Aalborg Stiftstidende, 1840-08-06
Efter det saaledes Anførte kan jeg ei ansee det for pligt stridigt at stemme for en Committees Nedsættelse i nærværende Sag. - Kammerherre Benzon erklærede sig mod Kammerraad Madsen og Propr. Hansen derimod foren Committees Nedsættelse. Cancellie. Hempel erklærede sig ligeledes mod en Committee og understøttedes heri af Reventlow, der ingenlunde havde til Hensigt at erklære sig mod Skattebevillingsret ialmindelighed og endog var afden Formening, at denne, under passende og tilstrækkelig udviklede Forhold, kan være lige ønskelig og lige heldbringende for Kongen og Folket, men ansaae Petitioner, der have denne Gienstand, at ligge udenfor Stænderforsamlingens Virkekreds. De tilsigtede Forandringer i Statsforfatningen vilde desuden i alt Fald kræve store Forberedelser og en langt alsidigere og større Udvikling af Folkelivet, end nu er opnaaet, og han maa derfor ansee dem for ubetimelige. - Grev Moltke bemærkede: at man sikkerligen maatte agte de Motiver, der af Grev Ahlefeldt vare anførte for at forklare, hvorfor han maatte modsætte sig en Committees Nedsættelse. Petitionen forekom ham endvidere urigtig og uhensigtsmæssig, og det især efter Hans Majestæts Svar til Borgerrepræsentanterne i Kjøbenhavn paa deres Kronningsadresse, saavelsom efterat Commissarius med sit sædvanlige Talent havde godtgjort, at Petitionen hverken kunde eller burde antages, og han stemmede derfor moden Committees Nedsættelse. - Ussing vidste ikke, at den foregaaende Taler havde Competence til at give nogen authentisk Fortolkning af Kongens Svar til Kjøbenhavns hvori der ikke laae Noget, der kunde formene Forsamlingen at tage Sagen under Behandling. - Moltke maatte gjøre opmærksom paa, at han ikkun havde udtalt sin individuelle Formening. - Clausen maatte endnu eengang udbede sig Tilladelse til, fordi han maa betragte det som en Samvittighedssag, at vende tilbage til Spørgsmaalet om det Forhold, hvori den Deputerede, derer kongelig Embedsmand, ifølge sin Embedseed staaer til Forsamlingen i det Hele og dens øvrige Medlemmer, og han kunde da ei andet end antage, at alle Medlemmer maae ansees at befinde sig under lige Vilkaar. Jeg støtter, siger han, denne Overbeviisning ikke blot paa de i Anordn. 15de Mai 1834 8 68 udtalte Ord: at enhver Deputeret i sin Virksomhed allene haver at rette sig efter sin samvittigheds fulde Overbeviisning om hvad der kan fremme det almindelige Vel, men og paa Forsamlingens Bestemmelse og Charakteer overhovedet. Dersom den frie Discussionsret skulde være begrændset for en enkelt Classe af Medlem, merne, saa at det skulde være dem formeent, i Droftelsen, af enkelte Spørgsmaal alene at følge egen Overbeviisning, da vilde derved Grunden være lagt udenfra til en Modsæt, ning af den allerbetænkeligste Natur mellem Forsamlingen Medlemmer, som ikke kunde tænkes hævet ved Meddelelse og gjensidig Jndvirken. Ligesom jeg derfor ikkun har modtaget Valg som Deputeret under den Forudsætning, at være i fuld Nydelse af de samme Rettigheder, som tilkomme enhver anden Deputeret, saaledes vilde jeg i modsat Fald ansee det for min Pligt at tilbagegive Valget i mine Vælgeres Hænder. - Efterat Ussing havde erklæret sig enig med Clausen, bemærkede Tillisch, at han ligeledes skulde være enig med Clausen, dersom han kunde komme til den Overbeviisning, at Forsamlingen var berettiget til at indgive nogen Petition om Skattebevillingsret; men ligesom han ikke kunde billige, dersom Forsamlingen her, hvor den med klare og tydelige Ord var søgt om Skattebevillingsret vilde indlade sig paa at give Petitionairernes Ord en yder, ligere Forklaring, en Fremgangsmaade, for hvilken Forsamlingen vel sjeldent vilde høste Tak, saaledes kunde han ikke bevare hiint Competencespørgsmaal bekræftende, og saalænge der i saa Henseende var mindste Tvivl, vilde han holde fast ved sin Eed, der var, altid havde været og altid skulde blive ham hellig: han maatte derfor ansee det for sin Pligt, at modsætte sig ethvert Skridt, som kunde lede til denne Sags Fremme, og stemmede derfor mod en Committees Nedsættelse, idet han forbeholdt sig, hvis en saadan alligevel maatte blive nedsat, efter Evne at bekæmpe Sagen i ethvert af dens Stadier. - Amtmand Neergaard antog, at Stænderne ere berettigede til at petitionere om hvilkensomhelst Gjenstand og at de kgl. Embedsmænd heller ikke i deres Stilling som Deputerede ere pligtige at rette sig efter nogen anden Lov end deres Overbeviisning, men da det er ham fuldkommen klart, at Jndrømmelsen af Skattebevillingsretten nodvendig vil føre til en Forandring i den bestaaende Regieringsform, saa maatte han, hvilken Mening, man end maatte have om selve Constitutionssvorgsmaalet, stemme imod de nærværende Petitioner. Finn=Magnusen og Biskop Mynster stemte imod en Committees Nedsættelse, da de fandt Andragendets Behandling udenfor Forsamlingens