Norske Intelligenssedler, 1770-08-22
En Engelsk Betlers forunderlige Tildragelser. Ambrosius Gwinett var fød i Canterbury, hans Fader, en Kiøbmand der paa Stedet, forsendte ham til Hr. Procurator Roberti, efterat han til sin Alders 16de Aar havde gaaet i Skole, og hans Søster blev giftet med Hr. Sawyer, som satte sig ned ikke langt fra Degl. J Aaret 1709. den 17. September foretog han sig med Hr. Roberts Tilladelse en Reise til Deal, for der at besøge sin Søster, Veyret var meget slet, og Veyen tillige meget ond, saa han først imod Aften naaede Staden. Havnen laa fuld af Skibe, thi Engeland havde da Krig baade med Frankrig og Spanien, og Staden vrimlede af Mennesker, eftersom der paa samme Tid var Market. Guinett kunde i første Vertshuus, hvor han steeg af, ingen Seng faae, og maatte, uagtet han var meget træt, dog igiennemløbe heele Byen, for at bekomme et Sovested; men efter forgiæves Omløben vendte han tilbage til forrige Vertshuus, og bad Vertinden, at han Natten over maatte sidde i Kiøkkenet ved Jlden, thi i Morgen tidlig vilde han fortsætte sin Reise til hans Søster. Da denne hørte, at han var en Svoger af Hr. Sawyer, førte hun ham op af en Trappe ind i en Stue, i hvilken en Mand sad i en Sloprok ved et Bord, og talte Penge: Kiære Fætter, sagde Værtinden, tillad dette unge Menneske, som er meget træt af Reisen, at han maae sove hos eder i Nat; han er Hr. Sawyers Svoger, og alle Sengene i vores Huus ere belagte. J veed, svarede Manden, at jeg i Dag er Aareladt, og vilde derfor helst sove ene, dog kand han blive her, og ligge hos mig i min Seng. De lagde dem begge kort derefter, saasnart Hr. Richart, saa hedte Værtindens Fætter, havde kommet Pengene i sin Pung, og stukket den i sin Sloprok. Ved Midnats Tide fik Guinett en heftig Kolik, saa han maatte staae op, han gav sig meget, og kastede sig omkring paa Gulvet. Hr. Richard vognede derved op, og havde stor Medlidenhed med Gui nett; denne bad ham sige sig, hvor Nathuuset var. J maae, sagde Hr. Richard, gaae ned, og igiennem Haven, og gav ham sin Lomme-Kniv med, at han med den kunde aabne Døren paa Nathuuset, eftersom Haandgrebet derpaa var affaldet. Da nu Gwinett vilde lukke Kniven op, for at aabne Døren, faldt ham en Penge udaf samme i Haanden, hvilken han giemte. Han merkede og, at der gik Blod fra ham, men da havde opholdt sig en halv Time paa Nathuuset, illede han tilbage til Sengen, og sov indtil om Morgenen. For ikke at forstyrre Hr. Richard i sin Roe, stoed han stille op, klædte sig paa, og, eftersom han alt om Aftenen havde taget Afsked med Værtinden, og alle Folk i Huuset sov endnu, begav han sig uformærkt paa Veyen til hans Søster. Hans Svoger tog meget venlig imod ham, og sad med ham og sin Kone i Døren af Huuset, da tre Rettens Betientere kom jagende i fuld Spring, som strax bandt Gwinett, og sagde hans Svoger ikke meere, end at de kom paa Rettens Vegne, eftersom dette unge Menneske havde ombragt Hr. Richard, som han forrige Nat havde sovet hos, og berøvet ham alle hans Penge. Gwinett blev derpaa i Deal belagt med Jern, og bragt i Fængsel. Han blev for Dommeren beskyldt for, at han havde begaaet et Mord og et Tyverie. Men uagtet han faldt ned paa sine Knæe og paakaldte Gud som Vidne i sin Sag, beraabte sig paa sin store Uskyldighed, og fortalte alle Omstændighederne, saa kunde han dog ikke bevæge Dommeren til at fatte mindste Tvivl om de imod ham gjorte haarde beskyldninger. Man randsagede hos ham, og fandt Hr. Richards Kniv og den forommeldte Penge, hvilket alt Værtinden bevidnede, var hendes Fætters, da endog Begyndelses Bogstaven af hans Navn var indædset i samme Guinee. Man holdt nu dette Beviis for fuldstændigt, og sluttede deraf, at Gwinett havde myrdet Hr. Richard med sin egen Lomme-Kniv, og kastet hans Legeme igiennem Nathuuset i Havet; thi de Fremmede, som havde sovet i Kammerne derved, udsagde tillige, at de ved Midnats Tide havde hørt en ynkværdig Klagen og stor Allarm i Hr. Richards Kammer, og mærket, at Gwinett strax derpaa var gaaen til Haven, hvor han temmelig længe havde opholdt sig. Hr. Richards Seng var desuden om Morgenen gandske tidlig funden fuld af Blod; ligeledes var fundet Blod paa Nat huuset; men Hr. Richard selv, og hans Sloprok, i hvilken han om Aftenen havde stoppet Pungen med Pengene, ingen Steder funden, uagtet Gwinetts Slægtninge havde gjort Sagen bekiendt i de Londoner Tidender, og lovet den en anseelig Belønning, som kunde give nogen Underretning om Hr. Richard. Sminett blev derpaa dømt til at skulle ophænges uden for Værtshuuset, hvor Mordet var skeet, og efter en halv Time at tages ned og ophænges i Kiæder ikke langt derfra, hvor hans Svoger boede. Fortsættelsen følger: