Aalborg Stiftstidende, 1835-06-01
J Børns Nærværelse kunne de Ældres Samte ler ikke være forsigtige nok, skulde de aldeles vær af dem uskadelige, saa burde de kun afhandle Gienstanilde, som ligge indenfor Børnenes Opfattelseskraft paa egen dem fattelig Maade; eller de maatte være den galdeles uforstaaelige, i alt Fald i et fremmed Sprog en - Skeer dette ikke, saa høre de meget kun halvt eller de forstaae det urigtigt, dertil kommer, at de ere vante til at antage det, som de høre af deres Forældre eller af Ældre, som sandt; den naturlig de Følge vil altsaa være, at de opfatte en Mængde i forvirrede, urigtige Begreber, Ord, ved hvilke de sikke tænke sig Noget eller i det Mindste ikke No. get bestemt, og lidt efter lidt ganske tabe Sandet for rigtige Begreber, for Ord, som virkeligen betegne, hvad de skulle betegne. Men det er ikke tilden eneste Skade. Børn have ofte, jeg kunde sig næsten stedse, naar de ere ufordærvede, en fortiltrinlig Gave til at bemærke det Paafaldende, Særnegne og Adskillende ved Gienstandene. De gjøre de ogsaa i Selskaber - de bemærke, naar Nogen har krumme Fødder eller krum Ryg, eller lignende Ska vilde, naar han skeler, stammer, naturligviis meddele de de Tilstedeværende deres bemærkninger: - vare de tiliblandt deres Lige, iblandt ufordærvede Tørn, Jngen vilde lee eller beundre deres Skarpsindighed; men de tilstedeværende Voxne finde det vittigt, allerkjæreste Forældrene, om og maaske forlegie for deres Gjæsts Skyld og derved bevægede til at tilkjendegive Barnet deres Mishag, som det ikke har fortjent, lade dog ikke sjeldent en hemmelig Glede over dets Klogskab skinne bagved. Til det naturlige Hang, at bemære det Paafaldende ved en Ting, knytter sig snart at Stræben efter, ved denne bemærken at vække de Ældres Opmærksomhed, at behage, høste bifal, og saaledes bliver da Grunden allerede tidligere lagt til den, den sande Selskabelighed saa fordærvelig, Vittigheds, Parforcelagt, til de ukjærlige Domm over FravæBrende. Dog tage Forældrene smaae og større Børnlikke sjeldent med i deres Selskaber, og ofte maa de Smaae, deres Skjønhed, Klogt, Klædning, ja deres Feil og Vanart tjene de Ældre til Tidsfordriv. Ere vel disse Selskaber valgte for Børnene, bestaae det af Mennesker, om hvem man sikkert tør forudsætte, at de vide at behandle Børn fornuftigt og ville undgaae i Tale og Handlen Alt, hvad der kunde have en skadelig Jndflydelse paa Børnene? – Fremdeles gives der mange Forældre, som taabeligt nok troe, at de Ældres Fornøielser ogsaa maa blive Børnene til Deel. De vilde tage i Betænkning at række deres Børn de samme Lækkerier, kunstige Spiser og stærket Drikke, som Voxne nyde uden mærkelig Skade for deres Sundhed, men de gjøre dem ingen Betænkning over at vække Følelser og Tilbøieligheder hos dem, fors hvilke de endnu ikke ere modne, at overspænde deres Jndbildningskraft, at give dem Blændværk for Sandhed; det er, som om de slet ikke kunde vente, indtil deres Børn ogsaa blive voxne, som om de vilde føren den spæde Plante ved Kunstens Hielp til en natur stridig og tidlig Udvikling og - Fordærvelse, ogst saaledes bedrage de deres Børn af lutter foregivent Kjærlighed for Barndommens skjønne Glæder, den barnlige Alders hellige Uskyldighed, for Kraftens Fylde og Sandsen for det Skjønne og Ophøiede, foriVenskabsfølelsernes fulde Nydelse og Kjærligheden i den mandlige, Roligheden og Tilfredsheden i den modnere Alder. Disse taabelige Forældre føre deres Børn i Theatret, paa Maskerader og Baller, eller foranstalte Børne=Commedier, Børne=Baller og Maskerader. J moralsk Henseende vil de sidste være før at undskylde end de første. J et godt Skuespil fremstilles Lidenskaberne i alle Former, og vel ofte, i Momentet af deres heftigste Udbrud, de menneskelige Daarskaber. Barnet hører og seer en Mængde Ting, som det ikke kan fatte og begribe, eller udtyder urigtigen, eller endog, som det uforberedt, maaske hidindtil omhyggeligen røgtet for saadanne Jndtryk, aldeles ikke skulde have seet og hørt. Ved enhver kun nogenledes fornuftig huuslig Opdragelse vil man see paa, at Børnene ikke see og høre noget Usømmeligt, at de ikke ere Vidner til, naar Tjeneren faser med Stuepigen, naar en Fremmed courtiserers Konen, Moderen; man vil vogte sig for at trættes i deres Nærværelse, at skænde, udøve Mishandlinger, sige aabenbare Usandheder, hemmeligen berøve en Tredie sin Eiendom, og dog seer Barnet alt dette paa Skuepladsen - ja det seer Mord