Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-09-21
Den af Astronomen Dr. Obers i Bremen først bemærkede, nye Komet, der har ladet sig tilsyne i dette Aar, er nu ogsaa meget synlig hos os. Den er udentvivl en af de største, eller af de nærmeste, som nogentid har ladet sig see for Jord beboernes Øine. De lyse Sommernætter have hidtil forhindret at betragte den med Opmærksomhed, thi den har svævet i Aftendæmringens Kreds (Solens Straalebrydning i Dunstkredsen), og inden denne Kreds har overtrukket den hele Himmel(hvilket ikke skeer førend Solen, efter Prof Lamberts Beregninger, staaer 18 Grader under Horizonten, kommer den ikke ret tilsyne. J disse Aftener har den desuden været vanskelig at lagt tage, fordi Maanens Lykkreds allerede har omhyllet den, inden Aftendæmringens Kreds endnu har naaet Zenith. Den bliver derimod daglig mere synlig, fordi Solen daglig gaaer tidligere ned, og Maanen daglig staaer sildigere op. Denne Komet, som endnu flammer imellem Stiernerne af den Lille Løves Stiernebillede (Halen strækker sig op til Fødderne af den store Biørn, hvis Stierner endnu skinne igiennem Kometens Hale), opdages uden Vanskelighed, naar man henvender Øiet mod Norden, til Stiernebillidet, den store Biørn, under hvis 7 klare Stierner, eller den saakaldte Karls Vogn, man strax vil opdage den. Endnu ligner den i Begyndelsen af Aftenen, aldeles Syvstiernen i Glands og Størrelse, og vil, af enhver som ikke er Astronom, blive antaget for Syvstiernen, men heraf lade man sig ikke forvilde; thi Syvstiernen, som lyser i en anden Egn af Himmelen, i Tyrens Stiernebillede, finder man strax paa høire Haand. Denne Komet, som naar det er fuldkomment mørkt, desuden er kiendelig ved sin Hale, der ligner Straaler, giver Anledning til ligesaa mærkværdige, som interessante Betragtninger. Dens Klode (eller saakaldte Kierne) er, efter Øie syner, 20 Gange større end den største Stierne, og ulige større end den, vi havde Leilighed at lagttage i Aaret 1807. Sildigere om Aftenen ligner denne Komet, i Glands og Størrelse, den aftagende Maane, naar den sees dog tynde Skyer. Den udmærket sig tillige ved en kløftet, saakaldet Hale (eller en deelt Atmosphær),der ikke forholdsviis er saa lang, men derimod meget bredere, end de Kometers, som i de sidste Aar have ladet sig see. Denne kløftede Atmosphære vilde man sandsynligt opdage hos de fleste Kometer, men endnu har man ikke tilstrækkeligt iagttaget dem, og deres Jagttagelse beroer aldeles paa Kometens Stilling mod vor Klode, thi ofte kunde Halen være kløftet, uden at det var muligt, at vi kunde see det fra vor Standpunkt. Det er et Fænomen, som - tilligemed mange andre Fænomener og Problemer – med Lethed lader sig forklare af et, endnu ikke for Publicum foredraget, SolangularSystem. Dette Fænomen vidner, at tvende Sole samtidig virke paa dens Atmosphære, og sætte den i Bevægelse i forskiellige Directioner. Et saadant Himmellegemes usædvanlige Tilsyneladelse har altid opfyldt Jordbeboerne med Skræk og Angest, men dertil er ingen Grund! De beskrive, efter evige Love, de Baner, som Almagten, Algodheden, Alviisdommen, har foreskrevet dem. Vi maae altsaa ikke ansee dem som ulykkespaaende (diræ Cometæd, men snarere som velgiørende Himmellegemer! Kometerne ere, efter min Theori, en Mellemklasse imellem Sole og Planeter, eller et Slags vandrende Sole (Triplicitet), dog af ulige mindre Størrelse, og af en langt mindre Lys og Varmegrad, end de faste Sole (Firstiernerne). At de ere omhyllede med et eiendommeligt Lys, beviser deres Hale, som er lysende, uagtet den svæver i Kometens Skygge. De synes at være skabte af electriske Materier (ligesom Solene selv), og disse Materiers fineste Partikler sættes ved Kometernes lynsnare Bevægelser og hurtige Omvæltninger om deres Axel (Rotationer), (ligesom ved Om dreiningen af en Elektristermaskine), og deres Nærmelse mod Solen i Svingkraft, og derved denne hiin store Dunstkreds, eller saakaldte Hale, af fine, flygtige, selvlysende, giennemsigtige, elektriske Partikler, der ofte strækker sig flere hundrede, tusende Mile i Himmelrummet, men altid for vore Øine i den mod Solen modsatte Direction. Astronomerne troe desaarsag, at Kometens Atmosphære skyer Solens Lys. Dette er den herskende Mening, Mig forekommer det derimod meget sandsynligere, at Kometerne paa alle Sider ere omhyllede af en stor, selvlysende elektrisk Dunstkreds *), men at denne, fordi den bliver oplyst At Solen selv er omhyllet af en saadan, men meget større, Dunstkreds, beviser vadikallysets Kreds. af det langt stærkere Sollys, eller giennemtrængt af Solens Straaler, ikke er synlig for vore Øine, saa at vi allene kan see den Deel (Segment af denne selvlysende Dunstkreds, som ligger i Kometens Skygge. Denne Mening, som er bygget paa Grunde, hvilke det her vilde blive for vidtløftigt at udvikle, vinder Stadfæstelse ved det blotte Øiesyn, thi Kometerne ere altid omhyllede som i en Taage, og Formen af dens saakaldte Hale er