Berlingske Tidende, 1791-10-14
Vi ville protestere for Monarchiets Grundregler, fra hvilke De, Sire, ikke maae afvige, hvilke Nationen selv har er klaret for uantastelige, og som ved de Decreter, man har forrelagt Dem, gandske skulde kuldkastes; besynderlig ved dem; som, i det de udelukke Kongen fra at udøve den lovgivende Magt, afskaffe Kongeværdigheden selv; ved dem, som med rive alle dens Stytter ved at undertrykke personlig Rang: ved dem, som det de giøre Stænderne lige, giøre Alting til Jntet lige indtil Grundsætningerne om Lylighed; ved dem som betage Monarchen de væsentligste Forretninger i en monarkisk Regiering, eller underordner ham dem, som de overlade ham; og endelig ved dem, som have bevæbnet Folket, som have tilintetgjort alle Grene af den offentlige Magt, og som, i det de sammenblande al Slags Magt, have indført i Frankrige Folketyranniet. Vi ville protestere for alle Stænderne i Staten, fordi de alle ved den utaalelige og umuelig Ophævelse, som er gaaet for sig imod begge de første Stænder, ere paa samme Tiid fornærmede, beskadigede og berøvede; og vi ville nødvendigen reclammere Geistlighedens Rettigheder, hvilken blot for Himlens Sag og det hellige Embedes Forretninger har villet vise en standhaftig og adel Modstand; Ade en Rettigheder, hvilken meget mere følsom ved Fornærmiserne imod Tronen, hvis Støtte den er, end ved den Forfølgelse, den udstaaer, har opofret alt, for ved en fremlysende Liver at vise, at ingen Hinder kan holde en Fransk Adelsmand fra at være sin Konge, sit Fædreneland og sin Ære troe; Øvrigheds Personernes Rettigheder, hvilke langt mere bedrøve dem end deres Stands Ophævelse, at de se sig bragt til den Yderlighed, i Stilhed at sukke over den for ladte Justits, Forbrydelsernes Straffrihed og Lovenes Forhaanelse hvis væsentlige Beskyttere de ere; alle Eiendoms Rettigheder, thi i Frankrig er ingen Eiendom bleven agtet, og der er ingen ærlig Borger, som jo har lidt noget. Hvorle den skulde De, Sire, kunne give en saa kaldet Constitutution. der har frembragt saa mange Ulykker, Deres velmeente og gyldige biefald, Som en brugende Forvarer af den Trone, som De har arvet af Deres Forfædre, kan De ikke afhændige dens oprindelige Rettigheder, eller nedbryde den constitutive Grundvold, hvorpaa den er sat. Som født Verge for Religionen i deres Stater, kunne De ikke give Deres Samtykke tilder, som kuldkaster den, ikke heller overgive dens Tienere til Undertrykkelse. Som den, der skylder Deres Undersaatter Ritfærdighed, kunne De ikke opgive den væsentlige Kongel. Forretning, at lade dem vederfare den ved de i Overeensstemmelse med Lovene oprettede Domstole, og selv vaage over sammes Haandhævelse. Som Beskytter af alle Stænder, nes Rettigheder og hver enkelt Mands Besiddelser, kunne De ikke lade disse svækkes og tilintetgiøres ved den vilkorligste Undertrykkelse. Endelig kan De, som Fader for Deres Folk, ikke overlade samme til Uorden og Anarchie. Detsom den Forbrydelse, som beleirer Dem, og den Voldsomhed, der binder Hænderne paa Dem, ikke tillader Dem at opfylde disse hellige Pligter, saa ere De dog ikke desmindre med en undslukkelig Tilbøielighed prentet i vore Hierter, og vi ville evey de Deres virkelige Villie, i det vi saameget det staaer tilds erstatte den Uformuenhed, i hvilken De befinde sig til deres Udførelse Maatte De selv forbyde os det, og skulde De, naar De forbyder os det, være nødt til at erklære sig frie og utvungen, saa skulle disse saa øiensynlig imod deres Attraae stridende Forbude, efterdi de ere tvertimod Deres Pligter, disse Forbude, som komme udaf Skiødet af Deres Fangenskab, der kun da vil ophøre, naar Deres Undersaatter vende tilbage til deres Pligt, og Deres Tropper til deres Lydighed; disse Forbude, som ikke kunne have nogen anden Gyldighed, end alt det, som De har gjort førend Deres Flugt, og som de siden efter forkastede; endelig disse Forbude, der have den samme Ugyldighed, som den antagende Handling, imod hvilken vi vare pligtige til at protestere; disse Forbude skulle visseligen ikke udvirke, at vi skulde handle forrædersk imod vor Pligt, opofre Deres Jnteresse, og forsømme det, som Frankrig i saadant Tilfælde er berettiget til at fordre af os Vi ville, Sire, adlyde Deres virkelige Befalinger, i det vi sætte os imod de oftvungne Forbud, og vi ville være overbeviste om Deres Biefald, naar vi følge Ærens Love. Vor fuldkomne Underdanighed er Dem for vel bekiendt til, at den nogen Tid skulde være Dem tretydig. Maatte vi dog snart være ved det lykkelige Øieblik, da De sat i fuldkommen Frihed, kunde see og flyve i Deres Arme, for i samme at fornye Løftet om Lydighed, og give alle Deres Undersaatter et Exem pel. Videre. Sire, vor Broder og Herre! Deres Majestæts underdanige og allerlydigste Brødre, Tienere og Undersaatter. Ludvig Stanislaus Kaver. Carl Philipp.