Danske Mercurius, 1671-08-01
Den Danske til den 1. Augusti 1671. Danmark. kiærsommer ey saa snart var gangen ud til ende, Chur Saxen os Jo strax om anden dag hidsende Sin Prindslige Gemahl, som paa sin høye Roed Ret slecter kiendelig i Dydighed och Moed. Hvor kiær hun kommen var hos Kongen hendis Broder, Hvor vel hun tagen blef imod af hendis Moder, Hvor blidelig hun blef undfangen och omlat. Af hendis Sødskinde, kand ey beskrifves bratRingrenden, Mumme-dans och anden saadan foere Fast hver dag stilles an af Kongen och de stoere, For hendis Naades skyld; Hvor af nok merkes kand, Hvor vel hun lides end udi sit Føde-Land. Ja hvad som tiene kand til tids fordris och ære, Det hende times her, och rede strax maae være. En hver tilbyder sig, og er vindskibelig, Af hende gunst och pris at tilfortiene sig. Chur Heydelberger Prinds høytidelig er vorden Af Kongen tagen i vor Danske Ridder orden. Foruden anden stads och æres høflighed, Som hannem ofver alt i Danmark blef beteed. Men som hans Naades tid ey længre var at blifve Hos sin udvaalde Brud, fik hand sig at begifve Paa reysen hiem igien: hvorfor hand afskeed toeg. Och ey foruden suk och længsel hedendroeg Pompone paa sin vey, der hand for Frankerige til Sverrig skulde gaae, loed ey saa meget sige, Hand Joførst Avdientz, i beste form och skik, Vdi sin Herres nafn, hos Daner Koning fik 4 At Lowoc Dom saa vel den armesom den rige Til forsvar være kand, og holdes fast ved lige, Mand nu den Høye Ret besidder dagligen, Oc i sex timer ey sig reyser op fra den Ja sig hans Majestæt, Gud hannem derfor lønne, Bemøder ofte med at dømme self och skønne Paa mangen vildsom sag. Hvosig for Kongens DomBefrycter, uden tvil med skalthed ganges om Det Regiment til Hest som Sædland skal udgiøre, Oc nys oprettet er, Jeg noget om maae røre, Thiself hans Majestæt sig ey fortryde loed, At mynstre det, och see hvorledis det sig stoed. Hvo veed, hvor snart hand och til Fyn och Jytland drager, Och der paa same vis det stiller an och mager. Thidet er altid vist. staaer Jeg i fuld gevær, Ey let mand diærfves til, at træde mig fornær 6 En gandske vang saa nær med al sin vext och grøde Af u-sædvaanlig Hagl ved Nestved er lagt øde. Det vorder sagt. mand der iblant end och vel fandt Den Hagel-steen, hvis vect tolfuntzer ofvervandt. Dog Gud skee lof, at det ey videre sig racteMen os, som høre sligt, i tide bør at acte, Hvorledis Himlen os, naar vi mindst tænke paa Vel och med større straf hiemsøge kand och naae. Tydsk Tydskland. Som Brunsvig vunden er, och nu sin plict vil giøre, Mand ey saa stoer en magt fornøden har at føre. Thitakkes noget af end dog den Mynsters sag Til Bilefeld er end ey kommen til fordrag. 2 Sig Hollands ædle Prinds paa veye gaf, och vilde. Geseet den Brunsvigs krig, men noget kom for silde. Thi foer hand til Berlin og som det sømte sig, Bleef af Churførsten der undfangen præctelig. Saa fremt som Keyseren skal alle dennem straffe, Som har i Vugeren med stempling haft at skaffe, Det vorder hannem tungtethi der ey findes faa, Som heller ville slet til Tyrken ofvergaae. Hvorfor hans Majestæt til naade sig henvender, Oc alle Stænderne forskrings bref tilsender, At hvad som her tildags er hannem gjort imod, Skal efterlades slet, och trædes under foed. Hand der hos lofver och, hand vil saa skaanlig være, Med Skat och Rytterhold af dennem at begiære, som hand tilforne var och at hand intet sært Och nyt begynde vil, som dennem er u-kiært.