Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-11-13
Dette er nu den Insula Batavorum (Bataver Ø.), som allerede Cæsar i sine Bøger om den galliske Krig (IV. 10) beskriver, og giver en Længde af 80 p. m. - 16 tydske Mile. Øen hedder Batau (Badeau), det er den af den galliske Bad oversvømmede Au, og lave Land; eller ogsaa fede Au, af har (gothisk botan), nyttig, god. Af Landet fik Folket Navn af Bataver; dog kan vel ogsaa det Omvendte have været Tilfældet, saa at de nye Indvandrere have givet den Mennesker og Navn manglende Ø sit Navn; det synes at have mere Rimelighed for sig, at udlede Navnet af Batus (en Baad, Pram, da de fordrevne Chatter paa lette Pramme havde faret ned af Floden og Landet ved Mundingen (Adelung der Scherz, Gloss. Batus, du Cange.) Beslægtede med Bataverne i Stamme, Sprog, og Mod, dog ringere i Antal, boede tilligemed dem Cannisaterne paa Øen, der strakte sig 80000 Skridt langs med Maas, og 100000 Skridt henad Havet. Deres Navn skrives paa forskjellig Maade, og angives at udspringe fra Kaje, en Dæmning, eller Canna (en Kanal), eller Kanniser (et Alter), og Vas (et Skib, eller Watten (lave for Oversvømmelser udsatte Lande). J den Afdeling af Øen, om nogensinde har været en saadan, blive dem anviist Egnene ved Arnheim, Leiden, Utrecht, altsaa Frisernes og Bructerernes Bopæle. De to sidste Folkeslag boede ustridigt Bataverne nærmest. Blandt dem havde Friserne besat et Stykke af Holland, hvis nordlige Deel endnu hedder Vestfriesland, med en Deel af Grønningen i Overyssel; hvorimod Bructererne havde sat sig fast i den anden Deel af Overyssel og i de nuværende Grevskaber Zütphen og Bentheim. Alle disse enkelte germanniske Stammers Sprog, Levemaade, Sæder, Forfatning var næsten den samme, som herskede iblandt Tydsklands øvrige Folkeslag Kjerlighed til Frihed var et herskende Charactertræk hos dem, og derfor bleve Regenterne vel hos dem kaldte Fyrster (duces), men valgte paa de almindelige Landdage, og kun i Krigstider tilstaaede Overbefaling, som de i Fredstider enten igjen aflagde, eller der ikkun under meget betingede Omstændigheder blev tillagt dem. De vare stærke af Legemsbygning, vante til enhver Ubehagelighed, skikkede til Jagten, stedse færdige til Klirren med Vaaben; i øvrigt aabenhiertige, brave, gjestfrie og kydske. Drik og Spil vare derimod Laster, som de delede med alle Ber maner, og som de ikke sjeldent bragte endog deres Frihed til Offer. Deres Klædning var forskjellig efter Rang og Alder, unge Folk indtil det 20de Aar gik hyppig, ogsaa i strængeste Kulde, nogne, ældre Mænd og Koner klædte sig i Dyreskinds Kjortler, som de blot fæstede om Halsen ved en simpel Naal. eller og et kunstigt Spænde. De rigeste og anseligste bare tætsluttede Klæder, som de paa mangehaande Maader prydede. Deres Haar var af guldguul Farve, og forat forhøie deres Rødme, betjente de sig af en ved Kalk erholdt ætsende Lud; Skjægget lode de voxe. Deres Boliger bestode af Hytter, tækkede med Straae, som for det meste stode paa Terper) eller opkastede Høie, for at være sikrede for Oversvømmelse. At svømme forstode de mesterligt, Landser (Frammer) og Kastespyd vidste de fortreffeligen at bruge, men om Husholdningen bekymrede de sig kun lidet, og overlod dens Besørgelse til Fruentimmerne og Oldingerne. Bygsuppe, Havregrød, Skovfrugter vare de tarvelige Næringsmidler, som de toge til Takke med, og derved blev det, indtil Romerne udvidede deres Kundskaber, forøgede deres Fornødenheder, lammede deres Kraft og undergrove deres Frihed.