JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Adresseavis for Børn, 1782-07-24
J have nu ogsaa begyndt eders Vandrings skab igjennem dette Liv. Hidindtil har eders Vey endnu saa temmelig været jevn og lige banet. J have endnu ikkun havt liden Gjenvordighed. Nu ere J derimod i en Alder, da J skulle vælge een af de mange Veye, som ligge for eder, og maae beslutte eder til, enten J ville blive gode Mennesker eller ikke. Føle J ikke allesammen det Ønske dybt i eders Sjele, at blive ret fornøyede og ret lykkelige? Lyksalighed er vel altsaa det Maal, hvorefter J alle stræbe. Dette er den Stad, som J søge og attraae at komme til, og det eneste Øyemed af eders Reyse. Dersom J altsaa skulde tabe dette Maal og Øyemed af eders Sigte, hvad skulde J da vel beholde tilovers for eder, uden Anger og Fortvivlelse? Men den eneste Vey, at komme til en sand Lyksalighed, er, at J gandske og aldeles overlade eder til Guds Førelse og Ledsagelse. Gud fører og ledsager eder ikke umiddelbar, saaledes som den Gamle ledsagede Vandringsmanden; men han har givet eder eders sunde Fornuft og sine hellige Bud, formedelst hvilke han vil ledsage eder paa den rette Vey til Lyksalighed. Naar J altsaa handle fornuftigt og paa det nøyeste iagttage og efterleve Guds Bud, saa overlade J eder just derved til Guds Førelse og Ledsagelse. Men da maae J ikke forlange, at Gud til Belønning fordi J holde hans Bud, skal lade eder bestandig gaae paa Roser. J maae meget mere tage Veyen saaledes, som den nu engang er beskaffen. Thi Avis. Thi en Vandringsmand kan jo umulig forlange, at Bjerge og Bakker, efter hans Behag, skulle ryddes af Veyen for ham, paa det at han kunde gaae desto mageligere. Ligesaa lidet kunne ogsaa J forlange, at Verdens hele Indretning skal forandres, paa det at J ingen Viderværdighed skulde have og intet Ubehageligt lide i eders Liv.
Adresseavis for Børn, 1782-07-24
Dersom J altsaa endskjønt hidindtil endnu have liidt og udstaaet liden Modgang, saa maae J dog ikke forestille eder, at J i eders tilkommende Liv skulle gandske blive befriede derfra. J maae meget mere allerede betimeligen sætte eder i Forfatning til at gaae dette Livs Vider værdigheder og Møysommeligheder i Møde, paa det at J ikke skulle tabe eders Tillid til Gud, om de komme uformodentlig over eder Naar J ofte troe, at der fattes eder intet, og at J ere fuldkommen lykkelige, naar hele Naturen omkring eder tilsmiller eder lutter Glæder, og alting vifter Fryd og Fornøyelse til eder: saa maae J ikke forestille eder dette Liv saa indtagende, men tænker paa den lille Høy, som Vandringsmanden saae langt borte for sig paa Veyen, og som efterhaanden blev til et høyt Bjerg, eftersom de kom nærmere hen til den. Knurrer altsaa ikke imod Gud, om eders Vey igjennem dette Liv ogsaa undertiden skulde blive noget haard og ujevn. Naar J blive syge, eller fornemme Pine og Smerter, saa taaler det standhaftigt, og tænker, Veyen er nu engang ikke anderledes beskaffen. Og naar J da ere eder det bevidste, at J efterkomme og iagttage Guds Bud, saa kunne J ogsaa være visse paa, at det er Gud, som fører og ledsager eder, og at han i Sandhed bedre veed Veyen til Lyksalighed, end J vide den. Naar J altsaa ikkun ere fromme og flittige, saa maae i gandske og aldeles overlade det Øvrige, som angaaer eders tilkommende Skjebne, til Gud, og ikke videre gjøre eder nogen Tanke derom. Endogsaa naar J skulle lære noget, hvorved J engang skulle forhværve eders Næring, saa maae J for alting ikke forestille eder det alt forlet og ubetydeligt, men tænke paa den lille Høy, som stedse blev større, jo nærmere Vandringsmanden kom hen imod den. for Børn. Men J maae heller ikke forestille eder det alt for møysommeligt og tungt, men tænke paa, at Bjerget, da de virkelig begyndte at gaae op ad det, var langt fra ikke saa steylt, som det nylig tilforn var forekommet dem. J maae altsaa ikke tabe eller lade Modet synke, thi saasnart man ikkun glad og trøstig begynder paa en Ting, saa gaaer den ofte langt bedre afsted for en, end man havde formodet det Men J maae ogsaa heller slet ikke lade det falde eder ind, nogensinde at snige eder bort og unddrage eder for noget nødvendigt Arbeyde, men tænke paa den Gamles Advarsel, – da han sagde til Vandringsmanden. Mangen en er allerede gaaet neden om dette Bjerg; men han har ikke naaet sit Ønskes Maal, og er aldrig kommen til den Stad, hvortil han agtede sig.
