Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-08-28
Forhenværende Byfoged i Vordingborg, Kammerraad Dr. jur. Kall, der var sat under Tiltale for Kassemangel og uordentlig Embedsførelse, blev ved Vordingborg Kjøbstads Extraret den 23de Febr. d. A. dømt til at betale 500 Rbd. Sølv til Vordingborg, Fattigkasse, men fritoges dog for det Offentliges videre Tiltale. Denne Mulct, der kun er saare liden Erstatning for de mange Onder, der er overgaaet denne Kjøbstad paa Grund af den nævnte Embedsmands Uorden og mislige Embedsførelse, vil dog altid være et ubetydeligt Bidrag til at ophielpe Byens Fattigvæsens derangerede Forfatning, og man forundrer sig derfor over at bemeldte Mulct endnu ikke er ind(Khvnsp.) dreven. Et høist mærkværdigt Tilfælde af pludselig opstaaet Mordlyst har Prof. Otto for nylig meddeelt i Tidsskrift for Lægevidenskaben. En 42 Aar gammel, almindelig agtet Bonde, P. A., Fader til 3 Børn, havde hidindtil befundet sig overmaade vel og lykkelig. Den 31te Juli 1838 var han vel blevet mere stille end han pleiede, men han beklagede sig ikke over noget, undtagen een eneste Gang over Jldebefindende. Den 1ste Aug, stod han meget tidlig op og fortalte sin Kone, at han befandt sig ilde og at han følle en forunderlig Gysen over hele sit Legeme. Han prøvede igjen, paa at sove en Smule, men han stod snart op igjen og bad sin Kone at hente Naboen, den unge P., da han ønskede at tale med ham. P.A., der imidlertid havde klædt sig paa, gik nu forbi Konen i Døren og ud i Gaarden. Der greb han en Øre og da Naboen P. just ogsaa kom ind i Gaarden, gik han imod ham, og da Denne, uden at tænke paa nogen Fare, høiede sig lidt, for at komme forbiet Læs Hø, bibragte han ham med Øxen to stærke Slag i Hovedet. Den Saarede greb ham om Livet og, ved Hielp af Konen, der hurtigt ilede til, fravristede han ham Øren. Uden at sige eet eneste Ord, men med vilde, stirrende Blik, løb han nu hurtig indi Huset, greb en Brødkniv, som laae i Stuen, og styrtede ind i Sovekammeret, hvor hans tre Børn endnu sov. Der greb han den ældste Datter, en 13aarig Pige, i Halsen og bibragte hende med Kniven et to Tommer dybt Saar. P. A. lod sig nu rolig Kniven fravriste, og to Bønder, som strax efter kom til, indesluttede ham i et andet Værelse, hvorhan i Begyndelsen lagde et stort Sinds-Oprør for Dagen, men snart blev han dog meere rolig og fornuftig. For den tilkaldte Districtslæge beskrev han, som det syntes, meget fornuftigt sit befindende; han klagede over Trykken i Hjertekulen, over Hovedpine og Brusen for Ørene; hans hele Legeme skjælvede; Tungen var hvid og stærkt belagt, Pulsen var fuld og Blikket ængsteligt. Han havde i flere Dage ingen Aabning havt. Efter Anvendelsen af Blodigler, i Tindingerne, en Saltmixtur og et afførende Middel, sagde han, at han befandt sig bedre. Han leed dog endnu i 8 Dage, skjøndt i ringere Grad, af de oven omtalte Onder, hvorfor han ogsaa vedblev at bruge Mixturen og desuden fik et Trækplaster i Nakken. Han kom sig nu gandske og yttrede ikke det ringeste Spor til Sindssvaghed. Naboen P's. Saar vare lykkeligviis ikke farlige. For Retten erklærede P. A. 16 Dage efter, at han paa ingen Maade kunde begribe, hvorledes han var kommen i den ulykkelige Tilstand, hvori han, efter de Andres Udsagn, ikke alene havde saaret sin Ven P., men endogsaa sit eget Barn; han kunde blot erindre, at han paa hiin Dag havde kaldt paa sin Kone, at han dengang havde befundet sig i en feberagtig Tilstand og at han derpaa havde ladet den unge P. hente; men han kunde derimod ikke huske, hvad der var forefaldet mellem ham og P., ikke heller hvad han havde foretaget sig med Børnene. Han havde ingen Krænkelse lidt osv. Det kgl. danske Sundhedscollegium frifandt, ham for Tilregnelighed.