Berlingske Tidende, 1831-11-10
Med hver Dag viser det sig klarere, at det conservative eller Tory=Partiet har overskredet Grændserne for en forstandig Opposition mod den fremskridende Tidsaand og derved givet det demokratiske Element en Styrke, der, om den ikke formildes og ledes med den høieste Viisdom, tilsidst maa overmand hele Aristoktatiet. Et Extrem fremkalder stedse det andet. Saaledes gjorde f. Ex. Hertugen af Wellingtons mærkværdige Erklæring mod enhver Reform den bemmelige Votering ved Valgene, som dog meer end nogen anden Forholdsregel egner sig til at forstyrre de Fornemmes og Riges Jndflydelse, til Nationens Yndlingsgjenstand. Saaledes gjorde Rødvendigheden af at fornye Underhuset, Skiget og Billen og intet andet end Billen, hvis Feil Nationens kritiske Blik eller let havde opdaget, saa almindeligt, at Majoriteten i Underhuset ikke turde foretage nogen Modification ved samme. Nu var Billens Forkastelse i den Grad opirret alle energiske Mænd i Landet - og disses Tal udgjør ikke allene den betydeligen større Halvdeel af Nationen, men ogsaa den virkelige Kraft- mod Adelen og Bisperne, i den Grad, at en Mand, som den berygtede Cobbelt, hvem ellers neppe den laveste Pøbel vilde taale imellem sig, nu bliver hørt i enhver Forsamling, og at i ikke faa af saadanne den Beslutning er uden Modsigelse bleven antaget, at Overhuset var en Byrde for Nationen, og i mange Forsamlinger, at Bisperne i det mindste burde forvises derfra. J adskillige Hovedstæder af Bspernes Stifter har man bængt deres billeder og brændt disse; den rige Biskop af Dur hams Portrait endog uden for hans eget Pallads, og paa enkelte Steder vove de ikke at vise sig i deres Embedsfunctioner uden at forhaanes. Her i Kirkesognet Clerkenwell, som næsten udelukkende beboes af Haandværkere og Kræmmere, have Borgerne anmodet Forstanderne om, ikke oftere at indbyde nogen Biskop til at prædike i deres Kirke, og i et andet Sogn, hvor den nyKirke skulde indvies af Biskoppen i London, erklærede alle Jndvaanere, at de, tilligemed deres Familier, vilde forlade Kirken, saasnart Hans "Lordsbip, besleg Prædikestolen, og det af ingen anden Grund, end fordi Bispen ikke havde stemt for Billen (han afgav nemlig intet Botum. Prælaten ansaae det derfor for klogest, at frabede sig Forstandernes Jndbydelse. - Denne heftighed mod Mænd, der næsten alle ere ligesaa agtværdige ved deres grundige Lærdom, som ved deres exemplariske Vandel, 2) opvækker naturligviis Uvillie hos Forstandigere og Sindigere i alle Stænder; men disse overvældes af den offentlige Menings Strøm, den er saa meget desto kraftigere, da Millioner Katholiker, dissenterende Protestanter og Mennesker, der aldeles ingen Religion have, begiærligen gribe Leiligheden til at give den anglicanske Kirke et dødeligt Saar. Et andet, saare vigtigt, Resultat af Reformbillens Forkastelse er Oprettelsen af Reform-Committeer og politiske Foreninger, efter den Birminghamers Mønster, i alle Dele af Kongeriget, for at stræmme Anti-Reformerne til Eftergivenhed og vaage over, at Ministrene ikke vorde vankelmodige og give efter for disse; thi om endog Forstanderskabet for den Birminghammer, Forening i et alt for dristigt Document opfordrer Nationen tilat nære ubetinget Tillid til Regjeringen, saa mangler dog meget i, at en saadan Stemning ubetinget hersker overalt. Her i London i det mindste har den Modtagelse, som Kirkesognenes Deputation fandt, der om Natten Kl. 11 trængte sig ind i Lord Greys Huus, for at paatvinge