Almuevennen, 1842-07-13
Nu har Qvislemark Sogneforstanderskab erholdt Svar fra det Kongelige Rentekammer paa den indgivne Klage i Anledning af forhen omtalte Landeveis afsatte Vinkel over Førsløv Hovedgaards Hovmarker, og dette Svar lyder saaledes: "At Rentekammeret, efterat Retningen af Veien imellem Eggitzløvmagle Broe og Næstved har været Gjenstand for Forhandlinger med Vedkommende, forinden den nu paa"ankede Retning er bleven approberet ved Kammerets "Resolutioner af 25 April 1835, og 3die Marts 1838, ikke, i det i Andragendet Anførte, finder Anledning til videre at indlade sig paa Sagen." Det maa da forekomme Klagerne og vist nok enhver Anden, end vedkommende Embedsmænd over Veien, høist forunderligt og besynderligt, at Rentekammeret ikke finder Anledning til videre at indlade sig paa Sagen; thi man maatte dog billig vente, at der vilde blive befalet en Undersøgelse, om det virkelig forholdt sig saaledes som Klagen lød paa, eller ikke; om der virkelig ved Kammerets Resolutioner af 1835 og 38 var approberet saadanne nye Veivinkler over Herregaards Jord, som Bønderne saare træffende kalde en Veiretning som et Vimmelskaft, eller om det kun var vedkommende Veibestyrelse og Smaabetjente herude, der tvertimod den approberede Veiretning vinklede saaledes ud og ind paa deres egen Haand, til større Bekostning for Veikassen og større Byrde for Bønderne; – og befandtes det da, at Klagen var grundet paa Sandhed, at Veien ikke kom til at gaae hvorden beqvemmeligst og med mindst Bekostning og mindst Arbeide kunde og burde lovmæssig gaae, – var det da ikke Ret, at forandre Veiens Retning til det almene Vel, uagtet at Rentekammeret af Mangel paa den rette Oplysning tilforn havde approberet en Veiretning til Almeen=Skade? – eller befandtes det, at slige Krinkelsving og Krogretninger, som de paaankede, var imod Rentekammerets Approbation, skulde da ikke vedkommende Bestyrere og Afstikkere af Veiretningen sættes under Tiltale for deres Afvigelse fra den approberede Retning? – men befandtes det derimod, at Klagernes Anke var uden lovlig Grund, skulde da disse ikke revses, saa de maatte nødes til at lukke deres Mund, holde deres Fingre hos dem selv, og lade være at klage en anden Gang? – Derimod kan Klagen over denne Vei umuelig dæmpes ved saadanne Svar, som det foranførte fra Rentekammeret, men den maa lyde langt stærkere end før, ligesom ogsaa Bønderne daglig klage til hinanden indbyrdes, saasom over, at naar f. Ex. de halve Beboere i et Sogn have, efter Ordre, paakjørt det ifjor færdig lagte Veistykke saa umaadelig en Mængde Gruus, at det optaarner sig imod Skyerne, da, naar Vedkommende seer, hvilke Gruusbjerge det bliver at overstige og gjennemkjøre, beordres de øvrige Halve af samme Sogns Beboere til at paakjøre kun halvt saameget Gruus derimod o.s. v. – Man kan nu ikke vide, om ogsaa Hr. Proprietair de Neergaard til Førsløv ikke ogsaa vil klage over, at Veilinien, over hvis Vinkelretning igjennem hans frie Hovedgaardssmarker Sogneforstanderskabet fra Qvislemark klagede, skal i Retningen fra Førsløv til Fugleberg gaae lige midt igjennem eet af hans Markhuse, nemlig det saakaldte Meklenborg-Huus, som man siger skal da nedbrydes og flyttes paa Veikassens Regning, for Veiens lige Retnings Skyld netop paa dette Sted, hvor dette eenlige Huus staaer. – Her maa man altsaa sige, at Approbationen, hvis den ogsaa lyder paa denne Huusnedbrydelse og Forflyttelse, forat undgaae en umærkelig Forbirykning af et Par Favne udenom Huset, er til den Grad samvittighedsfuld med at undgaae Vinkler, at Veikassen ikke maa spare i den Anledning at bekoste endog Markhuse flyttede for Herremænd. – Men man kan, som sagt, endnu ikke vide, om Neergaard, hvis han ellers ikke ønsker Huset flyttet, vil klage over at hans eenlige Huus ikke kan staae i Fred for Veien, og derved bevirke en lille Forbirykning af denne, til Besparelse for Veikassen, af Huusbygnings Udgifter. – Havde nu Veien gaaet lige over Forsløv Marker, da var Linien af den langt kortere Vei ikke kommen i Fristelse igjennem det Meklenborg-Huus; - og hvorledes kan den Vinkelretning over Forsløv Mark, ligesaa igjennem Thingjellinge Bye og mange flere Steder erklæres for approberet 1835 og 38, naar det er aabenbart, at den lige Retning uden om disse Vinkler baade har af vedkommende Veibestyrelse været paatænkt og samme Steder med Kostestager afsat for ikke længere siden endifjorFrivillig Forening til det almindelige Vels Fremme. Tirsdagen den 10 Mai 1842 bleve samtlige Karebekstorp- og Gumperup-Skoledistricts Beboere enige om: at oprette en Hjælpekasse for trængende Personer af bemeldte District, hvis Hensigt skulde være, at afhjælpe en forhaanden værende eller paakommende Trang hos Saadanne, som ikkenyde Almisse af Karebek Sogns almindelige Fattigkasse. – De Bestemmelser, som i denne Henseende bleve vedtagne af ovenmeldte Beboere, var re Følgende: 1) Enhver Familiefader eller Huusbond skal ved enhver Festivitet, Gilde eller Gjæstebud, som afholdes i hans Huus, være pligtig til, enten selv eller ved en Anden at lade en Tallerken bæres omkring blandt Gjæsterne ved Bordet og i Stuen, for at disse derpaa kunne faae Leilighed at skjænke hver en liden frivillig Gave til de omtalte Trængende. Dersom Vedkommende derimod af Ligegyldighed for Sagen maatte forglemme at lade en Tallerken ombæres i dette Øiemeed, bør de selv efter villige Mænds Skjøn erlægge til Kassen det Beløb, som antages at ville være indkommet ved Tallerkenens Ombæring. Disse Gaver skulle derefter af Manden, hvis Huus de ere skjænkede, besørges til Foreningens Kasserer og Regnskabsfører, som da strax har at indføre Beløbet i Regnskabsbogen og lægge Pengene i den dertil indrettede Bøsse, hvortil Nøglen skal være i een af følgende Forstanderes Gjemme.