Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-09-18
Ved den derpaa følgende Diner udbragte Hs. K. H. Prinds Christian en Toast for Hs. Maj. Kongen, som det naturligviis ikke staaer i vor Magt at meddele. Derpaa Assessor Wiborg for Prindsgouvernøren med følgende Ord: Det er en stor Tanke, som maa være ethvert Menneske kjær og dyrebar, med Vished at vide: Dit Navn vil mindes med Glæde selv af de fjerneste Slægter. - Tre Hundredaar have forgiæves søgt at undergrave den Bygning, hvor Retten her hidtil holdtes; den Bygning, hvis Grundsteen vi idag saae nedlægges, i hvor mange trehundrede Aar skal vel Retten pleies i den, hvor mange Gange tre Aarhundreder kunne ikke henrulle over dens Tag, inden den synker sammen under deres Vægt, men – naar den da engang synker enten for Menneskehaand, eller for Tidens, eller for Skjæbnens Vælde, da vil den Plade, som Grundstenen gjemmer, være for hiin Slægt, - maaskee først om tusind Aar - hvad Steenkniven, Runestenen og Urnen fra Hedenolds Høi er for os, og hiin Slægt skal ved at beskue den da sige: "Den Bygning, her stod, grundlagdes af en gammel Konge, medens han endnu var Kronprinds; han nedlagde denne Plade med egen Haand; hans Navn var Christian Frederik. Dog - ringe vilde denne Roes være, ifald den var Andet end en eneste faaer Blomst i den Mindekrands, som til fjernest Tid skal omgive dette, hvert dansk Hjerte saa dyrebare Navn. En eneste faaer Blomst, siger jeg, og jeg har Ret. Færdig med at optegne hans Daad, har Historiens "Musaa da forlængst nedlagt sin Griffel, gjennem flere Slægters Følge er hendes Rulle kommen til den sidste, og kjendt med dens Jndhold, som vi med saa mangen fremfaren danske Konges Bedrifter, skal man ved at see Navnet sige til hvernandre: "Ham var det, som i 4de Christians Aand altid saae med egne Øine, aldrig feilende af godmodig Tiltro til An andre; ham var det, som fremmede Kunst, ham, som opmunBo trede Videnskab, ham, under hvis Ægide ædel Frihed og enhver god Sag saa ofte seirede; ham var det, som trindt i Fyen skabte Tilfredshed, vedligeholdt Orden, pleiede Retfærdighedens Træ med den brede, herlige Skygge; ham, som anmed en kyndig Gartners Mesterhaand dannede vor Øe til en smilende Have, hvor Jubler mødte Gartneren, naar "Sommeren bragte ham hid, fordi han altid bragte Hjerterne "Sommer; dog var han ikke Fyens alene, han var hele Danmarks. Og med en perlende Glædestaare i Øiet skal den graanende Olding, og med Patriotens Jld paa blussende "Kind den livsfriske Yngling, samstemmende, sige: "Ja, han var hele Danmarks Glæde og Stolthed, viis som Dan og ædel som Rolf Krage!" - Længe leve Hs. K. H. Fyens Gouvernør, vor milde, gode Herre, Prinds Christian Frederik, Derpaa fulgte følgende Toast for Hs. K. H. Prindsesse Caroline Amalia, udbragt af Assessor Wiborg: Naar Kraft og Høihed synlig træder frem, og hyller sig i legemlige Former, da hæve Hjerterne, og uvilkaarlig den Stolte selv sin Nakke ydmyg bøier. Men see, naar Skjønheds Jdeal sig hyller i synlig Form, og svæver over Jorden, og helder sig til Kraft og Høihed selv, som Caprifolen, der med Duft sig flynger om Skovens Eeg: da fryder sig hvert Hjerte, da smiller selv det taarefyldte Øie. Saa gyder sig Violen ud i Duft; saa Rosens unge Knop sin Flamme tænder; saa Fuglen jubler i den høie Luft, naar Solen Liv og Lys og Varme sender. "Hvo kjendte vel den danske Qvindes Jndre, og lovsang ikke hendes Øines Blaa, hvor Kjærligheds Kjærminder smaa saa mildt fra Hjertets Dyb fremtindre! Lad Syden sine Qvinders Jld forkynde, og kort sig fryde ved vulkanske Flammer: - hvor Bøgen suser over Oldtidsminder, guldgule Haar, og friske røde Kinder og Øine blaae og Trofasthed Du finder; den danske Qvinde ei som Sydens brammer; hun smykkes af Blufærdighed og Ende. Men – naar med Høihed, mild i Gang og Miner, iført al Yndets trylleriske Pragt, den danske Qvindes Jdeal fremtriner, da føler hvert et Hjerte Skjønheds Magt, og Huldrighed og Mildhed, Glands og Ynde al Qvindeligheds Jdeal forkynde. "Saa gyder sig Violen ud i Duft; saa Rosens unge Knop sin Flamme tænder; saa Fuglen jubler i den høie Luft, naar Solen Liv og Lys og Varme sender. Hs. K. H. Prindsesse Caroline Amalia leve!" Derpaa udbragte Hr. Amtmand, Kammerherre Sporon, en Toast for Hs. K. H. Prinds Frederik Carl Christian, og Hs. Høiærværdighed Hr. Biskop Dr. Faber en Toast, for Retfærdighedens uafbrudte og grundige Pleie i det nye Raadhuus, hvilke Toaster vi meget beklage ikke at kunne meddele ordret. - Efter Forlydende behagede det Hs. K. H. Prindsgouvernøren naadigst at overrække Hr. Assessor Wiborg en udmærket skjøn Gulddaase og at lade ham tilstille en med egen Haand skreven Afskrift af sin Tale efter Pladens Nedlæggelse. Vi beklage, at Hr. Asses foren ikke har fundet det passende uden udtrykkelig høiere Tilladelse at meddele os en Copi af denne Hs. K. Høiheds Tale til Pressens Afbenyttelse.