Aarhuus Stifts-Tidende, 1831-08-30
Fædrelandet. Rhvn. den 27de Aug. Ved Forordning af Dags Dato har Hs. Maj. allernaadigst ophævet Jndførselstolden og Extra-Afgiften paa Hampefrøe, Hampolie, Hørfrøe, Potaske og Vedaske, uanseet i hvilken Nations Skibe disse Artikler maatte indføres, saa og Transittolden af Beeg, Hamp, Hør, Talg, Tjære, Vox, &c. Linieskibet Frederik den Sjette løb i Torsdags, under Deres Majestæters og hele Kongehusets Overværelse, af Stablen paa Nyholm. En stor Mængde af Hovedstadens Jndvaanere havde forsamlet sig, for at være Vidne til dette imposante Syn, og den brogede Sværm i de forskjelligste Dragter, der kastede sig over et ved Siden liggende Skib, der er under Arbeide, saavelsom over alle Fartøierne i Nærheden, forøgede Nydelsen, og gav det Hele Udseende af en Nationalfest. Det behagede Hs. K. H. Prinds Frederik Carl Christian selv at bestige Skibet, og forblive derpaa imedens det under Forsamlingens Jubel foer ud i Døbefonden, det skummende Hav. Efter at det smukke Barn var døbt, begave alle Fadderne sig hjem under en saadan Trængsel, at de Ædrue ikke kunde staae og de Fulde ikke falde, og man vil have bemærket, at Mange, ligesom i Havsnød, kastede alt Overflødigt fra sig, for lettere at trænge sig igjennem Svarmen og naae den sikkre Landjord. Underofficeer Hoffs Henrettelse i Tirsdagsbivaantes af en overordentlig Mængde Mennesker (der anslaaes til over 10,000) og deriblandt mange Fruentimmer, dog for det meste af den simplere Klasse. Mange af Tilskuerne havde endogsaa tilbragt hele Natten paa Amager, for at være der betids. Delinqventen gik sin Død imøde med megen Standhaftighed og Fatning. Dagen iforveien havde han communiceret med Faderen og sin Kjereste, samt taget Afsked med dem. Han var noget bleg, men gik med faste Skridt; han standsede et Øieblik udenfor sin Faders Huus og og sin Hat af. Da han kom paa Skasottet, som var omgivet af Prinds Christians Regiment, sagde Prof. Brorson nogle Ord til ham, der syntes at gjøre dybt Jndtryk paa ham. Han kyssede derpaa sin Sjelesørgers Haand, og modtog hans Velsignelse. Derpaa sagde han Farvel til Regimentsauditeuren, Kammerj. Barnekow, og bad ham om Forladelse, hvis han under Sagen havde givet ham Anledning til Misfornøielse. Dommen blev nu oplæst, Præsten talte atter nogle Ord til Synderen, som derpaa med megen Rolighed begyndte at klæde sig af. Paa eengang syntes han ligesom at befinde sig paa noget, traadte frem og sagde med fast og høi Stemme til Folkemængden: "Skulde der være Nogen i denne talrige Forsamling som jeg har fornærmet, beder jeg dem tilgive mig, som jeg tilgiver Alle. Gud velsigne Kongen og Fædrelandet, Gid Enhver speile sig i mig og see, at der paa Forbrydelsen følger en retfærdig Dom og Straf, og Enhver bede til Gud om ikke af sine Lidenskaber at blive ledt i Fristelse." Disse Ord og den Maade hvorpaa de fremførtes, rørte enhver Tilstedeværende; Præsten og Auditeuren rakte ham Haanden, og hans sidste Bøn til disse, før han selv blottede sin Hals, gjaldt hans endnu fængslede Broder. Han lagde sig selv ned, men forkeert, hvorpaa han, da Skarpretteren havde sagt ham det, stod op igjen og lagde sig paa den anden Side, nu blev en Bøile, som bestaaer af to paralel løbende Jern, imellem hvilke Øxen falder, lagte over Halsen, og Hovedet faldt. Dette blev derpaa af Bøddelknegten slaget fast paa en Stage. Under hele Executionen herskede den største Rolighed og Orden. Kommandet som førte ham til Retterstedet blev anført af Lieutenant v. Gosch. Lige indtil Dommen blev ham forkyndt, havde Deelinqventen endnu næret Haab om at beholde sit Liv, og selv efter Forkyndelsen, bønfaldt han derom, mod at vorde underkastet den strængeste Slaveriestraf. Først da han saae Døden uundgaaelig for sig, gjorde han sig fortrolig med Tanken derom, og har nu sin vistnok fortjente Skjebne med Taalmod og Hengivelse.