Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1798-11-09
Trondhjem, den 8de November. Allerede den 19de October forkyndte de Trondhjemske Tidender, at Vinteren nærmede sig, og at de heromkring liggende Fielde vare bedækkede med Snee. Scenen har siden ganske forandret sig. Sneen er svundet hen, formedelst det varme Veirligt. J henved 3 Uger have vi glædet os i Nydelsen af ganske uvante Høstedage; En Fremmed som tilfældigviis kom reisende langt fra, kunde let blive forledet til at tro, at Vaaren havde begyndt hos os, og finde den skjøn, saa behagelig forekommer os selv Naturen, den synes ligesom at ville blive ung igjen. Træernes Knopper ere bugede som de pleie at være i Vaarens Dage, og Auriklerne og flere Blomstre staae i vore Haver i Flor, hvilket er paa denne Aarstid en sand Sieldenhed i disse nordlige Egne. For den, der føler for Naturen, er det meget behageligt, at kunne endnu spadsere i en Have, hvor de anrettede sædvanlige Høsteforstyrrelser rigtig nok have bortfjernet Sommerens Billede, men hvor ellers Alt har et grønt Udseende, kort vi gjenkjende Candela. Lys Manuscript, saaledes raaber Sætteren, og truer derhos, at i Mangel deraf, ingen Avis skal vorde Abonnenterne til Deel, men Avisen, bør, maa og skal ud iblandt Folk. Det er de Trondhjemske Tidenders høje Kald, engang om Ugen at ile fra Dør til Dør, og at opvarte Venner og Jkkevenner, og denne Pligt skulle vii Dag forsømme, Nei, den skal ikke forsømmes. - Mange og store ere de Synder, som (efter Sigende) skulle hvile paa os, men denne som den største og fæleste af alle, skal aldrig komme til at betynge vor Samvittighed. – Det er virkeligen sandt, at vi dennesinde ere i stor Knibe for Materie, og vi føle, hvor vanskeligt det er at faae Brød i Ørken, men der maa blive Raad, maaskee Lykken forbarmer sig over os, og giver os en Velsignelse af Goder. Lykken og dens Staldbroder Skjebnen kappes begge to om at spille os et Puds, men vi agte, at ville skuffe baade den Ene og den Anden. - J vor Forlegenhed tog vor Udgiver sin Tilflugt til et Middel, som Tilskueren engang har anpriist og forsikkret, at det var probat. Han nærmede sig hen til sin Boghylde og greb i Blinde en Ordbog, det var Weismann's Lexicon, den aabnedes med tillukte Øine, og da det gik paa Lykkens Regning, saa satte han Pegesingeren i Blinde hen paa et Ord, som ved Øjnenes Aabning fandtes at være Candeladet er fordansket, Lys. Forskrækkelse og Bestyrtelse electriserede Synderen, Klinger Lys ikke som Oplysning? Vaaren, og ere færdige til at troe, at vi nærSmaakreaturene me os mod Sommeren. søge endnu hist og her deres Føde i Marken, til megen Besparelse for Høet, og til stor Glæde for Høecierne, som derved komme til at nyde den Fornøielse, at overlade Høet til Andre for ringe Priser. ere ikke Begge hinanden saa lige, som et Æg det andet? Skulle Oplysningens uberegnelige Fordele anprises, eller skal dens Fremgang iblandt os (det forstaaer sig, ironisk, roses, Hvorledes skulde Materien afhandles, uden at komme i Klemme, thi, vanskelig, for ej at sige farlig, er den nærværende Tidspunkt. Disse og flere Spørgsmaale trængede sig frem for Udgiverens Siel. Men hans og vor venlige Skytsaand kom i rette Tid og hialp ham ud af sin Forlegenhed. Du skal, saa lod dens Bud, ikke tale et Ord om Oplysning, thi, let kunde du, lig flere, komme til at fortolke Texten saaledes, at du til Løn derfor fik en nye Martyrkrone, hold dig lige til Ordet i bogstavelig Forstand, og de Trondhjemske Tidender skulle blive yndet af deres smukke Læserinder. Han fulgte den Venlig ges gode Raad, og tog nu sin Tilflugt til "Magazin for Næringsstanden første Hæfte 1796, hvor følgende Anviisning gives til at støbe et Slags gode og konomiske Lys. Man tager 8 Pd. Talg, (helst 2/3 Ope= og 1 Bedetalg, skjær det i smaae Stykker, og lader det smelte i en Kiedel med 2 1/4 Pd. Vand. Naar Talgen er smeltet, ster man den igjennem et grovt linned Klæde, og trykker igjennem Klædet, hvad som ikke selv gaaer igjennem. Derpaa kommer man den igjen i den samme Kjedel, og hælder ligesaa meget Vand dertil, tilligemed 1 Lod renset Salpeter, 1 Lod renset Salmiak- og 2 Lod caleineret Allun. Alt dette lader man syde sammen, indtil man seer, at Massen, ingen Blærer mere opkaster, og at Overfladen, bliver ganske glat og blød. Derpaa tager man Kiedelen af Jlden, og lader det Smeltede afkjøles. Naar det er afkjølet, skraber man med en Kniv den Smuds af, som har sat sig paa Bunden af Talgtagen. Naar man siden vil støde Lys, gjør man Vægerne halvt af Bomulds og halvt af Hør= eller Hampegarn, overtrækker dem lidet med smeltet Talg, efterat den først er blandet lidet med Kamfer og Steenolie, og hænger dem derpaa op i Formerne. Derpaa smelter man af den tilberedede Talgkage saa meget som behøves, og hælder Formene fulde. Disse Lys ere meget skjønne og gode. De løbe ikke, give en klar og bestandig lige Lysning, og ere overhoved dobbelt saa nyttige som Lys af simpel Talg.