Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1821-08-21
Til det gjenfødte Grækenland, Saa eest Du da omsider vaagnet op! Saa reiser du dig nu af dybe Dvale, Og ryster Lænkerne fra Balkans Top Og til Tayget i skovbekrandste Dale! Og ryst dem, Græker, o men ryst dem af Ak! alt for længe under dem du sukked; For længe du paa frie Fædres Grav. Din Nakke under Slavepidsken bukked. Hvor kunde du de mange Sekler gaae Som Træl paa Marathons blodstænkte Vange! Hvor Persis Myriader blege laae Du hørte taalig Scythens Sejersange! Hvor Leonid Barbarers Flokke slog, Og fandt den søde Heltedød paa Valen; Du bange for Halvmaanen Flugten tog, Og reendte skjælvende for Hestehalen. Saa løb ei de, der ved Platea stred, Og slog - skjøndt en mod fem - de stolte Fiender, Men nu paa Pindus og ved Nedas Bred, Den vilde Scythe Sejerskrandsen binder. Nu - ja men aldrig meer - drag ud dit Sværd, Og gjem det ej, før du har Marken vundet, Vend ei tilbage fra din Kæmpefærd, Før sidste Draabe Tyrkeblod er rundet, Med Tyrkens sorte Blod du vande skal Den Jord, som suged dine bedste Taarer; Med Tyrkelig fyld Thermopyles Hald! Og lævn ei Fjende, som dig atter saarer, Hvor yndig straaler Friheds klare Sol! og smelter Taagen med sin Himmellue! See, Alle Folkefærd fra Pol til Pol Saa længselfulde hen mod Lyset skue. De skue dig, Achaias unge Søn, Af hine Fædres Glorie omstraalet; Kæmp diærvelig! du kæmper ei i Løn, J Friheds Morgenglands du svinger Staalet. Dig seer din Grande, som forgiæves tog Det Banner, han ei mægtede at holde; Men ogsaa han, som paa Morgarten slog, Og seired - een mod til ved Sempachs Volde. Dig seer Jberen - selv i Kampen stædt; Dig seer med Jubel fra sin Skov Germanen; Og Thules Søn i Bjørnepelsen klædt, Paa Fieldet Finnen - paa sin Slette Danen. Dig skuer Galleren af Striden træt, Og han, som strider end ved Platas Vande; Og han, som selv af Frihed keed og mæt Forfølger den i andre Klodens Lande. De skue Dig - men søg ei Hielp hos dem, Den Søgende vil Hjelpen ofte brøste; Træd selv, træd ene du i Kampen frem! Saa skalst du ene Kampens Frugter høste. Sving Korsets Vanner, sving det høit i Skye Til Seiren eller Døden du det bære Ha, skulde du nu atter skændigt flye? Bortkastende din Troe, dit Liv, din Ære. Ol skulde du nu ræddes for at døe? Mon Fjenden hellere du skue lyster, Naar glubende han skænder Viv og Møe, Og støder Dolken i blodstænkte Bryster, Maaskee din spæde Glut du rolig seer, At spiddes sprællende paa Krigerlandsen, Naar Janitskaren vildt i Skyen leer Og i dit Tempel træder Seiersdandsen. Og naar han i din Faders hvide Haar Sin Næve vikler, og med vilde Fagter, Og haanligt Griin hans gamle Legem flaaer Og saa tilsidst ved Herrens Alter slagter, Da staaer hans Søn, som med sin Ungdoms Arm Ham kunde frelst, men torde - vilde ikke, Da staaer han der med Slanger i sin Barm, Og Angers tifold bittre Skaal maa drikke. Nei før skal Ossaatter hæves opPaa Pelion, før skal Castales Bølge Sig løfte mod Parnassi steile Top, Og Hæmus sig i Tempes Kløfter dølge! Herfrem til Striden, frem J Spartas Mænd Lykurg i rustne Sværd grav op af Jorden! Væk op, væk op det sunkne Mod igjen, Og ryst Bysanz med Frihedskampens Torden! Æt af Miltiades og Aristid! Du Green af Cimons gamle Heltestamme, Slaae, eller fald som Spartas Leonid! Tænd Baunen an! lad Hellas staae i Flamme, Du staaer, hvor for Epaminondas stod Frisk muntre dig, ryst Søvnen af, Bærtel For Pelopidens Sværd sank her i Blod Tartar, Phoenicer, Parser, Galler, Gothe. Du Skud af Temistoclis Kæmperod, See Salamis, der du dit Flag udfolde! Bestig dens Bølge med hans Heltemod; Og kæmp som han fra dine Egevolde; Stig gamle Phønir af din Aske frem! Bliv ung igjen, og ryst din stærke Vinge! For længe slumred du i Friheds Hjem; Nyfødt du dig igjen fra Baalet svinge! Hug, stik og staae, brug dig paa Land og Vand! Lind et, før du har renset Hellens Dale: Hug ned Halvmaanen fra hvert Tempels Rand! Og fei den ud den lede Hestehale! O, du den ædle Friheds Fosterland, De Vises, Konstneres og Skialdes Vugge! For Verden du først tændte Lyset an: O, lad ei Mørket andengang det slukke! Nationerne du vise andengang. Hvorlunde der for Frihed ret maa strides! Væk os med Pindars og Tyrtæi Sang! Og giv os atter nu en Ægytides. O Græker, Græker, skue din Fædrejord! Hvor nu en Kadi svaier i Kaftanen; Hvor i din Borg sig nu en Paska kroer, Og nikker stolt og haanlig med Turbanen. Hvor ræd og skjælvende du lister dig, Foragtet Slave bøier dig for Slaver; Din Fædrearv de har bemestret sig, Og neppe nok en Grav hos dem du haver. Hvor ganske anderledes var det da Du i Persepolis gav Meder Love! Du for din Phalaux rysted Asia, Og Perserblod formørked Euphrats Vove. Da Terres flygted paa en Fiskerbaad, Og al hans Guld dit skjønne Delphi smykked; Da Viisdom troned i Archonters Raad Og Jorden Mæonidens Kvad henrykkede Da Phidias af døde Marmorblok Ved Meislen levende Gudinder skabte; Og ved Apelles Værk en Konstnerflok, Sig i Henrykkelse og Undren tabte. Ei var saa stille paa Alphei Vang, Da raske Ungdom stred for Egeblade; Da Kæmper brødes, og da Skialden sang, Og vise Oldinger om Skranken sade. Ei var saa taust udi Arkadien, Da Hyrdefløitens føde Trille lokkede Bag Myrtherne Hyrdinden til sin Ven Mens deres Hjorder sig paa Engen flokkeed. Og nu, og nu - o Græker hæv din Arm! Grib Frihedskrandsen, Himlens bedste Gave, Kast Aaget bort fra din fribaarne Barm! Seir - eller døe paa dine Fædres Grave! Du slaaer for Fader og for Moder kjær, For Børn og Viv - hvi skulde du da bæve? Og falder du end selv i blodig Færd Skal dog din frelste Søn i Frihed leve!