Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-12-11
Forlangt Jndrykkelse. Af en Artikel i Folkebladet Nr. 29 for d. A., har en Jndsender i Aarh. Avis taget Anledning til at udpege nogle af mig formeentlig urigtigt angivne Data og at stemple dem med Carakteren "usande", usandfærdige o. s. v. Jeg kan ikke have noget imod, hvilke Udtryk den ærede Jndsender ved denne Leilighed finder det passende at betjene sig af, han kan, om han behager, betydeligt forstærke dem; men jeg beder ham, at han et lidt forsigtig, thi de ville, som jeg strax skal vise, med fordoble Vægt komme tilbage paa hans eget Hoved Med den nævnte Artikel havde jeg bl. A. den Hensigt at godtgjøre, at de smaa Daarekister vare upassende baade som Cur- og som Pleie Anstalter. Jeg troede, at dette hensigtsmæssigst lod sig gjøre ved af give Detailen af en af disse, og jeg forudsatte, at der hos enhver tænksom Læser vilde danne sig en Total Anskuelse af den, analog med min egen, og at man efter den givne Foranledning vilde lade denne Total Anskuelse gaae over paa de øvrige. Til paa denne Maade at lede Læseren, har jeg troet mig fuldkommen berettiget; thi jeg maa aabent bekjende, at det samme Totalindtryk, jeg har modtaget af Daarekisten i Aalborg, det samme har jeg i alt Væsentligt modtaget af den i Randers, Aarhuus, Sore o. s. v., det samme har jeg modtaget noget, ikke meget, formildet af den i Ribe, skjøndt alle disse Anstalter i de enkelte Deele ere høist forskjellige. For blot at holde mig til Størrelsen af Cellerne, da ere de i Aaldorg for lave; de i Aarhuus have Mangler i de andre Dimensioner: de have nemlig, om jeg mindes ret kun 12 a 16 Alens Grundflade, og jeg troer end- ogsaa derunder, da de dog burde have 25 a 30 Al. i Grundfladen, paa andre Steder er Manglen i denne eller hin, eller i alle Dimensioner o. s. v. Naar jeg altsaa sammenlignede de andre Anstalter med der beskrevne, da var det med Hensyn paa dette Total Jndtryk og paa deres Forhold til Plycheatrien i det Væsentlige. Det var dette jeg kaldte Tilstanden", men jeg har naturligviis aldrig tænkt paa, at Detailen i de forskjellige Anstalter skulde ligne hinanden saa nøje, at endogsaa Ex. den tilfældige Omstændighed, at en Celle i Aalborg er bleven brugt som Tyvsarrest, skulde kunne passe paa dem alle Jeg har gjort Regning paa Læsere, der ikke blot kunde læse, men ogsaa forstaae. Jeg beklager, at den æred Jndsender ikke kan regnes blandt disse. Jstedetfor nemlig at fatte Enkelthederne sammen i en fornuftig Totalanskuelse, saa holder han deels disse sondrede, deels lægger han sin egen Mening i mine Ord, og det er denne hans egen Mening, han drager løs paa med sine kraftige Talemaader. Dersom han selv er tjen med denne Fremgangsmaade, da er jeg ogsaa Jeg har dette imod vore samtlige Daarekister, at de ved deres Bygningsmaade, ved deres hele Jndretning og ved alle de Forhold, hvori de staae, meget mere befordre Sygdommen end virke imod den og hæmme den. De ere byggede efter det samme Mønster, som de Stalde, man i den senere Tid indretter for Fuld blodshestene, kun at disse sidste baade ere større og hyggeligere. De smaa høitstillede Staldvinduer var hædre en menneskelig Bolig, og ere ogsaa i mang andre Henseender upassende. Et Vindue anbragt i Taget er i alle Maader bedre. Cellerne kunne gjerne være "utapetserede, uden Speile og uden Skilderier i Ramme og Glas, og forsaavidt som de skulle optage forvirrede eller urolige og voldsomme Patienter skulle de mangle alle disse Prydelser, men det fordres, at de ikke skulle være "umalede eller efter Omstændighederne udvidtede, som er et af Skjælnemærkerne mellem Menneskenes Boliger og Dyrenes Stalde, og, vel at mærke, uden Maling kan man ikke holde dem reene, da det umalede Træ ikke fuldkomment lader sig afvaske og igjen tørre i en given kort Tid. Det kommer herved slet ikke an paa, om man kan vente denne Opmærksomhed paaskjønnet eller ikke. J nogle Tilfælde kan man endog vente større Paaskjønnelse, om her ellers er Plads for dette Ord, af en temmelig vidt dreven Tilsidesættelse af Anstand og Sømmelighed. Det samme Menneske nemlig, som i sunde Dage formaaer at hæve sig op til Guddommen i en klar Anskuelse, og som staaer lysende blandt sine Jevnlige, han kan, naar Sygdom fordunkler hans Aand, synke dybt under Dyret. Som man veed, holder man sig ikke paa hiint høiere Trin uden et betydeligt Arbeide, som den sunde Mand villigt underkaster sig, og søger heri sin Ære og sin Lykke. Men den syge Mand, der ikke kan præstere det Arbeide og underkaste sig den Anstrængelse, som skulde holde ham oppe, slaaer let om paa den modsatte Side, og istedetfor at søge Ro i de høiere Regioner, søger han en Art Vede qvægelse i de laveste, og for ret snart at komme tilbunds, stryger han alt Menneskeligt af sig lige indtil Klæderne. De fleste Afsindige derfor, som ere paa Veien nedad, giv hellere end gjerne Afkald paa den Omhyggelighed, hvormed man søger at holde dem paa et vist Standpunkt, fordi den generer dem. Det et langt mage ligere at lade sig falde, til man er kommen saa dyb i Polen, som man kan komme; ethvert nyt Jndtryvolder dem desuden Smerte: "toutes les sensations naissent douloureuses". Jndretter man nu altsaa dyriske Vilkaar for dem, da passe de sig saa godt de formaae det, og stundom meget villigt ind i disse, og ere de først blevne rigtigt hjemme her, da ere de fortabte. Derfor fordrer Videnskaben, at man af at Magt skal bestræde sig for at forhindre, at de Afsindige ikke synke under det menneskelige Standpunkt, hvilket i mange Tilfælde ikke er muligt, uden den uafladeligste og mest anstrængte Omhu fra de Omgivendes Side, og en saadan er der neppe et Spor at opvise af i vore Daarekister, ei heller er den ved deres Jndretning mulig. Af det Anførte sees det nu, hvorfor man i ordentlige Anstalter paatager sig det ofte mejefulde Arbeide at holde disse og hine Syge til menneskelige Forme i Levemaade og Sædvaner, og hvorfor man ikke vil tilstæde dem at behandles som Dyr, om de end selv nok saa meget kunde attraae dette. Man giver dem derfor ikke et Knippe Halm istedetfor Klæder og Seng, men man giver dem Klæder og forhindrer dem fra af rive disse istykker, og man giver dem Seng og bøder paa forskjellig Maade paa de Ulemper, deres Ureenlighed og øvrige Tilstand medfører. Og da vi nu ere ved dette Capitel, saa har jeg et Ord at tale med den meget ærede Jndsender. Han siger, at den bevidste Kone faaer jevnlig skiftet, frisk Halm i Mængde, derom har jeg ingen Grund til at tvivle, og gjør det ikke heller; men naar han videre siger: "som ikke kastes ind til hende, men omhyggeligen stoppes omkring hende, da opstaaer der en lille Tvivl. Jeg har seet denne Patient staaende midt paa Gulvet og derfra at søge sit Leie, hvilket hun rodede sig ned i nøiagtigt paa den af mig angivne Maade, og der var Jngen, der stoppede Noget omkring hende. Jeg indseer heller ikke, hvorledes en saadan Stoppenomkring ret vel er mulig; thi dersom min Hukommelse ikke bedrager mig, da laae Halmen ganske løs paa Gulvet, saa om den end det ene Øieblik nok saa omhyggeligen stoppes