Aalborg Stiftstidende, 1831-05-09
Af den udkomne nu henrettede Giftblanderskes (G. Gottfried, født Timm, i Bremen) Biografie sees, at hun i Løbet af 15 Aar havde dræbt 30 Mennesker, hvoriblandt hendes tvende Forældre, hendes trende Børn, hendes første og anden Mand og senere en ung Mand, der havde forlovet sig med hende. Røverne af Schiller var hendes Yndlingsstykke, og hun paastod, at der ikke gaves nogen Comedie, der kunde sættes ved Siden af denne. De frygteligste Lidelser i Dødens Kamp hos de Personer, som hun gav Gift, vare hende ligegyldige. J samme Øieblik da hendes første Mand døde under de grueligste Pinsler, gjorde hun Tollette. Enhver, der var i Veien for hendes Ønsker, bortryddede hun ved Mord. Paa Pengeforlegenhed vidste hun at raade Bod ved List, Lyven, Meeneed og Drab. Men hun følte ogsaa en indvortes Drift til Forgiftelser uden noget Øiemed. Jsær naar nogen besøgte hende i sin Ensomhed, saa kom hun snart i Lyst efter Livet af sin Gjæst. En Veninde besøgte hende engang med sin Pleiesøn, en delig Dreng paa 11 Aar. J samme Øieblik, som hun beundrede Drengens sande Johanneshoved, gav hun ham et forgiftet Smørrebrød. Barnet leed ubeskrivelig, men kom sig igien; Drengens første Udflugt var et Besøg hos Tante Gottfried; hun modtager ham kjærlig, beklager hans udstandne Lidelser, vederkvæger ham med kaagte - forgiftede. - Blommer. Barnet var nu Dødens visse Offer. - En ung Pige, der gratulerede hende til hendes Geburtsdag, fik strax en venlig Taksigelse i en - forgiftet Æbleskive. At dog saa sorte Misgierninger kunde holdes i Skjul saa længe, Opdagelser skeete endelig derved, at Lægerne endelig foretog er Obduction ved hendes sidste Barn, hvis Jndvolde fandtes fortærede; over 30 Liig opgroves nu til Undersøgelse, og man fandt, de vare alle komne saa skrækkelig af Dage. Under Forhøret yttrede hun disse høist mærkelige Ord; "Jeg var slet ikke ilde tilmode ved at forgifte Folk. Jeg kunde række Giften uden ringeste Samvittighedsnag og med fuldkommen Sjelero. Det var som om en Stemme sagde til mig, jeg skulde gjøre det. Jeg fandt endogsaa Velbehag heri. Jeg sov rolig og følte intet Nag. Man pleier dog eller at gyse for Misgierninger, men dette var ikke Tilfældet hos mig; jeg kunde forrette dem med Lyst." Uhr ret havde imidlertid den gode Side, at hun var meget godgjørende imod Trængende, og udøvede endogsaa Ve over sine Evner. Denne Omstændighed, i Forening med hendes venlige og maneerlige Adfærd, havde saa længe afvendt Mistanken og Forgiftningen fra hende. Hendes Forældre (Skræder Timms) vare skikkelige og retskafne Folk, men overdreven gjerrige, og det meget stige Værts (rende tykke Vind) Forsætter mener, lat Datterens Syndestof derved blev fremaplet, da hun som Barn i Skolen altid maatte savne Lommepenge log staae tilbage for andre Skolebørn. - De barnlige Hænder, der senere havde fuldbyrdet uhørte Forbryde ser, vare imidlertid ikke sjelden foldede til de hjerteligste Bønner. De samme Øine, som senere kunde taale Stuet af navnløse Kvaler, henfløde ofte i Taarer, naar hun i sin Ungdom med næsten grændseløs Jnterlesse idelig læste bibelske Historier. Hun hørte til de bløde, omfindtlige Sjele, der ere let modtagelige for ethvert pirreligt Jndtryk. Ved hendes Henrettelse var hun saa svag, at hun neppe kunde gaae. Vor Herre, være hendes Siel naadig!