Viborger Samler, 1848-09-26
Udenlandske Efterretninger. Tydskland. (Extract af Debatterne i Rigsforsamlingen i Frankfurt d. 14de, 15de og 16de Septbr. angaaende Antagelsen eller Forkastelsen af den imellem Danmark og Tydskland afsluttede Vaabenstilstand.) Syv og tredsindstyve Adresser (næsten udelukkende fra det sydvestlige Tydskland, vare indløbne til Rigsdagen, hvoraf de 66 anbefalede Vaabenstilstandens Forkastelse, og kun een, og det endog betingelsesviis, tilraadte at antage Conventionen. Erminister Heckscher forsvarede med Værdighed det fratraadte Ministeriums Forhold og anbefalede Forsamlingen at antage Vaabenstilstanden. "Forkaste De Vaabenstilstanden, bryde De med Preussen, men et Brud med Preussen truer Alt hvad vi ved vor Revolution have tilkæmpet os. Hele Nordtydskland vilde maaskee slutte sig til Preussen; i Østerrig er denne Krig høist upopulær; derfra kunne De ikke trække een Mand til Slesvig. Hvorfra vil nu H. Simon tage sin halvanden Million Soldater. Alle europæiske Magter ere optraadte fjendtligt imod os. Jeg vil ikke tale om Krigens Farer, men skal det, i det europæiske Samfund af Stater nylig indtraadte Tydskland gebærde sig saaledes, at det overalt begjærer at sætte sin Villie, ja kun sin Villie, igjennem, Skal Tydskland saaledes som en Don Quixote tilkaste hele Verden Feidehandsken, Venedey yttrede, at den salige Forbundsdag havde i dette Andragende opført sig bedre end de aftraadte Ministre. Naar Danmark nu gjorde Concessioner, saa var det en Følge af Vaabenstilstandens Sistering; det vilde give endnu mere efter, naar man forkastede Vaabenstilstanden. Et Brud med Preussen var umuligt, fordi det preuss. Folk vidste, at det var intet uden Tydskland. (Paa Galleriet raabes Bravo. Præsidenten: "Jeg beder Galleriet om at afholde sig fra alle Bifaldsyttringer; det er ikke tilladt." En Stemme paa Galleriet: "Det er tilladt!" Præsidenten: "Jeg opfordrer den, der nu raabte, til at bortfjerne sig!" Taleren fra Galleriet drives ud af Publicum.) – Francke meente, at Preussens Forhold maatte undersøges, men derhos maatte Tydskerne ei glemme, at det var Kongen af Preussen, der først ilede Slesvig til Hjelp. (Bifald fra høire, Piben fra venstre Side.) - "Jeg kan ikke stemme for en Beslutning, der vilde føre Tydsklands Eenhed til Graven. Ville De tilbagelevere de hjemkomne tydske Fanger, Ville De give Skibene tilbage. Og det maatte De gjøre, naar De forkaste Vaabenstilstanden." Taleren vilde vide, at ogsaa den 6te Art, vilde modificeres; han anførte flere Bestemmelser, der vare undførlige, og søgte at godtgjøre, at Vaabenstilstandstractaten ikke lod sig udføre uden Landsforsamlingens og den provisoriske Regjerings Medvirkning. Tydskland var moralsk forpligtet til Vaabenstilstandens Antagelse, dog med de af Taleren udhævede Modificationer. – Den 15de Septbr. talte Sylv. Jordan. Han undskyldte og forsvarede Preussen, og tilretteviste den venstre Side, der i stærke Udtryk yttrede sin Utilfredshed med Talerens Foredrag. Hvad vilde Følgen blive, udraabte Taleren, naar vi ikke ratificerede, Man vilde paa ny bemægtige sig de tydske Skibe, der nu ere afseilede. Med hvilken Hær skulde vi begynde Krigen, Preussen maatte da stille sig imod Tydskland; thi det forlanger dets givne Ord. Viisdommens Opgave er at flokke sig sammen og oversee den mulig begaaede Forseelse. Tydskland behøver Fred." Jordan af Berlin talte ogsaa for Antagelsen. Hvad vilde Slesv. Holsten ved Krigens Begyndelse, Gjenoprettelsen af dets lovlige Tilstande. Mere kan Tydskland ei paatvinge det. Først senere kom Slesvigs Jndlemmelse i det tydske Forbund. Hvad Slesv. Holst. har villet, er allerede opnaaet. Men Tydskland er ved Krigens Begyndelse gaaet videre end selve Slesvig=Holsteen. Vi have ikke beseiret Danmark; det er uovervindeligt paa Havet; det har tilføiet os langt større Skade, end vi det. Vel er Vaabenstilstanden ikke hæderlig for os, men heller ikke vanærende. Tydskland kan ikke ryste en Flaade ud af Ærmet. Jeg billiger ingenlunde det pr. Ministeriums Haandlemaade; men det har i dette Anliggende den større Deel af det preuss. Folk