Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-03-31
Blandede Efterretninger. J et i Nordamerika udkommende tysk Blad, der amerikanische Weltbote læses to Breve fra Nordamerikas to berømte Præsidenter, Jefferson og Adams, som begge dengang (1792) vare Oldinger. Jefferson klager over Alderdommens Tryk dog kan han ikke løsrive sig fra Deltagelse i Verdensbegivenhederne. Hvorledes han, som hørte til Qvækerne, betragtede Krig er værdt at høre, om man end ei vil bifalde hans haarde Udtryk om krigførende Magter. "For, siger han, at tale om Dages Nyheder, synes det, at Europas Kannibaler igjen ville opæde hinanden. En Krig mellem Rusland og Tyrkiet vil sandsynligviis bringe Dragen og Slangen til Kamp; hvo af dem der ødelægger den Anden, vil efterlade en Ødelægger mindre i Verden. Dette Hang til Krig hos Menneskene synes at være deres Naturlov en af de Hindringer for en alt for stor Udbredelse, som hører til Verdens Mekanismen. Haner dræbe hinanden, Bjørne, Bulbidere, Vædere gjøre ligesaa, og Hestene i den vilde Tilstand krige imod de unge Hingster. - Jeg haaber, at vi ville bevise, hvor langt mere heldbringende for Mennesket Qvækernes Indretning er, og at Ernærerens Liver nyttigere end Fægterens; i øvrigt yder det nogen Trøst, at disse Daarers Ødelæggelse paa en Deel af Jordkloden er Midlet til at faae opdyrket andre Dele af samme. Lad dette sidste være vor Dont, og lader os malke Koen, medens Russerne holde den ved Hornene og Tyrkerne ved Halen. - Adams svarede paa dette Punkt: "Denne Jord er en Skueplads for Krig, dens Beboere ere alle Helte. De smaa Aal, der avles i Eddike og de bittesmaa Kryb i Pebervandet opæde hverandre, der er Romere, Russer, Britter, Franske. Myrer og Silkeorme ere de eneste Slægter, blandt hvilke jeg endnu ikke har seet Krig, og Himlen selv har, om vi skulle tro Hinduer, Græker, Jøder og Mohamedaner, ikke altid været i Fredstilstand. Vi behøve ikke at bekymre os om Sligt, eller at græmme os over Ophavsmændene til det Onde, men ville roligen lade det være Alstyrerens Sag. Indgangen til Pekin er slet ikke imposant. Staden danner en langagtig Firkant, er omgivet med Volde, og har 9 Porte. Størstedelen af Gaderne ere lange, men man kan ikke sige brede, omendskjønt de have 30 til 40 Fods Brede; thi alle Kjøbmandsfolk have Tilladelse til, at udstille deres Varer langt udenfor deres Fortouge, ligge til en lille Stang, som er behængt med Baand og har en liden Jndskrift, som indeholder Kjøbmandens Ros. Det Keiserlige Palads har et meget stort Omfang, og her vegeterer nu den vellystige Taou-Huang blandt sine Friller og en Hær af Gildinger. Stor Embedsmændene, som samtlige ere Mantschul's, have ogsaa inden for Palladset Værelser. Disse Erobreres Sprog fortjene ikke mindre Opmærksomhed, end Schmesernes. Der gives intet i Verden, der er det ligt. J Mantschulernes Fødeland, eller i de vidtudstrakte Lande imod Norden fra den store Mur, finder man Spor af en gammel Civilisation. Mantschusproget maa give Sprog- og Oldgrandskeren i Almindelighed meget at betænke. Det er yderst rigt. Et eneste Ord er tilstrækkeligt til, at udtrykke en heel Sætning. De have forskjellige Ord, for at betegne en og samme Gjenstands forskjellige Qvalitet. Omendskjønt blandt alle Huusdyr Hunden er det, for hvilket Mantschusproget har de færreste Benævnelser, naar man nemlig et med regner saadanne Navne, hvorved Hundearterne og Racerne blive betegnde, saa har de dog endnu andre, for at tilkjendegive Hundens Alder, Haar og gode Egenskaber. Vil man betegne en Hund, hvis Haar ved Ørerne og Halen er meget svært, saa kan man udtrykke dette med et eneste Ord: tayha. Har Hunden en lang Snude, en lang Halle, store Øren og nedhængende Læber, saa kan man med et Ord: Voto udtrykke alle disse Ting tillige med selve Hunden. Bedækker Hunden en sædvanlig Tævehund, saa hede Ungerne, som derved fremkomme: pesaris. En Hund eller en Tævehund med to gule Ringe over Øjelaagene heder turbe, men derimod, kuri, naar den er spættet som en Leopard. Er Snuden slækket og den øvrige Deel af Hovedet ligefarvet, saa kaldes en saadan Hund, patto. Er den hele Hals hvid, saa heder Hunden: chaku. Har den paa Hovedet noget langt Haar, som falder nedad, saa kaldes den, kalla. Ere Øinene halv hvide, halv blaa, saa kaldes et saa sjeldent Dyr, ihizeri; er den lav og har den korte Been, saa kaldes den kapari. Det almindelige og generiske Navn er for en Hanhund, indagon og for en Tæve hund, nieghen. Jndtil den syvende Maaned hede de unge Hunde, niacha, fra syvende og til ellevte, nuzere, og fra den sextende føre de det almindelige Navn: indagou. Deres gode og slette Egenskaber blive ogsaa betegnede paa denne Maade. Et eneste Ord udtrykker deraf to eller tre paa en Gang. - Pekin er det samme som det nordlige Hof. Denne Stad erholdt dette Navn, da den mongolske Keiser forflyttede Residentsen hertil. Forhen var Nankin Hovedstaden.