Norske Intelligenssedler, 1814-06-03
Enhver Nordmand, som kjender sine Landsmænd - Enhver, som har havt Anledning til at erfare Folkets nærværende almindelige Stemning, veed ogsaa med fuldkommen Vished, at Nationen vil gjøre det Offer den har lovet, og paa det strengeste holde den Eed, den har aflagt Snart vil dette vise sig, naar der fordres mere end Ceder og Løvter for at betrygge Norges Selvstændighed og Frihed, og da vi Jndsenderen af Spørgsmaalet i Jntelligentssedlen No. 40, see, hvad Enhver, der nøie kjender det norske Folk, med den fuldkomneste Vished ved: at derlikke findes nogen Nordmand af Stand og Jndflydelse, allernaadigst Tilladelse forsendes med Brevposterne i Norge Samlet, trykt og forlagt af N. J. Ber som er saa nederdrægtig, at han er, eller yttrer sig at være Sverrig, hengiven, og endnu mindre forfører den udidende Almue til at være det. Men kan det kaldes at ytre Hengivenhed for Sverrig, om Nogen, paa den Tid, da Nationens Villie endnu var uafgjort, vovede at ytre den Formening: at man først burde erkyndige sig om, paa hvad Vilkaar Sverrig vilde indgaae den foreslaaede Forening med Norge, og om disse Vilkaar ei kunde blevne saadanne, at Norges Frihed og Selv stændighed endda kunde været vedligeholdte Vistnok var denne Mening urigtig, da Nationen har forkastet den; men hvilken enkelt Mands Mening kan være useilbar, - og var det ikke Nationens Ønske, at Enhver frit skulde sige sin Mening, for at man deriblandt kunde vælge det Rigtige, og forkaste det Urigtige? Det er ikke vanskeligt at gjette, hvem Jndsenderen af det omtalte Spørgsmaal sigter paa; men Enhver, som kjender denne Mand, tør frikjende ham for alle uædle Hensigter, og for enhver nederdrægtig Fremgangsmaade, ligesom han ogsaa selv sikkerlig tør vedkjende sig og gjentage Alt, hvad han i denne Henseende har ytret, hvilket da enhver Apartisk vil finde at være ligesaa frit for skadelige og upatriotiske Hensigter, som hans Fienders beskyldninger ere blottede for Beviser. Af al Frihed er der vel ingen, som Mennesket i Almindelighed og Nordmanden i Særdeleshed sætter høiere Priis paa, end Frihed til at ytre sin Mening. Denne Frihed har altid været Nordmanden hellig, og han har stedse nydt den. Saa hengiven og tro, som han var sin forrige Regjering, saa frimodig yttrede han dog sine Meninger om dens Anordninger og Indretninger, og han lagde ikke Skjul paa sin Misfornøielse, naar han troede den var grundet; men aldrig blev dette fortolket som Opsætsighed eller lovstridigt Forhold, thi den danske Regiering kjendte Nordmandens grundærlige Character alt for godt dertil. Skulde da Folket, ved selv at antage Deel i Regjeringen, have frasagt sig en Frihed, som det nød under en uindskrænket monarkisk Regieringsform; Skulde Jntolerance, Meningstvang, politiske Jnqvisitioner, Spioner, Angivere - disse Tyraniets og Despotismens Missostre! - nu kunne indtrænge sig blandt os, Vi kjende vor ædle, milde, oplyste, retskafne Konge og de værdige Mænd, der nærmest omgive ham, alt for vel til, at saa skrækkelig en Tvivl et eneste Øieblik kunde ængste os. - Men naar en enkelt Mand fremstaaer, og vil oppuste denne politiske Jntolerances frihedfortærende Flamme, naar hans Hensigt desuden umiskjenbelig er, at kaste Skygge paa en fortjent Mand, der ved mangfoldige Leiligheder har, ved langt stærkere Prøver end høie og skrydende Ord, lagt sig Kierlighed til Norge, og sin uegennyttige Patriotisme for Dagen - hvad Straf man da Saadan En fortjener, Jkke vil Jndsenderen være saa barbarisk at forlange Næse og Øren skulde afskiæres ham; men Nationens Foragt vil og bør brændemærke ham, og kan han taale der Straf, er han ingen videre Opmærksomhed værdig.