Berlingske Tidende, 1829-04-04
Commissionen over Municipalloven har holdt 18 Møder hvert paa 6 Timer. Da det blev mig paalagt at aflægge Beretningen, har jeg helliget dette Arbeide den Jver, der stod i min Magt, og derpaa anvendt den Flid, som den korte Tid tillod mig. Commissionen bifaldt mit Arbeide, og dens Præsident meldte Kamrets Præsident den 16de dennes, at Beretningen var færdig, og ventede paa Kamrets Befaling til at foredrages. Nu da den ifølge Dagens Orden og Præsidentens Opfordring skal aflægges, kan intet Hensyn og selv ikke Bagvaskelse hindre mig derfra. Den Virkning, som Jndenrigsministerens glimrende Foredrag gjorde maa endnu være dem alle i frisk Minde. Den skjænker os ved sin Liberalitet og Frimodighed den Fordeel, med hans egne Or at kunne uddrage en loyal Mening af alt, hvad der ikke synes os at svare til Lovens rene Bevæggrunde og ædle Hensigter Man havde til Øiemed ved Municipalloven at fremlægge en af sluttet Lovgivning, forfattet i en Aand efter vor Tids eensartede Fornødenheder, i hvilken alle de Foranstaltninger ere indbegrebne. hvis Fordele og Mangler Erfaring har oplyst, og hvis Nødvendighed Tiden har erkjendt. I den første Henseende kan man ikke nægte, at Udkastet indeholder et tilfredsstillende Heelt. Loven skal være et Slags Coder, hvad der isærdeleshed var ønskværdigt, for at rede os ud af hiint Chans af specielle Love, og for at sikkre dens Overholdelse. Udkastet indeholder fire Afsnit: 1) om Communerne, 2) om Municipaløvrighederne, 3) om Communerne Forvaltning, som indbefatter Mairernes og Municipalraadet: Bemyndigelse, og 4) (hvad der maaskee kunde have været afhandler i Forbindelse med No. 1) om Communalforsamlingernes Oprettelse og Functioner. Derpaa gik Beretningsaflæggeren over til Enkelthederne, og af handlede særskilt ethvert af disse Afsnit, samt udviklede, hvilke Amendements Commissionen foreslaaer og Motiverne dertil. Strax efter at Hr. Dupin havde endt sin Tale, fremstod General Sebastiani for at aflægge Beretningen om Udkastet til Departementalloven. Der behøvedes nogle Minuter for at Roligheden kunde vende tilbage i Kammeret, og Opmærksomheden, hefte, sig paa en anden Gjenstand. Generalens Beretning var meget lang og udførlig. Vi ville blot meddele vore Læsere Slutningen af hans Tale: "Jdet vi foreslaae at kalde et større Antal Borgere til at vælge de almindelige Raader, men kun at vælge disse iblandt Udvalget af de Afgiftspligtige, have vi inddrømmet Besiddelsen tilstrækkeligen og rigeligen, hvad den kunde fordre, og taget Hensyn paa Almeenhedens nye Fornødenheder. Eiendommen ere nu i Rankrig fordeelte blandt en stor Mængde af Borgere, og overalt ere Frugterne heraf at spore, thi det har skabt Ordenens og Opretholdelsens Aand, og fremmet Culturen og Sædelighed. Vi have udvidet Rettighedernes Kreds, for at træffe paa oplyste, arbeidsomme og dristige Mennesker, hvis billige Utaalmodighed maatte tilfredsstilles. Vi ville vide et større Antal Franskmænd kaldte til at modtage de nye fra Tronen udgangne Velgierninger, for saaledes at skaffe Folkets Tak og Kjærlighed, flere Stemmer. Vel vil man som Stemmegivende i ForvaltningsAnliggender see den Ungdom optræde, som voxer op til Frankrigs Ære og hvis Emancipation Ministeren for det Indre saa veltalende har forkyndt, men ogsaa, og i større Antal, vil man see de Gamle og Erfarne, som for de Unge skulle gjentage Alderdommens strenge Lære, og erindre dem om, at Viisdommen, bestaaer i Maadehold og Lykken i Principernes Fasthed. Dette mine Herrer, er deres Commissions samstemmende Arbeide; disse ere de Grundsætninger og Kjendsgierninger, som have motiveret de Amendements, som vi have den Ære at foreslaae dem. Ved at forene Alles Kundskaber tilsammen, ved at overveie Alles Tvivl, have vi mere og meere nærmet os til en og den samme Overbeviisning. Hvorfor kunne vi ikke gjøre den saa klar for andre, som den er oprigtig og fast hos os selv Under en lang og møisommelig Prøvelse har deres Commission, mine Herrer, grebet enhver Leilighed til Samtale med og Nærmelse til H. M. Ministre. Vi ønskede intet heller end at bilægge enhver Uenighed imellem dem og os; det syntes os, mine Herrer, at den Tid nu er kommen, da alle bør være enige, og da Frankrig giver os alle dette Raad. De forudfattede Meninger