Aalborg Stiftstidende, 1837-01-25
Endnu beskæftiger Adressen til Kongen, som Svar paa Trontalen, de Deputeredes Kammer, og Debatterne om enkelte Udtryk i samme have, med Hensyn til Frankrigs udvortes Politik, vistnok Momenter af tilstrækkelig Jnteresse, til at meddeles, saameget mere, som det nærværende franske Regjeringsystem ved denne Leilighed er bleven drøftet af Exministeren Thiers, paa en Maade, der gjør det sandsynligt, at han i sit Jndre for stedse har renonceret paa, nogensinde mere at beklæde en Ministerpost, idet mindste under den nærværende Konge. I et Tidspunct, da Begivenhederne ere faa Debatterne desto flere, ville vi ogsaa kommet tilbage til disse, men antage det for Øieblikket at være af størst Jnteresse, at gjøre Læserne bekjendte med den Forsvarstale, som i Strasburg er holdt for Skrankerne af Oberst Vandreys Defensor i den strasburgske Jnsurrectionssag. Denne Tales Hovedmomenter ere følgende: "Det er ikke Oberst Vandreys Forsvarer, som det tilkommer at være den første, der bryder Tausheden for disse Skranker. Denne Ære tilkom egentlig en ganske anden. Han havde, den sikkreste og nøieste Kundskab om Alt, hvad der har tildraget sig; fra ham var Alt gaaet ud og til ham syntes ogsaa Alt igjen at maatte vende tilbage; han var Anledning til denne Proces, han maatte ogsaa være dens Gienstand; han havde dannet Complottet og var dets egentlige Formand; hvoraf kommer det da, at han er fraværende: Hvoraf kommer det, at hans Kald blev uopfyldt? Hvoraf kommer det, at hans Nærværelse, der vilde have været saa rig paa Oplysninger, nu savnes til at lette Deres Dom Flyer han maaske for Retfærdigheden, Neil Han havde meget vel begrebet, at i ethvert vel organiseret Samfund har den, som appellerer til Magten og bukker under for den, at aflægge Loven Regnskab for sine Handlinger. Som Prinds følte, han keiserligt Blod flyde i sine Aarer og dog havde han ikke troet, at hans Hoved vilde undgaae Lovens Sværd. Han var beredt til at fordre sin Andeel af Straffen, men Andre ilede med at aabne Keiserens Broderson en Udvei til at unddrage sig Nationens Retfærdighed. Men, hvad have de gjort af Loven, Er Loven ikke meere Souverain, Loven, denne, i det constitutionelle Samfund, ukrænkelige Magt, har maattet træde tilbage for Een, som man har stillet over Loven. Man har paastaaet, at der existerer Liighed, for Loven, at vi Borgere kunne forlange og erholde Alt af Loven, at vore Jnteresser, vore Rettigheder og vore Pligter, have deres fælles Kilde i Lovens Bud og at vore Lidenskader maae give efter for denne Magt. Det er den Stilling, i hvilken vi, som Borgere, befinde os, men nu hører Dealmine Herrer, at der gives privilegerede Mennesker, der 1 fødes udenfor denne Samfundets Kreds, disse staae over Loven, til disse ophøiede Gestalter naaer den ikke, de have kun sel Gud og deres Samvittighed over sig. Men det er vor Pligt at fremstille de Følger, som saafldanne Lærdomme ville drage efter sig. De føre til at gjøre Brud paa Grundlovens Princip, og vi kunne ei andet end tilraabe de Mænd, som frækt angribe Chartet, ved at indrømme visse Prætendenter Ret til undtagelsesviis at tye til det fyrstelige Naadestribunal, at de paa denne Maade forberede og hellige Revolutionsforetagender. At inddrømme, at No sigen kan giøre Fordring paa Frankrigs Trone, er det ikke det Samme, som at anerkjende, at Retten til at herske er tophøiet over Folkets Souverainitet og at Alt endnu ikke er til Ende, fordi Folket i denne sin Souverainitet har valgt tjen Konge, men at der dog endnu kan komme Nogen, der kan fravriste Frankrigs Konge den Krone, han bærer Fører det ikke til den Mening, at vi ere et Folk, hvis Trone tilhører den Første den Bedste, som indtager den, at der ikke hos os gives Love, der ere lige for Alle, og at Enhver, i denne Tournering om den høieste Magt, kan indtage sin Plads, g naar Raden kommer til ham. Dette vil De ei sauctionere, mine Herrer, Nei, der gives ingen Ret, der tør træde lop mod det Princip, at Loven maa være lige for Alle.