Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-02-09
Udenlandske Agenter have i den sidste Tid været meget beskiæftigede med at overtale Greven til at nedlægge Præsidentskabet til Fordeel for Prinsen. af Coburg og at forlade Grækenland; men Greven vil ogsaa høre de andre Magters Mening inden han beslutter sig til noget; men under ethvert Tilfælde vil hun dog aldrig forlade sit Fædreneland, men leve som en privat Mand i Grækenland; dette kunde vel ikke forbydes ham, da hans Ophold i Landet kunde dog tiene til at compromittere den nye Regents Anseelse. - Til disse politiske Speculationer ville vi endnu sye et lidet politisk Stykke som Appendix; en liden Lax, Politik, som man kan rive i Stykker naar man behager; nemlig at den Nürnbergske Correspondent fortæller og som den siger af den troværdigste Kilde: at det Engelske Gesandtskab virkelig har gjort Sultanen det Forslag at aftræde Palæstina for der at oprette et jødisk Rige, (en Sag hvorpaa Hr. Rotschild nok kunde spandere en Million) og at Sultanen skal ikke være utilbøielig til at finde sig der under visse betingelser, hvorfor man er meget begierlig paa Udfaldet af disse Underhandlinger; saaledes vilde man da i al Venskab komme til at pille lidt fra Sultanen, paa alle Kanter. Men efter et nyt Rygte som man maae tilstaae er meget i Omløb, vilde man igien skaffe ham en rigelig Erstatning ved at hielpe Paschaen af Ægypten til at erobre de barbariske Stater paa Sultanens Vegne, og som altid vare godt forvarede i Paschaens Hænder. Man siger at Frankerige vil paatage sig denne Commission For ikke at faae for meget Politik i Hovedet paa eengang og blive reent forstyrret derover, saa ville vi hellere tale lidt om Religionsvæsenet, Der skrives nu fra Preussen at man der har faaet en officiel Efterretning om de ubehagelige Begivenheder, som ere passerede ved Erkehertug Carls Gemalindes Liigbegiængelse i Vien. Den lyder saaledes: Den Keiserlige Familie-Begravelse er i Kapuzinernes Kirke i denne Hovedstad og de Afdødes Hierter blive ifølge en gammel Skik overleverede til Augustinernes Kloster for der at gjemmes i en Guldkapsel. Keiseren havde for at forebygge en hver ubehagelig Forhandling, anmodet den pavelige Runtius om at disse Klostere maatte blive bemyndigede til at modtage Erkehertuginde Henriettes Liig og Hierte, uagtet hun hørte til den evangeliske Religion. Da Nuntius erklærede, at det laae uden for hans Authoritet; saa henvendte Keiseren sig umiddelbart til begge Klosterne. Capuzinerne erklærede sig beredvillige dertil; men Augustinerne vægrede sig ved at modtage Kietterindens Hierte. Den Dag Liget blev biesat havde Viebiskoppen og den Catholske Geinlighed, tiltaget sig den Myndighed at ordne Liigbegiængelsen, og de to evangeliske Præster fulgte efter Liigvognen i en stor Afstand. Publikum gav allerede herover sin Misfornøielse tydelig tilkiende og endnu mere derover, at den store Portal til Kirken var tillukket og at Liget blev baaret ind af en Sideport. Da den Katholske Geistlighed nu ogsaa lukkede denne Dør og nægtede de Evangeliske Præster at komme ind i Kirken, saa blev Folket i saa høi Grad forbittret over denne Jn tolerance og Anmasselse af Biskoppen, at den begyndte at bestorme Døren. Den vagthavende Officeer anmeldte strax Sagen for Keiseren og denne gav strax paa Stedet Capitainen for den Keiserlige Hartschir Vagt Ordre til at rykke indi Kirken med 24 Mand, og at betyde Viebiskorpen, at det var Keiserens udtrykkelige befaling at aabne Kirken og lade den tvangeliske Geistlighed komme ind (Ved denne Leilighed skal Hs. Majestæt have sagt de skiønne Ord om den Afdøde: Hun levede iblandt os i Kiærlighed; hun skal ogsaa i Kiærlighed hvile iblandt os.) Da Hartschirerne fandt Dørene lukkede, saae de sig nødt til at bruge Magten, hvorved de bleve understøttede af Folket, som nu førte de Evangeliske Præster ind i Kirken. Keiseren har directe ladet Runtius, som især skal have anstiftet denne Modsættelsesaand, vide, at han har forlangt hans Rap vel og at han strax maae forlade Vien. Viebiskoppen