Berlingske Tidende, 1812-05-04
Ved Frue Mathea Frederiksens Jordefærd. Vi ville bringe den fredelige Grav sit Bytte denne henfaldne Golig for en dannet og ædel Aand. Øiets Lys var slukt, Øret hørte i Kiærlighedens søde Stemme, saa stod Hiertet stille - nu hvile de i Fred, de jordiske Dele af den brave, gamle Kone, Matthea Frederik en. Men for vor Aand stander hun uforglemmelig som det yndigste billede paa en hæderlig og elskværdig Alderdom. Ja, i Sandhed, dette Legeme boede en skiøn, qvindelig Siel: Blidhed, Sagtmod, Beskedenhed, Velvillie, Tænksomhed, frømt religienst Sind - stod præget i det ærværdige Aasyn, gienled i hvert et Ord fra de hulde Læber, udmærkede hendes heele, lange jordiske Vandring - indviet de stille huuslige Dyder, Hustruens og Moderens hellige Pligter, Retskaffenhed og Religion. Derfør blev hun i høi Grad elsket og agtet af alle; derfor nærmede Mænd og Koner sig hende med Ærbødighed; derfor burde Hu stilles frem som et Mynster blandt elskelige Gamle; derfor stod den ommeste Datter ved Hendes Side med usvigelig Troskab, lyste Fred over hendes Livs=Aften og over Hendes sidste Stund. Slamre født, Velsignet være Dit Minde, Din rene Siæl bare Engle til Himlen, hvor Sallighed lønner den Retskafne. Paa Pladen stod Fölgende: Her hviler. ATHa FRIDERIKSEN. föd den 23de Marts 1731, død den 19de April 1812. I Ægteskab med General-Audi eur Frideriksen, Moder til fire hörn, af hvilke to døde i spæd Alder, en Sön og en Datter beholdt hun tilbage, og disse vare hendes Glæde, indtil Döden for tre Aar siden kaldte hendes Sön; hendes Datter maatte hun see Enke efter to værdige Mænd. Hendes Livs sidste fletten Aar henlevede hun hos sin Datter, der glad ydede hende ømmeste Pleie, var hendes Trøst ved den höie Alde er svækkede Siæls og Legems Kraft. indtil hun hensov stille og roligt. Hædret og med Tikn melighed velsignet være hendes, den gode Moders-Minde, Ved Hr. Kiøbmand Thomas Blehrs Grav, død den 6te April 1812 i Brevig. Stand, o Vandrer, Stands Dit raske Fied, Her ved dette tause Hvilested, Veed Du maaskee ei, hvis Støv i Fred Lagdes her i Gravens Gjemme ned? Viid, at Støvet af en ædel Mand J den stille Bolig hviler her, Han, hvis Bryst slog nidkiært for sit Land, Han, hvis Hielp stod anden for Enhver. Hvo er den, som føler ei hans Savn? J hvis Øie man ei Taaren seer, Der ei sørger ved den Ædles Navn, Som var før; - men, som ei er meer Ja Du Ædle, fordum Alles Lyst, Men i saligt Hjem nu hos den Høie; Som nu skuer Sorgen i vort Bryst, Tause Veemods-Taare i vort Øie. Du, og min Velgiører, ædle Ven! Taaren see jeg fælder ved Dit Minde, Kun i Tanken: "at vi sees igien Kan den Efterladte Lindring finde. J. S. . 8. Den 14de dennes døde paa Hovedgaarden Bramslykke, under Grevskabet I Christiansholm, Frøken M. C. von Gruner, der i 25 Aar, deels ved Walløe Stift, og deels herstæds har conditioneret som Selskabsdame hos S. T. Comtesse Dorthea af Raben, i hvilken Tidsrum hun stedse vandt og fortiente Alles Yndest og Agtelse. Hendes Død var som hendes Liv, blid roelig og stedse Gud hengiven. Den Fattige til især savne hende. Som Stedets Skifteforvalter har Undertegnede den Ære at bekiendtgiøre dette Dødsfald for Afdødes fraværende høie respektive Beslægtede, Venner og Bekiendtere. Christiansholm, den 15de April 1812. Ove Hvend Lybecker.