Aarhuus Stifts-Tidende, 1832-11-02
Til den anonyme Forfatter af Stykket i Følgebladet til Aarhuus Stiftstidende. No. 160. Er det ikke en Overdrivelse at gjøre Fuldblods racen til den fuldkomneste og ypperste i enhver Henseende, og strider det ikke mod Naturen som viser os, at den ene Fuldkommenhed, naar den skal bringes til nogen Høide, for det meste kun erhverves paa den andens Bekostning? Er det ikke en Overdrivelse at erklære Fuldblodshingsten Moses for den eneste Hest i Dannemark som svarer til billedet af en velbygget, Hest, Er det ikke en Overdrivelse at paastaae, at Jndførelse af Væddeløb, inden 10 Aar vilde be dirke en total Forandring i hele Landets Hesteavl, Desværre det Gode gjør ikke saadanne Kjæmpeskridt. Er det ikke en Overdrivelse at beraabe sig paa den mageløse Fremgang de engelske Grundsætninger for Hesteavlen gjøre i det egentlige Dannemark, medens Jylland endnu ikke har en eneste Fuldblodshingst at forevise, Fyen kun een, Sjælland og Smaaerne nogle faa Er det ikke en Modsigelse at klage over vore Hesteracers Forfald og maadelige Beskaffenhed ialmindelighed, naar man ved en anden Leilighed roser vore ypperlige Hopper, ja endog paastaaer at vore Heste ikke ere saa heterogene i deres Forhold til Fuldblodsracen som man antager? Er det ikke en Modsigelse at erklære Anvendelsen af Fuldblod som et sikkert og ufeilbarligt Middel til at skaffe os de skjønneste Heste af Verden, og dog at erklære, at ihvormeget Fuld blodet udbredes, vil der altid findes en Mængde, simple Heste, Er det ikke en Modsigelse at lade de engelske Heste, som jo skulle være de bedste, gielde som et Beviis paa Rigtigheden af Læren om Exsterieuren, og dog at erklære Bedømmelsen efter det Udvortes for upaalidelig? Er det ikke en Modsigelse at laste vore indenlandske Racer for deres Sneglegang, og igien at tilstaae, at man med danske Heste er kjørt fra Kjøge til Kjøbenhavn i 7 Qvarteer, Er det ikke en Modsigelse at forlange man ikke skal bedømme det nye førend man kjender det, og selv ikke at ville gjøre sig tilstrækkelig bekjendt med det gamle, som man af al Magt. vil have nedsat under hvad det viser sig at være? Førend man skrider til at foreskrive Lægemidler, skulde man dog først gjøre sig bekjendt med Sygdommen, og om en saadan virkelig finder Sted. Er det ikke en Modsigelse at sige os at England tilbyder en rig Kilde paa udmærkede Fuldblodsheste, naar de faa gode som findes, maa veies op med Guld. Maaskee at man forholdsviis allerede finder langt flere gode Fuldblodsheste, paa det faste Land end i Engelland, thi man har dog denne Side Havet i det Hele seet mere paa de Egenskaber der egentlig skaffe en god Hest. Er det ikke en Modsigelse at tale om de udmærkede Jndivider af Fuldblodsracen vi besidde, eller den Gavn de stifte, og et andet Sted at anføre, at vi hos os kun have seet saa forædlede Heste, og det af de mindre gode, Er det ikke en Modsigelse at ønske, at den Strid som for Øieblikket føres, betræffende vor Hesteavl, stedse maatte holdes indenfor Besindigheds Grændser, medens man i samme Øieblik gjør sig skyldig i det modsatte, og desuden ikke en eneste af de smaae trykte Stykker Fuldblodsvennerne have udsendt i Publikum, have været frie for polemiske Udfald. Er det ikke en Absurditet at sige, at Sagen med Hensyn til Præmienddelingerne er afgjort, fordi nogle faa Jndivider have fældet en ufordeelagtig Dom om denne Jndretning, medens næsten hele Landet stemmer for dens Vedbliven? Er det ikke en Absurditet at sige, at vor Hesteavl fik Naadestødet ved Præmienddelingerne? En Udpegning af de bedstbyggede og meest lydefrie Hingster og Hopper skulde altsaa virke ødelæggende paa Hesteavlen!!Er det ikke en Absurditet at sige vi ingen jydsk Hesterace have længere, og at begrunde en saadan Paastand paa en formeent Mangel af isabelle, blankbrune eller sorte Heste, en Mangel som kun i første Henseende finder Sted, og gandske maa betragtes som en Følge af den forandrede Smag. Men man besøge det store Sommermarked ved Skanderborg. Hvilken Overeensstemmelse i