Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1786-01-13
Jveybrüchen, den 2den Januarii. Den 20de December skulle paa Carlelust holdes en Fest over alle Fester, der skulle forestille noget overordentlig prægtigt. Ved de Durchlauchtigste Herskabers Ankomst skulle en kunstig Vulcan under Kanonernes Dundren begynde i en lille Pavillon lige over for Vandspringet, at udspye sine Luer, og saaledes vedvare, indtil Jldbierget imod Midten aabnede sig, og udskiød en heel JldstrømLuerne skulle paa Toppen med alleslags Kunstild og brændende Materier vedligeholdes; tilsidst skulle Vulkan, under Kanonernes, og nogle tusinde Raquetters og Sværmeres vedvarende Fyring, paa eengang forsvinde; men derimod skulle en prægtig oplyst Tempel i Corinthisk Smag, med Hymens Alter i Midten, og to andre Altere ved Siden, med et illumineret Vandspring og Lystskov lade sig see. Forskellige Hobe af Nympher og Silvaner, skulle indtræde i Templen, en sød og sagte Musik lade sig høre, og med passende Sange besvares; redagen. Januaar. deelin. forskellige Kunstild skulle ved Foden af Vandspringet ende Høitideligheden. Men - ved et strække ligt Udbrud af Vulkan, blev alt dette forstyrret. Vulkans Udbrud skeete ikke i sin bestemte Orden, Tid efter anden gradviis, men ved et uforudseet ulykkeligt Tilfælde saa hastig og uformodentlig, at den Churphalsiske Artilleriemajor Hr. Magner, en værdig Officeer, hvis Fortienester i mange Fag, Kunster og Videnskaber er almindelig bekiendt, tilligemed 3 Corporaler og en Bøssemester, blev et Offer for deres uforfærdede Tienstfærdighed. Neppe var hans Hertugelige Durchlauchtighed kommen: i Erfaring om denne Ulykke, før den bitterste Smerte overkom ham, og imedens han bestræbte sig, med taarefulde Øine personlig at komme de Saarede til Hielp, tiltalede han dem fuld af Medlidenhed paa følgende Maade: Denne er den ulykkeligste af alle mine Levedage. Alle Høitidelighederne, som skulle følge derpaa, fik paa eengang Ende. Vi have Aarsag at befrygte, at Jndtrykket af denne jammerfulde Begivenhed skal paa vor naadigste Fyrstes Sundhed have den ubehageligste Virkning. Jmidlertid har Høistsamme allerede, saa meget mueligt, efter sin bekiendte Ædelmodighed ved Velgierninger søgt at formilde de Ulykkeliges Lidelser. Majorens efterladte Enke, som i sin blomstrende Alder blev frarevet sin Mand og sin Lykke, har han aarlig tillagt en Pension paa hendes Levetid af 1100 Gylden, og egenhændig tilskrevet hende følgende Brev Besynderlig ærede Frue Oberstvagtmesterinde. Saa bedrøvelig som Aarsagen til dette Brev er, saa meget ønsker jeg, at det maatte kunde bidrage noget til deres Beroligelse. Jeg føler Deres Tab i mit Hiertes Jnderste, og jeg skulde være utrøstelig, dersom jeg kunde ansee mig at have mindste Skyld i denne overordentlige Ulykke. Desom have bivaanet alle Forberedelserne, og været Vidne til denne ulykkelige Scene, skulle paa det bedste kunne sige Dem, at intet fra min Side er forsømt, hvad menneskelig Forsigtighed kunde udfordre. At see ind i Fremtiden, at byde over Skjebnen, raader Gud allene for, i hvis undgrundelige Hensigter og Beskikkelser vi allene kunne finde Trøst. Mit Hierte er saa fuldt af denne sørgelige Begivenhed, at jeg strax har afholdt mig fra alle øvrige Høitideligheder. Ansee Forsikringen om Forsørgelse paa Livstid, hvilken jeg her vedlegger, som et lidet Beviis paa, hvor meget Deres Beroligelse, endog fra denne Side, er mig magtpaaliggende. Give Gud, at det kom an paa mig, De skulde fuldkommen og fra alle Sider blive fornøiet. Giør Dem i det øvrige Regning paa min ivrige Attraae i alle Henseender at være Dem til Tieneste, og at give Dem Beviis paa den fortrinlige Høiagtelse, med hvilken jeg altid skal være Besynderlig ærede Frue Oberstvagtmesterinde, Deres Carlsberg, meget affectionerede den 21de Decbr. 1785. Carl, Palsgreve.