Jyllandsposten, 1838-04-09
J Følgebladet til No. 53 af Aarhuus Avis har en annym Jndsender i Anledning af en i dette Blad given Fremstilling om Toldbodbygningen i Randers, bemærket: at det havde været mere passende, at have kaldt denne Bygning synkefærdig end faldefærdig, idet han iøvrigt indrømmer, at Grunden er slet lagt, og billiger det som rigtigt og naturligt, at Publikum gjøres opmærksom paa den store Feil man har begaaet, ved ikke at undersøge Grunden forinden man opførte Bygningen, men finder det høist urigtigt at fortælle, at flere Embedsmænd havde Tilsyn med Toldbod bygningens Opførelse, som ikke var Tilfældet, da dette er at kaste ufortjent Skygge paa disse, da ingen Andre end Architecten var overdraget dette Tilsyn. Endskjøndt enhversomhelst Berigtigelse og Gjendrivelse af nærværende Jnserat formenes aldeles overflødig, især da Jndsenderen billiger Hovedmomenterne, finder dog Redactionen sig i flere Henseender opfordret til at udtale sig om en Anke, som netop her er fremført i den Stiil og Tankegang, som desværre saa ofte spores og høres i vor Provinds, hvor Talen dreier sig om Offentliggjørelsen af offentlige Foranstaltninger og Jndretninger. Altfor ofte er man nemlig parat til at indblande Personer med Tingen der tales om, til at udtyde Sigtelser og Udfald til Bestyrerne, hvor kun Bestyrelsen bedømmes, og til at udlede personlig Animositet mod de Vedkommende, der i engere eller videre Kreds geraade i Berørelse med den afhandlede Gjenstand. Saare forklarlig er imidlertid denne skjæve og vrange Anskuelse hos den Eensidige, som saa let confunderer selve Sagen med Uvæsentligheder, da man i vort Jylland, er saagodtsom uvant til i et offentlig Blad at fremhæve Feilene og Manglerne ved offentlige Foranstaltninger, som for en stor Deel tidligere have været at ansee for overhævede endog al Raisonnement og tildeels ere betragtede som en Slags Helligdomme, man neppe turde tale endsige skrive om, især naar de skyldte Embedsmænd deres Oprindelse. Dog, denne Ængstelighed, Underkastelse og Ærbødighed hævnede sig bittert paa Folket, og især paa Jyderne, der vare afskaarne den umiddelbare collegiale Meddelelse, medens vi for vore Øine saa tidt og mange Gange saae unyttige og hensigtsløse Anstalter udførte, som kunde have været sparede til Gavn for Staten, naar Paatale i rette Tid havde fundet Sted. Hvad er derfor urigtigere og ubilligere end strax at gribe saadanne Hentydninger, som aabenbar fanges i Luften og hvortil der saa ofte ei er den mindste Grund. Det er ved enhver Fremstilling kun Sandheden om at gjøre, og om denne, fremført i sin Røgenhed, støder Peer eller Poul, dette maa en upartisk Redaction finde sig i; det Heles Gavn og Statens Vel er Øiemaalet, og troer een eller anden ikke destomindre, at nædle Bevæggrunde skulde have foranlediget samme, maae vi med Taalmod finde os heri, og søge vor Trøst i den Overbeviisning, at det Hele billiger enhver sandhedskjær Fremgangsmaade. Bedrøveligt vilde det være hvor Synskredsen var saa beskrænket og Tænkemaaden saa smaalig, at man efter en Fremstilling af f. Ex. en Toldbod, et Hospital eller et Dampskib skulde have søgt, efterstræbt og attraaet Bygmesterens, Hospitals forstanderens eller Capitainens Forkleinelse, paa hvem man derved vilde have kastet Skygge, og dog opviser desværre ofte vore Provindsialblade, ved at gjennemløbe disse, Beviser paa, med hvilken Fortørnelse og Jndignation saamangen sandfærdig og djærv Fremstilling af benævnte Art er bleven affærdiget og bortviist, idet man næsten har villet give enhver Klage og Besværing Skin af fornærmelig og formastelig Aand. Dog ogsaa denne Henseende vil Blikket efterhaanden udvides hos de Enkelte, som endnu finde Anstød, hvor ingen gives, og som vist ei uden Grund anbefales flittig Læsning af vore Stændertidender, hvor Landets Brøst og Mangler fremstilles, og hvor man dog vel ei har den Personlighed for Øie, som saa ofte i det daglige Liv forblinder og indhyller mangt et Blik i en Taageskye, der lader os glemme Tingen, hvorpaa Anken ene burde være rettet. Men til vor Jndsender. Denne finder det passende at kalde Toldbodbygningen synkefærdig og ei faldefærdig.