Kiøbenhavns Postrytter, 1798-01-01
Kiøbenhavn, den 1ste Januarii. Jnden vi begynde at meddele de af Posten medbragte Efterretninger, troer disse Blades Samler, det ikke vil være af Veyen med et Par Ord at meddele et Oversyn af Tingenes nærværende Stilling, og den Forandring, som det sidst afvigte Aar har frembragt deri. Unægtelig vil Aaret 1797 i Europas Annaler faae et saare mærkeligt Sted, for de høyst uventede og vigtige Begivenheder, det deels har frembragt, deels forberedet. Mere end eengang have i afvigte Aar de herligste Fredsudsigter syntes at smile Trøst til det sønderrevne Europa, Fredspræliminarierne i Leoben, Freden i Campoformid, Congresserne i Lille og i Rastadt have for nogle Øieblikke neddysset Menneskehedens Venner med bliide Forhaabninger, som snart igien have givet Plads for nye Rædsler. Leobens og Campoformido freden endtes i den venetianske Stats Sønderslidelse, og Deeling mellem de hidtil krigførende Magter, som i det mindste ikke begge kunne være Venedigs Fiender; Kongressen i Ryssel gik samme Vey, som Malmesburys Sending til Paris, Parterne skiltes ad, mere forbittrede end nogensinde; og Rastadtcongressen synes egentlig bestemt til, at Vedkommende der kunne erfare, hvorledes Rigets bestandige Formerer Keiseren, der har gjort dets Jntegritet til Basis for sine Underhandlinger, og den franske Republik, der meere end eengang saa høytidelig har frasagt sig alle Erobringsplaner, ville paa det tydske Riges Bekostning arrondere sig, og holde sig skadesløse, samt hvilke andre blandt Tydsklands mægtigere Fyrster man ved denne gode Leilighed vil finde det fornødent, enten i Mindelighed paa Trediemands Bekostning at affinde sig med, eller og med væbnet Haand at bringe til Føyelighed; og lader det, som om de tydske geistlige Fyrster og Rigstæder, især torde blive de, der maatte betale Gildet, og som Keiseren havde overvundet sin forhen yttrede Modbydelighed for den Tanke, at disse Lande vare det rette Stykke at skiære Godtgiørelser ud af. Jsær synes det, som de trende geistlige Churfyrstendømmer ved Rhinen, og de store Bispedømmer i Østerrigs Naboelag nu laae paa det yderste, dog er, som sagt, endnu ikke mueligt at bestemme, hvorvidt disse Landebytninger og Lande delinger ville gaae, da man deels tydeligen kan see, at man ingenlunde er i Rigtighed, f. Ex. med Preusen, hvis unge Konge man tiltroer et krigerskt Sindelag; det deels og synes, som om der endnu vare mange Lønraad i Baghaanden, angaaende Schweits, det urepublikanserte Jtalien, og maaskee Polen; da det endog ikke synes usandsynligt, at Churfyrstendommet Hannover kunde blive den Tordenleder, som førte det franske Krigslyn Nord paa, efter at det saa længe har raset mod Sønden, da der overalt endnu synes at ligge et Mørke over Ruslands Planer, og da det ikke lader umueligt, at Tingene kunde tage en Vending, hvorved selv de tvende fredelige nordiske Naboemagter kunde fordnes op af deres Slum. En anden Jordplet, hvorfra man synes at kunde vente store Begivenheder, er Storbrittannien. Vist nok staaer det hidtil med Kiæmpekraft og aldeles uovervunden mod den galliske Overmagt; men det staaer nu og aldeles allene, selv dets sidste i mange Henseender snarere byrdefulde end hielpsomme Bistand, men der dog ved sin Beliggenhed var det vigtigt, Portugal synes at have bøyet Knæe for det seierrige Frankerig. Og dog er dette endnu ikke Storbrittanniens største Fare; de meest truende Stød kunne med Føye formodes at komme inden fra. Allerede har Grev Moira – hvem dog Ministeriet ikke har vovet at kalde Jacobiner forudsagt, at hvis med Bestyrelsen og Omgangsmaaden i Jrland ikke skeer en Forandring - som man ikke drister sig til at giøre, da man veed, hvad man af denne Nation har fortient – vilde dette Land ikke fem Aar til blive foreenet med Engelland; allerede sporer man i det aldrig fornøyede Skotland en lignende Aand; og end videre seer Ministeren sig i den Fornødenhed ved de meest uhyre Paalæg at oppuste i selve Engelland en lignende Misnøye. Næsten synes det, som om Frankerig, for at ødelægge Engelland, ikke vil have andet fornødent, end ved betydelige Rustninger at holde det i Skræk, og derved nødsage Ministeren stedse at gaae nærmere og nærmere løs paa den sidste Daler, der efter hans gamle Udsagn skal giøre Udslag i denne Krig. Overalt er i nærværende Øieblik den brittiske Herligheds, Rigdoms, og Credits Tempel et stort Papiirshuus, lykkes det Frankerig at giøre en eneste Rift deri, er alting forloret, kunde det end mere faae en Guist til at fænge, vilde det hele Tempel i et Lynglimt være lagt i Aske, og dets Sted ikke findes paa Jorden. Og alt dette, alle disse for Europa saa truende Udsigter, skyldes en eeneste Nat; skyldes nogle Prætorianske Cohorters militaire Uborgerlighed, nogle Grenaderers Feighed eller Troeløshed, skyldes en eneste uanseelig Mands Overgang til et modsat Partie. Frit kan man sige, at uden Revolutionen af fierde September i Paris, hvorved Enevælden kom i Rewbels erobrelystne Hænder, alle hiine Landedelings Planer aldrig vilde kommet til Virkelighed; at vel endog selve Engelland vilde have havt en taalelig Fred. Men vilde Frankerig endnu have havt Republik, derom tvister man, og vil fremdeles vedblive at tviste, saa meget meer, som jo endog Meeningen er deelt, hvorvidt det i nærværende Øieblik kan ansees derfor Vi have peget paa de Udsigter, der synes at bebude Europa en mørk, en skrækkelig, en blodig Fremtid; men naar vi tillige erindre, hvor fine svage Traader Alstyreren leder de stolteste Planer, og vildeste Anlæg i, naar vi mindes, at disse, som Frankerig nu deler, for ikke mange Aar siden drømte om at dele Frankerig, mindes, at kun en Hovedacteur pludselig udrevet af Sørgespillet, eller en ny indsat, ja blot en Sinds eller Meenings forandring hos en saadan, er nok til at forandre dets hele Gang, at et Par Draaber Vand, eller et Par Handsker før have forandret Europas Skjæbne, staae vi ikke Fare at fristes til at indlade os i Propheterie. Vist nok kan man altid med Schirach sige: es kann nicht so bleiben; siden en evig Forandring er Naturens Lov, men med ham at forudsige, hvorfor, og hvorledes det vil, og skal, og maae forandre sig, vilde være med ham at udsætte sig for et Sted blandt de ny og falske Propheter. Denne Tidendes Samler vil da blot indskrænke sig til at meddele de Efterretninger, som andre, uden og indenlandske Tidender bringe.