Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1836-03-29
Fædrelandet. Provindsialstænderne. Af de endeligen afgjorte Sager, anføres endvidere: 1) Sagen angaaende Forandring i Assurancen for Landbygniger. Fra de Deputerede, Kammerh. Castenschjold, Kammerr. Drewsen, Major Rømer og Lieutenant Rasch, vare forskjellige Andragender indleverede, der fornemmeligen gik ud paa en forholdsmæssigere Regulering af Brandcontingentet efter Bygningernes Beskaffenhed, Nedsættelse i Brandcontingentet, en bedre betryggende Control med Vurderingerne, og Branddirecteur-Embedernes Jnddragelse. Hvad Bornholm angaaer, tilsigtedes en Adskillelse af denne Øes Brandforsikkrings væsen fra den her i Riget gjeldende Assurance-Jnstitution. Efterat Committeen (Rasch, Drewsen, Haastrup, Castenschjold, Markmann, Scavenius, Danneskjold) herover havde afgivet dens Betænkning, har Forsamlingen principaliter ansøgt om, at Hs. Maj. vilde tage hele Assurance-Jndretningen for Landet, i allerhøieste Overveielse, samt derhos indstillet: 1) at en nøiagtig Undersøgelse maatte anstilles om i hvilket Forhold Bygningerne her i Landet, efter deres Bygningsmaade, hidtil have viist sig at staae i til Fare for Jldsvaade, og at der fornemmelig maatte tages Hensyn til Kirker, teglhængte og grundmurede Bygninger, samt saadanne, der staae i en vis Afstand, f. Ex., 20 Alen fra Bygninger af mindre brandfri Beskaffenhed, og at derefter et nyt Reglement for Brandforsikkringen maa udarbeides; 2) at Brandforsikkringens Kapital fond ikke maa forøges ved nye Paalæg; 3) at en almindelig Omtaxation, i det mindste af Bygninger, hvis Assurance er ældre end 10 Aar, maa foretages; 4) at Taxationsmændene altid, saavidt muligt, maa findes i Herredet, hvor Taxationen foregaaer, og udnævnes af Herredsfogden, og kun undtagelsesviis af Amtmanden; 5) at Branddirecteur-Embedet overalt maa indgaae, og Branddirecteurens Forretninger overdrages Herredsfogderne eller de kongl. eller private Birkedommere; 6) at i hver Jurisdiction maa udnævnes, indtil videre, af Amtmændene, i det mindste 4 af de betydeligste Jnteressenter, af hvilke altid de tvende skulde overvære Taxationsforretningerne, for at paasee Assurancens Tarv, og 4) at det maatte tillades Jndbyggerne paa Bornholm, forsaavidt de ønske det, at udgaae af Forbindelse med Landets almindelige Brandforsikkring, og at oprette en separat Forening mellem sig selv indbyrdes, hvilken foreløbigen skulde underkastes Cancelliets Undersøgelse og Approbation. 11) Sagen ang. Udkastet til en Placat, indeholdende nærmere Bestemmelse om Trykkefrihedens Grændser. J sin Fremstilling angav den kongl. Commissair Motiverne til dette Udkast, at være den fordærvelige Retning en Deel af Dagsliteraturen i den senere Tid havde taget, og at de gieldende Straffelove ikke vare tilstrækkelige til at forebygge slige Udskeielser. Udfaldet af den mod Prof. David anlagte Trykkefrihedssag, havde saaledes bestemt antydet et Hul i Lovgivningen, i det denne ikke straffer den Forfatter, som har ladet det mangle paa pligtskyldig Omhue, for ikke at virke skadeligt. Udkastet selv lyder saaledes: 1. "Dersom Nogen, ved, i et trykt Skrift eller Blad, at yttre sig angaaende Rigets Forfatning eller dets Love, eller angaaende Regjeringens Handlinger, har tilladt sig en Fremstilling, der ikke svarer til det lovlige og den gode Borger værdige Formaal med Trykkefriheden, men derimod kun er skikket til at opirre Gemytterne og fremkalde Misnøie eller Ringeagt imod hine Gjenstande, og det desuagtet maatte findes, at den onde Hensigt ikke er saa umiskjendelig, at Forfatteren kan dommes efter Forordningen 27de Septbr. 1799 88. 2, 3 eller 7, saa bør han for den Mangel af pligtskyldig Opmærksomhed, der i alt Fald bliver ham at tilregne, straffes med Bøder fra 100 til 500 Rbd. Sølv efter Sagens Omstændigheder, hvilke Bøder tildømmes vedkommende Fattigkasse. § 2. Da foranførte Bestemmelse alene indeholder et efter Omstændighederne nødvendigt Tillæg til de i Forordningen 27de Septbr. 1799 fremsatte Straffebud imod Trykkefrihedens Misbrug, saa ere alle de Forskrifter, som fornævnte Forordning indeholder angaaende Virkningen af sammes Overtrædelse, og saa anvendelige, naar Forseelse imod nærværende Anordniner begaaet; ligesom alle de Embedsmænd, som det paaligger at virke imod Trykkefrihedens Misbrug, med Omhu og Kraft have at vaage over denne Anordning, som over alle øvrige om denne Gjenstand udkomne allerhøieste Befalinger, hvortil Vi herved paa det Alvorligste ville have dem opfordrede. Committen havde i sin Betænkning, som i det Væsentlige falder sammen med Forsamlingens, principaliter indstillet: "At Forsamlingen vilde i Præmisserne til dens Betænkning, udtale den Formening, at Forsamlingen, uagtet den maa beklage og misbillige de Misbrug af Pressen, som det forelagte Udkast gaaer ud paa at modarbeide, dog er kan ansee det ønskeligt, at der for Tiden gives skjærpende Straffebestemmelser for saadanne Misbrug. Derhos indstillede Committeens Majoritet subsidialiter, at, om Hs. Maj. maatte finde det hensigtsmæssigt ogsaa at indbefatte culpn med Hensyn til Skriftets Jndhold, under de nye Straffebestemmelser, en saadan Bestemmelse i al Fald maatte indskrænkes til den der yttre sig om Rigets Constitution eller monarkiske Regjeringsform i Almindelighed, paa en Maade, at han letteligen kunde indsee, at hans Yttringer kunde lede til Misnøie med Rigets Forfatning; hvilken Jndstilling imidlertid Minoriteten (Algreen-Ussing) ikke tiltraadte, hvorimod han ingen Betænkelighed fandt ved at tilraade, at slige Yttringer, naar de vare fremsatte i utilbørlige og usømmelige Udtryk, burde straffes som lignende Yttringer og Regjeringen selv, efter § 7 i Frd. af 27 Septbr. 1799. De ved dette Udkast fremkaldte Amendements og høist interessante Discussioner, ere for vidtløftige til her at indføres, hvorfor man maa indskrænke sig til i et følgende Nr. at levere Forsamlingens Betænkning. (Stænd. Tid.)