Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-09-30
Der gives ingen middelmaadig Roman, intet saa jammerligt Product, at det jo i vort Europa læses hyppigere end Koranen, eller rettere Qoranen, som de nøiagtige Orientalister skrive; og alligevel gives der ingen Bog paa Jorden, der har havt en mægtigere og meere umiddelbar Indflydelse. Den behersker over Halvparten af det gamle Fastland, næsten det hele Østerland og en stor Deel af Afrika erkjende ingen anden geistlig og civil Autoritet. Saavel Lovbog som Digt og Ritual, er Koranen det Baand, som forener de meest adspredte Folkeslag; den bringer en vis politisk Eenhed iblandt alle disse barbariske Troende, Persere, Hinduer, Bediner, hvilke indsluttes af de to Vendekredse; af saa mange Folkestammer har den dannet en fantisk Corporation, paa hvilken, i Korstogenes Tider, alle Anstrængelser af det, imod den sammensvorne og ved Religionens mægtige Kraft, fremdrevne Europa have strandet. J vore Dage nues Jslamismen med et nyt Forsøg af dette Slags, nu er det Civilisationens Korstog. Skal nu det nittende Aarhundredes Europa være lykkeligere end Middelalderens i at styrte disse dumme, vilde og uvidende mahomedanske Kæmper, hvis Sjæl og Livsprincip er Koranen, Pruth og Donau ere overskredne. Upaatvivlelig have Navnene Nicolaus, Codrington, Rigny o.s. v. endnu ikke en saa poetisk Klang som Gotfred af Bouillon, Richard Løvehjerte, Philip August; men finder Oplysningens Korstog de samme Hindringer som Christendommens, saa vil en ny og ligestor Hæder fremstige af denne Kamp imellem to Systemer, hvoraf det ene er bygget paa Kundskab, det andet paa Fanatisme - af denne Strid imellem Occidenten og Orienten. - Hvori bestaaer da nu Tryllekraften hos denne Bog, som gjør de 6 Millioner Muselmænd til en Jernvold paa Grændsen af det ottomaniske Rige, for at tilbagedrive de Myriader af Hyperboreer, som overskride Pruth? Hvorpaa grunder sig denne Bogs Magt, hvorved den giver Slaver, der nylig vare indfoldede i Paschalikerne, hengivelse og Hervisme, som i Krigens Vægtskaal lægger stupide Asiater imod Europæer, der ere stærke ved alle Kunstens Combinationer og Strategiens materielle Fordele, Denne Bog er os meget lidt bekjendt, og vist er det, at vi, som ere vante til Regelmæssighed, til Sammenhæng i Tankerne, ikke kunne finde os i dette forvirrede Chaos af overspændt Jndbildningskraft, kæmpemæssige Fictioner og Børnerier, høiklingende og dog tomme Sententser, modsigende Lærdomme og løgnagtige Prophetier. Methodiske Børn af et gjennemtænkt System, modnede ved Studium, vænnede til at vandre med Fornuftens Lys, kunne vi aldrig vorde hjemme i dette Skrivt, som kun kan sætte saadanne Mennesker i Bevægelse, der ere Slaver af deres Sandser, Afrikaner, Asiater, hos hvilke en brændende Temperatur fylder Indbildningskraften med den climatiske Jldshele Varme. Hvilken Forskiel imellem vor borgerlige Lovbog og Alkoranen, hvilken Ulighed imellem det ene og det andet Corpus juris, J vort: den alvorlige Viisdom, der vilde ansee den ringeste Prydelse som en Tilsætning, der ikke kunde fordrages med Øvrighedens Værdighed; i hiint derimod, en sprudlende Indbildningskraft, som dypper Lovbestemmelser i et Hav af Fictioner, poetiske Løgne og sandselige Pirremidler. Vor borgerlige Lovbog er et Mesterstykke af Fornuft og Viisdom: Koranen, en lovgivende Hymne, fuld af glimrende Billeder og Digtninger. Som poetisk Værk er Koranen et Mesterstykke; dens ligefor mede og heelt igjennemførte Fuldendelse, dens fortsatte Vellyd