Viborger Samler, 1808-04-11
Hs. Keiserl. Majestæt havde knyttet Baand, der vare nyttige for det fælleds Tarv, havde at afæste Frankerig uopfyldte Forpligtelser, havde Vælde til at hævde sine og alles Rettigheder. Kongen forbandt sig med ham, og nu finder han sig af ham angrebet, netop for at have været hans Bundsforvandte. - Aldrig har nogen Fyrste kunnet indgaae Forbindelser, med større Haab om deres Ubrødelighed. Keiseren var personlig fremæsket ved Frankrigs haardnakkede Vægring for at opfylde en sluttet og undertegnet Traktat, ved den ham under flere Lejligheder beviste Mangel paa Agtelse. Fremæsket var den russiske Nation, den man offentlig havde udraabt for Vilde og Barbarer. Alt hvad der var en Regjering helligt forenede sig med den fælleds Sag, hvorledes kunde man andet end troe utilbagekaldeligt, hvad Keiseren erklærede: "at han vilde forkaste enhver Fredsforening, den være meere eller mindre fordeelagtig, der ikke egnede det russiske Navns Ære, Fædrelandets Sikkerhed, Alliancernes Hellighed og Enropas almindelige Rolighed?"Samtiden har allerede dømt, og fremtiden vil end bedre erfare, om disse store Hensigter ere opfyldte ved Tilsittraktaten. Kongen forblev paa Krigsskuepladsen, og tvertimod Konventionens Vilkaar, underrettedes Hs. Majestæt hverken om Vaabenstilstanden eller og Freden, førend efterat Traktaten var sluttet. Da Meddelelsen var skeet, hvorved fulgte et ubestemt Tilbud om at bidrage til Freden, lod Hs. Maj. paa ny gjøre Forslag om en Vaabenstilstand (der burde have været gjort til Vilkaar i Fredstraktaten), men fik et benægtende Svar, og skjønnede strax Værdien af den tilbudte Mægling. Hs. Maj. fandt sig ikke istand til at forsvare sine tydske Provindser og nødtes til at rømme dem. - Efter dette Tab, hvis Grund laae i Ruslands Frafald, fandt Hs. Majestæt sig atter tilbagesat ud fra Krigsskuepladsen, og søgte nu kun at nyde i sit Kongerige den Rolighed, sammes go grafiske Beliggenhed syntes at love. Han havde lovlig opfyldt sine Forbindelser med Rusland, og ventede, at man, Systemernes Forskiellighed uagtet, vilde lade ham vederfares Ret for det Forbigangne. Kongen havde understøttet den russiske Armees Foretagender med sine Krigskibe, havde aabnet sine Tøihuse for Keiseren, havde forkastet og strax meddeelt de hemmelige Tilbud som Frankrigs Regiering lod giøre ham midt i Krigens Hede, da Ruslands Grændser og Hovedstad vare aldeles blottede; blant andre det, at skaffe ham, imod at han brød med Rusland, de af Carl Kil tabte Provindser med saadanne Omrundinger, som Sverig kunde ønske sig. Hs. Majestæt er vel ophøjet over al Roes, for at have modstaaet en saa umoralsk Fristelse; men han venter en saa meget strængere Dom over den Voldsomhed, denne samme saa nænsomt behandlede Magt nu har begaaet imod hans Stater. Hemmelige Artikler ved Tilsitfreden, som man strax anede, og som det russiske Ministerium selv siden tilstod, begyndte lidt efter lidt at aabenbare sig. Det golde Hjernefoster, som den franske Regiering her betient sig af for at undertvinge Fastlandet, Faren ved den engelske Handel, fremstilledes for Norden, for did ind at føre den Underkuelse og den Elendighed, som fra Havn til Havn, fra Stat til Stat, alt havde udbredet sig over det øvrige Europa. Jngen Regiering overlades til sin egen Jndsigt, sin egen Erfaring, ingen Nation til sin egen uskyldige Stræbsomhed; ingen Mellemtilstand erkjendes mellem Bassal og Fjende. Fredstraktater og Aliancer, Alliancer og Underkastelser, ere eet og der samme, og fra Paris af foreskrives de formeentlige uafhængige Allierede, Systemmer, Love og Anordninger, som, ved at fremme Overherskabsystemmet, angribe hvad der er helligst i Samfundenne, og imellem dem indbyrdes. Saaledes lavede man allerede afvigte Efteraar i Petersborg paa et Brud med England. Medens man oppebiede den Aarstid, da det kunde giøres med Tryghed, gjorde man Kongen ved en Nore af 6te Octbr. det Forslag, at samvirke til at lukke Østersøen for fremmede Krigskibe, paa den Maade, som man i 1780 var forenet om. Hs. Maj. lod svare under 13de Nov. at det var umuligt at lyse Østersøen i Fred, saalænge den franske Magt herskede over en saa stor Deel af dens sydlige Havne og der udøvede sit uden lukkende