JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Corsaren, 1841-12-10
Blok Tøxen angaaende. Da vi begyndte at disputere med Blok Tøxen, den norske Constitutions Forfatter*), troede vi, at det skulde blive en net lille Disput, en Disput hvoraf vi kunde have lidt Fornøielse i disse korte, triste Vinterdage. Men vort Haab er blevet skuffet, vi have maattet erfare, at alle mennestelige Ting ere daarlige, Blok Tøxen inclusive. - Hvilket Svar han har givet paa vor sidste Artikel! Vi sagde, at han skulde give sine *) Iblandt Almuen er det en Troes-Artikel, at Blok Tøxen har skrevet den norske Constitution. Vor nuværende Konge antog ham dertil, da han havde lært hans sjeldne Dygtighed at kjende af - "Politivennen". Zamber Mackintosh paa, for at holde Vandet ude fra dem, og han svarer. ia, hvad mener Du, han svarer, gode Læser? Han svarer: "Corsaren kan selv tage Mackintosh paa for at holde Vandet ude". Det er ganske á la "Figaro". Men var det endda det! "Figaro" skriver Ens Ord ud og giver dem hele og holdne igjen, for ikke at komme til at bumre; men saa forsigtig er Blok Tøxen ikke engang, og det kommer af den usalige Poesi, hvori han bringer Ens Ord. Saaledes lyder hans Svar: "Corfaren" trænger til en Mackintosh. Stakkels udtømte "Corsar", alt tærer jo Vandet Din Hjerne! Tag derfor Mackintosh paa, førend det slukker Din Jld. Har man hørt Mage: "Corsaren" har Vand i Hjernen, og for at sikkre sig imod det Vand skal den tage Mackintosh paa Havde Blok Tøxen endda sagt, at den skulde tage Mackintosh ind, saa kunde man have troet, at han havde opfundet en "Mackintosh til indvortes Brug", en Medicin ved Navn Mackintosh, der var probat mod Vand i Hjernen. J saa Fald havde vi uopholdelig tilraabt ham: De behøver ikke at tage Mackintosh paa, Hr. Blok Tøxen, og heller ikke at give deres Jamber en saadan paa. Tag blot en Macintosh ind, saa bliver Alt godt.
Corsaren, 1841-12-10
"Regning uden Vært." Hr. Carstensen havde ifinde at lade det italienske Operaselskab spille paa Hoftheatret. Hr. Carstensen, gjorde Ansøgning om at faae Hoftheatret overladt. Hr. Carstensen fik Ansøgningen bevilget; Hr. Carstensen modtog allerede Gratulation som "Entrepreneur for det italienske Operaselskab". - Jntet manglede undtagen - det italienske Operaselskab, det vilde ikke, det bliver hos Pettoletii. - J Betragtning heraf foreslaaes det Hr. Carstensen, indtil videre at antage Titel af: Titulair Entrepreneur for det italienske Operaselskab paa det Kongelige Danske Hof-Theater i Kjøbenhavn.
Corsaren, 1841-12-10
Da Tyrkiet fik en Avis, blev der sagt, at kun faa Aar vilde hengaae, før det naaede Preussen i Civilisation. Faa Aar ere hengaaede, og allerede - har Tyrkiet forbudt fremmede Aviser.
