JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1839-03-25
Det kjender endnu ikke Sammenhængen imellem en repræsentativ Forfatning og sin egen Mave. Uveirskyens Farlighed kjender det ikke, førend Lynstraalen har truffet Huset, og en befrugtende Regns Velgjørenhed begriber det ikke, førend det, efter hundrede paafølgende Mellemvirkninger fremkomne, Smørrebrød er stukket i Munden. Det maa ledes opad, fra dets sandselige Jagttagelser tilde øverste Grundsætninger; den modsatte Vei fører til Forvirring, og af denne ville da de Slette benytte sig." En Elskendes Skinsyge er skrækkelig, men en Regjerings endnu skrækkeligere. En skinsyg Regjering vaager af Mistanke Dag og Nat, nægter sig den nødvendige Roe, og bruger, for at blive Herre over sin Trang til Sovn, hver Dag stærker, Pirremidler. Dette gjor den svag, fortrydelig, knarvurren og endelig syg. Og naar Regjeringerne ere syge, maae Nationerne holde Sengen."– J Anledning af en Bekjendtgjørelse fra Khuus. Politikammer af 8de Marts d. A. hvorefter det forbydes at rygge Tobak udenfor de kongelige Prindsers og Prindsessers Boliger, yttrer Khvnsposten: "Saaledes er det da bragt paa det Rene, at Hs. Durchlauchtighed, Landgreve Wilhelm af Hessen-Cassel er incompetent til at give nye Love eller forandre de bestaaende, dernæst at Kjøbenhavns Gouvernement, saalænge Byen ikke er erklæret i Beleiringstilstand, ingen Jurisdiction har over Borgerne, og endelig at befalinger, der angaae Borgernes almindelige Rettigheder og Forpligtelser, maae bekjendtgjøres dem, saafremt de af dem skulle fordres efterlevede. Alt dette have vi vel intet Øieblik betvivlet, men det glæder os dog at have foranlediget en ny Stadfæstelse af disse vigtige Grundsætninger i et Tilfælde, hvor deres Rigtighed factisk var sat under Qvæstion, og denne Lovmæssighedens hurtige og lette Seier er vigtigere end den Gene, at man, naar man passerer de kongelige Prindsers og Prindsessers Boliger med Pibe eller Cigar i Munden, fra Fortouget maa træde over paa Gaden.
Jyllandsposten, 1839-03-25
Under Overskrift: "Zur Ehre Thorwaldsens, zum Besten Holsteins, zur Zierde des Kieler Schlosses", læses i Kieler Correspondenzblatt, Nr. 1920, af 27de f. M. en udførlig Udvikling af, hvor ønskeligt det vilde være, om det paa den østlige Fløi af Slottet i Kiel værende, dertil passende Rum blev benyttet til der at opstille Gibsafstobninger af Chorwaldsens Arbeider. Som bekjendt, kom dette Ønske allerede for Orde, da Hertugdommerne opfordredes til at yde Bidrag til et Thorvaldsens Museum i Kjøbenhavn, og man fremsatte offentlig det Forslag, at gaae ind herpaa under den Betingelse at der i Kiel foranstaltedes en saadan Samling af Gibsafstøbninger. Det gjentages nu, dets Understøttelse lægges Holsteneren Bissen, Chorwaldsens heldige Eleve, specielt paa Hjerte, men Midlerne til et saadant Museum i Kiel; Skulde de maaskee tilveiebringes ved en Subskription i Hertugdom merne, Nei, ingenlunde! Forf. er slet ikke i Forlegenhed; han siger: "Schleswig=Holstein gjor Kjøbenhavns Commune aarlig en Foræring af omtrent 200 Rbd. (saaledes anslaaer han nemlig Hertugdommernes Anpart i de 25,000 Rbd., som af Classelotteriets Overskud ere tillagte Kjøbenhavns Fattigvæsen. Man anticipere denne Sum paa 10 Aar og Ønsket kan let opfyldes."- Den for omtalte svenske Digter Nikander døde saa forarmet, at der maatte aabnes en Subskription for at bestride Omkostningerne ved hans Begravelse. Denne fandt Sted den 18de f. M. i Storkyrkan i Stockholm, og udmærkede sig ved et talrigt Følge, især af Literatorer og Konstnere. Digteren Dahlgren, der, som bekjendt, er Comminister ved den nævnte Kirke, holdt Parentationen, som bestod i et af ham forfattet Poem, i hvilket, med Anvendelse paa den Hedengangne, Sangeren, hans Verden, hans Bestemmelse, hans Følelser, Fortjenester og de Fristelser og Feil, for hvilke han mere end Andre er udsat, vare skildrede med livlige Farver og i en religiøs Aand. En Gravsang udførtes af det harmoniske Selskabs Medlemmer. Man har besluttet, hvis der skulde blive noget Overskud af den nævnte Subskription, da at anvende dette til et simpelt Gravmæle for Digteren.
