Norske Intelligenssedler, 1766-11-26
For nogen Tid siden fortalte min Naboe mig, hvor stoer Skade Korn-Orme og andre Jnsecter gjorde ham paa hans Korn-Lofter, Jeg erindrede at have læst i en gammel Bog, at unge Høns med stoer Begiærlighed aad saadanne Jnsecter; dette Middel raadde jeg ham at forsøge. Nogle Dage derefter fortalte han mig, at mit Arcanum havde gjort ham stoer Nytte. Jeg saae mig snart nød til, selv at forsøge det; de Korn-vahre, jeg til Udsæd havde kiøbt, vare fulde af sorte Korn Orme, som i kort Tid opfyldte alle mine Lofter. Jeg havde ingen Troe til det Middel, jeg meere i Skiærts end Alvor havde lært min Naboe; brugte derfor Knoblog, Attich, med meere saadant; men altsammen forgiæves. Endelig besluttede jeg at betiene mig af ovenmeldte Middel, og loed 2de Høner med deres Kyllinger bringe oppaa Loftet; jeg var nysgierrig at see, hvorledes de arbeidede paa Jnsecternes Odelæggelse. De sparkede i Kornet, needflugte Jnsecterne, uden at æde et Korn; efter 4 Dage mærkede jeg, at disse Høns bleve matte, loed derfore dræbe en, og fandt ikke et eneste Korn i dens Kroe, derpaa loed jeg tage disse Høns bort, og igien opbringe andre paa Loftet, hvilke fuldkommen fuldførte Jnfecternes Udryddelse. Da jeg saaledes har seet denne Operation, kand jeg forsikkre, at den er ubedragelig Hønsene, som ere meget begiærlige efter disse Orme, søger dem meget nøje op, og æder dem, uden at røre et Korn, allerne, man maa ikke lade dem blive længere, end 3 eller 4 Dage paa denne Jagt, og da sætte andre i stæden, saafræmt man ej vil løbe Fare for at miste dem, Naar Lejlighed tillader følger Fortsættelsen Jntet kand være de fornuftige Creature meere skammeligt og uanstændigt, end at leve i Ørkesløshed, og tilbringe den kaastbare Leve-Tiid i Ledig gang. Saadane Folk ere unyttige og uværdige Lemmer i en Stat eller Land, og omendskiønt de opnaae en høi Alder, ere dog imellem dem og et Barn, som i det første Aar døer, fast ingen Forskiæl, fordi begge have lige meget tient Verden og Efterkommerne, og var lige meget, om de aldrig havde været til. Vort Arbeide i Verden bestaaer enten i saadane Forretninger, som skeer med Hænderne, eller med Hovedet, eller Forstanden, saasom Studeringer og høiere Videnskaber; ligeledes viser man sin menneskelig Skyldighed ved at udøve alle Slags gode Gierninger, hvorved man kand vær enten Næsten, eller og Efterkommerne, og et gandske Land nyttige Bønder og Borgere maa være flittige, om de ellers ikke skal lide Mangel og falde i den yderste Armod. De Lærde selv, endskiønt deres Profession er den ædelste, og fortiener Fortrinnet fræm for alt andet, maa dog ved Videnskaberne søge deres Underholdning. Rige Folk og Stands-Personer beholde allerne heri sin Frihed, men ere dog meere end alle andre skyldige og forbundne til at anvende sin Tid vel, og tiene Næsten og Fædernelandet. En retskaffen Christen veed forud, at han, saavel for sin Tid, som og, hvorledes han har anvendt sin Formue i Verden, engang skal giøre et svart Regnskab. Ogsaa de, som ingen Religion forbinder, eller bekiender sig til en anden, end den Christelige, erkiender ligeledes sin Skyldighed heri; thi næsten enhver Sect, stemmer overeens i denne Grundsætning, ja Hedningene selv holde for, at ingen haver et ædelmodigt og retskaffent Gemyt, og er ikke værdig at leve, som ikke er sin Næste og Fædrenelandet tienlig, fordi Ørkesløshed er alle fornuftige Kreature uanstændig, og et Menneske, der bringer sin Tid med Æden, Drikken, Vellyst og Ledig gang, er at ligne med de vilde Dyr. Ved bestandigt Arbeide og Forretninger forlænger man ligesom sit Liv, og man seer gandske tydelig, at en Lediggænger aldrig kand berømme sig af et ret fornøjet Sind; Tiden bliver ham lang, og alting er ham i Tiden bliver ham lang, og alting er ham fortrædelig; da derimod et arbeidsomt Menneske foler meere Roe og Fornøielse, jo til ønsker, at Dagen maatte være endnu længere, paa det han kunde forrette meere. thi han er glad og fornøjet, og uhindret kand fortsætte sine Tanker, endog naar han bliver gammel, og Kræfterne forlader ham, nyder han en særdeles Glæde og Trøst, naar han erindrer sig de forrige Tider, og hvorledes han har opfyldt sit Kald. Et ungt Menneske selv, der vel har anvendet sin Tid, og ved ædelmodig, Gierninger skilt sig fra den gemeene Hoob, kand med langt større Hengivenhed ansee Døden, og forlade Verden. Det synes, at Martialis har haft disse Tanker naar han taler om en berømt Stridsmand, der døde ung, og mener, at Døde, har borttaget hannem, fordi den tællede hans mange Seiervindinger, og derfor holdt ham for en gammel Mand: Dum numerat palmas, creddit esse senem.