Viborger Samler, 1814-01-03
Slutningen af Hs. Maj. den østerrigske Keisers Manifest. Jmidlertid havde Krigen ved de Allieredes Tilbagetog for Øieblikket vundet et Udseende, der daglig lod Keiseren føle, hvor umueligt det vilde være at blive en ørkesløs Tilskuer ved dens videre Fremgang. Fremfor alt var det preussiske Monarchies Skjebne en Ting, som beskjeftigede Hs. Majestæts Opmærksomhed. Keiseren holdt det preussiske Monarchies Gjenoprettelse for det første Skridt til Gjenoprettelsen af Europas politiske System; den Fare, hvori det nu svævede, ansaae han ganske som sin egen. Keiser Napoleon havde allerede i Begyndelsen at April Maaned ladet det østerrigske Hof vide, at han betragtede det preussiske Monarchies Oplysning, som en naturlig Følge af dets Frafald fra Frankrig og Krigens videre Fortsættelse, og at det nu vilde komme an paa Østerrig, om det vilde forene det vigtigste og skjønneste af dette Riges Provindser med sine Stater ; en Udladelse, som tydelig nok viiste, at intet Middel maatte lades uforsøgt for at redde Preussen. Hvis dette store Øiemeed ikke lod sig opnaae ved en billig Fred, saa maatte Rusland og Preussen understøttes med en kraftig Medvirkning: Gaaende ud fra denne naturlige Synspunkt, om hvilken Frankrig selv ikke mere kunde være i Tvivl, fortsatte Hs. Majestæt sine Rustninger med utrættet Virksomhed. Han forlod i de første Dage af Jun Maaned sin Residents, og begav sig den i Nærheden, af Krigskuepladsen, deels for hvis Udsigt dertil gaves, at kunne arbeide kraftigere paa en Underhandling for Freden, der en nu som før vedblev at være hans Ønsker høieste Maal, deels for med større Eftertryk at kunne lede Forberedelserne til Krigen, hvis intet andet Valg skulde blive tilovers for Østerrig. Jkke længe iforveien havde Keiser Napolehn ladet forkynde, at han havde bragt en Fredscongres til Prag i Forslag, hvor Befuldmægtigede fra Frankrig, de forenede nordamerikanske Stater, Danmark, Kongen af Spanien og samtlige allierede Fyrster, og paa den anden Side Befuldmægtigede fra Engelland, Rusland, Preussen, de spanske Jnsurgenter og denne krigførende Masses øvrige Allierede, skulde komme sammen, og fastsætte Grundlagene for en langvarig Fred." Til hvem disse Forslag skulde skee, paa hvad Maade, i hvilken diplomatisk Form, ved hvis Organ, var det østerrigske Kabinet ganske ubekjendt; det havde blot faaet Kundskab derom af de offentlige Blade. Hvorledes iøvrigt et saadant Project skulde indledes, hvorledes en Fredsunderhandling skulde fremstaae af saa uligeartede Elementers Forening, uden et eneste eenstemmig antaget Grundlag, uden noget foregaaende planmæssig ordnet Arbeide, lod sig saa lidet begribe, at man meget snarere maatte holde det hele Forslag for et Phantasespil, end for en almeen Opfordring til et stort politisk Foretagende. Fuldkommen bekjendt med Vanskelighederne af en almindelig Fred, havde Østerrig længe tænkt paa, om man ikke lidt efter lidt og med sagte Skridt, kunde rykke dette fierne og ikke let opnaaelige Maal. nærmere, og i denne Hensigt yttret saavel Frankrig, som Rusland og Preussen Jdeen om en Fastlands fred. Jkke som om det østerrigske Hof et eneste Øieblik havde miskjendt Nødvendigheden og det og verveiende Værd af en af alle store Magter fælles forhandlet og afsluttet Fred, uden hvilken Europa hverken kan vente Sikkerhed eller Held, eller meent at Fastlandet kunde bestaae, naar man nogensinde ophørte at betragte Engellands Afsondring som et dødeligt Onde! Efterat Frankrigs afskrækkende Erklæringer havde næsten tilintetgjort al Forhaabning om Engellands Deeltagelse i et almindeligt Freds forsøg, skulde de af Østerrig foreslaaede Underhandlinger betragtes som en væsentlig Bestanddeel af en forestaaende større Underhandling og en sand almindelig Fredscongres; de skulde tjene denne til Forberedelse, levere Præliminairartikler til en fremtidig Hovedtractat, og ved en lang Continentalvaabenstilstand bane Vei for en mere udvidet og grundigere Forhandling. Havde den Standpunkt, hvorfra Øserrig gik ud, været af anden Act, saa vilde sikkerlig Rusland og Preussen, som ved bestemt Forlig vare knyttede til Engelland, aldrig have bestemt sig til at antage det østerrigske Kabinets Jndbydelse.