Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-03-01
J hvor mange Aar har man ikke sendt Armeer og Flaader ud imod dem, men da Armeerne ulykkeligviis ikke fik deres Sold udbetalt, saa kjæmpede de ikke af Liv og Siæl, og vore Flaader kunne ikke udrette noget formedelst den gamle Uorden i Admiralitetet; derfor er Sagen gaaet saameget i Langdrag. Foruden Russerne have ogsaa andre Franker underhaanden paa en virksom Maade understøttet Jnsurgenterne, og have været den meeste Aarsag til at Oprøret er blevet forlænget. Endelig er Frankerige og England blevne formaaede ved det troeløse Ruslands Konstgreb til, under Paaskud af at Oprøret skader deres Handel, at forsøge paa ved tusinde listige Forholdsregler at unddrage Grækerne fra den høie Ports Afhængighed, og at ophøie dem til en uafhængig Stat i hvis Anliggender den høie Port maae paa ingen Maade blande sig, aldeeles at skille dem fra Muselmændene, lade dem faae Chefer af deres eget Folk, og kun betale Porten en aarlig Tribut. Desuden have de opstillet en Mængde andre utaalelige Betingelser og tilsidst foreslaget at bevilge Grækernes Uafhængighed. Det er derfor soleklart at de Vantroende ville ifølge denne Uafhængighed bemægtige sig alle de af Grækerne beboede Provinser i Europa og Asien og efterhaanden sætte de Rajas i Muselmændenes Sted og maaskee forvandle vore Moskeer til Kirker, ringe med deres Klokker i dem og tilsidst i kort Tid reent udrydde Muselmændene af Jordens Overflade. Da disse Forslag saaledes ere i alle Henseender uantagelige, saa har den høie Port meere end eengang baade skriftlig og mundtlig svaret paa dem, men da den fra Begyndelsen af indsaae Frankernes Hensigter og at der tilsidst dog maatte svares paa Sagen med Sabelen i Haanden, saa søgte den for ikke at forstyrre Muselmændenes Rolighed, og paa den anden Side at vinde Tid til at forberede sig til en Krig, at trække Sagen i Langdrag ved tilfredsstillende Svar og officielle Conferencer. Selv i forrige Aar, endskiøndt de af smagte Forslag, som Rusland havde gjort i Ackiermann, angaaende Godtgiørelser ifær Serviernes, vare af den Natur, at man ikke kunde antage dem, saa gav den høie Port imod sin Villie dog efter for at redde det Muselmanske Folk indtil en bedre Leilighed kunde tilbyde sig. Den største Deel af denne Convention var allerede udført; Conferencerne og Godtgiørelserne af de Serviske Anliggender vare begyndt, og endskiøndt disse 2 Punkter ikke vare af det Slags, at man kunde vente et lykkeligt Resultat, saa fandt man sig dog der som i en Ulykke; men Rusland var ikke tilfreds demed, og da de militaire Indretninger i det Ottomanniske Rige indgiød det Mistillid, da den samme Ulykke kunde derved komme over Rusland, som den nu bereder Muselmændene, saa tog det det Partie ikke at forunde det Tid dertil. Rusland, Frankerige og England sluttede en Alliance og fordrede af den høie Port Grækernes Uafhængighed, stolte af deres Magt vare de døve imod alle de Jndvendinger man kunde giøre dem. Derpaa afsendte de tilsidst Eskadrer til Archipelet, forhindrede de Ottomanniske Ægyptiske Krigsskibe fra at holde Jnsurgenterne i Tømme, og betvinge Øerne, og angreb dem endelig Havnen ved Navarino, saa at enhver kiender deres Forræderie og den Skade, som den Keiserl. Flaade leed. Dog føiede den høie Port sig deri, og endskiøndt den havde Ret til at bruge Represailler imod deres Ministre, Undersaatter og Koffardieskibe, som opholdt sig her, saa besluttede den dog at spille den Rolle som Ven, og lade som den troede, at de Ottomanniske Chefer vare selv