Jyllandsposten, 1839-03-25
- J Aftonbladet af 9de f. M. læses følgende Correspondent-Artikel fra Norrbotten: "J Arjeplougs Lappmarkssogn, i Norrbottens Lehn, havde tvende laplandske Drenge, den ældre 12, den yngre 8 Aar gammel, længe ruget over den Plan at myrde deres Fader. En Dag under Moderens Fraværelse iværksatte de ogsaa virkelig denne skrækkelige Forbrydelse, paa den Maade, at den yngre slog Faderen med en Øxe i Hovedet medens han sov. Derpaa løb de begge ud, forbleve ude Natten over og lod den følgende Morgen en Geed slippe ind i Huset, for derved at erfare, om Faderen endnu var i Live. Da Geden kom alene ud, gik de ind. Ved den anstillede Undersøgelse forefandtes intet Beviis for, at Moderen havde havt Deel i Forbrydelsen; hun er imidlertid ogsaa bleven fængslet. Ved sin Tilbagekomst og da hun fandt Manden død, havde hun yttret til Børnene: "Børn, J skulde vel ikke have taget Livet af Jeres Fader." For Resten have de opgivet som Anledning til deres Forbrydelse, at der var saa lidt Mad i Huset, og de haabede, at hvad der fandtes skulde strække bedre til, naar Faderen ikke var med. Den ældre Dreng har i Forveien gjort sig berygtet ved Tyverie, og Begge ere høist vanartede. Efter det omtalte Experiment med Geden havde de slagtet denne og fortæret Blodet næsten raat. Begge sidde nu i Pitta Lehnsfængsel. Den Døde var begravet, men blev igjen opgravet, paa Grund af den vakte Mistanke."
Jyllandsposten, 1839-03-25
Rettelse. Nr. 6 af Jyllandsposten anfører, Side 24, Spalte 1, Linie 27: "Heinze siger, hvilke Ord saavel som paafølgende Sætning er Anførsel af hvad Suhm siger. Af dette Blad udgaaer et Nr. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1839-03-25
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1839-04-01
J Videnskabsmænd, som sidde her, have J forglemt Verdenshistorien, Rinder det Eder ikke i Tanker: at folkerige Stater ere gangne tilgrunde, fordi de ikke vidste at værge sig, Mindes J ikke: at Smaafolkefærd heldigen have modstaaet store og stærke Magter, og det igjennem Aarhundreder, Det er i over Fem, at Schweiz - til et Exempel - med en Folkemængde, ikke større end dette Riges, har forsvaret sin Uafhængighed mod de tvende colossalske Potentater, der heelt indslutte det lille Helvetien mellem deres Kæmpearme. De have et Sagn derinde i dette Helteland, hvor Modet er højt som dets Klippetinder, og urokkeligt som dets Fielde, det Sagn, at der flyder skandinavisk Blod i Aarerne. Dette forholde sig nu saa eller saa; men blues maatte vi, om Bækken skulde være renere end dens Kilde, om Grenen skulde være ædlere end Stammen. J kunne forfægte Fædrelandets Selvstændighed; J kunne reise et nyt Dannevirke - ikke et af Ved og Jord og Steen; men et langt fastere, et unedbrydeligt af Vaabenfærdighed, Mod og Enighed; bag hvilket Eders Oldinge, Eders Kvinder og Børn kunne hvile tryggere end i det ubefæstede Sparta, hvor Sværd og Landse var Vold og Muur og Bolværk - J kunne Ak, hvor er da Eders Villie, Lægge J den i de