Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-05-26
Som bekiendt begyndte Underhuset igien at holde sine Møder den 1ste Mai, Hr. Peel forsvarede der sine forrige Colleger imod den Beskyldning, at de havde indladt sig i en Cabale, især var han overbeviist om at Lordcantslerens og Hertugen af Vellingtons Aftrædelse fortiente alle Statsmænds Agtelse og Efterlignelse. Han beklagede sin Aftrædelse saavidt som Leiligheden nu er ham berøvet til at virke for Criminallovenes Forbedring. - Sir Francis Burdet erklærede: at han med sine Venner vilde understøtte Regieringens Forholdsregler fordi denne nu havde antaget de liberale Grundsætninger, hvortil Sir Thomas de have saalænge bekiendt sig. Lethbringe ønskede at Katholikernes Sag maatte saasnart som mueligt blive foredraget for Huset for at sætte det nye Ministeriums Kraft paa Prøve Han vilde forsvare Protestanternes Sag med uforandret Iver. – Den forrige Undersekretair for det indenlandske Departement Hr. G. Dav son forivrede sig i den Grad, at han kaldte Oppositionsmedlemmernes Overgang til Ministeriets Partie, en af de unaturligste, og nedordrægtigste Begivenheder, og han forlangte at Ministrene skulle ufortøvet lægge deres Meninger og Katholikernes Sag for Dagen. - Hr. Brougham forsvarede Oppositionspartiet med bidende Vittighed imod den forrige Taler, og sagde: at dette kunde ikke hidindtil have stemt for Ministeriet, fordi det var ikke indbyrdes enigt; efter hans Mening vilde den Katholske Qvæstion ikke forekomme i Cabinettet, og han vilde raade Katholikerne at forholde sig roelige for ikke selv at forspilde et gunstigere Øieblik. – Nu traadte Hr. Canning op og talte saaledes: Jeg har faaet Tilladelse af Hs. Majestæt til at foredrage i Huset nogle Bemærkninger om de nyeste Ministerial-Begivenheder. Jeg forudsaae strax at de nærværende Forhold maatte endes enten med Hr. Peels eller med min Aftrædelse. Jeg foreslog derfor Hs. Majestæt at sammensætte et Ministerium i Overeensstemmelse med hans personlige Meninger; thi hvorfor skulde jeg fortie denne Omstændighed; (thi Kongen skal ikke personlig ynde Emancipationsfagen og tillade mig at forlade Ministeriet, For faae Aar siden erholdt Kongen fra en Kant som jeg ikke tør nævne, det Raad, at danne et Ministerium som kunde handle eenstemmigen i Henseende til den omtalte Qvæstion; saavel Lord Liverpool som jeg selv vare imod denne Plan og stemte for et deelt Ministerium uden at udelukke noget Partie. Hvorfor denne Plan ikke blev fulgt veed jeg ikke og kan ikke sige Grunden til det; men da Hs. Majestæt overdrog mig at organisere et Ministerium (nemlig som Premierminister) der kunde være overeensstemmende med det Liverpoolske, saa kunde naturligviis den Katholske Emancipation ikke blive nogen Gienstand for Cabinettets Forhandlinger. (Hr. Canning forklarede nu hvorledes han ikke kunde i den stilling, hvori han var sat, organisere et saadant Ministerium og sætte sig i Spidsen for Forretningerne uden at fornægte sine Grundsætninger, tabe sine Tilhængeres Agtelse og nedværdige i hans egen Person Meningsfriehedens hellige Sag. Han vilde vel nu organisere et Ministerium hvori alle de forrige Medlemmer bleve optagne; men naturligviis beholde sin Ret til at forsvare sine Grundsætninger). Den 12te April gik jeg til Hs. Majestæt for at aabenbare ham mine Planer; da 6 Tilhængere af det protestantiske Partie sendte mig deres Resignationer (hvorved dog Hr. Peel gjorde ham den Jndvending at Lord Melville var ingen Modstander af Emancipationen). Da jeg derpaa forestillede Kongen disse Omstændigheder og at de fornødne Skridt maatte giøres for Helligdagene, naar jeg skulde vedblive at være Premierminister, saa rækkede han mig Haanden til at kysse og bekræftede mig i den høie Post, hvortil han allerede havde udnævnet mig. Mine Collegers Fratrædelse var mig i høi Grad smertelig og uventet; jeg veed ikke hvori jeg har feilet imod dem og da jeg ikke kiender deres Bevæggrunde saa vil jeg afholde mig fra alle videre Yttringer. Jeg kan vel ikke nægte, at min nærværende Stilling, vil have en væsentlig moralsk Jndflydelse paa at befordre det Katholske Anliggende. Angaaende det Spørgsmaal om Emancipationen skal blive en Cabinets Qvæstion saa svarer jeg nei Det bliver nu som tilforn ethvert Medlem af Regieringen tilladt frit at yttre sin Mening om denne Sag saavel i Cabinettet som i Parlamentet. Man har meget dadlet denne Tingenes Tilstand; men jeg holder denfor den eneste raadelige ved Folkets nærværende Stemning i England og Jrland, som kan lede til Uroeligheder paa en af Siderne, hvortil man ikke er forberedet; jeg vil derfor ikke opvække Forhaabninger som jeg ikke formaaer at realisere. Saameget som jeg endog er indtaget for denne store Forholdsregel saa veed jeg dog at vurdere de Følelser i England, som strider derimod; uden at jeg derfor tvivler om et endeligt heldigt Resultat. Dersom man spørger mig om der ikke hersker i Kongens Siæl en Utilbøielighed til at give efter for Katholikernes Fordringer saa svaret jeg, at jeg vil ligesaameget agte dette Sindelahos ham som hos hans ophøiede Forgiænger, dog holder jeg ikke Kronnings-Eden for at være nogen Hindring derfor, hvilket ogsaa er Lord Liverpool og selv Hr. Peels Mening. Ligeledes vil jeg ikke heller paatrænge Parlamentet denne Foranstaltning. - Hr. Peel gjorde forskiellige Jndvendinger imod Hr. Cannings Yttringer og især imod den, at det var en besynderlig Omstændighed at saamange Resignationer kunde træffe ind paa een Tid og blev ved at paastaae, at det aldeles ikke var nogen Cabale. (Forts.)