Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-02-13
Om Landsbypræsternes Kaar i de senere Tider. De skriver mig til, bedste Ven, at Landsbypræsten har allermindst Aarsag til at klage over Tidernes Dyrhed, da han lønnes med Korn, har Avling, og desuden faaer Smør, Ost og flere Natural=Producter af det Sogn, hvis Præst han er, Ogsaa jeg har troet det samme, indtil jeg ved et Besøg hos en Ven, som er Præst paa Landet, blev i denne Sommer overbeviist om det modsatte. Han har et Sognekald med omtrent 300 Tdr. tiendeydende Hartkorn og en ikke ubetydelig Avling; jeg meente altsaa, at jeg her ikke skulle høre de Klager, som man ellers idelig høre, med eller uden Grund, af saa mange. Men ogsaa her skuffede mit Haab mig. Ved en Kongelig confirmeret Tiendeforening, som i Embedets Vacance er indgaaet af vedkommende Amtmand og Provst, er Tienden bestemt til Korn, som betales efter Middeltallet af 10 Aars Capitelstaxt, der omberegnes hvert femte Aar. En Følge deraf er, at han for nærværende Tid faaer af 1 Tønde Hartkorn 13 Rdlr., eller for 1 Tønde Rug 5 Rdlr. 5 Mk. og for 1 Tønde Byg 2 Rdlr. 3 Mk., medens den første gielder over 50 Rdlr. og den sidste 40 Rdlr. *)*) Aarsagen til denne Anke er aldeles hævet ved Forordn. af 5 Jan. d. A., hvis 48, byder, at Tiendeafgivter skulle, efter d. 1 Julii 1813 tilsvares efter Omskrivningsforholdet, hvorved Con Af denne Tiende skal han, efter Paabuddet af 6 Maji d. A., svare 66 s. pr. Tønde Hartkorn, alt saa en Fjerdepart af Tiendens hele Beløb blot i denne ene Skat. Jeg saae hos ham en Regning fra Amtstuen paa hans Skatter for i Aar, efter hvilken disse, saavidt de kunde den Tid beregnes, beløbe sig til henved 400 Rdlr. Han giver i Enkepension 60 Rdlr., og hans forfaldne Præstegaard, den han er pligtig til at holde i saadan Stand, at den aarlig kan bestaae ved den tagende Synsforretning, koster ham mere end 200 Rdlr. om Aaret. Han beviste mig, at hans hele Tiende end ikke kunde betale det Korn, han maatte kjøbe, for at præstere de Leverancer, han efter Kongebud skal udrede af sin Præstegaard, for hvilket Korn han eractens Alder skal tages til Rettesnor. Fra den Side betragtet kommer altsaa nærværende Brev, som allerede har været indsendt til Jndrykkelse i Skilderiet længe førend Forordningen udkom, men som af Mangel paa Plads ikke kunde optages deri, for sildigt. Men da det viser, hvor høist gavnlig og nødvendig hiin Anordning er, og hvor mange Mennesker der nu igjen kunne aande frit, efter at have følt Tidens Trængsler saa tungt, har Udgiveren ikke taget, Betænkning, at lade det aftrykke her. Det er sedt, efter en rædsom Storm at høre de Skibbrudne, som et oprørt Havs vilde Bølger grusomt drev sit Spil med, reddede at skildre de overvundne Farer og Møisommeligheder. Jo større disse vare, desto mere levende er den Taknemmelighed, man føler for den frelsende Haand, der reddede de Ulykkelige. Udgiv vel fik nogen Godtgjørelse, men dog ikke saa meget, at han derfor kunde anskaffe det, uden at lide betydelig Tab. Paa min Jndvending, at han dog havde sin Avling tilbage, som holdt Skridt med Tiden, førte han mig ud paa sine Marker, viiste mig sin Sæd, som næsten var qvalt af Ukrud, og i det Hele tager stod maadelig, medens Naboernes i dette saa frugtbare Aar stod fortreffelig. Han forklarede mig Aarsagen til dette Særsyn saaledes: At hans Avlskark var blevet indkaldt til Militair tjeneste paa den Tid, at Foraarsæden skulde nedlægges i Jorden, hvorfor han maatte lade Arbeidet besørge ved Drenge og en gammel Huusmand, foruden anden meget betydelig Skade, som Karlens Fraværelse og Mangel paa Tilsyn i Gaarden forvoldte ham, blandt andet, at han mistede et Folsom i sin Tid skulde traadt i Rytterhestens Sted, naar den, han har leveret, vorder casseret, maatte han nu see sin Mark bære Ukrud og maadelig Sæd, fordi Jorden var slet behandlet. Han forsikrede mig, at Folk vare næsten ikke at faae for Penge, at han maatte give sin Avlskarl, som dog ikke bestandig var fri for Militairtjeneste, aarlig 200 Rdlr., foruden de Sportler, som jevnlig falde i en Præstegaard; at hans Folkeløn gik henimod 800 Rdlr., og dog var det gamle Huusmænd og halvvoxne Drenge, der fandtes i Gaarden. Jeg saae, at han om Søndagen maatte gaae til Annerkirken, som ligger en Miil borte, ligge i Middagsstunden, fordi Huusmændene om Søndagen skulde have deres eget Arbeide forrettet, og da den trette Huusfader kom hjem, efter at have baaret Dagens Byrde og Hede, maatte han være tilfreds med et Maaltid langt tarveligere end selve Daglønneren faaer det, fordi hans knappe Jndtægter ikke formaaede at give ham bedre. Han gik med mig ud at besøge enkelte Bondefamilier i hans By, og her bevertedes vi med Kaffe, Thee og varm Aftensmad, medens alle Overdaadighedsvare ere forjagede af Præstegaarden. Under 14 Dages Ophold paa dette Sted havde jeg ogsaa Leilighed til at bemerke, at naar Præsten vil gjøre sin Pligt, naar han vil holde Børnene til Skole, paasee, at den Fattige skeer Ret, og holde over Orden og Sædelighed, da maae han ikke vente, at faae mere af Almuen, end hvad den er nødt til at give ham. Jeg forlod denne Præstemand, om hvis lykkelige Stilling jeg havde gjort mig saa store Forventninger, med den fuldkomne Overbeviisning, at han med en talrig Familie end ikke har det daglige Brød, som enhver Arbeider dog har Ret til at vente af sin Møie. Paa min Reise havde jeg Leilighed til at gjøre lignende Bemerkninger hos flere Præster, som faae deres Tiende betalt paa sammeMaade, som man har sagt mig, skal der endog gives Præster, der have maattet sælge af Bohave, for at udrede de dem paaliggende Udgivter. - Af vor retfærdige og milde Regjering, som ved alle Leiligheder har viist, og daglig viser, at den bærer den ømmeste Omhu for sine Undersaatter, tør det med Grund haabes, at de mange Klager, som Præster, der ere i en saadan Forfatning, ikke uden Grund kunde føre, nyde Allerhøieste Opmærksomhed, og at denne Stand sættes i en saadan Forfatning, at den et skal lide Nød. Jeg er stedse Deres Alexander Hederbo.