Feiges Lommer her hjemme, eller i Fremmedes derude? (Sluttes.) Særsynene. Efter det Franske. N. tjener ved Armeen i Krigstiden og har Compagni; man anseer ham for en dygtig Officeer og et lyst Hoved; han forhøier sin Anseelse ved en patriotisk Gave fra sine Godsers Skove, modtager allernaadigst Tak, krydret med den behørige Avisberømmelse; men i Særsyn! - inden et Aars Forløb er samme Dannemand afsat for Underslæb. Nu gjør N. store Forretninger: et ædelt Skud af en ædel Stamme, vil han forevige sin Slægt; han kjøber Jordegodser i den skjønne Tanke at oprette et Baroni, men geraader i Forviklinger, af hvilke han har ondt ved at rede sig. Dog i det store Skibbrud tager han Tilflugt til Statsvraget, hvilket han ved en Morbroders Hjelp troligt plyndrer. – Man raaber vel Ak og Vee over fræk Uforskammenhed; man siger: Manden er berøvet Følelse for Ære, er kun en huul Usling; men der forløber ikke mange Aar - og N. sidder i de Deputeredes Kammer i Folkeraadet. – Vælgerne gjøre sig store Forventninger om hans Dygtighed. Nu faae vi Noget at høre. N. er et snildt Hoved, fuldkommen hjemme i alle Retsforholde; man vil see Forslag af ham, der have Noget at sige; mod ham ere de Andre i Forsamlingen kun tomme Skikkelser." O Særsyn, Hvad skeer, Den gode N. kommer tilkort, hans Forslag smaae af en forældet Politik, hans Foredrag er Bedemandsstiil - og 2 man vædder 10 mod 1 der kommer han aldrig mere. Dog det største Særsyn vilde være, om efter denne gode Mands Død, en Støtte kom til at prunke paa hans Grav med Jndskrift: "Fortidligt for Fædrelandet. Man kunde sagtens binde Efterverdenen denne Løgn paa Ærmet med alle de andre, om hundrede Aar er Alting glemt; hvo veed da, at N. var en Halunk, Ny-Dansk Tungemaal.
Jyllandsposten, 1839-04-01
Allerede i nogle Aar har J, gode Jyder, seet Prøver af Ny-Sølv. Her faae J en Prøve af NyDansk Eder tilsendt med Jyllandsposten. Nu maae J selv undersøge, om det Sidste er af mere gedegent Gehalt end det Første: Igar mens Røgteren gar i min Gard, Han Gje far pa de stumphaled' Far; Sa sa han og sal, hvor mon de vil henAd Porten, han tænker. Ja rigtig, min Ven Na, did han da vender, for der dem at nu Han hysser og hysser, men ud de dog ga Det sistes Hale han trode at na; Men borte den var. Pa Næsen han la Gid Fanden dem have, de spanske Far og alle de danske, som halelös gar, Sa bander han fælt, men sluk dog opstarNu ser han og ser, pa dem de han farallerind i skal i den gamle StiI stumphaled' Fæ, I Hjævle, 11 I skal ej mer se Dagenes Lys, Ei mer indjage mig Skræk og Gys, Savred udi Hu den Røgter man sat I Hus dem at drive, for Døren sla Sla al Stil nu sta, og der skal i sta, Til Lam med Hale I atter kan sa og Uldtot pa Laret, af Sygdommen bart, Pa nærende Foder skal ei blive spart, og sa skal I det lugheisa pa ny Da atter skal frydes hver danske By Ved lækkert, færsk røget Köd af jer Lam; Ti ei uden Hale, til Spot og Skam, Börses vore Lam, og hvad som er dansk Al Rase og Blod." Sa svor han pa spansk, (Jndsendt.)
