Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-12-20
J det nyelig udkomne første Hefte af occonomiske Tidender læses nogle indholdsrige Betragtninger over den danske Bonde Forfatning. Forfatteren har taget Anledning dertil af det almindelige Skraal over Bondens Velstand og store Fordeele. Han søger at bevise at det Modsatte netop er Tilfældet, og anfører til den Ende en udførlig Beregning over en Bondes Udgivter og Jndtægter af en Gaard. Derpaa gaaer Forf. over til Resultatet. "Den omtalte Bonde, siger han, har altsaa Jntet at sælge; men Mangel allevegne - og maae vel være berettiget til Menneskevennens deeltagende Medlidenhed; men vil man svare. Naar hiin Beregning i alle Dele var rigtig, saa kunde jo den Bonde slet ikke existere, og dog see vi ham for vore Øine, lever han da ved et Underværk, eller hvorledes gaaer det til – Jeg maae derpaa svare: Een eller slere iblandt dem opholde kummerligt deres og Familiers Liv, ved at trælle paa Mosen fra Foraarets Begyndelse til Sommerens Ende, og at sælge Tørven i Hovedstaden; – Andre iblandt dem have endnu, fra Landmandens gyldne Tider, en Rødskilling tilovers, for hvilken de kjøbe, hvad de mangle, eller have havt en rentefrie Gaard, paa hvilken de nu aarligen gjøre nyt Laan; Nogle finde Medlidenhed hos Egnens velhavende Beboere, som laane eller give dem Fourage, Sædekorn u.; Andre sælge et Stykke Jord efter det andet eller hele Gaarden og falde omsider paa Fattigkassen. Meget mere lod sig sige; men bør et siges offentligt. Hvad deres Kreatures Foring angaaer, bør endnu anmærkes, at der virkelig haves et større Antal, end det anførte, men Erfaring viser ogsaa, at den er, saa at tale, intet Tag over Gaardene - at Kreaturene, salv Hestene iberegrede, gaae udi tilden sildige Vinter, og stippes atter paa Græs i Martii *) Maaned, førend Naturen har frembragt nogen nye Spire. At her skrives Sandhed, det ved Enhver, som med aabne Øine reiser i de fattige Egne, og den der ikke vil troe det, kan man intet bedre Raad give, end dette "Kom og see Men" – vil man fremdeles sige - der maae da være en slet Avlsdrivt - og det er langt fra, at Landet saaledes dyrkes overalt. Man maae ikke maale den danske Bondes Tilstand, efter slig en enkelt Byes Forfatning." Forfatteren svarer: Ja, der er kuns en maadelig Drivt," og tilstaaer med Glæde, at Landet ikke dyrkes saaledes overalt. Om saa var, da maatte vi alle, selv de, der misunde Bonden hans formeentlige Rigdomme, allerede være hungrede ihiel og have glemt at opvække enten Uvillie imod, eller Velvillie for denne store Deel af Landets nødvendige Jndbyggere. Ogsaa indrømmes derfor, at den danske Bondes Tilstand ikke kan maales efter det enkelte Steds; det er sandt, der gives Adskillige, som deels ved den, før Krigen, samlede Velstand, deels ved deres Handel og Brangerie a. endnu holde Ørene stive. (Man maatte være en slet Patriot, om man ærgrede sig derover) – det er sandt, der gives andre Egnes Beboere, som have udmærkede Jorder og en betydelig Levning af foregaaende Dages Kraft til at dyrke dem – ogsaa der staaer Bonden sig vel og det er vel, baade for Bondens og Statens Skyld. Der gives Egne med store og gode Tørremoser, som ikke mangle Arbeidere og mere saadant, som giør, at ikke hele Bondestanden er nedsiunken i trykkende Armod; men, hvad der ikke er skeet, det kan desværre skee, og det maae nødvendigen skee, dersom Ulykken ikke ved Guds Bistand, og fornuftig Eftertanke forebygges. Landets fat lige Bønder, som nærme sig til Undergang, ere vist ikke faa - og et stort Antal af dem, der have solgt deres Gaarde vare sikkerligen i trængende Omstændigheder. Hvor stor Forskjel mon der, i det hele taget, er paa den her tilsigtede Bye og Hirschholm, tilligemed Eronborgs Amter. Selv en Deel af Frederichsborg Amt er i dyb Armod. og at den Bonde, som ikke forud eier Rigdom, *) J Aar (1213), som dog følger efter et godt Foder=Aar har jeg først i Martii Maaned seet Heste og Køer at græsse paa Wirums nogne Marker. eller har en betydelig Tørvemose eller nogen anden saadan Jndtægtskilde umueligt kan bestaae, det er alt for tydeligt; thi om hans Avling afgav det dobbelte imod ovenanførte, saa vilde det, han kunde sælge, langt