Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1811-02-07
Adskilligt. Krusensterns Verdensomseiling. (fortsat. See No. 9 og 12. I deres hele Omgang med vore Reisende viste Nukahiverne en saa sielden Ærlighed, Tjenstvillighed og Godmodighed, at Krusenstern forsikrer, han vilde have forladt dem med den fordeelagtigste Mening om deres Karakteer, hvis han ikke her havde truffet den før omtalte Engellænder og Franzos. Disse, som havde levet flere Aar iblant dem, og hvis Tænkemaade iøvrigt var saa forskjellig, forsikrede eenstemmig, at Nukahiverne ere de grusomste Kannibaler, at deres tilsyneladende Munterhed og Godmodighed slet ikke svarer til deres sande Karakteer, og allene Frygt eller Haab om Fordeel kunde afholde dem fra at give deres vilde Lidenskaber Tøilen. Jkke blot fortære de deres ihjelslagne Fjender, efterat de først have drukket Blodet friskt af det afskaarne Hoved til hvilken Ende de slaae et Hul i Baghovedet; men i er Hungersnød, som ved Mangel paa Brødfrugt efter vedholdende lang Tørke, let indtræffer, dræbe Mændene end- og deres egne Koner og Børnene deres udlevede Forældre, stege og brase Kjødet og fortære det med største Velbehag. Selv de tilsyneladende blide Nukahiverinder, hvis Blik aande lutter Vellyst, deeltage, naar det blot tillades dem, i disse græsselige Maaltider. Kan man da - spørger K. - endnu med Forster kalde Sydinsulanerne et godmodigt, blidt og ufordærvet Folk, Det er kun stedse Frygten, som afholder dem fra at myrde og æde enhver Fremmed. Ogsaa havde en Mængde Jndvaanere, ved Rygtet om at et af Skibene var strandet, strax forsamlet sig paa Strandbredden, væbnede med Stridskøller, Øxer og Spyd, allene i den Hensigt at plyndre og myrde. - Taknemmelighed er ogsaa en ukjendt Dyd hos Nukahiverne, hvorpaa anføres flere Exempler, og det var ikke uden Grund, at Roberts ved Russernes Ankomst raadte Krusenstern ei at vise sig for rund med sine Foræringer, som dog aldrig i mindste Maade vilde blive gjengieldt. Da saaledes Kongen i Tayo=Haae-Dalen efter en bilagt Misforstaaelse kom ombord, og medbragte en Peber plante til et Fredstegn, syntes han selv at angre denne Foræring, og bad Krusenstern en halv Time derefter at give sig den tilbage, ifald han ikke brugte den. Kongen i Schegua=Dalen havde bragt et Sviin, det eneste Huusdyr her til Nød kan faaes, med sig for at sælge; men kunde imidlertid ikke skille sig ved sin kjære Skat, og efterat han 4 Gange paa nye havde sluttet fordeelagtig Han deel derom, fortrød det ham strax igjen saa meget, at han gav Varerne tilbage. Ovenmeldte Misforstaaelse kunde ellers havt betænkelige Følger, da Jndvaanerne grebe til Vaaben ved det udspredte Rygte, at Kongen var arretteret ombord paa Neva, og det ikke uden egen Livsfare lykkedes Roberts at redde Mandskabet af en Barkasse, som var sendt i Land. Næste Dag begav derfor Krusensterne med et anseeligt, velbevæbnet Følge sig til Kongens Boelig for at spørge og Aarsagen til dette Optrin, og erfarede da af Kongen selv, at det var den listige Franskmand, som havde indbildt ham, at man ufeilbarlig vilde lægge ham i Lænker, hvis han ikke lod bringe et Sviin ombord. Ved slig en Audients herskede iøvrigt en ikke saa tosset HofEtikette. Omtrent 500 Skridt fra Huset kom Kongens Stedfader Ambassaden imøde. Udenfor modtog Hs. Maj. selv de Fremmede, og førte dem ind til sine Fruentimre, der med lige saa megen Venlighed som Nysgierrighed betragtede de broderede Uniformer &c. Derefter bleve de beværtede med forekommende Godhed i den Kongelige Spisesal. fortsættes.)