Corsaren, 1840-12-18
Siden alle de andre foreslaae Stænder-Candidater, siger Berlingske Tidende, saa maa jeg ved ogsaa; - accurat ligedan gaaer det-Corsaren, Vi holde os imidlertid i denne Henseende ganske til "Fædrelandet"; det er aldeles rigtigt, hvad "Fædrelandet"; siger, at vi bør vælge fuldblodige Folk (efr. Fædrelandet Nr. 367). Ordet "fuldblodig" bruges naturligviis ikke her i dets danske Betydning; thi saa skulde vi vælge pluskjævede, tykke og korthalsede Folk, som hver Maaned maae lade sig aarelade for ikke at faae Apoplexi, nei, i Alt, hvad der angaaer Stænderne, følge vi jo engelske og franske Skikke, tale og tænke paa Engelsk og Fransk, undersøge paa Engelsk og Fransk Folks Hjerter og Nyrer o. s. v. Som Følge deraf skal "fuldblodig" her tages i den ædle Betydning, hvori Engelskmændene bruge det om deres Heste. En fuldblodig Hest eller Mand har lang Hals, tynde Been, store Næseboer og et fprigt Gemyt, som giver sig Luft i Fnysen og Stampen. Nu vel, Borgere af Kjøbenhavn behøve J nu nogen yderligere Beskrivelse over de Mænd, som J For give Eders Stemmer? J behøve nu blot at sørge for, at der ikke er for stærk Trængsel under Valghandlingen, paa det at J kunne opdage de lange, tynde Been; thi disse ere egentlig Fuldblodighedens bedste og sikkreste Tegn; opdage J nu dertil den lange, magre Hals og den stærke, dristige Fnysen, saa er Folketribunen færdig in optima forma, og saa sende J ham, ligesaa fuldblodig som han er, i Stændersalen. - Jmidlertid - stop! "Fædrelandet" taler videre saaledes: Det var dog galt, om J kun vilde vælge Fuldblodsfolk, thi deels er der ikke Mange af Racen her i Landet, deels have vi vore Grunde for, ogsaa at faae andre Folk til Deputerede. Der er nu foruden os selvf. Ex. Herforth og Bjerre; det er Mænd, som vel ei have Fuldblodets Kraft, Mod, Udholdenhed og forige Veltalenhed, tvertimod ere de af den jevne danske Race; men de ere liberale Folk, høre J? liberale Folk ere de, saa vide J nok, hvad vi mene, og saa skulle J vælge dem. - Endnu et Ord! Vi have anbefalet Eder Ussing; men vi haabe, at J forstaae, at vi ikke have meent Noget med denne Anbefaling; det var naturligviis kun for at skjule for Vedkommende, at han ikke længere tilhører os. Værer altsaa forstandige og tager ikke feil, saa skulle J ogsaa faae Ros for at være brave og frisindede Borgere. - "Corsaren" istemmer fuldkommen disse Ord; den gjør dem i alle Puncter og Maader til fine.
Corsaren, 1841-12-10
Literair Anmeldelse. Danmark. Et malerisk Atlas; tegnet af Christensen; Text af Heiberg. Bings Forlag. 1ste Hefte (med tre Staalstik). Havde vi ikke seet dette "Atlas" og bemærket, at det var smukt, saa havde vi dog vidst det af Subskriptionsplanen. Hvilken Begeistring, hvilken Poesi, hvilken Ynde aander ikke i denne - Subskriptionsplan. Dhrr. Bing & Søn tale paa følgende Maade: Vi vilde tilfredsstille hos vore Medborgere det djube Savn, den unævnelige Længsel efter at see vort hjertelskede, vort inderligt elskede, vort unævneligt elskede Danmark aftegnet i smaae nydelige, yndige, poetiske Skizzer. Og vi talte derom til Christensen - J kjende nok Christensen - og han tog sig af vor Plan med inderlig djub Kjærlighed. Men Maleren er ikke nok. Digteren maa med begeistrede Ord tale til Aanden, medens Øiet er fæstet paa Billedet; prise det Store og besjunge det Skjønne. - Og saa forenede vi os i Kjærlighed. Heiberg digtede, Christensen malede og vi tage 3 A pr. Hefte. For disse 3 A faaer man 3 Staalstik, saa og saa mange Sider Text og saa og saa mange andre gode Ting, og vi haabe, at det Hele saaledes vil være det kunstelskende Publicum særdeles kjærkomment, og vi vove at paastaae, at Musens og Kunsthandelens Venner herved i lige høi Grad ville være tilfredsstillede.
Corsaren, 1841-12-10
Skizzer. VII. Aristocraten og Borgeren. "Die Schafe halten ja allein Den Adel noch zuletzt". Hoffmann von Fallersleben. Aristoer. Pas blot nøie paa! Holder Du fast? Borg. Jo, Herre; De skal ikke falde.
Corsaren, 1841-12-10
Hr. (eller Jomfru?) Gustava! Det skal blive benyttet.
Corsaren, 1841-12-17
Charivari. J Hannover har man begyndt at anvende meget slaaende Argumenter: Man har slaaet en af Geheime-Cabinetsraaderne en Steen i Hovedet. Udentvivl troer man saaledes at kunne gjøre meest Jndtryk.
