Berlingske Tidende, 1798-01-29
Paris, den 16de Januarii. Den her værende pavelige Gesandt Marquis MassimidFortsættelse af Buen partes Skrivelse fra Florenz den Papirer ere blevne forseglede, dog i hans Nærværelse, og 1ste Januar til den udenlandske Minister i Paris. han har selv trykket Seglet derpaa. Man synes, at anse De franske Officerer forlangte af mig Ordre til at drive den ham som Gidsel, indtil man med Vished erfarer, hvilken Op fra hinanden med Magt. Dette Forslag vidnede kun alt for me førsel der er bleven brugt i Rom mod de Franske, som blev get om deres ædle Retskaffenhed. Jeg tog paa mig mit Embedes tilbage der, efterat Ambassadeuren Buonaparte var at Ærestegn, og bad dem at følge mig. Jeg vilde hellere tal reist. - Privatbreve fra Manland sige, at de pavelige Sal med dem selv, da jeg talede deres Sprog. Da jeg kom un dater ere efter Ambassadeurens Bortreise blevne ved at dræb af mit Cabinet hørte vi en fortsat Stydning. Det var en de Franskes Venner og plyndre deres Hase; men andre Efter Cavallerie=Piquet, som uden mit Forevidende var sprænretninger fra Jtalien tale endnu intet derom. - Den cisalind i Galap paa mit Gesandtskabs Gebeet, og havde skudpinske Republik vil hielpe til at hævne det i Rom udøvede At igiennem de tre store Gange paa Palaiet, hvorpaa Folke tentat mod de Franske. strængte sig ind i Gaarden, og styrtede an paa Tropperne, Vien, den 17de Januari. Paa min Vei traf jeg Døende, forstrækkede Flygtende, afsindig Den redeiske Pacha af Middin rykker paa nye frem med Vovehalse, og Mennesker, som vare kiøbte til, at ophidste Corps af 14000 Mand mod Belgrad, hvor Besætninger: til Oprør, og at angive det. Et paveligt Fusilier=Compagkun er 6000 Mand stærk. Tvende tyrkiske Pachaer ere ind nie var fulgt efter Rytterne i Nærheden. Jeg traf den lertid paa Marchen, for at indslutte denne Rebeller. - De tildeels i Forværelserne af mit Palais. De stode stille da de Rygte, at der daglig døde 300 Mennesker i Constantinopel af saae mig; jeg forlangte at tale med deres Chef, men har Pesten, er meget overdrevet. Paa Pachaen af Widdin holdte sig skiult i Geledderne, saa at jeg ikke kunde faae ham Hoved er bleven sat 60000 Piastrer, tilligemed andre Fordeele. Tale. Jeg spurgde Tropperne, efter hvis befaling de vare London, den 19de Januar. trængte ind paa det franske Gesandtskabs Geboet, jeg bo Efter Breve, som i Gaar indløb med et Postrid fra Lissa dem gaae bort. De vigede nogle Skridt tilbage, og jeg bon, der har været 14 Dage underveis, krydsede Admiratroede nu paa denne Side, at have opnaaet min Hensigt: lerne Parker og Orde for Cadix, for at oplange en spansk Han Jeg gik nu til Jnsurgenterne, som havde trukket sig ind i den delslaade fra Havanna, som hver Time ventedes. J Lissa Jndre af Gaarden. Nogle af samme rykkede allerede efter bon gil virkelig allerede det Rygte, at en Deel af samme, tilliTropperne ligesom disse trak sig tilbage. Jeg sagde dem i en gemed 3 spanske Linieskibe, som bedækkede den, vare faldne afgiørende Tone, at den Første, som understod sig, at gaae fore Hænder; men endnu er ingen officiel Beretning indløover den halve Gade, skulde jeg vide at tvinge til, at gaae til bet derom til Admiralitet. Lord St. Vineent havde bort bage igien. Jeg trak tilligemed General Duphot, General sendt alle Krigskibe, undtagen Ville de Paris og 4 Fregat Adjutant Sherlock og tvende andre Officerer Sablen, for at ter, og han skal have truet med at ville forvandle Staden Lis holde denne værgeløse Hob i Tømme, blandt hvilke kun nogle sabon til en Askedynge, dersom Hoffet i Portugal vægrede sig havde Pistoler eller Dolke. Medens vi beskieftigede os herved at forsyne den brittiske Flaade med Levnetsmidler. Emi med, gjorde Fusiliererne, som havde trukket sig kun et Pistolskab tilbage, en almindelig Jld. Nogle Kugler faldt :de sidste Gelodder og dræbte. Vi com ubeskadigede derfra, da vi vare i Midten. Derpaa trat Compagniet sig tilbage, igien for at lade paa nye. Jeg benyttede mig af dette Øiebligav Overgeneral Buonapartes Adjutant Brandarnøie, som tilfældigviis var hos mig saasom han var kommen tilbage. fra en Sendelse, og General=Adjurants aldjuncten AviansOrdre, at holde med Sablen i Haanden Completten, blandt hvilken befandt sig Mennesker af ganske forskjellig Tænkemaade tilbage; men jeg selv tilligemed General Duphar og