Viborger Samler, 1831-05-05
Kong Ludvig Philips Tale ved Kamrenes Prorogation. "Mine Herrer Pairs og Deputerede! Otte Maaneder ere forløbne, siden jeg i denne Forsamling og i Deres Midte besteg den Throne, hvortil Nationalvillien, hvis Organ de vare, kaldte mig, og siden jeg aflagde den Eed, troligen at overholde det constitutionelle Charte med de i Declarationen af 7de August 1831 opstillede Modificationer, kun at regjere ifølge Lovene og overeensstemmende med Lovene, fuldstændigt at forskaffe Enhver den ham virkeligen tilkommende Ret, og ved enhver Handling som mit eneste Formaal at opstille den franske Nations Jnteresse, Vel og Hæder. Dengang sagde jeg Dem, at jeg, dybt gjennemtrængt af de Pligter i deres fulde Omfang, hvilke hiin store Act paalagde mig, var mig selv bevidst at ville opfylde dem, og at jeg i denne fulde Overbeviisning antog den mig tilbudte Pagt. Med Glæde gjentager jeg hin høitidelige Ord, som jeg udtalte den 9de August, fordi de ligesaa vel indeholde den faste Rettesnor for min Handlemaade, som Yttringen af de Grundsætninger, ifølge hvilke jeg ønsker at dommes af Frankrig og Efterverdenen. Midt under store Farer aabnedes Deres Moder. Den frygtelige Kamp, hvor Nationen havde forsvaret sine Love, sine Rettigheder, og Friheder mod et uretfærdigt Angreb, havde sønderbrudt Regjeringens Drivefiedre, og det var nødvendigt ved Gjenoprettelsen af Statsmagten at sikkre Opretholdelsen af Orden. Hele Frankrig skjultes snart af Nationalgarder, der ved alle Borgeres patriotiske Jver af egen Drivt dannede sig og ifølge Regjeringens Autoritet bleve organiserede. Den Parisiske viste sig paa ny, skjønnere og talrigere end nogensinde, og denne beundringsværdige Indretning var Midlet til paa eengang at qvæle Anarchiet i det Jndre, og at tilbagevise alle Angreb udenfra, for hvilke vor Nationaluafhængighed kunde have været udsat. Samtidig med Nationalgarden omdannedes vort tappre Liniemilitair, og Frankrig kan nu med Stolthed see paa sin Hær. Til ingen Tid iværksattes Udtagelsen af vore unge Krigere med saadan Hurtighed og Lethed, og den patriotiske Jver, der besiæler dem, er saa stor, at de, neppe endnu ordnede under vore Faner, hvis Farver vække saa mange for Fædrelandet dyrebare Minder, allerede ikke længere kunne adskilles fra vore Veteraner; og aldrig vare de franske Tropper skjønnere, bedre disciplinerede og - jeg siger det med Tillid - aldrig besiælede af en bedre Aand end netop nu. Arbeidet paa den store Organisation har ikke forsinket Opfyldelsen af de i Chartet gjorte Løvter. Allerede ere den største Deel af disse realiserede ved de af Dem voterede og at mig sanctionerede Love. Med Omhue, mine Herrer, har jeg fulgt Løbet af Deres vigtige Arbeider, hvis Hele fremviser en Masse af Talenter, Jver og Mod, der vil gjøre denne Epoche mærkværdig Historien. Frankrig vil ikke forglemme den Hengivenhed, De i Farens Øieblik har viist Fædrelandet, og jeg skal stedse bevare Mindet om den Bistand, som jeg har fundet hos Dem, da Statens Trang paalagde mig den Pligt at gjøre Fordring paa den. Den næste Session vil, som jeg sikkert haaber, kun behøve at fortsætte Deres Værk og fuldstændiggjøre det ved fast Vedholdenhed ved Characteren i hiin store Begivenhed i Juli, der for Fremtiden er Borgen for alle Forbedringer paa lovmæssig Vei, hvilke Landet er berettiget til at vente, og som for evig adskiller Frankrigs Skjæbne fra det ved Nationalpillien udelukkende Dynasties. Efter den Rystelse, som Statslegemet havde lidt, var det vanskeligt at undgaae en ny Crisis, og virkeligen ere flere Gange piinlige Tildragelser af denne Art forefaldne under denne Session; dog takket være Deres vedholdende Bestræbelser, i Forening med mine, takket være Folkets energiske Hengivenhed og