Lød, Bygning, Størrelse. Lutter sorte Heste med en stemplet, sluttet Kropbygning. Og hvor i Dannemark ja Tydskland finder man færre vanskabte eller brogede Heste end i Jylland. Dette viser dog vist et fast Typus, – De faa fremmede Hingster som have været brugte, have vel hist og her efterladt sig Spor, men ikke saadanne at den jydske Race skulde være udslettet; thi overalt har det ved saadan Krydsning frembragte Afkom, igjen modtaget i flere Generationer Jblanding af jydsk Blod. Et Exempel af dette Slags afgiver den fortrinlige 15 Aars Hingst som holdes paa Palsgaard i Bjergeherred, hvis Tipoldefader nedstammer fra det Kongl. Stutterie, og som udmærker sig ved dens faste Typus og gode Bygning. Skulde denne Hest ikke kunne kaldes jydsk, Et Hesteslag kan modtage Forandringer, det ophører derfor ikke at udgjøre en egen Race. Først naar dens Jndivider antage gandske heterogene Skikkelser, kan dette siges at være Tilfældet. Det engelske Fuldblod nedstammer fra østerlandske Heste, men hvor forskjelligt er ikke for Tiden første fra sidste, og bliver Fuldblodet derfor mindre en selvstændig Race, Er det ikke en Absurditet at paastaae, at vores Hesteavl indbringer ubetydeligt, og det i et Øieblik, hvor vi næsten ikke ere istand at tilfredsstille Søgningen efter danske Heste. Det en Hest indbringer ved Salg, er ikke at betragte for andet end en Erstatning for hvad den har fortæret indtil den ved Arbeide bliver istand selv at bære Omkostningerne med dens Underhold. Skulde ikke nu 100 til 150 Rbd. (de for Tiden gjængse Priser for jydske Heste) være en gandske god Betaling for at græsse og fodre et Fol paa den hos os brugelige Maade til dets 3die eller 4de Aar. At Pragtheste kunne udbringes til høiere Priser, staaer ikke at benægte. Men Fordelen ved et Foretagende staaer desværre ikke altid i Forhold til den derpaa anvendte Capital eller den Umage man gjør sig. Raps og Hvede indbringe ofte meget mindre end Rug, ligeledes Tillægget af kostbare Heste i Sammenligning med de simplere. De høie Hestepriser i Engeland hidrere for en stor Deel fra Pengenes ringere Værdie i dette Land, hvorfor Fordelen ved Hestevlen maaskee i Grunden ikke er større end hos os, og skulde det engang komme dertil at de engelske Heste bleve meget almindelige paa Fastlandet, turde deres Priis vel falde under de simple Jydskes. De enorme Priser som betales for udmærkede Lobere, ere kun en ringe Erstatning for de langt betydeligere Summer som opoffres paa Væddemaal, paa at trainere Heste, og overhoved paa Forberedelserne og Omkostningerne ved Væddeløb, Jagtpartier o. s. v. Lad altsaakun enkelt Stormand hente Rendere fra Engeland og betale dem i dyre Domme, saalænge Fastlands magterne ikke remontere deres Cavallerie fra Engeland, eller Nogen henter Arbeidsheste derfra, saalænge kunne vi vente at vore Heste ville holde sig i Priis. Hvad Hesteavlen paa Als betræffer, da vil Tiden bedst vise os, hvortil den fører. Saalænge maae vi betragte den som et lærerigt Forsøg, hvordan Udfaldet end bliver. Er det ikke en Absurditet at gjøre det hurtige Løb til Maalestok for alle mulige gode Egenskaber hos Hesten, og kan dette vel bevirke andet end en eensidig Behandling af dette Huusdyr Skulde Væddeløb gavne maa et strengt Valg af de til saadanne Prøver bestemte Heste gaae forud, og Væddeløbene indrettes saaledes at man virkeligen overbevises om Hestens vigtigste Egenskaber. Kraft og Udholdenhed, altsaa ikke ved for korteDistancer og for lette Vægte. Jkke heller er det rigtigt at tilstede Vallakker og fremmede Heste for hyppigt Adgang til Banerne, da den Gavn deraf kan flyde, ellers ikke kommer til at staae i Forhold til de gjorte Opoffrelser. Det kan være til Nytte engang imellem at see hvorvidt Andre have drevet det, men vandre Præmierne for tidt til fremmede Egne, svækkes snarere Lysten end den opmuntres. Kan det ikke paavises hvorfra Val lakken nedstammer, er det jo til ingen Nytte den løber. Ligeledes er det ganske overflødigt at gjøre Væddeløbene til offentlige Skuespil, hvor Damer og Cavallerer