Københavns Adresseavis, 1780-09-13
J en liden Kiøbstæd i Sachsen levede en ærlig Borger ved Navn Scheermann med to meget velskabte Sønner af anseelig Vext, hvilke for deres Forstand, Flid og gode Opførsel allerede som Drenge bleve høyt agtede og elskede frem for mange fornemmere Børn. Carl var den ældste og Heimber; den yngste. Faderen vilde, at den ældste skulde studere, og den anden blive ved hans Handtering. Heimber, arbeydede altsaa flittig med Faderen paa Verkstædet, og Carl brugte sine naturlige Gaver og sin Tid saa vel paa Skoler og Universitætet, at han efter nogle Aars Forløb bragt de fordeelagtigste Attester fra sine Lærere hiem med sig En fremmed Officeer, som var paa Hverving paa et ikke langt derfra liggende Sted, forstyrrede denne Families Rolighed, da han efter at have faaet Beretning om disse to velvoxne unge Folk, besluttede at giøre en af dem til Soldat. Siden de ikke vare i hans Herres Land, saa kunde dette ey skee med Magt, han betiente sig altsaa af et listigt Konstgreb, og kom forklædt i den gamle Scheermanns Verkstæd, hvor han udgav sig for en Kiøbmand, og bestilte noget Arbeyde. Han foregav, at han var paa en Reyse, og betalte noget forud paa de Vare, som han forlangte; herved kom de ganske naturlig i en vidtløftig Samtale, og han saae tillige Carl, som sad ved et Bord for sig selv og læste i en Bog. Han spurgte: hvem det var Faderen svarede: det var hans ældste Søn, som for kort siden var kommen tilbage fra Universitetet, han havde havt den Lykke at blive roest for sin Flid og Duelighed, og ønskede at faae en Plads som Jnformator hos Børn. Den formeente Kiøbmand glædede sig herpaa, at han havde Leylighed til at forskaffe ham saadan en Plads. Han fortalte, at en riig Adelsmand boede i hans Naboelav, som just nu behøvede en habil ung Mand til fine Børn; han var bekiendt med ham, og troede ganske vist, at Carl Scheerman vi de være efter hans Sind; han vilde strax skrive ham til, og dersom han ey allerede havde faaet en Jnformator, saa tvivlede han ikke om Sagens gode Udfald. Hvem var gladere end Carl, Broderen, og den ærlige Fader, de takkede deres formeente Velgiører allerede i Forveyen meget inderlig og denne gik fra dem ganske fornøyet over sit Paafund. Han skrev et Brev i den opdigtede Adelsmands Navn, hvori denne takkede ham for hans Umage, og bad, at den unge Scheermann maatte komme saasnart mueligt, med Brevet fulgte tillige 25 Rdlr. til Reysepenge, og 100 Rdlr. om Aaret blev den nye Jnformator lovet. Med dette Brev indstillede den forstilte Kiøbmand sig nogle Dage efter det første Besøg, gav Carl Pengene, og bad ham snart at reyse, han tilbod sig tillige paa det venligste at følge med ham. De ærlige Folk, som han havde at giøre med, vidste af ingen Mistanke, og Car reyste efter et kierligt Farvel fra sin Fader og Broder, bort med den Person, som han holdt for sin Ven og Velynder. Men hvilken skrækkelig Forandring, i Stedet for at føre den unge Scheermann til Adelsmanden, bragte hans Reysekammerat ham, saasnart de vare komne over Grændserne og i hans Herres Land, paa Hovedvagten i den første Stad. - Herfra blev han bragt til en langt fraliggende Fæstning, og gjort til Soldat under det Paaskud, at han havde taget 25 Rdlr. Haandpenge. Det vilde ikke have hiulpet ham noget at sætte sig herimod, da han var hos Folk, som ikke kunde undersøge Sagens Sandhed, og maaskee ey heller vilde eller turde giøre det. Hans Reisekammerat forlod ham strax, efterat han havde bragt ham til Hovedvagten, og han kunde ikkun af Sagen selv slutte, at det havde været en Hververe.