Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1847-01-18
J en Skrivelse fra Fyen findes i "Dannevirke følgende korte Biographie over afdøde Kammerherre, Abrahamson: "Kammerherre, Oberst Joseph Abrahamson var født i Kjøbenhavn den 6 Decbr. 1789 og var en Søn af den i Slutningen af forrige Aarhundrede saa høit agtede Literatus Werner Abrahamson, Capt. ved Artilleriet og Lærer ved Kadettakademiet, af hvem Sønnen modtog grundig Underviisning saavel i Militairvidenskaberne som Humaniora; ogsaa bestod han sine Examina med Udmærkelse og blev tidlig af sine Foresatte udpeget som en ung Mand med et ypperligt Hoved og en rastløs Flid. J Kampen mod Napoleon deeltog han, og var en Tid, som tilhørende det danske Kontingent, Adjutant hos Hertugen af Wellington. Efter Hjemkomsten fra Frankerig indtraadte han i Generalstaben, og erhvervede sig og vedligeholdt i en Række af næsten 20 Aar i Frederik den Sjettes personlige Nærhed denne Konges særdeles Tillid og Yndest. Hvad der især bidrog hertil, var den mageløse Jver, hvormed Abrahamson stræbte at indføre den lancasterske Underviisningsmethode i Landets Almueskoler, og som ogsaa, trods al Geistlighedens Modstand, i faa Aar fandt Jndpas i flere Tusinde Skoler. J Forening med Amtsprovst Dr. Mønster (død 1830 som Biskop i Aarhuus) udgav han et vidtløftigt Værk over Methoden, og bevirkede ved Cancelliets Mellemkomst, at den saa at sige blev Geistligheden paatvungen, tilligemed Abrahamson, som paa en Maade blev dens Øvrighed og derfor ogsaa i flere Aar spotviis kaldtes den røde Biskop. mange andre vigtige offentlige Retninger udviklede Abrahamson ikke mindre Flid og Jver, ligesom han af Udenrigsministrene Rosenkrantz og Schimmelmann flere Gange brugtes i diplomatiske Sendelser. Ogsaa var der en Periode i hans Liv, da han stod i Begreb med at modtage en Ministerpost i Udlandet, men som hans Frygt, for at see sin gode oekonomiske Stilling (han givtede sig Formue til med en Frøken Frisch) forrykket, efter lang Betænkning, afholdte ham fra og som gjorde, at han bestemte sig til, med General-Adjutantskabet i Perspektiv, at forblive staaende i Staben. Vi mindes Alle den Strid, som et vist høirøstet Parti i Aarene 1834 35 reiste mod Abrahamson med en Bitterhed og Lidenskabelighed, som neppe var fortjent, om Man indrømmer, at der var Anledning til beføjet Klage over Mangt og Meget. Abrahamsons Stilling blev fra det Øieblik falsk og mislig, og han bestemte sig til, ikke ganske frivillig, at nedlægge og fratræde sin hidtil førte hæderlige og mangeartede Virksomhed, og at gaae i en Art hæderlig Forviisning til Odense, som virkelig Generalkrigskommissair. Hans nye Hjem lærte ham snart at kjende, og jeg tvivler ikke om, at han jo der, baade af Venner og Fjender, er skeet mere Retfærdighed end i Kjøbenhavn. Hans sidste Aar var en Række af legemlige Lidelser, hvorfor han forgiæves søgte Lindring under flere Ophold ved Vandkuuranstalten i Gräfenberg. Lænket til Sygeleiet, fandt hans kraftige og lyse Aand endnu Glæde ved til det sidste Øieblik at dvæle ved fædrelandske Anliggender, og kjæmpende for disse opgav han Aanden i glad Fortrøstning paa det Lys, der straalede ham imøde fra Østen. Abrahamson var af Udvortes en høi, sværlemmet Mand, med et imponerende Væsen. En myndig, til stræng, men altid retfærdig Mand, fremmed for alt Kryberi og Tvetungethed. En Mand med fast Villie og en næsten exempelløs Virksomhed; kort en Mand, som vi finde saa af, især blandt vore høiere Embedsmænd, og blandt hvilke han ved sine frie og lyse Jdeer og selvstændige Optræden saa ærefuldt fremragede. Af Frederik den Sjette blev han optaget i Adelstanden og af ham og flere andre Monarker, prydet med en Mængde Ordener. - Gid Fædrelandet i Nødens Stund ikke maa mangle Mænd, som ligne ham. Den Kgl. Danske Consul i Bahia har i en Rapport til det Kgl. General-Toldkammer- og CommerceCollegium yttret, at det ikke noksom kan anbefales de paa Brasilien farende Skifsførere, stedse at lade deres Manifester in duplo paategne af vedkommende Brasilianske Consulat paa Afgangsstedet, selv naar Skibene ankomme ballastede; endvidere nøie at conferere Mani festerne og Connossementerne med Ladningen, og ifald der skulde maatte gjøres Tilføininger og bemærkninger, da at overlevere en skriftlig og af dem selv underskreven Angivelse til den første Toldvisit ved Ankomsten, eftersom Forsømmelse heraf paafører dem følelige Pengebøder.