vilde alene være nok til at overbevise de Troende om dens guddommelige Oprindelse. Denne Overlegenhed i Compositionen er, efter deres Mening, et større Underværk end en Døds Gjenopstandelse. Koranen er inddeelt i 114 Capitler eller Suras; Dictionen er bragt i Vers af ulige Længde, efter det hebraiske System, ofte ende de sig med en Accumulation af Riim, en Toneklang, som uden Tvivl er behagelig for arabiske Øren, undertiden bliver Meningen pludselig afbrudt af en Sentents, som ikke staaer i nogen Sammenhæng med det, som følger eller gaaer foran. Ethvert Capitel er betegnet med en Titel, som ikke staaer i Forbindelse med dets Jndhold, f. Ex. Koen, Menneskene, Adam. Undertiden er det det første Ord i Capitlet, undertiden Et, som findes langt nede deri, uden at man kan gjætte, hvad der har tilvendt det den Ære, at tjene til Titel. Foran alle Capitler, naar man undtager det niende, findes de tre mystiske Bogstaver: A. G. M. Ulemaerne og Ørientens øvrige Grublere have anstillet store Undersøgelser over Betydningen af disse tre alphabetiske Hieroglypher. Den fornuftigste synes den, som deri opdager Begyndelsesbogstaverne til Allah, Gabriel og Mahomed, for at betegne Ophavet eller Forfatteren, Overbringeren og Den, til hvem Bogen er stilet. Bismilah er den nødvendige Jndledning til alle Capitler, det er en Troesbekiendelse eller et Tegn, ligesom Korsets Tegn hos de Christne. Dersom Mahomed, som en streng og methodisk Legiker, lig d'Alembert eller Diderot, havde stil ret et fornuftigt Utopien eller Slaraffenlandersom han havde sat Abstractioner istedetfeFictioner; dersom han af Philosophiens høier Sphære havde udviklet ligesaa metaphysiske ej, tørre Jnstitutioner, som Theophilantheepien, saa er det meget usandsynligt, at Arberne vilde have begrebet denne philosophiske Jdealisme; de havde sikkert ikke, under Malemeds Fahner, ladet sig dræbe for en Bog, som ikke stemmede med deres Sandser, ikke satte tires Lidenskaber i Bevægelse, og som ikke lyk i Hjertet havde bragt enhver Fibre til Exaltation og Hervisme. Mahomed opmuntrede Preselytismen ved at skildre et henrykkende Paradis, til hvis Forskjønnelse han udkommede alle Orientens eiendommelige og til hans Hensigt svarende Digte. Alt, hvad der kunde pine hans Medborgeres udannede, materielle Sjæle, alle sandselige Nydelser, lovede Propheten den, naar de kun vare Rettroende, men handlinde Troende, d. A., sloges og opofrede sig for haDogmers Evangelisation. Skjønne Hour prægtigt broderede Klæder, rigtprydede Hil en Mængde Slaver, for at betjene de Udvalgte efter mindste Vink, udsøgte Retter, forfriskende Drikke, Træet Tuba, af hvis Skygge en Hest i fuld Gallop ikke kunde komme bort i kortere Tid end hundrede Aar, og hvis Sølvblade lade høre en himmelsk Musik ved Zephyrens Pust; denne Cathar denne Camsin og øvrige Kilder, som, paa en Seng af Guld og kostbare Stene, udstrømme Bølger af Honning, Mælk, Moschus og Viin, dette himmelske Serail af Møer med sorte Øine og den Tryllekraft, hvert Øieblik at fornye hin melske Nydelser – alt dette er kun en sye Skildring af de Tillokkelser, ved hvilke bevandt Araberne for sin Lære, men det er tilført saa usammenhængende og uovereensstilmende, at man ikke kan forklare det uden mi Landets poetiske Aand. Anecdoten om LadiBen Rabia er bekjendt nok, og man kan attage, at Alt, hvad der fornøier os i dette underlige Mesterværk, svarede til Sæderne, se vare gængse i Mahomeds Aarhundrede og den, imellem Have og Sandørkener indsluttede, isolerede, arabiske Halvøe.