Politivennen, 1799-01-01
Endnu et par Ord om Tyvebanden i Nakskov. J Politivennen er opkastet det Spørgsmaal: "om det ikke kunde bestaae med Retten, at Bønder, som vel vare indviklede i Tyvehistorien, men ikke som Hovedforbrydere, kunde alligevel tillades at blive i deres Hjem, for ikke at ruineres; om det ikke var nok at de kom til Tinge hver Gang Sagen udfordrede det, og forresten tillodes at vedligeholde og formere den Formue, hvoraf de venteligen dog engang skal udrede deres Straffebøder?" Jblandt den hele Samling af omtrent 110 Forbrydere ere ikke mere end 10 eller 11 Fæstebønder, disse have siden Forhøret stedse været og ere endnu ved deres Hjem, og de med samme forbundne Forretninger; de øvrige ere altsaa Husmænd og Tjenestekarle. Er det disse som Forfatteren troede kunde eller burde være ved deres Hjem, da maae jeg sige ham, at der ikke ere mere end 47 underkastede Arrest i Nakskov; alle de øvrige er ligeledes ved deres Hjem, og efter mine Tanker burde ikke engang saa mange tillades at være uden Bevogtning, thi iblandt en Samling af saa mange Forbrydere paa saa liden en Omkreds som et lollandske Herred, kunde letteligen findes een, to, eller flere som vare tilbøjelige at imodtage slette Raad, disse enkelte Personer kunde igjen faae Tilhængere, som ved Tidens Længde og indtrædende Omstændigheder kunde tiltage; deres ubehindrede Sammenkomst til alle Tider kunde lette og befordre Sammenrottelse og Planers Anlæg, som vare farlige for den offentlige Sikkerhed, ja selv Dommeren i dette Herred kunde neppe med fuldkommen Tryghed følge sit Embeds Kald til alle Tider, da disse engang ulykkelige Mennesker lettelig kunde forledes til at tage en urigtig Hævn over Rettens Middel, som naturligvis ikke er deres Ven. De øvrige, som ere underlagte Nakskovs Arrest, arbejde med Tilladelse en, to eller flere paa hvert enkelt Sted i og omkring Byen imod Kaution for Folkenes Tilstædeblivelse, hvorved hyppig Sammenkomst og deraf flydende Følger forebygges. En Foranstaltning, som tillige var saa meget mere nødvendig saasom disse arbejdsvante Mennesker umulig uden Helbreds Vove kunde overlades denne for dem saa usædvanlige Stilhed, af hvilken Aarsag nærværende Districts Chirurgus ikke bidragede lidet til at see disse Mennesker ansatte i en arbejdsom Tilstand. Ønskeligt havde det været, om man tillige med Tilladelsen at disse Mennesker maatte arbejde uden for Arresten, havde udvirket den udtrykkelige Ordre til Vedkommende, at deres Diætpenge, saalænge og saa tit de havde Arbejd til Underholdning, skulde ophøre eller bortfalde, thi derved havde en ikke ubetydelig Sum været sparet; og mig synes at denne Besparelse efter Ansøgning endnu for Fremtiden kunde og burde finde Sted, thi efter al Sandsynlighed vil Underrets Dommen endnu ikke falde saa snart, og muligen at de fleste om ikke alle da indstævne Sagen til Højesteret, hvorved atter en rum Tid vil medgaae, og naar man da beregner for hver Arrestant daglig 6 ss. i Diætpenge og veed at deres samtlige Antal beløber sig til 110, saa haver vi en daglig Udgivt for det Almindelige af omtrent 7 Rdlr., eller ugentlig omtrent 50 Rdlr. En ikke aldeles uværdig Gjenstand for dens Opmærksomhed, hvis Pligt det er at paasee Landets Tarv. Jeg kommer nu til Besvarelsen af Forfatterens andet Spørgsmaal: "om denne Sag ikke burde drives overmaade hurtig, og om der ej strax, naar man veed at de største Forbrydere ere opdagede, bør standses med Ingvisitionen efter flere, der paa ubetydelige Maader hænge sammen med Tyveriet? Da det dog var herligt, om den Skræk, som er paafaldet næsten hele Herredet engang endtes." Jeg billiger ganske Forfatterens Tanker at en Sag af saa megen Vigtighed saavel for Arrestanterne selv som for det Almindelige ikke bør lide nogen Ophold, jeg veed, og kan af Erfarenhed bevidne, at Forhøret med utrættelig Flid uafbrudt er bleven fortsadt, men Actors Forretninger herudi ere af en udstrakt Omfang, og udkræve megen Tid; man maa formode, at han ikke ved Forsømmelse giver Sagen nogen Ophold. Den beskikkede Defensors og Dommerens bekjendte Virksomhed tillader ikke at formode andet, end at de opbyder alle Kræfter til Sagens endelige Slutning. Den formentlige Jndskrænkning i Jngvisitionen troer jeg ikke, i Overenstemstemmelse med vore Love, kan finde Sted; thi forinden Forhøret er man ikke tilstrækkelig underrettet om Tyvens Handlinger, og efter samme er Sagen public og bør ikke tillades Dommeren egenmægtig under Forhøret at gvalificere. Slig Lempelse maatte da af Justitskollegium befales. Forfatterens skræksomme billede over Forbrydernes Tilstand under Sagen er ugrundet, thi efter ovenmeldte kan de næsten ikke kaldes eller lignes ved Arestantere, og de os ifald der ikke skulde hvile en Slags Foragt eller Skjændsel paa den som overtræde Moralitetens Grændser. Hertil sigte ogsaa alle vore Straffe naar jeg undtager dem hvor der skal bødes Liv for Liv eller hvor den offentlige Sikkerhed udkræver stedsevarende Hæftelse? En offentlig Bekjendtgjørelse om denne Sags hele Fremgangsmaade vilde være det bedste Middel til at hæve alle ugunstige Formeninger, vilde være ærefuld for de Rettensmidler som vare implicerede i denne Sag, og behagelig for mig og enhver som nødsages til at bidrage til denne saa ubehagelige som byrdefulde Skat.