Viborger Samler, 1846-07-25
Nyeste Postefterretninger. Storbritannien og Jrland. Efterat Premierminister Lord John Russell havde den 16de Juli afgivet en deels ubestemt, deels tør Fremstilling af Ministeriets Planer, anbefalede Toryen Denison Lorden at tage vedbørligt Hensyn til Grundeiendombesiddernes Jnteresser, og efter ham udhævede det radicale Medlem T. Duncombe, hvor nødvendigt det var for Landet at erfare noget Vist om de Grundsætninger, hvorpaa Ministeriet vilde bygge sit System. Af Lord John Russell havde man vel hørt, at han var tilsinds at handle efter de Principer, som han stedse havde fulgt; men Taleren havde hidtil ikke fundet Nogen, der kunde sige ham, hvori disse Principer egentlig bestode; thi Lord Russell havde saavel været Medlem af Lord Greys som af Lord Melbournes Ministerium, og man kunde dog umulig paastaae, at disse tvende Ministerier havde handlet efter selvsamme Principer. Fremdeles omtalte T. Duncombe et Rygte, ifølge hvilket den ædle Lord skulde have givet Morn. Chronicle Afskeed, – en Journal, der stedse havde været en ivrig Forfegter af Whig partiets Grundsætninger - og adopteret som Regjerings organ Journalen the Times, en sand politisk Veirbane. Et andet Rygte circulerede ligeledes om at Lord John Russell havde anmodet sin Forgænger om at overlade sig tre af Sir Robert Peels Colleger; stadfæstedes dette Rygte, da kunde man umulig paastaae, at den ædle Lord ubetinget havde støttet sit Cabinet paa almindelige liberale Grundsætninger. Under saadanne Omstændigheder maatte det være af stor Vigtighed at erfare: 1) hvilken Vei Ministeriet vilde betræde med Hensyn til det irske Kirkespørgsmaal; 2) om Ministeriet endnu hyldede sin bekjendte ældre Maxime og Reformens Finalitet; 3) samt om Ministeriet med Hensyn til Ti-Timers-Billen vilde følge Lorden eller Labouchere, Statssecretairen for Jrland, der ligesaa bestemt havde talt imod Billen, som Lorden for samme. – Lord John Russell reiste sig nu med den Erklæring, at han ikke havde anseet det for nødvendigt, ligesom at paradere med de af ham hyldede Principer, da hele hans offentlige Liv afgav klare Beviser paa hans Tænkemaade, og smukke, glatte Ord ingenlunde passede sig for en Mand af Ære, for derved ligesom at bane Veien til en Critik over Ministeriets Forholdsregler. Han vilde ikke fragaae, at han strax havde henvendt sig til Lorderne Dalhousie og Lincoln, samt til S. Herbert, for at formaae disse til at indtræde i det nye Ministerium. Herved gik han nemlig ud fra den Jdee, at det vel ikke var passende at forbinde sig med Mænd af ganske modsatte politiske Anskuelser, altsaa ikke med Jndivider, som endnu i Aaret 1846 forfegtede de Anskuelser, som de havde havt i Aaret 1846 om de nuværende Spørgsmaal, men at de nuværende Forholde gjorde det ønskeligt at see i Spidsen for Anliggenderne et Ministerium, hvis Medlemmer, i Almindelighed enige i den Politik, der skulde følges, deelte de flere Partiers Tillid imellem sig saaledes, at Nogle fortrindviis vare i Besiddelse af det ene Parties, Andre derimod i Besiddelse af det andet Parties Tillid. Hvad nu de almindelige politiske Spørgsmaal angik, da havde han været enig med hine Medlemmer af det Peelske Ministerium, navnligen hvad Handelspørgsmaalene og de irske Sporgsmaal angik, og han havde derfor formeent, at en saadan Coalition ikke var nogen Opoffrelse hverken af Ære eller Selvagtelse. Men endog iblandt Cabinetsmedlemmer, der hørte til et og samme politisk Partie, forekom ham en Overeensstemmelse i alle politiske Details ikke saa nødvendig, som Duncombe antog det at være. Som Beviis herpaa kunde han paaberaabe sig Pitts Ministerium fra 1784, og i Ministeriet Liverpool havde ligeledes hersket den største Meningsforskjellighed med Hensyn til Spørgsmaalet om Catholikernes Emancipation. Vel syntes det at være lykkedes Sir Rob. Peel at finde ved sit Ministeriums Constituering en større Overeensstemmelse iblandt Cabinetmedlemmernes Anskuelser; men det var meget at betvivle, om et nyt lignende Forsøg vilde lykkes ham paa en saa fuldkommen Maade. Hvad angik det nuværende Ministerium, saa gjorde han slet ingen Hemmelighed deraf, at Meningsforskjel fandt Sted imellem Sammes Medlemmer. Saaledes stemte han til Ex, ikke overeens med Lord Greys Anskuelser angaaende den irske Kirke, og atter andre Medlemmer af Cabinettet fandt, at hans (Lord Russells) Planer