Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-04-11
Doctor Granville, en Engelsk Læge, som for nyelig har udgivet en Beskrivelse over sin Reise til Rusland, fortæller derom følgende: Det første, som en Fremmed har at giøre, som vil præsenteres ved Hoffet, er at henvende sig til sin Nations Minister, som melder hans Begiæring for Ministeren for de udenlandske Anliggender, for ved ham at erfare, naar Keiseren vil modtage ham. Det er tilkiendegivet Gesandterne, især den Engelske, ikke at forlange Audience for andre Personer end for dem, som have nydt samme Ære i deres Fædreneland. Præsentationen finder sædvanlig Sted Kl. 2 om Eftermiddagen, naar Keiseren kommer fra Paraden. Den Fremmede maae da bære sin Fædrenelands Søe= eller Landuniform eller Hofdragt. J Vinterpalladset bliver Han modtaget af een af Overceremoniemesterens Officianter, hvorpaa denne fører ham igiennem Keiserens private Værelser, og derpaa overleverer ham til Hofmarskallen, som fører ham ind i en Sal, som støder til Keiserens Værelser og placerer ham ligeoverfor den store Jndgangs=Dør. Kort derefter blive nu de to Fløidørre aabnede af to Pager, og Hs. Keiserlige Majestæt, klædt i en meget simpel Uniform hvorpaa man blot seer Stiernen af Andreasordenen, træder ind i Salen med et behageligt Smiil, og hilser paa den høfligste Maade, og som den fineste Engelske Gentleman naar han modtager sine Giæster. Overceremoniemesteren siger nu hvad den Fremmede hedder, og Hs. Majestæt taler derpaa med Ham, giør nogle Spørgsmaal og ender sædvanlig Samtalen med en smuk Compliment, naar han har gientaget dette ved de øvrige Udlændinge, saa begiver Keiseren sig bort og tager Afsked med alle paa eengang. Disse blive nu paa samme Sted indtil Dørene lukkes, hvorpaa de præsenteres for Keiserinden, som er omgiven af een eller to Hofdamer og nogle af sine Hoftavalere; men forresten ikke er omgiven af nogen Pomp. Præsentationerne endes uden videre Ceremonier, det eneste Beviis paa Ærefrygt, som man tilkiendegiver er at man bur ker dybt, naar Souverainerne komme frem eller begive sig bort. Det er mærkværdigt, at man maae for en constitutionel Konge (Kongen af England) vise en større Ydmighed end for en absolut Monark. Gesandten for det Land, hvorfra de Repræsenterede ere, behøver ikke at være overværende ved Audiencen; men naar Keiseren ønsker, at den Fremmede bliver præsenteret paa den Dag, naar der er diplomatisk Circel, saa bliver Præsentationen besørget ved Gesandten og gaaer da for sig i de store Pragtværelser og med mere Pomp og Høitidelighed; men dette er langt mindre behageligt, da den Reisende saa taber det derved, at han ikke faaer privat Audience, hos den Keiserlige Familie. Alle de Personer, som denne Ære bevilges, blive anførte i den Petersborger Avis. Da jeg nød den Ære at blive præsenteret for Keiser Nicolaus, saa havde jeg Leilighed til at bemærke den elskværdige Maade hvorpaa han forstod at betage alle de Personer, som efter hinanden bleve ham forestillede, al Forlegenhed. Keiseren traf med megen Lethed det Punkt, som meest maatte interressere enhver af dem. En Engelsk Gentleman, som just kom fra en Reise igiennem Danmark, Norge og Sverrig spurgte Keiseren om de mærkværdige Egne og de Landes Naturskiønheder, som han havde passeret igiennem. De forstandige bemærkninger, som han giorde ved nogle raske Yttringer af den Reisende, vidnede om hans Kundskaber, om den Lethed hvormed han forstaaer at tale om saa forskiellige Materier, og røbede en vis Tæktelighed i Udtrykket, som giorde et levende Jndtryk. Keiseren henvendte sig derpaa til mig og forandrede Samtalen med den største Lethed. Han spurgte om Lægevidenskabernes Fremskridt i England. Han var saa naadig, at indlade sig i nogle Detailler og Ægyptens Balsammering (hvorom Dr. Granville have kort tilforn oplæst en Afhandling i Videnskabernes Academie i St. Petersborg.) Han spurgte mig om min Mening om Hospitalerne i St. Petersborg, og talte med den største Roes om Militair=Hospitalet i Plymouth, og tilføiede, at han haabede, at jeg ikke vilde finde nogen stor Forskiel imellem det og det i St. Petersborg. Han tilkiendegav sin store Tilfredshed med de Tienester, som flere Engelske Læger havde gjort Rusland og omtalte især Sir James Villie, Dr. Leigthon og Sir Alexander Chrichton. Om den sidste spurgte han med stor Jnterresse og tillige om han havde en stor Praxis i London eller var etableret i en Provins. Jeg haaber, sagde han tilsidst, at vi skulle have den Fornøielse ret ofte at see Dem under Deres Ophold i St. Petersborg og han spurgte mig om jeg vilde begive mig til Moskau; da jeg sagde ja, saa svarede han, da vil De faae en Stad at see, som i enhver Henseende fortiener den Reisendes Opmærksomhed. Her see De os i nye Klæder, som vi søge at bære saa godt som mueligt; men i Moskou vil de faae Russeren at see som han virkelig er. Man bemærket hvad han har været og kan deraf bedømme hvad han vil engang blive til. Sandelig Ruslands gamle Hovedstad maae give enhver oplyst og fordums frie Mand Anledning til interressante Betragtninger.