Københavns Adresseavis, 1779-01-27
Fra Staden Artil i Gouvernementet Bagdad, indtil man kommer til en Flod, som kaldes den store Zab. seer man ikke en eneste Bye; men paa hiin Side af Floden ligger Byen Abdel afis, der beboes af Fold som kaldes Jesidier, eller Dauasin. Siden Tyrkerne ikke tillade andre fri Religions Øvelse end dem, som have guddommelige Bøger, nemlig Mohammedanerne, de Christne og Jøderne, saa maa Jesidierne holde deres Religionsmeeninger meget hemmelige. De kalde sig derfor Mohammedaner, Christne eller Jøder, ligesom deres Religion er, der spørger dem om deres Troe, og de tale med Ærbødighed og Koranen, om Evangelig, Mosts Bøger og Psalmerne. Naar de endelig overbevises, at de virkelig ere Jesidier, paastaae de dog at de have samme Religion som Sunniterne (*). Det er derfor næsten umuelig, at faae nogen vis Efterretning fra dem angaaende denne Sag. Nogle beskylde dem, at de dyrke Dievelen under Navn af Tschellebi, (Herre, andre sige, at de tilbede Solen og Jlden, ere grove Hedninger og have afskyelige Ceremonier. Da den findes mange af disse Danasin imellem den store ZabSyrien og Armenien, og de følgelig ere bekiendte i alle () Den mohamedanske Sect, som Tyrkerne bekiende sig til Stæder deromkring, saa vil jeg anføre hvad fornuftige Sunniter og orientalske Christne sige at have erfaret af deres Tale og Handlinger. Disse sige, at en Schech Ade er Stifteren af deres Religion, og meene, at de nedstamme fra de Araber, som under Schammers Anførsel dræbte Mohammeds Datter=Søn Hossein, og som forfulgte Alis (a) Familie saa meget under Calisens Jesids Regiering. Dette sidste slutte de deraf, fordi Danasin have en stor Helgen ved Navn Schammer, og fordi Schifterne (a) som holde Høssein for deres største Martyr, troe, at de giøre en god Gierning, naar de dræbe en af dens Sect. De skal have billeder af Slanger, Vædere, og andre Dyr; Slangerne til Erindring at Eva blev forført af Slangen, og Væderen til Erindring, at Abraham adlydede Gud og vilde ofre sin Søn. Man har ogsaa forsikret mig, at Danasin ey dyrke Diævelen, og allene tilbede Gud som alle Menneskers Skabere og Velgiørere; men de vil aldeles ikke tale om Dievelen, og ey engang høre hans Navn nævne. De sige: at det var ligesaa lidet anstændigt for Menneskene at tage Parti imod Dievelen, som naar Bønderne vilde spotte og bande en af Paschaens Betiente, som var faldet i Ungade. Gud behøvede ey vores Hielp for at straffe Dievelen, det kunde hænde sig at denne igien kom i Naade hos Gud, og saa maatte vi skamme os, naar vi uden at det var os anbefalet, havde bespottet en af Guds Engle, derfor var det bedre, slet ikke at bekymre sig om Diævelen, men ikkun at stræbe efter, at man selv ey faldt i Ungade hos Gud. ) Mohammed Svigersøn. 1) Den Sect, som Perserne ere af Naar Jesivierne komme til Staden Mosul, blive de vel ey arresterede af Øvrigheden, men Pøbelen. søger undertiden at betiene sig af deres Religion til at bedrage dem. Naar de sælge Eg eller Smør, søger Kiøberen at faae Vahrene i Hænderne, derpaa begynder han enten i Anledning af Prisen eller af andre Aarsager af alle Kræfter at forbande Diævelen, og Dauasinen er ofte saa høflig, at han heller lader alting fare, end at han skulde høre paa, at Diævelen bliver saa ilde medhandlet. Men paa de Stæder, hvor de have Overhaand, maa ingen bande, naar han ey vil vente at blive overfaldet med Hug, ja vel ogsaa at miste Livet. Jesidierne omskiæres, ligesom Mohammedanerne. De drikke Viin og anden stærk Drik, men ere derhos saa forsigtige, at de altid holde Bægeret med begge Hænder, og naar noget falder paa Jorden, grave de den ophyggeligen ud, og bære den heen til et Sted, hvor Viinen ey kan trædes under Fødderne. Naar Mohammed var faldet paa den Tanke, at indprænte sine Tilhængere saa stor en Ærbødighed for Viinen, havde han nok ey aldeles forbudet dens Brug, thi det er ikke ventelig, at en Danasin skulde drikke sig fuld, og dette var det formodentlig som Mohammed vilde forhindre. Jesidiernes Geistlige gaae i sorte Klæder, hvilket ey er brugeligt hos Mohammedanerne. De skal aarlig have 3 Fastedage, og gaae Pillegrims Gang til Schech Ades Grav, som er imellem Aker og Mosul Her skal være en Park, hvori Jesidierne deres Helgen til Ære kaste meget Guld og Sølv. En Christen af den nestorianske Sect, som bedre vidste at bruge disse kostbare Ting, vovede det en Nat at