ham deres Raad, gjort et ubehagelige Jndtryk ; den Mening synes temmelig udbredt, at det har være hans Hensigt, først at forsamle Parlamentet i Januar 1833 og at lempe den ny Reformbill efter hans Modstanderes Sind; om han ikke gjør det, troer man, at kun Frygt for Folket afholder ham derfra. Ligeledes har denne Deputation, som til fældigen valgtes, for at overrække Underskrifterne, føjet Anstalter til at samle alle Kirkesognene, de repræsenterede, i een stor politisk Forening, som blandt andet skal sørge for Orden og Rolighed i Hovedstaden. De Kirkesogne, som indbefattes deri, udgjøre ved den største Deel af London, men høre egentlig ikke til Londons Cito (o: den gamle Deel af Staden), der i dette Øjeblik er beskjeftiget med en borgerlig politisk Kamp af en særegen Beskaffenhed. Denne Deel af London bestaaer af 24 Qvarterer, som hvert især, have en Alderman til Forstander. Af disse vælger Borgerskabet hvert Aar to Candidater, hvoraf Aldermen vælge den ene til Lord=Mayor. Men dennegang har den nuværende Lord=Mayor, Key, der, som bekjendt, paadrog sig saa megen Dadel ved hans berygtede Brev til Lord Wellington i forrige Efteraar, men siden har gjort sig meget yndet ved hans Jver for Reformen, sat sig i Hovedet, at ville blive endnu et Aar i sit Embede. Hans Venner havde derfor udgivet hans Gjenudvælgelse for et Beviis paa Borgernes Jver for Reformbillen og skaffede ham og en anden lideral Alderman en Majoritet af Stemmer, som dog ikke var meget stor. Men hine Aldermen, at hvilke Fleerheden er imod Reformen, eller dog imod Hr. Keyspersonlig: Fordringer, valgte den anden Candidat, og da han undslog sig for at modtage Embedet, anordnede de et nyt Valg. Dette sluttedes i Løverdags, og dennesinde med en Pluralitet af 5 mod 1 for Lord=Mayoren og Alderman Thompson. Alligevel valgte Aldermen denne og ikke Lord=Majoren, og de Hr. Thompson nu heller ikke vilde modtage Embedet, saa maatte man vælge for tredie Gang; Borgerskabet erklærede sig villigt til endnu engang at vælge sin Yndling, tilligemed en anden, den ikke vil tjene. Alt dette foraarsager en stor Gjæring, og da Aldermen ere valgte for Livstid, saa giver dette naturligviis Anledning til mange hadefulde Sammenligninger med Overhuset. - Jmidlertid danner sig, efter hvad man hører, blandt Kjøbmandsstanden et saakaldet moderat Reform=Partie ved Lord Wharneliffes, Bestræbelser ; dog er det tvivlsomt om det vil have nogen Fremgang. - O'Connell er vendt tilbage til Dublin, hvor Regjeringen vel ikke har givet ham noget Embede, men beskikket ham til den øverste blandt Advocaterne i Jrland. Derfor arbeider, han ivrigen for Reformen; dog, som han aabenhiertigt siger, kun som en Forløber for Unionens Opløsning, Tiendevæsenets Ophævelse og tusinde andre Ting, der efter hans enthusiastiske Anskuelser skulle gjøre hans kjære Jrland lykkeligt; thi Ministrene, ) Lordbiskoppen af London er den ved fine philologiske Skrifter ogsaa udenlands berømte Dr. Bloomfield og Lordbiskoppen af Durham den i enhver Henseende udmærkede Mand, Dr. van der Mildert, (af en gammel, til England i det 17de Aarhundrede indvandret, hollandsk Slægt, som blot skylder sit af Nationens Yoperste erkiendte Værd, Ophøielsen til et af Storbritanniens rigeste Bispedømmer. N. - saa klager han, have, uagtet de ere langt ærligere, end deres Formænd, dog ikke gjort noget for dette Land Den extraordinære Brevpost fra Hamborg ankom i Morges Kl. 6 1/2 og medbragte følgende Efterretninger : London, den 2den November.