Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-03-06
Anecdot. Det er bekjendt, at Konstens højeste Triumper Leonardo da Vincis Mesterværk Nadveren i Spisesahlen i Dominicanerklosteret St. Maria della Grazia i Mailand. Længe pønsede han paa Planen til denne store Composition. Han besøgte ofte de Steder, hvor der fandtes Personer, der ved deres Characteer eller Vaner lignede dem, han agtede at anbringe i sit Malerie, og saa ofte han stødte paa nogen Attitude, Grouppe eller noget Physiognomie, der passede til hans Øiemed, gjorde han en Skifte deraf i sin Tegnebog, som han bestandig har hos sig. Da han paa denne Maade næsten var færdig med alle Apostlerne, lod han Judas's Hoved blive urørt, til han kunde finde et Physiognomie, han var fornøiet med, eller havde dannet sig en fuldkommen Jdee af den yderste Grad af Nedrighed. Prioren i Dominicaner klosteret blev utaalmodig over at uleiliges saalænge i den væsentlige Green af den Klosterdisciplin, der iagttoges i dette Værelse, beklagede sig herover hos Storhertugen, som lod Konstneren kalde, og spurgte om Aarsagen til denne Nølen. Han svarede, at han arbeidede to hele Timer dagligen. Prioren fornyede sine Klager med megen Jver, og beraabte sig paa, at Leonardo kun havde endnu eet Hoved at fuldende, og at han, saa langt fra at arbeide to Timer dagligen, ikke havde været paa Værelset i hele tolv Maaneder. Da Maleren, igjen blev kaldet for Hertugen, forsvarede han sig paa følgende Maade: "Det er sandt, jeg har i lang Tid ikke været i Klosteret; men det er ikke mindre sandt, at jeg hver Dag har anvendt i det mindste to Timer paa Maleriet. Jndas's Hoveder endnu ikke færdigt, og for at give det en Physiognomie, passende til Characterens overordentlige Nederdrægtighed, har jeg allerede over eet Aar, Morgen og Aften, besøgt Borghetto, hvor Hovedstadens laveste Pøbet boer, men jeg har endnu ikke fundet de Træk, jeg søgte; ere de eengang fundne, saa er Maleriet færdigt paa een Dag Men, tilføiede han, skulde jeg endnu vedblive at søge forgjeves, saa vil jeg lade mig nøie med Priorens Ansigt; jeg har kun længe været uenig med mig selv, om jeg bør tage mig en saadan Frihed i hans eget Kloster." Dermed var Hertugen fornøiet, og Konstneren, som snart derefter mødte sin Jndas, fuldendte sit store Værk. (Dette Malerie, som har været og endnu er en Gjenstand for Verdens Beundring, har havt de allerbesynderligste Uheld, hvorved alle Spor af Mesterhaanden ere blevne forstyrrede. Fra Begyndelsen af var det et Uheld, at det var malet med Olie, ikke i Fresco. Et usselt Frescomalerie. paa den anden Ende af Sahlen, malet paa samme Tid, har endnu ganske sin friske Farve. Olien, der brugtes til Leonardas Mesterværk, skal desuden have været for fiin, eller af for tynde Bestanddeele. Ogsaa Væggen, hvorpaa det er malet, har nogle Feil, som gjorde, at det skallede sig af i faa Aar; thi Klosteret ligger paa en fugtig Grund, og Spisesahlen er den laveste Deel af Bygningen, saa at den, hver Gang der er Oversvømmelse i Mailand, er opfyldt med Vand. Derfor var Maleriet, som blev fuldende 1498, allerede halv udslettet 1640. Ti Aar derefter vare kun Conturerne tilbage, og Farverne ganske forsvundne. Dets senere Skjebne har tilforn været omtalt i nærværende Blad.)