Corsaren, 1841-04-02
"Jntriguen ved Morskabstheatret". Vaudeville i 1 Act af A. L. Arnesen. (Denne Artikel er udtagen af det beslaglagte Nr. 21 og saaledes henved 11 Dage gammel. Ved at tænke sig saa langt tilbage i Tiden (det kan Læseren godt; thi adskillige Andre tænke sig hele Aarhundreder tilbage) vil Læseren erindre, at 'Jntriguen ved Morskabstheatret' dengang gaves meget hyppigt. Og dette var Foranledningen til Artiklen.) Theaterdirectionen er, som bekjendt, det eneste Væsen i hele Landet, som ikke har nydt Godt af Stænderinstitutionen, den Frederik den Sjette gav sit Folk 'for at føre det Tidens Oplysning imøde'. Den arme Theaterdirection! Medens alle vi Andre marschere nævnte Oplysning imøde, maa den drage en modsat Vei, maa fordybe sig i Fortidens Mørke, rydde op i Fortidens Pulterkammer, og er saa endda tvungen til at kalde paa os Andre og med bedrøvet Udseende vise os sit Fund og sige til os: "See, dette har jeg fundet!" Vi Andre see da medlidende paa den og beklage dens haarde Skjæbne. - Jmidlertid havde dog Medlidenheden for nogen Tid siden gjort Plads for en spændt Forventning; thi en anseet Mand havde forsikkret, at der laa gode Ting skjulte et og andet Sted i Pulterkammeret, og man lurede nu paa, om det vilde lykkes den stakkels Direction at finde nogle af dem. Det var derfor med en behagelig Forventningsfølelse, at man for nogen Tid siden hørte Directionen udstøde det Raab inde fra Pulterkammeret af: "Hei! Kommer nu Allesammen! Jmellem en Mængde gamle Klude har jeg hittet noget Godt!" Vi troede nu naturligviis, at Directionen havde seet feil; men, da den fremviste Fundet flere Aftener efter hinanden og gjorde sig meget til deraf, saa gik vi da hen for at see det - det var: "Jntriguen ved Morskabstheatret". Nu veed Du jo, kjære Læser af disse Linier, at det er Skik og Brug ved saadanne Leiligheder at komme frem med en Recension "), og en saadan skal indeholdes i det Følgende. 'Det var dog underligt', tænkte jeg, da jeg havde seet Stykket, 'Forfatteren kalder det Jntriguen ved Morskabstheatret; men jeg kan, sandt for Gud! ingen Jntrigue see deri. En Jutrigue er jo, ifølge Sproggranskernes Fortolkning, en ved Kløgt indledet Forvikling, som løses enten ved Tilfældet eller ved en kløgtig Gjennemforelse af de Handlinger, der have dannet den. Men her seer jeg hverken Klogt, Forvikling, Handling, Gjennemførelse eller deslige; jeg kan slet ikke forstaae mig paa, hvad der egentlig gaaer af alle disse Personer, og hvorfor de netop handle saaledes, at Stykket bliver til; jeg maa spørge dem selv ad, saa faaer jeg det vel at vide. Dermed sprang jeg ud og fik fat i Stykkets Personer, netop som de skulde til at klæde sig af og lægge sig i Repertoiret. "Hør, William!" sagde jeg til Lieutenantens Tjener, af hvad Grund besluttede Du saadan mir nichts Dir nichts, at berøve Jfr. Krampe den Plads, som Christopher skulde holde beredt til hende inde paa Morskabstheatret?" "Jeg" udbrød Villiam, 'jeg havde saamæn *) Nyt faaer man jo ikke længere at recensere. ingen Grund dertil; men Hr. Arnesen befalede mig at bære mig saaledes ad, og saa tænkte jeg: Lad gaae!' Og Du, Christopher!" spurgte jeg, idet jeg vendte mig til Matrosen, hvorfor lod Du Dig af William bevæge til at gaae ind til Byen og drikke Dig fuld, uagtet Du jo selv meente, at det lige saa godt kunde lade sig gjøre ude paa Broen?" "Ja," svarede Christopher, 'det har Herren den O -g - mig Ret i og jeg sae det Samme til denne hersens Arnesen; men saa sae han: Hold Din Mund, Stoffer, og gjør som jeg befaler Dig, og saa maatte jeg jo lystre." Men Du kom jo dog tidsnok tilbage til at komme ind og besætte Pladsen - hvorfor gjorde Du det da ikke?" Det, skal jeg sige Herren, kom deraf, at den samme Mand havde befalet Hr. Petersen ved Theatret, at komme ind og tage mig under Armen og føre mig bort i Forveien." Men, William," udbrød jeg nu ivrig, hvorfor førte Du saa Din Kjæreste ind paa Jfr. Krampes Plads? Hvad havde Du til Hensigt dermed?" VIntet, Herre!" svarede William nedslaaet; men det havde Hr. Arnesen ogsaa befalet mig. Hr. Snegl og Hr. Nathan!" raabte jeg nu, kunne De da sige mig nogen Bested om, hvorledes dette hænger sammen. Min Herre, svarede Hr. Snegl vranten, saae De da ikke, at jeg Intet havde at gjøre med det Hele? Jeg har ærgret mig nok over, at jeg skulde gaae der og drive omkring til ingen Nytte, og kom De nu ikke og giør mig endnu mere ærgerlig med Deres Spørgsmaal. Det var