Aalborg Stiftstidende, 1830-05-01
Udtog af en Grækers Skrivelse: Grækenland staaer paa Pointet, at blive et Offer for Englands Politik, og er uden Redning forloren, dersom ikke Keiser Nicolaus udstrækker skjærmende sin mægtige Arm over Samme. Paa ham ere nu alle de Bedres Blikke i Grækenland henvendte med Bøn om, ikke at give det fattige, sønderrevne, forraadte Land til Priis for en egennyttig Beskytter. Efterat Englands Hensigter med Besiddelsen af Grækenland ere blevne skuffede, og det ikke længere formaaede at hindre dets Uafhængighed, søgte det at udvirke den størst muelige Jndskrænkelse af dets Grændser. Vel synes disse endnu ikke at være fuldkommen faste og nøie bestemte; men de Efterretninger, som her ere indtrufne om Adskillelsen af flere med hinanden, saa at sige, sammengroede Øegrupper i det græske Øehav, oprøre alle Gemytter; thi det vil da ikke være stort bedre, end om Stæder, og Landsbyer paa Fastlandet bleve deelte efter Gaderne imellem Græker og Tyrker. Formedelst det til Raserie grændsende Had imellem begge disse Folk, vil ikke være at tænke paa noget fredeligt Naboskab, og imellem dem vil et evigt Fjendskab blive uundgaaeligt. Følgerne deraf vilde England snart benytte, saa at det hele Archipelagus i kort Tid vilde befinde sig, om ikke i tyrkiske, saa dog i engelske Hænder, hvilket sidste for Grækenland i mange Henseender næsten var værre. Ligesaa anstødelig vilde paa Fastlandet den af England foreslaaede Adskillelse af Prrovindserne Doris og Akarnanien fra det øvrige selvstændige Grækenland være, da Beboerne af samme troligen have hjulpet med til Fædrenelandets Befrielse. Man tænke sig Tyrkernes Raseri i hine, dem igjen underkastede Provindser, Hvem skulde beskytte dem derimod? Maaskee England Det var dog vel at betroe Hjorden til Ulven. Kunde der, efter saamange overtydende Beviser paa den brittiske Egnisme, endnu være bleven nogen Tvivl herom, tilbage, saa maa de engelske Emissairers Adfærd mod den værdige Præsident Capodistria nødvendig ganske adsprede den. Jntet formaaer imidlertid mere tydelig at demaskere Englands Hensigter, end just dette. Det engelske Ministerium veed ligesaagodt som enhver Græker, at, uden at faae Grev Capodistria bort, ingen fremmed Fyrste kan love sig - ligemeget om med eller uden fremmede Tropper - at regjere rolig i Grækenland et eneste Aar. Medens man nu hist ligesom paatvinger Prinds Leopold Souverainiteten over dette Land, bliver her ved Emissairer stiftet Mytterier imod Præsidenten, og han derved bestemt til at forkynde Prindsen sin Beslutning, at trække sig tilbage fra alle offentlige Forretninger. Hvad deraf er bleven følgen, er her allerede bekjendt: at nemlig Prindsen har tabt al Lyst til at blive Souverain over Grækenland, at han har givet Ministeriet dette tilkjende, og at han endelig, paa deres trængende Forestillinger, har forbeholdt sig en Betænkningstid af 3 Maaneder. Han har tillige bedet Grev Capodistria indstændig om at beholde Præsidiet, men denne er fast besluttet paa at nedlægge det, og, som man forsikkrer, igjen trækker sig tilbage til Genf, hvor han vil udgive sine Memoirer over Begivenhederne i Grækenland under hans Regjering, hvilke ville vække hele Europas Opmærksomhed. Hvad man her i Almindelighed befrygter, er, at saasnart han slipper Regjeringens Tømme af Hænderne, et engelsk Provisorium skulde indtræde, over hvis Følge Jngen kan være i Uvished. - For nogle Dage siden begav en Deputation af tolv af de anseteste Grækere sig til Constantinopel, for at overrække den derværende russiske Minister en udførlig Skildring af Grækenlands nærværende, høist sørgelige Stilling og de Samme, truende Farer, til at nedlægge i Hs. Majest. Keiser Nicolaus's allerhøieste Hænder, og lægge denne høimodige Monark det ulykkelige Lands inderlige Bøn om snarlig Foranstaltning til at afhielpe Samme, med Ærefrygt paa Hjerte.