Adresseavis for Børn, 1782-07-24
(Slutningen følger.) Erfaring gjør klog, naar man derhos bruger Eftertanke. To Drenge gik og spadserede, og kom til et Nøddetræe. Under samme fandt de en nedfalden Nød. Den Ene sagde: den ville vi dele, aabnede den, og overlod den Anden Valget, enten han vilde have det Jnderste eller det Yderste af den Jeg vil have det Yderste, raadde den Anden. Han fik det, som han forlangede; men befandt til sin store Misfornøyelse, at han havde bedraget sig selv. Thi han kunde ikke spise Skallen. En andengang vil jeg være klogere, sagde Drengen, og saa gik de videre fort. De kom ind i en Hauge og fandt en moden Aprikose, og de havde ligeledes tilforn ingen Aprikoser seet. Dennegang sagde Drengen, som tilforn havde valgt Nøddeskallen: jeg vil have det Inderste og du kan tage det Yderste Godt, sagde hans Kammerat, gavede Kjødet, af Aprikosen, og leverede ham den haarde Steen. Han vilde spise den; men befandt, at han paa ny havde bedraget sig. Man seer heraf, at Erfarenhed ikkun nytter da, naar man derhos bruger Eftertanke og betiener sig af den med Forstand.
Adresseavis for Børn, 1782-07-31
af Numer Aar. Fjerde. Aargang. for Onsdagen. Børn. den 31. Julii. Den sande Lyksalighed ingen opnaaer, Før Reysen er endt, som til Evighed gaaer. Slutningen af Reysen igiennem Livet. Ligesaa lidet, blev den Gamle ved, kan man og saa paa nogen anden Maade komme til den sande Lyksalighed, end naar man først har overstaaet dette Livs Møysommeligheder, og ligesaalidet kan man ogsaa nogentid være ret fornøyet, førend man først med nogen Bestemmelse har fyldestgjort sine Pligter. J maae ligeledes, naar J have en nødvendig Forretning for, ikke alt for ofte ville udhvile, efterdi ellers maaskee hele Arbeydet formedelst den megen Udhvilen maatte blive liggende; men tænker stedse paa, hvor sød Hvile og Rolighed er efter forrettet Arbeyde. Stræber kun, at J først kunne blive halvparten færdige med et Arbeyde, saa gaaer det allerede ned af Bakke igjen, og da vil det allerede blive lettere for eder. Naar J nu saa kjekt og modigt stige op ad Bakke, og ere flittige og arbeydsomme i eders Ungdom, saa tænker ogsaa paa den behagelige Dal med de skjønne Frugter, hvor J skulle blive belønnede for eders Møye, medens J endnu ere paa deres Reyse.
