Aalborg Stiftstidende, 1839-12-12
Efter et Par Jnledningsord af Deputationens Ordfører, Hr. Lehmann, blev Adressen oplæst for Hans Majestæt, som derpaa i de naadigste Udtryk tilkjendegav sit bifald med den loyale Aand, som der udtalte sig, og som var ham et nyt Beviis paa den Hengivenhed for ham, som Studenterne stedse have lagt for Dagen. "Jngen," vedblev Hs. Majestæt, erkjender meer end jeg Almeenaandens frugtbringende Virkninger paa alle Statens og Videnskabens Forhold." Men skulde en fremskridende Udvikling føre til det forønskede Maal, saa maatte den støtte sig til Erfaringens Lærdom. Hans Forgjænger i Regjeringen havde gjort et stort Skridt fremad ved Indførelsen af Provindsialstænder, der aabne Folket fuldstændig Adgang til at faae dets Ønsker nedlagte for Thronens Fod. Derved maatte man nu blive staaende. Vel havde vi – hedder det endvidere i Deputationens Beretning – talt om den norske Constitution; men vi maatte derved erindre – og Hs. Maj. maatte bede os vel at lægge Mærke til hvad han nu sagde – at denne var fremkommen under ganske særegne Omstændigheder. Havde det dengang ikke været nødvendigt, saa hurtigen at ordne Landets Forhold, saa var han overbeviist om, at Constitutionen vilde være bleven bedre og den paafølgende Udvikling sikkrere. Vi havde i vor Adresse selv antydet, at vi ikke vare saa nøie bekjendte med alle Forholdenne, og vi kunde være overdeviste om, at der vare mange Hensyn, som maatte tages i Betragtning. Han erkjendte Nødvendigheden af saavidt muligt at forbedre Statsforvaltningen, men først efterat have spurgt Erfaringen tilraads. "De nævne Trykkefriheden." vedblev Hs. Majestæt, "den har ingen varmere Ven, end mig, og jeg erkjender fuldkommen, at det ogsaa for Staten og de offentlige Forhold er gavnligt, at man udvexler sine Jdeer", men Trykkefriheden. kunde ikke være uindskrænket, den maatte begrændses ved Love, og da det var Misbrugen, der gjorde Jndskrænkninger nødvendige, saa vilde det for en stor Deel beroe paa den Brug, der gjordes af Pressen, navnligen den periodiske Presse, hvor fri den vilde blive. Til Slutningen gjentog Hs. Majestæt Yttringen af sin allerhøieste Tilfredshed med de loyale Følelser, der vare udtalte i Adressen, ønskede os og dem, der havde udsendt os, Himlens Velsignelse, og opfordrede os til at have Tillid til ham og til hans oprigtige Villie at fremme sit Folks Velfærd. Hvad han her havde sagt, bad han os at meddele dem, i hvis Navn vi vare komne. – Dette allernaadigste Svar refererede vi for vore Committenter, som midlertidigen vare forblevne samlede, og som med levende Taknemmelighed paaskjønnede den ædle Aabenhed og velvillige Nande, hvormed deres Adresse af Hans Majestæt var bleven modtagen og skiltes af under et levende: "Længe leve Kong Christian der Folkebladets Nr. 4243, hvoraf vi igaar meddeelte den tankerige Anmeldelse af Hs. Maj. Kong Frederik den Sjettes Dødsfald, indeholder tillige en Artikel, som udentvivl i høi Grad vil interessere dette Blads talrige Læsere, nemlig et Tilbageblik paa Hs. Majestæt vor nuregjerende Konges foregaaende Liv og de Kjendsgierninger for Udsigterne i Fremtiden, som deri ere indeholdte. "Det er et betydningsfuldt Øieblik – saaledes begynder denne Artikel naar Folket skifter sin Hersker: en heel Fremtid udgaaer fra dette Øieblik, derfor knytte utallige Forhaabninger og Forventninger sig dertil; og dette saa meget mere, med en saa meget alvorligere Betragtning, som Folket, alt længe modnet for en klarere Bevidsthed om Statens Forholde, og i de senere Aar ved ved afgjørende Jndflydelser henledet til denne Bevidsthed, føler, hvorledes dets Tilstand, dets Velfærd er knyttet til Herskerens Charakteer, seer, hvad det savner, og veed, hvad det ønsker. Det er en klarere Bevidstheds Tid, hvori vi leve; den Tid er forbi, da man kunde mene, at Folkets Ro og Tilfredshed burde bygges paa halv Kundskab eller tilbagetrængt Eftertanke. Hvor Huset er stærkt og Grundvolden