Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1838-01-22
Slottet Arenenberg ligger to Miil fra Constans ved Bredderne af Bodensøen, paa Skraaningen af en Høi, der behersker Veien til Schaffhausen. Ved Bredderne af Søen, ligge mange Slotte, men Exdronning Hortensias Slot Arenenberg danner et særegent Tiltrækningspunkt og udgjør Foreningscentrummet for de af en eller anden politisk Grund emigrerede Familier, som leve i Østerrig eller i Baiern, i Schwaben eller i Thurgau. Hertuginden har saaledes dannet sig en Hofholdning, udaf hvis Midte hun glimrende hæver sig, mindre formedelst sin Rigdom og Efterglandsen af en svunden Storhed, end formedelst sin fuldkommen yndige Væsen, formedelst sin udmærkede Hof lighed og formedelst sin pikante Samtale og sine overlegne Aandsgaver. Det er noget Mere og noget Bedre, end en Hofholdning, det er en Kreds af Venner, som, naar de indlades, strax sættes paa en lige Fod med hende selv, og hos hvem hverken Smigreriet eller Overmodet, denne dobbelte Pest ved de fleste andre andre Hoffer, kan spores. Den blide og skarpsindige Aand, som udgjorde det napoleontiske Hofs Pryd, har den sjeldne Fordeel, at den aldrig gaaer overtil Spot og at den ikke stræber efter Beundring paa Godmodighedens Bekostning. Det er et sjeldent Tilfælde, at Personer, som nyde en ubestridelig overlegen Stilling, ikke tillige ere Gjenstande for en ondskabsfuld, bagvadskende Misundelse, men om Hertuginden af St. Leu hører Man i Schweits kun velvillige og ærefrygtsfulde Yttringer. Den Elskværdighed, som hun lægger ind i de selskabelige Forhold, meddeler hun ogsaa til de politiske; trods den fjendtlige Stemning, som hendes napoleontiske Navn har imod sig, har hun ikke allene vidst at erhverve sig Schweitserkantonernes Kjærlighed, men ogsaa de tydske Fyrsters: den storhertugelige badenske Familie hører med til hendes Venner og Storhertugen lægger en næsten faderlig Jnteresse for Dagen for Prinds Ludvig. Da Hertuginden først spiser til Middag Kl. 6 om Eftermiddagen, modtager hun først sildig Besøg. Jeg kjørte til Constanz med Baron Müller (en Søn af den berømte Historieskriver Johannes v. Müller) og hans Kone, for, før vor Visit paa Arenenberg, at spise til Middag hos Marqvien af Crenet, en gammel legitimistisk General, som var udvandret til Thurgau, hvor han i Nærheden af Arenenberg beboede et nydeligt lille Slot ved Søens Bred. Alle disse Slotte ved Søen have en herlig Beliggenhed, Klimatets Mildhed, de henrivende Udsigter, Communicationernes Lethed, det udvalgte Selskab, som det nære Naboskab frembyder, gjør at Man aldrig kjeder sig. Mig forekom det, som om jeg befandt mig midt i en Salon i Forstaden St. Germain. Generalen med sin Kone og Svoger, Greven af Serreville, samt denne Sidstes tre Døttre fulgte Baron Müller og mig til Arenenberg; mit Selskab formodede, at der om Aftenen vilde blive dandset paa Slottet, da der var kommet saamange Fremmede, blandt Andre ogsaa Greven af Montfort (den forrige Kong Hieronymus Napoleon af Westphalen) tilligemed sin Søn. Arenenberg fortjener neppe at kaldes et Slot; det er kun et temmeligt stort Landsted, hvis Beliggenhed midt i en Gruppe af høie Træer paa en Høi, hvorfra Man har en herlig Udsigt over Søen og over Rhinen, udgjør dets Hovedfortjeneste. En Tjener i sort Dragt modtog os i den store fiirkantede Forhalle, der gaaer ud til Haven og danner Forgemakket. Tjeneren tog vore Kapper og Hatte, meldte os og aabnede Fløiderene. Den første Sal, hvori vi traadte ind, var fuld af blomstrende Buskværter: Orange=, Myrthe= og Rosentræer. En lille Buffet med hvid Serviet over bar kun en Sølvtheemaskine og nogle