Corsaren, 1841-12-17
Et X for et U. J en af Byens lærde Skoler er i disse Dage det Uheld indtruffet, at en Discipel, der efter Dictat skulde skrive: "Nu ville vi Alle sparet kom til at sætte et x for et u, saa at der kom til at staae: "Nx ville vi Alle spare, hvilket da Læreren til sin store Forhauselse læste som: "Nix ville vi Alle spare." Disciplen var nær bleven jagen ud af Skolen derfor, men slap dog med en drøi Jrettesættelse. Heraf sees, hvor farligt det er, ved Ordene: "Nu ville vi Alle spare" at sætte Folk et X for et U.
Corsaren, 1841-12-17
Kunst-Notits. Om kort Tid vil udkomme et lithographeret Billede af Hs. kgl. Høihed Kronprindsens Arbeidsværelse, som Pendant til det forhen udkomme billede: "Kong Frederik den Sjettes Soveværelse."
Corsaren, 1841-12-17
I Trykkefrihedsselskabets "Folkekalender for 1842" er i Listen over Medlemmerne af den kongelige Familie, Statsraadets Personale o. s. v. "ved en Feiltagelse" glemt Hs. Ex. Stats- og Justitsminister Poul Christian v. Stemann. - Det er dog yderst mærkeligt, at man af en folkelig Bog kunde udelade Statsog Justitsminister v. Stemanns Navn! - Denne Glemsomhed skaber imidlertid ikke videre; thi, om ogsaa Trykkefrihedsselskabet og selv Trykkefriheden glemmer Statsminister v. Stemann, saa har dog Statsminister v. Stemann den Godhed, ikke at glemme Trykkefriheden.
Corsaren, 1841-12-17
Fra Frederiksborg have vi modtaget flere Opfordringer til Byfogden der, hvori han anmodes om at haandhæve Lovgivningens Bestemmelser angaaende Hazardspil og især paasee, at Fremmede, som komme dertil, ikke drive dette Uvæsen. Allermindst burde efter Jndsendernes Formening Saadant taales i en By, som Kongen, Prinds Ferdinand og flere høie Personer undertiden beære med deres allerhøieste Nærværelse, hvorimod man netop, naar det høie Besøg ankom, strax burde arrestere Spillerne og - om muligt - sende dem over Grændsen.
Corsaren, 1840-12-18
Faa Mennester have en saa rigtig Tact som Grosserer Nathanson. Forleden lod han kun udgaae et halvt Ark af sit Søndagsblad og gjorde ingen Undskyldning derfor. Hans rigtige Tact sagde ham, at dette var overflødigt.
Corsaren, 1841-12-17
Hr. C. Dalgas undrer sig i "Aarhuus Avis" over, at Stiftamtmanden over Veile Amt (Hr. Hoppe), ikke tager Hatten af, naar han hilser, men blot fører Haanden til Hatten. Det har undret os, at Hr. Dalgas har kunnet undre sig herover, da vi kunne tænke os en meget rimelig Grund for samme. Enhver bedækker nemlig gjerne den Deel eller Side af sit Legeme, hvor han føler sig svag, imod Luftens Paavirkning. Nu føler Hr. Hoppe (og han kan naturligviis, bedst føle det selv) at Hovedet er hans svage Side, og derfor holder han dette bedækt.
Corsaren, 1841-12-17
"Berlingske Tidende" af forgangen Torsdag beretter, at Kornlovspørgsmaalet igjen er blevet bragt ivrig paa Benene i de engelske Blade, og at det ved denne Leilighed viser sig, at de ganske dele dens ("den Berlingskes") Anskuelser om Sagen. Vi skulle gjøre os en Fornøielse af at underrette de engelske Blade om, at der i Danmark gives en Avis ved Navn "Berlingske," hvis Anskuelser de have havt den Ære at istemme.
Corsaren, 1841-12-17
En Hr. rg. yttrer i "Dagens" Feuilleton, at man i gamle Dage kaldte "Figaro" en Klokker. Vi maae paa det bestemteste protestere imod, at det var i gamle Dage.
Corsaren, 1841-12-17
Til Hr. Blok Tøxen. Sagde De Noget, Hr. Blok Tøxen?
Corsaren, 1841-12-17
St. St. Blicher er i "Randers Avis" fremkommen med det ingenlunde ubeskedne Forslag, at Folket skal holde ham, som Digter, saa at han kan holde en Kapellan, til Gjengjæld for hvilket Folket skal erholde hans Digte, naturligviis imod at afholde de ved sammes Udgivelse forbundne Omkostninger.