Patriotisme, ligesom ogsaa Nationalgardens og Linictroppernes utrættelige Jver, v. have lykkeligen overstaaet dem; og naar vi maatte klage over smertelige Uordener, saa fandt i det mindste Autoriteternes Hensigter Landets Anerkjendelse; Kongerigets indre Rolighed gjenoprettedes efterhaanden, og Regjeringens Kraft tiltog i et fremskridende, Forhold, jo mere Lovens Herredømme igjen vandt Overhaand, og den offentlige Sikkerhed befæstedes. Min Regjering vil med faste Skridt vedblive paa den Bane, hvorpaa de saa værdigt have understøttet den. Mine Ministre have stedse underrettet dem om vore diplomatiske Forholds Tilstand, og De have erfaret de Omstændigheder, der have bevæget mig til overordentlige Rustninger. De have, ligesaavel som jeg, indseet disses Nødvendighed, og de ville ogsaa deele mit alvorlige Ønske, snart at kunne standse dem. De Forsikkringer, som jeg fra alle Sider erholder angaaende de fremmede Magters fredelige Stemning, vække det Haab hos mig, at deres og vore Hære snart kunne sættes paa Fredsfod; imidlertid maa Frankrigs Stilling, indtil de stedfindende Underhandlinger have naaet den fornødne Modenhed, til at gjøre en slig Nedsættelse mulig, være stærk, og for at forskaffe den Agtelse maae vi vedblive ved de trufne Forholdsregler; thi kun en ærefuld Fred er sikker. Ved vor Bistand og de store Magters Medvirkning er Belgiens Uafhængighed og dets Adskillelse fra Holland sikkret. Naar jeg har vægret mig ved at opfylde det belgiske Folks Ønske, da det tilbød mig Kronen til min næstældste Søn, saa havde dette sin Grund i min Overbeviisning, at saavel Frankrigs som Belgens Jnteresse foreskrev mig denne Vægring. Hiint Folk har imidlertid særdeles Fordringer, paa vor Deeltagelse, og det er af Vigtighed for os, at det vorder lykkeligt og frit. - Skulde uforudseete Omstændigheder nøde mig til, i Kamrenes Fraværelse at henvende mig til Deres patriotiske Jver, saa vil jeg gjøre dette med fuld Tillid. Stedse mit Fædreland hengiven, vil intet Offer være for stort i mine Øine for at opretholde dets Ære og forsvare dets Uafhængighed. Men jeg har Grund til at haabe, at vor fredelige Stilling vil blive befæstet, og at min Regjering ikke alene ingen nye Hjælpemidler vil behøve, men at vi snart ville see Credit, Handel og Manufacturer at vende tilbage tilligemed hiin Velstand som Landet ønskede at tilkjæmpe sig ved Siden af Friheden, og som Friheden kun kan frembringe ved Hjælp af en stærk, holhiertet og stedse national Regjering. Fornærmelserne mod den franske Regjering vedblive ustraffede. Fra Vindrid skrives, at GrevHarcourts Hotel staaer øde, da ingen Spanier af Frygt for Regjeringen vover at besøge ham; han skulde have forlangt Pas. Ogsaa antoge de franske ministerielle Blade et Øieblik en krigersk Tone mod Spanien; men nu forkynder Alessageerat Grev Ofallas Hjemreise blot angaaer Privat anliggender (hans Fader er død) og forandrer Jntet i de venskabelige Forhold mellem begge Riger; Ridder Zea Bermudes skal i hans Fraværelse fungere som Clarg d'ossaires. Ligeledes er den spanske Kammerherre Llanos indtruffen til Paris med vigtige Depescher. Heller ikke mod Portugal, synes Foranstaltningerne at være alvorlige. Den franske Consul vedbliver at gjøre Don Miguel Forestillinger, og Nærværelsen af nogle Krigskibe torde maaskee formaae ham til Eftergivenhed. Man taler atter og en Formæling mellem ham og Donna Maria. Selv den sardiniske Flaade vover at at forurolige den franske Handel ved ubeføiet Visitation af franske Skibe. Kort sagt Hr. Casimir Perier synes ganske at have adopteret Cardinal Fleurys Princip at taale Alt, for at opretholde Freden; om imidlertid vor Tids Franskmænd ville vise sig ligesaa tilfredse hermed, som deres Forfædre i Ludvig B. Tid, er meget at betvivle.