søge at overtræffe hinanden i forfængelig Pragt. Sandeligen, Lysten til luxurieuse Forlystelser og til Dagdriverie er allerede stor nok hos os, og trænger vist ikke til videre Opmuntring. Er det ikke en Absurditet at nægte en Race Prædicatet af ædel, fordi den ingen Stamtavler, har at forevise, ikke kan løbe med Stormens Fart, mangler blødt Haar, tynd Hud, fine Been o. s. v. Ligesom ethvert Folkeslag har sine Ædle, ligeledes har hver Dyrerace sine Udmærkede, som ved nogen høi Grad af Udmærkelse med Føie kaldes ædle. Hvilken Race der er den ædleste, lader sig alene afgjøre ved en nøie Sammenstilling af Fortrinene og Manglerne; og naar derfor en velproportioneret, kraftfald, sund, nøisom, munter jydsk Hest med et godt Fodskifte, stilles ved Siden af en langbenet, spinkel Fuldblodshest som høist formaaer at løbe hurtigt, er der vel ingen Tvivl om hvilken der er den ædleste. Er dertil Fuldblodshesten fuld af Feil, synker den ned til det uædle ste Blod, ligesom den igjen ved at være feilfrie og velbygget kan udmærke sig som fortrinlig Paradehest, og i dette Punkt ved sin Jld og finere Udvortes maaskee overgaae alle andre Racer, uden derfor at være den fra hvilken al Forædling bør eller kan udgaae. Er det ikke en Absurditet at nægte Halvblodet den Egenskab at kunne forplante dets Fuldkommenheder paa Afkommet, og lader ikke ethvert ved Krydsning frembragt Slag, ved fortsat Opmærksomhed og omhyggeligt Valg, sig forvandle i en constant Race, Beviis herfor har blandt andet det Kongl. Frederiksborgske Stutterie afgivet ved dets engang saa berømte, og oprindeligen ved Krydsning tilveiebragte Racer, hvis Eensformighed med Hensyn til Racernes Jndivider jo gik saavidt, at 8 Hopper af det brune Stod ikke kunde skjælnes fra hinanden. Viser desuden ikke Afkommet efter den gamle Halvblodshingst i Neuenbrock ved Jtzeboe, at Halvblodets Egenskaber kunne være ligsaa arvelige som Fuldblodets. Og naar saadanne Halvblodshingster give os et Afkom som svarer til den danske Landmands Hensigter, locale Forhold, Fordeel o. s. v., hvorfor forsmaae dem, hvorfor tye til det kostbare Fuldblod; thi det kommer her ikke an paa at frembringe et Afkom som til Hælvten eller 3/4 Delen nedstammer af en vis Race, men Heste, som svare til de Fordringer vi og vore Kunder gjøre til dem. Alle de Beregninger man gjør os om 1/2 1/4 1/2 Blod, have altsaa her intet at bestille, og finde kun Anvendelse hvor det gielder at forvandle en Race i en anden. Men alt dette tilsidesat, og for at komme til noget Afgjørende, hvorfor antager man ikke de af flere danske Landmænd gjorte Tilbud og Væddeløb, Væddekjørsler, Væddepløininger &c. Forinden Fuldblodet med Rette kan anbefales til en Forædling af vore danske Heste, maa det dog vist nok først være afgjort, hvilken af Racerne der er den bedste for os. At anstille Sammenligningen med Halvblod eller saakaldte forædlede Heste, er urigtigt, da det nok kunde være at det danske Blod endnu predominerede i en saadan Grad hos de til Forsøgene brugte Jndivider, at det i Grunden ikke blev andet end en Prøve mellem danske Heste. Ved at forbeholde sig Valget imellem Fuld- og Halvblod efter Omstændighederne, ligger der desuden en indirecte Tilstaaelse om førstes Jncapicitet til ethvert Brug. Jmod Svig lod sig nok finde Midler, f. Ex. at tage Rytterne og Kjøresvendene paa Eed, eller udlove passende Belønninger for Opdagelsen af Bedrag. De gjorte Forslag lade sig derfor meget vel bringe i Forbindelse med sund Menneskeforstand, og hvad de Opoffrelser de kunne foranledige betræffe, da maae de af Vedkommende betragtes som et patriotisk Offer de ikke vel kunne undslaae sig for, dersom de virkelig ansee en Krydsning af vore Heste med Fuldblod for saa vigtig som de udgive den. Gaaer man denne Vei, viser man sig som en oprigtig Ven af Sandheden, og vil udrette langt mere end ved at raillere anderledes Tænken. de, eller ville kaste en Skygge paa deres Competens i at bedømme Ting, hvori vi saa omtrent Alle have lige Erfaring. Aldebertsminde, den 18de October 1832. C. Dalgas.