Norske Intelligenssedler, 1793-07-17
Jntelligen. Sedler. Nordske. No 29 Onsdagen den 17 Julii 1793. Uforfalsket Dyd - oprigtig Gudsfrygt, Ustinket Christendom - sand Religion er alleene Den ene sikkre og svigtløse Grundvold for al menneskelig Lyksalighed i enhver Alder og Tiidspunkt, er alleene Den lillige Kilde - det herlige Udspring hvoraf al reen og lastfrie - salig og fortryllende - varig og bestandig Fryd udvelder, Ja er allene Den ene urokkelige Stytte i Modgang - Haabets visse Anker i Skjebnens rasende Stormvinde - Forstandens Klare Lys i det tykkeste Mulm Hiertets styrkende Lægedom paa det haardeste Smerteleje, ja Sielens salige Trøst i Döden selv. Dette erfarede kiendelig Den i Livet Velædle, nu i Døden saligeS CH MEN: KE:, rød Niersen den 26de October 1759. Mavaus A N. N. Indgik i Ægteskab den 16de Martii 1783. med Velædle Hr. JOHAN GOTERIED SCHWENKE, Borger og Bundtmager i Christiania Blev velsignet i samme med 7 Børn, hvoraf 5 favner Heder allerede i Lysenes Boelig og 2de begræde derimod med Faderen sin mageløse Moders altfor tidlige Hengang den 7de Julii 1793. LASElSaa fremmet som mit Hierte er for Smigger, og mine Læber uvandte til Hyklerens forfængelige Lovtaler, saa tilforladelig kan jeg bevidne, at Ord mangler mig til at beskrive denne ædle Siels store skiönt for Verden, ubundbare Værd, og at de stærkeste Pensels-Strög ere for matte til at skildre livagtig HENDES ualmindelige Character. Dog - et svagt Begreb kan man giøre sig om Hudes fieldne Egenskaber, naar jeg hellig forsikkrer at HEN var: Den kierligste Kone - den ømmeste Moder - det retskafneste Menneske - den ivrigste Christen HENDES Hierte var føelsomt og medlidende - Gjet faae ikke för menneskelig Kummer förend Haanden var udstrakt til at lette og lindre Hon önskede ikke sielden sit Livets Traad forlænget allene - allene for at kunde aftørre Enkers Taarer, stille Umyndiges Raab og dempe Fortrængtes Sukke, Thi HENS Qval var altfor stor, at Hon af andre Aarsager skulle have Lyst til Livet, Ney, Hun havde i heele 7 Aar savnet Livets allerædleste Gave - Sundhed og Helbred, og maatte udholde paa Smerteleiet ikke mindre end 48 Uger, under de haardeste Lidelser, den bittreste Dödskamp og Strid daglig; saa at Hun forlængst med hiin salige Viise, havde lært at anskue Verdens forfængelige Biendverk med et foragteligt Blik, saae derfor længselfuld sin Oplysning i Möde, ja fukkede ivrig og bestandig om at fare herfra og være med Christo Dog altid tilfreds med Himlens behagelige Villie og besluttede Tiidspunct, sagde Hos idelig, under uafladelig Forberedelse til Evigheden, i en sød Roe og et gladt Haab med sin Jesu Fader, skee ikke min, men din Villie, En besynderlig Sagtmodighed - og en elskværdig christelig Stilhed var Henne stedse egen, Eftergivende mod alle, og forsonlig mod enhver viiste Hun sig ofte at være velvillig og tienstfærdig, redelig og oprigtig, venlig og beskeden, from og god, var bestandig Hedes Lyst og Glæde Kort - kort, Hos tænkte ædelt og handlede dydigt; Hod levede vel og dødde roelig Hun hviler södt og triumpherer herlig Gud - Gud! Afader - Livets og Dødens Herre, Akl giør mig dog saa christelig i Livet - saa trollig i Døden - saa salig i Evigheden som Ho- og jeg nedknæler for din Herligheds Throne henrykt af fortryllende Fryd opfyldt af brændende Tak, thi alle - alle mine Önsker ere Kronede. J Anledning af hvad der i denne Tid offentlig er afhandlet om et Norsk