med Oranger og Ferskener fyldte Vaser; to Lakaier, ligeledes uden Liberi og kun iførte sort Dragt, sadde mellem store Kurve, hvori der var Urtepotter med Pelargonier. Fra denne svagt oplyste Sal førte en anden Dør, hvis tvende Fløie stode aabne, ind til den Sal, hvor Damerne, sadde. Hertuginden sad midt i en Klynge af fortrolige Venner; hun reiste sig ved vor Jndtrædelse, besvarede venligt vore Hilsener og sagde nogle forbindtlige Ord til Hver især af os. Jeg tilstaaer, at jeg i Begyndelsen fornam nogen Hjertebanken: det var jo første Gang, at jeg befandt mig saaledes, næsten i en familiair Stilling, i saa høit Selskab, men Baronesse Müller tog mig ved Haanden og forestillede mig for Hs. kgl. Høihed, Hertuginden af St. Leu. Hortensig af Beauharnois, Exdronning af Holland, er 53 Aar gammel. Hendes regelmæssige Træk, fulde af Udtryk og Adel, vidne endnu om hendes i sin Tid berømte Skjønhed. Næsens bourbonske Krumning og et vist Træk ved Mundvigen giver hendes Ansigt et Udseende af Stolt Sold, hed som dog mildnes ved det blide Øiekast, som forener Livlighed med Godhed og som vækker Tiltro; hendes Væxt, er høi og fuldkommen rank. Hun har en Kjole (med Slæb af gammeldags guult Silkestoff med store Palmer i Bunden; paa Hovedet havde hun en sort Fløiels Bedækning med en lang hvid Marabufjer. Hun spurgte om min Reise og om det Jndtryk, som Schweiz havde gjort paa mig, og da jeg uden Forbeholdenhed meddeelte hende dette, sagde hun, men De taler kun om Naturens Skjønheder, - har De ikke ogsaa fundet Jndbyggernes Karakteer i Harmonie med disse skjønne Omgivelser?" - Jeg fordulgte ikke for hende, at jeg i Almindelighed ikke kunde udstrække min Enthusiasme for Schweitzernes Bjerge tillige over Schweitzerne selv, disse Sidste forekom mig stundom affecterede ligesom Tyrolerne og jeg meente, at de mange Fremmede, der besøgte Landet, for en Deel fordærvede Jndbyggerne. Disse Yttringer forundrede hende: "hvad mig angaaer - sagde hun - saa maa jeg altfor meget rose de Hensyn og den Velvillie, jeg har nydt i dette Land, hvor jeg i min Landflygtighed har fundet et saa høihjertet Gjestevenskab, til at jeg kunde være af samme Mening som De, min Herre, jeg tvivler om, at der i Europa gives et Land, som vilde have tilbudt mig større Ro og Sikkerhed, end jeg her nyder." Ak, Madame, - svarede jeg - visselig vilde enhver Regjering i Europa have følt sig lykkelig ved at tilbyde Deres Høihed et Asyll"De taler som en Gesandt, - tog hun smilende tilorde alle disse Herrer yttrede sig i samme Aand, men tilføiede bagefter, hvad De ikke har gjort, adskillige Betingelser. Det har kostet mig megen Umage selv her i Schweitz, at udvirke dette fredelige Asyl, hvor jeg sluttelig haaber at ende mit Liv." Deres Høihed regner altsaa ikke paa nogensomhelst tilkommende Omstændighed, som kunde foranledige Dem til at opgive dette eensomme Liv"Paa ingen - svarede hun - og at gjøre Verden dette begribeligt, det er det, som jeg forgiæves har bestræbt mig for i 15 Aar. Man har længe og haardnakket vedblevet at ville tillægge mig en politisk Rolle; Man vilde ikke vide, at jeg Jntet meere var, at jeg ikke meere kunde være eller vilde være Noget. Courerer fra alle Europas Kabinetter sprængte afsted paa Landeveiene; Frankerig følte sig foruroliget ved min Nærhed: Kantonerne traadte sammen og delibererede vidt og bredt, dengang jeg yttrede min Hensigt, at ville opslaae min Bolig i Schweitz. Og hvad var jeg da for en Person, En ulykkelig forviist Moder, der ikke søgte Andet, end et Asyl for sig og sin Søn. Det kan da vel ikke være Grund til Bekymring, at jeg engang forlængesiden var en Dronning, at