paa sin Side. (Det er ikke sandt, raabes der fra venstre Side.) - Jeg frabeder mig slige Afbrydelser. Jeg negter ikke den pr. Particularisme. Jeg vover ikke at paastaae, at det pr. Folk er saa tydsk, at det i en Conflict i dette Anliggende skulde slutte sig til Tydskland og svigte sin egen Regjering. Men hvoraf kommer vel det, Aabenbart af Hyldingsbefalingen, den meest keitede Handling, som Rigsministeriet kunde begaae. Ved Daad skulde Centralmagten vise sin Værdighed og Betydning, men istedet for dette forlangte man en Compliment. Forkaster man Vaabenstilstanden saa have vi af 16 Mill. Preussere i det mindste 10 Mill. imod os. Preussen, maatte ile med Vaabenstilstandens Afslutning; thi Skibenes Salg i Kjøbenhavn var berammet til den 28de August." Vogt angreb Vaabenstilstanden. Om Bevægelsen i Slesv. Holst, yttrede han, at den ikke havde hans Bifald. Denne Bevægelse var udsprungen af dynastiske og hofraadsagtig revolutionaire Elementer, der endnu aldrig havde frembragt noget Godt. Med Preussens Forhold var han i høi Grad misfornøiet. Preussen vedbliver endnu at drømme Stormagtsdrømmen; ved sin Modstand, imod Centralmagten fordærver Preussen sin egen Sag Havde det underkastet sig Centralmagten; vi vilde have bragt dette Rige Alt paa en Præsenteertallerken. "Man spørger, hvorfra Hærene skulle komme, og jeg spørger: Forstod ikke Conventet i Frankerig, da det gjaldt om at beseire Opstanden i Vende, at skabe Hære i kort Tid, Men det kunde rigtignok kun et Convent!" – Paa Debattens tredie Dag tog v. Vincke Ordet. Han erklærede sig for Vaabenstilstandens Antagelse, men critiserede derhos med Bitterhed de mange opstillede Amendements. Han yttrede om Franckes Andragende, at det var ubestemt og til ingen Nytte. Han søgte derefter at godtgjøre at Vaabenstilstanden kunde udføres i Hertugdømmerne. Hvorledes, udbrød han, "De ville tvinge Preussen til at føie sig efter vores Beslutninger, og Slesvig=Holsten ville De tillade at unddrage sig fra disse Beslutninger. Man paastaaer, at Følgerne af en Krig først ville ramme Sydtydskland; mig forekommer det ikke, at Russernes Jndfald først vilde træffe Würtemberg. De kunne først da føre en europæisk Krig, naar Krigstyrken er tilstrækkelig til en saadan. Føre vi Krigen paa gammel Viis, saa kan den føre til Militairdespotismen; føres den med Friskarer, da fører dette til Conventet, og om Despotismens Sværd eller Terrorismens Guillotine er Dem behageligere, overlader jeg til Deres Valg; mig ere begge Deele ubehagelige . . . Taleren udbredte sig derefter om den nordtydske Jndustries Undergang, og desaarsag var Krigen i høieste Grad upopulair i Nordtydskland. Han forsvarede derefter Tractatens forbindende Retskraft. Den pr. Nations Sindelag var ægte tydsk, i Aaret 1778 beskyttede Preussen Tydskland imod Østerrigs Udvidelsesplaner; 1813 stod Preussen op for hele Tydskland. Preussen vil holde sit Ord, det har givet Danmark, og naar De, Hr. Schoder, (Schoder er een af de Ultraliberales Koryphæer, der i sin Tale havde erklæret, at hele Sydtydskland vilde reise sig imod Vaabenstilstanden.) vil bringe Nordtydskland Republiken, saa kom De kun i Spidsen for Deres Friskarer; men vi ville vide at forsvare os som Mænd, Paa den ene Side ligger Europas Agtelse og Tydsklands Enighed; paa den anden Side Europas Ringeagt og Fædrelandets Adsplittelse: vælger nu, mine Herrer!" (Stort Bifald fra høire Side.) - Robert Blum. "Lidenskabelighed kan ei banlyses af en vigtig Forhandling: Lidenskab er Moder til det Store, Rolighed opfostrer det." Taleren angreb med Bitterhed de aftraadte Ministre Schmerling og Heckscher, og erklærede, at den venstre Side vilde anklage Ministeriet. Derefter angreb han den nuværende Regjering i Frankerig, hvilken Stat han stemplede som en republicansk Politistat; han talte om Bourgesiets Terrorisme; han fandt det ubegribeligt, at en nybagt Statfremsøgte gamle støvede Tractater til Støtte for skimlede og forraadnede dynastiske Jnteresser; desuagtet frygtede han - Blum - ikke for Krigen. - England handlede nu imod Tydskland, saaledes som i Halvfemsindstyverne imod