Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-07-07
Det er nødvendigt at møde her nogle Indvendinger, der mueligen kunne gjøres imod mit Forslag, ved at sætte dets enkelte Puncter end mere ud af hinanden. - Første Punct, var udsætte Præmier for Skrivter, sigtende til at befordre Oplysning, Tolerance og Humanitet, bekjendtgjøre dem ved Trykken, og lade dem frit uddeele. Man kunde maaskee indvende her, at der allerede existerer saadanne Skrivter, og dette kan tildeels heller ikke negtes; men der existerer endnu langtfra ikke saa mange og forskjellige, som efter de forskjellige Almueclassers Tarv ere nødvendige. Desuden har Enfaringen lært, at kun faa af Almuen skjørte om at kjøbe saadanne Bøger. De maa kunne faaes for intet, naar de skulle opfylde deres Bestemmelse. Heri maatte især Selskabet kunne virke stor Nytte, ved aarligen at uddele for en vis Sum hensigtsmæssige Bøger, hvis Forlæggere uden Tvivl vilde være saa humane, at overlade dem for en saa lav Priis som mueligt. - Anden Punct: at belønne Præster, Skolelærere a.,der med tilbørlige Vidnesbyrd godtgjøre, at de i en eller anden Henseende have fremmet Oplysning og Humanitet i deres Virkekreds, med Guld= eller Sølvmedailler. Disse Præmiers Udsættelse ere høist nødvendige, naar Selskabets Formaal skal opnaaes. Den Mand, der hos en noplyst Almue vil modsætte sig Meninger, der ere indsnede med Modersmælken, og bekjæmpe Fordomme, der ere gaaede i Arv fra Fader til Søn, har mange Hindringer at overvinde. Han gjør i Grunden mere, end hans Kaldspligter fordre af ham. Hans Nidkierhed, Opmærksomhed og Tidsopoffrelse fortjener er særegen Belønning, der ikke allene er hædrende for ham selv, men endog kan opmuntre hans Efterkommere til at følge hans Fodspor. Tredie Punct; at oprette Gratistbibliotheker for Almuen. Ved Gratistbibliotheker forstaaer jeg saadanne Bogsamlinger, der skjenkes Menigheden, og hvis Bøger udlaanes gratis, eller endog, hvor det findes fornødent, bortgives Tilfældet her er atter det samme som med den første Punct. Naar saadanne Bogsamlinger ikke i Begyndelsen skjenkes bort, saa kan Formaalet heller ikke tilfulde opnaaes. Vi have seet, at den af Landhuusholdningselskabet udsatte Præmie for Almuebibliothekers Anlæg, adskillige Aar ikke har kunnet frembringe flere end nogle og tyve Bogsamlinger; men hvad er dette ubetydelige Antal i et Rige, som tæller henved 3 Millioner Mennesker, Fjerde Punct; at lønne Mænd, der paatage sig, om Søndagen og andre Helligdage at holde en Læsecirkel saavel paa Landet som i Kjøbstæderne. Enhver, som veed, hvor liden Fremgang vor Landalmue hidtil har gjort i Skrivters Læsning, og at de fleste af den ikke ere istand til, paa egen Haand tilbørlig at læse og forstaae en Bog, vil indsee Nødvendigheden af saadanne Læsecirkler, og Forelæsere. Det kan ikke nytte noget, at forfatte Almueskrivter og give Almuen dem i Hænderne, naar den ikke tilbørlig veed at betjene sig deraf. Paa disse Læsecirklers rigtige Bestyrelse vilde alle Selskabets Functioner især beroe. Spørger man, Paa hvilken Deel og Egn af Riget skulde Selskabet begynde at virke? saa kan jeg ikke svare andet end, at det maatte skee der, hvor allerede i Forveien en heldig Begyndelse var gjort. Det maa i Førstningen altid være lettere, endog med svage Kræfter at dyrke et Land, der allerede har været dyrket i Forveien, var det end nok saa lidt, end fra Grunden af at oprødde en Mark, der fra Arilds Tid af har ligget øde. Selskabets Functioner kunne meget snart tage deres Begyndelse. Der behøvedes i Førstningen ingen synderlig stor Fond. Naar dets inden, og udenbyes Deeltagere end kun bestod af 200, og hver betalte 5 Rdlr. aarlig, saa kunde der med en Sum af 1000 Rdlr. allerede udrettes meget.