Corsaren, 1844-04-05
Den hæfeste Mand i Verden. (Efter "le Charivari.") Med den fuldstændigste Fuldmagt fra Hr. Pillet, Directeur for den italienske Opera i Paris, havde Hr. Dietsch begivet sig paa Veien, for at engagere Tenoristen Fraschini i Neapel. Denne Nyhed gjorde Opsigt og naaede England. Master Lhumley, Directeuren for den engelske Opera, rev sig i Haaret af lutter Misundelse. "Lykkelige Dietsch!" raabte han; - "hvi har jeg ikke været saa lykkelig at tage Fraschine bort lige for din Næse!" - Hans Controlleurer, hans Lampepudsere, hans Statister gjentoge i Chor: "Hvi have vi ikke tidligere tænkt derpaa; o, bare vi havde taget Fraschini bort ligefor Master Dietschs Næse!" Og i deres Harm gave de sig til at boxes med hverandre, og gik hen og spiste Rostbeaf og drak Porter, Alt i bare Fortvivlelse. Jmidlertid erfarede Hr. Dietsch til sin store Sorg, at Tenoren Fraschini i Neapel var et ligesaa illusorisk Væsen som Pasquino og Marforio i Rom. For at trøste sig, engagerede han Mlle Taglioni, denne berømmelige Dandserinde, som har Malibrans Strube i sine Been. Medens Hr. Dietsch vendte tilbage til Paris, ankom en Mand med et forvildet Udseende og Haarene i den størstmulige Uorden til London. "Skjul mig!" sagde han til de Forbigaaende; aper Baccho, skjul mig. Jeg har havt Alverdens Ulykker og Besværligheder for at undslippe Hr. Dietsch." En Englænder, en meget god Patriot, skjulte den forvildede Mand i sin Kjælder, for at spille Opergen i Paris en slem Streg, og derefter ilte han til Lhumley. "God save the queen" - sagde han og traadte ind. "Rule Britannia!" - svarede Hr. Lhumley. "Veed De vel, at jeg har den berømte Tenorist Fraschini i min Kjælder under god Laas?" "Den samme Fraschini, som Hr. Dietsch er reist for at søge i Neapel?" - raabte Directeuren. "Ham selv; han frygter kun for at attrapperes af Hr. Dietsch; men Hr. Dietsch vil blive mere attrapperet end han." "Det skulde jeg troe. God sare the queen, Herre! "Rule Britannia, min Kjære!" De løb. Da de ankom til Gentleman'ens Kjælder, havde Fraschini allerede tømt det store Fad tilhøire og begyndt at bade sig i Fadet tilvenstre som Hertugen af Clarence. Havde det varet 5 Minutter til, saa var han død. "Det er gode Auspiciers, sagde Hr. Lhumley, "alle store Kunstnere drikke tæt; de gjøre det formedelst Tradition." "Per Baccho, luk Dørens, lallede den Drukne; "Hr. Dietsch maa ikke komme ind." "Hr. Dietsch er meget langt borte", bemærkede saare gravitetisk Hr. Lhumley og tog sin Tobaksdaase frem. "Og man har sagt ham, at Fraschini ikke existerere, tilføiede Gentleman'en. "Det er et lavt Rygte, som Hr. Dietsch har udbredt", sagde Lhumley. "Nei", sagde den Drukne; ndet er vist, at jeg ikke existerer mere, og jeg er saameget mere opbragt paa Hr. Dietsch, som han trods denne i Mangel dog vil engagere mig." "Han er fuld", sagde Gentleman'en. "Aa, det forstaaer De ikke", bemærkede Lhumley, tagende sig en Priis. "Jo mere det store Kunstnere drikke, desto meere spirituelle blive de. Paradoxen er det samme for dem som Vandet for Fisken, det er deres Element. Som stor Sanger maa Fraschini ynde Paradoxen, og hvad er vel meere paradox end at fornægte sin egen Tilværelse? Lad mig tale hans Sprog, og hold DeDeres Mund." "Fraschini, caro mio, jeg engagerer Dem, skjøndt De ikke existerer. Vil De, hvad? "De er i det mindste ikke Hr. Dietsch, er De vel?" Hr. Lhumley stødte Gentlemanen i Siden. "Han forfølger sin Paradox", sagde han blinkende med Øinene; "nei Fraschinino caro, jeg er ikke Hr. Dietsch, men vel Hr. Lhumley, Kongl. Directeur for Operaen i London. Jeg engagerer Dem altsaa. Fem tusind Pund om Aaret, der halvanden Fad Viin indbefattet, som De har tømt for denne hæderlige Gentleman." Den næste Dag forkyndte Journalerne, at Hr. Lhumley havde taget den berømte Tenorist Fraschini bort lige for Hr. Dietschs Næse og engageret ham. Ved denne Efterretning reiste Meyerbeer til London med sin "Profet" i Lommen. Men der hændtes noget Overraskende. Tenoristen sov fire og tyve Timer. Da han vaagnede, intorede han "God save!" med en saa falsk Stemme, at Hr. Lhumley fik et appoplectisk Tilfælde . .. To Timer efter erfarede man, at det var en fra Vedlam undsluppen Gal, som troede sig forfulgt af Hr. Dietsch og Operaen; men han vilde kun synge i London og for London i sin Egenskab af det hæseste Mandfolk i Verden. Meyerbeer ankom netop da man spærrede ham ind i sin Celle: "O, hvilken Stemme!" raabte han langfra; "der er den Tenor jeg søgte! Omsider har jeg fundet en Mand, der kan synge min Opera!" Nu kan man altsaa med det Første vente Meyerbeers "Profet"; men den vil blive indstuderet i Vedlam.