Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1767-09-04
Correspondence. Paa Adresse-Contoiret er af en ubekiendt indleveret et Brev, hvori Auctor, som giver sig Navn af Fore spørgeren, efter en til mig aflagt uforskyldt Taksigelse for min Jndretning, begiærer følgende Spørsmaal udsadt til Besvarelse. Hvoraf kommer det, at Korn-Vahrene ere saa meget dyrere hos os, end i andre vore Naboe=Stæder i Riget? Jeg veed vel at man vil svare mig, det kommer deraf, at vi boer saa langt i Norden, hvorfor Fragten er dyrere, Veyen besværligere og Assurancen større, derfor maae ogsaa Vahrene koste mere. Dette nægtes ikke; men mon ikke patriotisk Omhyggelighed kunde giøre, at Prisene bleve taaleligere: Jeg tænker Jo. Videre spørger Forfatteren, hvoraf har det sig, at man sielden eller aldrig ere forsynede paa dette Sted med saa stor Forraad af de mest gangbare Vahrer, som Rug, Byg og Malt, at jo derpaa om Vinteren jevnligen bliver Fattelse, hvorfor ogsaa Prisene opstiger til en utaalelig Høyde for de Trængende, etc. Det øvrige af Brevet vil Forfatteren holde mig til gode at jeg ey i disse Efterretninger af her ubenævnte Aarsager kan indrykke. For Resten vil jeg baade med Fornøyelse og Taknemmelighed imodtage det meere, som han lover ved Leylighed at indsende; allene dette udbedes, at samme maatte skrives med de mildeste. Udtryk. Tronhiems Adresse-Contoir den 4 Sept. 1767. M. N.P. Plainals Klage over hans reenfærdige Kone. Min Herre, jeg har en Hustrue, som er særdeles omhyggelig for Reenlighed og Nethed, og er udraabt blant alle de duelige Fruentimmer af hendes Bekiendtere, for at være den reenligste Kone i hendes Huus, som de nogensinde have kiendt. Dette, min Herre, er min Fortræd. Denne ugemeene Nethed er mig saa aldeles besværlig og modbydelig, at jeg forsikrer, jeg vilde heller leve i en Vogmands Kroe eller slaae min Boepæl op blant Hæstene i Stalden. Det maae tilstaaes, at en tilbørlig Om Omsorg for Nethed og Reenlighed er ligesaa fornøden at tages i Agt i vore Boliger, som i vore Personer; men omendskiønt jeg skulde ikke ville have mine Hænder sværtede ligesom en Skorsteenfeyers, saa vilde jeg dog ikke ligesom de overtroende Mahometaner, toe dem sex gange om Dagen, og omendskiønt det ej skulde staae mig an, at vælte mig i en Svinestie, saa kan jeg dog ikke lide at mit Huus bliver gjort mig unyttigt under den Forevending at holde det reent. Jeg for min Part kan ikke see hvad Forskiel der er imellem at have et Huus, som er altid skident, og et Huus, som skal altid giøres reent. Jeg kunde meget gjerne finde mig i at lade mig toes ud af mit Huus, ligesom andre Huusfædre, hver Løverdag Eftermiddag: men min Hustrue er saa meget huuslig, at det samme reengjørende Arbeyde maae igientages hver Dag i Ugen, heele Formiddagen igiennem er jeg vis paa at blive opvartet med en Huus-Concert af at skrubbe Gulvene, skure Jerntøyet og banke Gulvetepperne; og jeg bliver idelig jaget af et Værelse i et andet, medens et Skab skal støves ud, et andet gnies tørt, et andet toes og et andet stryges over med en tør Svabert. Saaledes kan jeg visseligen siges at leve i en stedsevarende Skidenhed, paa det mit Huus maae være reent: thi saalænge disse peene Forretninger vedvare er et hvert Værelse fuldt af Sæbe, stødte Muursteene, Sand, Gulvskrubber, Støvekoste, Karklude og Viskeklæder. J kan slutte, at der anvendes den største Fliid paa at forekomme, at ikke den mindste Plet af Skarn skal besudle Gulvene. For denne Aarsag maae alle de, som komme i vort Huus foruden den Ceremonie at skrabe udenfor Dørren) stryge deres Skoe i en halv Time paa en stor lodden Matte ved Jndgangen; og derpaa maae de med lange Skrit gaae frem over adskillige mindre Matter, som ere lagte i tilbørlig Viide fra hinanden, hvor deres Gang falder, og (ligesom Drengene i en vis Leeg) komme ind i Stuen med et Hop, et Skridt og et Spring. Den samme Varlighed bruges af heele Familien; Jeg selv har neppe Frihed til at gaae et Trin uden Sokker; min Hustrue kryber paa Tæerne op og ned af Trapperne: Pigerne humpe stedse neden i Huset med store Overskoe, og Tieneren maae snige sig omkring i Huset paa Hosesokker, ligesom han kom med et listigt Anslag at stiele noget. Efter det, som er sagt, vil J naturligen tænke, at min Hustrue maae ikke være mindre peen i andre Poster. Men som det er anmærket af Svift, at en meget peen Mand, har skidne Tanker, saa kan vi ligeledes sige, at disse meget nette og reenlige Folk er ved mange Leyligheder de meest skidenfærdige. De kan ikke begribe at noget, som giøres af saadanne nydelige Personer, kan mueligen være anstødeligt; Jeg har derfor ofte været i Angest for min Kone, naar jeg har seet at hun i Selskab har tørret Støvet af Theekopperne med et skident Forklæde, eller Morgenkiole, og jeg er mere end engang blevet skamrød for hendes skyld, naar hun formedelst hendes overmaade Reenfærdighed, har ikke været fornøyet, uden at aande i vore Drikkeglas, og derefter tørre af med hendes Lommetørklæde. Folk, min Herre, som er ikke meget bekiendte i Familier, see dem sielden (fornemmeligen Fruentimmerne) uden i Forklædning; og det vil gierne til