Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1781-03-19
Fortsættelse af Amsterdams Vexel=Forordning. (afbrudt i No. 11.4) For at forekomme Stridigheder fra fremmede Stæder, hvormed man søger at drille de her værende Kiøbmænd, ligesom kuns den Lukkelse, af Banqven forstodes, som skeer efter Øvrighedens Ordre, da nemlig Banqven er lukt, for at giøre nye Bøger, hvilket skeer kun to Gange om Aaret; men at den anden Lukkelse af Barqven, som skeer formedelst de høie Fæster, Messer og andre Fæstdage, ikke var nogen ret Lukkelse, saa erklærer velbemeldte Rettens Herrer sig end videre: Hvorledes det er de høiædle Herlig heders Meening, at de tre aabne Banqve- eller Eftersigt Dage skulle forundes ei allene naar Banqven er sluttet for at ballancere de gamle, og for at forfærdige de nye Bøger, men og formedelst de hellige Tider og Fæstdage, saasom: Paaske, Pintzedag, Kirkevielse og Kyndelmesse, som og formedelst de aarlige Messer, og at altsaa disse Lukkelser skulle holdes for gyldige. 5) Da det næsten dagligen yttrer sig, at der indløbe slemme Sædvaner ved Acceptationen af de Vexelerere, som af udenlandske Kiøbmænd i Amsterdam skulle betales, hvilke gemeenligen acceptere dem med den Clausul: Saafremt Forfaldstiden bliver adviseret a. hvoraf reiser sig ofte store Stridigheder, og altid megen Møie og Sorg for Jndehaverne; saa forordne Rettens Herrer, at alle Acceptantere, som boe Udenlands, hvo de end ere, skulle være pligtige at sætte paa de Vexler, som i Amsterdam skulle betales, ved Underskriften af deres Acceptation hos hvem man her i Staden paa dens Vegne skal, angaaende Betalingen, adressere sig, uden at Vexlernes Jndehavere skulle være pligtige i ringeste Maade des angaaende at tilmelde dem noget videre, hvis ikke og i Mangel heraf, som ogsaa i Tilfælde af Exception, der af Vexlernes Jndehavere maa protesteres de non acceptatione, ligesaa fuldt, som om Acceptationen virkelig var vægret. 6) Og, saasom end vi ere utallige Partier blive kuns afskrevne i Banqven fra den ene til den anden, hvilke alligevel ere for en Mands Regning, hvorom dog ei noget er at finde, hverken i Afskriverens Banqveseddel, eller i Banqven selv, hvilket kan foraarsage megen stor Uorden, og efter nogen Tids Forløb, ved Personernes Dødsfald og deslige, stor Møie og Processer; saa bliver, for dette at forekomme, statueret, og i Kraft her af, ordineret: At, naar nogen Afskriver i Banqven for en andens Regning, enten fra en Acceptant eller Endossent, eller et Vexelbrevs Værdie, enten det er for Cassa Penge eller nogen anden Gield, saa skal Afskriveren ei allene tydeligen i sin Banqveseddel exprimmere, for hvis Regning han det afskriver, men endog, naar han derom bliver anmodet, herom ufortøvet paa det accurateste under sin Haand give den, som han for en andens Regning haver gjort Betaling, en Aft; og saa fremt han herudi vægrer sig, have Jndehaverne af Vexlerne og Assignationerne, eller til hvem ellers Afskrivningen af anden Aarsage skeer, Magt til at bruge deres Ret, ligesom Betalingen til dem ei var skeed. 7) Og, saasom det den 24de Jan. 1651 da terede Statutum, hvorudi er forordnet, at Jndehaverne af endosserede Vexler ei ere pligtige at give Acceptanten samme førend de ere fuldkommen betalede, er kommen i Misbrug; saa forny Vi bemeldte Statutum, og befale, at samme, skarpt og nøie skal observeres, med dette Tillæg, at det er nok, at Jndehaverne forevise Originalerne, eller leverer derfor blotte Copier, og indgive Originalvexlerne i Banqven, og skal for Resten forbemeldte Statutum udi alt afleveres. 8) Saasom der ogsaa ofte reiser sig Stridigheder, om de indenlandske Vexler kunne nyde samme Ret, i Henseende til at kunne arrestere Person og Gods, som de, som fra andre Stæder, komme herhen; saa bliver herved forordnet: At herefter alle de Vexler, som bliver negotierede uden for Provinzerne Holland og Vest-Friesland, skulle her allene nyde forbemeldte Bexel-Ret, og at alle de andre Vexler, som gives i de forbemeldte Provinzer, ei anderledes skulle ansees, end blotte Assignationer, hvorefter Betalingen skal giøres. (Slutningen følger.)