Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1815-04-04
Endelig er Prindsen af Mosewa, Marskal Reus Dagbefaling dateret Løns - le - Saulier den 13 Marts, alt for vigtig til ei at omtales. Denne Kong Ludvig nys indtil Døden hengivne Franskmand forkynder nu sine underhavende Tropper, at Bourbonnernes Sager for evig (a la Neyl) tabt; det tilkommer allene Keiser Napoleon, deres selvvalgte Souvernin, at herske i det skjønne Frankerig. Enten de bourbonske Adelsmænd udvandre atter eller blive her i Landet, kan være Os ligemeget. De have villet fornedre vor Militærhæder. Endelig (ja endelig.) triumferer Friheden, og vor ophøiede Keiser Napoleon vil befæste den forev i g. Soldater, afte har jeg ført Eder til Seier; nu vil jeg forene Eder med hiin udødelige Phalaux, som Keiser Napoleon fører til Paris. Da vil vort Haab og vor Lykke for evig vorde realiseret: Gazette de France har endnu den Nyhed at ogsaa Prindsen af Etzlingen Massena) har sendt sin At jutant til Keiseren, for at modtage hans befalinger, og hvad kan vel kaldes utroligt mere -At de Pariser Aviser ogsaa have omsadlet er en Selvfølge, saavelsom at det Kongelige Stempel efterhaanden forsvinder Journal des Debats, som nu igjen lader sig kalde Rigsjournalen, havde den 19de et meget læseværdigt Stykke af Bentsmin Constant fuldt af Hengivenhed for Kongen, og et Par Dage efter slaaer den saaledes an: 7 Paris er for Øieblikket en Skueplads for Sikkerhed og Glæde efter 11 Maaneders Slaphed &c. Bourbonnernes Sag. gaaer for Øieblikket tilbage i samme Forhold som Antaller, af Venner stedse svinder i Nødens Dage. Jblandt de faa Undersaatter, som ere forblevne den ulykkelige Monertroe, nævnes Marskal Macdonald og General Maison. Disse have med de tilbageblevne Tropper, lovet at forsvare ham til det Sidste. Man har ve havt et Rygte om at Marskal Augereau skulde med det Armeekorps, han havde samlet ved Melun være opbrudt imod Paris, og at det i Nærheden af denne Stad var kommet til en alvorlig Træfning imellem disse og Bonapartes Tropper; men samme har ikke bekræftet sig, som det overalt var usandsynligt, at her efter de indtrufne Begivenheder skulde endnu findes en kongelig Armee, der maatte være stærk nok til at byde Bonaparte Spidsen. Meget mere melder Man fra flere Sider, at de Tropper, som vare samlede ved Melun, og ansaaes for Kongens sidste Støtte, have, med eller imod deres fra Fortiden ikke just for sin Bestandighed udmærkede Anførers Villie, ligesom de øvrige Korps nedlagt Vaabnene og ere vendte tilbage til Paris, for ogsaa at slaae sig til Bon partes Parti. Ligesaa er Marskal Oudinot, der havde begivet sig paa Marschen med den gamle Garde, med nogle faa Officerer vendt tilbage til Metz. Kongens sidste Tilflugt bliver da de fremmede Magters Bistand, der kan haabes at blive saa hurtig, kraftig og vel kombineret, som enhver Enkelts Ære og Selvstændighed byder det. Det havde blot beroet paa Ludvig, strax efter Bona. partes Fremkomst at have faaet den tilbudne Hjelp fra en Nabo=Armee, hvis han ikke havde befrygtet at forspilde Nationens Tillid med fremmede Troppers Tiltrækning. Jngensteds skal Enthusiasmen for Kongen være større end i Bordeaux samt paa hele Strøget fra Marseille til Brest. Hertuginden af Angouleme bliver indtil videre i førstmeldte Stad, hvorfra Nationalgarden er udrykket. Med Nød har Gensdarmeriet reddet nogle Uslingers Livsom Folket vilde have revet ihjel, fordi de havde sagt offentlig: det kom dem ud paa Ert, enten de bleve regjerede at Ludvig VIII eller af Bonsporte. Paa den allerførste Dag have de herværende Handelshuse sammenskudt for halvan den Millioner frivillige Gaver. J Mont uber skal ogsaa strax have stillet sig 6000 Mand af de første Familier og Borgerstanden, for at kjempe for den gode Sag.