Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1780-09-15
En Skrivelse fra Troppau i Schlesien, den 1ste Aug. Vi have nyelig her i Egnen oplevet ganske overordentlige Følger af et Uveyr. Den 27de passato, om Eftermiddagen Kl. 4 syntes samme først at nærme sig til vor Stad, dog blev dette Uveyr strax derpaa, efter at det nogle Gange havde lynet, og langt borte tordnet, ved en middelmaadig Vind drevet bort til vore Naboer. Men denne Vind, som ingen befrygtede nogen Fare af, har udi den 1 Miil herfra liggende Fyrst Lichtensteinske Landsbye Grospiltsch, af den Kongelige Preusiske Gebeet, efterladt forskrekkelige Virkninger, saa at ikke een eneste Jndvaaner er i Stand til at angive Maaden, hvorledes det alt er tilgaaet. Alt hvad de fortælle bestaaer derudi, at de have hørt en forskrekkelig hylende Larm og Raslen, at de alle bleve overfaldne af Døds Skræk, og at det har syntes dem, som at Jorden skulle synke ned; at de af den uhørte heftige Larmen ere blevne ligesom ganske sandsesløse, uden at kunde merke paa hvad som skeede, saasom det desuden altsammen ikkun har vedvaret i en Minut; men at de, da de vare sprugne ud af deres Boeliger; havde fundet alting omkastet og nedstyrtet, og at efter dette Øyeblik har ey været at formerke noget Vindstød eller Uveyr. Ved dette ubeskrivelige heftige Stød, som traf ikkun en Deel af Landsbyen, bleve i den korte Tiid 36 nye bygte Bønder=Gaarde, 42 Lader og 18 mindre Huuse uedrevne, Frugt Haugerne, som Indvaanerne der holde i beste Stand, see ud just som en fiendtlig Forskandsning. De stærkeste Træer revnede enten midt i Stammen, eller blevne rykkede op med Røderne af Jorden, saa at man finder Popel= og Linde=Træer omstyrtede, hvis Rødder nu henimod 2 Favne høyt med den vedhengende Jord rekke mod Himmelen. Mange Træer mistede ikkun deres Top, endeel bleve splittede oven fra lige indtil Rødderne. Paa den for nogen Tiid siden afbrændte og nyelig nye opbygte Præstegaard er af Taget ikke det ringeste meere at see. Paa de øvrige Huuse ere ligeledes Tagen borte, og af alle disse, saavelsom Kirketaget veed man endnu ikke hvor Stykkerne ere blevne henkastede. Kirketage, var med Ankere gjort fast ved Hvelvingen, og desaarsag maatte samme, da Taget blev afrevet, nødvendig falde ned med. Klokketaarnet maatte med heele Gitterværket ud at Grunden, og blev uden at blive sønderslaget, kastet heen til Kirkegaardens Muur. Et i Præstegaarden staaende Lindetræe blev med saa heftig en Magt drevet fra sit Sted, hen til Kirkegaarden mod Hiørnet af et Kors=Kapelle, at Træet indtil dets halve Diammeter gik ind i Muuren, og blev sidende fast derudi, Alle andre Kapeller ere deels nedstyrtede, eller revnede, deels rykte af deres Sted, ey at tale om Oliebierget, hvis Træe=Statner endnu ikke ere fundne. En muuret Skorsteen paa en Bondegaard blev med det Stykke, som var oven for Taget, vendt fra Sønden mod Østeen; og en Dreng, som samme Tiid sov paa Høeloftet, og havde sine Helligdags Klæder liggende hos sig, saae sig, da han vaagnede, uden Tag og Klæder over hvis Tab han endog Dagen efter græd. Det merkværdigste herved er, at intet Menneske er omkommet, og ikkun 2 Personer blevne qvæstede. Men havde Ulykken skeet en halv Time før, da Gudstienesten blev holdt, saa skulle en stor Deel af Jndvaanerne derved være omkommet. Men nu havde Uveyret drevet dem ind i deres Stuer, hvilke ere bygte af Træ, og Qvæget var meestendeels paa Marken. Alt dette, i hvor overordentligt det end synes, er dog en paalidelig Sandhed. Jkke allene jeg, men og de fleeste Jndvaanere i Troppau, og mange Fremmede have seet Ødeleggelsen, og ere blevet forskrekket over de forunderlige Virkninger. Man vil forsikre, at Aarsagen dertil slet ikke er at søge i nogen Jordskiælv. Goppingen, den 12te August. Den første Dag i denne Maaned var for os en skrækkelig Dag, Om Aftenen Kl. 6. nærmede sig os en sortegraae Skye, og satte alle i Frygt og Angest. I den sidste Ulmiske Landsbye, nemlig Syssel, brød den allerede hæftig løs, men over os udøste den al sin Fordærvelse. Pundige og endnu sværere Hagel sønder slog vore Vinduer og Tage, saa at mange om Natten maatte forandre Boelig. Vore Marker ere ogsaa jammerlig ødelagde. Vilde kun ikke Aagerkalene misbruge denne ulykkelige Hændelse, til endnu meer at plage de ulykkelige! De lurede allerede med onde Øren, om de ikke kan høre fleere saa bedrøvelige Efterretninger, for at fornøye deres Gierrighed.