fra ikke være tilstrækkeligt, til at udrede Skatter og Afgivter, til Tjenestefolk og Haandværkeres Lønning og til de mangfoldige Fornødenheder, som ere stegne i et langt andet forhold, end de Vare, han har at sælge. Det sees ogsaa mere end tydeligt nok af Hr. Kammerherre, Wedel Jarlsbergs og Hr. Amtsprovst Lütkens udkomne Betragtninger over denne Sag; men er det nu en Sag, som intet Beviis behøver, at Agerdyrkningen er Danmarks ypperste, om ikke eneste visse, Jndtægtskilde, saa kræver Troskab imod Konge og Fædreland upaatvivleligt, at hver Mand, som øiner Landmandens Tab og Tilintetgjørelse frimodigen yttrer sine Overbeviisninger, hvad enten disse passe til Dagens Tone, eller ikke. Kuns Sandhed bør det os at frembære, ubekymrede om de Angreb, som, endog stundom i det uværdigste Sprog, ere at forvente. Men, svarer man, der staaer sig dog vel ikke saa rigtigt med denne Bondens Armod. Kjendsgierninger bevise jo det Modsatte: Aldrig saae man saadan Yppighed og Overdaad iblandt Bønderfolk, som i de seenere Aaringer – Silke og Fløiel - Gyldenstykkes Huer, fine Linklæder, og kostbare Meubler ere ingen Sieldenhed i Bondens Boliger – The og Kaffe bruges næsten af Alle – Brøllupper, Barselgilder og deslige, som koste flere Hundrede eller Tusinde Rigsdaler o. s.m. sees overalt, og Saadant vidner jo tydeligt nok om Landmandens Velstand. Denne Jndvending høres daglig; men den veier tilforladelig ikkun saare lidet for hver den, som ikke er vant til at lade sig blænde af Dunster. Er det da er sikkert Beviis for Rigdom, at der leves yppigt og overdaadigt? Jntet mindre. Var det saa, da maatte vi tilstaae, at der aldrig havde været større Rigdom i Danmark, end der just nu er. Nei det gamle paradore jydske Ordsprog lyver tilforladelig ikke, naar det siger: Rige Folk have godt Gods; men de Fattige have Penge i Lommen Ved Yppighed og Overdaad søger man at have Skinnet af Rigdom; medens den virkelig Velhavende, som fører et tarveligt Liv, synes fattig og uformuende. Yppighed og Overdaad ere et sikkers Beviis paa Sædernes Forfald; men ikke paa en tilstedeværende Rigdom; Jngen, som har Kundskab om Mennesket og Verden, nægter saadant i Almindelighed og Erfaring stadfæster det om vor Bonde i Særdeleshed. Selv den fattige Mand, som borger sin Udsæd, som ikke eier en heel Vogn, som intet Tag har over Hovedet, og sælger det ene Stykke efter det andet, siger os dog, at han ikke kan andet end følge sine Naboers Exempel. Vilman leve mellem Andre, hedder det, saa maae man og leve med dem. Saadan Magt har Moden over det syndige Menneske. Og - hvad Bryllupperne i Besynderlighed angaae; saa er det endnu en falsk Speculation, som frister Mangfoldige. Det er nemlig Skik og Brug, at Gjesterne give Brudegaver. Formedelst disse haaber man at afholde Udgivterne; jæl endog at gjøre sig en ikke ubetydelig lille Fordeel, hvorfor just de fattigste Bønderfolk ofte anstille de uforholdsmæssig kostbareste Bryllupper. At Beregningen ofte, endog som oftest slaaer feil, det er vist nok; men et gyldigt Beviis for Rigdom er her tilforladelig ikke. Dog den mere velhavende Bonde den som har Tørvemoser i Overflødighed, eller Skov at tage til, saavel som den, der handler og pranger, tilstaaer jo selv, at han oplægger flere Penge nu, end for Krigen - og man maa dog troe Manden paa sit Ord." Ogsaa denne er en saare almindelig Jndvending; men den gielder igjen ikke meget; thi om den rige Bonde, der før Krigen kunde oplægge 100 Specier eller andre Penge af lige Værdie, nu oplægger 200 Rbdlr. N. V., eller, som han kalder dem: 1200 Rdlr. D. C., saa maae det vist forekomme ham, at han staaer sig meget bedre end før, skjøndt han for sine 200 Rbdlr. neppe kan kjøbe 6 a 8 Specier.*) - og dersom han endog, fristet af de tilsyneladende høie Priser, forskjærer sin Mose eller hugger sin Skov til Upligt, og derved kommer saa vidt, at han nu kan oplægge 3000 Rdlr. eller 500 Rbdlr. aarlig, og saaledes har et Overskud af omtrent 100 Specier, saa er det ikke underligt, om den eenfoldige Bonde, som staaer Examen for en klogere Examinator, tilstaaer, at hans Rigdom nu er langt større, end fordum, Beregningen gjort i Begyndelsen af 1813, da vor Cours var allerslettest.