Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-09-11
Frederiksberg. Frederiksberg By med dens Slot fortjener med Føie at kaldes det danske Versailles. Vel ere begge, sammenlignede med dette, i Henseende til Omfang ubetydelige; men saa have de ogsaa det Fortrin, at de ligge saa nær Kongestaden, at endog den svageligste Fodgjænger kan gaae derud. Kong Frederik den Fjerde, som lod opføre Slottet, ønskede ogsaa at see det omgivet af en befolket Landsby, beboet af driftige og vindskibelige Jndbyggere. Byen kaldtes længe Amagerbyfordi en Colonie nederlandske Agerdyrkere havde nedsat sig her. J den derværende saakaldte Bredegade sees endnu et Huus, ganske i hollandsk Smag, som en Levning fra hine Tider, ligesom og i Haugen paa Tracteurstedet Ratzenburg et overordentligt stort, løvfuldt Valnøddetræ, dersom Sagnet fortæller, skal være plantet af den første Amager, der nedsatte sig her. Efterhaanden forsvandt Amagerne, Folk fra Landets forskjellige Deele bosatte sig, og enkelte Kjøbenhavnere byggede Lyststeder her. Endnu for tredive Aar siden havde Frederiksberg By kun faa store og smukke Bygninger. Men efterhaanden, ligesom Velstanden tiltog, forvandledes ogsaa her Hytter til Pragt boliger. Den afdøde Silke= og Klædehandler Bøttcher opførte den prægtige Gaard i Allee gaden, hvor nu det Wernske Jnstitut er; den afdøde Brandmajor, Oberste Boye Junge, kjøbte adskillige smaa Huse i Bredegaden og byggede deren smagfuld Gaard, og det samme blev Tilfældet med flere smaa Steder, der sammensmeltedes til større. Jmidlertid havde adskillige i Frederiksberg By anlagte Fabriker draget mange af de fattige Classer, som arbeidede der, did, og disse bosatte sig der efterhaanden. Længe havde Byen lignet en Landsby. Pladsen udenfor Bygningerne vare uryddelige og for endeel Græsgange for de der boende Slagteres Kreature. Men omsider bleve alle saadanne Pladser optagne til Hauger og disse smagfuldt indhegnede. Derved fik det Hele et behageligt, sand schweizerisk Udseende, og Byen har nu et ikke ubetydeligt Antal Bygninger, der kunne kappes med de skjønneste Gaarde i Kjøbenhavn om Rangen. Ved Forstadens Udvidelse lige til Alleen er Frederiksberg By kommen i saa meget nærmere Forbindelse med Hovedstaden; men baade dette og dens store Forskjønnelse uagtet, synes den dog at have beholdt sin gamle Form som Landsby. Ligesaa forskjellig er Blandingen af Jndvaanere som af Husene. Ved Siden af den største Pragt findes her den yderste Grad af Fattigdom. Før Krigen blev vel, ved endeel ellers for Fattige bestemte Bopæles Forvandling til Lyststeder, Leilighed betaget dem til at nedsætte sig der; thi blandt andre blev ved Smaahusenes Nedbrydelse i den saakaldte Pottemagergang og det saakaldte Sukkerhuses Forandring til Beboelse for Residentsbeboere, Vaanings stederne for de ringere Classer meget formindskede. Dog, ved Tidernes Forværrelse forøgedes efterhaanden ogsaa Antallet af Frederiksbergs fattige Jndbyggere. J ældre Tider var der sørget for denne Byes og Hvidovre Menigheders Fattige paa en Maade, som man den Gang fandt meest passende, nemlig ved at omdeele dem til Bespisning paa Beboerne; men dette havde i mange Aar ikke fundet Sted, og maatte af visse Aarsager, hvoriblandt især den, at de betydeligste Eiendomme, i Frederiksberg den største Deel af Aaret ikke beboes af Eierne, møde store Hindringer. Alt, hvad man kunde bringe det til, var, at skaffe de Fattige en ringe Pengeunderstøttelse; ringe maatte den være, fordi den toges af Herredscassen, da ingen Sognecasse fandtes, og det, der ved Kirketavlen, paa de tre store Høitider indkom til