Jyllandsposten, 1839-04-01
Endskiøndt Politiemesteren paa Grevskabet Frysenborg, Hr. Commerceraad Tommesen, i sit Embede kan være en ganske habil Mand, var det dog vist ikke af Veien, om han, i Henseende til det ham paaliggende Tilsyn med Veienes Ryddeliggjørelse for Snee, viste sig lidt mere activ.
Jyllandsposten, 1839-04-01
Redactionen.
Jyllandsposten, 1839-04-01
Denne Annonce bedes heel eller i Udtog optaget af de ærede Hr. Redacteurer, som vistnok ville indsee Kund gjørelsens Vigtighed.
Jyllandsposten, 1839-04-01
Nyheds Post. En norsk Nordmand fra Norge, med Fornavn Emanuel, averterede fornylig, at han ved Randers med høie Øvrigheds gunstige Tilladelse vilde give en Forestilling i Skiløbning, bestaaende af 4 Løb med forskjellige Variationer ned fra de steile Banker udenfor Byen. Jntet Under derfor, at en stor Deel danske Randrusianere, som istedetfor at reise til Norge for at see Skiløbningen begave sig paa den ulige kortere Reise udenfor Byens Port, for dog at see, hvordan en saadan norsk Fart med tilhørende Variationer kunde tage sig ud paa Sneen. Men hvad skeer – forinden Hr. Emanuel endnu havde lagt sit glimrende Talent for Dagen, som i Udviklingen af konstneriske Variationer havde en viid Mark for sig til at anskueliggjøre disses Omfang - faldt Nordmanden ved allerførste Nedfart (rimeligviis uden den høie Øvrigheds Tilladelse) paa Bagen, hvorved han fremkaldte i selve Themaet en Cadence, der blev forstærket ved skringrende Latter, idet Variationerne paa det meest levende i Takt af Allegretto prestissimo med fasttrykte danske Sneeholde bleve indspillede Skiløberens norske Rygstykker. - Det er vistnok et saare rigtigt og passende Forslag til Dr. Harms, som er fremsat i Itzehoer Ugeblad, at ombytte Flaskerne ved Altertjenesten med PorcellainsAlterkander fra Fabrikken i Kjøbenhavn, der sælges, de større til 7 Rbd., de mindre til 5 Rbd. pr. Stk. og rumme 1 1/2 og 1 Kande. Man har Grund til at undres over, at saadan Skik som denne ei afskaffes, idetmindste i alle Kjøbstedkirker, hvor Synet af opstablede Trepægels=Flasker paa Alterbordet ved Communionen i høi Grad er anstødeligt.
