Almuevennen, 1844-05-22
J Overeensstemmelse med disse Anskuelser har Bondestanden paa flere Steder tænkt at andrage Sagen for Stænderne. Huusmandssagen er eet med Bondesagen. Ærev C. D. Reventlow har udgivet en lille Bog om Midlerne til Huusmændenes Vilkaars Forbedring. Vi møde denne Mands Arbeide med al den Agtelse som Navnet og Personligheden fordrer og fortjener, især i Landbosagen; men vi dølge ingenlunde at Bogens Jndhold giver os i mange Maader Anledning til at gaae den imod. – Vi tiltroe den, i sin Anviisning til og Fordring paa Evne og Jndsigt til Jordsafbenyttelse og derved til Huusmands=Livets og dets Forhold rette Beskikkelse, ikke den Jndflydelse som man maatte ønske den. Der er unægtelig meget, saare meget for Huusmanden at gjøre, men der hæver sig, destoværre, endnu altid for den fattige trængende Huusmand en bitter Jronie i selv den meest velmeente Anviisning af saadan Slags, som vig Mands til den fattige; og saadan Anviisning og Belærelse finder sielden eller aldrig den forventede Jndgang, derhos har Grev Reventlow strax stillet sin Anviisning i et Forbund, der berøver den sin bedste Jndflydelse. Greven vil ikke have nogetsomhelst Forbedringsforslag i en Forbindelse, der maatte træde Eiendomsrettens Hellighed for nær, eller rettere nær den skal staae uberørt. Give Gud den havde været dette altid, Reventlow, Faderen, var en af Landbosagens høiestagtede Mænd, og skal Arvefæstevæsenet finde Forsvar, da kan saadant maaskee nok søges i Grevskabe, Christianssædes lave Arvefæsteafgifts-Bestemmelser; og Chr. Ditlew Reventlow, Sønnen, kan vistnok træde i Faderens Sted og i hans og eget Navn tale til den danske Bondealmue; men hvor usigelig nødig saae vi derfor Grev Reventlow nu angribe Almuemanden i det Eneste, der er hans, den ringe Mands Eiendom i Staten, ham selv, hans Arbeidskraft, hans Tillid til den Almægtiges, den Alkjerliges Naade og Omsorg: hans christelig frie Existence! skulde ikke ogsaa denne Eiendom agtes hellig og sikkret, i en christelig oplyst Tidsalder, imod al Slags Krænkelse, Visselig saadan Krænkelse var egentlig ikke Grevens Mening, men den gjør sig dog gjeldende i Skriftet: Vi ville gjerne betragte Skriftet som skrevet for at faae Jndflydelse paa de høiere Stænder til Huusmands standens Hjelp, og dertil egner sig ogsaa bedst Skriftets Sprog, Raisonnement osv.; men vi vende os bort fra det som Noget, der skulde indvirke paa Huusmanden, selv. – Der skulde nu skrives om Saadant til Almuen af Almuen selv, men det er vanskelig at fremkalde. Det kræver Selvfornægtelse at skrive godt og gavnligt for Almuen og Folket i Almindelighed; men vi maa haabe paa Fremtiden, og til Lykke er den store Skribent: Journalisten Hr. Tiden tilstede og aldrig ledig, og han skriver med en vis Slags Virkelighedens storstilede Billedskrift, som Hr. "Folket ikke kan lade være at læse og forstaae. Denne Slags Stiil skal da baade Høie og Ringe kunne og ville forstaae – og om vi i sin Tid vende os igjen til Reventlow i Huusmandssagen, da vide vi, at vi skulle forsøge af Hr. Tidens Journal at lære hvad vi da skulle have at anføre. – Den har allerede slaaet Huusmandssagen sammen med Bondesagen, og saaledes ville disse under dens Omsorg komme til endelig Behandling i Almeensagen. Selv Pauperismen i Folket lærte paa en forunderlig Maade, at forstaae sig selv da den hele Masse af Ring, heden henvistes til "Fattigvæsenet.