Aalborg Stiftstidende, 1843-07-25
Udlandet. Den romerske Curie, eller egentlig Jesuitergeneralen Rootham, gaaer efter Deutsch. Allg. Zeitung" – svanger med en vigtig Plan med Hensyn til Tydskland. Han vil intet mindre end gjøre det, der hidtil har viist sig umuligt, muligt: han vil ei blot forsone den tydske Protestantismus med den romerskecatholske Kirke, men endog forbinde dem. Ved Nadverbullen belagt med Band skal Tydsklands evangelisk-lutherske og reformeerte Kirke løses af dette Band og betragtes som silia eller Datterkirke af den romerske. Under den Betingelse, at den tydske Protestantismus afholder sig fra alle Angreb paa den romerskatholske Kirke i sin Lære bliver staaende ved Symbolerne og tillige ikke længere indrømmer den videnskabelige Forsken nogen Ret i disses Behandling, vil Paven anerkjende den evangeliske Kirke De af ham hidtil anordnede Forholdsregler med Hensyn til blandede Ægteskaber vilde da ophæves og disse Ægteskaber gives frie uden al Jndskrænkning. Man kan - siger ovennævnte Blad - ikke vurdere den Fordeel høit nok, som Religionsfreden mellem Katholiker og Protestanter vilde have for det hele tydske Fædreland. Der kunde imidlertid hist og her opkastes Tvivl om, hvorvidt Paven vilde billige en saadan Union. Men dog vilde den i ethvert Tilfælde være en stor Jndrømmelse for Protestantismen, og denne er saa meget mindre vant til saadanne Tilstaaelser, som den hidtil meere har maattet være fattet paa en Kamp paa Liv og Død med Romerdømmet. Jmidlertid kan den, der kjender Kirkehistorien, ikke ansee en saadan Eftergivenhed fra Roms Side for umulig. Vi have flere saadanne Exempler. Tilstod man ikke Huussiterne Kalken i Naderen, da man ikke kunde beseire dem med Vaaben, og dog stode de i Filialforhold til den romerske Kirke. Forholder det sig ikke ligesaa med den græskuneerte Kirke den Dag idag? Men hvad skulde bevæge Rom til denne Beslutning og indgive det den Kjæmpeplan, at forene Protestantismen med sig, ligesom ogsaa Haabet om dens Udførelse? Herover kan man opstille meer eller mindre sandsynlige Formodninger. Anarchiet i den engelske Kirke, hvor Pusenismen offentlig iler Catholicismen imøde, synes at berettige Rom til den Forventning, at det engang, maaskee en ikke fjern Fremtid, vil atter kunne regne England til sine Domainer; de indre Kampe i den tydsk protestantiske Kirke giør, at den romerske Kirke troer sig berettiget til at vente det Samme af Tydskland. Da nu Catholicismen taber saa meget i Magt, i Syden i Spanien, i Norden i Polen, saa maa det være ønskeligt for den at erstatte dens Tab paa andre Kanter, hvilket kunde opnaaes ved en Forbindelse med de engelske og tydske Protestanter. Der kan ikke være nogen Tvivl om at Planen jo existerer, og Paven skal have faaet en meget glædelig Skrivelse om "Reconciliationsspørgsmaalet fra en evangelisk Bisp. Men derom maa man have Ret til at tvivle, om nemlig den evangeliske Kirke, repræsenteret ikke blot af dens Biskopper, men af den hele evangeliske Befolkning, af Geistlige og Jkke Geistlige, vil indgaae paa en saadan Forsyning paa den betingelse, at den skal frasige sig al Forsken paa det religieuse Gebeet og overlade sig til en aandelig Stillestaaens Tilstand. Til ingen Tid, men mindst nu, har Protestantismen været tilbøielig til at underhandle med Rom paa en saadan Basis.