Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-04-14
Breve til en Ven i Norge om Wergelands Prisskrift angaaende et Universitet i Norge og dets Bedømmelse i Litteraturtidenden. No. 38 til 43. 2 Deres sidste Skrivelse, bedste Ven, ønsker De at erfare, hvad man i Kjøbenhavn dømmer om det Wergelandske Prisskrift og Recensionen derover i Litteraturtidenden. Jeg maa tilstaae Dem, at jeg uagtet mit vidtløftige litteraire Bekjendtskab, ikke har været istand til at overkomme nogen selv førend nu, og da der, saavidt jeg mærker, kun findes et høist ubetydeligt Antal deraf her i Staden, saa indseer De elet, at jeg kun satte liden Værd paa hines Dom over Bøgen, som ikke have læst den. Efterat jeg nu har gjennemlæst den maa jeg tilstaae Dem, at den, uagtet fine gode Sider, er skreven, i en Tone, som jeg ikke ynder. og med en Jlsomhed, som ved et saadant Arbeids sjelden kan have gode Følger. Man seer aabenbar, at Forfatteren ikke har arbeidet efter nogen fast Plan. Hvad Retensionen angaaer, da erindrer jeg længe ikke at have læst nogen critisk Bedømmelse, der meere udtømte sin Gienstand, mere røbede de for en Konstdommer saa nødvendige Egen skaber, end nærværende Recension. Allerede dens usædvanlige Størrelse viser, at Recensenten ikke som Tilfældet saa ofte pleier at være, løber Materien over med en Harefod, men at han saa meget som mueligt søger at understøtte sin Dom med Grunde, og at udvikle disse Grunde med Kundskab, Tænksomhed og Skarpsindighed. Men saa gjerne som jeg erkiende: Recensentens udetingede Competence til at bedømme det Wergelandske Skrift, saa lidet kan jeg i eet og alt underskrive hvad han har havt at erindre derimod. Uagtet jeg er fuldkommen overtydet om, at den værdige Recensent under Recensionens hele Udarbeidelse ikke har havt noget andet Maal for Øinene end Sandheden, og ingen anden Bevæggrund til sin strænge Dom end "det voldsomme Jndtryk, Hr. Wergelands Bog øieblikkelig gjorde paa ham," saa forekommer det mig dog som Recensenten ved dette voldsomme Jndtryk, uden maaskee selv at mærke det, ofte er kommen i en alt for ugunstig Stemning mod det Wergelandske Skrift; thi hvortil behøvede ellers Recensionen over et i Recensentens Øine aldeles mislykket Product at være 2 Ark stor, Ved en Bogs Bedømmelse kommer det meget an paa, fra hvilken Synspunct man betragter den, og med hvilken Fordom man tager den i Haanden. Ved bestandig at stirre paa den fra den mørte Synspunct, seer man tilsidst intet uden Pletter, ligesom man, ved bestandig at betragte den fra den lyse Synspunct, tilsidst ikke seer andet end Skjønheder, en Sandhed, som jeg med mange Kjendsgierninger kunde bevise. Dette er ogsaa  det være sagt uden mindste Hensyn til nærværende Recension - Aarsag i, at Recensioner ligesaa ofte kunne mislede som veilede den effentlige Mening. Enten finder man en Forfatters Arbeider saa fuldkomne, at de anbefales som et non plus ultra af Fuldkommenhed, eller ogsaa søger man at fradømme ham enhver muelig god Egenskab, og annihilerer ham aldeles. Det Onde, som derved stiftes i Videnskabernes Rige, er uberegneligt. Paa den ene Side opstaaer derved Demagoger, der, fordærvede af Recensenters overdrevne Smiger, troe at kunne byde den læsende Verden, alt hvad der ville; paa den anden Side qvæles derved mangt et Talent i Fødselen og bortskræmmes for bestandig fra den litteraire Bane.