Aalborgs Stifts Adresseavis, 1821-11-29
Hvad der tales om Grækernes Fremskridt, er saa langt fra at være overdrevet eller uhiemlet, at selv de Tidender, der forhen syntes skrevne under Tyrkens Klinge, nu ei kunne fortie dem længere. Hellenernes Seire udbrede Skræk og Forvirring i Constantinopel. Her taler Man offentligen om de mangfoldige Vanheld, der ramme Tyrkerne saavel tillands som tilvands. Ali Pascha er ikke meere indsluttet i sin Fæstning, men giør fælleds Sag med Grækerne og svinger som en Morderengel Hævnens og Fortvivlelsens Sværd mod sine Fiender. Flere glimrende Seire have kronet de forenede Anstrengelser. To Paschaer ere dræbte, En haardt saaret. Grækernes Magt i Morea o. a. St. voxer, hver Dag; fire tyrkiske Armeekorps ere blevne ganske tilintetgjorte. Aldrig var en Kamp blodigere og haardere, nu samfulde Dage Sloges Man med rasende Forbittrelse. Omsider vendte Seiren sig paa Rettens Side. Tyrkerne ere stædte i meget Quide. Overalt gaaer det dem ilde. Og det er vel. Undres kan Man da ingenlunde over, at den tyrkiske Langmodighed ikke udtømmes og at Patriarken, paa Storherrens Befaling, har maattet udstæde et nyt Hyrdebrev til alle Græker i det ottomanniske Rige. Man læser her den gamle Passiar om Portens tillige Skygge, om den grændseløse Barmhiertighed og himmelske Høimodighed, der er Storherrens durchlauchtige Person medfødt, om de saakaldte Rebellers diævelske Paafund og utilgivelige Misgierninger, og til Slutning disse smukke Ord: "J den Helligaands Navn bede og formane vi Eder Alle, Store, og Smaa, Høie og Lave, Saamange, som have ført Vaaben mod vor allernaadigste og allermægtigste Keiser, til at nedlægge Samme, til igjen at underkaste Eder den høie Port og lade Eders rasende Oprørsprojecter fare!" Bedre klinger en græsk Bulletin (udstædt i Calamata). Erobringen af Tripoliza, Hovedstaden paa Peloponnes, skeete saa uventet, at Man maa tilskrive den Himlens høie og usigelige Naade. J lang Tid vare Tyrkerne haardt betrængte af Beleirerne, men mindste ventede de, at vore Krigere vilde vove en Storm. Det var den 6te October, da Høvedsmanden Panagiotes Kephalos holdt broderligt Raad med sine Vaabenfæller, og overtalte dem til et Stormløb mod Staden. Selv var den vakkre Helt den Første, som besteg Muren og plantede Korsets og Frihedens Banner derpaa. Ham fulgte mange tappre Krigere, der strax toge et Batterie, vendte det mod Staden og beskiøde den, medens Andre trængte ind af de sprængte Porte. De overrumplede Tyrker indsluttede sig i Husene og søgte at forsvare sig her. Jmidlertid trængte stedse flere Tropper ind i Staden og der begyndte en haardnakket Kamp, der varede fra Middag til Aftens Ende og hvori vel 300 Græker døde for Fædrelandet. Men Tyrkerne vare alle forlorne. De bleve indebrændte i Husene. Staden blev herpaa plyndret. Hovedhindringen for vore Fremskridt i Peloponnes er bortryddet med dens Jndtagelse. Beleirerne have nu vendt sig mod Patrass. Det var en hæderlig Helt, denne Panagiotes Kephalos, en anden Jordaki. Om den første Grækerhøvding af dette Navn gaaer der et frydeligt, hartad utroligt Rygte. Efterat have giennemgaaet utallige Farer og tilbragt mange Dage i Skovene, er han - hedder det - lykkelig ankommen til Skulen (den russiske Grændsestation) og er her bleven modtaget af de russiske Tropper med stormende Enthusiasmus. Medens Tyrkerne opbrændte Klosteret Sek, skal han have holdt sig skiult i en nærliggende moldausk Landsby, og med Flid skulle hans Venner have udspredt Rygtet om hans Død. Man kan tænke sig Grækernes Jubel ved dette Budskab. Af Stok og Steen er Den, som ikke jubler med dem.