Competence. - Tutein yttrede herpaa : Skjondtjeg maa erkjende, at Competencespørgsmaalet er tvivlsomt, skal jeg dog anføre to Betragtninger, der synes at tale for dets bekræftende Besvarelse. Den ene er den, at Hs. Majestæt, som vitterligt er, har modtaget mange Adresser, der indeholdt Ønsker om en Forandring i Regjeringsformen, og, hvad meer er, ikke alene modtaget, men endog besvaret saadanne Adresser, hvorved Kongen synes at have erkjendt Undersaatternes Ret til at henvende sig til ham med slige Andragender, da hine neppe vilde være blevne modtagne, dersom de virkelig indeholdt noget Ulovligt. Den anden Betragtning er denne: det kan ikke have været Regjeringen ubekjendt, at Constitutionsspørgsmaalet vilde fremkomme for Stænderne, og den kgl. Commissarius vilde da vistnok, dersom der i hiin Sags Behandling laae noget Ulovligt, have erholdt den fornødne Bemyndigelse til ikke at tillade Behandlingen af Andragender af en saadan Beskaffenhed, Disse Betragtninger ere vistnok ikke afgjørende, men de synes dog at bidrage til at bringe Sagen til en klarere Anskuelse, og de indeholde i alt Fald for mig tilstrækkelige Motiver til at ansee Forsamlingen berettiget til at indlade sig paa samme. Den kongelige Commissarius meente: paa de til ham indgivne Adresser som et Beviis paa at det var tilladeligt at andrage paa en Forandring i Rigets Forfatning, maatte Commissarius bemærke, at der deraf, at Hs. Majestæt med Naade og Velvillie havde modtaget de i slige Adresser indeholdte Yttringer af Hengivenhed og Tillid, og derved havde overseet, hvad der i Forbindelse dermed kunde være antydet og Forandringen i Forfatningen, ikke kunde udledes noget Beviis for, at det var tilladeligt at fremkomme med slige Andragender. Kongen har iøvrigt altid, naar han har udtalt den Naade, hvormed han har modtaget hine Yttringer, tillige antyder, at Han ikke kunde indlade sig paa, hvad der deri maatte være andraget, om Forandringer i Forfatningen. Allerede i Anledning af den første til Hs. Majestæt indgivne Adresse yttrede han sig i en saadan Rettning. Commissarius har ingen befaling til at forbyde Sagens Forhandling, men han maa protestere mod Stændernes Competence til at indgaae med en Petition af det omhandlede Jndhold; det er iøvrigt Stændernes egen Sag at bedomme, om dette kunde være lovligt, men dersom, mod Formodning, et Andragende maatte blive indgivet, som maatte findes ulovligt, saa var det ikke at vente, at Hs. Majestæt derpaa vilde indlade sig. Hvad Hertugdommerne angaaer, da er Forholdet sammesteds et ganske andet; man giør nemlig der Paastand paa, fra gammel Tid at være i Besiddelse af en Skattebevillingsret, som formeentligen ikke er ophævet. - H. P. Hansen. Den rette Troskab og Tillid til Kongen og Regjeringen giør det til Pligt for ethvert Medlem frit og aabent at udtale sig. Det kan ei nægtes, at der i Folket rører sig Ønsker om statsretlige Garantier og jeg vilde ansee det for uforsvarligt at afvise Sagen uden nøiere Prøvelse. - Bang erklærede, at det var en Trang for ham at udtale, at han, efter at den kgl. Commissarius havde tilkjendegivet, at han ikke havde modtaget nogen befaling af Hs. Majestæt til at hindre denne Sags Behandling, i Henhold til det af Professor Clausen Anførte, ikke ansaae det for uforeneligt med sin Embedseed at stemme for en Committees Nedsættelse i denne Sag. - Den kgl. Commissarius bemærkede, at derved bortfalder ingenlunde de Grunde, som i Lovgivningen, i Forfatningen og i Stænderinstitutionens Natur ligge til at afvise en saadan Petition, hvad enten Forsamlingen i Overbeviisningen om det Ulovlige i en saadan vil gjøre dette strax, eller den, i Mangel at en almindelig klar Overbeviisning derom, først vil nedsætte en Committee for at undersøge Sporgsmaalet. - Tillisch bemærkede med Hensyn til det af Professor Bang sidst Anførte, at den kgl. Commissarius vel, efter hvad han havde yttret, ikke havde Ordre til at modsætte sig nærværende Sags Behandling i Forsamlingen, men derved var det ikke sagt, at han havde Ordre til ikke at gjøre det, saa at Commissarius i den Henseende alene rettede sig efter sin egen Overbeviisning om hvad der maatte være det Rigtigste, og hvor megen Agtelse han end havde for Commissarius, var det jo dog muligt, at denne ved sin Beslutning ikke havde truffet Kongens Villie. - Præsidenten erklærede endelig, at han henholdt sig til Prof. Clausens sidst fremførte Yttringer og Embedsmændenes Stilling som Deputerede. Ogsaa han var kun her tilstede i den Forudsætning, at han, stjøndt Embedsmand, ikke var underkastet andre Forpligtelser end Forsamlingens øvrige Medlemmer, og han vilde i modsat Fald uopholdeligen ansøge Hs. Majestæt om at entlediges fra sit Hverv. - Beslutningen om en Committees Redsættelse er af et tidligere Rummer bekjendt. Petitioner om Skattebevillingsret ere endvidere indkomne fra Middelfart. Svendborg og Møen.