maae ligeledes afreise derfra og man siger at Keiseren vil betiene sig af den Ret, som allerede Keiser Joseph den 2den anvendte til sine Staters Vel og ophæve Augustiner Klosteret. - Som man i Vien er plaget af de catholske Præsters Jntolerance, saa er man som det hedder i Berlin plaget af nogle hyperfromme Evangeliske Præsters fanatiske Jver, som troe sig meere kaldede til at kæmpe mod Næstens Synder end imod deres egne; en uchristelig og forfængelig Overdrivelse, som kommer fra Afgrunden og fører til Afgrunden. Det hedder at disse Fanatiker nyelig have udøvet deres Censur imod ansatte Religionslærere og at de nyelig med Heftighed have erklæret sig imod en berømt Geistligs Liigtale, som han holdt ved sin Søns Grav. Dog hedder det videre, kan man i et Land som Preussen være temmelig rolig for Udbredelsen, af en saadan Fanatisme, da Landet staaer underen ægte religiøs Konges Regiering, og da den Evangeliske Tolerance har slaget saa faste Rødder, iblandt Folket, saa at man ikke har nødig at frygte for de Vildfarendes Foretagender, hvilke holde sig for at være Guds Udvalgte, og at det skal gaae i Preussen som i andre Lande, hvor man først søger at opflamme Fanatismen og siden betiener sig af den til uchristelige Hensigter, (Vist nok er det, at af alt Slags Despotie paa Jorden er det hierarkiske den farligste, den modbydeligste og syndefuldeste; en ægte Jesu Efterfølger er from i sit Hierte, blid og sagt modig i sin Tale, kiærlighedsfuld, skaanende og overbærende i al sin Vandel; derpaa kiender man den sande Christen fra Pharisærren, der ifører sig Faarets Dragt og er indvortes en glubende Ulv. Høie Lære fra Oldtiden, hvo har sattet Dig i sin Reenhed og er bitter i sin Tale og stormende og vild og lidenskabelig i sin Adfærd, Skulde vi fordømme vore Medmenneskeer for deres Meninger, O vee Dig Menneskeslægt, dersom Gud vilde fordømme Dig for dine Meninger? Det er vistnok en af vore Dages høist behagelige Phoenomener, at det virkelig tegner til at Vicekongen i Ægypten alvorligt bestræber sig for at indføre den Europæiske Cultur, ikke allene ved sin Krigsmagt, men i sit hele Riges Bestyrelse, hvorved allene dette ved sin Oldtids Monumenter og ved sin Naturbeskaffenhed saa beundringsværdige Land, og som ligger som en Guddommens Gave midt i en rædselfuld Ørken, kan opnaae den Fuldkommenhed, hvortil det ved sin Jordbunds Frugtbarhed af Naturen er bestemt. Man har nu faaet meget sikkre Efterretninger derfra; thi den bekiendte Orientalist Jomard, som var med Napoleon i Ægypten og har selv leveret mange lærde og grundige Undersøgelser om dette Land, har nyelig i Moniteuren ladet indrykke følgende Efterretninger derom: Provinserne ere blevne inddeelte i Departementer, Distrik er og Underdistrikter. Provincialforsamlinger ere indførte. En Centralforsamling eller et almindeligt Divan, som bestaaer af Deputerede fra alle Provinser, bliver sammenkaldet i Hovedstaden. Det bestaaer af over 200 Medlemmer, omtrent 30 civile og militaire Embedsmænd ere ogsaa Medlemmer deraf. Vicekongen forelægger dem alle muelige Forretninger og Spørgsmaal og uden at være en egentlig Repræsentation er dog denne Forsamling meget mere end et Raad; og dens Møder ere offentlige. - Afsendelsen af unge Folk til Frankerige for der at undervises i Videnskaberne, Konsterne, Haandteringerne, Administrationskonsten o. s. v., har ikke hørt og siden Aaret 1826. J en kort Tid ere 34 nye Elever imellem 8 og 16 Aar ankomne til Marseille, 30 andre Egyptere blive nu forventede, og flere ere afsendte til England og Østerrige. Den af Vicekongen givne Impuls er saa stor, at der, hvorhan for kort Tid siden mødte al Slags Modstand, understøttter man nu hans Ønsker og endog forekommer dem. Ogsaa de Ulemas og Scheiks følge den almindelige Bevægelse, selv i de blot materielle Skikke, som ikke ere uden Betydning i Orienten, ere indførte Forandringer, f. Ex. i den Skik at ryge Tobak, i at bære Skiæget og Turbanen. Jngen støder sig mere over disse Forandringer, selv ikke de, som før misbilligede dem.