Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1848-05-04
– Et Brev til Aalborg, dat. Sønderborg den 26 April, fra en Officeer i Jngenieurerne, bringer følgende interessante Oplysninger og Slaget, og navn lig om 5te Bataillon, hvorom man hidtil savnede Efterretninger: - Jeg var beordret til MissundFærgested, der var en Stilling paa vor venstre Flanke Min Bestemmelse var at forsvare Færgen for Overgang og tillige at indrette en Trækkefærge. Om Morgenen Kl. 6 var jeg med Sappeurerne og en Deel Jnfanterister, a 100 Mand, i Skoven for at fælde Træer til Færgen, da der blev blæst Allarm, hvorpaa vi strax trak sig til Missunde og indtog vor Stilling i Forening med den øvrige 5te Bataillon og 2 Kanoner. Kl. 6 1/2 sendte vil Fienden den første Granat der slog ned i en Colonne og virkede godt, hvorpaa vi bleve hilsede med Kanonkugler, de første jeg har hørt fuse forbi. Dernæst indtoge Preusserne en Stilling paa den anden Side af Høiden omtrent 4 a 500 Alen lige overfor os og beskjød os fra Morgen Kl. 7 1/2 til Aften Kl. 7 næsten uafladeligt, men dog ude Virkning, da vore Folk vare dækkede af de opkasted Værn. Kanonkuglerne derimod trængte gjennem By, ningerne, bag hvilke vi stod, og anrettede endeel Øde læggelser. Vi forhindrede imidlertid Overgangen over Slien, men imod Aften Kl. 7 hørte vi Skud paa vor venstre Side da Fjenden var marscheret til Arnis. andet Færgested ca. 2 Miil fra Missunde, hvilket ikke var besat af danske Tropper. Vi vare nu saa god som afskaarne og ikkun Mørket kunde redde og V. gik tilbage med vore Kanoner, der vare i ubrugelig Stand, som følge af den haarde beskydning, og maa jeg antage, at den angribende Styrke mod os var 4000 Mand af alle Vaabenarter og ca. 8 lander. Som sagt med Guds Bistand undgik vi Fienden og kom lykkelig og vel til Flensborg Formiddag Kl. 11 efter en Marsch paa ca. 9 Timer. Hvorledes kunne de slesvigske Forvillinger løses, Bladet Fædrelandet, for hvis politiske Virksomhed vi iøvrigt nære den største Agtelse bar for nogen Tid siden udtalt, at vi for Slesviskulle kæmpe til sidste Mand; Orla Lehmann har kort for han blev Minister udtalt det samme, idet har meente, at vi maatte have Slesvig for enhver Priis." Vi maae oprigtigt tilstaae, at vi ikke ere enige heri. En Nation bør visselig ikke godvillig bortgive sin Ret, men den bør ei heller stille sig nogen større Opgaae end den er istand til at løse, en Nations Kræfter der skulle anvendes til at begrunde dens Frihed og Held, bør ikke bortødsles for at opnaae, hvad den ikke har Evne til at gjennemsætte, kort: der maa handles i Overeensstemmelse med de bestaaende Forhold. At skille Slesvig fra Holsteen, som Ministeriet for Tiden tilsigter, lader sig neppe udføre, navnlig efter det Stermann-Ørstedske Ministeriums store Misgreb, hvorved disse tvende Hertugdømmer ved fælleds Jnstitutioner ere blevne knyttede nøiere sammen, hvorved Embedsmænd, som vitterlig vare Statens Fiender, have faaet Tilladelse til at agtere imod Staten og hvorved et Slags Løfte og Uadskillelse er givet, uden at Man ved Friheds-Jndrømmelser har søgt at drage Slesvig til Danmark. Og hvad der end mere end den administrative Forbindelse forener Slesvig med Holsteen er Folkesympathien. Syd-Slesvig er nemlig tydsk og føler sig derfor tiltrukken til Tydskland og ved spidssindige Fortolkninger af de Documenter, paa hvilke de statsretlige Forhold ere begrundede, har Man indbildt Massen, at den har Ret til at holde paa en Forbindelse med Holsteen. Tydskland har nu anmasset sig Ret til at blande sig i denne Sag og det skyer desværre, som Man nu seer og som Enhver, der kjendte Folkestemningen i dette Land, alt længe maatte vide, intet Middel for at gjennemsætte sin Villie. Hvilken Hjælp kunne vi vente andetstedsfra? England har garanteret og Slesvig, men som alle juridiske Documenter saaledes er ogsaa dette, som Man seer af Palmersions Erklæring, af den Beskaffenhed at en snild Jurist kan trække det som et StykkeCun miclasticum ud og ind efter Behag, saadanne Garantier have uomstunder ei heller megen stor Betydning. Belgien var garanteret Holland af alle Stormagter, og det løsrev sig dog. Vi troe, at England vil benytte al sin Jndflydelse for at tilveiebringe et Forlig saa fordeelagtig for Danmark som Forholdene tillade; vi troe, at England føler sand Sympathie med Tannark; men det vil næppe for Slesvigs Skyld indvikle sig og maaskee hele Europa i en Krig, hvis Udfald ikke lader sig forudsige, en Krig som det nærve ligger i Danmarks Jnteresse at fremkalde, Russisk Assistance, hvis saadan ogsaa kunde erholdes, maa Danmark efter vor Mening hellere frabede sig end søge; en saadan Hjælp vil let blive os for kostbar; den vil kjøbes med en russisk Jndflydelse, som vi helst maae undvære. Sverrig og Norge sympathisere sikker, med deres scandinaviske Broderfolk, men ere næppe stærke og bemidlede nok til at yde os en blot nogenlunde tilstrækkelig Assistance. Vi mene saaledes, at Man skal antage Englands Mægling og ved Hjælp af dette Lands mægtige Jndflydelse faae et Forlig istandbragt. Men paa hvilket Grundlag skal dette Forlig bygges, Skal Danmark apgive hele sin Ret og indvillige i Oprettelsen af en Stat SlesvigHolsteen, Vi svare hertil ubetinget: nei. Men Danmark bør efter vor Mening eftergive noget, det bør indgaae paa en Deeling af Slesvig, en Adskillelse, af den sydlige Deel fra det Nordlige. Man vil sige: at Eideren fra gammel Tid har været Grændsen, og at den derfor er den rette Grændse; vi troe imidlertid, at Danmarks bedste Grændse er der, hvor Folket sompathiserer med os. Fra Jylland indtil Flensborg, denne vigtige By iberegnet, findes kun faa Syndathier for Forbindelsen med Tydskland. Landbefolkningen indtil Flensborg er afgjort for Forbindelsen med Danmark. Syd for Flensborg er derimod Folkemeningen formelig fjendtligsindet mod Danmark, hvilket stedse (R. Av.) ogsaa i den nyeste Tid har viist sig.