Corsaren, 1842-10-28
Uddrag af Redactionens Forhandlingsprotocol. Nøde, den 26de October. Da der var hengaaet en uforholdsmæssig lang Tid, siden Medlemmerne sidst vare sammenkaldte, og da desuden flere Forholdsregler, som de havde overdraget Præsidenten at udføre, ikke vare blevne trufne, herskede der nogen Utilfredshed imellem dem. Et Medlem reiste sig og foreslog Indgivelsen af en Adresse. Herimod reiste sig strax: Det militaire Medlem: Hvortil en Adresse? Det er jo ikke første Gang, vi ere samlede, siden den nye Præsident tiltraadte sine Functioner. Desuden er det min fuldkomne Overbeviisning. at vor Præsident ikke fortjener Andet end Tak af os, og jeg stemmer derfor mod en Adresse. Et Medl. Men saa kunde Du jo stemme for en Tak-Adresse. Naar det er Din Overbeviisning, at han kun fortjener Tak, maa Dit Hjørte jo føle Trang til en saadan. D. milit. Medl. Nei, jeg er overbevist om, at J ikke ere overbeviste om, at han kun fortjener Tak. Et Medl. Hvor kan Du være overbeviist, derom? Naar Du ilke øiner det Ringeste, hvorfor han fortjener Andet end Tak, hvor kan Du da troe, at vi Andre øine Noget? D. milit. Medl. Jo, jeg er overbeviist om, at J øine Noget. Det kan ikke være Andet muligt. Et tredie Medl. Men, naar vi øine Noget, saa maa der jo ogsaa være Noget. D. milit. Medl. Ja, naar jeg skal være ærlig, saa er der ogsaa Noget, og det er netop derfor, at jeg ubetinget stemmer mod en Adresse. Jeg forbeholder mig Minoritets-Votum. Et fjerde Medl. Hvad vil Du med det? Det milit. Medl. Jeg vil saa selv indgive en Adresse. Den forr. Taler. Det ville vi Andre ogsaa. Kunde Du saa ikke have Lyst til at slutte Dig til os? Saa vare vi saa rart enige. Det milit. Medl. Naa, J Andre ere enige med mig? Ja, saa ere vi Allesammen enige. Der kan man bare see, hvor Folk kunne være uenige af lutter Enighed! Den forrige Taler. Ja, og der kan man bare see, paa hvilken Maade man kunde have faaet selv en Schulin, en Rosenørn o. desl. til at stemme for en Adresse fra Stænderne til Kongen. Præsidenten. Da det i forrige Møde blev afgjort, at jeg skulde være min egen Commissarius, saa maa jeg dog bemærke, at jeg har 23 Betænkeligheder at anføre imod en Adresse, som jeg er overbeviist om vilde bestemme Forsamlingen til, ikke at indgive en saadan. Men, da jeg seer, at man er enig derom, og mine Betænkeligheder altsaa ikke vilde have nogen Virkning, skal jeg ikke spilde Tiden med at anfore dem. Jeg bemæker derfor blot, at J ligesaa godt kunde sige mig det, I have paa Hjerte, paa den almindelige Maade.... Flere. Nei, Præsident! Du skal have det Sort paa Hvidt. Saa ville vi dog senere see, om Du der qua Commissarius kan gjøre Sort til Hvidt. Efterat dernæst en Comitee var sat ned for at udarbeide en Adresse, gik man over til Dagsordenen. Præsidenten oplyste, at han havde skrevet til den Kunstner, der leverede Dyr-Tegningerne til forrige Nr., med Anke over, at han ikke, saaledes som der antydedes i Texten, havde givet den Hare-Armee, der marscherede frem med Høtyve i Hænderne og Madposer paa Ryggen, Træskoe paa; men at Kunstneren havde svaret med den Paastand, at dette var aldeles rigtigt: Saa store Harer vare de, at de allerede havde kastet Træskoene. Dette billigede Forsamlingen. Et Medlem bemærkede derefter, at Forsamlingen ikke var fuldtallig, idet der manglede et Medlem. Kassereren. Detser fuldkommen rigtigt, og det kommer deraf, at han havde gjort sig skyldig i en privat Jnjurie mod mig, hvorfor jeg lod ham suspendere. Flere. Hvad havde han da sagt, seller skrever? Kass. Aa, han havde i Grunden Jngenting sagt; men jeg kunde godt mærke paa ham, at han ikke ansaae mig for redelig, og meente, at jeg begik Underslæb med de Penge, jeg skulde oppebære. Og jeg fandt det naturligt, at, naar han ingen Tillid havde til mig, burde han, indtil han havde fralagt sig den Plet, der saaledes var kastet paa ham, ansees for uskikket til at deeltage i Redactionen. De Forrige. Saa var det naturligviis det Rigtige, at Du blev suspenderet saa længe. Men hvorfor skulle vi netop gjøre det Rigtige? Lad ham tun være suspenderet. Pra sidenten anmeldte, at han var bleven anmodet om at lade bekjendtgjøre følgende Fremlysning: En herreløs Justitsraas-Titel er kommen tilløbende. Vedkommende ville behage at afhente den imod at betale dette Avertissements Omkostninger. Krogh, Dr. hvortil han bemærkede, at han ikke vidste hvortil dette sigtede, da han var vis paa, at det ikke kom fra den Dr. i Slesvig, der havde frabedt sig Justitsraadstitelen. Han formodede altsaa, at det kom udenlands fra. Forsamlingen besluttede desaarsag, at det ikke skulde bekjendtgjøres. Forhandlingerne bleve her afbrudte ved et Medlem, der reiste sig for at gaae bort. Paa Spørgsmaalet hvorfor, svarede han: Jeg vil gaae hen og drikke mig fuld, og saa vil jeg med fjendtligt Sind og farligt Vaaben gaae løs paa et Par Hof- og Stadsrets-Assessorer og stilke dem, saa at de kunne ligge i to Maaneder, og saa staae op for at frifinde mig eller dømme mig i en lille Mulct. Jeg haaber, at J gaae med for at attestere, at jeg virkelig havde drukket mig fuld. Da Forsamlingen som Følge heraf reiste sig og gik bort, blev Mødet naturligviis hævet.