Corsaren, 1841-12-17
Skizzer. VIII. 1) Dagen. 2) Folkeavisen. 3) Berlingske. 4) Fædrelandet. 5) Kjøbenhavnsposten. 6) Corfaren. 7) Figaro. IX. X. "Danmark, deilligst Vang og Vænge, Hvor de vakkre, danste Drenge Kan i Leding gaae."
Corsaren, 1841-12-17
"Frederiksberg." (Et af Heibergs Digte i "Danmark, et malerisk Atlas." Vi omtalte i forrige Nr. nævnte "maleriske Atlas", hvad dets maleriske Subskriptionsplan angik, og skulde ikke være komne tilbage dertil, hvis ikke andre Blade ved at omtale Jndholdet havde gjort os det til en Pligt. Det synes nemlig af Anmeldelserne om dette Atlas, at de fleste af vore Blade nære en vis sky Frygt for Heiberg. Et af dem finder, at Digiene ere "ganske som man kunde vente dem" af den mageløse Forfatter ɔː mageløse; et andet Blad yttrede, at "Forfatterens Navn borger for deres Fortrinlighed" - det vidste altsaa, allerede førend det læste dem, at de vare uovertræffelige, og kunde fortælle sine Læsere det. Vi vare derimod forud af den netop modsatte Mening. Heiberg er en stor Digter, tænkte vi, men han er ingen Leilighedsdigter. Man kan ikke gaae hen til ham og levere ham færdige Tegninger og sige: Hr. Heiberg (eller "Hr. Professor!" skal man nok sige) være saa god at skrive Digte hertil", uden at han ved at opfylde Onsket maa paalægge sin Aand en vis Tvang, der maa kunne bemærkes. - Og vi have ikke taget feil, Digtet Frederiksberg" viser os en saadan Tvang. Heiberg havde fattet den Jdee at vise, hvorledes ved en Konges Død Alt forandrede sig om hans Sommer-Opholdsted, hvorledes Lystigheden, Glæden, Menneskene fulgte en anden Sol og bleve borte, og hvorledes kun Naturen ikke forandrede sig, at den uforstyrret og uforandret fulgte den samme Sol som tidligere og kom igjen. Dette passede paa ethvert Slot, hvis Konge var død, blot at Slottet ikke blev nævnet, blot at Digterens Jdee ikke udsattes for at komme i Strid med Sandheden - det passede ikke paa Frederiksberg. Heiberg kunde ifølge sin Retning (eller vil de ikke) see den sande Jdee: at Kongen døde, men at Folket ikke destomindre opsøgte sit gamle Forlystelsested, at det kunde undvære Kongen til sine Fornøielser og til sin Glæde. Lad Heiberg modsige dette, og vi kalde Vidner frem. Vi bevise vor Paastand historisk: Hvor mange tusinde Mennesker Omnibusserne have ført herud i sidste Sommer, medens Fodgængernes Antal ikke er blevet mindre. Vi bevise det statistisk paa Berlingskes Maneer: Hvor mange Kopper Chocolade Josty har solgt meere end i 1839, hvor mange Portioner Lammesteg med Agurkesalat Lars Mathiesen har solgt mere, hvor meget Kehlets Fortjeneste er tiltagen paa Aleenberg. Det er Beviser, som ikke kunne omstødes; det er haandgribelige Beviser. Og naar Heiberg, den gamle Hof- og Theaterdigter, sukker over, at Frederiksberg "ak! intet Sorgenfri er", saa svare vi. Jo, der er neop et ægte Sorgenfri. Her gaaer Folket ud og glæder sig, fjernt fra Politi, Husarer og tobakforbydende Skildvagter, glæder sig, uden at "Tusinder af Kjerter straale Lyset ud"*), og uden at Tusinder af Daler gaae af dets Lomme ud. Men det kunde eller vilde Heiberg ikke synge om, og Bladene vilde ikke sige ham imod, fordi - det var Heiberg. *) Digtet "Christiansborg."
