Viborger Samler, 1783-12-22
DEN. VIBORGER. SAMLER. m. No. 52. Tærk ere ELLEFTE AARGAN. Mandagen den 22 December 1783. (Fortsættelse af No. 51.) Endelig komme vi til Slutningen, som er denne: At forbyde en Proprietær eller anden Jord=Eier, ikke at maae til eget Brug, efter Omstændighederne, enten saa eller saa, foruden andres Fornærmelse, benytte sig af sin Eiendom, er det samme, som at statuere, at en Proprietær eller anden Jord-Eier ikke saavel, som en Fæstebonde, forstaaer at drive en Anling: Jkke heller har de Kræfter, den Eee. Jnd Jndsigt og det Mod, som han, til at udspekulere og bekoste Aulingens Udvidelse og Jordens Forbedring: Og dog er det just fra Proprietærer, Præster og deslige, betydelig Forbedring i Landvæsenet skal komme. Bonden, som ikke synderlig veed at sige af Spekulation, der ikke heller vel med jevnligt strengt Arbeide kan bestaae, kan, foruden haandgribelige Exempler at see for sine Øine, ved de beste Grunde ikke overtales til, at forlade den gamle Slentrian, eller deri at giøre mindste Forandring eller Forbedring, m.v. (b) Til 9. Ligesom andre Strøe=Lægde. Karlen tages i Lægdet, hvor han findes. Ere der fleere end een, gielder Lodkastning. Til 10. Af Besvarelsen til No. 9 sees, at Ophævelse af Fødestauns Rettighed ikke kunde foraarsage nogen Vanskelighed ved Landmilicen, men snarere og med meere Lighed for Mandskab skulde befordre Kongens Tieneste. Til 11. Nei, ligesaa lidet som anden Tvang eller andet Slaverie. Det er derhos klart nok, at den, som ikke maa komme uden for en vis Sirkel, ingen Opmuntring og følgelig ingen Lyst kan have til at legge sig efter en eller anden Konst, der ikke gielder i Sirkelen, og hvorved følgelig i samme Sirkel intet kan fortienes. Nei, Jndustrie taa(b) Forommelte Forfatter om National Velstand, 2den Deels Pag. 501, giør denne Anmerkning: Det er vigtig for Staten at opmuntre Grund=Eieren til at dyrke endeel af sin egen Jord. Hans Kapital er almindelig større end Opsiddernes, og kan ofte bringe en større Produkt tilveie. Grund=Eieren kan taale at giøre Forsøg, og almindelig gjerne giør den. Hans mislingede Forsøg forvolde aleene ham selv et taaleligt Tab. Hans lykkelige Forsøg bidrage til det heele Lands Forbedring og bedre Dyrkning. taaler ikke Baand. Den maa endelig, om deraf noget stort skal udkomme, beholde sit fulde Sving. Dog Fødestaunen er, langt fra, ikke det eneste Baand, der ligger paa Jndustrie. Blandt 100 Exempler vil jeg anføre alene eet. Øxen, een af de betydeligste Artikler, til i Landet at indbringe Penge, som vi have saa meget Saun paa, og følgelig saa høilig trænge til. Øxen, siger jeg, maa til Udførsel ikke sælges, uden af visse Personer: til visse Personer, paa en vis Tid. Denne Artikel er altsaa indskrænket til Sælger, Kiøber og Tid, og dog derhos underkastet en meget høi Told, der efter Tidernes og Prisernes Forskiellighed udgiør i Almindelighed fra den 5te til den 10 Deel af Varenes hele Værdie. Det henstilles til høiere Eftertanke, om dette kan kaldes at befordre Handelen, eller snarere at qvæl-Fosteret i Fødselen. Heller maatte til alle Tider, for alle og enhver, uden Forskiel, Premie for Udførsel have Sted, Dog, ikke heller Premie. Frihed koster Staten intet. Denne allene er nok, og giver den beste og varigste Opmuntring. Jndustrie, naar den kuns frit maa bruges, medfører sin egen Belønning nok. Men, mueligen, man vil forekaste mig: Hvorledes kan det have sig, at Forfatteren, der er en saadan Hader af Tvang og Baand, og en saadan Elsker af Frihed, kan tale Ordet for Hoverie, som under hans Besvarelse til No. 3 noksom erfares, .... Jo, meget gjerne. Frihed og Hoverie kan meget vel bestaae sammen. Jngen kan tvinges til mod sin fri Villie, at antage en Hoveriegaard: Og det, endnu saa meget mindre, naar Fødestauns Baand ikke var til. Af Hoverie, som een af de for Landet