fast, der tør man vel lade Sandheden ind, uden at frygte for, at dens Magt skal sprænge Murene." Med dette klare og rolige Blik henvendt paa Landets nye Regent værdigt adskillende sig fra den impetuose Forudgriben, hvormed et andet offentligt Organ har søgt at oprulle Fremtiden for og lader det nævnte Blad Folket for Øieblikket fornemmelig henvende sin Opmærksomhed paa den Tid, da vor nuværende Konge, i Spidsen for et Broderfolk, udførte en af de mærkværdigste og følge rigeste Handlinger, idet han gav Nordmændene deres nuværende Grundlov." "Med andre Ord, – siger det – det i Historien sjeldne, om ikke eneste Tilfælde, at see en Fyrste, som engang har givet et Folk den frieste Statsforfatning, bestige Thronen i en uindskrænket monarchisk Stat, kan ikke andet end vække mangehaande Tanker iblandt Folket. Jkke skulle vi her forfølge disse Tanker til det Punct, hvor de tabe sig i Ønsker og Forhaabninger. J fuldkommen Besiddelse af sin arvede Ret og Magt, vil vor allernaadigste Konge vide at værdige de Ønsker, der fra hans Folk maatte komme ham for Øre, og det vil være ham, som enhver frit Handlende, overladt at gjennemføre sin Charakteer, ifølge Bedømmelse af de givne Omstændigheder. Men hvad vi her ville og kunne, det er at fremstille det Grundlag, hvorpaa hine Tanker fornuftigviis maae bevæge sig, hvis de skulde have noget sandt Jndhold, idet vi ville meddele Hovedtrækkene af den norske Grundlov, som i dette Øieblik er i Alles Munde, men og derhos ikke undlade, ved Siden af dette billede af en liberal Jnstitution, at henvende Opmærksomheden paa den anerkjendende Betragtningsmaade af vor nærværende Forfatning." Vi ville af den herpaa følgende grundige Fremstilling hensætte de Ord, hvormed Forfatteren udhæver "det Gode i vor Forfatning." Den blotte Sammenstilling imellem vor Kongelov og hiin Grundlov – siger han – kan ikke give noget sandt og til Virkeligheden svarende Resultat, da det ligger i det uindskrænkede Monarchies Natur, at dets Væsen kun kan udfolde sig og forstaaes i Statens Hele, i Nationens Historie og deraf følgende Tilstand. Men vi leve midt i en saadan Tilstand og have en lang Tids Historie at skue tilbage paa, saa at vi kunne vide, at Agtelse for Lovene og personlige Rettigheder og en mild Udøvelse af Magten hos os har været det uindskrænkede Monarchies Charakteer. Dersom man ene vilde sætte disse Erfaringer i Forbindelse med Monarchernes personlige Egenskaber og Tænkemaade, da vilde dette atter være urigtigt, thi vel har i et uindskrænket Monarchie Herskerens Personlighed overmaade megen Jndflydelse paa Statens Anliggender og Folkets Velfærd, men omvendt udøver Folkets sædelige Tilstand og dets Oplysning samt den hele bestaaende lovlige Orden en afgjort Jndflydelse paa Herskeren. Jkke blot Religion og Dannelse, som denne deler med Folket, men allerede Hensyn til sin egen Rolighed og Velvære og til Magtens Bevaring for Efterkommerne indeholde Grunde nok, der maae bestemme Monarchen til at agte Lovene, overholde Formerne, anvende Statens Jndtægter til dens Fornødenheder og idetmindste holde Lovgivningen i Skridt med Folkets Selvudvikling. Saaledes kan Folket igjennem Monarchen virke tilbage paa sig selv; jo mere Oplysning og Dygtighed udvikle sig i dets Midte, desto mere ville Virkningerne deraf ialmindelighed spores i dets Regjering. - Men besidder Monarchen selv saadanne Egenskaber, at Beslutning og Daad til Folkets Bedste udvikle sig med Kjærlighed og Selvstændighed i hans Jndre, da forenes Kræfterne fra begge Sider til en heldbringende Samvirken. Og derfor have vi, idet vi atter vende Blikket til vor Konges Personlighed, gjerne fremstilt hiint hans tidligere Dages Værk, der, med al Forskiel i Tider og Omstændigheder, dog berettiger os til glade Forventninger om den Aand, i hvilken han vil styre sit Folk, og, byggende videre paa den Grundvold, hans ædle Forgiænger har lagt, føre det overeensstemmende med Tiden til videre Fremskridt."