Almuevennen, 1842-09-28
Præsten Blicher holdt den første Aften en Velkomsttale til de Ankomne, i et Telt oplæste den bekjendte Bondedigter Peder Jensen fra Viby Mark en Beretning om en Bondefest han tidligere havde været tilstæde ved, paa Bellevue, og omtalte der den overordentlige Kjærlighed for Bondestandens Fremgang som alle de tilstædeværende Kjøbenhavnere lagde for Dagen, og skildrede det vækkende Jndtryk det havde gjort paa ham hvad der blev talt om Nødvendigheden af almindelig Selveiendom m. m., men da denne lille Mand ikke ret kunne komme tilrette med sin Oplæsning, fordi han blev afbrudt ved al Slags Spøg fra endeel i Teltet, som havde seet temmelig dybt i Glasset, optog Skolelærer Sørensen den tabte Traad, gjentog, forklarede og yderligere udviklede hvad Bonden, havde sagt, og ved sine alvorlige og treffende Svar bragte Spotterne til Taushed. Han lod Samtalen, efterhaanden gaae over til en egentlig Tale, der gik ud paa en meget alvorlig Kamp mod Brændeviins drikken; efter en Deel forgiæves Forsøg paa at gjøre det Hele latterligt, listede lidt efter lidt de Uforbederlige sig bort, og mangt et Glas blev staaende halv fuldt paa Bordet, Samtalen fik en alvorlig og sømmelig Characteer, og endte med, at Sørensen uddeelte endeel Smaaskrifter om Maadeholdsforeninger. Den næste Dag strømmede bestandig flere Mennesker sammen. Pastor Blicher holdt først et vakkert Foredrag, hvori han med stærke og livlige Farver skildrede den Dødslummer hvori den danske Nationalitet var nedsunken, som selv Englændernes Kanontorden ikke havde kunne vække, og Svien af Kjøbenhavns Brand kun for et Øieblik havde forstyrret; derpaa fremsagde han sit bekjendte Digt om Skytten Hammer som et Exempel paa de enkelte Livstegn der havde bevaret Haabet om den danske Folkeligheds Gjenopvaagnen. J samme Tale nævnede Blicher flere Gange almindelig Værnepligt, uden yderligere at forklare sig derover, og dette foranledigede en Samtale mellem Sørensen og nogle Bønder, og da stedse flere Tilhørere strømmede til, steeg han efter Opfordring oppaa en Vogn, og udviklede paa en fattelig Maade sine Anskuelser om, hvorledes saadan almindelig Folkevæbning maatte indrettes og hvorfor den var nødvendig, baade som Retfærdighed imod Bondestanden, og til Betryggelse for Landets Uafhængighed. Senere holdt han endnu en Tale om Skandinaviens Forening; han begyndte med at fortælle nogle historiske Begivenheder fra Nordens Oldtid og dannede derfra Overgangen til sit egentlige Theema ved at gjøre opmærksom paa hvad Norden havde kunne blive til dersom det havde været enigt i Stedet for at spilde sin bedste Kraft paa at bekæmpe hinanden indbyrdes. Pastor Blicher holdt ogsaa endnu et Foredrag hvori han foreslog at bortkaste den fremmede Mode at tiltale hinanden med det tydske "De, at derimod alle Danske skulde drikke Dus, ikke i Sydens Druesaft men i Nordens frie Luft, og endelig at man skulde anlægge en trefarvet Kiendetegn, Hvidt, Nordens Vinter, Sjæl og Hjertes Reenhed, ærligt Venskab, trofast Kjærlighed; Blaat, Havet og Himlen; Grønt, Vaaren, Haabet og Glæden. Andre Taler holdtes af F. Sneedorff-Birch, Kammerraad Wulff, og Viser af Blicher, Mag. F. Hammerich, Sneedorff-Birch og Grundtvig bleve afsungne. Det blev ogsaa der afgjort, at et Monument for Frederik den 6te skal oprettes paa Skanderborg Slotsbanke, og der udnævntes en Committee, som skulde bestyre Oprettelsen af dette Mindemærke. Paa Bjerget blandede man sig mellem hinanden, uden at tænke paa Rang og Stand, den gladeste folkeligste Stemning herskede fra først til sidst og forstyrredes ikke ved nogetsomhelst Upassende eller Skurrende; da Dagen begyndte at hælde, drog Folkemængden med Musiken i Spidsen op paa den høieste Top af Bjerget, hvorfra den vidtudstrakte skjønne Omegn tog sig deiligt ud i den Afvexling af Lys og Skygge som den nedgaaende Sol efterlod sig. Mange forlode Forsamlingen med Ønsket om at Himmelbjergsfesten maatte vedblive at feires paa samme Maade som den var begyndt, og virke meere og meere til sit Maal, som er Almeenaandens Oplivelse.