Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1767-12-07
Giftermaale her i Byen Hr. Martinus Cramer, Candidatus Juris, og Jomfrue Maria Meyer; Kiøbmand Mr. Chrenrich Henrich, Meyer og Jomfrue Margaretha Elisabeth Bøllmann, alle cop. den 3die i denne Maaned. Fortsættelse af Oversættelsen af Hr. Tasch, afbrudt i No. 48. Sce, hvad giøre ikke Jordens Konger, naar de vil beholde deres Fæderne Grændser ueflyttede, og have deres Majestæts Omkreds uformindsted, For et Spand Land gribe de til Sverdet og føre Krig. Taler en Undersaat mod deres Majestæt. han har forbrudt sit Liv. Men er vel denne Plet Jord vigtigere end Dyden, Eller kunde ikke Verden staae, om een Konge omkom, Millioner ere ihielslagne, Havet har opsluget Øer, og Verden, staaer endnu, Men naar deri er var meere Dyd, da var det Tid, at Guddommen over den maatte udstrække sin ødelæggende Arm. Ach, Lucharius! den er nu allerede alt for var, saa rør, at den er bleven en Beundring, Man falder i Forundring over at finde en dydig Mand. En Forundring, som vel beviser Dydens Majestæt, men tillige anklager os, Vi skulde forhauses over Udyder, saaledes som vi pleie bestyrtses ved enhver Uorden i Naturen; Thi Laster ere Uordener i den moralske Verden. At være dydig, heder at leve ordentlig. Og hvor mange holde vi for dydige, som ikke ere det. Vi ere saa gavmilde med dette Navn, at det gives til enhver, som begierer det, Da vi dog ere saa sparsomme paa de ligegyldige Navne Verdsligviis, Genie, Poet eller Helt. O! forvendte Mennesker, naar vil J begynde at foragte Smaa Ting, og give Agt paa det Vigtige! J tviste, J udgyde Blod, for at kaldet Forste, Philosoph eller Boet, Tren en Hykler kand, naar han forlanger det, hos Eder faae det fortræffelige Navn af en Dydig Saaledes dysse vi os i Søvn med utilladt Føielighed; Vi bortgive Dydens Rettigheder ved Men, lad hvo der vor Koldsindighed. vil blive en Lykker; Lad hvo der vil giøre Helgene af Misgiernings Mænd, som havde fortient Steile og Hiul: Jeg har ingen Ret til at uddele det Navn af en Dydig, eller til at bortgive det mindste fra Dyden. De føielige Verdsligvise, og de vellystige Annercons afmale Dyden, med et fornøied Ansigt, med en behagelig Mine, med smilende Adsyn; Men dette anstaaer ikke mig. Slige Skiønheder tilkomme en Flane: Dyden er alvorlig, stræng og majestætisk: Dens Øiekast opvække meere Beundring end Henrykkelse, mere Ærbødighed end Kiærlighed; Og disse søde Sophister vise, at de er kiende dens Ansigts Træk, i det de udpynte den som en Flane, og behænge den med Blomster=Krandse, Jeg forundrer mig kun over, at de ei tage Kronen af dens Hoved og Sverdet af dens Haand, for at binde Røser om dens Tindinger, og række den det bekrandsede Bægger. Ere disse Grund-Regler rigtige, saa sig mig, Eucharius, spotte vi ikke Dyden, naar vi ere saa odsele med dens Navn, Kand vi forandre Tingenes Natur, Er det ikke afsindigt: Vi kalde en Abe en Abe, vi give en Tiger Navn af en Tiger, men kun i Henseende til Menneskene forvende vi Naturen og Navne; Vi kalde en Daare Viis; En Lastefuld faaer af os det Navn af - Men hvorfor visse vi os saaen Dydig. føielige Gierningen i sig selv er strafværdig; Men, Eucharius, Kilden, hvoraf den flyder, giør den endnu strafværdigere: Den flyder af Menneske Frygt, af Egennytte. Hvilken af Disbetvende holder du for den bedste Menneske-Frygt Den giør os frige, forsagte og foragtelige, Segennyttighed, Ved den blive vi nederdrægtige og krydende, Jeg veed vel, Encharina, du vil endnu sætte til den tredie Kilde: en føielig Menneske Kiærlighed; Men denne henhører blandt Sophisternes Opfindelser, hvilke forstaae at sætte, Farve paa ande Ting, og afmale os Vellyst selv som skiøn. Ach, see, hvor elændig, hvor nedrig den fulne Hykler kryber omkring en fornem Daares Bort Sælskab med dennes Hund; See, hvor han af Støvet og Skarnet opsamler de Smuler, som ham tilkæstes, saa til han hyler, See, hvor han mættes ved Daarligheden af denne Afgud, hvi Hænder han slikker, Hvorledes han for Penge sælger Roes og Navn, som han ei kand uddeele; Og hvorledes den ene Daare bedrager den anden, den som giver og den, som modtager. Kast et Øiede Fornemmes Kammere. Hvad Forlængelighed har indsluget af det egennyttige Hyklerie, det alt, endnu forøget med noget af dens udspyer Menneske-Frygten for Magten igien For de Høiere bliver igien optygged den Roes, som Egennytte gav. Hykleries Forgivbegynder neden fra og gaaer oplad. Trang driver Handel med Roes, den almindeligste og fordeelagtigste Handel. Tit gaaer det saa vidt at Dag rer og Uværdige foredrages de Værdige. Naar vi tørste, er et hvert Vand født, af hvilken Kilde det kommer. Sterk Tørst og Forfængelighed opstikker Slavernes Spyt, og opsluger Pøbelens Roes. Hvo bekymrer sig derom, om Rosen er falsk eller sand? Den Givende eller den Modtagende: Den ene er vel tilfreds med den anden. Resten følger.