Berlingske Tidende, 1830-11-13
Efterretningerne fra Jrland ere meget ugunstige. I de fleste større Stæder holdes Forsamlinger, for at raadslaae om Unionens forlangte Opløsning, og da ingen Lov forbyder dem, saa ville de uden Tvivl gjentages, indtil hele Nationen omsider føler sig gjennemtrængt af det samme Ønske, at regjere sig selv. Det katholske Clerisie, som ene i Unionens Ophør skimter Haabet om atter at faae den katholske Kirke ophøiet til Statskirke, eller i det mindste at faae en forholdsmæssig Deel i den protestantiske Geistligheds rundelige Indtægter, er naturligviis Adskillelsen gunstig; men ogsaa den største Deel af Handelsmænd, Haandværkere og Bønder ønsker den. Disse haabe ogsaa Fordele deraf, at man vil tvinge de store Jordegodsejere til at fortære deres Jndkomster, der nu bidrage til at berige England, Frankrige og Jtalien, i deres Hjem; og den største Deel af Almuen er overhovedet saa tiggerarm, at den i enhver Forandring venter Forbedring. Aristokratiet derimod, især det protestantiske, Jordegods, ejerne og Forpagtere af store Ejendomme, ligesom ogsaa adskillige Classer af Kjøbmænd og Fabrikanter, der i England finde er ten Beskyttelse for deres Monopolier, eller en bedre Afsætning for deres Producter, - Alle disse ere Ideen om en Adskillelse fjendske, og ville nu slutte sig til Regjeringen, efterat denne har erklæret sig mod Unionens Opløsning; Partierne ville altsaa inden før Tid optræde mod hverandre, ikke meere som Katholiker og Protestanter, men som Aristokrater og Demokrater ; med hvilket Held maa Tiden lære. Jmidlertid tager Regjeringen mange Slags Forholdsregler, for faa Dage siden ere tre Batterier afgaaede fra Woolwich og i alle Tøihuse arbeides uafladeligt. Regjeringen kan umueligen samt tykke en Adskillelse, der vilde forstyrre det britiske Riges Eenhed; ja selve det britiske Folk, der betragter Jrlændernes Forsøg paa at løsrive sig fra engelsk Herredømme, vilde, uagtet at sin Liberalitet i Henseende til lignende Tilfælde i fremmede Lande, betragte et saadant som en Forgribelse paa dets egen Høihed, og tvinge Ministeriet til Modstand. Ja hvo veed om en saadan Begivenhed ikke pludseligen kunde forvandle vore Radical-Reformatorer til ultrolojale Undersaatter, O'Connel har nyelig udgivet to Adresser til Jrlænderne som under Maadeholds Maske lægger det bittreste Had til ved britiske Folk for Dagen. I et af disse foreslaaer han Oprettelsen, af en ny revolutionær Forening: "De irlandske Frivillige." (Den kom ogsaa i Stand, men blev, efterat have holdet sin første Samling, forbuden af Lordlieutenanten, formedelst dens aabenbare rebelske Tendents.) Unionens Opløsning, siger O Connel, er vis, dersom Jrlænderne ville skye tre Klipper, hvortil deres Fjender lokke dem : 1) religiøse Tvistigheder; 2) hemmelige Forbindelsen, med lovstridige Eder; 3) voldsom Modstand med væbnet Haand. - Oconnells harmfulde Travlhed for at tilintetgjøre Jrlands legiislative og administrative Forbindelse med England har opvakt sto Uroe blandt Publicum, og havt en ugunstig Indflydelse paa de offentlige Fonds, der i nogle Dage dalede betydeligen. Jrlands Adskillelse maatte ufeilbarligen virke tilbage paa Storbritanniens hele Statsbygning. Regjeringen anvender ved ethvert Middel, der kan bidrage til Jrlands retfærdige Bestyrelse, men end ikke den bedste Villie kan nu læge de Saar, af hvilke Jrland bløder; disse ere tidligere Generationers Synder, som enten vor Tid eller den nærmeste Fremtid maa afsone. Paris, den 24de October.