Almuevennen, 1843-01-18
Hvad Commissarius ved flere meget vidtløftige Foredrag formaaede at indvirke paa den jydske Forsamling i denne Sag, sees ved at lægge Mærke til, at de fleste Talere derefter udtalte sig end meere bestemt for en friere Forfatning, og erklærede, at de ved hans Yttringer vare blevne fastere bestyrkede i deres Overbeviisning, ligesom Oliemøller Schytte yttrede, at hvis der var Vished for, at det vilde være en vigtig Grund for Kongen til at opgive Sagen, dersom Forsamlingen i sin Betænkning udtalte, at Stændercomiteerne kunde forberede Overgangen til en friere Forfatning, da vilde dette for ham, og han haabede, for Pluraliteten af Forsamlingens Medlemmer være en bestemmende Grund til at fraraade disse Comiteer. Man kan ikke Andet end med den inderligste Glæde see hen til Udfaldet af denne Sag i den jydske Forsamling, især naar man seer hvilken afgjørende og overveiende Jndflydelse dens Betænkning efter Omstændighederne, har paa Sagen. Commissarius yttrede udtrykkeligt, at da den roeskildske Forsamling med levende Jnteresse havde optaget den meddeelte Jdee, og de holsteenske Stænder heller ikke havde fraraadet den paatænkte Jndretning, saa vilde der, dersom den jydske Forsamling modtog det kongelige Tilbud paa lignende Maade som den roeskildske, neppe være nogen Anledning for Kongen til at opgive Tanken, om den end ikke fandt Sympathi i Hertugdømmenes Stænder; det sees altsaa heraf, at de tidtnævnte Comiteers Tilblivelse saaat sige laae i den jydske Forsamlings Haand, og vel var det da for Danmark, at det var denne Forsamling der havde at afgjøre denne saa høist vigtige Sag, thi den afgjorde den til Ære for sig og til Gavn og Bedste for Landet. Saavist som Commissarius vel vidste god Beskeed om hvad han udtalte, saavist kunne vi altsaa nu lykønske os til, at Stændercomiteerne ikke ville indtræde i Livet, at de ville forblive ved Jdeen og holdes ude af Virkeligheden for stedse, og vi skulle derfor nu tage Afsked med dem paa en passende Maade, ved til Slutning at meddele Apotheker Dahlerups kraftige og bestemte Optræden imod dem: "Selv om min Stemme skulde blive den eneste, som her i Salen hævede sig imod de stænderske Comiteer, vilde jeg dog føle mig tilfredsstillet; thi jeg havde da frelst min Samvittighed, som vilde føle sig betynget, om jeg stemte for dem, og ikke vil jeg deele Eftermæle med de Mænd, som have raadet vor elskede Konge til et saadant Jndgreb i Folkets helligste Rettighed – Stænder institutionens Uforkrænkelighed; og krænket, dybt krænket bliver denne Rettighed, om den, for om kortere eller længere Tid reent at forsvinde, skal udgjøre en Mellem eller Underinstants. Den høitagtede kgl. Commissarius, har vel sagt, at Stændercomiteerne ikke skulde have nogen svækkende Virkning paa Stænderinstitutionen; men jeg kan ikke indsee andet, end at de ville have en saadan, og selv om de ikke fik den, hvortil saa en ny, saa lidet tilfredsstillende Jndretning, som strax i sin første Fødsel har tabt det folkelige Præg, idet Valgene af de De legerede skulle have kongelig Approbation, Foruden de forviklede politiske Forhold, som skulle stille sig iveien for den saa meget ønskede Forening af Stænderforsamlingerne, for den saa inderlig attraaede friere Forfatning, har man anført Sprogforskjellen. Vil denne blive hævet i de stænderske Comiteer, Ville Holstenere, Slesvigere og Danske der bedre forstaae hinanden end i de forenede Stænder, eller hvilket Sprog skal der tales Skulle maaskee vi Danske lære Tydsk, for at kunne blive forstaaede af de høibaarne Riddere og Prælater? Det er en sørgelig, nedtrykkende Tanke, at der saa faa Aar efter den forevigede Konges Bortgang arbeides paa hans kongelige Gaves Tilintetgjørelse; at man neppe tre Aar efter hans Hedenfart agter at ombytte den meest glimrende Ædelsteen i hans med saa megen Hæder baarne Krone med en Glasflus