Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1774-06-10
En Oversettelse af Dusches Moralske Breve. Austerus til Eucharius. ey, Eucharius, Jeg kan aldrig finde Behag i dit Dyds System. Din Lære er alt for koldsindig. Jeg holder mig forbunden til at sige dig, at et Hierte maae være ligegyldigere med godt og ondt, end mit er, for at agte paa denne Mængde af Jndskrenkninger, Undtagelser og Forskiellelser. Jeg foragter den Mand, som ved en bestandig Føyelighed tragter efter Navn af en Menneske-Ven, og bliver en Hykler for den Onde. Dydens Herredom taber meere ved ham end ved den aabenbare Vellyst-Lærer; sær naar Daarer ere saa ulykkelige, at holde ham for dydig. Hans Udsigende ansees da som Guddommeligt. Han har ikke Mod nok til at dømme strængt nok om andres Forhold. Han vil ingen fortørne. Man lærer altsaa af ham at ansee Feyl og Lafter for ligegyldige Ting. Og da er Dyden forraadet. Den som aldrig vil støde nogenEucharius! Den bliver tidt en Hykler, og en Dyds Forræder. Han bortgiver et Stykke af dens Herredom efter det andet. Han lader altid Grændserne af dens Herskab flyttes nærmere og nærmere sammen. Endelig maae Udyd vinde alt og Dyden beholde indtet. Bort Bort med denne Lærdom, Hvo som vil udgive sig for en Dyds Lærer, maae have Hierte nok til at støde andre for Hovedet og til at lade sig selv fortørne for denne Dyds Skyld. Hvert lidet Stykke Land, dens Herredom taber, er en Erobring for Udyd Han maae staae for dens Grændser, og der heller falde som et Offer; end at lade den vige en Haandbred. Skal Dyd bestaae Eucharius, saa maae den bestaae i al dens Strenghed; Sagte Vinde og behagelige Dage smelte Vinterens Jis=Throne. Den maae regiere med Strenghed skal den bestaae. Seer du ikke hvorledes Jordens Konger giøre, naar de vil eye deres Fæderne. Grændser uforrykkede og beholde deres Majestets Omkreds urenket? Om et Spand Land gribe de til Sværdet og Udgyde Blod. En Undersaattens Ud sluppen Tanke, deres Majestet fornærmende, koster et Liv. Er da denne Plet af Dynd vigtigere end Dyden, Eller skulde vel Verden undergaae, om en Konge omkom, Millioner ere ihielslagne. Havet har opsluget Der og Verden staaer endnu; Men da var det først Tiid, at Guddommen over den udstrækkede sin fordervende Arm, naar der aldeles ingen Dyd meere var til. Ach Eucharius, den er allerede alt for rar! Sag var at den er bleven en Beundring, man falder i Forundring. over at finde en dydig Mand; En Forundring, som vel beviiser dens Majestet, men dog tillige anklager os, Over Caster skulde vi forhauses, som vi pleyer bestyrtes over hver Norden i Naturen; Thi Caster ere Uordener i den Moralske Verden. At være dydig heder at leve ordentlig. Og hvor mange holde vi for dydige, som ey ere det, Vi ere saa gavmilde med dette Ravn, at vi give det til enhver, som forlanger, det. Da vi dog ere saa sparsomme med og giøre os Samvittighed over at tilægne nogen de ligegyldige Ravne, Verdslig, Viis, Gennie, Poet eller Helt. - Ol forkerte Mennesker, ville J begynde at foragte smaae Ting, og at give agt paa det vigtige. J trettes og udgyde Blod, for at kaldes Første, Philosoph eller Poet. J ere dog færdige til at give enhver det fortreffelige. Navn af en Dydig, naar han begiærer det. Saaledes dysse vi os i Søvn med utilladt føyelighed, og bortgive Dydens Rættigheder ved vor Koldsindighed. - Men lad hvor der vil, blive en Hykler; Lad hvor der vil giøre Helgene af Misgiernings=Mænd, som have fortient Steyle og Hiul. Jeg haver ingen Ræt til at uddeele en Dydigs Navn, eller bortgive det mindste fra Dyden. Mig behager ey denne fornøyede Ansigts Skikkelse, denne behagelige Mine, og dette smillende Ansigt, hvormed de føyelige Verdsligvise, eller de vellystige Anacreons afskildre den. Disse maae være en Skiøges Skiønheder; Dyden er alvorlig streng, majestætisk. Dens Asyn opvekker mere Beundring end Henrykkelse, meere Ærbødighed end Kierlighed; og disse søde Sophister vise hvor lidet de kiende dens Ansigts Træk i det de udpyndte, den som deres Bolerske og rundt om behænge den med Blomster=Krandse! Jeg undres kun over, at de ey tage Kronen af Hovedet og Sverdet af Haanden, for at omgjorde dens Tindinger med Roser, og at række den det bekrandsede Bæger. Ere disse Grundlærere rigtige, saa sig mig, Eucharius, spotte vi en Dyden, naar vi ere saa ødsele med dens Navn, Og kand vi forandre Tingenes Natur! Er det ikke afsindigt, da vi kalde en Abe en Abe, en Tigger en Tiger, vi dog kun skal forvende Naturen. og Ravnene hos Menneskerne og give en Nar Navn af en Viis, og kalde en Castefuld Dydig, og hvorfore beqvemme vi os til denne Føyelighed? Gierningen selv er strafværdig; Men Kilden Eucharius, hvoraf den flyder, giør den endnu strafværdigere. Den flyder af Menneske-Frygt eller af Egennyttighed. Hvilken af begge holder dufor den beste, Menneske=Frygt, saa ere vi feyge, forsagte, foragtelige! Egennyttighed, saa ere vi nederdrægtige og krybende, Jeg veed vel Eucharius! du vil endnu lægge til en tredie Kilde: En føyelig Menneskekierlighed; Men denne henhører og blandt Sophisternes Opfindelser, hvilke forstaae den Kunst at sette Farve paa onde Ting, og afmale os Vellysten selv skiøn. (Fortsættelse heraf skal følge.)