Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-03-31
Krigselendigheder. Strax efter at nærværende Krig var udbrudt, lod Marchal Davoust, som bekjendt, d. 16 Oct. 1806 udgaae en Bekjendtgjørelse, hvori det hedte, at alle Jndbyggerne i Landsbyen Wetzdorf, som havde fordristet sig til, at myrde enkelte Franskmænd, der droge igjennem deres District, og at anholde og plyndre en Transport, skulle allesammen, paa Oldinger, Qvinder og Børn nær, straffes paa Livet. Ulykkeligvis forvexlede man Landsbyen Wetzdorf med den uskyldige Landsby Priesnitz, (2 1/2 Mile fra Jena, som en stor Deel af den Franske Armee i Sachsen trængte ind i og havde udstaaet alle Krigens Rædsler. Vi høitideligholdte - skriver Relateuren – just om Eftermiddagen d. 12 Oct, i største Rog vort Høstgilde, da midt under Prækenen: Angestskriget: Franskmænd, Franskmænd, trængte ind i Kirken og bortskræmmede de forskrækkede og aldeles uforberedte Jndbyggere. Requisitionerne af Heste havde allerede taget deres Begyndelse da vi komme af Kirken. Om Aften omgave et Bivouar af 20,000 Mand vor Landsby, og indtil d. 14 Oct, da der midt om Natten afgik en Artilleriepark, som Dagen førend Slaget under en Bedækning af 4 Compagnier havde staaet ved Landsbyen. Saaledes mistede vi ved tre Dages Jndqvartering, Bivonne, Gjennemmarch og Plyndring, den største Deel af vor bevægelige Eiendom. Kun lidet blev reddet, men ogsaa dette Lidet skulde endnu berøves os Thi neppe havde vi d. 15 Oct. paa hvilken Dag der kun endnu var 8 Franske Soldater, som Vagt ved en Vogn med Flintekugle, tilbage i vor By, begyndt at drage Aande igjen, da pludselig en Commando Fransk Jnfanterie indfandt sig, og drev Jndbyggerne ud til Commandanten. Det var et skrækkeligt Syn at see ganske nøgne Børn, halv paaklædte Mænd, Qvinder og Oldinger, forsamle sig paa den med Rim bedækkede Slette, og med Dødsangest oppebie deres Skjebne, uden at vide hvad de havde forbrudt. Kun flygtigen sagde den Soldat, der ledsagede mig; at vi skulde have angrebet nogle Franskmænd. Da jeg kom til Commandanten, spurgte han mig om Byens og Landets Navn, tilføiende, at han havde Ordre, at foretage en Execution med vor Landsby. Jeg forsikkrede ham, at vor By ikke var meent dermed. Han tog sin Ordre op af Lommen, og viste mig Navnet. Jeg kunde ikke andet end vedgaae det, men forsikkrede tillige, at vi vare uskyldige, og fortalte ham Alt, hvad der havde tildraget sig hos os siden d. 12 Oct., at vi havde have de stærkeste Gjennemmarcher, og at Colonel Jeoffroy, som endnu d. 14 Oct. havde været i Qvarteer hos os, aldeles ikke havde klaget over Byens Jndbyggere. "Det kan gjerne være, svarede Commandanten: "at maaskee De og de fleste ere uskyldige, men det hielper intet; den skyldige maa lide her med den Skyldige." Nu forestillede jeg ham, at der i vor Egn gives adskillige Landsbyer af eens Navn, og at man lettelig kan have forbyttet vor Byes Navn med en Andens; at man skulde undersøge Sagen nøiere og ikke fordømme os uhørt; at vi vare beredte til at gaae med som Fanger, og at oppebie Udfaldet af en saadan Undersøgelse. - Commandanten begjørte nu en Hest, som strax leveredes ham, og en Officier maatte ride til Naumburg, for at forestille den derværende Marchal Sagens Beskaffenhed. Nu oplivedes igjen vort Haab. Jeg bad Commandanten om at sende mig, under militair Bedækning til Naumburg, for at gjøre nogle vigtige Forklaringer. Men det blev mig negtet, og da jeg paa ny vilde henvende mig til ham, paalagde man mig, under alvorlige Trusler, Taushed. Jeg anmodede derpaa nogle Officierer, at gjøre Forbøn for os, men de svarede, at de ikke kunde hielpe os heri, og at Commandanten var en brav Mand.