Jyllandsposten, 1840-11-06
Ved Fremlæggelsen for den roeskildske Stænderforsamling af Udkastet til en Communal-Anordning for Landet i Danmark har den kongelige Commissarius, blandt Andet, bemærket, at det havde sine særegne Vanskeligheder ved Lovbud at ordne Communalvæsenet paa Landet fremfor i Kjøbstæderne, fordi der ikke hist, saaledes som her, findes Elementer, hvoraf et selvstændigt Øvrigheds-Collegium kunde dannes ved Siden af et valgt Repræsentantskab, men begge Deele, paa Grund af Forholdene, nødvendigviis maae smelte sammen til eet. Det er ved denne Leilighed paany blevet mig klart, hvad jeg ellers oftere ved denne Sags Overveielse har fundet, at det vilde være særdeles gavnligt, om der kunde skee en Forandring ved Besættelsen af Sognefogedembederne, om disse Poster navnligen kunde blive besatte blot med Jurister. Dette Forslag er det, jeg nu korteligen vil tillade mig at motivere og nærmere at udvikle: De nærværende Sognefogder ere, ifølge Fr. 11te Novbr. 1791, alle Bønder, der Jntet kjende til de, med deres Bestilling forbundne, forskjellige Forretninger, førend de tiltræde samme. Men Følgen heraf er ogsaa, at de kun sjeldent tilfredsstillende kunne opfylde deres Pligter, iblandt Andet som Politiembedsmænd. Der er jo, som bekjendt, ofte og visseligen ei altid uden Grund bleven klaget over, at Politianordningerne paa Landet ikke med den tilbørlige Jver blive overholdte, men hvor skulle vi søge Grunden hertil, om ikke i den Omstændighed, at de, som skulle paasee hine Lovbuds Overholdelse, deels ikke altid have den fornødne Kundskab om deres Jndhold, deels ikke heller besidde nogen synderlig Jnteresse for at overholde dem, Erfaringen lærer derfor ogsaa, at ulovlig Krohold, Brændeviinsbrænden, Brændeviinsudsalg, Landprang, Betlerie og løsgjængerie næsten overalt uhindret gaae i Svang, at Lovgivningen om Næringsdriften sjelden overholdes, idet der ere Mange, som drive Professioner paa Landet, hvortil speciel Bevilling behøves, uden at have erhvervet saadan, ja hvad der er endnu værre, at Tyverier, der tildeels ere forbundne med Jndbrud, udøves med et fast til Dumdristighed sig nærmende Mod. Men, dersom vi ville være billige, da maae vi paa den anden Side inddrømme, at det i Grunden er naturligt, at den bondefødte Sognefoged, i Collisionstilfælde, handler saaledes som han giør, at han, som paa saamange Maader, saasom ved Naboskab og fortrolig Omgang, maaskee endogsaa fra de tidligere Aar, er knyttet til de øvrige Sognebeboere, kun nødig vil handle dem imod, naar de overtræde saadanne Anordninger, hvis Overholdelse er gjort ham til Pligt, og at han, i saadanne Tilfælde, enten af Ligegyldighed og Føielighed seer igjennem Fingre med dem, eller af Fordom og Frygt fortier, hvad han ikke burde. Men hvad der, foruden det Anførte, endnu bidrager Noget til, at der af Bonden, naar han bliver Sognefoged, ei altid kan ventes den ønskelige Jver for hans Pligter, er, at han, som ved Siden af sit Embede, der jo unægtelig medfører mange Reiser og megen Tidspilde, ei sjelden har en temmelig stor Avlsbedrift at passe, kun har liden Godtgjørelse i sin Løn for det Tab, han, som Avlsbruger, mulig kan lide, og man vil derfor ei kunne undre sig over, at de Fleste søge, saavidt muligt, at unddrage sig forat blive bragte i Forslag, ligesom