Viborger Samler, 1843-06-10
Storbritannien og Jrland. London, den 2den Junii. Discussionen angaaende den irske Arms Bill endte den 31te Mai, og Billen har med 207 Stemmer, imod 105 erholdt den anden Læsning. Dens Princip er altsaa antagen. J Slutningsdebatten søgte Jndenrigsministeren Sir James Graham at godtgjøre, at kun trængende Omstændigheder, at kun den bydende Nødvendighed, havde formaaet Ministrene til at fornye og skjærpe en Bill, hvis Tendents rigtignok – det maatte han indrømme - gik ud paa at indskrænke det enkelte Jndividsforfatningsmæssige Frihed; thi den ubegrændsede Ret tilat bære Vaaben var et væsentlig Tegn paa Frihed og en forfatningsmæssig Ret af stort Værd. Men Tilstanden, i Jrland i criminalstatistisk Henseende fordrede en saadan Lov, medens i England kun omtrent 1/2 af de for Retten stillede Forbrydere ei kunde overbevises, kom i Jrland omtrent Halvdelen af alle begaaede Forbrydelser i denne Kategorie. Roebuck bekæmpede Billen, og advarede Premierministeren for denne Bills Følger. Sir Robb. Peel endte Debatten, og anførte isærdeleshed til Forsvar for Billen det allerede af de fleste Talere af Torypartiet udhævede Factum, at Whig i sin Tid ogsaa havde erkjendt en saadan Tvangsbills Nødvendighed, undlod derhos tillige ikke at oversee den vigtige Clausul, at Beomanrycorpset i Jrland (i hvilket Orangemændene see deres fornemste Styrke) ogsaa skulde underkastes Billens Bestemmelser. Hidtil havde dette Corps været fritaget for en saadan Jndskrænkning Tilstanden i Jrland er uforandret; dog er der flyd Blod. J Dungannon opstod den 30te Mai en heftig i Kamp imellem Orangemændene og Repealers, – en Kamp der efter selve Torybladenes temmelig tilflørede Erklæring begyndtes af hine, der ødelagde 7 smaa Huse i Dungannon, hvilke Bygninger bleve et sørgeligt Offer for Orangemændenes Raseri. Jntet Militair var tilstede. Jmidlertid vedvare Repealmeetings; Tropperne forstærkes; det 2det Regiment Gardedragoner har indskibet sig i Liverpool for derfra at afgaae til Dublin. Enkelte, til Repealpartiet hørende Fredsdommere have frivilligen ind rakt deres Demission. O'Connell har givet Lordcantsleren et skarpt Svar paa den Skrivelse, hvori Cantsleren, meldte ham hans Afsættelse fra Fredsdommerembedet, han protesterer imod Cantslerens Fremgangsmaade, der strider imod Forfatningen, og har tillige truet ham med en Anklage, for det om føie Tid sammentrædende irske Parlement. O'Connell protesterer imod Afsættelsen, da Cantsleren derved har søgt at lægge Hindringer iveien for Udøvelsen, af en uomtvistelig Ret, som Forfatningen hjemler, nemlig Petitionsretten; thi anden Ret udøves ikke i Repealforsamlingerne. Endelig rettesætter O'Connell Lordcantsleren, fordi denne har afbenyttet Dronningens Navn, og paastaaer, at Dronningen ingenlunde har udtalt sig imod Repeal saaledes som Ministrene have yttret. Denne sidste Paastand har O'Connell endnu udviklet nøiere i Repealmødet den 30te Mai paa Kornbørsen i Dublin, i det han erklærede at vide af god Kilde, at Dronningen - langtfra at have bemyndiget Premierministeren til den bekjendte Erklæring i Underhuset om hendes bestemte og afgjorte Anskuelser imod Repeal - endog har gjort Sir Robert Peel skarpe Bebreidelser angaaende Brugen af hendes Navn. At iøvrigt hverken Dronningens foregivne Erklæring eller Ministrenes Troppeforsendelser eller Sir Robert Peels sidste Yttring i Underhuset, at Repealspørgsmaalet skulde forbeholdes en yderligere Discussion, har svækket Jveren for Repealagitationen, sees deraf, at netop i de allersidste Dage flere anseete Advocater, hvoriblandt en Søn af den afdøde irske Overdommer Sir Michel O'Loughlin, som hidtil ikke have deeltaget i Repealmoderne, nu have erklæret sig for Unionens Ophævelse, og at Pengebidragene til den saakaldte Repeal=Rente voxe med hver Uge. Sidste Uge alene udgjorde de over 2200 Lstl.