Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-10-16
Som vi nu Alle vide, er det, ved den nylig tilendebragte Stænderforsamlings Virksomhed i Roeskilde, ved Stemmefleerhed bleven afgjort, eller dog indstillet, at Kjøbstadborgernes Sønner herefter skulle være værnepligtige, lige med Bondens og Landmandens, eller med andre Ord: at det fremlagde Udkast til en Anordning om saakaldt almindelig Værnepligt er gaaet igjennem og indstillet til at udkomme som Lov, dog med adskillige Forandringer og Jndskrænkninger. Blandt Andet skal det være bestemt: at de Rige kunne løskjøbe deres Sønner fra Krigstjenesten mod 4 a 500 Rbd. Det bliver desværre altsaa kun de mindre Formuende Folks Børn af Kjøbstæderne, som skal bære Værnepligtsbyrden, og for en stor Deel Haandværkerens Sønner, som ikke uden Faderens Ruin kan undværes hjemme. Det første Skridt er altsaa gjort for at skille Kjøbstadborgeren ved et af sine vigtigste tilbageværende Privilegier; og neppe skulde dette have skeet, naar Kjøbstæderne havde været tilstrækkeligen repræsenterede, det vil sige i Forhold til de øvrige Samfundets Klasser, fornemmeligen Godseier nes og Bøndernes, hvis Deputerede vare dobbelt saastærke i Antal, og vel tredobbelt saa stærke i Jndflydelse som Kjøbstædernes. Hertil kommer endnu at flere af disse Deputerede for Kjøbstæderne, f. Ex. Abrahamson, Lehmann o. s. v., have med Jver arbeidet for almindelig Værnepligt, og maaskee ganske glemt: at de vare valgte til at forsvare Kjøbstædernes gamle nedarvede hellige Rettigheder. Hvorledes, spørger jeg, skal vor retfærdige Sag da kunne seire, naar en Deel af vore udvalgte Talsmænd imodarbeider os. Skal da nu den ældgamle, ved Aarhundreders Forløb hævdede Rettighed for Borgeren i Kjøbstaden, til at beholde sine Sønner frie for Udskrivning til den staaende Hær, for desto bedre at kunne uddanne disse til at vorde dygtige Borgere efter ham, kyndige og duelige Handelsmænd, Fabrikanter, Kunstnere og Haandværkere. Skal da denne Kjøbstædernes ældgamle Ret, dette vigtige Privilegium, paa engang hæves og synke i Gruus. Skal da Kjøbstæderne i Danmark, efter at de nu nogenledes ere opbyggede og komne i Flor med deres Handel og Vandel, til stor Fordeel for Statens indvortes Kraft og til største Gavn for Landmanden selv, atter forfalde og gaae tilbage til Fattigdom og Armod, Thi hvo skal rekrutere, eller træde i Stedet for den nuværende Befolkning og Generation, naar dens unge Sønner nu skulle være Soldater, gjennemgaae den militaire Exerceerskole og Garnisonstjenesten i deres bedste Aar, deres feireste Alder, Hvilken betydelig hindrende og skadelig Jndflydelse vil ikke alt dette have paa disse Ynglingers Tænkemaade, Moralitet og Uddannelsen for deres Fag og deres Fremtids Skjæbne? Hvor forskjellige i Stilling ere ikke disse og Bondens eller Landmandens Sønner, hvilke tvertimod kunne siges at vinde ved Udskrivningen, idet de gjøre et Skridt fremad til Befordring af Nationens Civilisation og Kultur i Almindelighed, uden at tabe noget med Hensyn til deres fremtidige Bestemmelse Stænderforsamlingen i Roeskilde. Odense. som Agerdyrkere og Arbeidere i Landhuusholdningen? Dette skulde de betænke, som have fundet saa megen Behag i de Ord: "almindelig Værnepligt, hvilke synes velklingende, fordi de synes at tilkjendegive en vis Stræben efter at indføre et til Tidens og Oplysningens Fordringer svarende Ligheds=Princip, hvilket vistnok i og for sig er meget