Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-10-14
Kongen af Engelland har udgivet en Erklæring angaaende Krigen mod Dannemark. Den indeholder intet uden det, som de Engelske ministerielle Blade hidtil have anført til Undskyldning for vor Flaades Borttagelse. Den bestemte Underretning, at Frankriges nærværende Behersker havde besluttet, med en Krigsmagt at besætte Holsteen, og at udelukke Storbritannien fra al Forbindelse med Fastlande, at bevæge eller tvinge det Danske Hof til at lukke Sundet for den Brittiske Handel og Søfart, og at bringe den Danske Flaade til er Angreb paa Storbritanien og Jrland - disse ere de Grunde, som skulle have tvunget Engelland til at angribe Dannemark midt i Fredens Skjød. Efterat have fremsat de fordeelagtige Tilbud, som førend Fiendtlighedernes Udbrud gjordes Dannemark, forsikkrer Kongen, at han er beredt til at bevise saavel for dette Stat som for hele Verden, at hal allene har handlet med Hensyn til hvad han skylder sine egne Staters Sikkerhed, og at han ikke ønsker, for sin Fordeels og sin Magts Forstørrelses Skyld, at gaae uden for Grændserne af den Nødvendighed der foranledigede Fiendtlighederne. - Som Dansk Mand, der føler dybt hvad der er mødt hans uskyldige Fædreneland, kan Anmelderen umuelig undertrykke, der sine Tanker om denne store og vigtige Gjenstand. Det Danske Hof har mere end engang høitidelig erklæret, at det har besluttet at forfegte sit Neutralitetsystem indtil det yderste. Hidtil have alle Nationer respecteret dets Neutralitet, og midt under Stormen af alle politiske Omvæltninger i Europa er det bestandig blevet sit System tro. Engelland er den første Stat, som har villet tvinge os til ikke at være neutral, og da det ikke kunde tvinge os til at forlade vort System, blev vor Hovedstad angreben og vor Flaade bortført med Magt. Hvad Frankrige vilde tvinge os til var endnu høist uvise, hvad Engelland derimod har tvunget os til er aabenbart og vist. Desuden er den ene Nation ikke bestemt til at opoffres for den andens Sikkerheds Skyld, og dersom et saadant Princip skulde antages som almeengieldende i Politiken, maatte at gjensidig Sikkerhed blandt Stater aldeles ophøre. Hver Gang en mægtigerskation frygtede for, at en svagere kunde middelbar blive den skadelig, maatte den sidste opoffres. Det tilkommer Engellænderne at bevise om Dannemark, vel at mærke paverrasket, ikke kunde forsvare sin Neutralitet mod hvilken Stat det end skulde være. Hidtil har man i det mindste ikke kunnet fremføre et eneste Beviis, som godtgjør det modsatte. Naar Engelland først havde havt Prøver paa, at Dannemark enten ikke kunde eller vilde forsvare sin Neutralitet, saa havde det været Tid til at paastaae, hvad man hidtil uden Beviis har paastaaet. Hele Verden veed, at Angrebet paa os skede uden Krigserklæring, og naar man ansaae os for saa aldeles svage og umyndige, hvorfor æskede man os da ikke i Forveien, efter gammel hæderlig Skik, til en Kamp, paa hvis Udfald man troede at være saa vis, (Udtog af Engelske Tidender). Sir R. Wilson, som har fulgt Lord Hurchinson paa hans Mission til Fastlandet, er d. 10 Sept. kommen tilbage fra St. Petersborg med Depecher, hvori, som det hedder, det Russiske Hof tilkjendegiver sin Misfornøiese med Expeditionen mod Kjøbenhavn.