Ribe Stifts Adresseaviser, 1797-08-02
Hr. Jversen, som nu engang slet ikke kan lide, at Publikum skal have Valget i at læse en anden end hans Avis, forholdt sig, da de H. R. D. ganske imod hans Forventning læstes i vort Bidrag, offentlig ges Kasser, allenerug : ganske stille og roelig, for demere, paa sin Viis, at virke hemmelig paa vor Ryg. - Vores Ven havde, som vi nu erfarede faaet de os meddeelte H. R. D. fra en Mand, som i visse Maader er den undergiven, fra hvem Jversen erholder dem. Denne Omstændighed, befordrede den velvillige, menneskevenlige Avis=Ex pediteurs Trium. Vi fik fra vor Ven i Kiøbenhavn en Skrivelse d. d. den 8de Julii, med den hos føiede Originalskrivelse fra den, som hidtil havde meddeelt ham H. R. D. for os, hvilken bogstavelig lyder saaledes som følger: P. M. Hermed følger Slutningen af Høiesterets Domme for denne Session, som jeg herved tilsender Dem som det sidste fra mig, da jeg ikke længer kan vedblive samme, eftersom Jversen i Brev til N. N. frasiger sig Dommene. De see altsaa at N. N. af mig) som den første vilde være efornærmet, jeg kan altsaa ikk længernentrere det belovede. Kiøbenhavn den 8de Julii 1797, N. N. er Af ovenstaaende - føiede endnu vor Ven til - ville De Tres Velædelheder indsee, at Jversen harlagt HindFring i Veien i Henseende tilde belovede. H. R. D. Det er ellers vel, at jeg er i Stand, 2 til, at sende Dem Dommene lige til denne Sessions Slutning, da man derved vinder Tid til, uden Savn at kunne Varbeide paa at rydde Jversens Kabaler af Veien. Vi benyttede os af vor Vens Raad vi arbeidede paa igien at erholde det, som vi efter det givne Lovte og vore Fordringers Retfærdighed, aldrig havde skullet miste; vi bød-(og for at overbevise det høistærede Puplikum om, at intet er os for kostbart og dyrt, hvad der paa nogen Maade kan tiene til dets Ønskers Tilfredsstillelse, saa gientage vi dette Bud hermed nok en Gang offentlig) - vi bød aarlig Hundrede og halvtresindstyve Rigsdaler, ikke for derved at fortrænge Hr. Jversen (der som man saade os, skal betale 80 Rdlr.), eller for at bekomme de H. R. D. tidligere eller overhovedet fortrinligviis for ham, men blot for at faae dem ganskeligesom han, og saaledes at holde vort givne Ord og opfylde vore Læseres retmæssige Forventning. Dog alt formeves! - Vi gik aabent til Værk, vi handleden bliot af Ærefrygt for Publikum og maatte altsaa tabe, da vi strede med saa ærlige Vaaben imod en Jorsen, som ikke gierne pleier at holde Stand aaben Mark, men derfor forstaaer sig desto bedre paa Underminering og at sprænge i Luften. Disse ere de Midler, hvoraf han betiener sig, for at beholde den mordiske Berømmelse, at ingen Avisudgiver kan bestaaeved Siden af ham. Disse ere de den nederdrægtigste Brød nides Kabaler, ved hvilke han søger at afskiære virksomme og slittige Mænd hver Næringsgreen, for siden, naar det ikke meer er mueligt, at udholde derimod, og de endelig ogsaa ere styrtede, med et spodsk Griin at kunne udraabe: "sagde jeg det ei, at de ikke vilde skabe min af jeg ogsaa vilde blive færdig med dem For siden, mæsket af sin Næstes Hiernemarv, at kunne som Frøen i Fabelen, puste sig op, og i lange Drag nedsvælge, den ryggende Virak af de øvrige Frøers, hans Partie gængeres, Sminer, medens de ligge paa Bugen af de ges Afgud og med fortryllende Beundring qvække Halleluja vor Jversen er dog en Pokkers Fyhr, Hallelukal vor Jversen er og bliver evig den Store, den Udødelige! den Er nesten. Vi beklage os i øvrigt ikke over Dem, som, af Lydighed imod Jversens Befalinger, ligefrem fradrage os de allerede nogle Gang meddeelte H. R. D. Hvo der har Ret til, at handle med en offentlaa Artikel, som med en Vare, maae nødvendig ogsaa besidde den Ret, at sælge fine Varer, efter Behag til denne eller hiin. Og endskiønt vi kunde spørge, hvorledes den Ene torde vove, at love noget, som han ikke var i Sland til at holde, eller hvorledes han saaledes uden Omstændigheder torde brode, hvad han saa høitidelig havde lovet; saa ville vi dog ogsaa gaae dette forbi og paa ingen Maade giøre vore Læsere Jndgreb i deres Domme. Vi afholde os endog fra at spørge: hvorledes den patriotiske Jversen kunde forglemme sig selv saa meget og tænke saaupatriotisk, at forlange, en Artikel som Domstolenes Kiendelser - der dog frem for alle andre er qvalificeret til den almindeligste Publicitæt og hvorpaa følgelig Hvermand har lige lovmæssig Fordring med ham - at