Sognets Fattige, ligesaa hurtigen var uddeelt som fortæret. En Følge heraf var, at de, som ingen Pengeunderstøttelse nøde, betlede fra Huus til Huus, og at selv i den Allee, som fører til Kongens Sommer borg, Betlere bestormede de Spadserende, og lagde endog de væmmeligste Beskadigelser og Legems meen offentligen til Skue, for at vække destørre Medlidenhed, lasede, barfodede og smudsige Børneflokke saaes overalt. Men som det var her, var det næsten overalt i hele Landet, hvor et velorganiseret Fattigvæsen savnedes. Omstreifende Tiggerskarer brandskattede Bonden, og hvad Gavmildheden ikke formaaede, det virkede Frygten for Gjæster, der havde intet at miste, og derfor kunde vove Alt. Hr. Confessionarius Liebenberg søg te, som Sognepræst for Frederiksberg og Hvidovre Menigheder, at raade Bod herpaa og vække varm Deeltagelse for Sagen, da i Aaret 1800 den Beslutning blev tagen, at hvert Sogn paa Kjøbenhavns Amt skulde sørge for sine egne Fattige, og ikke, som hidtil, nyde Understøttelse af Herreds cassen. Allerede i Aaret 1806 var det bragt saavidt, at Jndtægten for begge Sogne var 1025 Rdlr. 92 s. D. C. - J dette Øieblik nyde de Fattige ikke alle Bespisning hos Sognets Jndbyggere; men i det i Frederiksberg 1811 oprettede Fattighospital have nu nogle og Tyve svage og gamle Fattige endog frit Huus og Underhold. Disse Foranstaltninger ere naturligviis høist gavnlige. Men da Folk kunne nedsætte sig her, uden, som i Hovedstaden eller i Kjøbstæderne, at tage Borgerskab; da Mange, saavel fra Kjøbenhavn som fra Kjøbstæderne og Landet virkeligen tye hertil, og, efter at have været her i tre Aar, ere berettigede til, baade at faae selv Understøttelse af Fattigvæsenet, og tillige, at deres Børn nyde fra Skoleundervisning, saa opstaaer adskillige Betænkeligheder, som man vover at gjøre Vedkommende opmærksomme paa. Den første er: Hvad skal det blive af i Fremtiden, naar de Fattiges Tal paa denne Plet saaledes Aar for Aar skal tiltage Jkke allene maa det omsider blive byrdefuldt for Byens ikke trængende Jndbyggere, saaledes at bidrage til Fattige, der kunne voxe til et Antal, som ikke er mueligt at forudsee; men hvad skal der blive af de Børn, som disse Fattige avle her Dersom de vare Bønder, saa kunne de holdes til Agerdyrkningssysler fra Barndommen af, f. Ex. til at vogte Fjerkræ s.; men nu, da de snarere ere Kjøbstædsbørn, saa er det langt vanskeligere at faae dem sysselsatte. Saalænge Fabrikerne vare i Drivt, kunde de tildeels bruges der til at pille Uld o. s. v.; men nu, da disse ikke have meget at bestille, kunne saadanne Børn sjeldent sysselsættes i de mange Timer, de ere fri for Skolegang, og de ere da naturligviis overladte til sig selv. Hvar der kan ventes af en saadan Ungdom i Fremtiden, er her ikke Stedet at undersøge. Men et ubehageligt Syn, især for Fremmede, bliver det alti en By, der ligger Residentsen saa nær, at see barfodede og lasede Drenge og Pigebørn, der ingen bestemt Forretning have. Den overhaandtagende Fattigdom i en By af saa liden Omfang, vilde, efter vor uforgribelige Mening, kunne forebygges, naar Frederiksberg fik Kjøbstædsrettighed; naar ingen Næringsdrivende turde nedsætte sig her, uden i Forveien at have vundet Borgerskab; ingen Mandsperson indlade sig i Ægteskab, førend han bevisligen havde godtgjort, nogenlunde at kunne ernære en Familie, og endeligen, naar det blev paalagt de allerede her bosatte Fattige, at ansætte deres Børn, saasnart de ere confirmerede, til et Haandværk, og i de Timer, de ere fri for Skolegang, saavidt mueligt at sysselsætte dem paa en Maade, der er passende for deres Alder.