Adresseavis for Børn, 1782-07-31
Naar J nu i eders Ungdom ere flittige, saa vil man elske og agte eder høyt i eders modnere Alder, for eders Dueligheds Skyld, og J skulle da rigelig indhøste Frugterne af eders Flid. J maae altsaa ikke skye nogen Møye og Umag naar J ville blive lykkelige i Verden, Møye og Glæde, som fra Arilstid af have været Staldbrødre, geraadede engang i en Tvistighed, og vilde skilles fra hinanden. Møyen sagde: Hvortil skal Glæden tjene mig, den forstyrrer mig kun i min alvorligste Flid, Og Glæden sagde derimod: Hvad har jeg med Møyen at bestille, den afbryder ikkun min fødeste Nydelse: De begyndte altsaa begge to at leve hver forsig. Men det varede ikke længe, saa raabde Møyen til Glæden: Ach, kom dog og forstyr mig kun et lidet Øyeblik i min Flid, paa det jeg ikke skal reent nedsynke under mit Arbeyde! Det vil jeg nok gjøre, sagde Glæden, dersom du og saa til Taknemmelighed igjen vil afbryde min sødeste Nydelse, paa det jeg ikke skal blive keet af den, thi jeg seer dog nok, at vi ikke kunne leve, den ene uden den anden. Da forsynede de sig med hverandre igjen og siden den Tid har de altid været de fortroligste Venner, og den, som vil have en af dem, maae tage imod dem begge to, eller og han kan ingen Mil Avis. af dem vente at faae til sig; thi de ere altid udskillelige.
Adresseavis for Børn, 1782-07-31
En Historie fra Franken. Ved Kocherfloden ligger en liden Bye, som heder Gutleuthen. Her slog Tordenen ned foret Par Aar siden i en Huusmands Huus, som var en meget from og dydig Mand, men derhos meget fattig og trængende. Jnden han kunde for Skræk ret faae besindet sig, laae allerede al hans Fattigdom i Aske. Der var ingen, som jo tog Deel i hans Ulykke. Hvert Menneske i den hele lille Bye løb til, og enhver gjorde sig Umag, efter sin ringe Evne at komme de Forulykkede til Hielp og Understøttelse. Men Evnen formaaer ikkun lidet hos dem, som selv feyle alle Ting, Saaledes var de gode Folks Tilstand i Gutleuthen. Den bittre Armod og yderste Mangel syndes ret at have hjemme ikke allene der, men overhoved i den hele Egn Men Forsynet havde givet dem en Præst i Gutleuthen, som i alle Henseender kan kaldes en Guds Mand. Det er en Mand, som med mange Jndsigter forener det bedste Hjerte og den for en Dødelig mulig fuldkomneste Dyd, en Mand, som er varm af Nidkierhed for sin Gud og af Kjerlighed til sin Næste.
Adresseavis for Børn, 1782-07-31
Da de vare ankomne til Posthuset, bad Greven Præsten at spise med sig der til Middag. Det skede. Men ogsaa denne Tid løb alt for hastigt bort for Greven, og det var tungt, ja meget tungt for ham, at skilles fra denne fortræfselige Reysekammerat. "Begiver De sig nu lige til Deres Hjem herfra, Hr. Pastor," sagde Greven, da han tog Afsked, og da Præsten svarede Ja, saa sagde han videre: "Godt, saa skal De i det mindste engang endnu der forefinde en Efterretning fra mig. Da Præsten derefter kom hjem, leverede man ham et Brev, som en fremmed Reysende havde aflagt der. Han fandt ved dets Aabning følgende Linier skrevne derudi:
Adresseavis for Børn, 1782-07-31
Pelærværdige, høystærede Hr. Pastor Dersom Dyden i og for sig selv er skjøn og behagelig, hvor meget mere indtagende er den da, naar man træffer den der, hvor den skal være og vise sig gandske fortrinlig! Denne Overbeviisning er jeg Deres Omgang, skyldig. Siden jeg har lært at kjende Dem, troer jeg fuldt og fast, at dersom Dyden vilde lade sig see i menneskelig Skikkelse paa Jorden, Avis den, saa kunde den ikke vælge nogen anstændigere Stand, end Deres, en værdig geistlig Mands Post. Ansee Hosfølgende som en Frugt af de Tanker, der ere opvakte hos mig ved Deres Exempel. Jeg er alt for meget indtaget af Ærbødighed for Dem, at jeg skulde befrygte De ikke skulde give mine Hensigter den rette Udtydning. J denne billet laae den Summa af fyrretyve Louisdorer indsvøbt, med den Paaskrivt: "Til den velærværdige Hr. Pastors eget Brug, Men uden at anvende det allermindste af denne Summa for sig selv, lod den uforlignelige Præst Huusmanden vide, at den var bleven ham sendt; og efterat han deraf havde bestridt Huusbygningen fuldkommen i Stand, samt indkjøbt nogle Fornødenheder for den fattige Familie, saa anvendte han Resten til at kjøbe en Tordenstang for, til Bedste for Byen, hvilken han lod opsætte paa Kirketaarnet i Gutleuthen. Man kan forbedre sig igjen.
