Jyske Efterretninger, 1811-07-07
Hr. Skuespiller og Dannebrogsmand Knudsen har i disse Dage opført tvende Forestillinger til Bedste for de Saarede i Krigen og de Faldnes Efterladte. Den første Forestilling holdtes Søndagen den 30 Juni, og efterat den havde gjort det Jndtryt, man let kunde formode, gientoges den efter almindeligt Forlangende Tirsdagen den 2 Juli ligesom første Gang paa Kiøbmændenes Compagnihuus. De Dele, hvoraf Forestillingerne vare sammensatte, vare aldeles beregnede paa at opvække Tilstuernes varme Følelse og hiertelige Deeltagelse, og det vil snart godtgiøres af en kort Udsigt. Efterat en stor Symsonie var opført, declammerede Hr. Knudsen Prof. Øhlenschlægers aanderige Digt til Mindet om Phoenix, den bebudede, at vor tabte Søeværn fremstaaer af sin Aske. Under denne Declamation fremstilledes Billedet af Skibet, der gav Anledning til dette Digt. Med denne Declamation afvexlede en Obligat=Concert, hvortil Hr. Knudsen sang det cantable at Ohlenschlægers Pheem. Derefter opførtes den lykkelige Skomager (et Udtog af Dragebukken). Derpaa gaves at ter en Concert, og til Slutning fremførtes af Hr. Knudsen den delige Digt Oldingen af Hr. N. T. Bruun. Den første Forestilling forskiønnedes af 14 Møer, som bekrandsede Hædersminderne for de i Krigen faldne Fædrelands=Forsvarere. Fire qvæstede Krigere, der vare tilstæde og ogsaa med Slutningen toge Deel i Handlingen, mindede om mangen af Danmarks tabte Sønner, siden denne Krig begyndte. - Ved den sidste Forestilling, efterat en Epilog - Anmelderen ikke kan undlade at yde det fortiente bifaldt var fremsagt og Dækket, var faldet, lod Hr. Knudsen atter Dækket gaae op og paa en behagelig Maade overraskede Tilskuerne med at lade uddele den skiønne Søemandssang af N. T. Bruun Hil Julernes Sønner! hil Tordenskjolds Æt o. s. v., som derpaa af ham blev afsiunget og istemt af den hele Forsamling, og derved til Slutning under gientagne Hurraraab erindret Søepremierlieutenant Wigelsen og de paa Roeflotillen under hans Commando værende Søe- og Landkrigere, som i disse Dage med den Udbyhøiske Roeflotille have erobret den Engelske Krigsbrig Safeguard. - Efterat Anmelderen har anført disse enkelte Dele af Forestillingerne, behøver han blot at tilføie, at baade første og sidste Gang fandt disse Forre stillinger et almindeligt og uindskrænket bifald, som henrev Tilskuerne og oplivede de Følelser, der i danske Undersaatters Hierte lue høit for Konge og Fædreland. At jo Æmnet i Forestillingerne dertil bidrog, kan ikke nægtes: men det bør heller ikke forbigaaes, at Hr. Knudsens Talenter - enten det er udtryksfuld Sang, eller mimisk Kunst eller ypperlig FremstillelsesGave eller hvad som helst, der udmærker denne Naturens og Kunstens Søn - at disse Talenter især og fornemmelig bidrog til, at Forestillingerne maatte finde det bifald, de saa høilig fortiente, og var det arter ved denne Leilighed Hr. Knudsen viiste, at han har det ædle Kald at være den lidende Menneskeheds heldige Talsmand. - Jndtægten af begge Forestillingerne var 1122 Rd., den første Aftens 560 og den anden Aftens 562 Rd., af hvilke den sidste Gang 150 Rd. vare sammenskudte af Byens borgerlige Jægerkorps. Dette betydelige og frivillige Offer til Fædrelandets Tarv minder atter og Aalborgs Beredvillighed til at række hielpsom Haand, naar det kommer an paa at gavne og understøtte, og vil sikkert paaskiønnes af hver, som nyder Frugter af trofast Borgersind. - Den anførte Søemandssang af Hr. R. T. Bruun, som ved sidste Aftens Forestilling blev afsiunget, lyder saaledes: Hil Julernes Sønner, hil Tordenskjolds At Hil Daniens Flag, hvor det vajer! det heises for Frederiks Krone og Ret: derfor giver Herren det Seier! Det Hvide i Flaget er Uskylds Mod det Røde er Mærker af Hvidtfelts Blod Ei Sømanden frygter den hædrende Død! frimodig han gaaer den imøde, At dør for sin Konge, den Tanke er sød Hver Dansk vil for Dannemark bløde! opskylles hans Liig af det fraadende Hav, Medborgeres Taarer vil væde hans Grav. Til den vandrer Daniens trofaste Mø, og siger: Gud signe Din Hvile, i Kamp for Dit Fædreland maatte Du døe! dets Skytsaand Dit Støv vil tilsmile!" Hver Helt, som Alfader i Striden har kaldt, sit Gravmæle har i det Sted, hvor han faldt Dog, Roes og Belønning var aldrig det Meed, som Dannemarks Søn har for Øie; opflammet af Fædrelandskierlighed. han trodser hver Fare, hver Møie; hans Løn er kun Tanken: "Jeg handlede Rets den styrker ham vaagen; hans Søvn giør den let. Hil Dannemarks Kiæmper paa Land og paa Søe! som Guld Alle holde de Prøve for Konge og Land vil enhver dem døe! ei, Fiende, Du Dyst med paa Fre