Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-04-27
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. nos mo Nittende Aargang. No. 34. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 27 April 1822. Om den Horaziske Regel, Nonum prematur in annum. Jeg indseer ikke, siger Lichtenberg; hvorfor, da Antor selv kun har ligget ni Maaneder i Modersliv, hans Bog skal ligge ni Aar i Pulten, Eller blive Tankerne bedre, naar de ligge længe (Exempli gratia som Viin og Rom?) Man kan ikke tænke sig noget enfoldigere. Mig undres det aldeles ikke, at en Stat ei kan bestaae ved saadanne Love. Jeg kjender, Gud skee Tak, heller ingen Provinds i Tydskland, hvor de Lærde lade deres Værker ligge i ni Aar; dog veed jeg Exempler paa, at Dommere havde fulgt den Horaziske Regel, de lode nemligen Processer ligge i ni Aar, men i Almindelighed bleve de tilsidst slettere paadømte, end i de Lande, hvor man paadømmer dem paa staaende Fod." Enhver Bog bestaaer, som Mennesket, af to Deele: Siel og Legem. Til Sielen regne vi Jndhold og Tanker; til Legemet Form og Stiil Men i en skrutrygget Æsops Legeme kan ofte boe den største og skjønneste Siel. Smaa Aander see i Almindelighed, ligesom den forfængelige Qvinde, kun paa Legemet, og beundre den største Taabe, naar han kun har et smukt Udvortes. Den tænkende Mand holder sig til Sielen baade hos Mennesker og Bøger; thi han veed, at en kun nogenlunde taalelig Figur kan oppyntes ved Konst, og med Rette siger man derfor, Klæder skabe Folk. Det samme er Tilfældet med Skrifter. Den meest tanketomme Pølsesnak kan indklædes i en sprogrigtig, ja endog tirlig Stiil. Men de, som hverken have Sands eller Følelse for Aanden, have desto mere Travel med Formen. En, efter deres Mening, utydelig Ord= eller Tankeforbindelse, eller et med Sprogets Aand ikke aldeles overeenstemmende Udtryk, er, i deres Øine, allerede nok til at fordømme det aandrigeste Arbeide. Vort Sprog har et særdeles betegnende Ord paa saadanne Kritikaster i det udtryksfulde Haarkløver, thi deres ivrigste Stræben gaaer ud paa at kløve Haar. At forene Sprogrigtighed og Sprogzirlighed med Tankefylde og Sag rigtighed, er vist nok en stor Fortjeneste. Men sjeldent ere begge forenede; gjerne vindes det ene paa det andets Bekostning. Den største Tænker Kant – var i sine dybsindigste Skrifter, den sletteste Stilist, og den løseste Tænker - Kotzebue, en ypperlig Stilist. Den, som tænker meget over sin Gjenstand, kan let blive efterladen i Stilen; men den, der pynter meget paa Stilen, vil ogsaa let forsømme derover Tanken. Jntet er derfor mindre vanskeligt for en Ordkløver, end at gribe endog den Skribent, han ikke kan fatte i saakaldte Sprogsynder, der stundom, betragtede med et critisk Øie, ere saare tilgivelige Synder. Derfor holde de saakaldte Kritiker sig i Almindelighed ogsaa kun til Ord, naar de ikke kunne eller gide bedømme Værkets egentlige Væsen; thi et Ord eller Udtryk, udrevet af sin Sammenhæng, og lastet med Uforskammenhed, er et Slags Sand, som godt lader sig kaste kortsynede, sløve og usaa kyndige Læsere i Øinene. Horans Mening med at lade en Bog ligge ni Aar i Pulten, maa, som Enhver let indseer, ikke tages i sin bogstavelige Forstand, thi hvorfor just ni Aar, hvorfor ikke otte eller sex, det kunde jo vel ogsaa være tilstrækkeligt? Men ei at tale om, at den udødelige Digter først og fremmest sigter her til poetiske Arbeider, saa er det ogsaa aabenbart, at han her tilraader, ikke at lade umodne Fostere styrte ud i Verden, og heller at udsende sine Aandsproducter for gamle end for unge. Deri har han unægteligen Ret. Vel bliver Tanken ikke bedre ved at ligge, men den bliver heller ikke slettere, og indeholder den noget Slet, saa faaer man altid bedre Leilighed til at bortrydde dette, naar den ligger, end naar man lader den over Hals og Hoved udvandre.