Politivennen, 1805-01-01
Forslag til nogle Jndretninger som tjene til at befordre den Sjellandske Bondes Tarv. (Af A. Holm, Provst.) Det ville og være gavnligt for Bonden, om alle udskiftede Bønderjorder efterhaanden bleve indgrøftede, og Grøfterne beplantede med Piil. Bonden fik da noget til Baandstager, som den, der beboer Heden, maae forskaffe sig fra Skoven mod dyr Betalning og, som han nu paa mange Steder knap kan faae for Penge; ber var tillige noget til Tækkekjeppe, som endnu behøves, da kuns meget saa her i Landet forstaae at tække uden Kjeppe eller at paasye Taget. Affaldet var og godt til Brændsel, som mangler paa mange Steder her i Landet. Vare Bøndernes Jordvolde beplantede med flere Sorter af Piil, da blev Nytten beraf endnu større, da ethvert Slags af Pilen var anvendeligt til sit særdeles Brug. Da Bonden, der har faaet sine Jorder udskiftede, har endnu bedre Haugerum end tilforn, og hans Jordvold om Haugen er paa de fleste Steder besat med Piil, som skaffe Læ for Haugen, og man udenfor denne er got forsynet med Klever, saa synes det nu at være Tid, at sørge mere for Bieavlen, end hidtil er skeet. Af alle de Dyr Landmanden anskaffer sig, er intet fordeelagtigere end Bien, der ernærer sig selv, og behøver kun sin Kube og nogen Opvartning paa en kort Tid af Aaret, for hvilket den rigelig betaler sin Ejer med den Honning og det Vox, den skjenker ham. Jeg maae tilstaae, at her møder en Vanskelighed, denne nemlig: at faae Biestader tilkjøbs. Overtroe, der ikke fjelden beholder sin fulde Kraft under Kundskabens Tilvext, har, jeg veed ikke hvorledes, Udbredt den daarlige Jndbildning blandt Landalmuen, at man ved at sælge sine Biestader skiller sig ved det Held og den Lykke man ellers kunde ventet sig af disse. Bier ere derfor fjelden at faae tilkjøbs, naar jeg undtager ved Auktion efter en bort død Ejer af dem, eller naar en flytter saa langt bort, at han ej kan faae Bierne med sig, og derfor nødes til at sælge dem. Dog denne Vanskelighed, at faae Bier tilkjøbs kan og vil ingen bedre afhielpe, end det velgjørende Landhuusholdnings Selskab, der har stiftet saa meget godt i begge Riger. Efter min Formodning stiftede man den største Nytte, naar man bestemte de for Bieavlingen i Sjelland udsatte Præmier saaledes, at de tilfaldt dem, som havde solgt de fleste Biestader, dog ikke mere end et til hver Beboer paa Landet, paa det Bieavlen kunde blive mere almindelig. Man turde maaskee haabe, at Regjeringen vil anvende en Capital til Bieavlens Fremme ved at udsætte Præmier for dem, som solgte deres Bier paa anførte Maade. Naar Bonden saaledes havde fundet Lejlighed til at kunde faae Bier tilkjøbs, ville det være passende, at en Forordning paalagde enhver Gaardbeboer efter 5 Aars Forløb at have i det mindste et Biestede til Gaarden, og efter 10 Aars Forløb, i hvilken Tid man maae antage, at Bieavlen var meget udbredet, burde enhver Gaardmand have et Biestade for hver Tønde Hartkorn han havde i Fæste, siden burde Huusmænd som have Jord, ligeledes anskaffe sig et eller flere Biestader i Forhold til den Jord dem var tillagt, alt under en paalagt Mulkt af 1 Mk. for hvert manglende Biestade, hvilken da tilfaldt det Sogne-Distrikts Fattigkasse, hvortil Beboeren henhørte; til den Ende skulle Sognefogden med enhver Byes Oldermand og en af Kommissions Mændene engang om Aaret eftersee, om enhver Beboer havde det Antal af Biestader, som han efter Anordningerne burde have, og opgive til Stedets Øvrighed deres Navne, som ej havde det fulde Antal af Biestader, med Anmærkning over hvor mange de manglede, paa det Øvrigheden kunde lade denne Mulkt inddrive g levere til vedkommende Fattig Kasser. Dog, da der gives og Steder, hvor det er vanskeligt at holde Bier, for Exempel i Gaarde eller i Huse tæt ved Stranden, saa vilde det være passende at gjøre en Undtagelse for disse, da man veed at Stranden fører megen Kuld med sig, og at Vindene, som regjere ved Stranden, ere altid koldere end de, som blæse højere oppe i Landet, hvilket alt er ødelæggende for Bier, ligeledes burde man og fritage dem for Mulkter, som havde mistet deres Bier ved et eller andet Ubeld. Men for at undgaae alt Misbrug burde Strandbeboerne ej frietages for at holde Bier, førend der var skeet et Forsøg hos Dem med Bieavlen, og denne uden deres Brøde var mislykket. Naar jeg forudsætter disse føjede Anstalter til at skaffe Bonden Bier, da anseer jeg en Forordning som under Mulkt paalægger ham at anskaffe dem, som et faderligt Bud, da det giver ham Jndkomster, som han aldrig for har havt, og som han maaskee aldrig har dromt om at faae. Nyttig vilde denne Jndretning tillige være for det Hele, den Mængde af Vox, som man da fik i Riget, vilde gjøre at man beholdt nu hjemme den Sum Penge, som aarlig gaaer ud til fremmede for det Vorog den Talg, som her indføres; den megen Mød man da kunde vente at faae, vilde da vel og efterhaanden fortrænge den afskyelige og helbredødelæggende Brændeviinsdrikken, som desværre er meget almindelig blant Landalmuen. Bonden vilde da af sin Honning tillave en sund og god Mød, gjøre sine Tjenestefolk tilgode med denne i Høsttiden, og herved spare de mange Penge han nu maae udgive til Brændeviin i Hesttiden, da han uden dette ingen Høstfolk fik. Folk af finere Smag ville selv finde Møden velsmagende, naar den bedre Behandlingsmaade af Med blev mere bekjendt. J nogle saa Huse her i Landet har jeg smagt Mød saa forædlet, at den blev anseet for Cans Viin, og kunde fortjene at staae ved Siden af den bedste Viin, denne vilde maaskee med Fordeel afsættes paa fremmede Stæder, d. jeg udenlands har hørt, at man paa et Apotek der solgte et Slags Draaber for Brystsvaghed, som ej var andet end god gammel dansk Mød. Mueligt at vore Medici af Honningen eller Møden, som indeholde saa mange balsamiske Dele, vil engang udfinde et Medisin, som kan lindre, om ej ganske afhielpe det svindsottige Menneskes Svaghed, ja det er mere sikkert at berede et Sukker af den finere Sort af Honning, som man kalder Jomfrue-Honning, end af alle disse for deres Bekvemhed dertil saa udraabte Rødder. Jeg har selv engang seet en Art Sukker frembragt af anførte Honning, der viste, at Sagen lod sig gjøre, naar kyndige Folk vilde paatage sig den Umage, at anstille Forsøg hermed. Ønskeligt vilde det være, at alle Godsejere ville gjøre, hvad nogle af dem og blandt disse Communitets Godses Bestyrere allerede have gjort, jeg mener skjenke deres Bønder nogle Frugttræer og lade disse nedsætte i deres Hauger, da Bonden endnu ikke forstaaer selv at gjøre det, i det mindste her paa Heden. (Fortsættes.