Kiøbenhavns Postrytter, 1789-08-03
Man saae Munke og barmhiertige Brødre med Cokarder paa Brystet marchere foran Borgerdivisionerne. Alle Poster, som vare besatte af den franske Garde og andet Militaire, bleve commandeerte af Borgere. Magistraten, Valg herrerne, og over 300 af Nationalforsamlingens Deputeerte gik Kongen i Møde fra Raadhuuset til ConferentsSlagdommen. Samtlige Deputeerte bare Rosa-Cokarder paa Brystet, og Borgerstandens Deputeerte raabte paa Ludvig XV. Plads: "Pariserne leve, Hele Nationen har dem at takke for sin Friehed. En ubeskrivelig Mængde Mennesker faaes paa hele Veyen ligge til Passe. Maaskee aldrig er der seet et fortreffeligere Syn. Alle Borgere syntes færdige til at døe for Fædreland og Friehed. Enhver bidrog Sit til god Ordens Haandhævelse under en saa talriig og uhørt Bevæbning. Endnu om Formiddagen havde Marechal Broglio tilskrevet Nationalforsamlingen et Brev, der skulde tiene til at beroelige Gemytterne; men han for seilede sit Øyemeed, thi man fordobblede endog derefter sin Jver for at ruste og bevæbne Borgerne, og for at opmuntre Provindsernes Beboere til at anvende al Kraft og Formue, for at hielpe til at fuldende det i Hovedstaden saa lykkeligen begyndte Værk. Da Kongen kiørte ind, traadde alle i Gevær, og han overlod sig med fuld Tillid til sit Folk. Hans Garde du Corps maatte blive udenfor Staden, og de, som vilde ind med, maatte lade sig afvæbne. Kongens Vogn, en Jagtvogn, hvori han kunde sees af alle, var omringet af Valgherrerne, de National-Deputeerte &c. Han havde ingen af sine Brødre med sig, men blot hans Garde-Capitain og Greve d'Estaing. J det mindste 600000 Frieheden leve!" eller "Nationen Stemmer raabte enten: leve!" J Kongens Ansigt sporede man en kiendelig Uroe. Da han kiørte igiennem St. Honore-Gaden, afskiød een af Borgerne en blindtladt Pistol, og Kongen saae ængsteligen til den Side, hvorfra Knaldet kom. Da han saae den franske Garde bevogte en med Blomster udziiret 48pundig Kanon ved den nye Broe, syntes han fortrædelig, og lagde Haanden paa Panden. Ved Ankomsten til Raadhuuset, begav han sig til Tronsalen, hvor Folket, de Deputeerte, og Valgherrerne vare uden Persons Anseelse blandede iblandt hverandre. Da man havde taget Plads, kastede en beskiænket Kanonerer sig for Tronens Fødder og svingede med sin store Sabel, hvorover Kongen blev forskrækket. Hs. Majestæt bad derfor Hr. Bailly at skaffe Artilleristen bort der dog ikke vilde lade sig berøve den Glæde at see paa sin Konge, men blot lagde Sadelen fra sig. Ludvig XVI vilde nu begyndt at tale, men hans Taarer, saa rørt var han, hindrede ham fra at giøre det; Hr. Bailly, der forrettede Seglbevarerens Functioner, maatte altsaa oplæse Talen, og ikke knælende; thi Valgherrerne havde ladet Skammelen borttage; men staaende og som en frie Mand. J denne Tale gav Kongen sit Samtykke til den oprettede Borgermilice, saavelsom Marquis de la Fayettes Udnævnelse til øverste Befalingsmand, og Hr. Ballys Beskikkelse til Chef for Municipal-Corpset. Kongen erklærede videre, det var hans eneste Øyemeed at giøre sit Folk lykkeligt, og at han for Fremtiden ikkun vilde vælge de Ministre, som af Nationen blive ham anviiste. – Efter denne Tales Oplæsning tog Valgherrernes Vicepræsident, Hr. Moreau de St. Merry, Ordet. Han udtrykkede sig meget stærkt imod Hofintrigruerne, men til Fordeel for alle Franskmænd, hans Medborgere. Jblandt andet sagde han: "Et ugudeligt Ministerium har understaaet sig at føre en Nation bag Lyset, der tilbeder sin Monark, og føler, at han ikke kan være lykkelig, saalænge han ikke har fastsat den offentlige Lyksalighed. – Da Kongen ved denne Leylighed har sagt til Hr. Bailly, at det ikke havde været Ministre, der havde givet ham disse slette Raad, saa troer man ikke uden Grund, at der have været endnu høyere Personer med i Spillet.