omkring hende, saa maa den spredes det næste, naar hun gjør den mindste Bevægelse. Desuden – er det altid Nogen tilstæde til at stoppe Halmen omkring hende hver Gang hun søger sit Leie eller ved en Bevægelse har bragt den i Ulave? Jeg maa ærligt tilstaae, at jeg troer, han i dette Stykke ikke er rigtigt underrettet. Man skulde overalt ikke tilstæde den menneskelige Natur paa denne Maade at forvildes. Det kan forresten gjerne være, at man ikke veed nogen anden Maade at behandle bemeldte Patient paa, men saa kunde man give Sandheden Æren og erklære for Stiftsøvrigheden, at man ikke forstod sig noget videre derpaa. Dersom alle de Mænd, der ere satte til at forestaae Daarekisterne, uden at eje den mindske Kyndighed i afsindige Menneskers Behandling, eller om de besidde Kyndigheden, ere komne til den Jndsigt, at de intet kunne udrette, dersom alle disse Mænd afgave Erklæringer for Stiftsøvrighederne i Overeensstemmelse hermed, da vilde disse snart komme til den Jndsigt, at det ikke et rigtigt fat med Daarevæsenet, de vilde see sig nødte til at gjøre Forestillinger paa høiere Steder, og faa Linier fra disse Autoriteter vilde bevirke, hvad alle mine Afhandlinger ikke formaae. Men for at komme tilbage til Daarekisterne i Almindelighed, da er det en meget beklagelig Feil, at de ere indrettede for saa faa Patienter, og at Cellen i nogle et Patientens egentlige Værelse og Opholdsted, hvorhan er aldeles overladt til sig selv, medens i de op rige et for alle fælles Opholdsværelse er den eneste Afvexling med Cellen. Det Allerværste af det Hele er imidlertid, at Daarevæsenet er afhængigt af Fattigvæsenet og af Communerne. Saalænge dette Forhold bestaaer, ville de smaa Daarekister, Jndplankningerne og Burene blive opretholdte; de Afsindige ville forblive i Hænderne paa ukyndige Tilsynsmænd og uvidende Bevogtere, og saalænge kan man strax fra først af opgive Haabet om Enhver, der er saa ulykkelig at blive hjemsøgt med Sindsygdom: det er et Lykketræf, om Spaadommen ikke gaaer i Opfyldelse; men af Videnskab, Kunst og Lægedom har man ved de bestaaende, Jndretninger aldeles intet at haabe. Jeg skal nu blot tilføje et Par Ord om Bekostningen ved Opførelse af nye Daarekister og de Afsindiges Underholdning i samme. De Data jeg i Folkebladet har anført betræffende Bekostningen ved Opførelsen af disse Bygninger, har jeg for Daarekisten i Aalborg fra Kammerraad Juul, den Gang Hospitalsforstander dersteds, for de øvrige fra Archiv Documenter, jeg ved en høi Autoritets Bevaagenhed har havt Adgang til, hvorvel jeg maa tilstaae, at Summen for Daarekisten i Nestved er et Citat af Hukommelsen, da jeg ikke har kunnet finde en Notits derom i mine Papirer, og jeg forgiæves har søgt ny Oplysning. Jeg kan endnu fra en meget paalidelig Kilde tilføje følgende Data. Den paa 8 Celler beregnede Daarekiste, som i 1842 foresloges til Opførelse i Nakskov, blev anslaaet at ville koste 3045 Rbd. Den ny Daare Arbeids- og Syge Anstalt i Sorø er beregnet paa omtrent 40 Jndivider af alle Slags og skal have kostet omtrent 20,000 Rbd. Den ny lignende Jndretning i Holbek er beregnet paa 36 a 40 Jndivider og anslaaet at ville koste 17,850 Rbd. Endelig, ved den Conference, Amtmændene i Østifterne holdt i 1841, var man af den Mening, at en fælles Anstalt for de Amter, der mangl de Daarekister, burde være paa 50 Jndivider og vilde koste 40,000 Rbd., en vist nok meget overdreven Sum. Denne Betragtning var imidlertid en af Grundene, der afskrækk de Vedkommende fra at gaae ind paa Sagen efter Stændernes Ønske.