Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-06-11
De klædte sig i de kostbareste ostindiske og engelske Manufacturvarer, og disse vare dem uundgaaelig nødvendige til deres daglige Pynt. Selv ved Buonapartes Hof kunde eller vilde man, som alle de, der have besøgt Paris, bekræfte, ikke undvære engelske Fabricater. Medens man paa den ene Side kagstrøg og brændemærkede dem, der havde mindste Handel med Engelland, saae man, ved Hielp af Licencer, hele Skibsladninger engelske Varer ankomme i franske Havne. portskib. J Moniteuren hedte det, at man tegnede sig med stor Beredvillighed, men i hele Frankrig syntes man langt fra ikke at være saa tilbøielig til at understøtte dette Donquixotske Tog. De Conscriberede maatte drives sammen med største Strænghed, og den, som ikke mødte, blev behandlet som Deserteur. Da alle Forberedelser nu vare gjorte, troede man Toget ret for Alvor skulde gaae for sig. Buonaparte afreiste virkelig den 4 Nov. til Bologne, men var allerede d. 18de kommen tilbage igjen til St. Clond, og Engellænderne spottede ikke uden Føie "over Corsens Vandskræk og hans overmodige Trusler. Men nu fandt man det fornødent, at spørge i Moniteuren: "Hvo har hørt disse Trusler? Naar har den første Consul, der ene styrer alle Krigsanliggenderne, nogensinde sagt: at han vil sende en Armee til Engelland? Han har hidtil sagt: man leire sig i Texel, ved Ostende, St. Omer, Brest, Bayonne. Er det overmodige Trusler, naar man i Krigstider forsamler Armeer i Leire?" - Strax derpaa hedte det igien: den første Consul vilde ikke stille sig i Spidsen for Expeditionen, og tilsidst syntes det i Slutningen af Aaret ganske uvist, hvor og naar Toget vilde gaae for sig, eller om det nogensinde vil finde Sted, eller og maaskee ikke Hensigten var, at holde Engelland i en urolig Virksomhed, og ved uafladelige Rustninger til Modværge at udtømme det. Sandelig, et ypperligt Udtømmelsesmiddel, Holde 200,000 Mand paa Benene og bygge Baade i Tusindtal for at holde Engelland i urolig Virksomhed? Hvilken skarpsindig Politik. - Det thyboske: "wir haben uns bedacht!" der yttrede sig saa aabenbart ved hiin Erindring i Moniteuren, maatte naturligviis være Engelland et tilstrækkeligt Beviis paa, at den tilsigtede Landing i Engelland var et ligesaa vildt og planløst Project, som det mislykkede og menneskespildende franske Tog til Ægypten. Men den engelske Regjering vidste med lige saa stor Klogskab at drage Nytte af Første consulens Rodomontader, som af den patriotiske Stemning, Trudslerne fra fransk Side maatte vække hos hver Britte. Skjøndt den Enfoldigste maatte kunne indsee, at den franske Armee vilde finde sin Grav i Bølgerne længe førend den naaede den engelske Kyst, lod det brittiske Ministerium dog som det virkelig frygtede for Buonapartes Overfald, for saaledes at holde Folkets Energie i Aande, og siden, som Erfaringen ogsaa viste, at bruge den mod Frankrig selv. Man gjorde de kraftigste Forberedelser til at afværge en Landgang, og ved Aarets Ende talte man i Engelland og Skotland, foruden Linietropper, Reservearmeer og regelmæssig Milits, 380,000 Mand Frivillige. Alting øvede sig og greb til Vaaben i hele Storbritannien. Vel hedte det paa den Tid, at de engelske Soldater betydede intet ved Siden af de franske, og at de løbe som Harer naar de kun saae en fransk Uniform, men Wellingtons Heltedaad i Spanien har siden overtydet de Franske om, at det ikke var saa ilde bevendt med den brittiske Tapperhed, som (Fortsættes.) mange den Gang troede.