Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-01-14
bemærkninger over Paris. (Af Redacteurens Dagbog under hans Ophold der i Aaret 1796.)(Fortsat, see No. 105 f. A.) Underviisningen ved dette Jnstitut, er ikke mindre brillant anlagt som ikke just udført end Jnstitutet selv; der er 13 Professore, enhver har 5000 Liv, i Løn, lidt over 1000 Rd. 1. Mineralogie, den gamle og ærværdige Buffons Medhielper, Daubenton. Det er et rørende Syn at see denne respektable Olding anvende sine sidste Kræfter til Videnskabernes Udbredelse. 2. Theoretisk Chymie, den berømte Fourcroy. 3. Anvendt Chymie, Brongniard. 4. Botanik i Haven, Dessontaines. 5. Botanik i Marken, Jussien. 6. Planternes Cultur, Thouin, Broder til Gartneren, er nu sendt til Jtalien med de øvrige Lærde og Kunstnere, som Buonaparte har forlangt til sin Host. 7. Pattedyrene og Fuglene, Geoffroi. 8. Amphibierne og Fiskene, La Cepede. 9. Jnsekter og Orme, La Marck, den berømte Forfatter af den botaniske Artikel i Pancoukes Encyclopædie, og af det nye og berømte Værk Flore Francaise, 3 Tom. 8. 10. Menneskets Anatomie, Portal. 11. Dyrenes Anatomie, Mertrud. 12. Geogonie, Vi Carisk Tegning, VanspanFaujas. donk. - De fleste af disse Professore ere Medlemmer af National-Jnstitutet. Enhver har en Adjunct, eller en Medhielper (hvad jeg skal kalde ham, naar han læser. Alle Collegier læses i Amphiteatret, undtagen Mineralogens og Zoologernes, som læses i Museum; og naturligviis ikke Jussicus. Om Sommeren læses alle disse Collegier og i forskiellige Timer, undtagen de anatomiske, som skulle læses om Vinteren. Bibliothekaren Toscan med Underbibliothekarerne, Opsynsmanden (Concierge) Lucas og Gartneren Thouin, ere alle meget tienstvillige, Jeg har ofte besøgt Forelæsningerne hos de tre Zoologer, og hos Dessontaines og Daubenton. Antallet af Tilhørerne er stort, især ved de botaniske Forelæsninger der komme ogsaa mange Fruentimmer, som i Paris er overalt ved Haanden, jeg ynder det ikke (Gud veed det er ikke af den Grund, at jeg ikke under dem at være oplyste.) Alle Collegier, som alt hvad Regieringen lader indrette, koster ikke det mindste. Jeg har to Ting at dadle paa deres Collegier: først at de ere for korte, i en 40 til 50 Timer, ofte endog i langt færre, er Underviisningen i en Videnskab expederet; det er endnu de gamle Feil som der maae Tid til at ændre. For det andet, man forsømmer her som næsten overalt, at gjøre den nodvendige Forskiel paa Oplysning og Lærdom. Der gives to Hensigter hvori man kan søge at skaffe sig Kundskab om en Videnskab, enten fordi man vil kiende den ganske fra Grunden af, saavel for at passe sit Embede til Fuldkommenhed, som for at forøge og berigtige den. Den som studerer en Videnskab i disse Hensigter vil være lærd deri. Eller man vil blot være oplyst, i kiende de almindelige Grundsætninger i Videnskaberne, de Resultater, af de Lærdes Undersøgelser, som ere af den største Jnteresse, og paa det klareste beviiste, enten man nu vil dette til sin Underholdning, eller fordi man indseer at alle Kundskaber staae paa det nøieste i Forbindelse med hinanden, og at man kan aldrig naae nogen høi Grad af intellectuel Fuldkommenhed, uden at kiende noget til enhver Art af Kundskaber. Efter disse to forskiellige Synspunkter bør ogsaa Underviisningen være indrettet. For dem som ville være Lærde, bør der læses grundige og fuldstændige Collegier, for et lidet Antal Tilhørere, som tillige bør øves i selv at behandle Videnskaben; de bør ikke allene lære at kiende de almindelige bemærkninger, eller Resultaterne, men tillige giøres opmærksom paa alt det Enkelte, hvoraf nye Resæltater bestandig kunne udledes. For dem derimod, som ville blot være oplyste; altsaa for det største Antal, bør ikkun Resultaterne af Videnskaberne foredrages, og ikkun saameget tilføies af det Enkelte, som er nødvendigt til at forstaae dem; den Forbindelse bør vises hvori Videnskaben staaer med alle øvrige, og der bør endelig sørges for den Skiønhed i Foredraget, det bestandige Hensyn paa Menneskevel, hvorved en Videnskab bliver ogsaa dem kiær, som ikke hører til dens Fortroelige. En Videnskab bør være som et veldannet Menneske, der behager alle, enskiøndt dens sande Værd ikkun kan erkiendes af dets Venner. Blumenbach i Gottingen en den eneste Professor jeg har hørt, som veed at foredrage en Videnskab populart; (Ham skylder jeg min uforgiængelige Lyst til Naturkundskab) men her er Collegierne kjædsommelige for dem, som søge Oplysning, og ikke lærerige nok for dem, som ville være Lærde. Jeg havde ventet at finde et smukt Foredrag hos de Franske Lærere, men deri har jeg taget feil, det er ikke bedre end andre Steder. Et smukt Foredrag er en Gave som er Faa tildeelt, eller som Faa giøre sig Umage for at erhverve sig, man glemmer Formen over Materien; i andre Ting i Livet glemmes Materien over Formen, (dette sidste faaer jeg daglig at fornemme hos Restaurateurerne.)J den chirurgiske Skole, som den kaldes, og paa Hospitalerne læses over Anatomie, Medicin, og Chirurgie, jeg har selv ingen Kundskab om hvorledes det skeer, men en Sveitser som jeg kien ner, der er en fornuftig Fyr og en Mediciner klager jammerlig derover; han siger de er langt tilbage der mod de Tydske, (det er ogsaa begribeligt.) Det eneste Gode er, at Cadaverne er i saadan Overflødighed og saa lette. Det er ubegribeligt at Politiet ikke rykker den utallige Mængde Markskrigere af Veien. Jeg har endnu at tale og tre offentlige Anstalter for Oplysningens og Smagens Udbredelse, som ere af den største Vigtighed.