Berlingske Tidende, 1794-12-12
Paris, den 24de November. Vore Regierings=Commissioner have i lang Tid ikke været saa beskieftigede som nu. Freds Underhandlinger med nogle Magter, Departementernes og især Hovedstadens Proviantering, hvor Dyrtid paa visse Vare igien bliver meget foruroligende, og endelig den saa fornødne Opmærksomhed paa Jacobinerne, som søge at legge hindringer i Veien for alle Regieringens Operationer, og gribe enhver Leilighed til at stifte nye Uroligheder; disse ere de Gienstande som foraarsage denne usædvanlige Virksomhed. Hvad Freden angaaer, da er vor Regiering meget forlegen, for at finde Middelveien til at slutte den hastig og læt, og dog Ærefuldt og fordeelagtig. Fordre vi for meget, saa vil streden finde mange Vanskeligheder og ikke saa snart kunne blive sluttet, og give vi for meget efter, vil dette ikke heller være tilaas for mange, og Jacobinerne og Regieringens Fiender vilde søg saameget mueligt at ophidse Folket. "Det var got, siger en af vore Journaler, dersom Conventen nu fastsatte de Grundsætninger, efter hvilke Frankrig vil giøre stred med de fremmede Magter. De Factioner, som, medens det lange Anarchie spøgede med Conventen, rettede sig stedse efter Krigslykkens Omstændigheder og Afvexlinger. Da Fienden ikke var langt fra Paris, herskede den Grundsetning, Frankrig maatte ingen Erobringer giøre. Da Seire havde forandret vor Tilstand, raabte man, "at den franske Republik maatte kun taale Republiker omkring sig. Da Seirene standsede noget, lode Conventens Beherskere, decretere: "At Frankrig paa ingen Maade vilde blande sig i stemmede Regieringer." Da det endtlig gik bedre, hedde det : Frankrig vilde ikke nedlegge Vaabnene, førend alle Throner vare styrtede. "Alle disse Forandringer havde ikke deres Oprindelse fra Conventen, men fra Factioner, som beherskede Conventen. Hele Europas Sikkerhed udfordrede altsaa, at Grundsætningerne for en Fred bleve paa nye og nøye overveiede og uforanderlige Slu ninger deraf uddragne, som sikrede enhver Magts Ære og Jnteresse. Kun ophidsede Hoveder kunde sige, at Frankrig er sig selv nok, naar det kun har Brød og Jern. Overlæg og Erfaring kuldkaster dette System, som forstyrrer Handelen og den selskabelige Forbindelse. Det er nu Tid; at man tilkiendegiver de fremmede Nationer de Fordele, som de og vi kunne høste af den giensidige Handel. - "Hvad Jocobinerne angaaer, da maa Regieringen stedse være aarvaagen mod dem. Commissionerne søge ogsaa at ophæve al Correspondence mellem Jacobinerne i Paris og dem i Provindserne. En hemmelig jacobinsk Correspondence, som havde kunne blive farlig for Statens Rolighed, er ogsaa allerede bleven opsanget. Man so sikrer ogsaa, at befalinger ere udfærdigede ved overordentlige Courerer for at forsegle 60 affilierte Jacobiner=Selskabers Papirer. Repræsentanterne i Departementerne lade alle anseelige Jacobinere indsperre, og rense Folkeselskaberne og Embederne. Jacobinernes Bestræbelse, at opvække Uroligheder, gaaer saa vidt, at de endog betale Børn, som at raabe: Kongen leve! De søge tillige at opvække en Opstand formedelst Levnetsmidlerne, og man siger her, at et stort Slag vil med det første forefalde i Paris. Jacobinerne skulle have i Sinde, at storme med Magt mod deres forrige Forsamlingsted, og med Vold opbryde Dørren til deres Saal. Vissere er det, at man vil fordre Regnskab at disse Folk, som under Sansculotters og Fædrenelands Venners Maske udøvede saa mange skammelige Gierninger og forødede overordentlige Summer. Endskiønt Cartier søger paa det bedste at forsvare sig, saa er dog ingen Tvivl om, at hans Hoved jo vil falde med det første. Hele Nationen forlanger dette Offer. - De fra Revolutions Armeen aftakkede Soldater, og de casserte Medlemmer af de forrige Revolutions=Commissioner, drive nu Morder= og Røver=Haandværket her i Staden og paa Landet, og have for kort Tid siden plyndret Postvognen fra Beauvais, hvorfor Gens d'Armeriet bestandig maae streife.