Corsaren, 1840-12-18
Det er ret godt, naar Hoffet af og til, eller endog temmelig hyppigt, holder Feste eller foranstalter en og anden Lystighed. Ved saadan Leilighed faaer en Anden sig ogsaa en Smule Fornøielse. Dette saae man i Fredags paa Kneipen ligeoverfor Slotspladsen, og hiin Vært skal vistnok sande vore Ord. Vi have aldrig før seet saa fuldt Huus. Folk stode i tykke Masser og trængte sig frem omkring Disken, og der var fra Klokken 8 af ikke en eneste Plads, hvor man kunde komme til at sidde. Det gik da ogsaa meget overflødigt til med Drikkevarer; men Fødevarer skal der have været mere knapt med. Der ere dem, som have regnet Værten dette tillast, men vi troe med Bestemthed at kunne forsikkre, at det ikke var hans Skyld. Værten opførte sig særdeles honnet og stikkelig, ja han var endog mere forekommende end sædvanlig og talte meget familiær med Gjæsterne om sine egne og deres Familieanliggender, om Kronprindsens Forlovelse, og bad dem til Afsted hilse deres Koner og Børn. Man siger, der blev Dands senere hen paa Natten, i en anden Stue, og Værten dandsede selv med Støvler og Sporer paa. Derimod var Værtinden denne Aften ikke at formaae til at sætte Fod paa Gulvet til nogen Springom. Hun spillede hele Tiden Styrvolt; Værten spillede ogsaa Kort endeel af Natten. Efter hvad vi bemærkede, spillede overhovedet de Fleste, om det var Hazardspil, tør vi ikke sige og ikke engang formode; thi alt Lykkespil, undtagen Lotteri, er jo forbudt i vort Land. Ligesom Hoffesten havde Jndflydelse paa at fremkalde denne lille Privatforlystelse, saaledes bidrog vistnok ogsaa Hoffets Exempel til, at Alt gik meget pænt og ordenligt af, ja vi tør sige, ligesaa roligt og anstændigt som paa Slottet. Vi gik nu temmelig tidligt, saa vi skulle ikke sige Mere, end vi vide; men, saalænge vi vare der, herstede der slet ingen Uorden. Forresten siger man, at der henad Morgenstunden kom nogle lystige Personer - det skal have været Comediantspillere - og, da de kjendte Vægteren og Politiet, skaffede de sig Adgang og kom ogsaa hen til Disken og drak en betydelig Mængde Snaps. Om det nu er sandt eller opdigtet, det vide vi just ikke, men disse Personer skulle have fortalt i Byen, at de saae En og Anden af Gjæsterne gaae og dingle med en liden Perial. Naa, om saa var - Herregud! der declareres da heller ikke hver Dag Kronprindsens Forlovelse.
Corsaren, 1841-12-17
Fabler. VIII. Man troer i Almindelighed, at Træer og Stene og Huse og Bygninger ere baade døve og blinde og stumme, og at de ikke vide, hvad der foregaaer omkring dem; men det er slet ikke Tilfældet. Aarsagen, hvorfor vi ikke kunne høre dem tale, er, at vi ikke kunne forstaae deres Sprog, slet ikke Andet. Ved langvarigt Studium har imidlertid Forfatteren af disse Linier lært lidt af dette Sprog, og skal Tid efter anden underrette sine Medmennesker om, hvad han paa denne Maade har erfaret. Saaledes var der engang en gammel ærværdig Kirke. Den mærkede, at dens Klæder begyndte at blive luvslidte, og, da den i sin Ungdom havde været fjon og paa Moden ligesaa godt som Nogen af os Unge nu, kunde den ikke finde sig heri, men vilde have nye Klæder. Nu kunde den jo imidlertid ikke godt gaae hen til sine Bekjendte og Velyndere og sige: "Maa Skrædderen ikke komme og tage Maal af mig?" og den maatte derfor indstrænke sig til at vise sine Laser og Lapper frem for dem, der kom og besøgte den. Disse sagde rigtignok Allesammen: "Den stakkels Mand!" men Jngen af dem havde Evne eller Hjertelav til at give den noget Nyt, og saaledes hengik da lang Tid. Tilsidst tog den det overtværs og gik (ja, den gik; (men Saadant skeer ogsaa kun i overordentlige Tilfælde) ind til en fornem Herre, som den kjendte, og sagde til ham: "Hør, Dul Du har saa mange Huse, der gaae saa nydeligt og prægtigt klædte. De koste Dig vist mange, mange hundrede og maaske tusinde Rigsbanidaler. Giv ogsaa mig en ny Klædning; Du kan da sagtens undvære Lidt til mig." - "Aa. Snak!" svarede den fornemme Herre; "dem har jeg Glæde af at pynte op; men hvad Glæde har jeg af Dig? - Det Eneste, jeg vil gjøre for Dig, er, at tillade Dig, at Du maae gaae omkring paa mit Gods og tigge sammen til de nye Klæder, Du vil have." - Saaledes skete det, og saa maatte da Supplicanten, der engang ogsaa havde været rig og mægtig, paa sine gamle Dage gaae og tigge for hver Mands Dør.
