Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1844-11-05
Nyborg den 1 November 1844. Jgaar havde vi atter den Glæde at en agtet og elsket Embedmand feirede sit Halvhundred-Aars Jubilæum, nemlig Hr. Commandeurcapitain, Toldinspecteur, Ridder Wilde. Om Morgenen Kl. 6 1/2 gik Borgercorpsets Musikkorps gjennem Byens Gader og standsede derpaa udenfor Jnbeloldingens Bopæl, hvor i omtrent en halv Time muficeredes. Efterat dette var ophørt kom 40 Sømænd, med Lodsoldermanden i Spidsen samt med 3de Flag op marscherende udenfor Hr. Commandeurens Bopæl, hvor de da udbragte et hjerteligt tredobbelt Hurra for den elskede, almeenagtede og brave Søkriger, som i Slaget den 2 April 1801 kjækt vovede sit Liv til Fædrelandets Forsvar. Efterat Oldingen med nogle faa, men rørende Ord havde takket disse og udbragt til Gjengield, et Hurra for Sømændene, afmarscherede disse igjen, ikke uden at være dybt rørte; flere af disse Neptunus raske Sønner saaes endog med Taarer i Øinene, et tilstrækkeligt Beviis paa den Kjærlighed, den agtede Olding ved sin aabne, redelige Færd har vidst at tilegne sig, baade blandt sine Undergivne og Jkke-Undergivne. Om Middagen Kl. 12 opmarscherede Borgercorpset med fuld Musik og udbragte udenfor Oldingens Bopæl et Hurra, som Hr. Commandeuren besvarede med et Hurra for Borgercorpset. Efter forudgaaende Jndbydelse vare c. 100 af Byens Borgere og Embedsmænd om Eftermiddagen forsamlede paa Postgaarden til et Middagsmaaltid, hvor, med den sølvhaarede Olding i deres Midte, en bjertelig Stemning herskede og med den største Begeistring udbragtes hans Skaal, som ledsagedes af Med Jubel. Salut fra det her stationerede Vagtskib. afsang Man følgende af Hr. Redakteur Ove Thomsen, i Anledning af Dagens Festlighed forfattede smukke Sang paa Melodien: Vi Sømænd gjør ei mange Ord: En Sømand elsker Bølgens Lyst Saalænge han kan døie Dens Brusen med et freidigt Bryst, Og lee ad vaade Trøie. Han rider stolt da paa dens Ryg Og smiller af dens Fare: Han veed, at den er altid tryg, Hvem Herren vil bevare. Men naar ei meer det raske Spil. Med Ungdomslyst kan drives, Naar Kræfterne ei meere vil Ved Modets Jld oplives, Da søger han en Vinterhavn Og glæder sig ved Landet; Men med Erindringen i Favn. Han dvæler helst ved Vandet. En saadan Havn vor gamle Ven Jblandt os her har fundet; Her følte han sig ung igjen, Her har han Venner fundet. Her Wilde, Lügen, Aarestrup, Forenede kan sande, At Engelskmanden hist fik Skrup Paa Kongedybets Vande. (Baadsmandspiben lød.) Nu lyder Baadsmandspiben, hør. Op, Manne, klar paa Dækket! Et Hurra for vor Commandeur, End er hans Mod ei knækket. Varm, gamle Gjæve! hilser Dig En Kreds af Venner kjære: Du leve længe, lykkelig Et Hurra til din Ære! Med rørt Hjerte takkede, den gamle Commandeur" for Sangen, og var det et i Sandhed opløftende Øieblik, da den gamle, men endnu kraftige Olding med begeistrede Ord udtalte sin Tak. - Kl. 8 begav Selskabet, med Commandeuren i Spidsen, sig ned paa Skibsbroen, hvor en talrig Menneskemasse modtog Oldingen med et kraftigt Hurra, for at betragte et af Vagtskibets Chef, Capitainl. Suenson, paa dette foranstaltet særdeles smagfuldt Fyrværkerie, som i Sandhed gjør denne Ære; det Hele endtes med et W i brillant Jld. Herpaa begav Selskabet sig tilbage til Postgaarden. - Om Aftenen Kl. 9 musiceredes atter udenfor Hr. Commandeurens Bopæl, en næsten uoverskuelig Menneskemasse havde forsamlet sig i Gaden, som, da Oldingen viste sig, udbragte et Hurra. Saaledes endte denne for vor Bye saa glade Dag, og ville vi slutte denne Beretning med Ønsket: længe leve Commandeurcapitain Wilde!!