Adresseavis for Børn, 1782-07-31
Nogle iblandt der, J kjere unge Mennesker, har formodentlig allerede havt den Ulykke, at begaae en eller anden slem Feyl, og J vide maaskee nu ikke, hvad J skulde have gjort derved og endnu i den Fald bør gjøre. Det Sikkerste og Bedste er vist nok, at man vogter sig for det første Skridt til det Onde, efterdi, naar dette Skridt først er gjort, saa pleyer det andet sjelden at udeblive. Men, hvad? Naar nu dette første Skridt er ulykkeligviis engang gjort, hvad da J kjere unge Mennesker, Skulle vi da blive modløse, lade Hænderne synke ned i Skjødet, og fortvivle om vor Forbedring? – Ney, det bevare os Gud fra Ney, Børn, da skulle vi meget meer, saasnart vi erkjende vort Feyltrin, strax fortryde det; men ogsaa tillige fatte det modige Forsæt, aldrig meer at begaae det igjen. Da er det os, med Guds Hielp, endnu stedse muligt, atter at vende tilbage igjen paa Veyen til det Gode, og da tilgiver vor himmelske Fader os for Børn. gjerne den Feyl, som vi engang har begaaet, men som vi nu aldrig ville begaae meere. Men vilde vi lade Modet falde og indbilde os: at det ikke meer var muligt for os, atter at afvænne os fra den eengang tilvante Udyd, saa skulde det gaae os, ligesom det gik hiin Blytækker. Og hvorledes gik det da ham, Han skulde reparere Taget paa et høyt Kirketaarn. Han sad derfor, som Blytækkerne pleye, i en liden Kasse, som hængde ved Hielp af et Tov ved en i Spiret fastgjort Krog, og ved dette Tov kunde han hidse sig op og ned i Kassen. Denne Mand vilde nu ogsaa hidse sig noget høyere op, men i det han var beskæftiget dermed, gleed Tovet ham ulykkeligviis ud af Haanden, og han begyndte strax derpaa at synke ned Jmidlertid var Tovet saa langt, at han endnu meget magelig havde kunnet rædde sig, ifald han, saasnart han havde merket sin Feyl, havde kun paa Øyeblikket grebet til, og forhindret Tovets videre Nedløb. Men den Ulykkelige tabde paa eengang alt sit Mod; han tænkde: Det er plat forgjeves, at du gjør dig Umag for at rædde dig, du er nu engang forloren, og forloren uden al Rædning! Over disse kleenmodige Tanker løb det Tov gandske ned, ved hvilket han endnu havde kunnet rædde sig; han styrtede altsaa ned og brækkede Halsen i Stykker. Tænker paa denne Blytækker, J unge Mennesker, som har havt den Ulykke at vænne eder til en Feyl, og lader ikke Modet falde i Henseende til eders Forbedring og Afvænnelse fra den tilvante Feyl igien. Naar J ikkun har den alvorlige Villie, at blive gode igjen, og naar J saa beder Gud, som saa gjerne vil hielpe os til det Gode, om hans faderlige Bistand, saa - J maae troe en Mand, som ogsaa har feylet, men har siden forbedret sig igjen - saa skal det gandske vist lykkes for eder, at aflægge den antagne Udyd, og at blive saaledes, som man maae være, naar man vil blive lyksalig baade her i Verden og siden i det tilkommende Liv.