ifølge Forfatterens og Directionens Befaling, at jeg var der." Hr. Nathan gav ved et Skuldertræk den samme Mening tilkjende. "Naa, dal J Guds Navn! Saa maa saagu De, Hr. Krampe, give mig Oplysning om det Hele; thi De er jo Hovedpersonen. Eller sig mig blot: Hvorfor forlover De til Slutningen Deres Datter med Lieutenanten? Blev De bevæget dertil af den "Jntrique", som William havde spillet" spurgte jeg mu Hr. Krampe. Men denne vendte sig uvillig bort og mumlede: "See, nu kommer ogsaa han og giør Nar af mig, fordi jeg gav min Datter til den Laps, den Vindbeutel.. .. Hør, min gode Mand - her vendte han sig om til mig - De kan bee Fanden tage dem paa, at jeg ikke havde gjort det, hvis ikke den f- Hr. Arnesen havde faaet min Superieur, Directionen, til at befale mig det og true mig med Arrest i Blaataarn - thi saa danne simple Folk som jeg faae ikke Stuearrest hvis jeg ikke gjorde det. - Men jeg har ikke Tid til at staae her og snakke med Dem; jeg skal ind og hvile mig, for imorgen skal jeg sagtens atter frem." Dermed gik han, og de Andre fulgte ham og lode mig alene tilbage. Hm!" sagde jeg nu til mig selv, det er nydeligt. Alt er skeet efter Hr. Arnesens Befaling. Sikken en Despot, det maa være; der stikker en lille Napoleon, en Cæsar, en Nicolai i ham. Jeg gad vidst, hvad Kunsten siger til, at han er saadan en Tyran imod hendes Tjenere. Jeg gik til Kunsten og lod mig melde. Tjeneren sagde, at hun vist ikke tog imod noget Besøg, da hun havde besluttet, aldeles at trække sig tilbage fra Verden, at hun var melancholsk og vistnok sad og græd o. s. v.; men efter lange Overtalelse kom jeg endelig ind i hendes Cabinet. Nu veed jeg jo nok, hvorledes man skal bære sig ad med Fruentimmer, naar man vil høre deres Mening: Man skal sige det Modsatte af, hvad man formoder, de mene. "Synes Fruen ikke, at det er et godt Stykke, denne "Jntrigue ved Moerskabstheatret?" spurgte jeg, efter at have erkyndiget mig om hendes Befindende og faaet et meget bedrøveligt Svar. Nei, min Herre, det er slet ikke noget Stykke," svarede Fruen. "Ah, jeg kan tænke, at Fruen mener, at der ingen Eenhed, intet Sammenhold er deri; men det er jo ogsaa en Vaudeville." Det er heller ingen Vaudeville, min Herre! "Jo, med deres gunstige Tilladelse, naadige Frue! det er det dog. Nei, saamæn er det ei; der er jo ingen Personer deri." "Ingen Personer, Deres Naade? De spøger. Nei, jeg spøger desværre aldrig mere. Alle de Figurer, som kaldes Stykkets Personer, høre slet ikke dertil." "Vil Deres Høihed vel være saa god at forklare mig, hvad De mener dermed? Med Fornøielse. Seer De: For det Første kunde Hr. Snegl og Hr. Nathan gjerne være aldeles borte. De gaae rigtignok og snakke en heel Deel; men de have ikke mere Jndflydelse end . . . end . . . . Deres raadgivende Provindsialstænder og ikke engang saa meget. Dernæst William og hans Kjæreste; thi Christopher kunde godt have drukket sig fuld paa egen Haand, og Krampes Feiltagelse inde i Theatret var slet ikke nødvendig til at forstyrre hans Ægteskab med sin egen Søster. - Endvidere kunde Krampes Datter og Lieutenanten været borte; thi de have jo aldeles ingen Deel i Jntriguen, det forsikkre de selv høitideligt. - Endelig kunde Jfr. Krampe ogsaa uden Fare være udeladt; eftersom Broderen godt kunde blive narret i sit Giftermaalsproject uden hende. - Og sluttelig kunde selve Krampe været udeladt - nei, det gik dog ikke an, saa var der jo slet ingen Personer i Stykket - dog, det var jo netop det, jeg vilde bevise. "Jeg giver efter for Fruens overbevisende Grunde og aflægger min hjerteligste Tak for den Belæring, jeg derved har modtaget." Fruen bøiede forbindtligt Hovedet med et melancholsk Smiil. 'Dersom Fruen tillader det,' begyndte jeg igjen, nvil jeg benytte Fruens Oplysninger til en Artikel i 'Corsaren' om denne Gjenstand. Med Fornøielse! Jeg under virkelig Directionen Alt, hvad den faaer, for den Ringeagts Skyld, som den viser imod mig." Jeg anbefalede mig i Fruens Bevaagenhed og gik. Det var saaledes intet heldigt Fund, Directionen fremviste, og vi skulle derfor tillade os at give den nogle Vink. Der ligger fra Aaret 1834 eller 35 endeel Stykker, hvoriblandt et ved Navn Kujonen, som blev udpebet. Dette Stykke skulde Directionen see at finde; thi den vilde vist synes godt derom, eftersom den under sin tilbageskridende Bevægelse vistnok er kommen til Standpunctet 1770 eller saa. Vi Andre havde saa den Fornøielse at pibe det ud endnu engang.