Jyllandsposten, 1838-11-12
See vi hen til vore christelige Medbrødre, Catholikkerne, da forstaae disse ved deres hele Cultus langt anderledes at gjøre Brug af deres Kirker end vi, og indsee vi ogsaa, at Afsyngningen af de evige Sjælemesser og Choraler i disse Lande foranlediger, at Kirkerne stedse maae staae aabne, maa dog det Spørgsmaal nødvendig paatrænge sig os, hvorfor staae Lutheranernes Kirker lukkede, hvorfor er Adgangen til Guds Huus spærret Folket paa Tider, naar ingen Gudstjeneste holdes. Mon ei det gudhengivne Sind ofte kunde føle Trang til en stille Gang til Gudshuus, som til Styrkning for Hverdagslivets Trængsler frembød et kosteligt Fristed, mon det menneskelige Væsen, som sjelden er stemt den ene Dag, som den anden, fordi det finder sig mindre disponeret til at bivaane Gudstjenesten paa den befalede Kirketid, ikke destomindre i et andet Øieblik kunde føle en uforklarlig Trang til at beskue Helligdommen ved Solens Opgang eller i den rolige Aftenstund, mon ei paa Tider, som nærværende, da Nærings løshed, Fattigdom og Trængsler høre til Dagens Orden, den aabne tilgængelige Kirke vilde være i mangent mødigt Øieblik en trofast Ven i Nøden, vilde ei det stedse rastløse Menneske, fordybet i sine Hverdagssysler, ved at vandre forbi det aabentstaaende Gudshuus muligen ofte bevæges til at vandre et Skridt tilbage igjen og, om end kun for en Stund, tage Helligdommen i Øiesyn, som altid maatte efterlade et godt Jndtryk, Vilde det ei for Mængden, men især for alle Reisende, som nu lettere end tilforn kunne befordres, være en Kostelig hed af sjelden og ubetalelig Art, i en kort Tid uhindrede at kunne besee f. Ex. alle Hovedstadens og de store Byers Kirker, hvorigjennem Veien faldt, istedetfor først at maatte tye til Graveren, i hvem de ofte bebyrdes med en vranten, snakkesyg eller vigtig Guide, der fordærver den Nydelse, en Familie paa det hellige Sted attraaede? – Visselig vil Jngen optræde og benægte disse Spørgsmaal, men derimod snarere finde, at den lutherske Menigheds Udelukkelse fra sine Kirker, udenfor den anordnede Kirketid, danner en lidet ønskelig Modsætning til de catholske Skikke. Jstedetfor vore Forfædres fri og uhindrede Adgang til deres gudelige Forsamlingssteder, som fandtes under aaben Himmel, og aabne Templer, ere vi gaaede til den Yderlighed, ganske at aflukke Kirkerne. Mellemveien, som almindelig er den bedste, og som her vilde træffes ved at aabne Lutheranerne Landets Kirker 12 Timer daglig, istedetfor nu et Par Timer om Søn, og Helligdage, vilde derfor vistnok stemme med det almene Ønske. Vil man indvende, at den aabentstaaende Kirke uden Gudstjeneste vilde være uden Betydning, da formene vi, at Erfringen snart vilde bekræfte det modsatte, ihvorvel det maa indrømmes, at, naar der, i Forening med Kirkernes Aabning i Kjøbstæderne, hver Aften spilledes blot nogle saa simple (af forkunstlet, uforstaaelig Musik bydes nok) Koraler fra Orgelet, ledsaget af Chorsang, vilde en saadan Foranstaltning utrolig medvirke til at styrke det religiense Sind og udbrede meere Takt og Sands for Musikens Tryllevirkninger, som netop ved den simple høitidelige Kirkemusik mere end ved Alt andet, ja mere end baade ved Digter, Billedhugger, Maler og Talerkonst, formaae at associere Menneskesandsen, med Følelsen for et høiere Liv og en høiere Bestemmelse. Men endnu fra en anden Side betragtet skylde vi at gjøre det Offentlige opmærksomt paa Skadeligheden af, at Kirkerne i Danmark staae lukkede, og høistmærkeligt, ja ubegribeligt er det, at der ei forlængst fra Landets Geistlighed er bleven andraget paa Kirkeportenes stadige Aabning. Bekjendt