Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-01-18
En Adskillelse af Finantserne vil medføre en Gjælds liqvidation, og skulde vi ikke være heldigere ved denne Leilighed, end ved Gjældsliqvidationen med Norge, saa vil Resultatet blive bedrøveligt for Danmark. En stor Deel af Danmarks Gjæld kommer paa Holsteens Regning. Udrustningerne under Syvaarskrigen, og under Continentalkrigen i 1805 og følgende Aar skeete for Holsteens Skyld, og Danmarks Hovedstad og Flaade bleve givne til Priis for at sikkre Holsteens Grændser. Udrustningerne i Aarene 1761 og 1762 skete tildeels for Slesvigs Skyld, men tildeels ogsaa for Holsteens, og de store Udgivter og Tab i Jndtægter, som Ombytningen af Oldenborg og Delmenhorst mod den storfyrstelig Andeel af Holsteen medførte, maa alene komme paa Holsteens Conto. Den slesvig-holsteenske Canal kostede nok ogsaa henimod et Par Millioner, og til den Kiel Altonaer Jernbane er der allerede forskudt 1 Million. Dette er blot saadanne Gjældsposter, som øieblikkelig falde os ind, og der vilde upaatvivlig findes langt flere, som maae føres Holsteen til Regning, hvorpaa vi som Exempel ville anføre Godtgjørelse til Danmark for den forhenværende schauenborgske Andeel (Herskabet Pinneberg, Grevskabet Rantzau, m. m.), dog ligefrem er erhvervet af den danske Krone (under Christian den 4de) ved Kjøb, men at Holstenerne skulde være villige til i det Gode at overtage disse Gjældsposter, foruden deres forholdsmæssige Andeel af den øvrige Gjæld, er aldrig at vente; Finantsernes Adskillelse vil derfor blive et uudtømmeligt Stof til Strid, og ifølge den danske Nationalcharakteers Beskaffenhed vil Enden paa Striden blive, at Byrden bliver væltet over paa Danmark. Men naar nu Værket er fuldendt, naar Danmark og Holsteen, hver har faaet sin Forfatning med særskilte lovgivende Stænder, og Alt hvad deraf følger, i hvad Forbindelse ville da de to Lande komme til at staae til hinanden, Jkke engang i saamegen, som dog Lornsen vilde indrømme for sin fingeerte slesvig-holsteenske Stat og Danmark, nemlig: fælleds Konge og fælleds Fiende; thi det er, som vi af det Foregaaende have seet, et Spørgsmaal, hvorvidt Holsteen i Fremtiden vil kunne deeltage i Danmarks Krige. Naar Holsteen saaledes faaer sin egen Hær, sin egen Forvaltning og sine egne lovgivende Stænder, ville altsaa Danmark og Holsteen staae ved Siden af hinanden som to coordinerede Stater, der kun ere for forbundne ved fælleds Regent; men en saadan Forbindelse kan, efter vor fuldeste Overbeviisning, aldrig føre til andet end evig Splid og Uenighed, og ikke blive til nogen sand eller reel Nytte for nogen af Parterne. Vi formaae ikke at indsee, hvorledes en Monarch, der repræsenterer to Nationalvillier, skal kunne løse den vanskelige Opgave at tilfredsstille begge Nationer, naar de begge eie en fri Forfatning, og gjennem deres særskilte National-Repræsentationer i Spørgsmaal, som fælleds angaae begge Lande eller deres indbyrdes Forhold, fatte modsatte Beslutninger. Jfølge Holstenernes bekiendte Mistillid, til Danmark, og indgroede Uvillie mod dansk Forbindelse, vilde der tilvisse neppe blive Spørgsmaal om noget Bidrag til de fælleds Statsudgifter, uden at det vilde møde den største Modstand, ja maaskee reentud blive nægtet). Vi ville blot nævne Flaaden. Skulde Holstenerne bidrage til den eller ei. De ville svare: Nei, ikke en Skilling, det er os ligegyldigt, enten Danmark holder en Flaade eller ei, men hvorledes skulde der da forholdes, naar f. Ex. danske Krigskibe udsendes til Vestindien eller Amerika for at beskytte det danske Flag mod Sørøvere, Cheferne maatte da vel have den curisse Jnstruction at beskytte danske Skibe, men ikke holsteenske. Nu Hofholdningen. Holstenerne vilde bestandigt finde, at de lede Uret, saalænge Hoffet, blev ført i Kjøbenhavn, det burde føres i Kiel, osv., og dog forekommer det os temmelig klart, at netop dette tarvelige Bidrag til Hofholdningen vilde omtrent blive hele Restforbindelsen med Danmark, foruden at Kongen af Danmark tillige kunde have den Fornøielse at ) Vi maae dog herved bemærke, at der er en Forbundsbestemmelse for, at Stænderne ikke maae nægte Regjeringerne de fornødne Penge til Statsudgifterne; men Spørgsmaalet maatte altsaa i Stridstilfælde forelægges Forbundsforsamlingens Domstol. Vi behøve neppe at tilføie, at jo meere det constitutionelle Liv udvikler sig, desmindre vil denne Bestemmelse have at betyde. Jøvrigt kan der ingen Tvivl være om, at dette Hensyn til Forbundet, som bestandig maatte tages fra dansk Side, vilde virke høist lammende paa hele vor selvstændige Udvikling, og under saadanne Forhold vilde en virkelig Jndtrædelse i Forbundet vistnok være at foretrække. skrive sig Hertug til Holsteen. Man vil maaskee indvende, at vi i den svensk norske Statsforbindelse dog har et Exempel for os, at to Stater kunne være aldeles adskilte i deres indbyrdes Forhold, og dog ret vel have en fælleds Regent; men vi maae hertil bemærke, at denne Forbindelse, skjøndt hidtil egentlig kun dynastisk, dog i sit Væsen er heelt forskjelligt fra den eventuelle mellem Danmark og Holsteen. Norge skal deeltage i Sverrigs defensive Krige med 12,000 Mand; Norges og Sverrigs Jnteresser ere de samme. Den Fjende, der truer disse Lande, ligger mod Øst, og skulde Sverrig blive angreben, vil nok Selvbevægelsen bringe Nordmændene til at indsee, at de bør staae Sverrig bi med al Kraft, Norske og Svenske ere af samme Nationalitet, tale det samme Sprog, om end i forskjellige Dialecter, og hvad der endelig vel bør mærkes, Norge er ikke Deel af noget andet Statsforbund, der trækker det til sig, og hvormed det sympathiserer. Og dog - uagtet der saaledes ere langt flere Bindemidler mellem Norge og Sverrig, end mellem Holsteen og Danmark, er det dog vitterligt, at Foreningen, netop paa Grund af at det er en Dynastforbindelse og ingen Statsforbindelse, netop paa Grund af, at Monarchen har den uopløselige Opgave at forene to modstræbende Nationalvillier, hidindtil ikke har ført til andet end Strid, der endog er gaaet saavidt, at den svenske Regjering har fundet sig foranlediget til at sammentrække Tropper. Jndsigtsfulde Svenskere og Nordmænd ere derfor ogsaa komne til den Erkjendelse, at, skal Unionen blive til en Virkelighed, saa maader oprettes et nyt Foreningsfordrag mellem Rigerne.