Viborger Samler, 1794-10-27
Jblant de chinesiske Fugle er En besynderlig mærkværdig for dens Nyttes Skyld. Dens Navn betyder i Landets Sprog saameget som Fiskefan1) Archenholt, Minerva for Støibr. 1794. ger, og den synes meget at fortjene dette Navn. Et Par saadanne Fugle kunne ernære en heel Familie, naar de blive tilbørligen afrettede. De gaae ud i Floder eller Søer, og fange deres Rov med stor Færdighed og Hurtighed. De ere endog kræsne i deres Valg, og give sig sielden den Møie, at fange en liden Fisk, naar der ikke er aldeles Mangel paa store, og hvad de bekomme, bringe de Hjem til deres Herre. Dersom een af dem angriber en Fisk, der er for stor for ham alene at slæbe frem, kommer hans Kammerat ham strax til Hielp; de flyve begge med lige Gesvindighed; den ene holder Hovedet og den anden Halen, og saaledes bringe de begge forenede Byttet Hjem. Vi høre, at en Herre af Gesandtskabets Følge har anskaffet sig et Par saadanne Fugle, der skulle bringes til Engeland som Foræring for en anseelig Person. Sulde de lykkeligviis forplante sig her, kunde vi i det mindste vente, at faae Gesandskabets Omkostninger for en Deel betalt i Fiske. Keiserens og hans Hofs Glands overtræffe Alt, hvad man kan sige om dem. Deres Silketøier, deres Porcelain, deres Kabinetter og andre Sager frembyde et høistblendende Syn. Alle disse Skiønheder blive imidlertid kuns da foreviiste naar de giøre eller modtage Besøg, thi sædvanligen ere de i Huset mindre pyntede, da Lovene ere meget strenge imod privat Luxus og store Bekostninger. Pragten i Mandarinernes offentlige Eqvipager er, i Følge deres Rang, meget stor, men aldrig sees Chinesernes Overdaadighed med saa stor Glands, som naar Keiseren giver fremmede Gesandter Audience, eller modtager Hyldingen af de fornemme Herrer ved hans Hof og Stormandarinerne i deres Ceremonieklæder. Man kan ikke tænke sig noget herligere Syn, end den utallige Mængde, Mandariner, hvilke ere nærværende med alle Tegn paa deres Værdigheder og forskiellige Ordener, og have deres bestemte Pladser i Overeensstemmelse med deres Rang. Næst ved dem staae Statsministrene; derpaa komme Præsidenterne for de øverste Domstole, og de smaa Konger og Prindser af Blodet; paa hver Side staaer en stor Mængde Soldater under Gevær Det Hele giver et høit Begreb om Fyrsten, som hyldes med saa dyb Ærefrygt. Enhver kiender sin bestemte Plads, da enhver Betients Navn er indgravet i Kobberplader, som sidde i Marmor Gulve. Der kan altsaa aldrig opkomme nogen Strid om Forrangen. Man skielner Værdighederne ved forskielligfarvede Edelsteene, som de bære i Spidsen af deres Huer; det er sædvanlig en Steen af temmelig Størrelse. Graderne i Befordringen eller Nedsættelsen kjender man formedelst Fjære. Naar en Mandarin, for en Forseelses Skyld, maae bære Kragefiære, bliver dette almindelig bekjendt; ja han maae selv blive Bekjendt giører af sin egen Skam; thi i alle Embeds=Papirer, som han underskriver, eller lader udgaae i den Provinds, han hører til, maae han forved sit Navns Underskrivt, efter Opregnelsen af hans Embeder, tilføie, de Ord: saa og saa mange Gradermedsat, og nu bærende en Kragefær (eller en anden Fjær, alt eftersom befalingen lyder.) Denne Hale ter han aldrig aflægge, førend Keiseren opheier ham igien til en ny Værdighed. De store Mandariner reise altid i Pragt. Naar de gaae til Vands, (som skeede, da de afhentede Lord Macartney fra Gehol, for at see Bygningerne og Haverne paa en nærliggende Øe,)er den Barke, de sidde udi, meget prægtig, og i Spidsen af en stor Mængde andre Fartøier, som føre Følgen. Reise de til Lands, saa have de, foruden de Betiente og Soldater, som gaae forved eller følge dem, for deres egen Person en Bærestoel, vel og en af Muuleæseler, eller 8 Mennesker, eller og af adskillige Heste trukken Vogn. Af disse Reisevogne betjene de sig afvexlende, som det falder dem ind, eller som Veirets Forandring udkræver det. Slutningerne.