Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-02-07
Statsforhandlinger. Det er officielt bekiendtgjort i de Frankfurter Aviser: at den Tydske Forbunds Forsamling vel har, efter den i dens sidste Møde fattede Beslutning, begyndt sine Forretninger den 20de Januar, men da Gesandterne ikke have erholdet deres Jnstructioner, og de ikke heller kunne vente at faae dem, førende Conferencerne i Wien ere tilendebragte, saa ville de for det første ikke holde nogen almindelig Forsamling, men blot forberede Forhandlingerne i de forskiellige Commissioner, imidlertid skulle de almindelige Møder ikke udsættes længere end til den 10de April, og endog blive holdte for, dersom Omstændighederne skulle udkræve det. – Conferencerne i Wien vedblive at være en Hemmelighed; man paastaaer imidlertid, at de fortnes betydeligt, og at det er Gesandterne selv magtpaaliggende, at de ikke skulle opholde sig der forlænge. De Hr. List og Schnell ere ankomne til Wien, som Committerede for den Tydske Handelsforening; man tvivler ikke paa, at mani Conferencerne vil tage Hensyn paa hvorledes Tydsklands Handel kan ophielpes, og sættes i en gunstig Stilling mod andre Nationers; menman vil vide at der vil ikke blive givet disse Deputerede personligt Gehør, da de Tydske Magter ikke vel kunne erkiende Gyldigheden af en Tydsk Handelsforening, eller kunne tage Notice af et saadant Corpus-Existence. – Sagen opvækker imidlertid en almindelig Jnteresse i Tydskland, da Jndvaanerne udlede Hovedaarsagen til den herskende Nød af de Jndskrænkninger, som den Tydske Handel er underkastet ved de Tydske Regieringers indbyrdes Forholdsregler mod hinanden, og af den Engelske og Franske Jndustries Overvægt. Jsær klages over, at Tydskland staaer aabent for de Engelske Manufacturvarer, imedens at England er spærret for de Tydske Kornvarer; disse have nu næsten ingen Værdie, og det seer altid ilde udi et Land, hvor den industriøse Production ikke holder Skridt med Agerdyrkningens, i Frankrige er det ligeledes saa godt som spærret for alle Tydsklands Frembringelser. – Det er mærkeligt, hvor levende Klagerne ere i Aar fra det heele sydlige Europa over, at Kornpriserne have næsten ingen Værdie; alle Omstændigheder støde nu ogsaa sammen for at berøve dem deres Værd: det sydlige Rusland stiger nu Aar for Aar saaledes i Cultur, at Udførslerne derfra ere ganske overordentlige, og nu kommer den besynderlige Begivenhed til, at det saa frugtbare Ægypten, som i Oldtiden var Kornkammeret foralle Landene ved det Middellandske Hav, og som har lagt i saamange Tider hen i en barbarisk og forsømt Tilstand, nu hæver sig paa engang, ved en eneste Mands Talenter, til sin gamle Storhed; den store Canal, som Mahomed Aly har ladet grave imellem Nilen og Alexandrig, vil giøre ham udødelig, og give denne Stad sin gamle Handelsvælde tilbage; maaskee selv drage den Jndiske Handel til sig Mahomed Aly skal ogsaa være en Macedonier af Fødsel, ligesom Alexandriens første Stifter; han be reiser for nærværende Tid Overægypten, for at tage allede Gienstænde i Øiesyn, som kunne tiene til Landets Vel. – Østerrige er især eet af de Lande, som kan drage Fordeel af Ægyptens Cultur. Som Jndiens Skatte kunne paa det røde Hav tilbringes Cairo og Alexandrin, saaledes kunne de igien derfra paa et Hav af samme Beskaffenhed, paa det adrig tiske, bringes til Triest og Venedig, den Jndiske Handel tog engang denne Retning, den kan erholde den paa nye. – Østerrigs Handel tiltager desuden meget. Keiseren har givet sine Undersaatter frie Skibsfart paa Donau, ved en Handelstractat, som blev sluttet med Tyrkiet i 1818, er Handelen. paa dette Rigeaabnet dem, og de betale aldrig høiere Told end 3 af 100. Skibenes Antal voxer Aar for Aar, de Østerrigske Koffardieskibe udgjorde i 1815 et Antal af 125, i 1818 derimod af 528, foruden Hvad Under derfore at Kyst- og Fiskerfartøier.