Jyske Efterretninger, 1814-02-01
De i Rendsborg indsluttede Tropper, som for største Delen bestod af dem der under General Prinds Friderich af Hessen havde staaet mod Fienden indtil Vinterens Begyndelse, og derved ligesaavel ved at modstaae en overlegen Fiende som ved at bivouaqvere, havde lidt betydeligt Tab, vare sammensmeltede til omtrent 9000 Mand under Vaaben. Glückstadts og Frederikborts Garnisoner, som udgjorde omtrent 2000 Mand under Vaaben, kom ikke i Betragtning, da disse Fæstninger vare til den Tid tagne eller nær ved at overgive sig. Paa Øen Als vare omtrent 800 Mand under Vaaben. Hvad der kunde bruges til at giøre Modstand mod den fremrykkende Fiende, bestod i omtrent 2000 Mand af alle Vaabenarter, der stode ved Kolding, som Forpost, men som allerede paa en Maade vare omgangne paa deres høire Fløi ved fiendtlige Troppers Jndrykkelse i Ribe, da Fiendtlighederne sidste Gang begyndte, og i den egentlige Styrke, som stod samlet paa Øen Fyen, hvilken Stilling Høisalig Kong Christian den 4de i Krigen med de Keiserlige 1628 og 29 havde i lignende Tilfælde, da han af overlegen Magt blev overfaldet, taget. Den Styrke, som paa Fyen saaledes var samlet, udgjorde omtrent 16000 Md. under Gevær, men hvoraf kun 13000 Mand kunde sættes i Bevægelse, da Resten behøvedes til Fæstnings, Kystbatteriernes, Depoternes og Lazareternes Besætning og Bevogtning. Af ovenanførte Fortegnelse over de fiendtlige Tropper, som det stod til sammes Anfører at sætte i Virksomhed, vil sees, at især efter Fæstningerne Frederiksorts og GlückstadtsFald, var Jylland ikke at forsvare mod saa mægtig en Fiende, hvoraf følgen var bleven, at Fiender havde bemægtiget sig denne Provinds, og at saaledes alle Kongens Lande, paa Øerne nær, vare faldne i hans Vold, hvorved al Muelighed at komme Norge til Hielp ved at forsyne det med Korn, var forsvunden, og at Øerne ved Søefartens Aabning havde maatte friste samme Skjebne som Jylland og Hertugdommene. For imidlertid at sikkre disse vigtige Punkter mod fiendtlig Overfald, som især kunde forsøges paa under en stræng Vinter, blev tilbageladt paa Siælland, Møen, Falster og Lolland 14000 Mand, og fordeelt mellem Kiøbenhavn, Citadellet Frederikshavn, Batterierne paa Neden, samt Kronborg, Fæstning. dele Armeens Styrke fordeelt saaledes som det her er anført, udgiør omtrent 45000 Mand. Men Landets gographiske Stilling har været Aarsag i, at der i denne Krig, især siden saa mange Fiender, der kunde angribe baade til kands og Vands, fra alle Sider havde forenet sig mod Os, ikke har ladet sig samle mere end 15000 Mand paa eet punkt, uden at lade andre Punkter meere eller mindre ubedækkede. Hvor nødvendigt endogsaa de mægtigste Fyrster kunne finde det at opofre enkelte Dele af Staten for at redde det øvrige, have de sidste 20 Aar givet mange Prøver paa De Franskes Keiser har den 30 December ved sit Svar til Præsidenten for Senatet paa nye beviist, at Statsklogskab i Nødstilfælde fordre store Offere; de fleste og mægtigste Fyrster i Europa havde anerkiendt de Jndlemmelser, hvorved Keiseren havde udvidet sit Riges Grændser, og underkastet sig de af ham oprettede Kongeriger og Fyrstendom mer, og ikke desmindre erklæret han sig beredvillig til, fordi nogle Provindser af det egentlige gamle Frankrig saae skiender inden for deres Grændser, at slutte Fred, paa de tilbudne Vilkaar, og tilkiendegiver udtrykkeligen, at der ei mere kan være Spørgsmaal, om at tilbagevinde de tabte Lande, hvilke dog i flere Aar havde udgjort en Deel af Riget. Saadant Offer bringes Freden af den for kort Tid siden saa mægtige Monark, saasnart talrige fiendtlige Hære true hans vidt udstrakte Rige. Den langt større Deel af de danske Stater var enten ergodret eller ikke at redde, og Danmark kunde ei længere yde Norge den fornødne Bistand, da Kongen tog imod Fredstilludet, der vilde give Staten Leilighed til at komme igien til Kræfter efter en saa langvarig Forsvarskrig, som har siddeles udtømt den.