nøiagtig den samme som Kometens Skygge S. Denne Dunstkreds, eller Lyskreds, som ligner Nordlyset, Zogdikallyset og de Fænomener, som fremkomme ved Forsøg med Elektriseermaskinen, synes at være en fiin, elektrisk Udstrømmelse, og dette bevæger mig at antage, at det for en Deel er Kometernes Bestemmelse, at opfylde eller svangte Rummet med elektriske (galvaniske) Partikler, hvilke Planeterne, ja Solen selv, ifølge deres Attractions-Kraft, trække til sig, og som udgyde Liv, Kraft og Frugtbarhed over dem. Uagtet Kometernes Antal i Hinmelrummet er ulige større end Planeternes (allene inden Saturn i Bane kunne 12000 Kome For at forstaae dette, giøre man sig følgende Ridsning. Man tegne en Klode eller Kreds (k), som er Kometens Kierne. Man omgive den med en meget større, f. Ex. 10 Gange større, concentrist Kreds, som man betegner med Bogstavet (Periseri). Man udfylde denne sidste Kreds med smaae Puncter, som betegne Kometens electriske Dunstkreds. Nu sætte man, hvor man vil, udenfor denne sidste Kreds (P.) en Klode, betegnet med Bogstavet 8 (Solen) og drager fra denne Klode tvende divergerende Linier, A og 8, som berøre Periserien af Kloden Ki tvende modsatte Punkter paa begge Sider, derfra forlænge man Linierne A og 3 til Periserien af den sidste Kreds Segmentet imellem Tangenterne A og 8 udfylde man med Radier eller Straaler fra K til P, og da har et øiensynligt Billede af Kometens saakaldte Hale. Af denne Hales Størrelse kan man, efter samme Theorie, i Følge optiske Love, bedømme Kometens større eller mindre Afstand fra Solen og vor Klode, jo smallere Hale, deslængere er Kometen borte, jobredere Hale desnærmere Solen og vor Klode. ter, efter Lamberts Beregning, have deres Omsvingspunkt, eller komme Solen nærmest),(Kosmologischen Briese), komme de dog sieldent inden vor Synskreds, thi de nærme sig ikke i Almindelighed Solen inden vor Planets Bane, men svæve omkring den i de fiernere Planters Regioner. Her ere de største Baner mulige for disse mægtige Himmellegemer. Her er Solens Lys og Varme mattest. Her kunne de erstatte denne Mangel ved at meddele Planterne deres Lys og Varme. Siden Aaret 837 har man ikke lagt taget flere end nogle og firesindstyve Kometer, og af disse ere kun Enkeltes Baner nøiagtigt beregnede. Ligesom Planeterne svinge sig om en Middelsol, saaledes antage Astronomerne, at Kometerne svinge sig om tvende eller flere Sole. Dette er mathematisk nødvendigt med Hensyn til deres lange, smalle, elliptiske Baner, og Læren om Gravitationen, og de flere Aarhundrede de ofte behøve til at fuldende deres Baner; men at de ikke synke mod denne eller hiin Sol kan allene forklares ved Hielp af et Solang u lar System, eller et Systema universi, hvoraf hiint er en Deel, hvis høieste Grundsætning det er, at alle Himmellegemer *), efter mekaniske Love, bevæge sig, og beskrive deres Baner imellem flere Soles samtidigt, men i modsatte Directioner, virkende, tiltrækkende og tilbageholden Man kan indvende, at ogsaa Solene (Firstjernerne) ere Himmellegemer, men ogsaa disse bevæge sig imellem Centralsolens og Grændsesolenes tiltrækkende og tilbageholdende Kræfter, med en Hurtighed, som er proportioneret deres uhyre Masser. Ja, selv Centralsolen bevæger sig om sin Axel, paa sit Sted imellem samtlige Solsystemets Millioner Soles tiltrækkende og tilbageholdende Kræfter. Og om der nu gives mange Tusende Solsystemer, eller Samlinger af Millioner Sole, (som visse Opdagelser af Dr. Herschielmed hans Kiempe Telescop gjøre rimeligt), saa bevæge alle disse Solsystemmers Central sole sig om en Universets Centralsol, og denne bevæger sig i det mindste om sin Axel, imellem disse Milliarder af Soles tiltrækkende og tilbageholdende Kræfter. de Kræfter *), som giensidigen holde hinanden i Ligevægt, medens de vexelviis virke. Kometerne giennemsvæve Himmelrummet i alle mulige Directioner, men uagtet deres lynsnare Hurtighed, synes de dog ofte at staae stille, eller ikke at forandre deres Standpunkt i Henseende til de nærmeste Fixstierner. Den nærværende har i flere Maaneder staaet i den Lille Løves Stiernebillede imellem Stiernen i Halen af Lyn, og Stiernen af 3 Størrelse i Hovedet af den Lille Løve, dens Hale udstrakt til Fødderne af den store Biørn, hvis Stierner, skinne igiennem dens Hale. Dette maa tilskrives hine Firstierners umaalelige Afstand, og Kometernes overordentlige, elliptiske Baner, i hvilke de nærme sig vor Synskreds **), og atter fierne sig fra samme Dog har den nærvæDer gives, efter min Theorie, ikkun en eneste mechanisk Grundkraft, nemlig Attractions Kraften, men naar tvende eller flere Sole samtidigt, i modsatte Directioner, virke paa et Himmellegeme en Sol, en Planet, en Komet), da kan denne AttractionsKraft paa engang betragtes deels som tiltrækkende, deels som tilbageholdende. Newtons Centrifugal=Kraft er, i Henseende til Planeterne, et Fankom, som Cartes i Hvirvler, thi ifald den var til, maatte Planterne beskrive cirkelrunde og ikke elliptiske Baner.