Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-06-01
J hans Diæt er han yderst maadeholden, eller snarere ligegyldig ved hvad han spiser eller drikker; han drikker blot Vand, undertiden blandet med Melk, og aldrig saaes han i beruset Tilstand; han er en stor Ynder af Katte, som han aldriundlader at vise Kiertegn, hvor han træffer dem. Nu (1822) seer man ham vandre omkring paa Gaderne i Liverpool, med en Bog under Armen, uden at tale eller lægge Mærke til nogen Person eller Gienstand uden for sig; han taler aldrig først til Nogen, men taler man til ham, svarer han med Godmodighed og Færdighed i alle de mange Sprog, han forstaaer, naar man tiltaler ham i det af disse; han tigger aldrig, giver man ham noget, svarer han blot: "jeg er uværdig"; hans Paaklædning, der er høist besynderlig og latterlig, giver naturligviis Anledning til Gadedrenges Spot og Forbigaaendes Opmærksomhed; saaledes f. Ex. har han en Pidsk i Nakken, omviklet af grønne Baand. En af hans Bekiendter forærede ham i Fjor en Rideknægts Trøie, blaa, broderet med Sølv, denne tog han strax paa, naar man nu lægger til hans Haar og Skiæg, samt hans med Bøger udstoppede Person, kan man ikke forundre sig over Tilløbet. Hans Meninger i Religionssager kan Jngen faae udfrittet af ham; han er en stor Sandhedsven og gavmild, da han gjerne bortskiænker Bøger, som ere hans kiæreste og eneste Eiendom, for erholdte Velvilligheder. Skiøndt man ikke kan nægte, at Richard har gjort stor Fremgang i Sprogkundskab, kan man dog egentligen ikke bestemme Omfanget af hans Kundskab i Almindelighed; han har læst mange af de fornemste, saavel gamle som nyere, Forfattere, i forskiellige Sprog, men mere for Sprogenes end Jndholdets Skyld, om hvilket sidste han ofte er aldeles uvidende. Een af de første Professorer ved Universitetet i Oxford havde hørt tale om Richard, og ønskede at giøre hans Bekiendtskab; han fik een af Richards Bekiendter til at bringe ham til sig en Dag, da han havde flere Lærde hos sig. Efterat den første Forundring over hans pudseerlige Udseende havde tabt sig noget, giorde man ham forskiellige Spørgsmaale paa Fransk og Jtaliensk, paa hvilke han svarede med stor Færdighed og Utvungenhed. Man spurgte derpaa om han forstod Latinsk og Græsk, og da han havde besvaret dette med Ja, anmodede man ham at oplæse og oversætte et Stykke af Homer. Richard stak strax Haanden ned i Beenklæderne, og, dykkende ned til denne store Digters Opholdsted der, fremdrog ham af Dybet og tilbød Professoren den, for at han kunde vælge Stedet, denne overlod det til ham selv. Nu begyndte han at oplæse et Sted af Jliaden med Eftertanke og Nøiagtighed, kommenterende derover, alt som han læste videre og videre, tilføiede han mange sindrige og kritiske Anmærkninger, som røbede grundig og udstrakt Kundskab i Sproget; efterat han langsomt, forsigtig, og med en Nøiagtighed, som viste hans Styrke i Grammatiken, havde oversat det ommeldte Stykke paa Engelsk, opstod følgende Samtale: Profess. Meget godt, Richard. Du har oversat dette Stykke fortræffeligen. Har Du læst hele Jliaden? Rich. Jo jeg har Prof. Og hvad er Din Mening om Andromaches Karakteer. Rich. (efter nogen Betænkning). Andromache. Prof. Ja, hvad er Din Dom over Andromache's Karakteer, Rich. (efter en endnu længer Pause). Det er Kamp mellem Mænd *). Prof. Ja, ja, deraf kommer rigtig nok Navnet; men jeg spørger om Andromaches Karakteer, som Du veed var Hectors Gemalinde. Rich. Nei, om det veed jeg slet intet. "Det er det Besynderligste, der nogensinde er mødt mig, sagde Professoren, i det han vendte sig til de Tilstedeværende: "skiøndt dette Menneske er saa nøie bekiendt med Sproget, synes det som om han ikke har mindste Begreb om hvad han har læst." Da Professoren var gaaet, spurgte Richards Ven ham om, hvorledes han kunde være saa dum, ikke at give et fornuftigere Svar. Richard svarede ganske phlegmatisk: "Oh, jeg troede han spurgte mig om Ordet og ikke omdet Qvindmenneske.