Københavns Adresseavis, 1769-08-02
Viin og rusende Drikke ere, som bekiendt, forbudne Mahomedanerne. Denne Lov bliver ikke allene hemmelig ofte nok overtrædet, men de har endog i sammes Sted opfundet andre Drikke, som anretter langt meere Skade under dette Navn, end Vinen nogen Tid skulde have gjort. De elsker overhovedet de Drikke, som hastigst giøre rusende og oprømte. Der bliver i sær af Valmue gjort mange Tillavelser, hvoraf de betiener sig til dette Øyemeed. Af Valmue=Saft giøre de visse Piller, som de kalder AchemBegni, og hvoraf de største ere omtrent saa store som en Ært. To af saadanne Piller paa engang tagne, skulde foraarsage Døden paa Stedet. Folk, som endnu ikke ere vante dertil, begynder først med gandske smaa Piller, saa store som et Knappenaals=Hoved, og tager dem efterhaanden immer større. Perstanerne siger, at derved virkes overmaade behagelige Forestillinger, og en Art af henrykkende Fortryllelse. Virkningen deraf viser sig en Time efter at Pillen er indtagen. Først bliver de glade; siden maae de imod deres Villie lee, og begaae tusinde naragtige og pudseerlige Handlinger, og denne Virkning varer længer eller kortere efter den indtagne Dosis Forhold; men gemeen lig varer den i fire til fem Timer, endskiønt ikke med lige Magt. Efter Paroxysmo bliver Legemet koldt, ubeqvemt og dorskt, og i denne magtesløse Tilstand bliver man saa længe, indtil man atter har indtaget en Pille. Hvo som engang er vant dertil, den kan ikke meere undvære det; Legemet bliver svagt og rystende, og Afhold fra denne Gift kan endogsaa blive dødelig. Man fortæller og et Menneske, som i mange Aar havde været vant til Opium, at han, da han engang havde gjort et Ridt paa fem Mile, og under veys, da hans sædvanlige Time nærmede sig, paa hvilken han pleyede at indtage Opium, vilde optage hans Dose med Opium udi, men havde forglemt den hiemme, reed ved i fuld Gallop tilbage igien, men paa Halvveien døde af bare Afmagt. Gouvernementet har vel ofte søgt at standse dette Middels Brug, efterdi de skadelige Følger deraf ere alt for øyensynlige; men det er altsammen forgieves. Tilbøyeligheden til at nyde denne Gift er saa almindelig, at faa ere frie for denne slemme Sædvane. Man siger at Viin kan passere i Opium Sted, naar man har været vant til det sidste. Derfor raader man ogsaa dem til at drikke Viin, som ville vænne sig af fra dette dødelige Middel. Men da Vinen er ikke slet saa sterk, saa forfalder de atter til Opium igien, og foregiver, at de uden det ingen Fornøyelse kan have i Verden, og heller ikke ville leve. De, som bruger, det, bliver ikke gamle. Dersom de og opnaaer 50 Aar, saa bekommer de paa denne Tid Smerter i Nerverne og Knoklerne, og har en saa dunkel og formørket Forstand, at de uden dette Middel intet kan tænke og foretage. Naar en Perser vil tage Livet af sig, saa indtager han et Stykke deraf saa stort som en Tommelsinger, og drikker et Glas Viin=Eddike deroven paa. Han døer da gandske let og i Latter. Man laver videre af Valmue Frøe og Skalle en afkogt Drik, som man for Penge skienker i Caffee=Husene. Man kan ingen bedre Tidsfordriv have, end naar man i Verts husene giver Agt paa Folk, førend de indtager Dosis deraf, førend den virker, og naar den virker. Naar de kommer i Vertshuset, seer de dovne, matte og nedslagne ud. Naar de har taget to eller tre Tasser fulde af denne Drik til sig, bliver de ligesom rasende, alting mishager dem, de laster og dadler alting og trættes indbyrdes. Men saasnart Drikken har begyndt at virke, saa forliges de, og enhver overlader sig til sine herskende Lidenskaber. Hvo som af Naturen er forliebt, den troer at see sin Gudinde for sig, og foresiger hende tusinde Smigrerier. En anden ligger halv i Søvne og leer af sine Drømme; endnu en anden foresynger sig selv noget; og en anden fortæller de latterligste Narrepudser, saa at man troer at være i en ret Daarekiste. En Art af Slumring og Dorskhed følger paa denne ulige og uordentlige Glæde, og Persianerne kalder denne halvdøde Tilstand en Henrykkelse, og paastaaer, at noget uddemmeligt og overnaturligt er forenet dermed. Naar Drikken hær udvirket, saa gaaer enhver hiem til sit. Man giør og en Jnfusion af Valmue og Hampefrøe, med Nug vomica, som endnu er langt sterkere end den forrige Drik. Den giør Folk gandske naragtige, vanvittige og inden kort Tid gandske dumme, hvorfor den og udtrykkelig er forbuden i Religionen. Jndianerne indgiver deres Statsforbrydere den gemeenlig, som man ikke gjerne ville skille ved Livet. De indgiver ogsaa Børn af Kongeligt Blod den. De tager ikkun blot allene Hampefrøe og dets Blade uden Valmue til denne Drik. Brugen deraf bliver med Tiden ligesaa dødelig som Opium; thi den svekker Legemet meget sterkt. Naar Virkningen er forbi, saa leer, skiemter, hopper og springer Mennesket ikke meere, men ligger ligesom en livløs Skabning, og kommer sig først igjen efter en eller to Timers Forløb.