Berlingske Tidende, 1764-11-26
Fortsættelsen af Paris, den 22de October. S. No. 64. Der er endnu en anden Jagttagelse, som tydelig beviser Fornvahrenes al for ringe Priis og Agerdyrkerens ulyksalige Til land; Kornets Priis bor have Forhold med alle andre Vahrsers og Arbeyders Værdie, hvilke, efterat Materierne som for ruges til dem, ere fradragne, koste meer eller mindre, efter om Haandværkeren tager meer eller mindre for sit Arbeyde stu er det klart, at paa et 100 Aars Tid have Haandværkejerne og Kiøbmands=Vahrene steget mærkelig i Priserne, saa tvel ingen som have levet i de sidste 50 Aar, nægter denne handhed, som de selv have erfaret. Priserne paa Kornet, vilket er Roeret for det øvrige, burde da og have steget i For hid; men det er en klar Sandhed, at de have taget anseelig og at man for et hundrede Aar siden behøvede en tungere lung til at kiøbe en Septier for, end nu omstunder. (Herlige Anmærkninger, at No. 1649 galt en Septier Hvede i Lan et 15 Livres, som da kaldtes en taalelig Priis, i Paris, samt de Aar, 18 Liv. 18 Sols: 1650, 26 Liv. 10 S.; 1651. 15 Liv. 13 S.; 1652, 24 Liv. 18 S.; at derimod en Septier selder 1764, 14 Liv. 10 Sols i Paris, og følgelig mindre na Landet; at denne Forskiæl bliver næsten dobbelt større end bi, naar betragtes, at en Mark Sølv udgjorde Ao. 1649. 3 Liv. 13 S. 8 Deniers, men udgjør nu, og fra 1726 af i Livres 6 Sols, saa at, naar man giør Udregning, har Septiers almindelige Priis i bemeldte Aaringer været 42 LivS. i disse Tiders Penge; at det er unætteligt, at Haandbrkerierne, Kiøbmands=Vahre, Løn, a. have steget mærkelig den 1649, at det, i Betragtning af forbemeldte, er ikke at dre over at Kongen har fastsat, at en Septier, som skal lie 240 Pd., skal være stegen til 30 Livres, førend Udførseskal standse.) Det er da oplyst, at Kornet er i en alt forlige Priis, i Forhold mod Agerdyrkerens Forskudder og Ud ter; mod andre Handteringers og Vahres Priis, og følgelig - de offentlige og private Tyngseler, hvis Byrde unægtelig 1 forøget sig. Men, for at Agerdyrkeren maa høste sine Omkostninger og skudder igien, samt have Overskud til at bestride alle sine dre Tyngseler med, er det endnu ikke nok, at Kornvahrene de til en vis Værdie; men denne Værdie maatte nødvendig de bestandig, eller saa lidet som mueligt var, underkastet digheder; thi har Agerdyrkeren ikke nogenlunde Vished for kunde i tilkommende, saavel som i forbigangne Aar, sælge Producter til en fordeelagtig Priis, da betager denne Uvis ham Tilliden og Lysten til sit Arbeyde. Men dette var umue ved det forbydende Systema, da man nu og da gav particuliere Friheder, hvilke, som oftest bleve bevilgede i Fleng til de meest næsevise eller egennyttige, og vare næsten aldrig fra for Mistanke. Et Land, hvor Agerdyrkningen er underkastet disse forbydende Love, kan aldrig kiære sig om at dyrke videre, end til dets Nødtørft, det kan ikke jævne de slette Aaringer med de gode; har det for megen Avling, er det fattigt, har det for liden, er det ligesaa; Overflødigheden virker Fraadserie eller Avlingens Fordærvelse. Mangelen virker Hunger; det første foraarsager en skammelig Priis, det andet en overmaade Dyrhed. Disse Ustadigheder og Asvexlinger med Frihed og Forbud, har ve holdt Agerdyrkeren i en bestandig Frygt, og have ikke kundet andet end betage ham Lysten; thi han var altid nødet til at sælge til den gangbare Priis, for at bestride de aarlige Udgifter. Jntet kan raade Bod paa disse Uleyligheder, uden Havnenes immervarende Aabenstaaende, og Avlingens frie Udførsel. Denne Frihed opmuntrer Landmanden ved Overflødighed, thi han er vis paa at sælge inden eller uden Rigs, om ikke i Dag, da i Morgen, og har deri en sikker Trøst, om end hans Rigdom bliver nogen Tid liggendes frugtesløs paa Lofterne. Den samme Tillid trøster ham og i de slette Aaringer, imod Frygten for Hungers Nød, hvilken som ofteste er den største Aar. sag til Hungers=Nøden selv. Det, som han i slette Aaringer sætter til ved at kiøbe ind, henter han tilbage i de gode, ved at sælge med Fordeel. Den Fattige skal erlange sin Nødtørft formedelst den Riges mange Nødvendigheder, og formedelst Circulationen: Han kan ikke leve, dersom ikke den Rige giver ham Leyligheder til at fortiene, og dem kan denne ikke give ham, dersom Jorden ikke yder ham det, hvoraf han kan betale Løn og videre som Arbeydet koster. Men det, som aldeles kan forsikre imod Mangel, er en varagtig Liighed i Fødevahrenes Priis, hvilken Udførselen nødvendig maa føre med sig. Den fornemmeste Hensigt med en fri Uld førsel er ikke saa meget at sælge, som at vedligeholde Fødevah, rene i mueligst høye Priis, og at indføre den Ligevægt med Priserne paa alle andre Vahre, hvilken siden udi Handelen vedligeholder sig selv.