Viborger Samler, 1844-08-24
Det er nemlig os Alle, baade af Fortids og Nutids Historie bekjendt, at det ikke er enhver i constitutionel Form fremtrædende Statsforfatning, der tilfredsstiller og byder Folkefriheds Resultater. Jeg skal blot henpege paa Tydsklands forskjellige Snørlivs-Constitutioner, der vel tilsyneladende give Statslegemet en smukkere Facon, men i Virkeligheden dog kun tjene til at qvæle den friere Folkeaande. Den Slags Forfatning er det vel neppe at Danmark trænger til, eller længes efter. Hvad Danmark behøver, ere Jnstitutioner, der give Folket den størst mulige Jndflydelse paa Statstyrelsen, under en fuldstændig Folkerepræsentation, der i lige Grad kan vaage over alle Stænders Jnteresser, uden at nogen Stands prægraverende Jndflydelse eller noget Slags Aristocratie skal kunne gjøre sig gjældende. Jeg er saaledes overbeviist om, og jeg troer, at det utvetydigt har viist sig, at Grunden, hvorfor Bondestanden stundom har viist mindre constitutionel Attraa og Frygt for at indgaae herpaa, er Frygten for at Godseier standen, før Forskjelligheden imellem Byrdefordelingen var ud jevnet, skulde, som det ogsaa ofte, og selv under Forhandlingerne i denne Sal har været fremtrædende, ville søge at tilvende sig en større Jndflydelse, hvorunder den mindre Eiendomsbesidders Jnteresser vilde komme til at lide, og et Aristocratie begrundes iblandt os. Jeg er forvisset om, at naar det Ugrundede i denne Frygt viste sig, naar navnlig denne Forsamling udtalte, at det er folkelige Jnstitutioner, under hvilke alle Standsaligheder forsvinde, der attraaes bevirkede: vil ogsaa Bondestanden overalt deele og forkynde den almene Trang til en Udvikling af vore politiske Forhold. Danmark har desuden den Lykke, som maaskee faa Stater kunne prise sig af, at her intet egentligt aristocratisk Element er tilstede, hvilket man bar at gjøre Concessioner, eller som kan lægge nogen Hindring i Veien for Folkefrihedens Udvikling. Tre og tredivte Møde, den 17de August 1844. Til endelig Behandling foretoges Sagen betr. Udkast til en Forandring. om Søn- og Helligdagens vedbørlige Helligholdelse. Paa Amendements- og Afstemningslisten, som Præsidenten lod om dele, befandtes ikke mindre end 35 Amendements og forandrede Jndstillinger af Comiteen, hvilke samtlige Referenten (Biskop T. Müller) gjennemgik. Som en Curtositet udhæve vi, at, da Provst Møller rettede endeel af sin Tale mod Auditeur Roulunds Foredrag under den foreløbige Behandling af Sagen f. Ex. at Præsterne, ved aandløse og kjedsommelige Prædikener eller vel endog ved deres Levnet, selv vare Skyld deri, naar Kirkestolene paa mange Steder stode tomme, o. s. v.), brugte Auditeur Roulund den Polemik at gjøre opmærksom paa: "at i Kirken kunde en Præst læse hele sin Prædiken opaf Papiret, men at dette ikke maatte gjøres i Stændersalen." Paa Præsidentens Opfordring til Provst Møller at erklære, om han havde overtraadt Forsamlingens Reglement, der forbyder Afbenyttelsen af skriftlige Foredrag, da han selv (Præsidenten) ikke havde lagt Mærke dertil, svarede Provst M., at han kun havde afbenyttet skriftligt optegnede Momenter, for derpaa at støtte sit mundtlige Foredrag, hvilket ikke var forbudt i Stænderanordningen. – De allerfleste af de stillede Amendements bleve ved Afstemning forkastede; Comiteens forandrede Jndstillinger (der tildeels gik ud paa at moderere nogle formeentlig vel strenge Bestemmelser i Udkastet) bleve alle antagne paa een mindre væsentlig Bestemmelse nær.