Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1845-12-02
Fædrelandet. Blandinger. "Fædrelandet giver følgende Referat om Slutningen af Bondefesten paa Skydebanen: Efter Skolelærer Gleerups Tale tog Bonden Rasmus Bjerg fra Langeland Ordet. Han begyndte med at citere en Yttring i Frederik den Sjettes Bondekrønike, der tilraaber Bonden: Vee Dig, Du har ikke længer Mænd ved Din Side til at tale og handle for Dig; denne Yttring passede Gudskelov nu ikke længer paa Bonden, thi han havde saadanne Mænd paa sin Side, han havde havt den i Roeskilde, hvor de havde indseet, at Bonden var Landets Styrke, var det store Hjul i Værket, og derfor varme havde talt Ordet for Bondestandens Ret. Han vilde ønske, at deres Ord, naar de næstegang mødte der, ikke maatte lyde frugtesløse som klingende Malm og lydende Bielde, men at de, ligesom Moses og Aron førte Jøraels Børn ud fra Ægyptens Plager, maatte føre Bondestanden til Frihed og Selvstændighed. Han foreslog en Skaal for Drewsen og Christensen. Prokurator Christensen kunde kun med dyb Bevægelse takke for denne Skaal, thi han sad her ene, hans ædle Ven var forhindret fra at være tilstede ved et svækket Helbred, der desværre altfor meget vidnede om, at han var langt henne i Aarene og neppe længe endnu vilde kunne virke for Bondestanden. Han mindede derfor denne om, hvad Drevsen havde været for den; hvorledes han alt fra sin Barndom og første Ungdom af med levende Kjærlighed havde beskjæftiget sig først med den praktiske Side af dens Liv, med Agerbruget; hvorledes hans første mere offentlige Fremtræden havde været Opposition mod dem, der saae ned paa Bondestanden og ikke agtede den lige med sig, idet han i Landhuusholdningselskabet, understøttet af en Mand, som havde Fortjenester af denne Stand, og nu stod høit i Regjeringen, nuværende Conferentsraad Collin, med ædel Varme havde kæmpet for og sat igjennem, at Selskabets Guldmedaille tilkjendtes en simpel Fæstebonde (ved Navn Knudstrup, som i dette Øieblik sad ligeoverfor Taleren; hvorledes Drewsen endelig i Stænderne fra den første Stund af havde været Bondestandens og Frihedens Talsmand, og derfor fredigen havde opoffret, hvad der for en Mand i hans Stilling var meget, baade den Opmærksomhed, Forekommenhed, Velvillie, der fra alle Sider skyldtes baade hans Alder og hans Fortjenester, og al selskabelig Glæde; hvorledes han til denne Dag havde været ikke blot Bondesagens Støtte, men ogsaa dens Skjold, saa at denne vilde lide et uhyre Tab, naar han engang bortkaldtes. Taleren kunde derfor kun takke for Skaalen med det Ønske, at Bondestanden altid maatte finde Talsmænd saa varme af Hjerte, saa kjække i Aanden, saa conseqvente i deres Stræben for Friheden som Drewsen. Forsamlingen. børte med en Bevægelse, der svarede til Talerens, denne smukke, hjertelige Lovtale over Bondestandens høithædrede, alderstegne Fører, og tømte med veemodblandet Jubel hans Skaal. - Mads Lund fra Veile Amt foreslog en Skaal for Bondens, Borgerens og Fædrelandets Ven, Advocat Lehmann. - Redacteur Grune yttrede: at Bønderne havde i deres Andragende sagt, at de Jntet havde at skjøtte med Stænderne, hvorfor de havde henvendt dem directe til Kongen om Forandring, i deres Forhold. Naar der imidlertid skulde udkomme nye Love angaaende disse, saa maatte Lovene enten udkomme, uden at forelægges Stænderne, eller forelægges samme. Men Man maatte dog holde paa den repræsentative Form, da det neppe kunde være Meningen at foretrække den absolute Enevoldmagt. At de nu ikke vilde have noget med Stænderne at gjøre, kom af, at de erkjendte ikke at være virkelig repræsenterede der; men det kom af, at Valgretten og Valgbarheden i en overveiende Grad tilhørte de store Eiendomsbesiddere. De burde altsaa andrage paa en Reform i Valgloven, paa Lighed i Valgret og Valgbarhed, hvorved Stænderne ikke blot kom til at repræsentere Eiendomme og Privilegier, men de menneskelige og statsborgerlige Jnteresser. For Almeenvalg, for den aandelige Almeenvæbning udbragte han en Skaal. - Rasmus Bjerg fra Langeland sluttede Festen med en Skaal for Præsidiet. Bonden seer nu, sagde han, at han ogsaa regnes blandt Folk. For var det ligesom i de Gamles Templer, hvor der hængte et Slør ned for Helligdommen, og den, der løftede det tilside, blev slaaet ihiel. Saaledes beholdt de Høie og Fornemme før al Oplysning og Deeltagelse i almindelige Anliggender for sig selv; vovede Bonden at titte bag Sløret, saa skeete han en Ulykke. Dette var nu anderledes, det var klart deraf, at saamange Mænd udenfor Bondestanden her vare komne sammen til Ære for Bønder. Han takkede Forsamlingen og Præsidiet paa Gjæsternes Vegne."¬