Jyllandsposten, 1839-04-01
En mulig endnu simplere Kande burde saaledes ogsaa afbenyttes i Landsbykirkerne, da Synet af Flaskerne intetsteds burde taales i Kirkerne. – Det vilde ved saadan Leilighed ogsaa være meget hensigtssvarende, om der blev befalet Anskaffelse af smaae lette Spader ved enhver Landsbykirke til Brug for Præsterne ved Jordspaakastelse; thi en Uskik som den, der ofte finder Sted paa Landet i Jylland, at foretage saadant med en Potage-Skee, har noget Anstødeligt ved sig, især hvor denne Skee samme Dag afgiver Brug ved Bordet. - Vinteren gleed da temmelig mild hen med Undtagelse af endeel Storme, hvoraf den i sidste Maaned medførte en betydelig Masse Snee, som imidlertid faldt meget forskjellig i vor vidtudstrakte Provinds. I den sydligste Deel skal saaledes være falden flere Alen høi Snee, som, da det paa samme Tid stormede, stærkt blev sammensyget i betydelige Dynger. J den midterste Deel finder man endnu megen Snee, men nogle Mile Norden for Hobroe ligger Jorden allerede blottet derfor, hvilket skal være Tilfældet over hele Vensyssel. Jyllands frugtbare, sydlige og østlige Landstrækninger ville saaledes i dette Foraar temmelig seent blive beqvemme til Behandling, ligesom denne sildige Sneebedækning, i Tilfælde den ei pludseligen opløses af mild Regn, paa mange Steder vil anrette Skade paa Vintersæden ved den successive Bortsvinden for Solen. Hvor i Lavningerne Sneemasserne bedække Rugen, kan det, som bekjendt, ei nok anbefales, med Plov, Harve eller Skovle at omrøre denne, hvorved den hver Frostnat dannede Skorpe brydes, saa at Vintersæden erholder Luft og Sneen langt snarere borttøer ved Solens og Luftens Jndvirkning.
Jyllandsposten, 1839-04-01
J 6te Deel af Bornes Skrifter siges bl. Andet: En constitutionel Throne er en Lænestol, den absolute en Tabouret. Fyrsterne ere, som en Følge af deres Natur- og høie Standpunct, udsatte for Svimmel, og en Statsforfatning sørger ikke mindre for sin egen Sikkerhed, end for de Regierendes. Havde Napoleon tilstaaet Frankrig, den Forfatning, som Ludvig den vilde gav det, saa vilde han, da Svimmelen kom over ham, ikke være falden ned fra Thronen, og han havde da endnu idag været de Franskes Keiser. - Ved Maadeholdenhed forstaaes: den Ene vil have Dag, den Anden Nat, og for at tilfredsstille begge Partier vil Ministeren have Maaneskin. Han betragter sig som Tungen i Vægtskaalen, der kun staaer opret saalænge, som der er lige Vægt i begge Skaaler. – "Man skulde tænke, at Den, der ei er bange for en Kanonkugle, kunde Jntet frygte; men Erfaringen lærer det Modsatte. Hos mange Mennesker, Fornemme saavel som Ringe, har en saadan Overtro rodfæstet sig, at de zittre for et Blads Rasen, omendskjøndt de med freidigt Mod gaae i Slaget.
Jyllandsposten, 1839-04-01
J den politiske Verden har denne Svaghed slemme Følger. Mangen Fyrste fattes ikke tappre Feltherrer, men diplomatiske Helte, som ikke zittre – for et Papiirblads Rasen. "Naar vil Deres Kones Nedkomst finde Sted, spurgte Ludvig Alvde en Hofmand. Naar Deres Majestæt befaler svarede denne med et dybt Buk. – Saaledes smig rer man endnu den Dag idag Fyrsterne med, at de skulde kunne bestemme Timen, da Tiden stal komme i Barselseng. De ville ingen Pressefrihed have, fordi de troe, at Vinden dreier sig efter Veirhanen." – Ja Luther vidste, hvad han gjorde, da han kastede Diævelen Blækhornet i Ansigtet, Kun for Blæk er Diævelen bange, kun dermed fordriver man ham." – Have de lagt Haand paa en lille Avis, saa juble de over at have standset Tidens Strøm. De ligne hiin dumme Dreng, som bedækkede Kilden i Donauschingen med sin Haand, idet han med Latter raabte: hvor ville de ikke forundre sig i Wien, naar Donauen udebliver! – "For at gjøre en svag Regjering stærkere, maa man formindske dens Magt. Det begribe Statsfuskerne ikke." Ærefrygt har været, Frygt var, Vane er og Kjærlighed vil blive Fyrsternes Livvagt. – "Da Pythagoras havde opdaget sin berømte Læresætning, offrede han en Hekatombe til Guderne. Siden den Tid zittre Oxerne, saa ofte en ny Sandhed kommer for Lyset." – Gode Menneskers Forhaabninger ere Spaadomme, slette Menneskers Frygt er det ogsaa. – "Skal man begræde Menneskeheden, eller lee af Menneskene? Enhver som han vil; det Ene er som det Andet. Om vi spotte eller ere alvorlige, krybe eller hoppe, nole eller storme frem, haabe eller frygte, troe eller tvivle – ved Graven mødes vi dog Allee. Men Et behoves: Klarhed. Et bestaaer, Retfærdigheden. Et beroligger, Kjærligheden." – "Adelen anseer sig som en Obelisk, hvis Spidse er Fyrsten og hvis Postament dannes af Folket."