i dette Anliggende gik for vidt. Men Alle vare enige deri, at de sociale Onder dannede Grundlaget for Jrlands ulykkelige Tilstand; Alle vare enige deri, at Forholdsregler af practisk Nytte maatte foreslaaes, – saadanne Forholdsregler, som egnede sig til at ophæve hine Onder - og derved omsider gjøre en Ende paa den ubeskrivelige Nød og den paa hiin Øe herskende Elendighed. Som et af Hovedmidlerne til at naae dette vigtige Formaal ansaae Ministeriet, at Jrland maatte, hvad Stemmeret angik, sættes paa samme Fod som England, og det saavel hvad Betydning som Udstrækning angik; thi i samme Forhold som Besiddelsen af Stemmeret forøger og hæver den Stemmeberettigedes Vigtighed i Borgersamfundet, ansporer den ogsaa hans Flid og Stræben efter at indtage et høiere socialt Trin. Men det at stille den engelske og den irske Stemmeret ved Siden af hinanden, er et Anliggende, som han (Lorden), som bekjendt, har forfegtet lige fra Aaret 1836. Hvad det irske Kirkespørgsmaal angik, da havde han stemt for Wards Andragende om at dotere Præsteseminaret i Maynooth paa den protestantiske Kirkes Bekostning, og først efterat dette Andragende var forkastet med overveiende Majoritet, havde han sluttet sig til Forslaget om at bestride Dotationen af Statskassen. De samme Anskuelser, der dengang ledede hans Votum, nærede han endnu, endskjøndt han under de nuværende Forhold maatte ansee det for upractisk at ville drive disse Forslag igjennem. Men som aldeles forkasteligt ansaae han det Forlangende, ganske, saaledes som Grev Grey, at ville ophæve den protestantiske Kirke i Jrland som Statskirke; thi i dette Forslag saae han kun Spiren til en Religionskrig og til Jrlands fuldkomne Adskillelse fra England. Det eneste Middel for i dette Punct at tilfredsstille alle Fordringer, vilde, efter hans Formening, have været det af ham for 21 Aar siden foreslaaede, nemlig af Statskassen at be folde den catholske Geistlighed. Men dette Middel maatte have været anvendt, medens det endnu var Tid dertil; nu fandt det hos Clerus af enhver Troesbekiendelse den bestemteste Modstand, og saa meget han endog for sin Person var forvisset om Forholdsreglens Hensigtsmæssig hed, saa vilde det dog være ganske unyttigt at foreslaae samme. Efter alt dette kunde han i ethvert Tilfælde ikke forpligte sig til at opretholde det nu i Jrland bestaaende, kirkelige System, men han maatte forbeholde sig efter bedste Kræfter, eftersom Omstændighederne viste sig gunstige, directe eller indirecte at fremme og foretage sig de nødvendige Forandringer. - Duncombe havde med Uret bebreidet ham, at han (Russell) ansaae Reformen for sluttet. Han havde kun sagt, at han, som Medlem af Ministeriet Grey, ikke kunde paatage sig at bringe i Forslag en parlementarisk Reform af endnu større Omfang; men med disse Ord havde han ikke meent, at Reformbillen skulde være uforanderlig, saaledes som Medernes og Persernes Love. Derimod maatte han atter erklære, at han ingenlunde vilde befatte sig med at drive igjenne en almindelig Stemmeret (household suffrage) eller de andre i Chartet indeholdte 5 Puncter. (Da Duncombe ved dette Sted ligesom spørgende henkastede de Ord: "Mon da en mere udvidet Stemmeret, erklærede Lorden temmelig utvetydig, at han ingenlunde var imod en større Udvidelse af Stemmeretten, naar denne indskrænkedes til bestemte Klasser i Samfundet.) - Hvad endelig Factorybillen angik, indrømmede Lorden, at han og Jndenrigsministeren Sir G. Grey vare for den Mening, at Arbeidstiden skulde indskrænkes til 11 Timer, medens at Labouchere ingen Jndskrænkning vilde have. TilSlutning paaberaabte Ministeren sig, at hans 30aarige parlementariske Løbebane vel maatte være den bedste Probeersteen for hans politiske Anskuelser, og sluttede med den Erklæring: "Mine Principer gaae ud paa at fremme Handelsforbindelserne, befrie Jndustrien fra dens Lænker og nøiere knytte Hjerternes og Velvilliens Baandinellem England og Jrland. – End ikke denne Erklærag tilfredsstillede alle Radicale, af hvilke Osborne formeente, at var denne Erklæring kommen tidligere, saa kunde man vel have forhindret Ministerskiftet som et aldeles unyttigt Skridt. J samme Aand talte Wakley, hvorimod Ward og Escott forsvarede Premierministeren. Debatten endte uden Resultat. Macaulay, Medlem af det nye Ministerium, er med en Majoritet af 903 Stemmer gjenvalgt til Parlements medlem i Edinburgh.