jeg var en Bonapartes Hustru, Jmidlertid har jeg i Schweiz fundet den Ro og den Beskyttelse, som jeg har søgt. Endelig har jeg erholdt den sande Agtelse og den virkelige Kjærlighed, som bevirker, at jeg Jntet savner - selv ikke Tronen." Vor Samtale var til Ende, og jeg fik nu Leilighed til at betragte Localiteterne. Jeg havde stillet mig foran et Portrait af Prinds Ludvig i Legemsstørrelse og i den schweitzerske Artillerieofficeers Uniform. Kjender De Prindsen, min Herre, lod det bag mig, jeg vendte mig om og saae en lille, næsten skaldet gammel Mand i en sort, temmelig slidt Kjole. "Jeg har seet ham i Baden - svarede jeg - hvor han befandt sig i den storhertugelige Familie, ogsaa er jeg engang truffen sammen med ham i Thun, hvor han netop var ankommen, for at lede Artilleriemanovrerne." 20de "Og finder De Portraittet ligt, vedblev den Gamle Frappant, især behager mig den levende Stilling, som Maleren har givet ham.""Maleren vil De see der - og den Gamle pegede hen paa en ung Mand, der sad ved et Fortepiano - han maler for Øieblikket Dronningens Portrait. Men det er maaskee første Gang at De er paa Arenenberg, Jeg beigede dette Spørgsmaal, hvorpaa den Gamle tilbød sig at ville gjøre mig bekjendt med Slottets Beboere, og Gjester; men, før jeg kom til at takke ham for dette Tilbud, var han forsvundet og havde taget Plads i en Stol nogle Skridt fra Hertuginden. Jeg traadte nu ind i Billardsalen, hvor jeg bemærkede en prægtig Copie i Gobelins arbeide af Gross's Malerie, der forestiller Keiseren til Hest; derfra gik jeg ind i Dronningens og hendes Damers Arbeidsværelse, hvor Staffelier, Gibsfigurer, musikalske Jnstrumenter, Kobberstik, Vandfarvemalerier, Broderier og chinesiske Figurer bedækkede Gulv og Borde. Her traf jeg Baron Müller, hvem jeg spurgte, hvo vel den gamle skaldede lille Mand var, der havde talt til mig, og jeg fik til Svar: det er Marqvien af Beauharnois, Dronningens OnkellJ dette Øieblik traadte Kong Hieronymus ind i Salen, og nu reiste Alle sig op, for at gaae ham imøde. Hieronymus har stor Lighed med Napoleon, kun ere hans Træk noget mere markerede. Men den største Lighed med Keiseren har Erkongen af Westphalens Søn, en Dreng paa 12 Aar, det er en næsten forfærdende Lighed, en Art af Gjenopstandelse, men ulykkeligviis for ham har han alt i sit 13de Aar det samme Ansigt som Keiseren havde i sit 40de. Jeg bemærkede en ledig Stol ved Siden af Marqvien, af Beauharnois og satte mig paa den. Først maatte jeg svare paa en Mængde Spørgsmaal, der angik Belgien og de Personer, som han der tidligere havde kjendt; derefter begyndte han at mønstre alle de Personer, som befandt sig i Salen. Før jeg imidlertid meddeler hans forskjellige Betragtninger og Anmærkninger, der alle have Biens Braad, om end ikke dens Honning, maa jeg gjøre opmærksom paa, at han er en saare moersom Person med smaae gjennemtrængende, rødrandede Øine, fulde af Ondskab og Livlighed; paa hans tynde Læber svæver et evigt Smiil, som paa Voltaires Buste, hans Tale er krydret med Satire og bidende Spot. Ethvert af de Portraiter, som han udkastede for mig, blev ledsaget af et Epigram, eller af en skandaløs Anekdote, men aldrig af en smigrende Bemærkning. Da han saae, at han morede mig, blev han stedse meere og meere varm og gav sit satiriske Lune og sin Galde frit Løb. "Hvem er den høie Dame med den stolte Mine og de vaiende Strudsfjer, spurgte jeg. "Det er Marmonts Gemalinde, Hertuginden af Ragusa. "Hvorledes, - udbrød jeg - en Hertuginde af Ragusa hos Bonaparterne, Napoleon og Marmont ere to Navne, der siden 1814 ikke passe sammen.""Ganske sandt - svarede Marqvien – men