Genetal Adjutant Sherlock gid frem til Fustlier Compagniet, for at overtale det til at trærte sig tilbage og holde inde med at skyde. Jeg raabte til dem, at de skulde bevige sin er fra det franske Gesandtskabs Gener; Ambassadeuren paa og sig lade straffe de Sammenlyttede, de skulle til den Ende tur sende nogle af deres Officerer i Vaticaner, til deres General eller Gouverneuren i Rien, eller til en Senator eller enhver anden Betient, saa skulde alting blive bage. Den tavre og til Seier vante General Dubnet svinge de sig i eet Spring, midt iblandt Soldaternes Bajonetter, hindrede dem fra at lade, og undveg behændig de andres Stud, som havde ladt, Af National Jnstinet fulgte vi ham. Han var begge Partiers Ven og Fredsstifter; havde han været deres Fiende, havde de kunne behandle ham som Fange. Forvildet af hans Mod blev han trukket indtil Statsporten Septiminiano. der saa jeg en Soldat, som skind ham midt i Brystet med sin Flint. Han faldt, stod op igien, og styttede sig paa sin Sal bel Jeg kaldte paa ham, at han skulde komme til os; menne et andet inteskudstratte ham til Jorden og over 50 Skudtrahans allerede livløse Legem. - Generaladjutant Sherloblev ikke truffet af noget Skud, men saae sin tapre Kammerat falde. Alle Flinter bleve nu vendte imod os. Han vist mig en Sidevei, som forde os til Haven ved mit Palais og unddrog os Duphots Morderes og et andet Compagnies Jld som ankom paa den anden Side af Gaden, og begyndte at skyde. De tvende unge Officerer, som af dette Compagnie bleve bragte i Knive, sloge sig til os og gjorde os opmerksomme paa en nye Fare. Det andet Compagnie kunde trænge ind Palaiet, hvorfra min Hustrue og Søster, som den følgende Dag skulde have været General Duphots Gemalinde, just var blevne bortbragte af mine Secretairer, som vare komne tilbage, og af nogle unge Kunstnere. Vi kom igiennem Haven til Palatet, og sandt Gaarden fuld af frige og listige Skurker, som havde givet Signal til de forskrækkelige Optrin. Omtrent 20 af samme tilligemed roelige Borgere ere blevne paa Valpladsen. Jeg traadde ind i Palaiet, og fandt Trapperne overstænkede med Blod; Døende at ligge i sidste Aandedrat og Saarede lydeligen at jamre sig; men endelig bragt man de dertil, at de trende Porte paa Forsiden, som vender ud til Gaden, bleve lukte. Det var een af de grueligste Scener som man kan tænke sig : General Duphots Kiæreste beklagede sig over hans Død, denne unge Helt, som stedse havde være seierrig ved den pyrenæiske og den italienske Armee, og nu forsvarsløs blev strækket til Jorden af seige Mordere; min Kones Moder var borte, og hendes Brødre havde af Nyegiærrighed for at see Mindemærkerne i Rom, som Morgenen forladt Palæet; Gevær-Jlden lod sig endnu bestand. høre paa Gaden, og var stillet mod Palæets Porte, og de første Salg i det vidtløftige corsiniske Palais vare fulde af Mennesker, hvis Hensigter jeg ikke kiendte. Jeg lod talde mine Betienteredes af dem vare fraværende og en saaret. Jeg lod i den Fløi af Palæer, som jeg beborde, bringe Vaaben, som vi havde betient os af paa Reisen En Følelse af National, stolthed, som jeg ikke kunde undertrykte, indgav nogle Osticerer den Tanke, at hente den ulykkelige Duphors Legeme. Dette lykkedes dem ved Hielp af nogle troe Betientere, i den de alt en afsides Vel, naner den blindthen fortsatte Jld af de toileisse og frige romerske Soldater paa deres Morderplads De fandt deres tavre Genernis døde Legeme, der kort forhen var bestælet af et ophøiet Heltemed, nundtruttet, igiennembøret med Stud, befudlet med Blod og bedækket med Stene. letten vares om Aftenen. 2 Timer vare allerede forløbne a. Dupaat blev myrdet, og endnu lod intet Menneske sagde staden romerske Regiering. Da man beskrev mig de Tilstand, i hvilken vor ulykkelige Medborgers Legeme var bleven fundet, besluttede jeg at forlade Rom. Denne Tanke opkom i mit Øierte af Vrede, ingen Betragtning, ingen Maan paa Jorden havde kunnet afholde mig derfra - Dag beslutte, de jeg mig til at skrive til Cardinal og Statssecretair Dorla er Brev, hvoraf jeg under No. i sender dem en Afskrivt. En troe Betienter trænger med samme igiennem de forsamlede Soldater. Hans Kammerater saae med Utaalmodighed efter ham udaf nogle Taqvinduer paa Palæer, og mærkede, at han i Mørket bestandig blev forfulgt af Flinteskud. Endelig banter man med igientagne Slag