Corsaren, 1843-03-10
Nordens Athen. Allerede for længe, længe siden kaldte "Fædrelandet" Kjøbenhavn "Nordens Athen", men gled ganske let derhen over, som om det endnu ikke trøstede sig til at bevise det. Det vilde ligesom indsmugle denne Benævnelse: gik den igjennem, var det godt, blev den standset og visiteret, vilde det ikke gjøre Reclamationer. Senere har Klassicismen gjort umaadelige Fremskridthos os: Jtalienerne ere her, Ole Bull, Ernst, Døhler, Liszt og selv, "Sangernes Fyrste" Rubini ville, ifølge "Dagen, komme. Man fatter let den Jndflydelse, det har paa et Folks klassiske Dannelse, alene at saadanne Kunstnere ere i Anmarsch. Jntet Under altsaa, at hiin Benævnelse "Nordens Athen" lever op paany, at vi Kjøbenhavnere begynde at faae Agtelse for hinanden, at vi, naar vi møde hinanden paa Gaden, med Stolthed tænke gjensidig: "Der gaaer en nordisk Athenienser". Jntet vil være mere passende og tidsvarende end understotte denne Tidens Retning med et Bevis, at vække den endnu uklare Erkjendelse til fuldstændig Bevidsthed ved at levere Sort paa Hvidt for, at og hvorledes vi ere blevne Nordens Atheniensere - at paavise, hvilken Lighed Kjøbenhavn har med Athen. Athens egenlige klassiske Periode begyndte efter den Tid, da Kong Codrus sneg sig forklædt gjennem den fjendtlige Leir og dræbtes der. - Omtrent 1807 - længere tør vi ikke gaae tilbage i Tiden - drog Kong Christian den 7de hemmelig igjennem Fjenderne og blev ikke dræbt. (Efter saa mange Aarhundreders Forløb kan man ikke passe, at Tildragelserne ligne hinanden aldeles accurat.) Nogen Tid derefter - i Athen - optraadte Solon. Blandt de Bestemmelser, han gjennemjørte, var Ophævelse af den Gjæld, Borgerne stode i til hinanden indbyrdes. - Nogen Tid derefter - her - nemlig i Aaret 1813 ophævedes en stor Deel af den Gjæld, Staten stod i til Borgerne. Solon indførte en fri, democratisk Forfatning. Da vi ikke tage det saa nøie med Ligheden, kunne vi herimod sætte Stænderinstitutionens Stiftelse. Det egenlige videnskabelige Opsving udgik dog først jenere fra en Tyran, nemlig Pisistratus, der udmærkede sig ved sin Sands for Videnskab og Kunst. - Her i Landet begyndte det ogsaa først rigtig ved vor nuværende Konges Thronbestigelse. Benævnelsen "Tyran", maa man erindre, betød i gamle Dage en Enehersker. Jdeen til, at vi bleve Athenere, har nok sin egenlige første Oprindelse derfra, at vi som Byron en smuk Morgen vaagnede op og fandt os berømte: Vi havde en Phidias. Vi havde ham i den Grad, at vi ikke engang savnede den Utaknemlighed, man viste den græste Phidias: derom vidner Museets Opførselse. Det var nu i Billedhuggerkunsten. J Musiken, Grækernes Yndlingskunst, gjorde vi, som alt foranbemærket, Kæmpestridt. En stor Mængde af os ere blevne store Musikkjendere, de øvrige blandt os lade samvittighedsfuldt, som om vi ere det. Philosophien har ogsaa udviklet sig hos os omkap med Athenernes. Hist hentede Socrates, som der poetisk sagdes, Philosophien ned fra Himlen og førte den ind i Husene. Her hennede Sibbern den ned fra det philosophiske Facultet og bragte den ind til Lysestoberne og de smaae Sypiger, for ikke at tale om Skrædderne. "Have vi endnu ikke forgivet nogen Socrates, saa er det ikke fordi vi savne Giften." Ogsaa i andre Henseender ligne vi Athenerne. Det er bekjendt, at der i Athen til enhver Tid fandtes Mennester, der krøb og sledstede for det souveraine Folk. Her har vi efter Sigende heller ingensinde havt Mangel paa Folk, der krybe for det Souveraine. Hvis dette ikke er Folket, er det idetmindste ikke vor Skyld. Athen havde store Mænd, som det, til stor Skade, drev i Landflygtighed. Vi have Stormænd, som vi- ikke drive i Landflygtighed. Hvad Athens Handel angaaer, da blev den, som bekjendt, ogsaa ødelagt. Endelig have vi ligesaa lidt Mangel paa Sykophanter og Phryner som Athen. Om imidlertid en af de sidstnævnte er saa lykkelig at staae i et saadant Forhold til en hoi Statsmand, som Aspasia stod i til Perikles, skulle vi lade være usagt. J andre Henseender staae vi dog endnu noget tilbage; men man bor ogsaa være billig, man bør erindre, at vi endnu kun have været et Par Aar om det, hvortil Athen brugte et Par hundrede Aar. J flere Fag ere vi derfor - som Heine sagde om München - endnu ikke komplette; flere af det høiere Personale fattes os endnu, og vi ere nødie til at lade Enkelte overtage flere Noller paa eengang. Saaledes maa vor Aristophanes (bedes læst: vor Aristophanes), han, som har skrevet vore fineste og vittigste Lystspil, overtage Demosthenes's Rolle, idetmindste den Deel af samme, hvortil det hører at skjælde Publikum saa grumme grovt ud. Siden vi have citeret Heine, maae vi fornøie os selv og vore Læsere med at fortælle Slutningen af hans Samtale med Berlineren om München, der jo skal være Tydstlands Athen. Berlineren sagde til ham: Hvad er det da for en Hund, der lober? - Det er den nye Alcibiades's Hund. - Men hvor er da den nye Alcibiades selv? - Ærlig talt, dette Fag er endnu ikke besat, for det Første have vi kun Hunden.