Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1798-07-04
Udgiverne af Kollegial=Tidenden have meddeelt nogle priisværdige Betragtninger over Skadeligheden af at begrave de Døde mellem de Levendes Boeliger i Kirkegaarde inde i Byerne, baade fra den fysiske og æstethiske Side betragtet. Sammesteds vises Regieringens Virksomhed i at faae denne fordærve ge Skik afskaffet eller dog formindsket. I Kiøbenhavn er mannu kommen saa vidt, at der alt ere 7 Kirkegaarde indhegmede og anlagde uden for Staden, af hvilke især Assistense Kirkegaarden, ved den skiønne Beliggenhed og de paa den oprelste smukke Gravminder, i den senere Tid have tildraget sig Opmærksomhed og om Sommeren dagligen besøges af Stadens Jndvaanere, som deels have Venner og Slægtninger der begravne, deels ville stundom opofre nogen Tid til alvorligere Glæder mellem Gravene. Enkelte Mænd uden for Kiøbenhavn have ogsaa faaet Tilladelse til, efter deres Død at begraves paa private Eiendomme. Saaledes er det bevilget Kammerherre, og Stiftamtmand Rosenørn, at lade bygge et Kapel i Skoven til Begravelse for sin Kone, det samme foranstaltede vor oplyste Frue Cramer til Søeboe iværksat efter sin Død; Justitsraad Schytte i Norge har ligesaa Bevilling, efter sin Død at begraves paa den arendalske Skyde=Bane, og Major Derschar i Kiøge har nu faaet Kongelig Tilladelse: at maae begraves paa en liden Øe ved Gammel=Kiøge. - Ogsaa her i Odense var for nogle Aar siden begyndt paa dette ypperlige Foretagende, og en Kirkegaard alt afmaalt ude paa Heden ; men - enten vilde Ingen være den Første, eller vi elske her den pestfulde Luft alt for høit, til at kunne føle med den ædle Digter, F. Høg Guldberg, hvor lærerigt for Forstanden og trøsten, de for Hiertet det er, af og til at giøre en eensom Vandring, blant de Høie, der hæve sig over vore Bortgangnes Støv; Vi pakke derimod vore Kirker og Kirkegaarde saa fulde med Liig, at man neppe uden Fare for Sundheden (og hvor stor kan den ne ikke være, fordi den ikke sees, hvo veed den sande Aarsag til saa mange almindelige Sygdomme og Dødsfald 2) kan besøge disse Religionen og ikke Aadsler helligede Huse. -J norske Intelligenz=Sedler er nu den sidste Salve i Liigkoe, Feiden (hvorom før er meldt i disse Aviser) besvaret med en Glatlag. De norske Præster, som hæve Tienden i Natura og tillige malke Liigkoen, siges sammesteds at indsouse deres Kiød med indianske Kryderier, hvoraf det lugter saa fiint i Aggers. huus Stift fra Norden til Sønden, lige over til de Svenske Grændser. Men - siger den drabelige Stridsmand - Jngen Ædeltænkende fornærmer Manden, eller Standen, uden den har hannet sig selv. At den geistlige Stand haver fra de ældste Tider af, og endnu paa fine Steder, holdt Mennesket under et Jernsepter, fængslet Menneske forstanden, understøttet Fordomme, som den burde have udryddet, og Laster, som den burdhave underkuet. At den mindre har søgt Menneskets Forbedring og Lyksalighed, end at til fredsstille sin Egennytte og Herskesyge, det er Sandheder, som man ikke kan nægte, uden at nægte al historisk Troeværdighed. Endelig tager handen Afskemed Liigke=Forfægteren, at hvis hans Vrovlen og Kaglen nu en tilendebragt, saa kan han leve i Fred og Roe, efter Loven og Evangelio. K Trodhiem skulle de Ridende og Kiørende ogsaa ved publike Forsamlinger ikke bryde sig meget om Fodgængeres Lemmer.