Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-11-24
J en udførlig Beretning, som læses i de udenlanske Blade, om den Frankfurter Efteraarsmesse i dette Aar angives det tillige, som en Aarsag hvorfor de Tydske og Schweitzerske Fabrikater fandt en saa stærk Afsætning og hvorfor der ikke vare Engelske Fabrikater nok til Salg, at Følgerne af den almindelige Mis vært i 1816 havde nødt Landmændene til at holde tilbage med at inkdiøbe mange Fornødenheder, og at derfore nu Trangen dertil er bleven saameget større, saa at betydelige Jndkiøb skeete paa engang, eftersom Tiderne vare blevne bedre. Selv det Engelske Bomuldsgarn, som dog ellers tilbydes i en saa overkvættes Mængde, var der dengang Mangel paa, som deels var en Følge af denne Artikels stærke Afgang til Rusland, og deels af de Tumulter, som have fundet Sted imellem Fabrikanterne i Manchester. Den vigtigste bemærkning man giorde paa denne Messe var, at Schweitserne og Tydskerne have i visse Manufacturartikler gjort saa betydelige Fremskridt, at man i Henseende til Soliditet og Skiønhed begynder at give dem Fortrinet for de Engelske, som gik saavidt, at mange Engelske Fabrikater bleve udgivne for Tydske. Man regnede paa at den Frankfurter Messe blev dennegang besøgt af 10 til 12000 Fremmede. – Kongen af Preussen er den af de Tydske Regentere, som har de fleste og anseeligste Fabriker i sine Stater, især i Schlesien og de nye erhvervede Rhinlande; de Preussiske Stater besidde derved betydelige Udførsels=Artikler, og det er derfore vigtigt for denne Monark at begunstige sine Undersaatters Handel; dette kan kun skee ved venskabelige Forhold med andre Magter og ved at afslutte Handelstractater, da Preussen ikke har nogen Marine til sin Skibsfarts Beskiærmelse, saaledes melder en nye Skrivelse fra Algier, at den Tyrkiske Sultan har ladet bekiendtgjøre for de Barbariske Magter, at han har indgaaet samme Tractat med Preussen, som han tilforn har afsluttet med Østerrig og Rusland, nemlig at han forpligter sig til at erstatte de Preussiske Undersaatter den Skade og det Tab, som tilføies dem ved de barbareskiske Kapere, hvorfore han ogsaa har paalagt Deyen af Algier at forbyde sine Kapere, at tilføie de Skibe nogen Overlast som seile under Preussisk Flag; hvilket Deyen har lovet at ville holde sig efterrettelig. Vel er det en Sandhed, at et meget vidt drevet Fabrikvæsen er ikke til en sand Fordeel for en Stat, baade fordi at Fabrikvæsenet er ikke nær saa gavn tig for et Folks Sædelighed og Dannelse som Huusfliden, og tillige fordi Afsætningen af Manufacturvarer udenlands er meget usikker og underkastet mange Forandringer; men det er vist nok høist vigtigt for et Lands Velfærd, at dets Beboere klæde sig i saadanne Tøier, hvortil Materialierne blive eller kunne frembringes i Landet selv, og at disses Fabrikation bliver til et uafladeligt Formaal for Huusfliden og en jevn Fabrikdrift, især er det høist skadeligt naar en saadan Jndustrie til en Tid har været i Drift og man da paa engang lader den synke; det er sandt det synes vel urimeligt at nøde et Lands Jndvaanere til at kjøbe det dyrere hiemme, som de kunne faae for lettere Priis udenlands fra; men man skal betænke at ved en fortsat og videre udbredet indenlands Fabrikation blive ogsaa Landets egne Frembringelser efterhaanden lettere, og det som et LandsJnovaanere vinde ved at kiøbe deres Klædningsstykker for billigere Priis udenlands fra, det tabe de ved at blive nødte til ved Paalæg eller ved Overhæng at føde deres trængende Medborgere, naar Næringsløshed, og Nød udbreder sig rundt omkring dem; der er ingen større Ulykke for et Lands Jndvaanere end naar der begynder at mangle Stof til at beskiæftige Huusfliden, naar kun faae lade spinde, væve og giøre Tøier naar alt skal kjøbes udenlands fra og Almuefolk ikke have noget at bestille. Landbruget er vel i Grunden den sikkerste Kilde til Velstand og langt solidere end Fabrikvæsenet; men den er ikke tilstrækkelig til at betrygge et Folks Velstand; thi det kan ikke beskjæftige alle Hænder og til alle Tider; det kan ikke hielpe at en Deel Landmænd have en Mængde af Kornvarer og andre Produkter at sælge, naar de overgive sig til Overbaadighed kiøbe udenlandske Varer derfor, og deres øvrige Medborgere, som ikke dyrke Jorden ikke kunne arbeide noget for dem, hvorved de kunne faae Andeel i det, som de producere; Folket bliver da ved sit Landbrug ikke velhavende. Nu kommer det dertil, at man vel af alle Næringsveie meest kan stole paa Agerdyrkningen; men at et Land ikke kan bygge sit Velfærd paa denne allene, det treffer ikke altid ind at der avles overflødigt i et Land og at der er Mangel i andre, ofte kan man have Misvært hiemme hos sig selv, undertiden kan der blive overalt frembragt en saa stor Mængde af Kornvarer, at de næsten ikke kunne afsættes; er nu al Fabrikation og Huusflid saagodt som gaaet reent tilbage i et Land, hvorledes skal da et Folk redde sig i en saadan Tidspunkt, for den yderste Fattigdom; det er rimeligt at saadanne Tider ville snart kunne indtreffe, da de tre sidste Aar ikke have været meget frugtbare, og dog seer man at der ikke indtræder nogen væsentlig Mangel og at Kornvarer dog ere at faae for taalelige Priser; den store Flid man i alle Lande anvender paa Agerdyrkningen, den frie Handel og Fredens gunstige Jndflydelse afhielper Nøden. Nordamerika skal saaledes i Aar have havt en god Kornhøst; de sydlige Landes Overflødighed formindske de skadelige Virkninger, som Tørken havde paa de nordliges Produktion; og som især var slet i Sverrig hvor Kongen af den Aarsag ophævede at Told paa Jndførsel af Kornvarer, og i Finland hvor den Russiske Keiser ved et Lovbud indskrænkede Brændeviinsbrænderierne, paa Grund af, at Rughøsten havde været maadelig og at Vaarsæden var reent mislykkedes, som tildeels ogsaa var Tilfældet i Storbrittanien.