Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-03-03
Det er almindelig erkjendt, at Stænderanordningen har sat snævre Grændser for Valgbarheden, og at vælgerne ere herved i mange Tilfælde blevne hindrede i at vælge de Deputerede, der bedst kunde og vilde fremme saavel vælgernes som det Heles Tarv. Der er ogsaa, saavidt Jndsenderen veed grundet Haab om, at Regjeringen er gaaet ind paa det gjorte Forslag om at udvide Valgbarheden, og et hertil sigtende Lovudkast tør sikkert gjøre Regning paa Folkets bifald. Jmidlertid har en Landmand i Stiftstidenden No 18 i en dette Ønske aldeles modsat Aand fremsat, med Hensyn til det forestaaende Valg af Medlemmer til Amtsraadet, den Formening, at kun Bønder eller Landmænd udenfor Bondestanden, lige Vilkaar undergivne, burde vælges til Sogneforstanderskabernes Deputerede. Han siger tillige, at det i sig er sandt, at ingen Bonde for Tiden er skikket eller duelig til at indtage en Plads i Amtsraadet, og paastaaer derhos, at denne Anskuelse, skjøndt sand i sig selv, ei fandt Gjenklang hos Pluraliteten af Vælgerne; (denne bestod af Bønder). Det er en haard Beskyldning, denne Landmand – vistnok i al Uskyldighed gjør Falsters Bondestand, at nemlig Sandheden ei fandt Gjenklang hos Pluraliteten af Vælgerne, og Jndsenderen gad vide, hvorledes han vil godtgjøre Rigtigheden af en Beskyldning, der modsiges af Prøvevalgets Udfald. Om Forslaget selv vil jeg tillade mig følgende bemærkninger: Af Amtsraadets Medlemmer vælge de mindre Landeiendomsbesiddere 3. Disse skulle vælges af og blandt Proprietairer, Bønder, geistlige og verdslige Beneficiarier, der boe paa Landet, Forpagtere, Skolelærere og andre Landmænd i lignende Forhold, fordi disse Borgerclassers Jnteresser i det, der er Gjenstand for Amtsraadets Virksomhed, med Rette ansees for eensartede. Jngen sundt tænkende Mand kan drage i Tvivl, at disse Jnteresser bedst fremmes, naar de dygtigste, redeligste og meest frisindede Mænd vælges til Medlemmer af Amtsraadet. Da de egentlige Bønder ene stille langt flere vælgere end de andre Besiddere af mindre Landeiendomme tilsammen, have de Magten til ganske at udelukke disse. Men denne Udelukkelse, blot fordi man har Magten hertil, vilde være baade skadelig og uretfærdig, og jeg anseer det for uforsvarligt at opfordre hertil. Finde Bønderne de dygtigste, redeligste og meest frisindede Mænd i deres egen Kreds, er det ikke blot deres Ret, men ogsaa deres Pligt at vælge disse, kjende de Bønder, om hvem de antage, at de besidde de nævnte Egenskaber i samme Grad som en Valgbar udenfor Bondestanden, er det naturligt nok, at de helst vælge disse; og kjende de nogen Bonde, som de ansee for dygtig til at sidde i Amtsraadet, men erkjende en Valgbar udenfor Bondestanden for dygtigere hertil, vilde det være at undskulde, om de valgte Bonden. Men her er ogsaa Grændsen, udenfor hvilken den samvittighedsfulde Valgmand - der føler, at han ikke blot udøver en Ret, men tillige opfylder en Pligt - ikke tør gaae. Overskrider han denne Grændse, da berøver han Amtsraadet bedre Kræfter og svækker dets Anseelse og Gavnlighed; han skader det Heles og den Enkeltes Vel, der bedst fremmes ved de bedste Kræfter; han berøver Dygtigheden den den tilkommende Løn og vækker Misfornøielse over ufortjent Mistillid og Tilsidesættelse; han udstrøer Sæden til en Adsplittelse og Uenighed, der nødvendig bliver uheldbringende. Vise de egentlige Bønder (Gaardbrugerne) ubillig Mistillid til de mindre Landeiendomsbesiddere, der ikke ere Bønder, blot fordi de ikke ere Bønder, fremkalde de en lige Mistillid, ikke alene hos disse mindre Landeiendomsbesiddere, men tillige hos den talrige Klasse af Huusmænd og Jndsiddere, hvoraf Mange allerede ikke betragte de gaard brugende Bønder som dem, der bedst ville varetage Huusmandsklassens Jnteresser. Vi maae derfor holde os til det allerede Anførte. Det er kun Foreningen af Dygtighed, Redelighed og Frisindethed, der fortjener Tillid og indgyder Tillid. Hvor disse Egenskaber findes, bør de tages i Brug. De findes ikke hyppig; det skeer oftere, at en Mand roses for dem, end at han besidder den. Hvad udfordres ikke til f. Ex. at fortjene det Navn Frisindet, et Navn, hvormed dog saa Mange udpynte sig? Den, der ikke med sin Sjæls hele Styrke stræber at holde sig fri for Egennytte, Eensidighed, Standsfordomme; den, der ikke besidder Kyndighed i de Gjenstande, til hvis Afgjørelse han skal medvirke; den, der frygter sine Forefatte, saavelsom den, der nærer Uvillie mod sine Foresatte, blot fordi de ere hans Foresatte; alle Disse kalde sig ofte og kaldes ofte Frisindede, men de ere det ikke; thi de kunne ikke være det. Manglen paa denne Frisindethed eller paa denne Sindets Frihed kan det her omtalte Stykkes Forfatter ikke frikiendes for. Naar han selv siger, at det er sandt, at ingen Bonde for Tiden er skikket eller duelig til at indtage en Plads i Amtsraadet en Paastand, hvis Rigtighed jeg her lader aldeles uafgjort – da har han for sit Vedkommende tillige sagt, at ingen Bonde for denne Gang bør vælges til Medlem af Amtsraadet. Realiseringen af hans yndige og henrykkende billede bør han da indtil videre udsætte; og det er i Sandhed temmelig klart, at de nylig organiserede Sogneforstanderskaber ville blive gode Planteskoler for tilkommende Medlemmer af Amtsraadene. Den Aand, der allerede rører sig i disse Forstanderskaber, og den Jver for gavnlige Reformer og for indgroede Misbrugs Afskaffelse, de fleste Medlemmer udvise, berettiger til de bedste Forhaabninger. Skulde derfor Bondestanden endog ikke have Medlemmer, der ere qvalificerede til denne Gang at vælges til Medlemmer af Amtsraadet, kunne vi dog med Vished sige, at den Tid snart vil komme, da den vil have Saadanne. Den danske Bondes sande Venner, og disse Liniers Forfatter regner sig iblandt dem, bør nu sige til ham: Ansee ikke dem for dine rette Venner, der stedse smigre din Egenkjærlighed, og søge at indbilde dig, at du er, hvad du først skal vorde. Ansee dig som Bonde for lige saa god som enhver anden Borger, naar du i dit Kald er lige saa retskaffen og dygtig som han, men heller ikke for bedre. Betragt din Stand som hæderlig og uundværlig, uden derfor at betragte de andre Stænder som mindre hæderlige eller overflødige. See, tænk, men forsøm ikke at læse. Aandens Frugter modnes lige saa lidet som Agerens uden Arbeide og Anstrængelse, og det er daarligt at ville have Høst, medens man er midt i Sædetiden. Skrevet den 26de Februar.