Viborger Samler, 1797-02-13
J heele sex Aar har denne Jndretning havt den beste Fremgang; og saa ofte Summen af Hielpen, formedelst Fattig Værgernes mindre regelmæssige Opsigt, i nogle Aar vare større, fandt man stedse Arbeidsfliiden mindre, og mindre Garn spundet, og saa ofte man, som i Sommeren 1792, med nye Strenghed gjorde Grundsætningerne gieldende, tog ogsaa Arbeidsfliden kiendelig til. Og vist er det, at Fattigvæsenets Held allene kan tilskrives disse Grundsætningers Overholdelse. Man indseer let Nødvendigheden af blot at vælge et Slags Arbeide, da paa ingen anden Maade de forskiellige Grader af Fliid hos de forskiellige Fattige kunde sammenlignes, og netop saadant Arbeide, hvorved en Underbetient ej kunde øve mindste vilkaarlig Magt, og hvorved det blev umueligt at bedrages af den Fattige, Sælgeren, Kiøberen, eller Betienten. Dette gav hele Bygningen en fast Grundvold, og den heele sammensatte Maskine en vis Simpelhed, uden hvilken den neppe vilde have holdt sig et Aar til Ende. Men Arbeidsmangel er for den Fattige, der har taaleligt Helbred, blot een Kilde til Trang; Alderdom, ulægelige Legems-Bræk, Sygdomme og Besværlighederne med en talrig Families Ernærelse, ere Elendigheder, som og fordre Hielp. For de første blev foranstaltet Modtagelse i det almindelige Syge=Huus, og i nogle Tilfælde gav man dem det i Penge, som deres Modtagelse i Syge=Huuset vilde have kostet. Desuden bleve fem Læger, fem Saarlæger og som Gjordemodre ansatte, een af disse for hver tolv Distrikter, som, efter Fattig-Værgens Begiering, strax besøgte de Syge i deres Boeligger, naar de ej, paa den bestemte Time, kunde indfinde sig hos Lægerne. Disse maatte da strax melde dette, og i en Bog, som findes i Huset hos Forstanderen for de tolv Distrikter, antegne, hvorvidt det er kommet med Kuren, og naar den Syge igien er i Stand til at arbeide. Jndtil den Tiid forordnede Lægen ei blot Sygespiser, som, efter foregaaende Kontrakter, hentes hos de nærboende Spiseværter, og Lægemidler, som til lave Priiser forfærdiges efter en nøje giennemseet Fattig-Apotheker-Taxt, men han meldede og Fattig-Værgen, hvormange Penge han troede nødvendige til at erstatte den Fattige, saavel Mangel paa Arbeide, som overordentlige Omkostninger. Dette udgiør en besynderlig Understøttelses Artikel, under Navn af Syge-Penge, hvortil man desto villigere gjorde Tilskud, da her er saa let kunde befrygtes slemme følger, om man end gav sine Følelser frit Løb, da disses Begrændsning ellers volder Fattig-Værgen, meest Møje. En talrig Familie er en alt for stor Byrde, ei blot for Fattige, der ere indskrænkede til den ringeste Næring, men og for mangt arbeidsomt og i bedre Nærings Vei levende Ægte Par, og i ethvert Tilfælde, for stor for Enker. Her vare tvende muelige Forsørgs-Midler; at optage slige Børn i et Fattig Huus eller at give Moderen noget vist i Pen Man havde meget imod det første Middel; thi derved bleve de stakkels Mødre endnu ulykkeligere. Thi det var at ønske, at alle Lovtalere for saadanne Huuse i deres sædvanlige Skikkelse, vilde overveie, om Fordeelen ved samme kan erstatte den Hiertets Opdragelse, som Naturen giver i hiine Armodens Hytter, hvor Forældre og Børn blive hinanden saa nødvendige, og hvor rørende Beviser paa giensidig Ømhed ei sielden er bleven til Skik, Maatte ikkun den menneskelige og eftertænksomme Fattig-Værge skue igiennem den blege Usselheds Plalter og Smuds, beregne de Offere, hvilke den ene bringer den anden i mange Familier, og blant Naboer indbyrdes, og tage Deel i den Henrykkelse, med hvilken Moderen slutter den Søn i sine Arme, som hun seer graadig at fortære den Brød-Smule, hvilken hun nægtede sin egen Hunger, Da vilde Fattig Historien udsone ham med den menneskelige Natur, naar den Række af Skiendigheder, som sværter Bladene i Verdens Historien, og hvor den Usle sielden finder Plads, har bragt ham til Mismod. Men paa den anden Side kan det ej nægtes, at Armod og Drikke=Lyst, især hos Mandkiønnet, ofte forvolder deres ulykkelige Børns Forsømmelse, og det er vist, at mange Børn paa den Maade ere blevne Offere for Armod og Usædelighed. Allevegne, hvor Børn under sex Aar vare i denne ulykkelige Forfatning, var man betænkt paa, at anbringe dem hos sædeligere Fattige, og man fandt mangen god Moder, som blev en fortræffelig Pleie Moder for fremmede Børn.