Berlingske Tidende, 1836-06-10
Paa faa Aar nær er det et halvt Aarhundrede siden den nyere Poestes Pindar, i en af sine skjønneste Oder fremstillede Frederik, Kronprinds af Danmark, som et uopnaaet Mønster, der, idet han udfordrede de største Magter til den ædleste Væddestride serende greb den skjønneste Palme, Udødeligheden kan skjænke. Os var det forbeholdt, at være Vidner til Hans velsignelsesrige Livs skjønneste Bedrivt. J Morgenrøden af sin Regjering løste Han Stavnsbaanden, og tilintetgjorde Menneskehandelen, i sit Livs Aften udbreder Han Armene mod Sit Folk, for at slutte det ret fast til sig og nedlægger i dets Bryst et Frihedens Frøe, som alt begynder at spire og grønnes. Aber bald wird das gange Gesild von gebogenen Halmen Rauschen, und Wonne dem Erntenden seyn En riig Høst bebuder sig allerede umiskjendeligt. Folket er vaagnet til en ædel Selvbevidsthed, gjenfødt til en kraftigere Liv, hævet til et høiere Standpunkt, Vidnesbyrdene derom tilhøre allerede Historien. Men Takken derfor tilhører Kongen. Aldrig drog Hs. Majestæt igjennem Cimbrien, uden at hans Reise lignede et Triumphtog. Men dennegang har Kongens Besøg en særdeles opløftende og betydningsfuld Characteer. Det er i Aarhundreder, førstegang, Drot og Stænder ere her paa samme Tid, Og disse Stænder ere os frivilligt givne af en Fyrste, som foretrak Landsfaderens Navn for Enevoldskongens, og forstod den høje Kunst, paa eengang at nedstige til Folket og at opløfte Folket til sig. Jyderne have derfor dennegang med overordentlig Enthusiasme hilset den høitelskede Konge: et naturligt Udbrud af ærlige, trofaste Hjerters Hengivenhed og Taknemmelighed for alt det Gode, som han har skiænket dem. Velkommen, Fader." har det lydt fra tusinde Munde: "Velkommen til Dine Børn igien: Vor Kjerlighed er som Din Vore Velsignelser følge Dig, hvert Fjed Du gaaer, Længe, længe bevare Himlen, endnu Dit dyrebare Liv – det er vor daglige Bøn for Dig og – for os Hs. Majestæt ankom i ønskeligste Velbefindende hertil i Gaar Aftes Kl. 7, paa det kongelige Dampskib Kiel, der førtes af Hr. Commandeur Uldal. Allerhøistsamme var taget fra Kjøbenhavn om Morgenen, Kl. 5, og fra Kallundborg om Middagen Kl. 1. Saasnart Skibet øinedes blev der kimet med alle Stadens Kirkeklokker, og da det nærmede sig Skibsbroen, hvor Hs. Majestæt modtoges af Sine Børn. Deres Kongelige Høyheder Prinds Frederik Ferdinand og Prindsesse Caroline, som og af Stiftets og Byens civile og militaire Autoriteter, samt mange flere af Provindsens Embedsmænd og Honoratiores, blev der fra Havnebatteriet, af det borgerlige Artillerie saluteret med 27 Kanonskud. Paa Strandbredden var Alt Jubel og Glæde: Borgercorpserne paraderede, tætte Menneskeklynger havde opstillet sig paa begge Sider af Havnen for at see den Højtelske saanær som muligt; alle Skibene i Havnen vare smykkede med Vimpler og Flag og pyntede Søfolk, fra alle Kanter lød der Hurraraab; Gaderne vare bestrøede med Grønt og Blomster, og alle Vinduer i de Huse, Hs. Majestæt passerede forbi, fyldte med Tilskuere. Ogsaa Torvet vrimlede af Mennesker, som hilste Hs. Majestæt med Fryderaab da han kjørte ind i den til Allerhøistsammes Modtagelse indrettede Gaard. Her blev Monarken modtaget af Biskoppen samt Byens og Omegnens Geistlighed. Kort efter var almindelig Cour. Et skjønt Skuespil endte den festlige Dag. Paadet store Torv, ligefor Kongens Vinduer, var opreist et paa Søiler, til alle Sider fritsstaaende Tempel, der om Dagen var smykket med Blomster og Guirlander; da det blev Aften, oplystes det pludseligt, som ved et Trylleslag, med tusinde Lamper. Midt, under Tempelbuen stod et Alter, hvorfra der opsteeg en klartbrænde Offerflamme, og i Diamantglands skinnede Kongens Ravnetræk, hvorunder følgende Jnscription: Landets Fader. Folkets Ven Fra Templet opstege romanske Lys, og der afbrændtes et smukt Fyrværkeri, som begyndte med 27 Kanonskud og endtes med en Jldregn. Templet var omgivet af Sangere, som, accompagnerede af Musici, afsang følgende Folkesang: Velkommen Dannerkonge vær Blandt os igjen. Velkommen som en Fader kjær Hør Jublen lyder fjern og nær Thi sund og kraftig see vi her Vor Drot og Ven. han kommen er med Haarens Lyst, med trofast Kjerlighed i BrystJgien. O skjøn og daadrig er Din Hos Du Drot af Dan Du læger kjerlig Landets Brøst, Du hører den Betrængtes Røst, Den danske Tunge har du løst, Saa vidt om Land. Naar Danmark stander viis og stærk. Da Konge glædes ved Dit Værk Du kan. Du plantet har en kraftig Eeg, J Danmark Jord. See! alt dens unge Krone steeg. Den vore skal i Stormens Leeg Og skjerne Vangens gyldne Reg Og Danmarks Flor. Den vorde skal, trods Seclers Vold, Et Minde om vor Fredriks Old J Nord. Velsign, og Gud, vor Konge god Velsign vort Land! Velsign den Kraft, som har sig RodFra Oltid i det danske Blod! Lad Troskab, Kjerlighed og ModStaae Vagt om Dan. Lad Freden smykke Danmarks Jord, Lad Fredrik see i Held og Flor Sit Land. Kongen traadte i Vinduet, med Prindsen og Prindsessen ved Sin Side, og takkede dybtbevæget. Folket udbrød atter i høje Jubelraad.