Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-08-05
Kroningsfesten. Allerede adskillige Dage for Kroningsfesten sporede man overalt i Hovedstaden og paa Frederiksberg Slot levende Forberedelser til den Høitidelighed, som med Rette fortjente at kaldes en almindelig Nationalfest. Regaliernes offentlige Udstilling havde sat hele Hovedstaden i den livligste Bevægelse; hvert Øjeblik ankom Fremmede fra Rigets forskjellige Provindser, og allevegne overraskedes man enten af aldeles fremmede Ansigter eller af Mennesker, som man i endeel Aar ikke havde seet. Endeligen nærmede den længe ventede Dag sig. Landeveien vrimlede af Mennesker, som kjørte udtil Frederiksborg. Løverdagen den 29 Juli tog begge Deres Majestæter og det øvrige Kongelige Herskab i al Stilhed did. Fra Løverdagen til Mandag Morgen ankom der Vogne i en næsten afbrudt Række. Lige ved Bommen holdt Gui derne, og saasnart der ankom nogen, som mødte efter Tilsigelse og skulde indqvarteres, reed strax en Guide med Vognen til det anviste Qvarteer. Dette varede lige indtil den Time nærmede sig, da Høitideligheden skulde gaae for sig. Menneskevrimlen paa Gaderne og omkring Slottet overgaaer al Forestilling. Da det første Gang ringede Kl. 11 1/2 var Rørelsen almindelig, og da det ringede anden Gang tog alle de, der enten skulde følge i Processionen eller overvære Høitideligheden i og uden for Kirken derhen. De Kjørende sadde i de skjønneste Eguspager og vare klædte i fuld Galladragt. Ved Indgangene til Slotsgaarden havde Kongens Livjægere Vagt. Da Klokken var 12. bleve ingen flere indladte. Det ærværdige, nu henved 200 Aar gamle Slot, der har een af Danmarks største Konger, Christian den Fjerde, at takke for sin Tilværelse *), indgjød Ærefrygt, og dets høje tykke Mure med de stolte gothiske Taarne, der syntes bygte for Evigheden, stemte Sielen til de høitideligste Følelser. Man trylledes her tilbage i Danmark herligste Aarhundrede, og saae i Tankerne hiin store Konges forklarede Aand fryde sig over, at det Spir og den Krone, han med saa megen Hæder havde baaret, to Aarhundreder efter ham, skulde i denne høitidelige Stund, i ottende Led overgives en værdig Ærling. Da Klokken i Slotstaarnet slog 12 3/4 begyndte Processionen til Kirken: Klokkernes dybe Lyd; Trompeternes og Paukernes Skrald fra Altanen, den festlige Stilhed som herskede blandt Tilskuerne, hvis Opmærksomhed, lige fra den mindste Aabning paa Taarnene 1) Frederiksborg Slot var oprindelig en Herregaard, Hillerødsholm kaldet, og tilhørte Rigens Admiral Herlof Trolle, Gaarden blev ved Mageskifte overladt til Kong Frederik den Anden, som lagde Grunden til den ældre Bygning, hvorfor man ogsaa finder Aarstallet 1562 paa de store rund Taarne ved Enden af de forreste to Længder. Christian den Fjerde udførte det af hans Fader begyndte stolte Værk, som denne ikke kan have bygget paa over 2 Aar; thi Mageskiftet skete 1560, og paa Taarnene, som ere det sidste fra Frederik den Andens Tid, staaer, som forhen anført, Aarstallet 1562. og Dagene, var spændt paa det yderste, forøgede i høi Grad Handlingens Høitidelighed. To Herolder, klædt i rødt Fløiels Dragt, stærkt besat med Guldgaloner, aabnede Toget. Derpaa fulgte Laquaierne, Løberne, Pagerne, og næst efter dem vare de første i Processionen