Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1838-05-29
J den Tale, hvormed den kongelige Commissarius aabnede Stænderforsamlingen, tiltalede han Forsamlingen paa følgende Maade: Hæderværdige Medborgere. Kongens og Foltets troe Mænd. Atter ere Jyllands udkaarede Mænd, traadte sammen, for at raadslaae om Landets vigtige Anliggender, og atter har Kongen betroet mig det ærefulde Kald at overbringe Dem Hvad han har at meddele Dem, og igjen af Dem at modtage saavel de Meningsyttringer, Kongen har forlangt af Dem, som Hvad De ellers kunne ønske baaret frem for Tronen. Jdet jeg nu skuer hen over Forsamlingen, savner jeg ikke saa af de Skikkelser, der mødte mit Øie, da jeg sidste Gang stod paa dette Sted. Vel har Livets og Dødens Herre ikke bortkaldt Nogen af dem, der her vare forsamlede i 1836. Men Nogle have ophørt at besidde saadan Eiendom, der efter Loven for Stænder-Jnstitutionen er fornøden for her at tage Plads, og end Flere have af forskjellige andre Aarsager seet sig ude af Stand til at møde i denne Forsamling. De Fleste have i at give Slip paa saadan Hædersplads, kun givet efter for Nødvendigheden, og have end, som det synes, Enkelte uden en tvingende Aarsag trukket sig tilbage, saa har dette upaatvivlelig sin Oprindelse fra en vel overdreven, men dog høist agtværdig Beskedenhed, der har bragt dem til at sætte deres egen Dygtighed saa lavt, at de meente at gjøre vel i at rømme Pladsen for Andre. Det er vistnok almindelig erkjendt, at Forsamlingen med nogle af de Udtraadte har tabt fortrinlige Kræfter, der have gjort Samme udmærket Tjeneste, og hvoraf den fremdeles havde kunne love sig betydelig Bistand; og i dem Alle have vi tabt forstandige og retsindige Medarbeidere. Men idet vi af ganske Hjerte beklage disse Tab, kunne vi dog overlade os til det velgrundede Haab, at de Mænd, der nu indtage deres Pladser, ville vide at give Erstatning. Jeg skal ikke tillade mig at pege hen paa de Enkelte, hvis Evner, hvis Kundskabsforraad, hvis virksomme Gavnelyst er mig personlig bekjendt; men hos Alle, som den offentlige Tillid har kaldt til det hæderlige Kald, der her skal øves, kan man gjøre Regning paa det sunde, klare Blik, den Fædrelandskjærlighed, den tro Hengivenhed til Kongen, den sindige Frimodighed, der udmærker det Folk, til hvis bedste Mænd de maae regnes." Efterat Commissarius derpaa havde omtalt Resultaterne af den forrige Stænderforsamlings Virksomhed og den kongelige Kundgjørelse desangaaende, omtalte han Kongens personlige Deeltagelse i den derved fremkaldte Virksomhed med følgende Ord: "Men Hvad der herved især fortjener Erkjendelse, og Hvad De, mine høiagtede Medborgere, vist med Glæde ville erkjende, er Kongens personlige Deeltagelse i Arbeiderne. Hvor, som har havt Leilighed til at gjøre sig bekjendt med de lange, i flere Maaneder næsten daglige Statsforsamlinger, hvori hine betydelige, forud af Kongen gjennemgrandskede Arbeider paa det omhyggeligste bleve drøftede; hvo, som har været Vidne til den Udholdenhed, det Liv, den Jnteresse hvormed Kongen efter flere Timers foregaaende Sysselsættelse med andre Statens Anliggender, ofte gjennem 6 a 7 Timer har ledet disse Overveielser, han har fundet en ny Bekræftelse paa den glade Erfaring, at Kongens Sundhed og Kraft, ikke mindre end hans Kjærlighed til sit Folk er usvækket. Mig randt idelig og idelig de Ord i Minde, som Digteren i hans "Mandoms blide Morgenrøder lagde ham paa Hjerte, at det er Arbeid at regjere." Kongen har nu i de 54 Aar der siden ere ført bort af Tidens Strøm, daglig givet Vidnesbyrd om denne Sandhed; men hans Virksomhed i dette nyeste Afsnit af hans daadrige Liv turde endnu give dette Vidnesbyrd ny Styrke. Sandelig den, i hvis Lod det er falden at see denne Virksomhed, og hvis Opmærksomhed det ikke er undgaaet, hvor aldeles Kongen betragter alle hine Anstrængelser som Noget, der ligefrem bør være, uden at ville vide noget af, at der heri er noget særdeles, han har ret maattet indsee og føle, hvorledes Kongen i sin inderste Bevisthed er gjennemtrængt af Forestillingen om sin Kongemagt som et helligt Pligtkald til at arbeide for det Folk, hvortil han af den Herre, der er over alle Ting, er sat til en Fader, men hvad kan være glædeligere og tillige meere opfordrende for Enhver til trofast Nidkierhed i det ham betroede Kald, end i Kongen at finde et saa lysende Mønster paa det Sind, der giver enhver menneskelig Virksomhed, hvad enten denne saa træder frem paa Samfundets Høidepunct eller er indskrænket til Livets snevreste Forhold, sit rette Værd, sin fulde Betydning." Slutteligen henledede Taleren Forsamlingens Opmærksomhed paa den Tid der var given dem til at tilendebringe dens Arbeider, hvorefter Forsamlingen, da Talen var endt, istemte et længe Leve for Kongen. Til Præsident i den slesvigske Stænderforsamling er valgt Etatsraad og Professor Falck med 31 Stemmer og Justitiarius Jaspersen til Vicepræsident med 36 Stemmer. Efterat Valgene paa de andre Embedsmænd vare tilendebragte, androg Hofjægermester Cronstern paa at indsende en Adresse, og blev heri understøttet af Præsidenten, men ved Afstemningen blev det med 23 Stemmer mod 19 bestemt ikke at sende nogen. Om Regjeringens Fremstilling af hvad der er foretaget ved Stændernes foregaaende Arbeider hedder det i en Skrivelse fra det Slesvigske, indført i Neue Zeitung, at den ikke gjorde noget behageligt Jndtryk paa de Deputerede, især da det heri hedder, at de troe Provindsialstænder udtrykkeligen gjøres opmærksomme paa, at det efter det i sin Tid modtagne Raad af de erfarne Mænd, og efter modent Overlæg, skal i enhver Henseende have sit Forblivende med den nuværende provindsiale Stænderforfatning, og saaledes de erfarne Mænds Raad synes at sættes over Stændernes Raad og Bønner. – Fra Flensborg, er Stænderforsamlingen overrakt en med 600 Underskrifter forsynet Petition, hvori der andrages paa at Landet atter maa erholde den det efter Grundloven tilkommende Skattebevillingsret, og at begge Stænderne maae blive forenede.