Aarhuus Stifts-Tidende, 1831-10-13
J den danske Handelstidende læses følgende Skrivelse fra Memel den 10de Septbr. Efter den os meddeelte Udsigt over de i de danske Stater mod Choleraens Jndtrængning og Udbredelse trufne Foranstaltninger tvivle vi ingenlunde paa at disse ere saa fuldkomne som menneskelig Klogskab kan udfinde dem. Vi tillade og imidlertid den bemærkning, at det synes næsten umulig at afværge denne farlige Sygdom, og vi ledes til at antage dette af følgende Kjendsgierninger: J Polangen, kun 3 1/2 Miil fra Memel, var Choleraen, og der døde circa 300 Mennesker i denne lille By. Memel gik fri Man tilskrev det Grændsespærringen. Endog Nimmer satt, c. 1/2 Miil fra Polangen, forskaantes; kort, vi frydede os ved at skulle blive befriede. Choleraen udbrøi Danzig. Snart derpaa kom den, trods den allerstrengeste Spærring, til Elbing. Ogsaa dette Sted blev strengt spærret. Paa eengang er Choleraen i Memel, og strax derpaa i Kønigsberg, uagtet Kønigsberg strax spærredes mod Memel, og al Samfærsel ophørte mellem begge Stæderne. Tilsit havde ogsaa spærret sig, og Alt, som vilde derin, maatte holde Qvarantaine; dog Alt forgiæves. Da udbreder den sig efterhaanden til alle Stæder i Litthauen og Østpreussen, og er nu, trods den tredobbelte Qvarantaine mellem her og Berlin, allerede i sidstnævnte Stad. Vi kunne derfor ei andet end tiltræde de Lægers Mening, der sige at den forplanter sig gjennem Luften. Endvidere - der har i Rusland været Leire, som vare besatte af Tropper, der ikke havde Cholera. Da de vare dragne bort, randsagede Bønder Leiren, og Choleraen begyndte. Mange Læger paastaae, at ethvert Menneske er forsynet med Cholerastof, men at den kun kommer til Udbrud hos dem, der inclinere til den; men at et aldeles sundt Menneske kan smittes af et andet ligeledes endnu sundt, naar førstnævnte inclinerer til Sygdommen, uden at det Andet bliver sygt. Til Beviis herpaa - en engelsk Skipper besøgte i Danzig en fra Riga kommen Skipper. Hiin blev syg af Cholefra og døde strax, hvorimod han fra Riga tilligemed hele Besætningen befandt sig vel. Lægerne paastaae at Sygdommen ikke smitter ved personlig Berørelse, men ved Luften; og er dette rigtigt: saa maa vi desværre vente at den vil gaae igjennem hele Europa. De polske Læger helbrede for det meste med Opium; dog slaaer sig da ofte en Nervefeber til, og i saa Fald er det ude med Patienten. Nu anvendes ogsaa Cajaput-Olie med Held, Frygten for Sygdommen og dens Følger er det allerværste thi ogsaa her fik Folk, der havde lidt ondt i Maven, med den fire Jdee at det var Cholera, virkeligt Sygdommen af bare Angst, og døde deraf. Alt afhænger iøvrigt af om Folket har Tiltroe til Lægerne, og dernæst om Lægerne ikke selv ere bange. Vore fleste Læger vare, især i Begyndelsen, meget bange, og vilde ikke ret til alvorligt at undersøge de Syge. De gik, som foreskrevet, til de Syge med Voxtafts Kapper og Voxtafts Handsker. Men hos det Slags Syge gaaer Pulsen saa svagt, at den neppe kan føles med den bare Haand – og hvor meget mindre med Handsken. Allerede Synet af en saaledes ud spøgen Læge, og ovenikjøbet maaskee et Ansigt, som den jammerligste Ængstelse staaer malet paa, indjager den Syge endnu større Angst, da dog denne venter Trøst af Lægen, men allerede i hans Ansigt læser det Modsatte, og altsaa seer sig opgiven. De polske Læger derimod trak ved et Sygebesøg strax Kjolen af, befølte øieblikkeligt den Syges Hænder og Fødder, indgjød ved deres Exempel de Tilstedeværende Mod til virksom Hielp, opmuntrede disse saavelsom de Syge, og allerede derved frelstes Mange. Dersom altsaa i Danmark Lægerne ikke ere uden Frygt for at smittes, og ikke gaae til Patienten med den faste Overbeviisning, at ville slippe uskadte derfra da vil det, dersom Forsynet ikke afholder Sygdommer derfra, gaae der ligesom her i Begyndelsen: der vil de døe mange Mennesker."