og Drab, Spøgelser og Hexe, Forvandlinger, Satan og Helvede; vil det kunne være istand til her at adskillege Gjøgleværk fra Sandhed? Man kunde indvende mig, at derom skulde det belæres, at disse Jndtrykke da vilde være uskadelige. Skal da denne Belærengaae forud? En Belæren om Noget, hvorom Barnet endnu intet Begreb har, som Tilfældet er med Skuespillets Jllusioner, vilde lidet frugte, - Virkeligheden viser sig for de spændte Sandser, og al Be læren er forglemt. Eller skal den følge efter, Da ter jo det skadelige Jndtryk allerede tilstede. Barnet, har allerede gjort sig fortrolig med Forestillingen om Daarskab, Last, Forbrydelse, allerede har Fordommen, hvis Spire, alt lagt i dets Sind af Ammen, kun slumrede, fæstet dybere Rødder - allerede er maaske en Deel af dets Uskyldighed uerstatteligen tabt, og intet koldt Raisonnement formaaer da at tilintetgjøre, eller og kun at svække de Jndtryk, som det 2 priori har erholdt igjennem Sandserne. Jdet man forøvrigt lader Børnene selv opføre Comedter, undgaaes vel nogle af disse skadelige Følliger, men de blive dog opveiede af andre ikke min høre. Gives der Egenskaber, som man maa ønske at vedligeholde hos det sig udviklende Menneske for hans legen og for Menneskehedens Skyld saa længe som muligt og indtil hans Løbebanes Ende, saa er det: Hjertets Reenhed, Oprigtighed og Sandhed - og dog maae Børn, idet de betræde Skuepladsen, fornægte disse Egenskaber, de maae hykle Følelser, som ere deres Hjerter fremmede, som i Virkeligheden vilde vanære dem, maae afvige fra Sandheden - jo bedre de hykle fremmede Følelser, forstille sig, skuffe, desto mere bifald og Roes høste de. Skulde det ikke stænkes muligt, at disse fremmede Følelser, disse dem hidtil ubekjendte Forstillelseskunster lidt efter lidt uvilkaarligen bemestrede sig dem selv og saaledes bevirkede en meget væsentlig, men yderst ulykkelig Forandring i deres moralske Jeg? Det vilde ikke være vanskeligt, troer jeg, at retfærdiggjøre i Virkeligheden denne Mening ved utallige Exempler. Vistnok lader det sig ikke nægte, at Skuepladsen er et fortræffeligt Dannelsesmiddel; dog kun for at danne dem til Verdensbørn, men jeg troer: Menneskeheden, behøver Mennesker, reene, ufordærvede, kraftfulde Mennesker, og ikke Verdensmænd og Qvinder dubonton. Jeg gientager det, vi gjøre stedse Alt forret snart at faae Børnene til Voxne, d. er til ligesaa fordærvede, forskruede, ulykkelige Skabninger, som vi selv ere. Ligesaa taabeligt er det at fore Børn paa Baller og Maskerader. Er de Ældres Adfærd, især paa de sidste, vel stedse egnet til at virke fordeelagtigen paa barnlige Gemytter. Udbrud af en skrigende, tøiFleløs Glæde, mangfoldige Lidenskaber, mangen en temmelig fri, maaske endog usommelig Handling, som man her tillader sig, uden at agte paa de tilsteværende ufordærvede Børn, som jo rigtignok heller likke høre hjemme her, ere dog sandelig intet passen. de Skuespil for Børn, som man ønsker at bevare i al Reenhed og Uskyldighed. De skadelige Følger, som Deeltagelsen i disse Lystigheder maa have for Børnenes legemlige Sundhed, den usædvanlige Hede, Forkjølelse, den fordærvede Armosphære, den lange Vaagen vil jeg her ikke engang omtale, endskjøndt dette ene lykkeligviis bestemme mange Forældre til at afslaae deres Børn denne Fornøielse, som de forøvrigt holde for tilladelig og uskadelig. Ved Børneballer, hvor kun Børn dandse, og kun til Kl. 9 eller 10 om Aftenen, bortfalde vel tildeels hine skal delige Virkninger; derimod er det just ved disse Leiligheder, hvor Forældrene anstille Veddekampe, hvilket Barn der er smagfuldest og smukkest klædt, hvilket der er det pæne Barn, det vil sige med andre Ord, mest afvant fra Barndommens og Uskyldighedens Stand og modelleret efter de Ældres Snit; og hvor det er Tilfældet, der bliver denne i sig selv uskyldige Fornøielse for Børnene en Planteskole for Forfængelighed, Hang til Luxus og Pragt, for Forstillelse og alskens Daarligheder. Altsaa skulle de stakkels Smaaglutter undvære alle disse Fornøielser, som de kjære Forældre med saamegen Flid og Vigtighed berede dem, Ja visseligen skulle de undvære dem; thi de undvære Noget, som kun har sit Værd i Forældrenes Jndbildning og Egenkjærlighed; de bevare deres Uskyldighed, deres Hjertes Reenhed, deres barnlige Sind, deres eiendommelige Caracteer og ville ikke, fordærvede ved en Drivhuus-Opdragelse, blive Drivhuus Skabninger, som da aldrig ere hjemme i den frie skjønne Natur. -