ogsaa at Mange efter en kort Tids Forløb ønske at blive entledigede. Jdet jeg nu, efter at vi have seet Aarsagen til Ønskeligheden af, at der foregaaer en Forandring med Besættelsen af Sognefogedembederne, gaaer over til mit Forslag i saa Henseende, at nemlig disse Poster besættes med Jurister, vil jeg først søge at vise, hvorledes jeg har tænkt mig, at disse Embedsmænd kunne blive lønnede og dernæst tilføie et Par Ord om hvilke Forretninger der efter min Formening endnu kunne henlægges til dem. A. Sognefogdernes Løn. 1. J ethvert Sognefogeddistrict, der formeentlig burde bestaae af 4 a 6 Sogne, kunde Sognefogden udlægges en Gaard, der skulde tilhøre det Offentlige og derfor i Analogi med, hvad der i L. 212-4, efr. Reser. 29de October 1802, er bestemt om Præstegaarde, maatte indløses, og vilde det vel derhos være rigtigst, at det blev tilladt at bortforpagte dem, enten paa Embedstid som Præstegaarde, eller paa bestemt Aaremaal, i det Mindste 50 Aar, som Selveiergaarde efter Fr. 15de Juni 1792, § 11, dog at der i begge Tilfælde behøvedes Amtmandens Tilladelse, i Liighed med, hvad der om Præstegaarde er bestemt i Canc. Pl. 19de Marts 1812. Det, ved Fr. 4de Marts 1690, paabudne Dommerkorn til Herredsfogder og Birkedommere, kunde vel, da disse Embedsmænd, især de første, ere ret godt aflagte, uden Ubillighed fratages dem og henlægges til Sognefogderne. 3) Ligeledes kunde vel Herredsfogderne, der formeentligen vilde faae formindskede Udgifter, afgive til hver Sognefoged især 8 Rbd. Sedler, som vel neppe for nogen Herredsfoged vilde blive meere end 64 Rbd. 4) Det er nu, til stor Skade for Bonden selv, ei sjelden Tilfældet, at han med Affattelsen af sine Documenter henvender sig til Skolelærere eller andre Personer, der som oftest savne de nødvendige Kundskaber til at kunne gjøre dette rigtigt. Det vilde derfor vistnok være i hans egen velforstaaede Jnteresse, om det blev befalet, at ethvertsomhelst Document, der skulde have nogen juridisk Gyldighed, ogsaa, hvad Landet angaaer, skulde skrives af Sognefogden, hvis Attest om at han havde skrevet Documentet maatte være nødvendig, for at det kunde blive antaget til Tinglæsning. Betalingen herfor kunde vel bestemmes ved særskilt Reglement, hvori ogsaa den Bestemmelse kunde optages, som Hvis det under Nr. 2 og 3 Anførte ikke skulde finde Bifald, foreslaaes in subsidium: a. enten at det bliver bestemt, at der skal ydes Dommerkorn ligesaavel til Sognefogden som til Herredsfogden og Birkedommeren, b. eller at der paa alt contribuabelt Hartkorn lægges en saa stor Skat, at hver Sognefoged paa Amtstuen aarlig i 2 Terminer, kan hæve 90 Rbd. Sedler. Antager man, at der vilde blive 300 Sognefogder, saa kunde vel Størrelsen af denne Skat, fordeelt paa 324,486 Tdr. 1 Skp. 1 Fdk. 2 Alb. Ager og Engs Hartkorn, 2,641 Tdr. 1 Skp. Skovskyld og 4,140 Tdr. 3 Fdk. 1/5 Alb. Mølleskyld, blive 8 s. pr. Td. af Ager og Engs Hartkorn og 4 s. pr. Td. af Skov og Mølleskyld, eller endelig at Udredelsen af den nødvendige Sum paalægges Justitsfondet. findes i Sportelreglementet af 22de Marts 1814, § 160, at nemlig Attest og Betalingen for Conciperingen bør anføres paa Documentet baade med Tal og Bogstaver, og at Sognefogden, i Forsømmelsestilfælde, kan blive samme Straf underkastet, som der er foreskrevet.