Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-03-06
Fredagen den 12te Februar fremkom Lord Holland i Overhuset med sin Motion angaaende de Græske Anliggender. Han tilkiendegav sin Forbauselse over at Ministrene ikke havde været istand til, da Parlamentet blev aabnet, at forelægge Dokumenterne angaaende denne Sag, men han haabede at denne Opsættelse vilde blive saameget mere fordeelagtig for Grækenland i det Hele, som hæderfuld for England. Hans Forslag gik ud paa følgende: at ingen Pacification eller Constituering af Grækenland vilde forekomme dette Huus som at besidde nogen varig Fordeel for Europas Jnteresse eller at være hæderfuld for Hs. Majestæts Krone, naar ikke dette Land erholder et Territorium, som er tilstrækkeligt til at forsvare sig selv baade til Lands og til Vands, og der ikke bliver oprettet en Throne og en Regiering, som besidder Fuldmagt til at indrette Lovene og Jnstructionerne overeensstemmende med Folkets Trang og Ønsker og at beskytte Grækenlands Undersaatter for al udenlandsk Jndblanding i deres indenlandske Anliggender. - Taleren holdt for at disse Grundsætninger vare aldeles indlysende for den sunde Menneskeforstand, og søgte at bevise at de i Særdeleshed vare fordeelagtige for England. Jeg indseer sagde han at jeg ved denne Motion tilkiendegiver en vis Mistillid imod hans Majestæts Raadgivere; men denne Mistillid er en Følge af almindelig Observation over Ministrenes Forhold især med Hensyn til de udenlandske Anliggender. Ved at berøre denne Gienstand med faa Ord maa jeg sige meget hvad der kan være ubehageligt for enkelte Personer; men jeg maae udtrykkelig excipere imod den beskyldning, at jeg vil fornærme nogen ligesom det ikke i mindste Maade er min Hensigt at ville forstyrre Ministrene i Besiddelsen af deres Magt eller at danne en syst matisk Opposition imod dem; men jeg frygter for at den Roes, som jeg maae tillægge dem i enkelte Dele vil ligesaalidet behage dem som min Dadel. Jeg føler at jeg maae være den nærværende Regiering forbunden fordi den strax opgiver sine Hensigter og Systemer saasnart den erkiender, at det strider imod Nationens Følelser og Parlamentets Stemning. J dette Tilfælde udvises den største Agtelse for den nationale Følelse; den giver alle sine forrige Grundsætninger Afskeed, calfatter alle sine forrige Princirer og foretager sig med en beundrigsværdig Maadehold det som er retfærdigt (man leer); men saa ofte den ikke bliver tvunget til et saadant Forhold og har et frit Valg, saa vælger den sædvanlig hvad der er urigtigt. Nu søgde Taleren at bevise, at Grækenlands Pacification kunde i tidligere Perioder, have været tilveiebragt med langt mere Fordeel for England og langt mindre Fare for den almindelige Rolighed. Herved holdt han en udførlig Lovtale over Admiral Codrington og skildrede den nærværende Tingenes Stilling som at contrastere paa en ufordeelagtig Maade imod som den var efter Slaget ved Navarino. Jsær dadlede han i høi Grad Ministeriets Forhold ved Blokaden for Dardanellerne; thi istedet for at erhverve os Ruslands Tillid og Taknemmelighed, saa have vi ved en Politik, som stred imod den sunde Menneskeforstand og det daglige Livs Klog skab, givet Anledning til at formode en hemmelig Fiendtlighed hos os; Vi have talt meget om vor gamle Allierede; men dog ikke gjort noget for at forhindre hans Ydmygelse. Grækerne ere ligesaavel berettigede til at besvære sig over os som Tyrkerne; thi mod dem have vi i det critiske Øieblik ført et koldt og uvenskabeligt Sprog, som var skikket til at qvæle den meest livfulde Enthusiasme. Hertugen af Vellington havde vægret sig ved at sende Grækerne saavel Penge som Tropper, og da Frankerige og Rusland erklærede sig villige dertil, saa gjorde England Jndvendinger derimod og lod sig fornemme med, at en saadan Forholdsregel maatte betragtes som en Ophævelse af den fælleds Tractat. Forgiæves tilbød de Allierede sig at ville sende Tropper dertil; den ædle Hertug sagde nei, ikke en Mand maae begive sig paa Marschen derhen. De Franske sagde: saa send selv Tropper derhen, men den ædle Hertug svarede nei. - Saa lader os da giøre det O det var ti Gange værre. (Hør, Hør.) Nu faldt Hertugen af Vellington ham