Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-07
Jndtil sit 13de Aar nød han Privatundervisning af sin Fader, men fra dette indtil det 15de gik han i Latinstolen i Slesvig. Ved sin Afgang fra Skolen besad han en ualmindelig Færdighed i at tale det latinske Sprog, som paa den Bane, han siden betraadte, kom ham meget til Nytte, uagtet han fra Skolen ikke blev dimitteret til Universitetet. Som Yngling paa femten Aar kom han (1755) til Kjøbenhavn, hvor han vel havde en Anbefaling til Generaldirecteuren, over Chirurgien, Justitsraad Krüger, men iøvrigt savnede Opmuntring til at studere Saarlægekonsten, som da ikke stod i tilbørlig Agtelse, og efter hvilket Studium han, efter Faderens Valg og eget Ønske, nu lagde sig. Han blev ansat som Lærling hos Regimentschirurg Spierling, men maatte, efter de Tiders Skik, tillige indskrives som Dreng i Barbeeramtet. J Aaret 1758 blev han af Oldermanden med al muelig Ceremonie gjort til Svend. Men medens han var i Spierlings Huus, blev Frederiks Hospital oprettet, og hiin ansat derved. Her havde Callisen Leilighed til at benytte denne værdige Mands Undervisning i de Syges Behandling, og, ved kort derefter at optages i Justitsraad Krügers Huus, ogsaa til at øve sig et heelt Aar i at dissecere Cadavera og forrette chirurgiske Operationer. Efterretningen om hans Faders da indtrufne Død bragte ham tillige det Sørgebudskab, at han ingen videre Understøttelse kunde vente hjemme fra. Han maatte desaarsag forlade Generaldirecteurens Huus og tjene et heelt Aar som Assistent hos en Chirurg for 2 Mark ugentligen. Da nu ogsaa Krüger døde, kunde hans Stilling letteligen have gjort ham modløs. Han var egentlig Svend ved Regimentet, thi Compagniechirurger kjendte man da endnu ikke, og for den usle Løn 6 Rdlr. maanedligen maatte han dagligen løbe omkring hos Soldaterne i deres adspredte Qvarterer, medens han i militair Værdighed gik i Rang med Underofficerer. Men det algode Forsyn leder ofte Menneskets Skridt gjennem de forunderligste Labyrinther, og tidt hænger vor Skjebne ved den fineste Traad. En ubetydelig Hændelse aabnede vor Callisen Veien til hans Livs Lykke. En Lieutenant, som talte med ham (1760) paa Kongens Nytorv, fandt sig fornærmet over, at Callisen ikke blev staaende med Hatten af for ham, som han meente Sub ordinationen krævede, tillod sig Uartigheder, og efterat have truet Compagniechirurgen med Fugtel, begierte ham hos Chefen straffet med Arrest for den begangne Subordinationsovertrædelse. Men Callisen forlangte i sin ædle Selvfølelse, strax sin Afskeed, og udbad sig Justitsraad Hennings's Anbefaling til en anden Post. Jmod at aflægge sit Tentamen eller den lille offentlige Prøve paa den chirurgiske Candidats Fremgang, i Anatomie og Chirurgie, blev han, efter Hennings's Anbefaling (1761), ansat som Overchirurg paa Cadetfregatten; 1761 udnævntes han til Kgl. Pensionair ved det anatomisk chirurgiske Amphitheater, og omtrent paa samme Tid til Reservechirurg ved Frederiks Hospital. Disse to Poster beklædte han i fem Aar. Denne Stilling var den sande Skole for hans store Anlægs Udvikling, hvor han nu, baade practisk og theoretisk, kunde udvide sine Kundskaber. 1764 aflagte han offentligen sin anatomisk chirurgiske Cursus og 1765 og de følgende Aar holdt han, som Pensionair, Forelæsninger over forskjellige Dele af Anatomien og Chirurgien. Han tog nu, hvad Jngen før ham havde vovet, uden engang at være inskriberet som Student, Ex men medicum rigorosum med største Udmærkelse, ja aabnede Examinationsforretningen med en latinsk Tale om de mange Hindringer, der møde den fattige Studerende paa hans Bane. J Aaret 1767 tiltraadte Callisen sin Udenlandsreise, med Kgl. Stipendium af 500 Rd. Den gav ham rig Leilighed til hans videre Uddannelse. Men da hans Stipendium ikke var tilstrækkeligt, især i en saa dyr Stad, som London, saa anlagde han der, i Forening med Tandlægen Marchetti, en Boutik, hvori der ud solgtes Lægemidler, og hvorved hans Jndkomster, meer end fordobbledes. Efterat han d. 5 Febr. 1771 havde ganske uventet modtaget et Brev fra det Kgl. Admiralitets- og Commissariats Collegium, med Udskrift: "Til H. Callisen, Kongel. Overchirurg for den danske Flaade og Søqvæsthuset og første Chirurg for den 2den Divisions Søfolk, hvorved han havde faaet Vished om et sikkert Udkomme i Fædrenelandet, vendte han i Juli f. A. tilbage til samme, hvor han modtoges med den Velyndest, hans utrættelig Flid fortiente. Nu vilde han give sine Landsmænd talende Prøver paa sin Duelighed, Frugten af hans fem Aars Udenlandsreise, og han begyndte med at holde Forelæsninger over Chirurgiens almindelige Grundsætning, eller den saavel medicinske som chirurgiske Behandling af alle didhørende Sygdomme, hvorved en væsentlig Trang i Videnskaben blev afhjulpen. Samme Aar sendte ham Selskabet for Konsterne i London et Diplom, som dets corresponderende Medlem. Følende den nøje Forbindelse, hvori Medicinen og Chirurgien staae, var det Callisen ikke nok, at have offentligen godtgjort sin Duelighed i den sidste; han vilde paa samme Maade overtyde sin Regjering og sine Medborgere offentligen om, at han heller ikke stod tilbage i den første. Dertil troede han sig saa meget mere forpligtet, som han i Qvæsthuset havde ti Gange flere indvortes end udvortes Sygdomme at behandle. Han forsvarede derfor i Aaret 1771 sin Inaugural-Dissert. Præsidii classis regiæ sanitatem, tuendi methode, og erholdt den medicinske Doctorværdighed. Uagtet hans mange Forretninger havde han dog udarbeidet denne Afhandling i faa Maaneder. J samme Aar giftede han sig med en Datter af Justitsraad Braun, Kong Frederik den Femtes Livchirurg.