da Marmont i hint Aar blev Forræder udenfor Paris, da blev han forladt af sin Gemalinde, en født Fyrstinde af Tarent. Napoleoniderne tro, flyttede Fyrstinden bort fra sin Gemal og begav sig til sin Famlie i Jtalien, næsten hvert Aar kommer hun til Arenenberg, for at besøge Dronningen.""Og hvem er den Frøken, som gjennemblader Nodeheftet henne ved Fortepianoet?""Det er min Datter; hun er meget musikalske (denne Dame var næsten den Eneste, der slap for en Snært)."Og den lille unge Mand i Knæbeenklæder og Silkestrømper, De "Ah - svarede Marqvien - det er en vordende Diplomat, han er Gesandtskabssekretair hos Hertugen af Montebello; han er en fortrinlig Dandser og synger Sopran. Medens hans Principal i Bern begaaer den ene Buk efter den anden, dandser han i Arenenberg." Greven af Montfort - bemærkede jeg - seer udsom om han har paa en lønlig Kummer." Bah, det skal være en Mine, der tyder paa Resignation; han mener, at den klæder en falden Hersker. Hieronymus er den forfængeligste af alle Bonaparterne; han holder uhyre paa Etiketten og jeg er overbeviist om, at han igrunden tager Hortensia det ilde op, at hun tillader saamegen Frihed paa Arenenberg. Naar han hjemme hos sig selv gaaer ud at spadsere i sin Have, lader han to Tienere bagefter sig bære en Lænestol med rødt Fløiel, for at han strax kan sætte sig, naar han faaer Lyst Dog jeg standser, thi jeg mærker, at Marqviens Ond Der blev, skab begynder at dryppe ned paa Papiret. som man havde ventet det, virkelig dandset den Aften: Frøken Beauharnois og Maleren havde sat sig ved Klaveret og spilte. Jeg fandt endnu Leilighed til tre Gange at tale med Dronningen. Et af de meest fremtrædende Træk i hendes Charakteer er den grændseløse, næsten forgudende Kjærlighed, hun nærer for sin Søn, Prinds Ludvig, det eneste levende Barn, hun endnu har tilbage. Man havde sagt mig, at Man ikke bedre kunde gjøre Cour til hende, end ved at tale med hende om hendes Søn - følgelig spurgte jeg hende, om jeg ikke under mit Ophold i Constantz vilde være saa lykkelig at faae ham at see, hvortil hun svarede, at han først om 10 Dage vilde komme til Arenenberg. - Prinds Ludvig har over Artillerievæsenet skrevet et Værk, som skal have opnaaet en vis Navnkundighed; Dronningen spurgte mig, om jeg havde læst det, men jeg undskyldte mig med at jeg ei havde kunne opdrivedet, dog havde Baron Müller lovet at skaffe mig det. Derpaa talede hun med mig om mit Fædreland Belgien og vilde have at vide, hvad vi syntes om vort unge Dynastie, ved hvilket Spørgsmaal jeg fik Leilighed til oftere at omtale vor unge Dronning, for hvem hun syntes levende at interessere sig. Da jeg paa hendes Spørgsmaal: "om hun var elsket? svarede befaende, yttrede hun, saa er Kong Leopold bestemt ogsaa elsket, Et Kongedømme er ikke fuldstændigt, naar Dronningen savnes. En Dronning har tusinde Leiligheder til at gjøre Godt, hvilke en Konge mangler, en Konge kan skaffe sin Trone Agtelse, det er Alt, men der skal en Dronning til, for at gjøre et Kongedømme elsket. Ved Midnat forlode vi atter Arenenberg. Til Slutning nu blot en Narrestreg, en Kuriositet! Jeg har for nogle Dage siden gjort over hele Bodensøen en Tour paa det Dampskib, som lægger an paa et Sted i ethvert af de forskjellige Lande, hvilke Søen støder op til, og det ene af en barnagtig Lyst, for at jeg ved min Tilbagekomst kunde sige: "jeg har paa een og samme Dag overnattet i Storhertugdommet Baden, spiist Frokost i Schweits, drukket en Pægel Viin i Østerrig, spiist til Middag i Bayern, drukket Kaffe i Kongeriget Würtemberg og atter lagt mig tilsengs paa det samme Sted, hvorfra jeg begyndte min Reise."¬