ind i Talen og sagde: Nei, Nei, Herpaa vedblev atter Lord Holland; jeg seer, sagde han, at den ædle Hertug giendriver mine Ord, og af den Jver hvormed han giør det maae jeg troe mig berettiget til at slutte, at om ogsaa jeg har Uret deri, saa maae jeg dog have Ret i alt det øvrige, da han hidintil ikke har givet det mindste Tegn fra sig paa at modsige det (Man leer. Taleren gik nu igien over til de politiske Begivenheder; han tilstod vel, at han ikke elskede Tyrkerne, men i England dog havde handlet uredeligt imod ham og havde ladet sin Allierede i Stikken i det Øieblik da han var i Nød og Trængsel. Lorden bragte den Throntale i Erindring som blev hvidet for 3 Aar siden, hvori Tyrkiets Jntegritet var blevet betragtet som et væsentligt Element ved den Europæiske Ligevægt og Porten skildret som en gammel Allieret, og dog var Sultanen i Tillid til sin gamle Vens Understøttelse geraadet paa Randen af Afgrunden. Jsær syntes det ham at være upolitisk at afsende en Ambassadeur til Constantinopel som Porten maatte betragte som et Pant paa en tilkommende Understøttelse; men som ikke nyttede til andet end at tilraade ham ubetinget at underkaste sig. Dette Raad sammenlignede han med det som Don Diego giver sin Ven der var i Nøden i en af Svifts Fortællinger: Min bedste Ven, Deres Sager staae fortvivlede; jeg har lovet Dem at staae Dem bie med Raad og Daad; men nu veed jeg ikke andet at raade Dem under nærværende Omstændigheder, end at Det gaaer hen og hænger Dem, men i Aften vil jeg sikkert komme og skiære Dem need igien (Stor Latter og bifald.) Om Aftenen gaaer Don Diego derhen; men istedetfor at skiære sin gamle Ven ned, saa trækker han ham i Hælene og klemmer Struben tættere sammen. (Lydelig Latter). Saaledes have vi ongefær handlet med Tyrkiet. Vi have betinget det Lehnsherligheden over Grækenland og Betalingen af en liden Tribut, men dette bliver nu slaget en Streg over og nu siger vi til Tyrkerne, at vi ikke kunne hielpe dem, og hvad har nu Ministeren sagt i Parlamentet: Vor stakkels gamle Huusven har indladt sig i Strid med en slem hidsig Broder; det er gaaet ham ilde; hans Modstander har kastet ham overende og smidt ham i Rendestenen; men glæder Eder kjære Naboer og Venner, Striden er nu eengang ophørt; vist. nok er vor gamle Ven kommen til kort derved, men det geraadee os til Glæde at kunne melde Dem at Fiendtlighederne ere forbie (Lydelig Latter). En ophøiet Prinses Navn er bleven nævnet i Anledning af Grækenland, hvis intellectuelle Qvalification er vel bekiendt. Han har den Fordeel, at han i 10 til 12 Aar har i vort Land gjort sig bekiendt med en frie Forfatning. Det hedder at han allerede for Tractaten af 6te Juli er bleven kaldet dertil ved det Græske Folks Ønsker. Man maae haabe at Grækerne besidde saamegen Jndsigt, at det vil foretrække en indskrænket Monarks Forfatning for enhver anden; men hvor piinlig maatte ikke den nye Chefs Stilling blive, naar han skulde overtage Authoriteten i Landet førend de Græske Anliggender ere fuldkommen berigtigede, hvorledes skal han nemlig forholde sig i Henseende til Øen Candin, som endnu bestandig bliver hiemsøgt af en frygtelig Borgerkrig, skal han understøtte Jnsurgenterne, saa kan det give Anledning til Stridigheder hvori alle Europæiske Magter tilsidst kunne blive indviklede, og skal han nægte sine Undersaatter at hielpe deres Brødre, tør han vove det i hele Nationens Paasyn, Endnu gaaer der et Rygte som jeg haaber er ugrundet og maaskee er indgivet ved den onde Genius hvis Jndflydelse ikke kan miskiendes ved dette hele Anliggende, nemlig at den tilkommende Behersker i Grækenland ikke saameget skal see paa sit Folks Ønsker som adlyde Andres Forskrifter. Til denne Beslutning skulle nogle Bekymringer som Paven eller Kongen af Neapel har yttret have givet Anledning. Jeg sætter mit Haab til Gud, at et saa afskyeligt Princip aldrig vil lede Ministrenes Handlinger. Jeg kan og vil ikke holde dem for cabaple hertil. Statssecretairen for de udenlandske Anliggender, Greven af Aberdeen, søgte at retfærdiggiøre Regieringens Forhold ved den Græske Sag. Han beviste Ministrenes Oprigtighed i at exeqvere Tractaten af 6te Juli, ved det at den Engelske Regiering havde