Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1768-10-21
Naar man hører en ung Jomfrue uden at være forlovet, dømmer man gemeenlig, at hun enten maae bære heslig eller fattig, eller vel og begge Dele tillige. Da vi have Exempler paa at et gladt Ansigt, uden videre Egenskaber og Fordeele, haver gjort mangen lykkelig, ligesom det er afgjort at Rigdom kan tilbringe en Medusa utallige Beylere af saadanne, hvis Penge Gierrighed tage en Brud efter Vægten, ubekymret om hendes naturlige Værdi. Jeg er ung og bemidlet. men endnu ikke forlovet, hvad synes mine Læsere derom, Det forekommer mig, som jeg alt hører dem haver Medynk med mit ikke alt for indtagende Ansigt. Men naar jeg med største Oprigtighed fortæller dem, at jeg er virkelig tiøn, hvad da, man vil nok tage Sandfærdigheden af min Beretning i Tvivl, at være ung, kiøn og riig, men dog ikke forlobet. Det er et Paradox, vil man sige. Det forholder sig dog, som jeg har sagt; min Ungdom kan jeg beviise med min Døbe Sæddel, min Rigdom af mine faste Eiendomme, min Smukhed af mit Ansigt. Jeg troer ikke jeg er kiøn, fordi en Hoben unge Mennesker snakke mig saadant for, men fordi jeg kan see det selv, det kan endeligen alle Fruentimmer, men ej med lige god Grund. Hvi er hun da ugivt, vil man spørge: Jomfruen maae være egensindig, nei, tvertimod, jeg er meget munter, endda meere, jeg priser Ægte-Standen og har slet ikke Afskye for den. Jeg har havt mange Beylere, jeg har havt Fornøyelse af at udstudere deres Egenskaber, og at skille mig ved deres Overhæng paa muntere Maader. - - - En Beylere, som selv var bemidlet, men ung, ubetænksom og en blind Slave af Skiønhed, over hængte mig idelig om mit Ja Ord, tusinde Eeder og Forsikringer bevidnede, at hans Kiærlighed ei havde andet end mine Egenskaber til Oyemaal, ja han var saa poetisk engang, at han svoer han vilde elske min Siæl om den kunde hære til uden Legeme, Jeg kiendte Karlen og drillede ham paa følgende Maade: En Dag lod jeg min Pige, melde mig syg, en anden Dag lod jeg ham sige: jeg havde faaet Pokkerne; kort, min Pige fortalte tilsidst i Fortrolighed, at jeg nu var bleven meget grim; den hæftige Elskere forsvandt med eet, og inden nogle Dage havde han udspredet over heele Byen, at jeg var bleven saa grim, at det ej var Umagen bærd, at giøre meere Opvartning hos mig. Efter et par Ugers Forløb traf jeg ham i et Selskab, han studsede over at see mig med mit sædvanlige Udseende, jeg nærmede mig hen til ham og formeerede hans Forvirring. med følgende Ord: Monsteur! jeg kan ej troe, De forfærdes for mit af Kopperne ilde tilredte Ansigt; thi det har jo altid været Dem meere at giøre om Siælen end om Legemet. Han merkede hvad Klokken var slagen, og gik skamfuld bort; Saaledes blev jeg denne Ustadige qvit paa en Maade, som tiente ham til Beskiemmelse og mig til Latter. Hvorledes jeg har afskediget fleere saadanne ærlige Beylere. skal jeg efterhaanden berette, paa det unge Jomfruer kan lære at tage sig vare. (Taget af Fruentimmer=Tidenden, No. 14. for 1767, som er tilkiøbs at bekomme paa Adresse=Contoiret for 2 Ort 16 s.) Den Ulykkelige. En ulyksalig Mand paa Døden altid raabte Med Bøn, hans Kummer han dog engang ende vil, Hvorpaa og Døden kom, sin Tieneste ham lofte, Med Bud han straxen da sig maatte lave tilDen Ulyksalige da han fik Døden skue, Han raabte bort med et saa skræksomt Billede, Jeg villig eller bær min verdslig Marter=Lue, End ønsker Døden til min Hielp sig ville tee. Naar Døden kommer vil ingen deran, Man lider heller hvad der lides kan.