Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1834-11-07
Indsendt. Det har meget smertet mig, og enhver Fædrelandets Ven maa det smerte at erfare, at der endnu gives Individer i Samfundet, der hænge ved den gamle Slendrians-Idee, at ingen kan fremtræde imod en offentlig Bestyrelsesgreen med Besværinger, uden at den Mand, der viser denne, endnu vel sjeldne, Dristighed, slux bedømmes som om uædle Bevæggrunde har ledet ham. Ovenstaaende Yttringer ere foranledigede derved, at en noksom bekjendt Klasse Mennesker har forsøgt for mine Medborgere at fremstille mig som den, der ved at indgive Besværing til det høikongelige Rentekammer, skal have tilsigtet at paa føre Veimesteren over Fyen en Klik paa gode Navn og Rygte, en Paastand, der maa være lige ubehagelig for Denne som mig – Alt ligesom om man ikke kan paatale en offentlig Bestyrelses Fremgangsmaade, uden derved at have personlige Hensyn for Öie. - En slig skumlende og hadefuld Fremstilling af, hvad jeg, i Anledning af Veivæsenets fleeraarige Fremsærd her i Landet, har foretaget mig, finder jeg det at være Pligt, at søge tilbageviist til sin fule Kilde. Som arbeidende Landmand og Eier af over 33 Tønder Hartkorn, hvis ufrie Jorder drives af mig selv, er jeg tilfulde sat i Stand til at bedømme og føle, hvilken Byrde Naturalarbeidet, her i Landet, især i de sidste 5 Aar, har været og er for den dristige Landmand, idet han ei engang altid, endog i Høst og Sædetid, forskaanes for at øde sine Kræfter paa Veiene, og det paa Veie, hvormed det formeentlig ikke, efter deres Vigtighed for det Almindelige, just præsserede saa overordentlig, at man paa Eengang ligesom skal Ødelægges, pr. Exp. Veiene efter Hellerup, og Einsidelsborg; men sat utaalelig bliver denne Byrde, naar der, med Hensyn til Omlanget af dette Slags Arbeide, som her i Landet er Tilfældet, aarlig fordres præsteret langt meere, end Hs. Majestæts Veianordninger hjemle, og langt fra ikke fremgaaes efter de ypperlige Grundsætninger, der i samme lægges alle Vedkommende paa Hjerte at følge, og naar endnu hertil kommer, at det daglige Tilsyn, som hele Landet bekjendt, for en Deel har været og er betroet til Subjecter, der langt fra kan have almindelig Tiltroe, men endog, efter hvad almindelig er antaget, ved Underslæb, Drukkenskab eller Ukyndighed og Ligegyldighed bortødsler Landmandens Kræfter. Ja man maa sandeligen undre sig over, at ingen af de Mange, der hele Landet om lydelig besvære sig over dette i flere Aar fremturende Uvæsen, har klaget før nu. Foruden at paaklage formeentlig upassende og vilkaarlig Fremsærd imod mig selv, har jeg, med Hensyn til Veivæsenets Fremlærd i det Hele taget, opgivet det Høikongelige Rentekammer bestemte Data, og paa disse Data støttet den Bøn: at det høie Collegium gunstigst ville foranstalte en alvorlig Undersøgelse af Veivæsenets Forhold, hvorimod jeg aldrig har fremsat nogen Besværing, der skulde kunne udtydes saaledes, at jeg antog Venesteren deelagtig i de Handlinger, hvorpaa jeg har støttet, denne min Bøn, derimod antager jeg, at Hr. Veimesteren sikkert bidrager sit til, at Collegiet giver min Bøn Gehør, han har udtrykkelig yttret det Onske, ved en Leilighed i Forsommeren, hvor en almindelig agtet Mand i Forening med mig berettede ham, at Bestikkelses-Systemet nu dreves saa uskjult fra flere Opsigtsføreres Side, at det var Gjenstand for almindelig Omtale, og at sligt, efter vor Formening, ei længe gik godt, at saadant, hvis det fandt Sted, hvilket han dog ivrig bestred, kunde blive hemmet.