Frankerig... "Man har rost vor første Martsrevolution, fordi den med Ærefrygt blev staaende ved Foden af Thronerne, lader os nu ikke fremkalde en ny Revolution, der let kunde drage hen over Thronerne. Ratificere De Tractaten, da vil Bevægelsen komme i andre Hænder." – Simon fra Trier taler imod Tractaten. Fremfor Alt, udraabte han, maatte man ære og respectere Forparlementets Beslutninger. Under hvis Beskyttelse raadslog Forparlementet og de 50 Mænds Comite? Naar Barnet forfølges, iler det til sin Moder. Kun to a tre Decreter til denne Moder, og man er frelst." - Det styrtede preuss. Ministerium hudflettede han, og tilføiede, at kun naar Waldeck kom ind i det preussiske Ministerium, kunde man aande friere i Frankfurt. Vilde det specifiske preuss. Parti modsætte sig Folkevillien, vilde det begraves under Revolutionens Ruiner. Det gjaldt ikke længere diplomatiske Kunstgreb, der fordredes kun Mod, Mod!" Præsidenten lod derefter foretage Afstemning om Tilladelse for Mar Gagern og Heckscher - begge Medlemmer af det aftraadte Ministerium, – at tage Ordet paa ny. Mar Gagern forsvarede Ministeriets Forhold imod Preussen; han paastod, at der ikke gaves hemmelige Betingelser i Vaabenstilstandsacten; om denne Act havde han iøvrigt den Overbeviisning, at den ikke indeholdt ubillige Betingelser. Af de i Underhandlingerne deeltagende Magter kunde kun England ansees for at være venskabelig sindet. Jøvrigt sluttede han sig til Franckes Andragende. - Heckscher talte med overordentlig Heftighed. "Man har, sagde han villet drage alt Muligt ind i denne Debat. Man har gjort det, fordi der gives Folk, der gjerne vilde kaste Tvedragts=Faklen ind i Fædrelandet. (Stor Larm paa venstre Side) Præsidenten: "Mener De dermed Personer eller Partier i dette Huus, Heckscher: "Ja, tilvisse." Præsidenten: "Saa kalder jeg Dem til Orden!" Heckscher: "Her findes Personer, forhvilke et Brud med Preussen vilde være kjærkomment."(Allarm). Præsidenten: "Jeg beder Dem om at lægge Deres Ord paa Vægtskaalen!" Heckscher: "Jeg maa adlyde, men jeg ventede af Dem en større Retfærdighedsfølelse!" (Stor Allarm.) En Stemme fra venstre Side: "Jeg forlanger, at Heckscher ikke maa fortsætte sin Tale." – Efter Præsidentens Anmodning foretoges Afstemning derom; Heckscher beholder Ordet. – Heckscher: "Jeg kan stadfæste, at der efter hvad jeg veed ikke findes hemmelige Artikler i Vaabenstilstandsacten. Han bebreidede det preuss. Ministerium Arnim, fordi dette ubetænktsomt havde begyndt Krigen uden at betænke, at de andre Magter ikke vilde taale den Danmark tilføiede Haan. - Forsamlingen sluttede derefter Discussionen. Man vil vide med Bestemthed at Repræsentanterne fun das Altpreussenthum" og for – Socialismen - dHrr. Katte og Dr. Held ere blevne enige om 8 Hovedpuncter, af hvilke det første er, at Held med sine Arbeidere vil understøtte Preussenverein, for at virke med denne imod Militairet og Bourgevisiet; det andet Punct dreier sig om at styrte Ministeriet Auerswald; med Hensyn til det tredie Punct melder Katte, at der vil indløbe Petitioner fra Pommern, forsynet med 60,000 Underskrifter, hvori fordres Kongens Nedlæggelse af Regjeringen til Fordeel for Prindsen, af Preussen. Det 4de Punct omtaler, at der maa bevirkes et Sammenstød i Berlin for at Nationalforsamlingen kan sprænges og Ministeriet Arnim (?) indsættes. For det Sjette udbeder Dr. Held sig i det mindste 14 Dage for at bearbeide Arbeiderne for sine Planer, og svække Doctorernes og Professorernes Jndflydelse paa Klubberne. Fremdeles yttrer Dr. Held for det Syvende at han – for at opnaae dette Formaal – gjerne vil sætte sig i Forbindelse med Prindsen af Preussen, men at han troer, at denne har for stor Pietet imod sin Broder til at gribe efter Kronen og at han vilde foretrække at underhandle med Prindsessen af Preussen, der skal være mere behjertet og resolut. Katte meente, at Prindsen ikke vilde tøve med at gribe efter Kronen; han vilde søge at skaffe Dr. Held en Samtale med Prindsen. Endelig erklærede v. Katte for det Ottende, at han paa sit Æresord vilde indrømme Held alle mulige Concessioner.