forsvinde, Lidenskaberne berolige sig, Factionsaanden har overalt tabt sin Credit, der gives ingen blind Utaalmodighed mere, ingen utæmmelig Æresyge, Følelsen af en almindelig Maadeholdenhed, og Taalmodighed udbreder sig i Landet; de Forstandiges Viisdom er bleven den almindelige Fornuft, og Concessioner fra en oplyst Regjerings Side ville, langt fra at fremkalde overdrevne Ønsker, blive optagne som varige Velgierninger. Det er Pligt, mine Herrer, at drage Nytte af denne Folkets gode Stemning, og at anvende Klogskabens Dage til dets Tilfredsstillelse. Saasnart et Folk forlanger lidet, og selv dette med Overlæg, saa bør Alt gives det, hvad det behøver. Deres Commission har ikke kunnet overtale sig til at troe, at Opretholdelsen af Vælgernes Rettigheder er en overdreven Fordring, eller at Maadeholdet i Landets Ønsker berettiger os til at berøve Folket hvad det allerede besidder. Commissionen beklager høiligen, at den ikke allerede forud har kunne stemme Ministrene for sine Amendements ; med Smerte lader den, i en saa god, opmuntrende Tingenes Stilling, en saadan Meningsforskjellighed komme til Udbrud. Der kan deraf opstaae et stort Ansvar; det er en alvorlig Sag, mine Herrer, at standse Haabet paa sin blomsterstrøede Vei, paany at vække Tvivl og Bekymringer i de Gemytter, som kun stræbe efter Sikkerhed, Deres Commission frygter ikke, at Følgerne heraf ville kunne tilkegnes den; den har gjort Alt, for at forekomme det. I dens Udholdenhed, mine Herrer! har den kun havt et Maal, og kun en Tanke har styrket den. Den tog sig for, reen og fuldstændig, uden sørgelige Udelukkelser, og uden Nedværdigelse af Valgrettigheden, at lade sine Konges nye Velgierning strømme over hele Frankerig. Karl X vilde, med den ædelmodige Tillid, der ogsaa er Viisdom, give sit Folk en Departemental-Charte; han vilde grunde Stædernes Frihed, ligesom hans Broder af høilovlig Jhukommelse har grundet de Franskes offentlige Rettigheder. Det er denne Grundtanke, mine Herrer, i hvilke Tronens høie Jnitiativ aabenbarer sig, det er den, til hvilken vi offre vor Tak, og som vi troe at hædre, i det vi holde fast ved de Amendements, som vi have den Ære at foreslaae dem. Efterat denne Beretning var endt, begyndte Debatterne over Discussionernes Prioritet, hvis Udfald vi allerede have meddeelt. Den 24de Marts. I Løverdags aflagde Hr. Jars Commissions=Beretning over en Petition fra en vis Em. de Lascase, der bad om Revision af den 38te Artikel i Charten, betræffende Alderen som udfordres for at vælges. Bønskriveren forlanger, at der hos Kongen skulde anholdes om et Lovudkast, der 1) ophæver Art. 1 i Loven af 25de Marts 1818 ; og 2) modificerer Chartens 38te Artikel, overeensstemmende med den af Ludvig VIII i en Forordning af 13de Juli 1816 bebudede Plan, der ogsaa allerede er sat i Kraft ved den 10de Art. af bemeldte Forordning, der lyder saaledes : Til Deputerede kunne vælges de, som have fyldt det 25de Aar. Commissionen var af den Mening: "da Petitionen berørte Spørgsmaal, som kunde blive Gjenstand for de vigtigste Debatter, at Kamret, uden at krænke den Agtelse, som det skyldte Charten, burde beslutte Henviisning til Undersøgelses=Bureauet. Det var nu en Lyst at høre, hvorledes de heftigste Ultras, saasom Dhrr. v. St. Marie og de la Boissiere anvendte deres Yderste paa at forsvare Chartens Ukrænkelighed og Hellighed, hvorpaa de dog selv ved Syvaarigheden og det dobbelte Votum have gjort et Bud; men de bleve derfor ogsaa af de Liberale bittert angrebne. Seglbevareren, mente, at det med Syvaarigheden dog havde havt en ganske anden Beskaffenhed, thi den derved krænkede 31te Artikel i Charten, siger blot bejaende: "De Deputerede vælges paa fem Aar, men den 38te, paa hvilken det her kommer an, bestemmer benægtende :at Jngen Deputeret kan optages i Kammeret, naar han ikke er 40 Aar gammel." Hr. Pardesus paastod at Kamret lige saalidt som nogen Anden, har Ret til, endog kun i ringeste Maade, at anmasse sig at gjøre nogen Reform, Revision eller hvad man ellers vilde kalde det ved Charten, det maatte da være at Jnitiativet til Forslaget dertil af Kongen i hans Viisdom . . . . . Taleren blev her saa heftigen udpeben, at han ikke kunde fuldføre sin Tale. Til Slutningen gik Kamret næsten eenstemmigen over til Dagens Orden.