Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-03-12
Blandinger. J Foraaret 1841 afgik fra Rew-York Kæmpe dampskibet Præsident, med mange Passagerer, en talrig Besætning og en riig og kostbar Ladning. Dets Bestemmelse var Liverpool i England. Den sædvanlige Tid, som Dampskibene bruge til at seile over Atlanterhavet, var forløben, og med Ængstelighed ventede Alle, især Passagerernes og Mandskabets Familie og Venner, Skibets Komme. Men det udeblev ganske tilligemed enhver Efterretning om samme, og efterhaanden opgav man aldeles Haabet om at see det lykkeligt i Havn, da dets bestandige Udebliven tilsidst maatte lede til den sørgelige Slutning, at det var gaaet til Grunde. En Skibsfører vil under Newfoundland have seet Vragstumper, som han antog at have hørt til det savnede Dampskib. En Anden vil have seet Skroget af et til Vandgangen, afbrændt Dampskib indefrossen i en Jismark under samme Høide. Med denne sidste stemmer en senere, ligesaa interessant som rystende Efterretning om det herlige Skibs og dets ulykkelige Passagerers tragiske Undergang. J den hollandske Tidende: "Amsterdammer Allegemeene Handelsblatt" læses nemlig, at der paa Kysten af Canada er opfisket en Flaske, i hvilken fandtes indesluttet en af en amerikansk Geistlig, Passageer paa Dampskibet Præsident, forfattet Journal, hvis Hovedindhold var Følgende: Den noget overtroiske Geistlige fandt sig strax ved Reisens Begyndelse fuld af sørgelige Ahnelser, der endnu mere tiltog efter en Drøm, som han havde: at hans Moder rakte ham en Liigskjorte. Det varede heller ikke mange Dage, inden Skibet stødte paa Jismasser, der rundtom indesluttede det. Denne Omstændighed gjorde en større Kraftanstrængelse af Maskineriet nødvendig. Jmidlertid opkom der ombord mellem to Passagerer en Strid, der endte med Slagsmaal, under hvilket de Begge faldt ned i Maskineriet, der øieblikkeligt knuste dem, og efter Referentens Mening, beskadigedes noget med det samme, saa at det ikke meere kunde gjøre den tilbageskydende Bevægelse, som just var nødvendig for at undgaae Jisstykkerne. Forlegenheden tiltog med hvert Øieblik nu meer og mere, og de mange ængstelige og indtrængende Spørgsmaal, med hvilke Passagererne bestormede Skibsføreren, foranledigede denne til at lukke dem inde i Kahytten. Men de for deres Liv ængstelige Passagerer sprængte snart Døren med Magt, og da de kom op paa Dækket igjen, saae de, paa Toppen af den høieste Mast, Nød slaget heiset. Føreren forsikkrede imidlertid endnu, at han ikke havde opgivet Haabet om Redning, og at alt Muligt skulde blive anvendt for at bevirke den. Nøden steg desuagtet bestandigt, og under saadanne Omstændigheder var det ikke forunderligt, om en forhungret Ravn, der kom og sattte sig paa en af Masterne, maatte forekomme de i Livsfare svævende, som et grueligt Varsel om den skrækkeligste Død. Referenten fortæller videre, hvorledes en Officeer blandt Passagererne i et fortvivlet Øieblik anfaldt Skipperen med Kaarde i Haand, og at denne, ved at tage til Modværge, kastede Officeren overbord, saa at han knuste Hovedet paa Jsen. Endelig erklærede Skipperen, at Skibet havde faaet en Læk og syntes at staae fast, og at det eneste Middel, der efter hans Mening var tilbage, vilde være, at spænde Dampkraften til det Yderste for at faae Skibet flot, og at han derfor maatte tilraade de af Passagererne, som ikke vilde blive ombord og udsætte sig for Følgerne af Dampkjedelens mulige Explosion, at begive sig ombord i de fire Baade, han lod udsætte, for som det sidste Redningsmiddel, maaskee at blive optagne af et eller andet forbiseilende Skib. (Hertil er den Geistliges Beretning skreven med Blæk; det Følgende er tilføiet med Blyant.) Alle Passagerer valgte det sidste sørgelige Alternativ, medtoge Proviant og Compas, og hver Baad fik tillige af Skipperen en Flaske, hvis Jndhold han bad dem tage til sig, naar de kom til den Overbeviisning, at Redning var umulig. Flasken indeholdt Opium. Skipperen tog nu Afsked med hver især, trøstede dem saa godt, han formaaede, og de stødte fra Borde. Det varede ikke længe, førend man fra Baaden saae en stærk Røg at opstige fra Dampskibets Skorsteen, og strax derpaa fulgte med et frygteligt Brag Explosionen, ved hvilket Overdelen af Skibet med alle ombord værende Personer sprang i Luften. Underdelen lod til at være flot. Ulykken skete i Aftenskumringen, saa langt borte, at de nedfaldende Stykker Vrag ikke kunde beskadige dem i Baadene. Da disse ideligen tørnede mod Jismasserne og jevnligen klemtes imellem dem, bleve de tilsidst alle saa lække, at Passagererne sadde i Vand til Bæltestedet. De Ulykkeliges Nød havde nu naaet sin høieste Spidse, saa at kun et Mirakel havde kunne frelse dem, og de fattede derfor den fortvivlede Beslutning, at nyde af den medgivne Opium. Denne gjorde ogsaa snart sin Virkning, og Referenten ender sin Beretning med de Ord: "Ru sove Alle, mine Øine blive ogsaa tunge; jeg vil derfor slutte, komme mit Papiir i en Flaske, proppe den til, og derpaa overantvorde min Sjæl i Guds Haand.