paa mit Palais, og en Vogn, holdte stille uden for. Dette maae vel være Gouverneuren. Generalen, en Senator, eller en offentlig Betient tænkte jeg. Nei, det er en Ven, en Gesandt fra een af de med Republiken allierte Fyrster, Ministeren fra Toscana, Ridder Angiolini. Han havde trængt igiennem Patrouillerne, Lini- og Borgertropperne. Man anholdte hans Vogn, og spurgte ham om han søgte Flinteskud og Farer. Han svarede modig, at i Rom kunde ingen Fare og intet Flinteskud gives i den franske Gesandts District. Denne ædelmodige Bebreidelse var i dette Øieblik en bitter, men sand Kritik, over det romerske Directoriums Opførsel mod en Nations Betientere og Officerer, som det allene havde at takke for Resten af dets politiske Tilværelse. - Den spanske Minister Ridder Azara indfant sig og strax derpaa. Denne af sit Hof med Rette Høitagtede Mand havde ligeledes Foragtet alle Farer. Begge holdte en lang Samtale med mig. Klokken var allerede 11 om Aftenen, og de kunde ikke begribe, at endnu ingen offentlig romersk Betient var ankommen. Jeg skrev nok et Brev til Cardinaler, af hvilket en Afskrivt under No. 2 hermed følger. Paa Øieblikket derefter fik jeg det under No. 3 følgende Svar. Ende. lig kom en Officeer med 40 Mand efter Statssecretairens Ordre. Om disse forsikrede man mig, at de havde gode Hensigter, dog lod ingen sig see med hvilken jeg kunde aftale afgiørende Foranstaltninger til at befrie mig fra Oprørerne, som endnu befandt sig i endeel af mit Gesandtskabs District, uagtet jeg igientagende havde forlangt det. Derpaa besluttede jeg mig, at reise bort. Den roeligere Fornuft havde allerede taget Plads hos mig i Stedet for Følelsen af Vrede; dog ind ren Brevet Nr. 4 og forlangte Pas. Han sendte mig samme gav den mig samme Beslutning. Jeg skrev til StatssecretaiKl. 2 Midnat tilligemed Brevet Nr. 5. - Jeg gjorde i Stil hee om Natten mod den meest resolverte Koldblodighed alle fornødne Anstalter. Jeg skrev herpaa Statssecretairen Brevet Nr. 6 til, hvilket han syntes at ønske, som et Svar paa det der fulgte med det Brev, som man oversendte til MagniMassimi, pavelig Minister i Paris. - Endnu den 9de Kl. 6 om Morgenen, 14 Timer efter at General Duphat var bleven myrdet, mit Palais omringer, og de vare blevne myrde de, som omgave det, havde endnu ingen Romer ladet sig se hos mig, som erkyndigede sig i Regieringens Navn om Sal gens Forfatning. Efterat jeg havde bragt Fortegnelsen overde saa Franskmænd, som bleve tilbage i Rom, i Rigtighed, reiste jeg bort. Ridder Agialini blev anmodet om, at udfærdige Prisen for dem til Tasiana, hvor de skulde finde mig eller, efter min Afreise hos Borger Cacault, hos hvem jeg paa nærværende Tid opholder mig tilligemed de Franske, som siden det Øieblik da vi vare i Fare ikke have forladt mig. - Efter denne blotte Fortælling af Tildragelsen vilde jeg troe at det skulde være til Fornærmelse for Republikanerne ifald jeg vilde drive paa den Hevn, som det franske Gouvernement haat tage over denne pletforglemmende Regiering, som, efterat den har myrdet Basseville ogsaa har viist Villie til at giøre de samme med den første franske Gesandt, som man af Naad har tilsendt dem, og som i Gierningen har myrdet en General der udmærkede sig som et Under af Tapperhed ved en Arme i hvilken enhver Soldat var en Helt. - Borger Minister jeg skal ufortøvet begive mig til Paris saasnart jeg har bragt de Forretninger, som jeg har at anordne i Rigtighed. Jeg skal da give dem omstændigere Beretning om den romerske Regiering, og sige dem paa hvad Mande man maae tugte den Denne Regiering bliver sig selv bestandig liig. Den er naa Forbrydelsen skal begaaes listig og forvoven, men krig og krybende saasnart den er fuldbragt. - Den falder nu paa Knæ for Ministeren Azara, at han skal begive sig til Florenz til mig, og bringe mig tilbage til Rom. Dette skriver mig denne ædle Ven af de Franske til, som er værdig at beboe et Land hvor man bedre vidste at sætte Priis paa hans Dyder og Ædelmodighed. - Jeg føier hertil, at han og den have forsikre mig, at de vilde lade sig kalde tilbage fra et Land, hvor der ingen virkelig Regiering gives, hvor enhver individnel Videnskab bliver en Statsgrund, hvor Egoistens bittre Had lede den offentlige Embedsmand, hvor en Fremmed har ingen anden Beskyttelse for sit Liv, end sig selvie. Hilsen og Brodetkiærlighed.