Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1835-03-03
1) For Jkke=Litteratusser kan det paa godt Dansk oversættes: "hemmeligt inden fire Vægge, Ge Gaar men A. vilde gunstigst bemærke, at der er stor Forskjel paa en Urigtighed, og en Løgn" og at Andre end Dumrianer kunne fægte i Luften, hvorfor jeg endnu tør smigre mig med, at min uhørte Slutningsmaade i No. 32 vil ved nøiere Prøvelse, som ganske konseqvent, vinde Naade for hans Øine. Auctors Fredsommelighed er til Forhauselse bundløs. Thi tænk engang, han holder Fred, med Gud, sin Samvittighed og alle sine, fornuftige og retsindige, Medmennesker!" Det er jo en Fred lige ind i den syvende Himmel, hvor jeg Uværdige, der ikke engang kan trænge igjennem de tætte Vægge, vel maa blive udenfor, og som den eneste Udskudte bekjende nulla regula sine exceptione. Havde dog nærværende Krig (i Grunden om Keiserens Skjæg) intet Skaar gjort i al denne Fredskjerlighed, hvilket vistnok maa forekomme Enhver saa meget besynderligere, som A. og jeg nu i samfulde 8 Aar have vandret vor fælleds Bane, fredelig sammen, og jeg endnu forgiæves spørger min Sandhedskjerlighed, hvormed jeg kan have udæsket ham, Maaskee har A., for ikke at stagnere i al denne Fred, troet engang at maatte gribe til Sværdet. Vil A. nu kalde denne afpressede Belysning Digressioner, eller med hvilket andet af hans naive Kraft=Udtryk, der maatte falde ham ind, da vilde han ikke glemme, at det netop er ham, som har viist en sjelden Styrke der. Uden at udpege hver enkelt eller gjentage, hvad deraf i Extrakten, som jeg troede var blevet Ultimatum, allerede findes, vil jeg blot lade nogle af Flokken opmarschere, f. Ex. kysse Riset" (artige Børn straffe jo og sig selv dermed) - blindt Overmod. – slaae om sig med UqvemsordFjog" – "Tvangstrøie. – "Løgner" – "Dumrian Fordreielser. - forslidte Floskler af gamle Avisseider m.m. Søgde jeg at opirre A., kunde jeg her spørge: hvori det blinde Overmod, stikker, eller, om Ordsproget: "Som Man raaber i Skoven" ikke lader sig henregne til forslidte Floskler Gjerne havde jeg ogsaa skjænket A. dette med alt det Øvrige, hvis jeg ikke saae, at han ingen Skjænk modtager uden af Gud, Kongen og sine Venner 4 en Distinction, der dog, med As Tilladelse, ikke synes saa ganske klar; thi ligesom den Fredsommelige endog bør elske sine Fiender og velsigne dem, torde det Tilfælde vel og være tænkeligt, at han ikke burde forsmaae en velmeent Skjænk af dem. Langtfra at jeg har nedskrevet dette, som haabede jeg, at A. derover skulde fatte et andet Sind imod mig, eller at jeg kunde fyldestgjøre ham, der har viist sig saa solid i Fægtekunsten. Og dog siger min individuelle Overbeviisning mig, at han ikke mener det saa ilde, som det er sagt; men det hører jo nu engang til vor syndige Natur, at Vi saare nodig ville tilstaae nogen Vildfarelse. Jkke heller skal jeg misunde ham sit Victoria-Skrig over at have slaaet mig af Marken, indtil at være tödtlich blessirt, eller alt det Andet, som denne Sag skal have medført for mig og hvorfor jeg har mig selv at takke. - Noget, der næsten klinger som et Orakelsprog. Ja sikkerlig kan der tænkes mange Maader at faae Tak paa. Jndenfor de hemmelige Vægge har jeg, som sagt, intet at skaffe, men seer meget rolig Fremtidens mulige Opspind imede. -S. Hempel.