Corsaren, 1842-04-22
Prof. Schouw's "Dansk Ugeskrift". (Har været beslaglagt, men blev frigivet af Cancelliet.) Det er ved at omtale dette paany begyndte Ugeskrift nedvendigt, forud at gjøre opmærksom paa, at det er Prof. Schouws, eftersom Hollard Nielsen blandt de øvrige forlorne Prydelser, hvormed han har udstafferet sit Blad, ogsaa har taget det ærlige Navn, som tilhører Professor Schouws Ugeblad, og Folk altsaa let kunde faae den megen Uleilighed, der er forbunden med at gaae op til ham og abonnere, Dagen efter sige op igjen og saa først finde det rette Ugeskrift. Som sagt, det Ugeskrift, hvis nye Sulte vi der ville anmelde som paabegyndt, er et ganske andet Blad. Det er ikke alene et honnet og redeligt Blad, et Blad, som ikke bliver holdt uden af Abonnenter, men det skrives af Prof. J. F. Schoum har Nogen Mere at sige til dets Anbefaling? Men, idet vi saaledes give det en Anbefaling, det ikke trænger til, da det bærer den paa sin Titel, skeer det blot af Respect for Prof. Schouws Retsind og Dygtighed, men ingenlunde af Sympathi for dets Tendents. Det er ultra-ultra-constitutionelt og vi ere, som bekjendt, endnu mere ultra ikke constitutionelle. Ja, kom Hs. M. Kongen i allerhøistegen allernaadigste Person kjørende, eller gaaende, eller endog ridende til os og sagde. "Mine kjære Corsar-Redacteurer! Af sær kongelig Naade og Bevaagenhed giver jeg Eder en Constitution for Danmark," saa svarede vi:. "Deres allerhøieste Majestæt! De maa virkelig undskylde, vi have ingen Brug derfor - dog jol lad os kun faae den, for at see, hvorledes "Berlingske" og "Dagen" ville tage sig ud som constitutionelle. Det vil vel i Begyndelsen gaae dem som Robinsons Fredag, der, da han første Gang skulde trække en Kjole paa, behandlede den som et Par Beenklæder; men senere komme de nok i Vane med at rose Constitutionen." Denne vor Ulyst til en Constitution have vi allerede tidligere motiveret ved at vise, hvor liden sand Frihed der efter al Rimelighed vilde være i en Constitution, der under Hverdagsomstændigheder skjænkedes et Folk af dets Konge, og denne Ulyst er just ikke bleven forringet ved det Conftitutionsforslag, som Godseier Tulein har fremsat i No. 1 og 2 i ovennævnte Ugeskrift. J Sandhed! Vi ansee en saadan Constitution for saa Lidt og desuden for i visse Maader saa ubehagelig, at vi ikke kunne begribe, hvorfor vi ikke for længe siden have faaet den, især naar vi betænke alle de Angenemheder, Kongen selv vilde have deraf. For det Første: Den Magt, Kongen nu har, er saa overvættes stor, at han slet ikke kan bruge den for Alvor. Jfølge paalidelige Folks (deriblandt Ørsteds) Forsikkring, kan Kongen kun udove saa meget af den nu, som en constitutionel Konge har, hvorimod han maa høre Bebreidelser for al den Magt, en absolut Konge har. Hvad var da rimeligere end at bortgive den Magt, der nu ligger i Pulierkammeret til ingen Nytte, og bruge det Resterende med Fynd og Klem og uden at forstyrres af Raab og Skrig? Dernæst vandt han saare Meget for sin personlige Bekvemmelighed, idet den egentlige Byrde ved Regjeringen blev lagt paa andre Skuldre, uden at Regjeringen selv blev tagen fra ham. Han kunde regjere, naar han havde Lyst, og, naar han ikke havde Lyst, kunde han divertere sig. Vi komme herved uvilkaarlig til at tænke paa, hvad Kjøbmand Lipmann sagde 1842 om Napoleon, da han drog til Rusland: "Der gjør han sig Livet surt og gaaer hen og slaaes med Russerne, istedetfor at han kunde blive hjemme i sit Slot og hver Morgen drikke sin gode Chocolade, hver Middag spise sine gode Retter Mad. og endda sove en Stund ovenpaa."