Berlingske Tidende, 1774-02-14
Slutningen af Hr. Etats=Raad Hübners Tale. (Ste Nr. 12). Det vilde være overflødigt, Insigtsfulde Landets Ven mer, her at opregne de mange og forskiellige Fordele, som den heldige Forandring med vore Grændser medfører, eller giver Anledning til, for det Danske Norden. En næsten uafbrudt Strækning af Land og Vand, fra Nord=Polen og indtil Elben, erkiender derved det Danske Scepters Herre, domme. Jngen fremmed Magt kan herefter, med mindste Skin af Ret, giøre Paastand paa nogen Deel af vore Kongers Provincer. Jngen Fremmed er videre deeltagen i vore Fahrvande, til nogen mærkelig hinder for vore occonomiske Jndretninger. Jngen blandet eller fælles Regiering, der i sær giør de occonomiske Loves Jværksættelse vanskelig, standser fremdeles den lovgivende Magt i sine vise Anordning nger. Et frugtbart og allerede med god Fremgang dyrket Land, af fordeelagtig Beliggenhed, tilbyder Kiøbmanden en Mængde overalt nødvendige og almeennyttige Producter, til at sette hans vel overlagte Anslag i ønskelig Drift, til Nytte for ham selv og for det Almindelige. Et paagrændsende og nu i Staten indlemmet Folk, hvis Flid og Arbeydsomhed, fornemmeligen i Landbruget, er bekiendt, rekker sine gamle Naboer Haanden til fælles Vinding. En nye og ypperlig, men hidindtil næsten ubrugt Havn, aabnes for de Danske, nu der hiemmehørende, Flag, og lokker Versterne til at bygge, og Fabriker og Konstnere til, med fordobblet Omhue, at forædle Statens egne naturlige Rigdomme, for Landets, men i sær for fremmede, Markeder. Hvilke Udsigter for vores Vinskibelighed, Hvilket Haab for vore Fiskerier, vores Handel, vores Skibsfart og vor heele Stats=Huusholdning, hvis kloge Foranstaltninger end ydermere af Forsynet kraftigen understyttes ved Jordens rig Afgrøde, og Levnetsmidlernes nu værende lette Priser. Mig synes jeg seer allerede Jorddyrkningens høystvigtige Bestyrelse og Behandling læret, og anseet som skarpsindige og fornemme Borgeres meget værdige Videnskab. Mig sy mes jeg seer vore mange og forskiellige Fiskerier, i sær vore store Have og Strand=Fiskerier, disse uudtømmelige Rigdoms Kilder, der hidindtil mestendeels, i det mindste for og have lignet ubrugte og unyttede Liggendefæ, dreven med Jver og Overlæg, og igien aldeles tilvendte deres og Kyster nes rette Eyere. Mig synes jeg seer den nyligen underlagte sortreffelige, og flere Rigernes Havne, vrimle med Skibe og Fartøyer, der ere færdige til at bringe Rygtet om vore sammenhængende nyttige Anlæg, tilligemed de visseste Beviis paa den Danske Vinskibeligheds betydelige Fremgang, til de længst bortliggende Egne. Mig synes jeg seer mang Tusinde, forhen ørkesløse, Hænder, sysselsatte med at danne nye Rigdomme i Staten; hvilke hine kiekke Seylere, igjennem forstandige og erfarne Kiøbmænds Hænder, udføre til Fremmede, til Stats Formuens kiendelige Forøgelse. Mig synes jeg seer Lediggang og Trygleriets farlige Haandværk afskaffet, og vore mange milde Stiftelser selv, for en stor Deel, forvandlede til Flittigheds og Arbeydsomheds Værkstæder. Mig synes jeg føler den Overbeviisning, at de nu saa lykkeligen samlede og forenede Danske Staters Tilstand vil og kan forbedres, og at den omsider, ved behørig varig og stadig Forsorg, kan og vil blive blomstrende. Mig synes . . . . . . . . Men det hielper ey, ved smigrende "Syn og gunstige Forestillinger, at bevidne vores oprigtige Længsel efter bedre Tider. Der vil lægges Haand paa Værket, om Udfaldet skal svare til vores patriotiske Haab. Denne uryggelige Sandhed, ædelmodige Medborgere have vi, fra vores Forenings Begyndelse, stedse haft for Øyne. Det er derfor vi, med lige saa ufortrøden som negen nyttig Flid, have arbeydet. Det er til den Ende vi hverken have sparet Møye eller Bekostninger, saavidt Kræfter og Evne det have tilladt, for at udbrede Vinskibeligheds velgiørende Virkning overalt i Staten, ved idelige Underretninger, Anviisninger, Opmuntringer og Belønninger, Og det er atter i selv samme Hensigt vi i nærværende Forsamling. fornemmeligen agte at hilligholde denne dobbelt høytidelige Dag, ved at tildømme og tillægge adskillige iblant vore kiære Medborgere af begge Riger, der selv have udmærket sig ved deres beviiste Jndsigt, Kundskab, Duelighed og Flid, velfortiente og ærefulde Belønninger. Vi have derudi ey allene fæstet vores Øyemeed paa det, som strax haver været nyt ligt, eller som uden Forhaling kan iværksættes : Men, i den vigtige Betragtning, at Stater ere udødelige, have vi end- og lagt Mærke til de Anlæg eller Anviisninger, der kan ansees som Plantninger, hvilke vil have Tid til at voxe, førende de kan bære moedne Frugter. Opnaaes fremdeles Sælskebets redelige Hensigter, saa blive de i Dag belønnede virksomme Exempler for mange andre i disse Riger og Lande ; og heele Staten selv bliver, med Tiden, det priisværdigste Mønster paa en almindelig blomstrende Vinskibelighed, og et ærerigt Samquem og Opholds Sted for lykkelige Borgere." Saavidt Hr. Etats Raadens Tale.