gaae ind i Parken, for at tage noget deraf bort. Mandens Datter, som havde Opsyn over Parken, kom i det samme forat hente Vand, og saae dette Menniske midt i Vandet. Da hun nu ey formodede en Røvere paa saa helligt et Sted, troede hun, at det ingen anden kunde være end Schech Ade selv, og løb i en Hast tilbage til sin Fader, for at berette ham den glædelige Tidende, at deres store Heigen i egen Person havde ladet sig see i Parken. Rygtet herom udbredte sig snart hos Dauasinerne, som glædede sig meget derover, da imidlertid Nestorianerne vel benyttede sig af det fundne. Mohammedanerne troe i Almindelighed, at Jndbyggerne paa Bierget Sindsaar, som for den største Deel ere Jesidier, ligeledes gjemme en Skat for deres Schech Ade i en Brønd eller Park. Nogle Stamme, i denne Egn havde for endeel Aar siden plyndret Reisen derfra Begdad. Pascha Soleiman forfulgte og slog ey allene de omvandrende Stamme af Jesidierne, men han kom ogsaa til Bierget Sindskar, og lod adskillige af de fornemste prygle og endog henrette, men ingen vilde aabenbare hvor Skatten var. Endog Sunniterne have saadan en Afskye for Jestdierne, at Schafet en af deres største Lærere, ikke engang holder det for Synd, naar en Muslim (rettroende) dræber en af denne Religion. Dog maatte en tyrkisk Aga, saavel som alle øvrige Mohammedaner, Christne og Jøder, der vare i vores Caravane, anbetroe sit Liv til disse Folk, naar han vilde over Floden Zab. Thi denne var nu saa stor, at det var umuelig, at ride igjennem den, og her vare ingen andre Fartøier, end Jesidiernes Kellers, som boe i den paa hiin Side liggende Bye Abdeel Asis. Disse ere saaledes beskaffne, at jeg aldrig har seet slettere Fartøier. Det bestaaer af 32 opblæste Faareskind (4 i Længden og 8 i Breden) der alle ere fastbunden under neden paa Riis. Underves var der allerede bleven talt meget derom, at man maatte tage sig vel i Agt, ey at bande i Jesidiernes Nærværelse, eller ikkun at nævne Diævelen, siden man havde Exempler, at de havde omvæltet deres Kellek, hvorved de Reisende havde mistet Gods og Liv, og de selv havde reddet sig ved at svømme. Ved at see denne Art af Fartøier, den brede og stærke Strøm, Dauasinerne som vidste, at de vare forhadte af alle Nationer, og nu antage en myndig Mine, forat vise, at de i dette Øieblik vare vigtige Folk, og Frygten som viiste sig i alle mine Reisekammeraters Ansigter, blev jeg selv og lidet frygtsom. Der vare ikkun faa Kellek, saa at de ofte maatte gaae frem og tilbage, for at bringe den heele Caravane over Strømmen. Enhver vilde være den første, og ingen vilde betale, hvad Danasinerne forlangte. Herover kom de i Trætte sammen, og jeg kan med Sandhed sige, at jeg paa den heele Reise fra Bagdad af hertil ey havde hørt disse Folk bande saa meget som paa dette Sted, da dog enhver havde foretaget sig, at han ikke vilde bande. Jeg holdt det imidlertid for raadeligt, ey at trætte med Jesidierne, og betalte til en af dem meere end han havde begiært af de øvrige, paa det at han skulde skaffe mig en god Kellek, hvorunder Skindene endnu vare vel opblæste. Færgemændene, som ey kunde blive enige med den tyrkiske Aga, begyndte strax at bære mit Tøy paa Fartøiet. En Betient af den fornemme Tyrk blev saa fortrædelig derover, at en Vantroe skulde have Fortrin for hans Herre, at han ikke lidet bandede mig og Danasinen. Jmidlertid blev mit Tøy og Sadlerne af min Hest og Muulesler bragt i Fartøiet, jeg lagde mig oven paa, Strømmen gik meget stærk, og jeg formodede, at blive opsluget af enhver Bølge tilligemed mine to Charoner, hvilke som jeg den Gang troede, tilbade Diævelen, men endelig kom jeg med Guds Hielp lykkelig til den anden Side. Vores Creature maatte alle svømme over Floden. Heste og Muulesler svømme temmelig godt. En Dana sin tog et opblæst Faareskind for Brystet, og svømmede derpaa over til den anden Side med 3 eller 4 Heste eller Mulesler. Af Esterne maatte enhver bindes et eller to Faareskind paa Ryggen, og en Karl kunde ikkun lede to af dem. En Esel druknede. Eieren, som var en Mohamedaner bandte og skieldte meget paa den, som havde ledet den, thi da vi vare temmelig mange, saa havde han just ikke Aarsag at være bange for en voldsom Medfart. Men derved blev ham ey hiulpen. Danasionen stiaal ham i den paa følgende Nat ogsaa de to øvrige Efter han havde, og lod ham græde, bande, og skielde saa meget som han lystede.