lykkeligste Jndretninger, tilstaaer jeg at være en Forfegter, for jeg veed, a) At Bønden paa ingen anden Maade kan giengielde det. b) at det forrettes gemeenligen ved Bøndernes Spare=Timer, da man seer at Hoverie=Bønder, ved Siden af Hovfrie=Bønder i samme og andre angrændsende Byer, paa ligemeget Hartkorn, med de samme Folk og Bester, som de, saavelsom Hovfrie Bønderne, behøve og bruge til deres egne Gaarders Drift, tillige drive Hoveriet. Følgelig, c) at herved bliver Aftæringen for Landet liden eller ingen. Produkterne af Herregaardene blive en reen Profit for Landet. d) at derved faaer Landet et stort Overskud, ikke allene til Ex port=Handel men endog til at kunne sælge til saa mange her hiemme, som enten selv ikke pløie og saae, eller og under visse Aars og visse Egnes Misvært, trænge til at kiøbe. Vare Herregaardene besatte med Bønder, gik det til der, som i Almindelighed ved Bøndergaarde; Jntet synderligt Overskud. Og hvorfra vilde da de, som nu kiøbe Korn til deres egen Fornødenhed, blive forsynede? Umueligt anderledes, end ved Jndførsel af fremmed Korn fra de Lande, hvor Hoverie gielder, thi et saadant Land kan, og efter foreskrevne Omstændigheder skal, nødvendig have mere Overflødighed af Korn, end et hoverie løst Land og, derhos kan sælge det for bedre Kiøb. Dobbelt Tab ikke alene af de Penge, som Udførsel af Korn fra Herregaardene nu indbringer, men endog af dem, som for Jndførsel af Korn bleve udførte. Som med Korn, saa med andre Vare, Øxen, Smør, Flæsk, Ost, &c. . hvoraf Herregaardene til Export=Handel altid levere den største og beste Deel. Et ubodeligt Tab, som paa ingen anden Maade kunde oprettes; Men blev for Landet utaaleligt. De øvrige Herligheder, som Herregaardene medbringe for Staten, saasom Remontering, Proviantering, m.v. fornemmelig, naar det gielder, i en Hast, i Nøds Tid, i Krig, som langsom og smaalig, tildeels ganske forgieves vilde søges hos Bøndergaardene, vil jeg ikke engang tale om, siden disse af andre ere anførte og noksom viiste. Af Herregaardenes Nedleggelse udkom altsaa i sig selv ingen anden Herlighed, end at Hoverie=Bonden fik mage ligere Dage, som er forstaaeligt nok, men ingen større Velstand, som viist er, og 1000 levende Exempler kunne got giøre. Men man maa merke derhos, jeg er Forfegter ikke af Magelighed, men af Arbeide, af Jndustrie, af Rørelse og af Frihed til at røre sig, paa alle muelige Maader, uden andres Fornærmelse. Forstaae Arbeide, saalenge det ikke er overspændt eller utaaleligt, som det her ikke er, thi man seer, at Houbønder ere ligesaa muntre, ligesaa friske og stærke, og blive ligesaa gamle, som Houfrie=Bønder. Ja det er saa langt fra, at Hoveriet sætter dem tilbage i deres eget Arbeide, at de i alle Bør, Høe= og Korn=Aul, ved Brændsel Biergning, ved Pløien og Saaen, kort sagt, i alle Tilfælde, ere langt for ved Hou frie Bønderne, som formeene, de altid kunne komme tids nok, og derover, samt af Magelighed, ofte opsætte Arbeidet saalenge, til Uveir eller andre muelige hindringer endelig komme imellem. Hoverie=Bønderne ere i Almindelghed og meere stræbsomme, og drive deres Auling bedre ud, end Houfrie=Bønderne. Til Beviis herom kan jeg vel her ikke fremføre andet, end at beraabe mig paa alle upartiske deres Vidnesbyrd, som kiende Landvæsenet og vide, hvorledes den tilgaaer. Er man ikke fornøiet med dette Beviis, men vil giøre mig den Ære at besøge mig, skal jeg villig tage dem ved Haanden, og lade Aastederne tale for, om jeg farer med Sandhed eller ikke. Yderligere Beviis maae ingen forlange af mig. Ja enhver, endog ellers ubevant paa Landet, kan paa en Reise eller toe alene, ved Korn=Host, Tiende Tælgning, og i mange andre Tilfælde komme efter, hvem der først eller sidst, Hoverie= eller Houfrie Bønder, i alle Bør er paa færde og færdig. (Resten følger.) NyeheNyeheder. Svostrup den 26 November