System. Han indbød følgelig Hs. Keiser, lige Majestæt til forud at stræbe at formaae de Franske til at rømme disse, og da samme Forslag fornyedes den 27de f. M., som en Forpligtelse grundet i Konventionen af 1780, beviste man korteligen, at ved Konventionen af 1801 mellem Rusland og Engelland, som Kongen var tiltraadt paa Ruslands paatrængende Jndbydelse og under Ruslands Garantii, var den foregaaende bevæbnede Neutralitet aldeles afskaffet: at Hs. Maj. havde den Gang indgaaet Forpligtelser, umiddelbar med Engelland i denne Henseende, og at han ikke kunde fornuftigviis bryde, saalænge denne Magt paa sin Side, opfyldte sine: at den paa den bevæbnede Neutralitet grandede Forpligtelse at lukke Østersøen, faldt med hiin, og var desuden saameget mindre anvendelig paa nærværende Omstændigheder, som den danske Søemagt, hvorpaa man da gjorde Regning, ikke meere var til, og som de Engelske i senere Tid havde opdaget Fartengiennem store Belt; men at Sverrig, om det end ei kunde bidrage ved en Udrustning til at beskytte Østersøen vilde til Gien gjeld selv paatage sig, ved Underhandling at bevirke hos England, at det ej sendte noget Krigskib did, dersom ingen anden Magt rustede der, eller dersom andre Fjendtligheder ikke nødte det til at komme did som Hielpemagt. At forlange at Sverig skulde tiene Rusland til Bolværk, efter at det havde behaget dette, at udæske England, at Sverig skulde opofre sin Flaade og sin Handel, for at forsvare Konstadt; og Reval, det var dog virkelig formeget. Ogsaa begyndte Rustningen paa de russiske Grændser strax med disse Forslag. Kongen ansaae dem endnu med Tryghed, saalænge som man ikke anførte nogen Anke og som der ikke var noget Afgiørende i Forslagene. Jøvrigt fremstillede det Tilbud at fredlyse Østersøen, ved Konvention, en Udsigt til Rolighed og Fordeele for Rusland og for hele Norden, der syntes ej at kunne bortkales uden stort Ansvar. Friere end de under hele Krigen havde været, kunde de russiske Havne aabnet sig for en saadan Afsætning af deres Frembringelser, der hidtil ikke kjendes. Nærmelse mellem begge Hoffer, Handelslivelighed, Ro efter en ulykkelig Krig, nogle Bifaldsyttringer efter en end ulykkeligere Fred, see det var alt, hvad Kongens Tilbud indeholdt for Keiseren. Det gjordes med fuld Tillid til Engellands Jndvilligelse; Hs. Maj. ventede Bekraftelsen derpaa lange inden den saa frygtede engelske Flaade kunde bringe Hevnen ind i Østersøen. Man drev paa Svar; Kongens Ambassadør skulde udvikle det fælleds Tarv i en særdeles ham lovet Audients den 15 Febr., da Ambassadens Meddelelse med Sverrig med Magt afskjæres og de russiske Tropper gaae ind i Finland med følgende Proklamation (her følger den russiske Proklamation til svensk Finlands Jndbyggere, een til Præsterne ved Grændsen og een til den svenske Armee.) - Nu dømme enhver lovlig Regjering, enhver kiet og retskaffen Militair, enhver trofast Undersaat, om denne Fremfærd: Et svigefuldt Jndfald i en fredelig Naboes Land, forudgaaet af Opbud til Oprør, er uhørt endog i disse sidste Tider, der ellers ere saa rige paa Voldsomheds og Uretfærdigheds Exempler. Det Russiske med Frankrig allierede Rige er ikke mægtigt nok, for at udsætte sig ved Folkerettens Formaliteter for nogen Modstand i en ved Aarstiden afskaaren Provinds det behøver Overraskelse og Bestikkelse. Regjeringen stræber at kjøbe Folket i Massa ved Frihedsløfter: Generalen vil kjøbe Soldaterne Stykkeviis, som han har kunnet kjøbe Vornede paa Torvene i Petersborg eller Riga. Trofaste Jndbyggere i Finland, agtværdige Folk, Eders Konge har, under sin hele Regjering fremmet Oplysningen, Agerdyrkningen og Velstanden i Eders Land, en troløs Nabo truer at styrte Eder igjen i det forrige Aarhundrede. Eders Naboskab blev ham en Bebreidelse. Hans Glavind svinges over Eders Hoveder, hans blodige Hænder, udstrækkes over Eders Eiendomme, hans Mordbrandeover Eders Boliger, hans Løvter betyde intet uden hans Ønske at nærme sig uden Aaret. Bedrøvet over Krigens Ulykker, men styrket ved sin Bevisthed, ej at være dens Aarsag, veed Eders Konge, at Eders Hjerter ville forblive uforandrede og Eders Mod urokkeligt, indtil han kan anvende sine og sin Allieredes Kræfter til at beskytte Eder, og at hævne Eder!