fire Deputerede fra Universitetet i Kiel. Siden fulgte alle de andre efter den i Ceremoniellet foreskrevne Orden. Hele Toget bestod af 400 Personer. Da Hs. Maj. kom under den af Riddere af Elephanten baarne Baldachin, overtrukken med rødt Fløiel og besat med Guldgaloner, lønnedes Canoner, og disses Torden blandede sig paa en høitidelig Maade med den fra Altanen gjenlydende Musik, hvormed Marschen, som var componeret af Hr. Kammer musicus Kuhlau, paa en konstig Maade harmonerede. Den Trappe, Deres Majestæter kom ned fra, var overtrukket med lige saadant rødt Klæde, som den Gang i Slotsgaarden, over hvilken Processionen gik ind i Kirken. Toget gik over Altanen, og derfra over den anden forhen nævnte Gang. Den for sin Pragt og Skjønhed saa berømte Kirke var smagfuldt decoreret. Lige for Alteret stod opreist en stor Trone, overtrukket med rødt Fløiel; den runde Himmel var besat med broderede Guldkroner. Over Tronen læstes med gyldne Bogstaver: Magten kommer fra Gud. Paa høire Side stod den bekiendte Elphene eller Enhjørningbeens Kongestoel, hvorpaa Hs. Maj. Kongen nedlod sig, og hvori den forhen omtalte store Amethyst var anbragt, og ved Siden af den Hs. M. Dronningens Stoel, af massivt Sølv. Foran Tronen stode tre Løver af Sølv i naturlig Størrelse. Noget efter at H. M. Kongen havde nedladt sig paa Tronen, ankom, overeenstemmende med Ceremontellet, ogsaa Hs. M. Dronningen. Texterne til Hovedtalerne vare: "Saa bør det ethvert Menneske at være underdanig, &c. og "Jeg formaner først for Alleting at der gjøres Bønner - for Konger a. Kirkegulvet var belagt med violet Fløiel i Midten og guult Fløiel paa begge Sider, langs den Vei, Majestæterne gik fra Tronen til Alteret, naar man veed, at Kirken er 60 Alen lang, saa kan man let gjøre sig en Forestilling om Afstanden mellem Tronen og Alteret. Den for Alteret anbragte Knæleskammel, og det ved hver Side staaende Pulpet, vare overtrukne med rødt Fløiel og besatte med Guldgaloner. - Da Klokken var lidt efter 5, var hele Salvingsaten, saaledes som det findes beskrevet i Ceremoniellet, tilende, og begge Deres Majestæter begave sig i samme Procession og under samme Høitideligheder, som ved Toget til Kirken, igjen tilbage til deres Cabinetter, medens der fra alle Sider gjenlød det lydeligste Hurraraab. Derpaa holdt de Kongelige Herskaber aabent Taffel i Riddersahlen *). Ved Taffelet opførtes af det Kgl. Capel og de Kongl. Sangere følgende Cantate, hvortil Texten var af Ridder Th. Thaarup, og Musikken af Professor og Capelmester Ridder Kungen: Cder. kom, o kom til Jorden ned, Du milde Glæders Skaberinde. Du Himlens hulde Datter, Fred, Byd Tvedragts Tordenskye forsvinde, O Fred! Okom, o kom til Jorden ned! Trøst snehvid Oldings lange Savn, Giv ham sin fromme Søn tilbage. Glæd frelste Mand med Fadernavn Fra glade Børn og blide Mage, Giv Bruden til sin Brudgoms Favn, Du byde Flid og Frugtbarhed, Udslætte Krigens grumme Minde. O Fred! O Moder til Lyksalighed! Flæt Oliegreen og Fyrste Tinde! Fremstraal i al Din Herlighed! End høine tordensvangre Skyer sig. End vælter Tvedragt Asken om: Og søger Tændingsgnist til Mordbrands Blus. See, Vinden hvirvler brændte Dødingbeen, Med knuste Stæders Støv mod Skyen. Den hyler mellem eensomme Ruiner Af Tempel, Fyrsteborg og Hytte.