Berlingske Tidende, 1764-08-24
Fortsættelse om Convocations=Rigsdagen m. m. Pohler, angaaende. Junii 1764. 2) Hr. Jegierski, Landbud for Lublin, hans Tale i ConvoKations=Rigsdagen, af følgende Jndhold: "Jeg bør troe, at, som alle frie, alle Adel, omendskiønt Pi ikke alle ere i Anseelse, bør vi dog alle i Samfund beraad saae, og, ved vores Forening, have Deel i Regimentet Jmidlertid er det langt fra at det gaaer saaledes til, hvilken Sandhed jeg er nødsaget til at bekiende. Kiærlighed til mit Fæderneland er min ædelste Eiendom; at befordre dets Lyksalighed, er mit Maal, og min Dyd udgiør alt mit Haab. Sandhed, Vi Lemmer af Adelstanden burde forjage al priuar, Egennyttighed af Sindet; thi Naades Beviisninger vederfares os ikke uforskyldt; de ere ikke gjorde for os, og de Løfter, som hi maaskee nu og da erlange af vore Herrers Godhed, give os kuns et Haab uden Frugt. Vores Lykke i vores Adelstand fin ber Sted, naar Fædrenelandet er lyksaligt, naar Friheden er besvaret ved sine Rettigheder; da skal Velfærd tilflyde os i Overflødighed. Efter mine Tanker, kunde de Constitutioner, som man nylig har forfattet, ikke have Kraft, som Love, førende vore Brødre, som boe i Woywodskaberne, have givet deres Jnd billing til dem. Jeg er Landbud, som staaer under mit Woyodskabs Ordre, og altsaa ikke egenmægtig Herre. Min indskrænkede Forholds=Ordre tillader mig ikke at indgaae noget, som er fornærmeligt for mine Medbrødre, Min Magt er ikkun ad reserendam, og dersom jeg ikke kan drive igiennem det, hvortil man har befuldmægtiget mig, er det ikke min Skyld: Sufheit bene elle cum non possam bene Sposse. Findes her er meste Hierte, som ikke drives af privat Egennyttighed, da lad det trine frem som Dommer, og ikke som Part: Kunde vi smigre os af Frihed og Lovenes Handthævelse, da vi allerede over stræde dem, som vi have fastsatte for faae Dage siden, Vi have esluttet, at Commissarier til Commissioner for Krigsvæsenet, og for den indvortes Oeconomie, skulle udvælges ved fleste Stemmer, og vi giøre alt anderledes : Vi see 32 Personer udsøgte til disse Forretninger, og ikke ved Stemmer udvalgte. Hvad Uret imod Worwodskaberne flyder ikke deraf, Hvad for farlige Følger bør man ikke at forvente sig? Jeg kan ikke indvilge det, min Skyldighed imod min Samvittighed og min Fuldmagt ere mig i Veyen. For Resten betragter jeg med Smerte, at Nidkiærhed for Lovene er tilsidesat og foragtet; at Fædrenelandet har tabt alle sine Rettigheder; og at Pohlens Frihed er forVandlet til et virkeligt Slaverie, ved Misbrugen af de flest Stemmer, saasom vi blive tvungne til at indgaae, ikke det som tr billigt, men nogles overdrenne Forgotbefindende. Vi maa vente at blive imodtagne af vore Woywodskaber, som Personer, hvilke ikke have besiddet andet end det forfængelige Navn at Landbud, og for Resten været nederdrægtige Slaver, forførte af forfængeligt Haab eller ved andre skammelige Midler. Vor res Sagtmodighed skal ikke blive anseet for en Dyd, og lad være at den havde Skinnet deraf, bliver den ikke desmindre en Feyl. Vores falske Politik, langt fra at gielde for en Forsig, tighed, vil geraade os til en ævig Forhaanelse. Jeg tilstaaer. at jeg ikke befinder hos mig et saa indtagende Gene, som kunde bringe mine Medbrødre paa den Meening, at de Commissarier, om hvilke jeg forhen talede, ikke kunde blive bestandige Dicta torer, saasom, efter gammel Sædvane, Landbuddenes Landdage kunde altid blive afbrudte, og, dersom de fleste Stemmer have Sted ved Landdagene, naar Deputerede udvælges, hvorfor skulle de ikke og have Sted, naar Landbudde skal udvælges. Hvorledes have vi kundet give Samtykke til at sætte Grændser, for Storfeldtherrernes Myndighed; at fratage Storskatmesterne Financernes Forvaltning; at svække Ministernes Magt; at indskrænke Marechallernes Jurisdiction, Jeg gyser, i det at jeg betragter dette som ligesaa mange Lænker, hvilke vi have smiddet til os selv. Hvorfor har man udelukket Woywodskaberne fra saa vigtige Sager, Man skulle vel ikke falde paa at indbilde sig, at det var skeed af Mistillid til vore Medbrødres Duelighed: Ney, men man frygtede for at Friheden, paa hvilken vi have tilstoppet Munden iblant os, skulle lade sig høre. Ommiscum fecerimus, servi inutilis sumus. Vi bør troe og haabe, at en god Konges Regiering kan beskierme os fra disse stemme Spaadommes Opfyldelse; men vi vide endnu ikke, hvem det bliver, som skal iføres den Klædedragt, som vi som det er mig tilladt at tale saa) have skaaret til paa en Tref, uden Maal. Give Gud at jeg maatte tage feyl, men det er at frygte for at dette Fædreneland, som har været frit hidindtil, vil komme under et Aag, som bliver saa meget utaaleligere at bære, da vi selv have været de Redskaber, af hvilke man har betjent sig for at paalegge os det. (Forsættelsen følger.)