Almuevennen, 1843-12-06
(Fædrelandet Nr. 1405 og 1418.) Som et lille Bidrag til at bedømme den Nød og Eien dighed, Huusmandstanden ofte er underkastet, og Nødvendigheden af, at der tages kraftige Forholdsregler for at imødegaae samme, førend den tager altfor stærk Over baand, meddele vi nedenstaaende for kort Tid siden i Høiesteret paadømte Sag. Ved egen Tilstaaelse i Forbindelse med de iøvrigt fremkomne Oplysninger er det tilstrækkeligt godtgjort, at Huusmand Hans Rasmussen Gramboe i Tommerup under Odense Herred har Natten mellem den 20de og 21de Juni sidstl. begaaet Jndbrud i Rasmus Kams Gaard i Tommerup og sammesteds borttaget en til 10 Rbd. vurderet Fjerding Smør og endeel røget Flesk af Værdi 1 Rbd. 14 s. Betræffende dette Tyveri har han selv forklaret som følger. Da han, der er 36 Aar gammel, har Kone og 5 Børn at forsørge – alle Børnene ere saa smaa, at ingen af dem kan tjene Noget, idet den ældste, som er 14 Aar gammel, maa gaae i Skole saa godt som hver Dag, og Moderen har nok med at passe de 4 mindre, nemlig en Dreng paa 7 Aar, en Pige paa 6 Aar, en Pige paa 3 Aar og et spædt Barn – saa har han tilligemed hans Familie, uagtet hans største Flid for at erhverve, været udsat for Mangel, endogsaa Sult. Paa den Tid, da han begik Tyveriet, lagde han Tørv for en Gaardmand, men kunde dog, uagtet han efter Sognefoged Niels Jørgensens Vidnesbyrd er en ualmindelig dygtig Arbeider, om han end arbeidede fra Solens Opgang, til dens Nedgang, uden at tage Middagshvile, ikke tjene mere end 2 Mk. om Dagen, hvilket er utilstrækkeligt til at skaffe 7 Mennesker Føde. Han har oftere været dreven af Nød til at søge Understøttelse hos forskjellige Personer, der ogsaa af og til have understøttet ham og lindret Familiens Nød med Levnetsmidler; men det forekom ham ubilligt saaledes at overhænge dem. Hos Gaardmanden, hvor han lagde Tørv, har han optaget Forskud paa det, han ved Tørvelægningen skulde tjene. Dagen førend han begik Tyveriet, havde han ikke Brød i sit Huus, og maatte under Arbeidet ved Tørvelægningen bede Huusbondens Kone, uagtet han efter Accorden skulde holde sig selv med Kost, om et Stykke Mad, hvilket var al den Kost, han fik den Dag. Da han om Aftenen kom hjem, og Kone og Børn heller ikke havde faaet Noget at spise den Dag, greb Fortvivlelsen ham, og han besluttede at tilvende sig Levnetsmidler ved at be stiæle En eller Anden, og da han kjendte Leiligheden paa den Gaard, hvor han arbeidede, vendte Tanken sig til denne Gaard. Omtrent ved Midnatstid kom han til Gaarden, overskar med en Lommekniv 2 Sprosser i den Aabning paa Stuehusets venstre Gavl, der om Dagen er lukket med en Lem, hvilken dog nu var aaben. Han hævede sig derpaa op til Karmen ved at tage i de andre ikke overskaarne Sprosser, og trængte sig igjennem Aabningen. Da han fortrinligt søgte Brød, gik han strax fra Melkekammeret ind i Gangen og fra denne ind i Bryggerset, men efter forgiæves at have søgt Meel eller Brød, gik han tilbage til Melkekammeret, tog der en Fleskeskinke og en Fjerding Smør, som han har bort og skjulte. Den Nat kunde han uagtet sin Hunger ikke spise Noget, hvorimod han den næste Dag, da Konen havde faaet nogle Penge tillaans og kjøbt et Brød til Børnene, gav Konen og Børnene et Stykke Flesk, omtrent 1/4 Pund, som han foregav at have tigget. Om Tirsdagen havde Kone og Børn ingen Mad faaet og heller ikke om Onsdagen for efter Middag. Tiltaltes Defensor for Overretten paastod ham frifunden for Justitiens Tiltale, ifølge Rescriptet af 2den Mai 1776 § 7, idet han yttrede Følgende: Vanskeligt er det vistnok for den, der ikke selv har prøvet, hvad Sult er, at kjende denne Magt og fatte den Fortvivlelse og Rædsel, hvortil samme kan føre, men dobbelt mægtig bliver Sulten naturlig hos den, som, foruden selv at pines af den, til samme Tid martres ved Synet af en bungrende Kone og Børn, og naar den paa een Gang ligemeget paa begge Maader til Fortvivlelse bragte Familiefader, som uagtet at sin Anstrængelse ikke kan skaffe Brødet tilveie, derfor drives til at bryde Samfundets Orden og at stiæle, saa nødes Statens Love, til at tie, idet Statsmagten maa erkjende, at dens egen Bestemmelse og Hensigt, Tilveiebringelse af Orden og Fred i Samfundet, ikke her kan trænge sig igjennem, i Overeensstemmelse med de sædvanlige for Staten givne Regler, men at derimod en stærkere Nødvendighed end Bevidstheden om Lov og Ret har grebet og tvunget den Paagieldende til hans Handling". Lands-Over- samt Hof- og Stadsretten antog imidlertid, at Tiltalte maatte være at ansee for begaaet Jndbrudstyveri om Natten, og ansaae ham, der tidligere havde været straffet for første Gang begaaet Tyveri med 2 Gange 5 Dages Fængsel paa Vand og Brød, med minimum af den i andet Membrum af § 12 i Forordningen af 11te April 1840 fastsatte Straf, nemlig 6 Aars Fæstningsarbeide. Denne Straf forandrede Høiesteret til 7 Aars Fæstningsarbeide, hvilket, da Omstændighederne tale i høi Grad for Tiltalte, og da Retten tillige gav en ny Conclusion, synes at involvere, at det ved denne Dom er antaget, at en Person, der allerede tidligere een Gang er straffet for Tyveri, ikke for begaaet Jndbrudstyveri kan afsone sin Brøde med minimum af den for denne Forbrydelse fastsatte Straf.