er det, hvilken yderst vandkold, raae og iisnende Luft alle Landets Kirker ere gjennemtrængte af i de totredie Deele af Aaret. Aarsagen hertil – endskjøndt aldrig forsøgt hævet - veed Enhver at forklare sig, da vor lange, mørke og vinterlige Aarstid medfører en Kulde, som Kirkerne her i vort Danmark først tabe i Aarets Midsommerstid, nemlig efterat være gjennemvarmede af May, og Junimaaneds-Solen. Denne Middeltemperatur forsvinder almindelig allerede for November, og Kirkerne samle fra nu af den saakaldte Kirkekulde", som man kan ligne ved den Kulde, der findes i Kjældere, som berøvede alt Lufttræk kun skadende maa indvirke paa Sundhedstilstanden. Beviset for, at Kuldegraden i denne Periode er stærkere, end i den frie Luft, derom kan anstillede Forsøg med Thermometret paa det ugjendriveligste overbevise Enhver. Aarsagen er vel især den Kirken tiltrækkende Fugtighed, som almindelig i Foraarstiden med fingertyk grøn Mug overgroer de hvert Aar kalkede Mure, ligesom den fortærende Træsvamp angriber Træværket, hvilket er et noksom talende Beviis paa, hvilken usund Luft Kirkegængerne inddrage, især om Foraaret, naar Vinterkulden ved de lukkede Døre opbevares i Kirkerne længe, ja Maaneder, efterat Foraarssolen udenfor har mildnet Luften til Fryd for Flere, end Sangfuglene alene. Jntet Under derfor, at man hver Foraar næsten i alle Kirker seer de fjortenaarige Confirmanter, skjælvende som Espeløv, at udholde 3 a 4 Timers bittre Kirkekulde, alm, i April Maaned, ig hvor ofte see vi ei disse Unge blegne og besvime til Sorg og Bekymring for de Tilstedeværende. Selv de stærkere Landsbybørn bekræfte aarlig Følgerne af Kirkekuldens Jnd Har nos virkning. Kirkeportenes daglige Aabenstaaen vilde derfor aldeles raade Bod paa dette store Onde, hvorved den Kirken gjennemfarende Trækvind langt bedre end Kalk børsten vilde afvende Kirkemurenes grønnende Udspring. og tilveiebringe en sund og frisk Kirkeluft, istedetfor den nærværende mugne og fordærvede. Skulde der ikke destomindre gjøres Jndvendinger mod Kirkernes Aabning, paa Grund af, at man ei fandt, at Adgangen burde tillades Folket, da formenes dog Kirkeportene ethvert Tilfælde at burde aabnes, og en sortmalet Stakitport, indvendig anbringes i selve Portaabningen, hvorved Kirkerne vandt fri Luft og Folket dog frit Jndblik i Gudshuus, hvilket sidste Gode allerede vilde være en skjøn Øiensforlystelse, isærdeleshed ved de Kirker, hvor Hovedporten er anbragt J Viborg Domkirke ere saadanne Stakitporte anbragte, som aldeles have opfyldt det tilsigtede Øiemed, og som ere foranstaltede af den bekjendt vindskibelige Kirkeværger, Hr. Hagemann, som i flere Henseender har gjort sig fortjent ved sige saare heldige Indretninger, hvorved Byens Tarv og Forskjønnelse er tilsigtet. ligefor Alteret, f. Ex. i vor Frue Kirke i Kbhvn., i Roeskilde Domkirke m. Fl. Gid denne Folkesag, som her er berørt, maatte finde sine værdige Talsmænd, og sikkerligen vilde Almeenhedens Ønsker blive opfyldte. Sieldent lader et stort Gode til det Heles Vel sig udføre uden betydelige Bekostninger, her behøves blot Ord paa rette Sted fremsatte, som neppe ville forfeile deres Virkning. Ønskeligt var det derfor, at denne ikke uvigtige Sag vilde blive drøftet paa høiere Steder, idet vi formene, at den i sin Sandhed og Simpelhed vil finde den almindelige Stemme for sig, og saare glædeligt vilde det være, da allerede et Andragende ved den roeskildske Stænderforsamling, Geistligheden betræffende, er bestemt behandlet af en Committee, om nærværende Gjenstand, angaaende Kirkernes Aabning i Danmark, da tillige maatte komme under Berænkning.