Akademie, er følgende til Bekiendtgiørelse indsendt: Ved Glæde gaaer Enhver Fædrenelandets Ven den Dag i møde, Norge allernaadigst bliver bevilget et Akademie, naar den forventende Fordeel og Nytte deraf kan opnaaes. Men kan det og ventes, om der ikke med lige Nidkierhed tillige bliver sørget for Skolevæsenets Forbedring og fleere Latinske Skolers Oprettelse, efterdi det er der Eleverne skal præpareres, som siden skal profitere af Akademiet: Da de Latinske Skoler i begge Rigerne ved Forord: af 17de April 1739 bleve reducerede, beholdt Sællands Stift Fyhns Nørre Jylland, i alt for Dannemark, foruden Søndre Jylland, men Norge der er saa mange Gange større af Strækning ikkuns 4. Een i hver af Stiftets HovedStæder. Hvad Bekymring, Møye og Bekostning de Forældre siden har været undergivet, som desuagtet har maattet holde Deres Børn til Studeringer, kan ingen forestille sig uden De der har prøvet det. Man har haft 2 Veie at vælge, enten at sende Dem meget unge til de iblant langt fraliggende offentlige Skoler, som oftest til Dannemark, efterdi Luxus og dermed forbundne Bekostninger næsten har tiltaget i Rigets Hoved-Stæder i samme Grad som i Kiøbenhavn, eller og at have Dem under Studenteres private Jnformation, og disse bliver aarlig baade bekosteligere og rarere at bekomme, i Betragtning af den fortrinlige Adgang Dem med Rette er givet til alle Slags Embeder i Staten, og Deres Antall i Forhold derefter, vel og er mindre end tilforn, ej at tale om hvor faae der gives som har de til Jnformation udfordrende Talenter. Naar nu hertil kommer at Culturen ligesaavelsom Folkemængden siden 1739 betydelig har tiltaget, og de Publiqve Skoler dog ikke i ald den Tid ere forøgede, saa skiønnes lettelig, hvor høilig Landet trænger til Forbedring og Forøgelse i den Deel, naar dets Børn i Videnskabernes Fag skal staae i Classe med andre sædelige Nationers, og De med Vore danske Brødres nyde lige Adgang til Forfremmelse, samt at Vi fremdeles maae staae tilbage, om der og blev bevilget et Akademie i Norge, naar der som meldt, ikke med lige Nidkierhed bliver sørget for Skolevæsenet, og dertil blive ansadt duelige Subjecta, der havde alle til saadan et Embede udfordrende Egenskaber, og derhos blev belønnet saaledes at De kunde giøre deres Gierning med Lyst, paa det de Unge kunde høste den rette og sande Nytte af Skolerne. Dette er allerne Tanker som en Patriot ønsker maatte komme under nøyeste Overveielse, og om de finder Biefald, blive inddraget med det meere fornødne herom i den allerunderdanigste Ansøgning der med første formodentlig iværksettes om et Norsk Akademie, da baade gode Skoler og det fornødne Antall efter Landets og Folkemængdens Størrelse, er det der næst Lærerne i Tiden skal give Akademiet sin rette Glands, følgelig synes Bestræbelserne for begge Deele naturligviis at kunde forenes, og da vil baade Hr. Professor Wilse og De fleere, der med saa megen roesværdig Nidkierhed har taget sig af denne høivigtige Sag, fortiene et evigt Æreminde hos alle Veltænkende. Spørsmaal i Anledning af Kundgiørelsen af 24 Junii 1793. Hvor skal den, som ingen Karl eller Dreng haver, faae nogen at sende til Jlden, da det er enhver bekiendt, at de fleste Arbejdsfolk sorterer under Sprøiterne, og af den Militaire Stand kand heller ingen faaes til Leie. - Derfor ønskede man nøjere bestemt, hvordan en Jndvaaner i ovenmeldte Tilfælde har at forholde sig, Man troe fælles Sikkerhed og Bedste.