Københavns Adresseavis, 1766-08-12
Deconomis. ke Underretninger. Tanker om den rette Meynings=Tid, især for RugSæden; af Joh. Leche. (oversat af Svensk.) Den, som vil undgaae, at hans Sæd under Meyningen ey skal spilde paa Ageren, bør nøye forstaae, og vel give agt paa den tienligste Tiid til dette magtpaaliggende Arbeyd. Der for læres af nogle, at man skal oppebie Rag Knappen, førend Meyningen foretages. Men uagtet den Beskrivelse, som jeg haver faaet over denne Fugl, har jeg dog ikke ret kundet forstaae mig derpaa, og troer, at iblant mange tusinde Jordbrugere torde knap findes nogen, som kiender den. Jeg har derfor eftertænkt, om det ikke skulde være mueligt, at uinde paa en lettere Rettesnor, hvorefter MeyningsTiden kan fastsettes og udfindes. Jeg veed vel, at Rugen nødvendig skal falde af under vore vurresløse Meyeres Hænder, om man lader den staae for længe paa Roden, efter at den er bleven moeden; og at eftertænksomme Agermænd, for at forekomme dette, helst foretage Meyningen om Morgenen, eller og sildig om Aftenerne, med dens Sæden er Dugfuld eller bedugges; men det haster, særdeles hos os, som har saa kort Sommer; derfor er det fornødent, at heele Dagen anvendes paa Meyningen. Monne man ikke kan afmeye Rugen, inden den bliver for meget tør, det er, medens Hæftet imellem Kornet og Hyl sen endnu er seyt, og førend Hylsen udsperres af for megen Tørke Rugen er jomoeden førend den bliver fuldkommen tør Kan den derfor ikke tørres ligesaavel i Kærven som paa Roden, Al den Saft, hvoraf Sæden har sin Vext, Tiltagise og Moednelse, maae gaae op igiennem de Kanaler, som findes i Rødderne og strekker sig op til Kornet. Saa længe disse Kanaler ere aabne, er der Haab, at Sæden endnu skal blive fyldigere; men saasnart de af Tørken har stærpet sig sammen, saa kommer der ey mere Saft op; og da bør man holde Sæden for fuldkommen moeden, endskiønt Kornene endda ere lidet bløde. Saa længe Nærings-Saft circulerer i Straaet, er det blødt og smidigt; men naar Circulationen ophører, saa bliver det snart haart. Erfarenhed viser, at Straaet bliver allerførst haardt der, hvor det er smallest, nemlig nermest ved Axet. Saaledes kommer man her efter det rette Mærke og Kiendetegn, hvorefter, som jeg troer, at man bør at rette sig ved Menningens Foretagelse; nemlig, at man paa det benevnte Sted af Straaet fornemmer med Neglen, om det endnu har begyndt at blive tørt og haardt. Dette var en Regel for mig, da jeg var Jordbruger. Derfor begyndte jeg og, imod almindelig Skik hos os, at lade meye, førend Kornene havde begyndt at blive fuldkommen tør re, og formoder, at jeg derformedelst fik den Rug bierget og Skieppen, som ellers skulde have blevet liggende paa Ageren, og uden derved at savne noget af Kornets Kierne. Jeg vandt desuden tre Fordeele derved: den første var, at jeg kunde fuldføre Meyningen, uden at giøre et bekosteligt Maaltid paa 40 eller 50 fremmede Persohner, som her i Landet er sædvanligt. Dog at mine egne Folk ligefuldt maatte skynde sig med Meyningen, saa, foruden det, at jeg begyndte tidligere, end som sædvanligt skede, saa nødtes jeg endnu til, at indføre en anden og paa dette Sted gandske nye Skik, nem lig at meye Rugen med Lee, thi det gaaer uforlignelig fortere, end med Haand=Skieren. Den anden Fordeel var, at jeg, i Henseende til den korte Stub, som Leen giver, vandt meer Halm. Efter den Skik, som bruges omkring Aaboe, udgiør Stubben i det mindste fierde Parten, ofte tredie Parten, af Straaets Længde. Hvo seer da ikke, at Leen maae forøge Halmen, saa at man faaer i det mindste 100 Læs, naar Haand=Skieren elleneste garDen tredie Fordeel var, at jeg fik bedre Halm, som var smageligere for Qvæget; thi den Halm, som tørres alt for meget paa Stubben, bliver gemeenlig haard og tør, saa at det næsten ingen Saft er i den til Qvægets Føde. Men saa nyttige som disse nye Skikke vare for Hos bonden, saa ubehagelige vare de for Byemændene og Tienestefolket, som sagde at de derved skulde miste deres sædvanlige Gieste buddet; derover maatte jeg lokke for dem, og fandt i sær fornødent, at holde dem ved god Lune med nogle Ruller Tobak, samt forbedre deres Villie og understøtte deres Kræfter med Øl, som blev brygget efter den Finske Bondes Smag. Folkes Sagn, at Ageren giødes af høy Stud, agtede da for ingen Ting; thi den høye Stub bør jo kunde giøde bedre, naar den i Creaturenes Mave har igiennemgaaet sin vedbørlige Forandring. Men jeg undgik ikke den gemeene Mands vidrige Omdømme over disse Nyeheder, da jeg lod kiøre denne Sæd ind i Laden, hvilken de holdte for at være umoeden, og uduelig at bruge til Udsæd; thi de vare forsikrede, at ikke et eneste Korn deraf skulde komme op. J denne Troe styrkedes de end mere deraf, aben af Byemændene havde lagt noget af samme Rug under en Steen, og ey fundet den at ville groe. Da man forrestillede mig dette, blev jeg noget ilde til møde, og gik bort, for at betragte Forsøget; men da jeg blev vaer, at Jorden under Stenen var gandske tør, lod jeg det ikke videre foruroelige mig; men lagde lidet af samme Slags Rug i et Glas Vand, hvori den stod i Blød Natten over; om Morgenen derpaa heldede jeg Vandet af Rugen, og om Aftenen derpaa befandt jeg, at alle Karnene begyndte at blive hvide i Spidsen, og gjorde sig færdige til at skyde ud. Det forstaaer sig selv, at den Rug, som saaledes en Liver staaende paa sin Rod, indtil baade Korne og Straadbliver fras tørre, bør ikke strax neges op eller bindes i Kærver, særdeles om den er græssig, paa det at den i Rod=Enden fugtige Halm ikke skal mulne, og derformedelst blive baade usmagelig og mindre tienlig til Føde for Creaturene. Best er det, paa den Skaanske Maade at sætte Kærverne i Traver, det er parviis i en lang Rad. Disse mine Tanker og Forsøg underkaster jeg vore Landmænds videre Prøvelse, med Advarsel, ey alt for meget at haste med Meyningen, da man kan faae moedent, men mindre striidt eller grovt Korn, samt mindre hvid Kierne. Nogle faa Dage førend sædvanligt, torde giøre nok til at forekomme Sædens Spildning.