Skyld deri, blot fordi disse Magter ikke skulde videre blande sig i de Græske Anliggender; men de Vantroe forglemte al Maadehold, de bleve stedse meere paatrængende i deres Fordringer, og Frankernes troeløse Hensigter med Hensyn til det Muselmanske Folk ligge nu tydelige for Dagen, og det er indlysende, at Porten har hidintil kun gaaet saa venskabelig tilværks for at vinde Tid, og giort dem flere fordeelagtige Tilbud med Hensyn til Grækerne (Da disse Tilbud ere bekiendte, saa vil man ikke her gientage dem), men alt dette har kun tjent til at forøge deres Stolthed og deres Fordringer. De vedbleve egensindigen. at erklære, at de ikke ville antage noget Tilbud og naar man ikke vilde indrømme Grækerne Morea og Omegnen ved Athen, som de kalde Hellenernes Land, og tilstaae Beboerne af de Græske Øer de forlangte Privilegier, saa vilde de afreise. Sagen staaer nu saaledes, naar vi ville undgaae Krigen, hvorfra Gud bevare os, og ville holde det for nødvendigt at tilstaae Grækerne deres Uafhængighed, hvorfor Gud bevare os, saa ville vi ikke meere kunne standse den revolutionaire Pest; den vil da udbrede sig til alle Grækerne i Europa og Asien; de ville i kort Tid erklære sig for uafhængige, i et eller to Aar bringe den høimodige Muselmanske Nation under Aaget og eengang sætte os alle Kniven paa Struben. Af det er klart, at det vi, blive en Følge deraf, at vor Religion og vort Rige vil blive tilintetgjort. Det er, Gud være lovet, en afgjort Sag, at de Tyrkiske Provinser i Europa og Asien ere opfyldte med en utallig Mængde Muselmænd, saa at vi ville handle imod vor Religion og mod vore Love, naar vi ville nedværdige Religionen af Frygt for Krigen. Desuden maa vi betænke, at da fordum de Vantroende vare udbredte over heele Jorden, saa Gud være lovet, have vore Muselmanske Brødre, som have levet førend vi, fra den Tid vor Religion blev aabenbaret, og med den Almægtiges Hielp, fra de lykkelige Dage at vor Prophet lod sig see indtil vor Tid, aldrig spurgt i Kampen om de Vantroendes Antal, da de vare besiælede af Følelsen for deres Religion og deres Magt; men have flere hundrede tusinde Gange ladet hundrede tusinde Vantroe springe over Klingen og erobret mange Provinser. Saaledes vil det ogsaa gaae paa nærværende Tid, og med Prophetens og de øvrige Helgenes Hielp ville vi upaatvivlelig tilfægte os glimrende Seiervindinger. Lader os derfor blive fast i vor Beslutning ikke at antage de tre Magters afsmagte Fordringer. Ville de opgive Grækernes Sag, saameget destobedre; men ville de vedblive at paastaae dem, saa ville vi erindre og Mahomeds Ord, at alle de Vantroende udgjøre kun et Folk, og i fuld Tillid til Gud og Propheten staae op i Masse og kjæmpe for vor Religion og for vort Rige, saa at ifald det kniber maa alle Muselmænd betragtes som et eneste Legeme. Denne Krig maae derfor ikke sammenlignes med de forrige Krige; Nei, da det er de Vantroendes Hensigt, Gud befrie os fra dem, at udrydde det Muselmanske Folk af Jorden og træde Mahomeds Religion med Fødderne, saa maae denne Krig betragtes som en Religions- og Nationalkrig, hvori Fattige og Rige, Store og Smaa maa holde det for sin Pligt at kjæmpe; derfor maa det ikke falde nogen ind at forlange Sold i denne Krig, tvertimod maae ingen spare Eiendomme eller Blod; thi uden det gives der ingen Frelse for Muselmændene hverken i denne eller i hiin Verden; vi ville derfor sætte vor Tillid tilGud, at vi maae kunne tilintetgjøre disse uforskammede Vantroe, som ere vor Troes Fiender Saaledes er Tingenes Forfatning; Gud være med os.