Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1778-09-04
En omvendt Grønlænders Brev, Aar 1759, til Hr. E*** Naar jeg har hørt tale om eders vare Land, har jeg ofte skattet dets Jndbyggere lyksalige, da de har saa stor en Overflødighed af Jordens velsmagende, Frugter, Dyr, Fugle, Fiske af utallige Slags, vel indrettede store og prægtige Huuse, skiønne Klæder, lang Sommer, ingen Snee og Kulde, ingen Myg, men alting ønskelig og behagelig, og denne Lyksalighed, tænkte jeg, hørte eder aller ne til, fordi i vare Troende og ligesom Guds egne Børn; men at vi som Vantroende, vare satte i dette Land for at straffes. Men, o vi lyksalige Grønlænder, o du kiære Fæderneland, hvor er det vel at du er skiult med Jis og Snee hvor vel er det i Fald dine Klipper eyer det Guld og Sølv, som de Christne ere saa begierlige efter, at det er skiult med saa megen Jis, at det er utilgiængeligt, din Ufrugtbarhed giør os lykkelige og frier os fra Overlast. Paujal vi ere virkelig fornøyede med vore Vilkaar, Kiød og Fisk er vor Føde, det lekkre falder kun sielden for, men desto kierere, naar det kommer. Det iskolde Vand er vor Drik, det læsker og berøver ikke Forstanden, ej heller skiller os ved vore naturlige Kræfter, som den galgiørende Drik, eders Folk finder saa stor Smag udi. Vore Klæder ere uanseelige, tyk haarede Skind, men vel tilpas efter det Land, baade for Dyrene, imedens de har dem, saa og for os, naar vi faaer dem igien af dem. Her er da Gud skeelov, ikke saa meget at nogen skal faae Lyst til at slaae os ihiel derfor, vi lever da uden Frygt. Vel har vi her under Norden de grumme Hvidbiørne, men mod dem har vi vore Hunde, som strider for os, saa vi ere uden mindste Fare. Drab høres meget sielden hos os, og skeer ikke, uden en bliver mistænkt eller beskyldt for en Hexemæster at have dræbt nogen med sit Hexerie, saadan en bliver uden Barmhiertighed dræbt af Vedkommende, som mener at have ligesaa stor Ræt dertil, som Bødelen ireders Land til at aflive deres Misdædere, men de giøre sig dog ikke til deraf, eller takker Gud derfor, som de store Herrer i eders Land, naar de har ihielslaget et heelt Lands, Jndbyggere, som D. her. ho fortalt mig. Det er dog vel ikke den gode Gud, som J lære os, der har forbudet os at slaae ihiel, at de takker og synger Lov, det maae være en anden, som er Elskere af Drab og Ødelæggelse, mon det ikke være Tornarsuk, dog det kan ikke være, thi det var at giøre den fromme Gud, imod, og give den onde Aand Ære; herom kan Du nok ved Leilighed underrette mig. Jeg lover ikke at sige mine Landsmænd det, de kunde derover blive ligesaa sindet, som Kaag. der torder ikke blive Christen, af Frygt, at han skulde komme til at ligne de uskikkelige Matroser. Jeg vil ikke melde noget og mine Landsmænds Omvendelse, thi jeg veed, at vor Lærere har berettet det. De Ting, Du har forlanget af mig at undersøge, skal jeg, saavidt jeg kan og forstaar, efterkomme. Prøven med Compasset har jeg ikke kundet giøre, siden Kulden i Aar har ikkun været maadelig. - Aarsagen til de tvende stridige Strømme er nok den, som Du har meldt. Siden Du agter saa høyt de tvende næsten til Steen forvandlede Fiske, saa skal jeg stræbe efter at skaffe dig fleere; de findes i Leergrund, som Du har sluttet. Nu har jeg ligesom talte med dig og Du med mig, nu maae jeg tillukke mit Brev, Skipperenertærdig og Vinden er god; vor fælles mægtige Beftermere føre demedeli overt det store og farlige Hav, og bevare dem især fra de slemme Menneske=Lægere, som jeg merker den meest frygte for, at de maatter komme uskad til deres Tæderneland, hvor de kanende. deres Reyse vel, og finde dig, min Elske ligemed Glæde i Tronier. Tonsatterter Crinitatis proter. formodentlig; Høymesse. Aftensang. Dom K. Hr. Provst Jrgens, Hr. Angell. Copieredes. Brue=K. Hr. Maa Wittrup. Hr. ParelinsHr. Lieutnant Grøn og Jomfr. MaraarethaDoran, copulerede heri Byen, den 1ste Septenbr.