Corsaren, 1841-12-24
Charivari. Til Lehmanns Priis have Falstringerne kjøbt en brillant Daase og sendt ham den til Foræring.
Corsaren, 1841-12-24
Stor Virkning af en lille Aarsag. J Rendsborg er nylig forefaldet en Proces, Processen har staaet i Forbindelse med en Udfordring, to Regimenters Officierer have tillige af den taget Anledning til, ikke at ville have Noget at gjøre med en af deres Kammerater, en kongelig Commission er derved bevirket nedsat, Hs. M. Kongen har selv endelig maattet afgjøre Sagen, og Alt dette er (man see Provindsberetningerne derom) blevet foraarsaget ved - en Loppe. Quel bruit pour une omelette - sige Franskmændene; dette er nu udlagt: Hvilken Larm for en Loppe!
Corsaren, 1841-12-24
Til Hr. Professor Heiberg, Ridder af Dannebroge. Kjender De, Hr. Professor og Ridder, en lille Djævel, der hedder Hovmodsdjævlen? – Nei, De kjender ham formodentlig ikke; thi kjend Dit eget Hjerte og dets Beboere er en Regel, som sjelden efterleves. Vil De imidlertid bevise os en Tjeneste, saa lig engang derind og opdag Fyren. De vil da sikkert tale saaledes til ham: "Hør, Du er dog en uforskammet lille Krabat, siden Du under mit Navn kan skrive i "Fædrelandet" og kalde "Kjøbenhavnsposten" og "Corsaren" Skolepoge, fordi de i mit Digt Frederiksberg, have fundet den Betydning, som jeg havde lagt deri. J Grunden ere de jo rigtignok Sinker; thi mit straalende, guddommelige Vid, min Kløgt og min Skarpsindighed, min Satire og min Jroni, den kjende de ikke. Men man skal ikke lade Folk mærke, at man selv veed Saadant, og derfor var det urigtigt gjort af Dig at skrive saaledes, og Du maa aldrig gjøre det oftere, lille Hovmodsdjævel." Efter denne Jrettesættelse klapper De ham og giver ham et Stykke Sukker.
Corsaren, 1841-12-24
Det er glædeligt at bemærke Publicums Jnteresse for Prøve-Bazarens Udstilling af danske Jndustri-Gjenstande. Der skal allerede være solgt betydeligt af "ægte" Havanna-Cigarer og fransk Sæbe.
Corsaren, 1841-12-24
I Adresseavisen gjør En Forslag til Oprettelsen af Maadeholdsforeninger over hele Danmark. Hvilken Blindhed! Danmark er jo alt en eneste stor Maadeholdsforening.
Corsaren, 1841-12-24
Uddrag af Figaros Theater- og Musiknyheder. Den 7. November. "Rubini ventedes den 25. October i Paris. - han reiser videre." Den 28. November. "Rubini er reist igjemnem Paris for at begive sig til Madrid." Den 5. December. "Rubini vil reise til Madrid for at give Gjæsteroller."
Corsaren, 1841-12-24
Skizzer. XI. Frifunden imod at udrede Actionens Omkostninger. VII. Kamp mellem "Figaro" og "Dagens" Feuilleton.
Corsaren, 1841-12-24
En Person ved Navn A. Knudsen, der var bleven vred paa en Familie heri Byen, sendte Familien en meget fornærmelig Opsats, med det Tilføiende, at den vilde blive indrykket i "Corsaren". Dagen efter indfandt sig hos Familien en Mand ved Navn Hansen, der udgav sig for at være Secretair hos et Medlem af "Corsarens" Redaction, og bragte Familien den Hilsen, at Artiklen vilde blive optagen i Corsaren, men at den dog endnu kunde tilbageholdes, hvis man vilde erlægge 4 Rbd. - For om mulig at erholde gunstigere betingelser henvendte Familien sig directe til "Corsarens" Redaction, som da ansaae det for sin Pligt øieblikkelig at gjøre Anmeldelse om dette Bedrageri til Politiet.