forlange denne Artikel udelukkende for sun Avis allene, Vi ville ikke spørge, hvorledes han kunde bringe det over sit menneskekierlige Hierte, at sætte som Hovedbetingelse, at naar endnu en Anden foruden ham skulde ligesom han faae H. R. D., han da i samme Øieblik vilde frasige og dem Vi ville ikke spørge, hvorledes han for sin trædske, nudske Egensindighed kunde tabe den sine Læsere skyldige Agtelse saameget af Sigte, at han - naar han paa ingen Maade var i Stand til at forhindre den samt i dige Meddeleise af Høiesterets=Domme - heller vilde ganske og af deeles berøve sineLæsere dem, end give dem tillige med en Anden Vi ville endelig ikke spørge, hvorledes denne Mand kan være skamløs nok, til at lægge saa tydeligt for Dagen, hvorledes han tænker blot paa sig selv, men ingenlunde paa sit Publikum og hvorledes han uden Skye tør vove, saaledes at tyrannisere den hele danske Avis=Læseverden, at den absolut slet intet skal læse, uden hvad, naar og hvor det behage ham - Vi nøies blot med at spørge, hvad man skal kalde den Mand, som, ved en forudsat Rivalitæt, ikke anvender sin Forstand, sin Vittighed, sine lærde Jndsigter i flittig, utrættelig og almernnyttig Anvendelse, men derimod Ting, der ei koste den allermindste Anstrængelse, der ere at have for et Par Dalers Penge, som Midler til at undertrykke og triumsere over sin Medheiler, Vi spørge hvad man skal kalde den Mand som nu alt har vidst at - forhverve sig saa meget, at han kan leve anstændigt og tilfreds deraf, og som alligevel er stille, rolige og flittige Begyndere - som vel have eet Næringsbød med ham, men dog aldrig i nogen tænkelig Maade have søgt at forfordeele ham - saa hadsk at han af bitter Brødnid misunder dem den Luft, som de indgande med ham i en og samme Atmosphære, Vi spørge blot, hvad man skal kalde den Mand, som allene - ganske allene - udelukkende allene gad havt alt, alt, alt og - naar det kuns gik an uden for megen Møie og Bekostning kuns lod sig giøre ved Kabaler - gad, liig et giftigt Rovdyr, udrydde og opsluge alle Aviser omkring sig. Ak! han hedder Jversen - det er Jversen. -denselvsamme i sine Skriverier som sine Handlinger konseqvente Jversen, som - man tilgive os en fornøden Gientagelse, som den 6te Januar 1792. skrev, overalt ere i vore Tider alle Monopoliers Skade lighed langt fra ikke efter vor landsfader. lige Regierings Princips, da de saa meget hindre Jndustrien og gierne have skadelige Følger, for Publikum. Men hvo veed ei, at han dengang ikke udstrakte sine høieste Fordringer videre, end at hans Aviser skulde have lige Ret med Fyens Adres secomtoirs=Aviser, da han derimod nen vil paastaae en saa høi Forrang - en saa afgiørende Forrettighed at han i et Anfald af næsvis Sufficance - endog understaaer sig, at belære sine Læsere: at et Kongeligt Privilegeret Adressecomtoir er en Ting for sig selv - Dog nok, og alt meere end nok, om Kabaler, Jnkonseqvencer og alle vanskabte Misfostre af den nedrigste Nid og den ondskabsfuldeste Skadeelyst! Vore Læsere ville i øvrigt tilgive os, at vi - saa megen Overvindelse det ogsaa kostede os - endelig have besluttet os til et Skridt, som vi vare Sandheden, Publikum og os selv skyldige. Længe tang og taalte vi Jversen, som nu slet ikke kan styre sig, angreb endelig uden allermindste Foranledning, navnlig vor Eiendom og Ret; vi maatte forsvare begge. Have vi maaskee pareret hans litterariske Udfald noget for meget i hans egen Maneer, have vi nogenledes lønnet ham, som han fortiente det: habent fibil Kruggen gaaer som Ordsproget siger, saa længe til Vands, at den kommer hankeløs hiem, og en gammel Synders Maal maae dog endelig ogsaa blive fuld til at løbe over. Arv ikke vare de Angribende bevise vore Aviser, beviser den store Taalmodighed, hvormed vi under 6 Maaneders Taushed - fra Januarii lige til Julii - bare en Forfordeelelse, som den med Belt=Passagen; beviser endelig Jversens længst bekiendt nidske, giftige Ufordragelighed, hvormed han har anfaldet vore Forggængere - hvormed han ikke har skaanet nogen Stand, nogen Værdighed, ei engang Dyden selv. Vi tang længe ved alle Streger som han spillede paa vor Ryg; men da han nu endelig een Gang vovede at træde frem af Mørket og angribe os offentlig, saa ere vi til hans Tieneste, saa meget og saa længe han vil; omendskiøndt vi intet mindre end ynde litterariske Feider, saa frygte vi dog ei heller for dem, men forlade os paa Hr. krafts J. Aaske. -