Jyllandsposten, 1839-04-01
Rettelse. J Nr. 11, Pag. 44, Spalte 2, Linie 18 staaer en Vivogn, læs: "Plads paa en Bivogn, og i Bladets Nr. 10. Pag. 48, Sp. 1, Lin, 21 staaer "theoretiske Bevæggrunde læs: theoretiske Beviisgrunde." Af dette Blad udgaaer et Nr. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1839-04-01
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1839-04-08
andoposten. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Nr. 14. Mandag den 8de April. Maa trykkes. Fleischer. Et lidet Bidrag.
Jyllandsposten, 1839-04-08
til Forhandlingerne om Mynt-Forandring i det danske Monarchie.
Jyllandsposten, 1839-04-08
I den Roeskildske Stænderforsamling er fremlagt et Forslag, hvori er indstillet til Forsamlingen at petitionere H. M. Kongen om at lade undersøge og overveie; om det ikke var tjenligt for Landet, at den førend 1812 gieldende Myntfod paa ny blev indført, og Dansk Courant erklæret for eneste Landemynt. Hvortil et Amendement blev føjet, om at indbyde Hamburg og Lübeck samt Storhertugen af Oldenburg, Entin til hver at udnævne nogle Mænd, der, i Forening med nogle af Hs. M. Kongen udnævnte, skulde træde sammen, for at raadslaae og Jndførelsen af en ny fælleds Myntfod. Efterat disse Forslage vare foreløbigen blevne ventilerte, erklærede Proponenten, at han for Tiden tog sit Forslag tilbage. J de Slesvigske og Holsteenske Stænderforsamlinger har denne Gjenstand ligeledes været ventileret, og derom er fra samme indgivet Petitioner til H. M. Kongen.
Jyllandsposten, 1839-04-08
En Mand, som i flere Aar før og efter Aaret 1813 har havt Forretninger ved Pengevæsenet og Pengesager, har ved en Leilighed for 18 Aar siden yttret sig om Myntvæsenet iblandt Andet omtrent saaledes: "For Jagttageren, ja vel for enhver Mand, som besidder nogenlunde Tænksomhed, er det vist ikke længere tvivlsomt, at Statens saavelsom enhver enkel Statsborgers Vel og Vee væsentligen beroer paa sammes Finantsers Bestyrelse; at ingen Finantsbestyrelse, den mindste, saavelsom den største, kan ordnes med nogen Sikkerhed og Vished, naar ikke Værdien af Credit og Debet kan beregnes efter faste og uforanderlige Forholde; at disse Forholde ene og allene kan tilvejebringes ved et Pengesystem, der udelukkende grunder sig paa Mynter, som ere slagne af ædle Metaller, hvis Værdi erkiendes i alle Lande og af alle Folkeslag; samt at et Pengesystem, der grunder sig paa Sedler og Tegn, ikke alleneste ikke tilveiebringer nogen Sikkerhed og Vished i Forholdene mellem Credit og Debet, men tvertimod medfører i sin Natur en Uorden, der har til Følge saavel Statens som Mængden af Statsborgernes Velfærds Tab og tidligere eller sildigere Ødelæggelse. At indføre et Pengesystem, der grunder sig paa klingende Mynt, synes ved første Øjekast at være en saare vanskelig Opgave; men Jndsenderen troer dog, at dette Systems Jndførelse er lettere iværksættelig, end man i Almindelighed forestiller sig, og at det kan skee uden nogen Revolution eller Tilsidesættelse af nogen etableret Eiendoms=Ret. Alle mulige Forholde