Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-12-10
De unge Piger komme nu tildags allevegne til Elskere; de gamle derimod sjelmere. Det unge, dem føre f. Ex., den fjere Papa paa Bal. Der ere, som bekjendt ogsaa unge Mænd, og da Hjerterne, paa Baller, hvor alle Mennesker pleie at blive varme, ogsaa blive det, saa nærmer man sig der hurtigere hinanden end andensteds. Medens nu den gamle Papa fra Lhomdre eller Wistbordet af, kaster et Blik fra Side værelset af ind i Salen og hans Datter her giver hendes dandselystne smaa Fødder frit Løb, veed han intet Ord af, at maaskee en af de unge Dandsehelte, midt inde i Dandsen selv, i Begyndelsen, har overrumplet Pigens Hjerte, med Blikke og siden med sine Talegaver, fuldkommen indtaget det, og det ikke blot for en Balnat, nei Gud bevares for en Levetid, ja endog for en heel Evighed til Just saaledes var det gaaet Kommerceraad, Tobakshandler Rügeleins smukke Constance. 2. Bestemt Klokken ti. Og siden efter hjemme hvorledes gik det ikke da først den arme Constance. Det var virkelig heller ikke at undres over: thi hendes nydeligt lille Hoved, fuldt af Kjerlighed hvori Tiden og Evigheden var fløiet ind, tillod hende ikke for Tummel deri at tillukke et Øie den hele øvrige Tid af Natten og blev først glad da temmelig tidlig Kaminflammen knittrede og Kaffekopperne klierede. Paaklædningen skulle da ogsaa saa hurtig som muligt besørges og Hulter til Bulter maatte det dog ikke gaae dermed. Meget mere skulle der tillige udgrundes hvilken Reglige var den smukkeste og meest kunstløse; men en saadan Konstløshed, saameget havde Constance allerede ved hendes sextenaarige Livspraxis erfaret, udfordrer ofte en forfærdelig Anvendelse af Tid og Kunst, fornemmelig paa de Dage, der følge paa saadanne Nætter. Den, der fra ung af, ene skulle disponere over Constances Tid og Evighed; Hr. Henrich Koller havde nemlig paa Ballet staaet i en gandske kort Afstand fra hende, da hun lydelig no havde lovet hendes Veninde Jutta et Besøg om Morgenen precise Kl. 10. Ham par naturligviis ingen Stavelse undgaaet af hvad hun sagde. Hvem kunde derfor vide om han precis Klokken til vilde indfinde sig i Nærheden af Juttas Vaaning, eller snarere, hvem kunde ikke forudser dette. Men naar han nu ventede der, ventede forgjæves, blot fordi Constances Tollette havde taget formegen Tid, hvorledes havde den gode Constance kunde have forsvaret, med hendes omme Samvittighed at lade ham ble S. Det feilede endnu. Og just denne Morgen mislykkedes Alt ved Constances Paaklædning. Afskyelig! gandske af skyelig tilraabte hun den ene Gang efter den anden hendes billede i Speilet, som hun endnu aldrig havde skjænket saa vedholdende og omhyggelige Blikke. Hun skikkede hendes troe Hielperske, Tjenestepigen ud for ene at kunde lægge Haand der paa; men det gjorde ikke Sagen bedre. Jngen Folde paa det Sted, ingen lille Lok hvor den skulle være og paa den tredie Hat hun satte paa, fandt tes overalt Kanter, som den ikke maatte have ligesaa godt som paa den første og anden, hun havde forsøgt. Hr. Koller undtagen, var hele Verden hende imod, en Flue paa Vægen var hende til BesværSaagaar det Livløse fandt hun barbarisk f. Ex sin Faders Portrait. Endnu alvorligere end sædvanlig, synes det at skue herned paa hende fordi hun denne Gang var saalænge om at klæde sig paa. Gud i Himmelen, raabte hun da Klokken slog til, og det raabte hun saa høit, at Kommerceraaden, der i tredie Værelser derfra just veiede Ducater ved sin Pult, kastede alting og ilede over Hals og Hoved til, for at see hvad der var tilstødt hans kjere Constance. Det feilede oven i Kjøbet endnu, at en skulle komme for at opholde hende, nu da den allerede havde slaaet til og Hr. Koller unægtelig allerede stod paa sin Post. 4. Musikmesteren. Hvorfor skriger du da saa, mit Barn, spurgde den deeltagende Fader.