Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1785-05-10
Siden i Forgaars have vi været Vidner til de skrækkeligste Optrin. Oderstrømmen voxte paa nogle Dage saa forskrækkelig, at den igiennembrød de fleeste Demninger, og anrettede en Ødelæggelse, som ikke engang kan lignes med den i Aarene 1736 og 1780. Lebuser Forstaden staaer ganske under Vand, og man reddede Jndvaanerne ikke uden megen Vanskelighed. Totredie Deele af den store Oderbroe er afreven og bortført, saa at ingen meere kan komme derover. Paa denne Side forsvinde Husene ganske formerkt bort. Der er allerede over 50, hvortil man er seer mindste Kiendetegn; de øvrige true paa alle Sider med Jndstyrtning; hvor man seer hen, er Ødelæggelse. Alle Gader ere fulde af Ulykkelige, hvoraf nogle begræde deres lille Formue, andre spørge om deres Fædre, Mødre, Ægtefælle og Børn, og stedse frygte for at høre noget Ulykkeligt. Dog, - alt dette lader sig erstatte, kuns et er nerstattelig, som fordobbler den ganske Stads Skræk og Taarer, nemlig Tabet af vores gode Hertug Leopold af Brunswig. Da Prindsen ved Middagstider komtil Strandbredden, kastede en Kone sig for hans Fødder, og bad ham grædende, at han dog maatte redde hendes Børn, som hun af Skræk havde forglemt i Huset. Nogle Soldater raabte ogsaa om Hielp. Hertugen søgte om en Baad, men ingen vilde hverken allene, eller med ham vove sig ud paa den gyselige Flod, i hvor mange Penge, han end derfor bød. Han var over Forstadens ulykkelige Jndvaaneres Jammer og Klager saa inderlig tørt, at han fattede i en Hast den Beslutning selv at redde dem. Man raabede ham derfra, men fuld af Følelse over deres Skrig udraabte han: Hvad er jeg meere end J. Jeg er et Menneske ligesom J, og her kommer det an paa Menneskekierlighed. Derpaa steeg han med 3 Skippere i en lille Baad, og foer ud paa Dybet. Baaden var neppe 3 Skridt fra Demningen, før den stødte paa et Træe, blev anfaldet af den heftige Strøm, og kastet over Ende. Hertugen og de 3 Skippere styrtede derpaa strax i Floden. J et Øieblik var Baaden med de Seilende ganske forsvunden. Efter nogle Minuters Forløb viste Hertugen sig igien paa Overfladen, og holdt sig nogle Øieblik ved et Træe, men Floden rev ham hastig bort. Nu rakte han den ene Haand frem over Vandet, men strax forsvandt ogsaa denne, og endnu er Leopold uagtet al Eftersøgen og Umage ikke fundet igien, endskiønt Skipperne bleve reddede en halv Time derefter, og ere nu friske og vel Kun Hertugen allene skulle blive et Offer for sin brændende Kierlighed for Menneskeligheden. Alle Stadens Jndvaaneres Bekymring over denne skrækkelige Tildragelse kan man ikke forestille sig. Saa snart man hørte at Hertugen var druknet, lode 6 Soldater sig spende for en let Vogn, opfyldt med Sengeklæder, som de trak med største Hurtighed hen til Oderstrømmen, og holdt der saalænge indtil al Haab var ude, at finde Prindsen meere. Man hører intet uden Jammer og Klage. Man seer Officierer, Soldater, Borgere af alle Stænder, Fattige, Enker og Faderløse med taarefulde Øine, og disse Taare ere hans bedste Lovtale. Han levede ikke fyrstelig for at kunde være velgiørende. Han var den meest nedladende den naadigste og mildeste Fyrste. Efter al Sandsynlighed har et Slagflod anfaldet ham, da han efteren stærk Hidsighed styrtede sig i Vandet, og det har paa en Slags Maade gjort ham det umuelig at hielpe sig selv, endskiønt han foruden andre legemlige Færdigheder ogsaa besad den Konst, at svømme.