Berlingske Tidende, 1783-11-03
Dersom denne sandfærdige Fortælling om haad der hidindtil en foregaaet, ikke skulle være tilstrekkelig nok til en fuldkommen Overbeviisning om Hs. Majestæt Kongens Ret i denne Sag, og Staden Danzigs Urimelighed, saa kan man dog haabe, at samme vil skee ved følgende i Korthed affattede Grunde. - Betragter man denne Strid efter Natur og Folkeretten, som den eneste Rettesnor imellem uafhængige Stater i slige Tilfælde, hvor ikke utrykkelige Forbund have gjort deri nogen Forandring, saa kan vel Hans Majestæt unægtelig forlange, at Hans Majestæts samtlige Undersaattere til staaes en frie Passage til Lands og Vands igiennem Staden Danzigs lille Gebet, med den samme Ret, som Staden Danzig forlanger og faaer af Hans Majestæt den Tilladelse, at dens Borgere maae betiene sig af Passagen igiennem det Kongelige Territorium, der er ti Gange større, og en friSkibssart paa Weirelstrømmen, som i sin største Strækning tilhører Hans Majestæt Kongen. Staden Danzig kan ikke opvise den saa kaldte Stabel-Ret, intet Friheds=Brev fra Preussens forrige Overherrer, ingen Forbund med de tilgrændesende Stater, og overhovedet ikke anføre den mindste Grund, som kunde hiemle den en udelukkende Handel i Polen og Preusen samt paa Weirelstrømmen, og i mindste Maade indskrænke Hs. Majestæt Kongen af Preusens gamle eller nye Undersaat, teres naturlige Frihed, at passere igiennem Danzigernes Gebet, at seile paa den fælleds Weixelstrøm og drive Handel med deres Eiendomme. Den har heller ikke anført nogen af disse Rettigheder eller Grunde, men meget mere i et Pro Memoriag) til den Preusiske Resident von Junk (dateret 20de Fe 1) Til desto storre Overbeviisning vil man her anføre oven bemeldte Pro=Memoria Ord til andet i dets hele Omfang: "J Følge Stabel=Retten blive de Vahrer, som til Lands eller Vands indkomme, anholdte, for at sælges i en kortere eller længere Tid, efter et Privilegiums eller Forbunds Bestemmelse, og efter saadan Tids Forløb ikke tilladte, at gaa videre, eller og aldeles viste tilbage. Jus emporii er af en bruarii 1767) tilstaaet med udtrykkelige Ord, at Staden, Danzig aldrig har tilegnet sig en jus stapule imod de Kongelige Preussiske Undersaatter, og at det ville være en Ubillighed, om den havde anholdt de fremmede Vahre, som gik igiennem til Preussen, eller de, som komme derfra, hvilke meget mere ere blevne tilstaaet frie Passage til alle Tider. Lad endog være, at man den Gang talede kun om Jndvaanerne af det gamle Kongerige Preussen, saa er der dog ingen Grund for, at Staden Danzig, da den tilstaaer, ikke at have nogen Stabelret, skulle kunde bruge den imod Jndvaanerne af det forrige Pohlske Preussen, og det endog nu, da de ere blevne Preussiske Undersaattere. Staden Danzig veed altsaa intet andet at anføre, end at den til en udelukkende Handel er anlagt ved Søen, og Veixelstrømmen, og at den som en gammel Hansee=Stad, vel ikke har jus stapulæ, men jus emporii. Men den første Sætning er en Circelgrund, og den kan ikke fremvise Privilegium for denne sin hele vilkaarlige Paastand. Det fader ogsaa i Øinene, at det Hanseatiske Forbund, som for mange Aarhundrede siden er bleven sluttet, ikke kan give den nogen Rettighed eller Frihed i en Stat, uden for saavidt samme er bleven indvilliget og stadfæstet af dens Behersker. Men dette er aldrig skeet. De fleste Fredstractater imellem Pohlen og Preussen fastsætte meget mere: Commerciaterre mariqve libera funto. Havde endog Regenterne af Pohlen og Preussen udtrykkelig, eller blot af Eftergivenhed, tilstaaer Staden Danzig den saa forhadte udelukkende Handel paa Veixelstrømmen og i Preussen, til Skade for deres øvrige Undersaattere, saa skulde dog dette ikke forbinde Hans Majestæt Kongen af Preussen, til at opofre paa samme Maade sine Undersaatteres naturlige Frihed og Ret for den dem aldeles uvedkommende Stad Danzigs Vindesyge, eftersom denne Stad, er adskilt fra det øvrige Preussen, og den Enehandel, som den foregiver at have hverken ved Afstaaelsestractaten af 1773 er bleven den betinget, ei heller forbeholden. Den kan og ikke en gang bevise sin Adkomst til samme imod de Kongel. Undersaat. tere, men at disse derimod indtil dette Aar have drevet en fri Skibsfart paa Veixelen igiennem Staden Danzig. Det lader vel, som Staden fornemmelig frygter for, at dens gandske anden Beskaffenhed; og angaaer de Vahre, som af Fremmede blive indførte til Søes igiennem Stedets og ne Havne; disse kunde allene sælges til Borgerne der paa Stedet, og maae ey bringes videre. Jus Stapulæ har Staden Danzig aldrig tilegnet sig imod Kongen af Preussens Undersaattere, og det var en Ubillighed, dersom man anholdte de fremmede Vahre, som gik igiennem til Preussen, eller de som kom derfra; men jus emporii har Staden, i Henseende til de Vahre, som komme til Søes igiennem dens Havn. - Kan vel Ubilligheden i Staden Danzigs Egenmægtighed tilstaaes tydeligere, end det her skeer af dem selv da endog den ius omporii, som den aldeles ubeføiet gjor Paastand om ikke taaler nogen Anvendelse paa forrige Fald, hvori der ikke tales om Vahrer, som komme til Søes.