ikke forhindret Frankerige fra at sende Tropper til Morea. Han giorde opmærksom paa, at denne Tractat ingenlunde havde til Formaal at giøre Grækenland uafhængig enten med en større eller mindre Udstrækning af Land, men at det allene var en Traktat til Grækenlands Pacification. Ere vi siden afvegne fra Tractatens strænge Regel til Fordeel for det Græske Folk, saa kan man ikke beskylde os for at vi have viist os uvillige til at opfylde den Londonske Tractat. Naar den ædle Lord, sagde han, tilskriver de Russiske Vaabens Fremskridt, Executionen af denne Tractat saa tager han meget feil; thi det er ganske sikkert: at var denne Krig, ikke imidlertid optommen, saa var Tractaten bleven hurtigere opfyldt. Expeditionen til Morea var ganske unødvendig for at befrie Halvøen; thi dette Resultat var allerede i Forveien bevirket ved en Convention imellem den Engelske General og Vicekongen af Ægypten (denne Yttring, kan ikke behage i Frankerige.) Candias Jncorporering i den nye Stat strider ganske imod Tractaten af 6te Juli, at der er Krig paa Candia er allene en Følge af den Londonske Tractat og de Alleredes Fremgangsmaade derved, da de Græske Pirater ved Moreas Blocade toge Flugten til Biergene paa Candia og derved foranledigede Krigen der. Vigtigere var det at Ministrene erklærede sig aldeles imod den Beskyldning, at England vil indblande sig i Grækenlands indvortes Forfatning. Fyrsten og Folket maae i GudsNavn, sagde han, afgjøre med hinanden deres Jnstitutioner. Han erklærede at Østerrig har slet ikke givet sig af med at bestemme, Grækenlands Organisation. Han istemmede sin ædle Vens Mening: at det er vigtigt at det Tyrkiske Rige bliver holdet opret, og beklagede derfor den Forandring, som var foregaaet i Portens Stilling til dens Naboer. Jeg beklager den ikke, sagde han, af Kierlighed til Tyrkerne og den Tyrkiske Regiering; det forbyde Gud; jeg har selv seet og kiendt Virkningerne af det Barbariske Herredømme. Jngen kan føle en mere levende Afskye for de Rædsler, som der finde Sted; men man maae tillade mig at sige at en Forbedring i det Tyrkiske Riges Forfatning vilde blive alt for dyrt betalt ved dets Erobring. – Greven erklærede: at Ministrene have paa alle muelige Maader raadet Tyrkerne til Fred, selv efter Udfaldet af det første Russiske Feldtog. Naar derfor Tyrkiet er nu ved sin Haardnakkenhed eller Daarskab funket ned i en Tilstand, som det øvrige Europa ikke kan betragte uden Betænkelighed, saa kan man ikke dadle Ministrene derfor, og de kunne ikke derfor være ansvarlige. Til Slutningen raadte Ministeren at forskaffe sig bedre Kilder for at indsee at Storbrittannien ikke havde tabt noget i Fastlandets Agtelse. – Ogsaa Hertugen af Vellington udlod sig over denne Sag, men hans Tale indeholdt ingen nye Jdeer; men dog tre Yttringer som fortiene Opmærksomhed: Den ene, at dersom det havde været Storbrittanniens Jnterresse at indlade sig i denne Krig, saa har det aldrig nogensinde besiddet større Resourcer til at føre den end for nærværende Tid, for det andet, at det ikke kunde tage sig af Porten, fordi Krigen var uretfærdig fra Sultanens Side, for det tredie, at han haabede, at Tyrkiet vil tilstrækkelig komme sig saavidt fra det Knæk, som det har faaet, at det endnu kan soutinere sin Plads i Systemet af den Europæiske Politik, Efterat der var debatteret noget for og imod denne Sag, saa tog Lord Holland sin Proposition tilbage uden at lade stemme over den. Naar man læser denne Debat igiennem ligesom de der ere førte i Underhuset, og hvoraf de fleste ikke ere af megen Vigtighed eller rige paa nye Jdeer, f. Ex. en Opposition af Lord Palmerston, hvori han bebreider Ministeriet at der ikke i Thron talen er bleven talt noget om de Nordamerikanske Forhold, eller Marqvien af Blandfords og Hr. Humes Forslag til at afhielpe Folkets Trang og formindske Skatterne, saa bliver man tilbøielig til at antage med en Correspondent fra London, at disse Debatter ere for en stor Deel ikke andet end Skinfægtninger og Blendværk, som bevirkes ved at Parlamentets Medlemmer indsee at de maae udvise en Virksomhed ved den almindelige trykkende Tilstand i Landet for at vedligeholde Parlamentets Værdighed og Anseelse hos Nationen.