Berlingske Tidende, 1836-04-01
Med Hensyn til det almindelige Spørgsmaal, som saavel Committeens Majoritet som Minoritet først havde undersøgt, nemlig om et Lovudkast, af Jndhold som det forelagte, overhovedet burde tilraades, fremsatte Committeens Referent, Algreen-Ussing, efter Oplæsningen af Minoritetens Betænkning, adskillige bemærkninger. Foreløbigen gjorde han opmærksom paa Lovudkastets historiske Oprindelse, da det faaes nærmest at være fremkaldt ved et af en navngiven Godseier til Regjeringen. indgivet Forslag om nærmere Bestemmelse af det omhandlede Retsforhold, hvilket Forslag især var udgaaet fra Betragtningen af, at Fæstegodset i Danmark gav en formeentlig uforholdsmæssig ringe Jndtægt i Sammenligning med de holsteenske Godser. Det syntes saaledes ikke at have været nogen almindelig, længe følt og længe udtalt, Trang til en saadan Forandring i Lovgivningen om Fæsteforholdet, der havde fremkaldt Lovudkastet, men nærmest en enkelt Godseiers Ønske om at bringe dette Forhold under bestemtere og meere bindende Regler end hidtil, fremkaldt, som bemærket, ved Betragtningen af, at Fæstegodset ikke giver Godseieren en saa stor Fordeel, som han antog, at det, under meere forpligtende Forskrifter for Fæstebønderne, kunde kaste af sig. Efter Motiverne til Lovudkastet maatte Referenten ansee det som Hovedøiemedet med samme, at bevirke Jndfæstningen nedsat og Naturalhoveriet samt Naturaltienden forandret til en passende Afgift, og han fattede derfor ikke, hvorledes Minoriteten kunde omtale dette som et blot Udgangspunkt ved Forslagets Affattelse. Naar Minoriteten havde bemærket, at det var urigtigt, hvad Majoriteten havde antaget, at der i Almindelighed ydedes af en Fæstegaard saa Meget, som der under de bestaaende Forhold kunde ydes af samme, saa maatte Referenten gjøre opmærksom paa, hvad Proprietær Tutein, der, efter Motiverne til Udkastet, maatte ansees som dettes nærmeste Ophavsmand, havde yttret i en Afhandling om det oftnævnte Retsforhold i Bladet: "Fædrelandet, af hvilken Referenten citerede adskillige Steder (Nr. 55, Side 21 og 227), som formeentligen vise, at denne Forfatter netop selv antager, at Fæsterne i Almindelighed ikke kunne udrede Mere, end hvad der alt paa hviler dem. Et Medlem yttrede, hvad det ovennævnte almindelige Spørgsmaal angaaer, at det længe havde været et almindeligt Ønske, at det for begge Parter Skadelige i det Forhold, som Fæsteindretningen, saaledes som den, deels ved Lovgivningen, deels ved Praxis havde dannet sig, indeholdt, maatte underkastes en Forandring. Her syntes Committeens Pluralitet ogsaa at være enig, idet den endog havde yttret, at det var ønskeligt, at hele Fæsteforholdet undergik en Hovedforandring, der paa en eller anden Maade kunde udløse Godseier og Fæster af det mislige Forhold, hvori de nu stode til hinanden, og give den frie Benyttelse af Eiendommen, uden hvilken efter lening Agerbruget i Danmark. Pluralitetens ikke kunde opnaae den Culturgrad, hvorpaa det burde staae. Øieblikket til en saadan Forandring skulde imidlertid ikke være passende, og Alt maatte derfor hellere blive ved det Gamle, end at Fæsteforholdet ved en ny Lov gaves en forøget Fasthed. Denne Pluralitetens Erkjendelse af, at de Forandringer, som Lovudkastet tilsigtede i Fæsteforholdet, vilde tjene til at give dette en forøget Fasthed, var, efter Talerens Formening, rigtig, og han maatte derpaa henlede Forsamlingens særdeles Opmærksomhed. Med den stod derimod formeentlig i en skjærende Modsigelse Pluralitetens hele Argumentation, hvoraf Resultatet skulde være, at det burde fraraades at lade Udkastet emanere som Lov. Denne Argumentation gik heelt igjennem ud paa at vise, at Udkastets Bestemmelser ene vare til Fordeel for Godseieren, og at de gjorde Fæsterens Stilling høist mislig og precær, men var dette Tilfældet, saa vilde jo Fæsteforholdet, i Stedet for at faae forøget Fasthed, Grad. Uanseet netop løsnes i en betydelig denne Modsigelse i Pluralitetens egne Yttringer, maatte Taleren iøvrigt ansee det som en aldeles falsk Mening, at hiin forøgede Fasthed i Fæsteforholdet skulde hindre de, som ønskelige antydede, yderligere Forbedringer i dette Forhold; disse vilde netop lade sig udføre med desto større Sikkerhed og desto mindre Fare for nogen Forstyrrelse i alt Bestaaende, jo større Jnteresse Godseieren fik for sit Fæstegods, og jo meere Fæsteren nærmede sig til Tanken om, at Fæstekontrakten i alle dens Punkter maatte opfyldes, naar han ikke vilde udsætte sig for at see den ophævet. Godseieren vilde formaaes til at anvende Kapitaler til sit Godses Forbedring, Noget, der hidtil næsten maatte ansees som en Daarskab af ham; thi ingen klog Mand anvendte sin Kapital, uden Sikkerhed for den og Renterne af den, og saadan Sikkerhed havde Godseierue, efter det bestaaende Forhold, aldeles ikke. Uvisheden om, i hvilke Tilfælde en Fæster kunde blive fradømt Fæstet, forledede kun altfor ofte den Fæster, der engang var kommen noget tilbage, til med Ligegyldighed at see sin Gaard forfalde og sine Restancer løbe en gjøre, og skal oftnævnte Executorer være pligtige til, at lade op. Maaskee vilde man indvende, at Godseieren jo kunde stevne ham itide og pante ham for Skatter og Tiende; men herved vilde han udsætte sig for alle de Fortrædeligheder og Omkostninger, som en usikker Proces medfører; han maatte ængste sig for at begynde en Sag om en liden Sum, som han altid maatte haabe, at Fæsteren endnu vilde betale uden Proces. Saaledes som Lovgivningen nu er eller dog fortolkes, satte den aaben bart en Præmie for Skjødesløshed og Dovenskab hos Fæsteren, og at hæve denne, var det, som Udkastet tilsigtede, og vist ogsaa foren stor Deel vilde bevirke, naar det blev Lov. generet.