Aalborgs Stifts Adresseavis, 1822-01-21
Viborg. Vinteren gratulerede Nyaar her i Danmark, thi - stat Man den sidste December 1821 endnu havde havt et paa mildt Veir, som mangen September, frøs det Nytaftsdag, 2 Dage efter kom Snefog; Riimfrost, Jisslag, graat Vinterveir har siden vedholdt. Kun een Dag var det Kaneføre. Vel seer man ikke her som i Tydskland i November modne Jordbær i Mængde; men dog har Plantelldet fordobblet sig ogsaa her i Jylland, da de hvidkaal stammer, som havde i Sommer baaret Frøe, atter blom sede i November m.m. Haveblomster saae Man og Kluerne, disse sædvanlige Forkyndere om Vinteren af ondiVeir, ere ellers i denne Vinter meget levende. - Nytaarsdag spadserede de ganske raske og anfægte endnu de kielne Næser. - Barometrets forhen anmeldte lave Standpunkt den 25de og 26de December har ellers ikke havt nogen Naturbegivenhed her til følge - Men mueligt dog at Jordskjælvene udenrigs deraf var en Følge. Det har ikke staaet lavere her siden den store Orkanstorm 1794 den 26de Januar og i Paris ikke siden 1768. (Samleren.) Aalborg Er det frydeligt, at oppebære Velgierninger, da er det Pligt at erkjende og ihukomme dem. Det kan da ej Andet være, end at Aalborg maa gribe enhver Leilighed til, at bevidne sin elskede Stiftsbefalingsmand, Ædlingen de Moltke, den inderlige Hengivenhed, hans høje Fortjenester maa fremkalde i alle Hjerter, og at isærdeleshed Hans Fødselsdag maa være en Festdag for Byen, Amtet og Stiftet, hvori og hvorfor han virker med Ynglingskraf- og Oldingsviisdom. Jndvaanerne kappedes om, paa den ne Dag at yttre deres Højagtelse for denne Kongens og Fædrelandets gjæve Mand. Paa Privattheatret gaves i Anledning af Dagen en seenisk Fest. Hans Excellents behagede, med sin dyrebare Familie at bivaane den og hilstes Skuespilhuset med lydelige Glædesyttringer. Forestillingen aabnedes med en Prolog af Herr Pastor Tetens, saalydende: Du hører Stormens Vingeslag, men kan Du sige Hvorfra den svang sig frem, hvorhen den atter drog; Saaledes farer Tanken gjennem Aandens Rige - Veed Du hvorfra, hvorhen sin raske Flugt den tog? En synker ubegrædt i Glemsels mørke Vove; Thi daadløs var hans Liv, som uden Kjerlighed; En Anden sank før Tiden hen i sin Alkove - Dog fremdrog Efterslægt hvad Samtid trykte ned. Hvor sørgeligt, naar Længsel først og Savn skal lære At skatte fjeldne Mænd, som var, men er ei meer! Og naar alene Mindet, Skyggen af de Kjere, Forsilde hyldes skal henover deres Leer! Men o! hvor glædeligt, hvor skjønt et Syn at skue, Naar Manden, der til Stor sig svang ved Livsbedrist, Livet alt omstraales mildt af denne Lue, som tolker klart, igjennem Øiets Flammeskrift, A Kjerlighed til Ham opfylder hvert et Hjerte, Amt staaer for Ham det blysomstille Pigesind: "Bortviist " saa beder hun, ol Gud, fra Ham hver Smerte!" For Ham begeistret blusser rasken Ynglings Kind, Han beder Gud om Kraft og Held til ham at ligne! "Ham naaer Du ei, " betyder de Erfarnes Røst: "Men stræb mod Maalet, Elsk Dit Maal!" - Ham Gud velsigne!" Gjenlyder født fra Mands fra Oldings rørte Bryst. Og varmere i Bøn og tættere i Klynge Sig samler paa hans Fødselsdag en venlig Flok; Hver ønskte sig en Krands at kunne ham omslynge, En Blomsterkrands at vinde om hans Hovedlok. "Gud signe ham, han leve lykkelig og længe! Saa toner det paa Festens Dag i Høitidssang -- Saa stille her i Hal? Traf jeg ei ret de Strænge, Der, svagt berørte kun, strax give Efterklang? Herpaa forvandledes Scenen, og følgende Qvad af samme Forfatter blev afsjunget: Mel. Smilende Haab, Du elskte Barn som svæver. Strængen Du traf, som sympathetisk hæver - Moltke, mod Dig hvert Hjerte kierligt slaaer. Høit over mig Din Livsbedrift Dig hæver, Dog i min Siel Dit Billed venligt staaer. Thi vil jeg høit Dit elskte Navn udsjunge: Moltkel for Dig begeistret skal min Røst Hen under Hallens Buer vældig runge, Tolke Dig eet: hvor kjer Du er mit Bryst! Havde jeg Blomsterfletninger at slynge, Moltke, hvor gjerne vandt jeg dem om Dig! Tyde Dig skulde, smillende i Klynge, Blomsten min Bøn: At Du blev lykkelig! Tyde Dig skulde Rosens fulde Bæger, Sænkende sig mod Blomsten: Glemmige: Saa om Dit kjere Minde Hjertet hæger - Saa frede Rosenhegne om Din Vei. Signe Dig Gud, lev lykkelig og længe! Virk med Din Manddomskraft i mange Aar! Seent flytte Du fra gamle Danmark Vænge, Over til Høst af hvad Du her udsaaer !! Efterat Lystspillet Amerikaneren herpaa var udført, fortsattes og endtes Høitideligheden paa dette Sted med et Bal, der besjeledes af den bedste og gladeste Aand. Klubben Foreningen gav samme Aften en Fest, hvorved de varmeste Hengivenhedsfølelser for Ædlingen, den gjaldt, lagdes for Dagen. Tre af Byens meget agtede Mænd havde besluttet, paa Møllebakken herudenfor at opelske en liden Skov; de have valgt den attende Januar til Værkets Begyndelse og plantet det første Træ paa Moltke's Fødselsdag. Ogsaa de Fattige, hvis Skytsengel den Almeenelskede ved alle Lejligheder viser sig at være, bleve, ved en loyal Borgers Veldædighed, glædede paa den dyrebare Dag. Himlen lade denne Dag ofte vende tilbage, rig paa Fryd for det ædle og elskede Par: Moltke og Hans Gemalinde. - Da have vore Ønsker naaet deres Maal.