Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-05-02
Jfølge en Skrivelse fra Sierra Leona, af 25de Januar, laae Expeditionen, som skulde afgaae paa en Opdagelses Reise i det Jndre af Afrika, i Gam bia, og vil ogsaa formodentlig blive der for Fremtiden, fordi man troer, at Regntiden vil snart begynde. Den bliver nu commanderet af Lieutenant Gray af det Kgl. Afrikanske Corps, og har allerede kostet 40,000 Pd. Sterling; Capitain Hagan af Colonial-Briggen, har fundet to Skibe med Slaver ombord, og taget to andre Fartøier, et fransk og et amerikansk, det sidste vilde indsmugle Tobak i Colonien. Jtalien nærmer sig til sin Undergang. Jtalien, som er nedsteget fra Høiden af sin Lykke, og den jordiske Storhed, og som tiener til et advarende Exempel, paa det forgiængelige jordiske Livs Overmod og Forfængelighed, nærmer sig nu til sin Undergang. Det evige Rom, som engang var den hele Verdens Skræk, bøier sig under Nødvendighedens Jernaag, og ligger under for sin Skjebne, og neppe vil endnu nogle Aarhundrede gaae hen førend Vandringsmanden fra fierne Egne vil med Møie søge efter de Stæder, hvor Imperatorernes alvældige Scepter beherskede Jordens Kreds, og Christi Statholders Bandstraale formaaede at knuse den timelige og evige Lyksalighed. Denne frygtelige og ikke ugrundede Forudsigelse har Professor Medic. Koreff i Berlin forkyndet og med Grunde. stadfæstet i et Skrift, som han i Fior udgav paa Latin, under Tiltel af: Afhandling om de Landstrækninger i Jtalien, som lide af en fordærvet Luft. Ligesom paa en Reise fra Tydskland til Jtalien stiger han over Alperne, overskuer med Hannibal fra Mont-Cenis af, det engang saa herlige Jtalien, og stiger derpaa ned i de Sletter, som ere saa berygtede formedelst deres usunde Luft, hvorved han først kommer til Overitalien og til de Lombardiske Egne, og Mailands moradsige Riismarker, hvis Beboere han skildrer som forstummede under deres politiske Stilling, og som Mennesker, der maae underkaste sig deres uundgaaelige Skjebne, den aldrig at opnaae Selvstændighed, i hvilke Egne Pellagra og epidemiske Febre ere herskende. Derpaa følge de tildeels moradsige og øde Maremmer i det Pisanske og Toscanske, et Landstrøg, der er gunstigere for Vegetationen og for det Qvæg, som nærer sig i disse frugtbare Sletter, end for Menneskene. Først kommer man til Pisas berygtede Sand ørkner, som blive kaldet Macchie, formedelst den Plantevært, som hist og her lader sig see, hvorpaa græsse vilde Heste, over hundrede Kammeler, og 1500 vilde Køer. Derefter til Castellet Fiorentino, hvor Agerdyrkningen og Folkemængden gaaer tilbage, ligesom Luftens Fordærvelse tiltager, og hvor den almindelige Dødelighed begynder, som ved Volterra, en forhen blomstrende Stad, opnaaer den høieste Grad, og hvis Ruiner nu kun tælle 2 til 3000 Jndvaanere. – Efter et Folkesagn, som ogsaa Sismondi antager for rigtigt, har denne fordærvede Beskaffenhed ved Luften først viist sig i det 16de Aarhundrede efter den store Pest, og har siden bestandigen tiltaget, saa at de Syge nu, da Lægerne mistvivle om deres Konst, overlades til sig selv, og da i en stum Fortvivlelse overgive sig til deres Skjebne. – Man spørger og hvad Aarsagen kan være til denne Luftens Fordærvelse, Lancifi meente at de Dunster, som opstige af disse Moradser, var allene Skyld deri; men man bemærker derimod, at disse Maremmer ligge høit og frit, og have hverken sumpig Luft eller Taage. Hr. Koreff er tilbøielig til at troe, at den tiltagende Dødelighed, er en Følge af at den underjordiske Jld, som udbreder sig under Jtalien (og som maaskee underminerer den hele Halvøe), og berøver Luften de Bestanddele, som tiener til Livets Ophold, saa at Jtalien bliver stedse meere vulcanisk, og endelig tilsidst udgiør et stort Krater, som igiennem de Pomptinske Sumper Campagna di Roma og Ma remmerne udbreder en fordærvet Luft, hvilken efterbaanden fortærer alle dets Beboere. Kun og Vinteren drage Hiordene ned fra Appenierne i disse Maremmer, hvor der hersker en yppig Plantevært; man seer da over 4000,000 Faar, 30,000 Heste, og en utallig Mængde Køer at græsse der; men henimod Mai vende de tilbage til Biergene, hvor Luften er fundere. (Denne Luftens Fordærvelse er maaskee en Advarsel af Naturen til Menneskene, om at forlade dette Land, som Jlden undergraver, og Overtroen van ædler.) Forfatteren kommer nu til det Romerske District. Ved Aqvapendente hvor Jordbunden hidindtil har været hvid og kalkagtig, bliver den sort og vulkanisk, Planteværten bliver mere blomstrende, men Stædernes Ruiner vidne om Tidens Ødelæggelse og om Pestluften (aria cattivad. Selv de tætte Skove ved Viterbo, paa hvilke Øxen aldrig har været lagt, og igiennem hvilke ingen Soelstraaler, trænge ind, beskytte ikke for dens forgiftede Aande.