anbefalingsværdigt, rigtigt og godt, men som, misforstaaet, ogsaa kan føre til de største Vildfarelser og Uretfærdigheder. Hvad om vi nu paastode og beviste, at dette Ligheds-Princip allerede er indført og lagttaget i den hidtil bestaaende Tingenes Orden, Vi paastaae det og skulle bevise saadant. Naar Krig opstaaer, bør hver Mand værge og stride for Fødeland og Arnested, Slægt og Venner, og Jngen forskaanes, som er vaabenfør og dygtig til at stride. Dette er almindelig Værnepligt. Men ikke Enhver kan stride paa eens Maade; Enhver maa have sin bestemte Post, og sin bestemte Virkekreds. Forsvaret selv udfordrer en saadan Fordeling og Anvendelse. Hvo tør nu paastaae, at Kjøbstæderne hidtil have været frie for, i Krig at have bidraget til Landets Forsvar, og i Fred at have gjort sig skikkede og duelige dertil, Have disse Kjøbstæder ikke overalt deres Borgervæbning, Brand og Politie-Korpser, Er det ikke fornemmelig Kjøbstæderne, fra hvilke Mandskabet udtages til Søkrigstjenesten? Er det ikke især derfra at Orlogsslaaden faaer sine Søkrigere af alle Slags til Skibenes Besætning: Have Landdistrikterne - de saakaldte Sølimiteer - nogensinde leveret 1 af 10 af Kjøbstadbefolkningen, En Søkrigstjenesten ikke dobbelt besværlig og farlig at ansee mod Landkrigstjenesten? Hvo var det, som offrede Liv og Blod til Landets og Rigets Forsvar paa Kjøbenhavns Rhed i Aaret 1801 paa Blokskibene? Hvor vovede Livet meest i Krigsaarene 1807 til 1814, Hvor besatte Fæstningernes Volde, Batterierne og Kanonbaadene i samme Tid, Var det meest af Borger= eller Bondestand, Hvad vidne Historiens Aarbøger, Hvor var det, som i den farlige Krigsperiode 1657-1660 bidrog til Rigets og Fædrelandets Frihed og Frelse? Hvo var det, som saa mægtigen modstod den svenske Kong Carl den Tiendes Angreb paa Kjøbenhavn i Aaret 1659, Det var Borgere. Hvo bidrog meest til at forsvare Hovedstaden ved Engellændernes uventede Anfald i Aaret 1807 Det var Borgere. Hvo var det som fornemmeligen tog Deel i den foregaaede store Forandring i Regjerings=Forfatningen under Frederik den 3die, og som bevirkede, at den af ham underskrevne haarde Haandfæstning blev tilbagegiven eller tilintetgjort, hvorimod dens Konge overdroges fuld Souverainitet, Det var Borgere. - Har Kjøbstaden Nakskov i Lolland ikke givet os et lysende Exempel paa hvad der kan udrettes af Borgere, naar de ere sande Patrioter og enige, Sandeligen, Vi behøve ikke at skamme os over vore Forfædres Bedrifter, her eller andetsteds. Men Eet ville vi endnu gjøre opmærksomme paa, nemlig at Kjøbstæderne og Landdistrikterne ere underkastede meget ulige Vilkaar, i Tilfælde af en opstaaet Krig; thi hvor meget mere ere ikke Kjøbstæderne udsatte for Ødelæggelser og Tab imod Landdistrikterne? Hine ere udsatte for Bombardement, Beskydning, Opbrændelsen af deres tætbyggede og sammenpakkede Vaanings- eller med kostbare Handelsvarer opfyldte Pakhuse, eller vidtløftige til Fabriks- og anden Næringsbedrist indrettede Bygninger. Hvad har Landdistriktet med sine eensomt og adspredt liggende Gaarde, Huse og Hytter at sætte i Vove imod Kjøbstæderne, i Tilfælde af Krig, Lidet eller Jntet! Derfor kan det ingen ubillig Byrde for Landmanden kaldes, at hans Sønner i Særdeleshed udskrives til Soldater ved den staaende Hær, thi LighedsPrincipet, i Henseende til Landets Forsvar til Lands eller Vands og militair Organisation i Krigs- eller Fredstid, er paa mange andre Maader udjevnet.