Adresseavis for Børn, 1782-08-07
Efterat jeg havde lært Catechismi Forklaringen udenad, hvoraf jeg ikkun forstod meget lidet, da den var saaledes skrevet, at den selv behøvede Forklaring, saa maatte jeg lære Davids Poenitentsepsalmer udenad Derefter lærde jeg over Hals og Hoved en heel Hob Sprog, Pfalmer og Vers. Jeg maatte naturligviis lære meget, uden at forstaae det, og da jeg selv. begyndte at gjøre mig nogen Eftertanke og overveye det, saa gjorde det mig visselig ofte saa meget Bryderie, at jeg blev gandske fortredelig derover; og jeg var dengang allerede saa stor, at jeg undsaae mig ved, at spørge nogen derom.
Adresseavis for Børn, 1782-08-07
(Slutningen følger.)
Adresseavis for Børn, 1782-08-14
Aar. Nummer. Fjerde. ver Aargang. for Onsdagen. Børn. den 14. Augusti. Man dennem særdeles bør holde i Ære Som søge, de Unge i Dyd at oplære.
Adresseavis for Børn, 1782-08-14
Slutningen af Samtalen om Seilers Skrivter til Ungdommens Underviisning i Religionen. Hovm. Ja visselig har vore Tider et stort Fortrin fremfor de forrige derudi, at Underviisningen nu gjøres meget tydeligere og lettere for Ungdommen. Jeg holder undsigelig meget af de Seilerske Skrivters Brug ved de Unges Underviisning i Religionen. Hans Skrivt, som kaldes Religionen for de Umyndige, er allerede sexgange oplagt i Tydskland. J Fortalen til samme giver Forfatteren Anviisning, hvorledes man med Nytte skal bruge samme liden Bog Han har ogsaa udgivet en egen Underretning om hans Skrivters Brug. Naar to Børn læse med hinanden i Religionen for de Umyndige, saa skal den ene af dem forestille Faderen og den anden Barnet, som er meget nyttigt og underholdende. Jsær er det godt, naar Læreren allerede har gjort Materien bekjendt for Børnene ved Spørgsmaal og Giensvar, saa at deres Læsning med hinanden er en blot gjentagelse, og Børnene lære da desto lettere at forstaae, hvad de læse. Og Læreren maae naturligviis ikke stedse gjøre de selvsamme Spørgsmaale, som staae i Bogen – han maae tvertimod meget ofte spørge om det, som Barnet der skal svare - og overhoved maae han, ligesom han finder det fornødent, forandre den Tankernes Gang, som er foreskrevet i Bogen, efterdi det ene Barn skal ikke netop svare og spørge det selvsamme, som det andet Barn. En Lærer maae selv have udstuderet sin Lærrebog, og imidlertid, at han udstuderer den, maae han stedse have sine Børn i sine Tanker, hvorledes han paa den bedste Maade kan anvende det, som han har for sig, til Børnenes Nytte. Det For neste, som jeg lærde af denne lille Bog, er, at tale det nedladende keelne faderlige Sprog med Børn, tale nyttigt og opbyggeligt med dem om Religionen, og den Orden, i hvilken de gradeviis stige fra en Kundskab til en anden om Gud og Religionen. Den korte Historie om den aabenbarede Religion, som denne værdige Mand har udgivet, og som ligeledes er adskillige gange oplagt paa ny, har vi ogsaa i vort Børnebibliothek, saavelsom hans historiske Catechismus, samt hans Lærebygning til den evangeliske Troe og Sædelære. Mod. Den gode Mand boer jo Erlangen? Frits. Boer han i Erlangen, Hvad er han der Kl. Horn.
