Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1783-01-10
Tanker. Hvad vindes paa Verdens vidtløftige Hav? O tusinde Farer i skummende Trav! Man veed kun to Havne, Bekiendte af Navne: Den ene vor Vugge, den anden vor Grav. Fra Vuggen til Graven maa krydses omkring Blandt Haabets og Frygtens de stridigste Ting. Snart vipper man oppePaa Bølgernes Toppe, Snart nærmes man Grunden i flyvende Spring. Her fristes Ustadigheds Ebbe og Flod, En Vagt er saa ond, som en anden er god; Hver Time i Glasset, Hver Streg i Compasset, Forandrer, forhøier, fornedrer vort Mød. Saa hidser en Medbør det nedrige Sind, Ja puster i Hiertet Dumdristighed ind; Vil Farten kun føie, Vor Attraae og Øie, Strax blæses vi op af en ønskelig Vind. Saa slipper Kleinmodighed Roret i Hast, Naar Forstavnen dukker for Bølgernes Last, Naar Vindene suse, Og Vandene bruse, Saa skrekkes vi strax for en knagende Mast. Dit Forsyn, og Fader, det fører os hiem, Det styrer saa sikkert, hvor Søen er slem; Vor Gisning kan feile, J hvor vi vil seile, Selv stavne vi mere tilbage, end frem Om Skibsfarten. Seilladsen og Handelen kan ansees som tvende Armee, der indslutte det hele menneskelige Kiøn. Formedelst disse kan det, endskiønt adskilt, forene sig i et Selskab. Det er uvist, om begge har floreret for Syndfloden; Saa meget kunde man maaskee med en Slags Vished slutte af Na Ark, at Seiladsen ikke har været nogen fremmed Sag i den første Verden. Antage vi dette, saa bliver Handelen det endnu mindre. Dog da vi ikke veed videre, end hvad vi kan gjette os til, saa vil vi ansee denne flydende Maskine, for det første Skib, men derhos meere prise Guds Godhed, for denne Opfindelse, som selv har lært Menneskene denne re 19 R. Kunst, end takke den menneskelige Vittighed herfor. Dette underfulde Skib eller Ark var af en forfærdelig Størrelse, 300 Alen lang, 50 Alen bred og 30 Alen høi, og tillige saa viselig indrettet, at de lærdeste Regnemmestere og forstandigste Skibsbyggere, maae bekiende, at den efter alle Maalekunstens Regler var forfærdiget i det allernøieste Forhold. Saa meget Selladsen og Skibsbygger=Kunsteen, har tiltaget siden Syndfloden, saa har dog Havet siden den Tid aldrig baaret saa stort et Skib; thi beregner vi Arken efter hvad den kunde føre, saa har den kundet indtage 42205 Tønder eller 3550 Læster. De største Skibe, der har været til, har aldrig overgaaet tusinde Læster, men hvor tabe disse uhyre Maskiner sig imod hiin mægtige, som Gud selv havde anordnet og ligesom givet Tegning til - Nu vilde man formodentlig falde paa at spørge, hvorledes et Skib kan svømme paa Vandet, da det dog er saa tungt? og hvorfra Vandet, dette flydende Element, som ei kan henge sammen, men maae vige til Side, har den Styrke at kunde bære saa tunge Byrder, Men hertil kan svares, at det giør Ligevægten, da Skibets Last synker saa dybt i Vandet, indtil den Deel, som drives til Siderne, er den liig i Størrelsen. Vandet trykker ethvert fast Legeme ligesaa sterk i Høiden, som Legemet formedelst sin Tyngde søger at synke ned ad. O hvor forunderlig stor er Guds Almagt, at saadanne vældige Legemer kunde med saadan Hastighed bevæge sig paa Vandet, drives frem ved en ringe, Kraft af Vinden eller Aarerne, og med ringe Møie tvinges ligesom man vil frem eller tilbage.