Jyske Efterretninger, 1814-05-15
De 4 Kommissairer fra de allierede Magter, som leda orde ham, ere den russiske General Schubaloff, den preusiske General Køhler, den engelske Oberst Campbell, og en osterrigsk General. J hans Følge befinde sig 44 Officerer af hans Huus, samt hans Bager. Kun faa Militairpersoner ere reiste med ham, og selv disse Faa siges at ville forlade ham, saasnart han er indseldet. - Nogle Øieblikke før Afreisen, tiltalte han de Officerer og Underofficerer af den gamle Garde, som omgave ham, med følgende Ord: "Jeg siger Eder lev vel! Tyve Aar har jeg med Eder vandret Ærens Bane: stedse har jeg været tilfreds med Eder. Alle Europas Magter have væbnet sig imod mig, en Deel af mine Generaler har forraadt mig, Frankrig selv har overantvordet mig til mine Fiender. - Med Eder, og de Drave, der ere blevne mig troe, har jeg i tre Aar beskiermet Frankrig, mod Borgerkrigens Raserier. - Værer den nye Konge troe, som Frankrig har valgt sig, adlyder Eders Høvdinger, og svigter ikke Eders kiære Fædreland i sin Nød, - Beklager ikke min Skjæbne; jeg vil være lykkelte, naar jeg hører, at I ere det. - Jeg havde kunne dør, for mig har Døden ingen Rædsler mere; men jeg vil endnu en Stund vandre frem af Ærens Bane, jeg vil nedskrive vore Bedrister. - En kan jeg omarme Eder Alle, men jeg vil omsavne Eders General. Træd frem General! (han omarmede ham.) - Man bringe mig min Ørn, at jeg ogsaa kan omfavne den! (Man bragte ham den : i det han kyste dien, sagde han) lev vel, min elskede Ørn, du var min Hæder og min Stolthed; lad ikke dit Hoved synke, fordi Man søger at bøie Mit imod Jorden; Sid de Kys, jeg an giver dig, maa gientene i Titernerdenen, lever vel, mine Børn leyer ved minsstolte Helte, Omringer mig nok en Gang." Seneralstaben, stedse ledsaget af de fire Kommissairer, sluttede en Kreds om ham. Umiddelbart derpaa stea Bonnaparte, i sin Vogn. Han mæstede ikke at dæmpe Udbruddat af fine heftige Følelser, han brast i Taarer, og hulkede høit. - Før sin Afrelse forlangte han endnu engang at tale med sin første Kammertiener Constant; men denne havde skiule sig, formodentlig, fordi han ikke vilde følge ham, og dog havde han Dagen iforveien erholdt af sin gamle Herre en Statifikation og 50,000 Franker. - Ifølge Napoleons Forlangende har en Botanniker, en Chemier, og en Astronom sulet ham til Elba. Han skal være tilsinds, sammesteds at offre Videnskaberne sig meste Tid, og sysse sætte sig med at skrive sin egen Blographi. Ludvig den Attende, er den 25 April landet i Calais, hvor han modtoges af Folkets Udraab: Lere. Kongen; leve Bourbonnerne, leve Englænderne!" Det skiønne Veir og det prægtige Syn af Kongen Jagt, bidrog mannsfoldige til at forskiønne den hele Scene; men intet formaaede at forhøie den moralske Jnteresse, den under disse Omstændigheder maatte opvække. Da Hertugen af Clarence, som kommanderende Jagten, havde sat Kongen i Land, seilede han uopholdelig tilbage til England. Overalt paa Kysten fra Calais til Boulogne, tordnede Glædessalver Kongen imode. Da Bonaparie endnu var første Consul, foreslog han Ludvig den 18de at frasige sig den franske Throne, mod et faae in Besiddelse i Jtalien eller en betydelig aarlig Pension. Hs. Maj stæt svarede herpaa Jeg forværler ikke Hr. Bonaparte med hans Forgængere; Jeg agter hans Tapperhed og hans militære Talenter; Jeg takker ham for mange gode Foranstaltninger i Landet; thi enhver Velgierning man viser mit Folk, er mig dyrebar Men - han bedrager sig, om han troer at kunne formaae mig til at glemme mine Pligter; han vil end med re ved dette Tilbud præge deres Overholdelse bybt i mit Hierte. - Jkke veed jeg, hvad Hensigter Gud har med mig og mit Folk; men jeg kiender de Pligter han paalagde mig. Som Kristen vil jeg til sidste Aandedræt søge at opfylde dem. Som Søn af den hellige Ludvig, viljeg, som han, endog i Fængsel intet bortgive af min Værdighed, og, som Frantz den 1stes Efterfølger, vil jeg med ham kunde sige "Alt er tabt; men Æren ikke."