Corsaren, 1841-12-31
Charivari. Scene mellem Hr. Folket, det gamle og det nye Aar. Klokken er 12 om Natten, den 31. December. Hr. Folket ligger og sover. Det gamle Aar kommer ind og nærmer sig ham. Hr. Folket siger halvt i Søvne: "Er der Nogen?" Det gamle Aar. Ja, det er mig. Hr. Folket (endnu halvt i Søvne). Hvad er Klokten? D. gl. A. (alvorligt). Klokken er mange. Hr. F. (som før). Ere de Andre staaede op? D. gl. A. De Andre have allerede gjort Deres Dagværk. De have reist sig Pauluner, hvor de kunne boe svalt og trygt, eller have idet mindste arbeidet godt derpaa. Hr. F. (vaagnende heelt op). Ah! Du lovede at ville hjælpe mig til det Samme. D. gl. A. Hvorfor stod Du ikke op? Hr. F. Du har jo ikke kaldt paa mig. D. gl. A. Vist har jeg kaldt, men Du sagde, at det havde ingen Hast. Hr. F. Hvorfor ruskede Du da ikke i mig? D. gl. A. Jeg ruskede Dig jo; men saa blev Du vred. Du sagde: "Lad mig have Ro," og kaldte endog paa Politiet, fordi jeg forstyrrede Dig. Hr. F. Er Du en Ven af mig? J den Tid har Du hjulpet de Andre, og, skjøndt Du saae, at jeg sov, gjorde Du ikke det ringeste Arbeide for mig. D. gl. A. Ah. - Nei, gode Venl jeg hjælper dem, der arbeide; men arbeide iftedetfor Nogen, det giør jeg ikke. Hr. F. (ivrig). Saa lad os da nu give os ifærd med Arbeidet; hurtig! jeg skal strax være i Klæderne. D. gl. A. Nei! Nu er det for sildig; nu skal jeg afsted. Jeg kommer netop for at sige Dig Farvel. Hr. F. O! havde jeg blot tænkt paa det, da Du kaldte første Gang! Naa! Farvel da, i Guds Navn! (Det gamle Aar gaaer; Hr. Folket grunder i nogen Tid og lægger sig derpaa til at sove igjen). Kl. 1. Det nye Aar (kommer ind). God Morgen, min Ven! Glædeligt Nytaar! Hei, Du! Vaagn op og giør Dit Arbeide! Morgenstund har Guld i Mund, siger Ordsproget. Op, dovne Lars! Hr. Folket (halvt i Søvne). Hvad er Klokken? D. npe. A. Det er lidligt paa Morgenstunden. Klokken er I. Men der er et langt Arbeide. Staa op! Hr. F. Staa op Kl. 12 Er Han gal? Gaa Sin Vei og forstyr ikke en skikkelig Borger midt om Natten. D. n. A. (rusker i ham). Op, devne Krabat! Hr. F. Vægter, Hjælp! Gevalt! Jeg maa ikke have Ro at sove!
Corsaren, 1841-12-31
Dagen forsvarer Prof. Schous Forbigaael'e ved Udnævnelsen af de kongelige Deputerede til Stunderne, dermed, at Universitetet og Videnskaberne vilde tabe for meget, hvis han hvert andet Aar skulde være fjernet fra sit Embede for at deeltage i Stænderforsamlingerne. - Hvor omhyggeligt! Ja, det er ikke for Intet, at Hs. M. Kongen har Navn af Videnskabernes Elsker og Beskytter. - Ved denne Leilighed har "Dagen" viist en Consequents og Snildhed, som man ikke skulde tiltrøet den. Da nemlig den private Subscription for Schou udgik, estlærede den, at dette Skridt var særdeles rigtigt, at det glædede den særdeles, ja! tilbød endog at modtage Substription paa sit Contoir - Alt naturligviis i den Hensigt at ødelægge Planen. Men, at! Eengang var "Dagen" fnild, og saa hjalp det den ikke Noget. Jndbyderne mærkede Fiffet og tvang den til at erklære (i sidste Tirsdags Nr.) at den vilde lade være at understøtte Sagen.