Adresseavis for Børn, 1782-08-14
Avis. Hovm. Han er Doctor og Professor i Theologien – og han er ogsaa Geheime-Kirkeraad. Ludv. Ja, jeg veed, at man kan ogsaa studere i Erlangen. Der er et Universitet, som tilhører Markgreven af Anspach og Bayreuth. Vi skulde dog engang, naar vi blive store, lære at kjende Hr. Doctor Seiler Frits, veed du og hvad Markgreven af Anspach og Bayreuth heder? Frits. Ja, han heder Carl Ludv. Det er sandt nok, men han har endda flere Navne. Han heder Christian, Friderich, Carl, Alexander. Hovm. Det er brav, min kjere lille Gegraph, Har han længe været Markgreve af Anspach og Bayreuth, Ludv. Ney, der var tilforn en egen Markgreve af Bayreuth, men da han døde, og efter lod sig ingen Børn, som kunde arve Landet, saa fik denne Markgreve hans Land. - Veed De vel, hvad den Stad i det Anspachiske heder, hvor man forfærdiger saa mange Ting, og hvis Navn jeg ikke strax kunde læse, Der støbes Skrivter, og gjøres Messingtraad, og saadanne Ting. Hovm. Schwabach, mener min lille Ven. Men hvad heder den Bye, hvor der opholder sig saadan Mængde af alle Slags Folk, at De loe, da jeg sagde, Creti og Pleti boede der Ludv. Det er Fürth, hvor der findes saa mangfoldige Jøder. De har der deres egen Jnrisdiktion, en stor Skole, og et eget Bogtrykkerie. Hovm. Kan De ogsaa fortælle mig noget om Jndvaanernes Flittighed i Anspach og Bayreuth. Frits. Jordbunden er der i mange Egne sandig og stenefuld; men Folkene ere meget flittige og dyrke Landet godt, saa at de dog faae saa megen Afgrøde deraf, som de behøve til Livets Underholding. Ludv. Endogsaa Jøderne arbeyde der paa Marken ved Agerdyrkningen, ligesom Bønderne. Det maae være et artigt Syn. Jeg har endnu aldrig seet nogen Jøde arbeyde saaledes. Der skal endog findes Folk, som har Jøder til Tjenestetyende. Det var artigt, om vi havde en Karl med saadant et langt Jødeskjeg. Ellers findes der mangfoldige Kunstnere og Haandværksfolk i dette Land. for Børn. Mod. Det er brav, at mine kjere Sønner vide saa smukt at beholde og fortælle, hvad de høre. Naar vi nu komme hjem, saa skal hver af dem have en Præmie, som jeg har bestemt for deres Lærvillighed. Hovm. Og jeg skal med dobbelt Fornøyelse undervise dem herefter. Nu strax skal jeg, imedens vi gjøre en Tour heromkring, fortælle noget smukt, at Tiden kan gaae fornøyelig for os. Det er En Majidags Morgen.
Adresseavis for Børn, 1782-08-14
(Slutningen følger.) Ulykkelige Tilfælde. Den lille Friderich bad sin Mama i Gaar, hun skulde give ham nogle Kirsebær. Ja, min Søn, svarede hans Mama, vil du ikkun bare ble til Gaardskarlen kommer hjem, thi her er nu ingen, som kan krybe op i Træet. Friderich lovede, at han vilde bie; men løb ned i Haugen, og, uden at nogen blev det vaer, klattrede sig op i det store Kirsebærtræe. Her krøb han af en Green paa en anden til han endelig kom paa en, som var brækket. Nu faldt han ned og brækkede sin høyre Arm reent itu,
Adresseavis for Børn, 1782-08-21
Efter syv Aars Forløb kom Mændene igjen og fordrede deres Korn. Pinchas kjendte dem for Børn. strax, og sagde til dem: Kommer og tager eders Skatte, som Herren har velsignet eder med, Seer, der har J hvad eder hører til Simon, Schetachs Søn, kjøbde et Esel af en Jsmalit. Hans Søn blev vaer, at der hængde en Ædelsteen ved Eselets Hals, og sagde til Faderen. Fader, Herrens Velsignelse gjør rig Ney, min Søn, ikke saaledes, svarede Si meen, det er Eselet, jeg har kjøbt, men ikke Ædelstenen, og leverede den til Jsmaliten igjen, som blev glad. Af Troskab mod Menneskene kjender man Troskab imod Gud. III. Belønningen i den tilkommende Verden. Du skal ikke veye Lovens Forskrivter, saa at du muligt maatte sige: Dette Bud er et stort Bud, derfor vil jeg holde det; thi Belønningen derfor vil vist blive stor. Gud har ikke aabenbaret Mennesket, hvad der skal være Belønning for enhver Gierning.
