskadigede mange andre. J Carracas selv blev en stor Deel af Vaabnene og Krigsforraadene begravede under Ruinerne, over 10,000 Mennesker, omkom og deriblandt mange Soldater, som just paa denne Dag vare i Kirkerne; en almindelig Modløshed fulgte ovenpaa. Spanierne, som hav de erholdet Forstærkninger fra Moderlandet, benyttede sig af denne Stemning og rykkede frem under General Monteverde, Miranda maatte trække sig tilbage og mistede sine Folk ved Desertion, Simon Bolivar var dengang Commandant i Puerto Cabello; men Fæstningen gik over ved Forræderie den 10de Juni, selv retirerede han til La Guaira. Miranda faae sig nødsaget til at capitulere og betingede for sig og de øvrige Chefer for Republikanerne, at de uhindret maatte forlade Landet; men da de vilde indskibe sig i Carthagena saa brød Monteverde Capitulationen og lod ham med omtrent 1000 Republikanere kaste i Fængsel; Miranda blev bragt til Cadix og døde i Arresten. Landet blev for en Tid beroeliget: men Spaniernes Grusomhed forbittrede Folket. Bolivar undslap ved et lykkeligt Tilfælde. Jmidlertid var en Revolution udbrudt iblandt de Spanske Tropper selv i Carthagena. Folket proclamerede Provinsens Uafhængighed og forbandt sig med Kongressen i Bogota. Bolivar begav sig til Carthagena hvor Flygtningerne tyede hen og han begyndte derfra at angribe den Royalistiske Provins Santa Martha. J Mai Maaned 1813 brød han med et Troppekorv ind i Venezuela og slog Monteverde i flere blodige Fægtninger, tvang ham til at in slutte sig i Puerto Cabello og befriede den 4de August endog Carracas og La Guara Marino, som havde holdet sig i en Deel af Cumana forenede sig med Bolivar; i en Fægtning ved Puetto Cabello blev Monteverde saaret. Salmon overtog Commanden i hans Sted; men blev aldeles slaget i Sletterne ved Carabobo den 28de Mai 1814. Men den Roatistiske General Boves havde revolteret 8000 Negerslaver under Løfte om at tilstaae dem Frieheden, ad predte Bolivars Tropper i en Fægtning ved La Puerto, som nu maatte ophæve Beleiringen for Puerto Cabello, rømme Carracas og trække sig med Levningerne af sine Tropper tilbage til Cumana; denne Stad og La Guara bleve besatte af Boves Tropper Bolivar blev atter slagen ved Araguita og maatte indskibe sig til Carthagena. Spanierne, som nu atter vare blevne Herrer over Landet vare yderlig forbittrede paa Republikanerne og indførte den haardeste militaire Regiering. Jmedens dette passerede laae Partierne tilfelds mod hinanden i de vestlige Lande det gik ligesaadant til som nu i Grækenland. Menneskenaturen er overalt den samme) den forhen omtalte Marino kom tilsidst i Spidsen for Regieringen; men blev slaget og taget til Fange i de frygtelige Defileer ved Pastos af den Spanske General Samano, som trængte sydfra Qvito ind i Landet. Desuagtet vare Uenighederne ved imellem Nye Granada og Cundinamarca; Bolivar begav sig til denne sidste Stat, satte sig Spidsen for dens Tropper indtog Bogota med Storm i December 1814 og tvang den til at adlyde Regierings-Juntaen i Tunia, som var Sædet for Bestyrelsen i Cundinamarca; men General Castillo, som commanderede i Carthagena vilde ikke staae under Bolivar og assisterede ham ikke ved et Angreb paa St. Martha i Juni 1815. Jmedens Republikanerne saaledes førte Krig med hverandre ankom den Spanske General Morello med 10,000 Md. til Carthagena for i Kong Fordinands Navn, som nu paa nye var bleven Herre over Spanien, at anvende alle saavel milde som haarde Midler for at tvinge Colonierne til Underkastelse, da alle de Forslag til Udsoning, som England havde gjort vare blevne forka(Slutningen følger) stede.