Extraordinaire Maanedlige Relationer, 1679-04-01
Naar nu udaff andragne Grund nock som tilkiendegifvis, at Chur-Førsten aff Brandenburg hafver haffe langt victigere Aarsager, end Hertugerne aff Brunssvig, Lyneburg, hvorfore hannem och meere Satisfaction tilkommer, end aff disse kand udkræfvis, saa forhaaber mand, at Franckerige, som udaff Kierlighed til Fred, hafver været Aarsage, at Hertugerne aff Brunssvig-Lyneburg, en stor Deel aff det Hertugdømme Bremen, nemlig det AmThedinghusen, och det gandske Land som ligger imellem Væser och Aller, hafver affstaaet, i lige Maade alle Jndkomster, hvilcke Herrerne ofver de Stiffter. Bremen och Verden, indtil denne sidste Krig udaff det Land Brunssvig-Lyneburg hafver bekommet, och beløber sig aarligen ofver . . . . Daler, ofver hvilket endnu en stor Sum Penge bleff tilsagt, saa siger jeg, forhaaber mand, at Franckerige skal hielpe til, at procurere Chur-Førsten aff Brandenburg en, effter Proportion, lige Satisfaction, och derpaa arbeyde, at Chur-Førsten den Deel aff Pommen, hvilcken hand med sine retfærdige Vaaben, och usigelige Omkostninger igien hafver erobret och indtaget, maa afstaaes, Fornemmeligen derfore: 1. Eftersom denne Sansfattion, at ligne imod den, hvilcken Hertugerne aff Brunssvig-Lyneburg hafver bekommet er langt langt ringere. 2. Efftersom de aarlige Jndkomster aff bemeldte Pommer-Lande aldrig den halfve Part til Jnteresse sig kand beløbe, som Chur-Førsten aff Brandenburg kand giøre aff de Penge, som hand i denne Krig hafver anvendt. 3. Efftersom til en almindelig Fredelighed, saa vel for det Rommeske Rige, som for Brandenburgs och Svenskens Allierede, er det endelig fornøden, at gandske Pommeren en Herre och Herskere blifver tilladt. 4. Saa fremt Sverrig en Deel der udaff skulle igien bekomme, da kunde Misstænckelse och Uenighed (hvorfra et Lands adskillige Regentere sielden pleyer at være fri) letteligen igien opvæckis, och gifvis ny Materia til Krig. 5. Saa fremt Sverrig skulle hafve Deel i Pommeren, da skulle Chur-Førsten aff Brandenburg och hans Efterkommere, langt mindre her effter være forsickret for de Svenskes Jnjuria, endsom hand hid indtil hafver været. 6. Efftersom Kongen, aff Sverig icke mindre end Chur-Førsten aff Brandenburg, udaff Mistancke och Fryct, aff hin anden uformodende, effter Behag, at blifve ofverfaldne, maatte holde en Armade och sterckere Guarnison udi Fæstningerne, hvilcke hver aff dennem meere ville koste, end aarligen enhver aff Parterne i Pommeren kunde importere. Deraff kand klarligen sees, at Francke rige kand icke raade bedre til det Gemene Beste, end at Chur-Førsten aff Brandenburg gifvis nøyactig Sansfaction, och en oprictig Fred och et bestandige Venskab imellem Sverig och Hannem stifftis, ligesom hans Meening skulle være, at benæffnde Deel aff Pommeren skulle til Chur-Førsten affstaaes. Men at Franckerige, for hvis Skyld Sverrig Chur Førsten med Krig hafver angrebet, fra sin Obligation, formedelst hvilcken hand er forplictet, at holde Sverrig Skadesløs, kand saaledis befries, at Sverig icke hafver Aarsage at klage ofver hannem. Da kand Sverig paa saadan Maade bliffve hiulpen. 1. At saafremt den Chur-Førstelige Linie skulle uddøe, det gandske PommerLand da at være til Kongen af Sverig, forfaldet, och udaff hannem evindeligen besiddis, ligesom Chur-Førsten det nu besidder. 2. At Sverig førend sligt et Tilfald sig kunde begifve, i midler Tid kunde hafve saa megen Jndkomst at oppebære, som hand aff bemældte Deel aff Pommeren hafver oppebaaret eller oppebære kunde. 3. At til saadan Jndkomst, Kongen aff Franckerige, som i værende Krig aarligen hafver ladet lefvete 800000. Rix Daler til Sverrig, oc dermed skulle indsluttis, och saa længe Freden varede aarligen hannem en god Deel aff samme Penge erlegge och betale. 4. At icke