Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1838-06-24
Fædrelandet. Efterat vi i forrige N have givet vore Læsere en Oversigt over de Stænderforsamlingen forelagte tildeels meget vigtige Anordninger, hvoraf flere rimeligviis skylde de af de forrige Stænderforsamlinger indgivne Petitioner deres Tilblivelse, gaae vi over til at omtale de private Forslag, der ere forelagte Forsamlingen. J Mødet den 31te Mai holdt nemlig Oberst Brock et Foredrag mod Tallotteriet, hvori han opfordrede Forsamlingen til at petitionere Kongen om at ophæve denne, som en Landeplage almindelig anerkjendte Jndretning, og for det Tilfælde at Finantserne ikke kunde undvære den deraf flydende Jndtægt, da at erstatte denne ved en Skat paa Statspapirerne, og androg navnligen paa følgende Punkter for Stændernes Jndstilling: 1) At alle Bevillinger til at colligere over sædvanlig Tid strax ophæves; 2) At Collectionerne, hvor Collecteurerne enten ved Dødsfald eller Forandring afgaae, successive ophøre; 3) At til et Forsøg Trækningsdagen indskrænkes; 4) At dette uheldsvangre Spil saa snart som muligt, naar kun Staten paa anden Maade kunde finde Erstatning for samme, aldeles hæves; samt og at der træffes de muligste Foranstaltninger til at hindre de danske Undersaatter Adgang til Deeltagelse i dette Spil i Udlandet. Commissarius bemærkede til dette Andragende, at da de forrige Stænderforsamlinger havde nægtet at indgaae med nogen Petition denne Henseende, fordi de antoge, at Staten ikke kunde undvære den deraf flydende Jndtægt, og Kongen selv i sit Svar til den slesvigske Stænderforsamling havde erklæret dette for rigtigt, saa vilde man ved den nu foreslaaede Petition kun søge om noget, man forud vidste, ikke kunde bevilges, og hvad den proponerede Skat paa Statspapirer angik, da vilde den fornemmelig kun ramme offentlige Stiftelser og private Capitalister, og da disse derved vilde blive mindre villige til paa denne Maade at anbringe deres Capitaler, vilde Skatten, i Virkelighed gaae ud over Eiendomsbesidderne. Da Skatten desuden ikke kunde lægges paa de udenlandske Laan, vilde de til disse og navnligen de til det engelske 3 pCt. Laan hørende Effecter saa begierlig søges, at deres Priis vilde stige, og Finantserne derved, da de aarligen skulle opkjøbe en Deel af dem, faae en forøget Udgivt. Proponenten bemærkede herimod, at den Omstændighed at de forrige Forsamlinger ikke havde indgaaet med nogen Petition i den nu berørte Sag kunde ikke være noget Motiv for den nærværende Forsamling til heller ikke at gjøre det. Fandtes forøvrigt den af ham foreslaaede Maade til at erstatte Statskassens Tab ikke passende, maatte det være Finantsministerens Sag at foreslaae andre Midler. Heri erklærede Commissarius sig enig, men bemærkede dog, at da man erkjendte at Statskassens Tab maatte dækkes ved en nye Afgivt, burde det ikke glemmes at saavel denne, som den roeskildske Forsamling i 1836 havde erklæret sig mod nye Skatter. Assessor With samstemmede med Proponenten i at Forsamlingen ikke fordi den forrige Gang ingen Petition var fremkommen med, derfor heller ikke nu burde gjøre det, men meente tvertimod, at i den forøgede Jndtægt Statskassen, havde havt af Tallotteriet laae en kraftig Opfordring til Forsamlingen om at søge det formeentlig om sig gribende Spilleraserie indskrænket. Proprietair Nyholm erklærede sig ligeledes for en PetitionsJndgivelse, og meente derhos at man af den bebudede Finants-Oversigt, og de alt indførte Besparelser kunde finde sig foranledigede til at fremkomme med bestemte Andragender for at faae hiin Statslegemets Kræft-Skade udryddet. Stiftsprovst Hald stemte og for Forslaget, og yttrede derhos, at da Lotteriet skulde ophæves successivt, kunde Statskassens Tab mueligen dækkes ved de paa samme Tid ligeledes iværksatte Besparelser. Dette meente imidlertid Commissarius var at nære altfor overdrevne Forventninger, da til at fremkalde et saadant Resultat udfordredes meget betydelige Besparelser. Præsidenten stemte ligeledes for Forslaget idet han yttrede at det kun var Hensyn til Finantsernes daværende Tilstand, der havde afholdt de tidligere Forsamlinger fra at fremkomme med nogen Petition i denne Anledning, men om Finantsernes nærværende Tilstand havde man ingen Kundskab. Den kongelige Bekjendtgjørelse viiste, at nogle Besparelser vare iværksatte, om disses Beløb og Beskaffenhed maatte man have Kundskab inden man kunde bedømme, hvorvidt der var Udsigt til en fremtidig successiv Afskaffelse af Lotteriet. Hvad Kongens Svar til de slesvigske Stænder angik, da gik det kun ud paa at Lotteriet ikke for Tiden kunde hæves, hvorimod Proponentens Andragende gik ud paa dets Afskaffelse i Tiden. Efterat Commissarius endnu havde bemærket, at efter hvad han havde erfaret, var der fra 1835 sparet for Finantserne 300,000 Rbd., hvilket medførte Ligevægt mellem Jndtægterne og Udgivterne, og Landvæsenscommissair Wulff ligeledes havde yttret sig for Forslaget, blev det sat under Afstemning om en Committee skulde nedsættes, og dette Spørgsmaal. med 41 Stemmer mod 10 besvaret bekræftende. Den derefter udvalgte Committee kom til at bestaa He af Stiftsprovst Hald, Assessor With og Tobaksfabrigeur Tunder. (Fortsættes.)