Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1810-12-28
J Senatets Møde den 10 d. forelæstes en Beretning fra Udenlands Ministeren, hvori Hs. Exc. gjennemgaaer alle betydelige Forandringer i Europa siden Campo-Formio=Freden, og viser hvorledes Engelland bestandig ligesom har nødt Frankerig til at forstørre sig. "Man kan siger Ministeren, med Sandhed sige, at vi skylde Engelland det store Riges Hæder og Magt. Dette Land synes uophørlig at sammensværge sig mod sine Allierede og sig selv, for at danne dette Rige, det største, som i 20 Sekler har existeret. Fremdeles roses Ministeren For, og vises at Tilsidesættelsen af hans System er Skyld i de paafølgende Omvæltninger. Nødvendighed bød, at Nordsøens Kyster maatte vorde Franske. Man maatte tillukke samme for de Engelske Magasiner paa Helgoland. Freden vil omsider komme, og Retfærd og Menneskelighed seire over Lidenskaber og Had &c. Videre fremlagtes i samme Møde nogle meget interessante Artstykker betræffende det Hollandske Ministeriums Underhandlinger i London i Februar 1819. De ere af følgende væsentlige Jndhold: No. 1. En Skrivelse fra Kong Ludvig, som da opholdt sig i Paris, til sine Ministre Hs. Maj. forsikrer, at det nogenledes har lykkedes ham at udslette nogle modbydelige Jndtryk hos Keiseren, hans Broder, men at Hollands Uafhængighed allene kan reddes ved en Søefred, da Frankerig bestemt har besluttet at forene dette Rige med sig. Dette maatte Ministrene, som af sig selv, uden at nævne Kongen, ufortøvet lade Engelland vide ved en paalidelig og diskret Mand &c. No. 2. Det Hollandske Ministeriums Jnstruction for Hr. Labouchere, som sendtes til Engelland i ovennævnte Ærende, kan allerede af No. 1 sluttes. Han skulde forestille de Engelske Ministre Hollands Forening med Frankerig paa det farligste, drive paa Fredsunderhandlinger, og, om Kongen endnu var i Paris, bringe ham selv Svaret, men reise over Holland, og holde Alt yderst hemmeligt. No. 3. En Note fra Marqvis Wellesley (dog uden Navns Underskrivt) dateret 12 Februar 1810, hvori forestilles, at Engelland ikke kan opofre sin Jnteresse og Ære for Holland, at Frankerig ikke viser mindste Tilbøielighed til Fred, at de Engelske Kabinets-Ordrer vare kuns en Følge af, ikke Aarsag til, de Franske Dekreter a. No. 4. Hr. Laboucheres Regnskab for sin Sendelse, hvoraf sees, at han den 3 Februar reiste fra Brielle, og var den 6te i London, havde Audienz hos den Engelske Minister den 7de og 12te, men udrettede Jntet. Ministeren (Wellesley) var overbeviist om, at KabinetsOrdrene vilde svække Frankerig; det Engelske Publikum brød sig kuns lidet om Krig eller Fred, mange havde end- og Fordele af Krigen; dog troede han ikke det Engelske Ministerium vilde afvise et alvorligt Fredsforslag, maasker vilde det endog i mange Poster vise sig eftergivende, for Holland, var Jnteressen afsløvet &c.J Mødet den 13de oplæstes en Beretning af Grev Semonville i den til at undersøge Senatuskonsultet nedsatte Kommissions Navn, hvori man ikke nok kan undre sig over at saa nødvendige Begivenheder Hollands og Hansestædernes Forening) ere udsatte saa længe. Dernæst vises, at Holland alt siden 1795 havde tabt sin Uafhængighed, eller, som Frederik den Eneste udtrykte sig, havde ophørt, at være en Skaluppe, som stedse fulgte de 2 store Krigskibe, Engelland og Frankerig i Slæde toug. Han beviser dernæst hvilke Byrder Holland ved Jndlemmelsen i Frankerig er bleven qvit, men - siger Greven - saa mægtig er Vanens og Egenkjerlighedens Herredømme, over Nationer som over enkelte Personer. Forgiæves spaae de rundt om mødende Omvæltninger dem deres eget Fald. En blind Følelse væbner dem imod Erfaringens Lærdomme, og ved Anstrængelserne for at undgaae den, gjøre de selv deres Ende des sørgeligere. J 15 samfulde Aar vilde uendelige Byrder ikke have trykket disse interessante Egne, og hvorfor, For den tomme Ære at have en formeentlig National-Regjering, som om der kunde existere en Nation, hvor der er ingen Uafhængighed, ingen Armee, intet Gebeet at forsvare. De Tiden ere forbi, da nogle Statsmænd havde gjort Systemmet af Balancer, af politisk Ligevægt, af Garantier gieldende i den offentlige Mening, Pompøse Blændværk for Kabinetterne af anden Rang, Afmagts Haab som alle maae forsvinde for hiin Magt, der bestemmer Rigernes Varighed og gjensidige Forhold - for Nødvendigheden. Meer end man skulde troe, har Keiseren ved denne Handling givet efter for Nødvendigheden a. Napoleons Bestemmelse var at herske og at seire. Seiren tilhører ham, Krigen hans Aarhundrede. Engellands iversyge Rivalitæt har stedse været den umiddelbare Aarsag til vore Uroligheder, vore Ulykker, vore Farer, vor Energie, vore Kampe og vore Erobringer. Vore fordums Konger stræbte efter Universal Monarkiet. Det Franske Folk blev stedse det samme. Den manglede blot en Chef, for igjen at antage Navn af det Store. Engelland derimod vilde en blodig Revolution. Hele Enropa blev kaldet til dette Oplysnings Værk. Men efter 10 Aars for Frankerig ærefuld Kamp samlede det overordentligste Genie, Naturen nogensinde har skabt i sin Herlighed, de omspredte Ruiner af Karl den Stores Scepter, igjen i sine triumferende Hænder. Vel forsvinde de smaae Stater; den Europæiske Stats Bygning, de gothiske Støtter falde sammen, og, hvis en Ordens Genius ei holdt lige Skridt med Hærenes, efterlod det 18 Aarhundrede kuns Anarkie og Ødelæggelse. Seer Helten fra sin Seiersvogn Folk, som gamle Sæder forene, opsøger han troe Fyrster og anfortroer dem disses Skjebne, for hvis Beskytter han erklærer sig. Men, hvor alle Regjeringsforme, forgiæves ere forsøgte, hvor Aggregaterne ere for smaae eller usammenhængende, der byder Rigets Jnteresse at forekomme Opløsning ved Forening.