udgaae fra og referere sig til Eenheder, saaledes kan man ikke tænke sig en Million Rigsbankdaler, uden at kjende en Rigsbankdaler, ligesom man ei heller kan tænke sig Deelene af en Rigsbankdaler, uden at kjende de lovbestemte Eenheder, hvoraf den er sammensat, nemlig Rigsbankskillinger. Men Kundskaben om disse Forholde er aldeles ufrugtbar, naar man ikke bruger og anvender den i det daglige Liv, samt stedse henfører enhver Tings, enhver Bagatels Værdi til Værdien af en Rigsbankskilling, af en Rigsbankmark og af en Rigsbankdaler; thi ikkun ved denne daglige Brug, i Særdeleshed i Detaillerne, vænnes Menneskene til at bedømme Forholdene imellem disse Sølvpenges og alle forekommende Varers samt Arbeiders Værdi. Altsaa maatte ingen andre Rigsbankdalere og sammes Afdelinger coursere end de, som ere slagne efter den anordnede Myntfod; hvorimod alle Tegn af Kobber, saavelsom Bankosedler, lydende paa 1 Rbd., skulde indkaldes og tilintetgjøres. Saasnart denne Foranstaltning var iværksat, skulde Benævnelserne af rede Sølv, af Sølv samt af Sedler og Tegn ophøre, og alle Pengehandeler skulde lovmæssigen ansees at være afsluttede i klingende Mynt, det nu saakaldte rede Sølv, ligesom og alle Handeler, der lyde paa det saakaldte Sølv, skulde gaae over til klingende Mynt og dermed forrentes, hvorimod de hidtil i Sedler indgaaede Forpligtelser forbleve uforandrede. For øvrigt er det billigt, at de hidtil indgaaede og paa Sølvværdi eller Sølv lydende Forpligtelser maae til Forfaldstiderne ved promte Betaling berigtiges med Sedler efter da gieldende Handelscours, saalænge Bankosedler endnu circulere, men i Mangel af promte Betaling ikkun med klingende Mynt.
Jyllandsposten, 1839-04-08
Søesessionen i Frederikshavn.
Jyllandsposten, 1839-04-08
(Jndsendt.) Ved den her i Frederikshavn i Februar Maaned dette Aar afholdte Søesession indtraf det mærkelige Tilfælde, at den derved mødende nylig ansatte Districtschirurg Willumsen gjorde Paastand paa at ville vælge hvem der skulde udskrives, idet han tillige paastod: "Jeg har at bedømme, hvilke Jndivider der ere skikkede til Søe tjeneste. Hvad den første Paastand angaaer, da blev vel bemeldte Districtschirurg af den constituerede Amtmand tilbørligen viist tilrette, og det lykkedes ham ikke at komme i Besiddelse af hiin Myndighed, – en Myndighed, der, i det den vilde forene hele Sessionen i hans Person, kunde have de uberegneligste Fordele for ham; men hvad hans anden Paastand angik, da var der Jngen, der modsagde denne videre, end at den første Sessions=Deputerede yttrede: at det forekom ham, at det var noget vel dristigt af en ung Mand. Da der imidlertid foruden Søelimitterne vare flere dannede Mænd tilstede og hørte denne Paastand, hvorved de øvrige Lemmer af Lægestanden syntes compromitterede, ved en besynderlig Uvidenhed, saa var det vist ikke upassende for disse Embedsmænd, enten at vedgaae eller modsige Districtschirurg Willumsens Paastand. J første Tilfælde burde det vel rettest overdrages Willumsen alene at reise til Sessionen. C. A. Stud. chir.