Adresseavis for Børn, 1782-08-21
En Konge vilde plante en Hauge, og indbød Arbeyderne dertil uden Betingelse. Han lod det staae i enhvers Frihed, at foretage hvilket Arbeyde han vilde, og om Aftenen spurde han en hver, hvad han havde arbeydet? Enhver anviisde sit Træe, eller sin PlantsEn et Figentræe, en anden et Olictræe, en et Cypressetræe, og en anden et Palmetræe. Huusfaderen gav enhver Belønning efter sit Arbeyde, og saaledes blev hans Hauge besat med mange Slags Træer. Dersom Arbeyderne havde vidst, for hvilket Træe af dem allesammen Huusfaderen havde givet den største Belønning, saa havde han ikke opnaaet sin Hensigt.
Adresseavis for Børn, 1782-08-28
Den, som kommer meget i fornuftige og skikkelige Menneskers Selskab, især i saadanne Selskaber, hvor der findes Folk, som ere store i adskillige Videnskaber og Kunster, og have erfaret meget i deres Dage, hvad for nyttige Ting kan den ikke i en kort Tid høre af saadanne Folk.
Adresseavis for Børn, 1782-08-28
Hvad for nyttige Anmerkninger i Huusholdings kunsten, og hvor mange fortræffelige Midler for Mennesker og Qvæg skulde jeg ikke vide, om jeg kunde erindre alt det, jeg hører, eller opskrev det strax, sagde engang en vis fornemme Frue, Og hun havde Ret. Der flyver saa meget anhørt, saa meget ubemerket forbi vore Øren. Vardet altsaa ikke godt, om man ogsaa gjorde sig saadan en liden Bog, hvorudi man optegnede sine Bemerkninger og Erfaringer, Jo visselig var det godt, Børn, Saaledes bærer jeg mig ad. Naar jeg hører noget Merkværdigt i Omgang med andre, saa skriver jeg det op i en liden Bog, som jeg kalder min Hukommelses Bog, saa snart jeg har Leylighed dertil. Og det, som jeg især ønsker at forstaae og indsee, det anmerker jeg strax i min Skrivertavle meget omhyggelig, dog ikkun med et eller to Ord, paa det at naar jeg siden læser det, jeg da kan erindre at raadføre mig derom hos andre, eller skaffe mig videre Underretning derom selv af en eller anden Bog. Merkværdige Begivenheder og Erfaringer, og andre nyttige Sager opskriver jeg i min Kalender, som er gjennemskudt med hvidt Papiir. Naar Aaret er forbi, saa blive disse samme Anmerkninger indførte i den ny Kalender i selvsamme Orden. Man kan paa et Aarstid allerede samle sig en temmelig Summa af forhen ubekjendte dog nyttige Ting.
Adresseavis for Børn, 1782-08-28
Mange Sager ville ogsaa forekomme saa tidt, at vi aldrig behøve at afskrive dem, fordi de ere tilstrækkelig nok indpræntede i vor Hukommelse. Paa denne Maade borttager denne Forretning slet ikke megen Tid. Man maae desuden ved saadanne Optegnelser ikke skrive vidtløftigt eller med mange Ord, da det ikkun er til Erindring, for os selv. Nyttigt og godt skulde det især være foreder, Børn, om J under eders Forældres eller Læreres Opsyn gjorde saadant Brug af eders Skrivkalendere, eller indrettede eder smaa Hukommelses Bøger.