Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1774-04-11
Fortsættelse af Oversættelsen, afbrudt i No. 14. O hvor ondt gjør det ham (men for at giøre sin Feil god igien, siger han i Hidsigheden et Fruentimmer en vittig Uforskammenhed; ogsaa sætter han sig igien i sin forrige Anseelse. Han begaaer en Uagtsomheds Feil i Spil, skammer sig, kiøder den igien ved en Eed og skammer sig ikke. Adrast har Afskye for Navn af en Modsiger, som i Sælskaber er saa forhadt. Man driver, ubarmhiertig Spot med Amynts Feil, som man endnu oven i Kiøbet kun paadigter ham; og det giør Adrast ondt, at han ikke skal igiendrive dem. Men den fornemme Bagtalerske seer stivt paa ham, og allerede giver han sit Biefald ved Miner saa meget som endog hans Hierte mods ger ham; og neppe spørger Clelia ham høit, Adrast, har de ikke og hørt det, saa bliver han af en falsk Undseelighed en Bagvasker, og siger ja. Adrast er ingen Praler, men af Bekymring over, at ikke opføre sig saa rig som andre, bliver han i Dagødsel i Klæder, lægger i Morgen ved en æresyg Gavmildhed Grunden til en slet Orconomie. Hvad hindrer Adrast, fra at befrie sig fra denne urette Undseelighed, som er en Fiende af hans Dyd (naar han vil være oprigtil, saa kand han let see, at han ikke stræber efter Roes derfor. Af denne Kilde flyder hans Caracteers Feil, og denne maa han først tilstoppe. Han lader sig i sin Opførsel styre af Verdens Mening; og han veed dog, at een Giernings sande Værdighed eller sande Skammelige hænger ikke af Meninger. Bliver hans sindrige Tvetydighed, hans lykkeligen anbragte Sværgen, hans fornuft løse Ruus ved alt befald tilladt, eller smukt (hvilket er ædlere) at følge skinneende Sædvaners Forskrift, hvilket den store Verden beskytter, eller at følge sin Samvittigheds Lov, men jeg mister de andres Biefald, de Anseeliges) saa mister jeg den da (det er Ære og Lykke for dig; thi det Biefald, som kroner en Daarlighed, den maa komme af en Konges eller en Fyrstindes Mund, af en Helts eller en Lærds, er altid Skam. Vildu forsøge det Adrast,) du har af en falsk Undseelighed handlet imod din Samvittigheds og din Overbeviisnings Advarsel. Et heelt Sælskab har derfor belønnet dig med dets Agtelse. Vel an, kast dig om Aftenen tænkende paa dito Leie, og forestil dig din Død, som kand komme i denne Nat. Tænk de Bebreidelser, som dit eget Hierte giør dig; tænk Biefaldets Stemmer, hvormed Sælskabet ærer dig. Ophører Anklagelserne af dit inderste ved den Tanke: Jeg er beundret og af Sælskabet geleidet med Smilen og Taksigelser for min Føielighed. Sat, en høiere Geist var synlig ved dit Leie og du spurte ham, hvad han tænkte om din Tilstand; saa hør, hvod han rimeligen vilde svare dig: Fattige, æregierrige og bedragne Adrast) du skammer dig at mishage heller dig selv (du søger Ære hos Menneskerne, og foragter Æren hos Menneskernes Skaber.) du giør dig følesløs for det Utilladte, det er din Skam du adlyder de Elendiges og Daarernes biefald, men du modstaaer en guddommelig Viisdoms Anordninger: det er din Ære (du har et meget kro bende Hierte, ære begierlige unge Person) og naar du ikke agter det, at være vissere, saa skal du snart have et meget ondt Hierte. Søg de Fornuftiges Biefald, men ikke mod din Pligts Røst: Thi den sande Velanstændighed i Omgang kand af Acrometriske ObservatioMartii. 2 en halv 4 en halv 1en 3 D. v. 103 D. K. 1 en halv 1 en halv 1to 3 D. K. 4 en halv 3 en halv 3. Ølli4 en halv 2 en halv næ stille. 2 en halv 1 en halv 2 en halv 1 en halv. en halv 1 en halv - stil 2 en halv 3.5 en halv; 1 en halv 1 halv i 2 en 4 D. . 1 halv 6 en 4 D. K. stille lige 2 tre D. stil 4 en halv v. 2tre D. K. stil lig 1 halv 9 en halv 2 tre D. K. lig 4 en halv 4 en halv 1to 3 D. 7 en halv 5 en 3 D. . 9 en 3 D. K. 7 en halv 5 en halv 3 en halve 30 = 2 to 3 D. K. 11en 3 D. K. 1 en halv 31 - 1 en halv i 2en ikke stride med Fornuftens og Religionens Love, Den Store efter hvis biefald du nu stræber, skal inden kort Tiid være, just det Støv, som du skal blive til. Ær hans Stand, i hvilken Forsynet, har sat ham; men tilbeed ikke hans Daarligheder og Laster, og vid, at Verdens høieste Befald, kjøbt ved en vitterlig Forseelse, er i Himmelen et Brændemærke paa den dybeste Nedrighed. oner udi Bergen for 1774. Ølig., tyk Luft, lidt Slud, Aften stille. N. O. noget Jisslet, siden stille og klar Næsten stille, siden skyet, siden stille og klar S. og continuerlig Snee, Aften næsten stille og leØlig, og klar, Aften stille næsten stille og lidt skyet, Aften klar stille og skyet, Eftermiddag SuceS. med Slud og Regn, siden N. W., Aften BlaN. O. kler Himmel, Aften stille S. og Sne indtil Aften, siden stille og klar S. og Snee Eftermiddag W. Aften stille og kaN. O. klar Himmel heele Dagen. stille og klar, S. O. noget skyet, lidt Regn imellem S. O. klar Himmel, siden stille stille og klar H. heele Dagen. ligesaa stille og klar, siden skyet, S. lidt skyet, siden stille og klar stille og klar, ligesaa ligesaa S. noget skyet, Aften næsten klar, S. skyet, siden klar, S. klar, Aften stille S. klar mod Aften lidt Regn S. noget skyet og lidt R. imellem S. lidt skyet, siden klar, stille og klar, Eftermiddag lidt R. O. klar Aften stille stille og klar heele Dagen Heraf udkommer hver Mandag et Blad fra det bergenske Adresse-Contoir hos O. Brose.