Norske Intelligenssedler, 1801-09-23
Da Krigens Uveyr nu trækker forbie, Fred og Rolighed igien indfinder sig, vi ey længer svæve i bestandig Frygt for en overmægtig Fiendes voldsomme Angreb, nedlegge vi da her, i det mindste for en Tid, disse frygtelige Vaaben. O! gid de kunde hvile, evig hvile i vore Rustkamre, og aldrig, aldrig meer behøves. O Krig, Du Menneskelighedens Skiændsel! Du være evig udslettet, evig udelukt af de kommende Slægters Aarbøger. Denne Ære være det 19de Aarhundrede forbeholden. Hvilken Vellyst, at være Menneske, naar Enighed, Fred og Samdrægtighed sammenbinder alle Jordens Slægter og Nationer, og den falske Politikes List og Underfundighed jages i Landflygtighed. O Fred, glade, trøstelige Budskab, med hvilke milde, hvilke blide Følelser opfylder Du vore Hierter. Endnu svæver Krigens gyselige fæle billede for vore Øjne. Hvor mange af vore Medborgere faldt, vel paa Ærens Vey, men dog, som Offere for Menneskenes utæmmelige Lidenskaber. Hist begræder den ømme Moder sin haabefulde Søn, der mangen Ægtemage sin ømme trofaste Ven, sin høyeste Glæde i Livet; her mangen Familie sin Trøst og Støtte Sværdet fortærede Tusende, men - ak, maaskee den blege Hunger henrev endnu flere. Brødet var dyrt, savnedes endog paa sine Steder; usund Føde avlede dødelige Sygdomme; Smitten udbredte sig, og Forfærdelse, Skræk og Død med den. Og - midt i al denne Elendighed - ingen blidere Udsigt for Fremtiden, al Handel, al Tilførsel stoppet, alt Haab om Redning forsvunden. Ja Fortvivlelse betager os, ved at tænke os vor Stilling, des større være da nu Glæden over vor Forløsning. Nu vender Agerdyrkeren glad tilbage til sin Plov og dyrker sin Jord med det grundede Haab, i uforstyrret Rolighed at nyde sin sure Sveeds søde Frugter, Alle Haandteringer, alle Næringsveie oplives paa nye. Handelen fremspirer, Alt glædes vi ved det trøstelige Syn af mange Seylere, som ile paa Vindens Vinger at tilføre os Føde. Endog den Fattigste vil nu smage Livets Glæder; Elendighed vil forsvinde, og Velstand blomstre under Fredens Skygge. O Tak være vor Regiering, som blot greb Sværdet til Værn og Forsvar mod Fiender, der vilde angribe os, og giøre os til et Bytte, som villig nedlegger det igien, nu, da Faren er forbie og den sørgelige Nødvendighed ophører. Ja, lykkelige ere vi, mine Medborgere, vi have en Landsfader, hvis ømme Hierte allene brænder for Undersaatternes Vel, hvis høyeste Ære er Folkets Kierlighed og Tillid. Jkkun nødtvungne, kun naar de helligste Rettigheders Krænkelse, naar den sande, ikke den falske Ære fordrer det, gribe vi til Sværdet. Vor Sag er altid retfærdig, derfor indgyder den os Frimodighed, og antænder end mere Nationens medfødte Kiekhed. Derfor, naar Fienden kommer, stride vi, som Mænd, og end sy igere bliver vort Mod, da Kronarvingen selv, vor elskte Frederik deeler Krigens Byrde og besværlighed, og opmuntrer med sin høye Nærværelse der, hvor Faren er størst. Himlen selv beskytter den gode Sag; vi ere derfor stedse uovervindelige. Og - naar Maalet er opnaaet; vor Selvstændighed, vore Rettigheder betryggede, da vælger vox menneskekierlige Helt hellere Fredens Oliegreen, end Seyrens Laurbærkrands. Ja Tak være vor Regiering, som skiænkede os Freden og ikke forhalede den, for at spille en maaskee tvetydig og glimrende Rulle. Hvor stor er ikke vor Glæde nu, vi gande frit, Sødt er Havblikket efter den rasende Storm, Gud velsigne Kongen og Kronprindsen, Efter Talen blev under Glassers Klang, levende Hurra-Raab og Musik, erindret Hs. Majestæt Kongens, H. K. H. Kronprindsens, Stadens høyvise Øvrigheds, de respective Borger-Offiserers og samtlige Borgerskabs Skaale, Nu rykkede Compagniet atter ud, og efter en tredobbelt General Salve med muntre Hurra-Raab, samt nogle Manøvre afmarcherte og aftakkede det hos Borger Capitainen, hvor Fanen blev indleveret, og atter løsnet tre Salver. Et tredobbelt Hurra endte Dagens Høytidelighed. Dagens Høytidelighed.