– Ja! hvilket Liv kunde Kongen ikke føre under en Constitution! Vore Tænder løbe i Vand, naar vi tænke derpaa. Man kunde sige. Men, ligesom Napoleon opoffrede sin Ro. og Magelighed for Æren og Berømmelsen, saaledes er vor Konge maaskee ogsaa skinsyg paa Ære og Berømmelse. - Men, selv om dette er Tilfældet, saa vilde han netop ved en Constitution vinde Berømmelse. Jkke at tale om den Hæder, han vilde erhverve hos Efterverdenen - hvilke Lovtaler vilde man ikke bringe ham! Vi høre alt de brusende Harpetoner, hvormed Hofpoecter og Folkepoeter vilde forherlige hans Navn, vi høre alt Adresseavisen stonne under Versenes Vægt. Og Hoffolkene! Nu er Kongen vist alt for dem et overjordisk Væsen, len Halvgud, men efter en saadan Gjerning vilde de kalde ham en Heelgud - hvad sige vi: en 5/4 Gud. - Sluttelig Folkets Kjærlighed. Hvor stor end Folkets Kjærlighed til Kongen monne være, saa er det dog vist, at den kunde blive større, og en saadan Forstorrelse vilde i hiint Tilfælde strax indtræde. Man vilde da strax den første Gang, Kongen kjørte ud, spænde Hestene fra Vognen og trække ham, for at vise, at man vidste at paaskjønne den Frihed, han havde skjænket. Og endnu en Behagelighed. Nu staaer Kongen Folket til Ansvar for enhver Regjeringsforanstaltning, vel ikke juridisk, men moralsk. Naar der er Noget, man ikke synes om, eller hvorover man troer at have Grund til at beklage sig, saa har man ingen Anden at holde sig til end Kongen. Hans Ministre, Tjenere, Embedsmænd krybe i Skjul bag ved ham, ja endog for de ubetydeligste Sager; thi selv en Bestemmelse om Foder til de Militaires Heste bliver jo underskreven af Kongen. Under en Constitution derimod var Kongen skjult bag sine Ministre, Alt gik paa deres Kappe (Apropos! Siden vi tale om Kappe: Ussing blev da vist Minister under en Constitution), Kongen var som en Dairi Soma, der nyder næsten guddommelig Ære for det Arbeide, Kubo Soma gjør. - Andre Smaating er det neppe Umagen værdt at tale om, for Ex: Kongen havde sine bestemte Jndtægter, for dem kunde han gjøre sig saa glad han vilde, endog ødsle med dem (forsaavidt de strakte til). - Jngen vilde have en eneste bitter Bemærkning dertil; thi det var jo hans egne Penge. Men hvorledes vilde Folke være tjent med en Constitution?" Ja, det er et andet Spørgsmaal. Godseierne, de rige og velhavende Folk, vilde upaatvivlelig befinde sig vel derved. Hine kunde da efter Lyst give en endnu bedre Jagtlov end den sidste, henlægge Huusmændenes Petitioner uden at værdige dem Opmærksomhed - jo, vi vide det, vi kjende det, det er deres Liberalitet. For skal en Kameel gaae igjennem et Naaleøie, for en rig Godseier bliver liberal - imod fine Underordnede -, og før skulle to Kameler gaae gjennem et Naaleøie, før de af Tulein foreslaaede Kamre skulde blive liberale - imod Landet, Folket. Der vilde komme et Sted i Nationen ved en Constitution, siger Tutein, et oplivende, inciterende Stød. Ja! det vilde komme, men hvor langt vilde det naae? Lidt neden for Godseierne og andre rige eller mere formuende Folk. De simple Folk - bahl det er for simpelt at tale om de simple Folk. Dette er Constitutionen. Der gives en anden Statsform, en Statsform, hvis Jndførelse giver et Stød, der føler til Folkets yderste Spidser, et livfuldt, inciterende, begeistrende Stod, et Stod, som vækker Kraft og bringer Retfærdighed. Men det er ubetimeligt at tale derom, der gaaer et bunkelt, blodigt Sagn om denne Statsform, lader os tilhylle vore Øren, naar Talen er om den! Og hvorfor tale om Retfærdighed? Have vi ikke alt Retfærdighed og Ligelighed nu - eller dog idet mindste mere end under den tuteinske Constitution?