Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-10
Blandede Efterretninger. Blandt de Skrifter, der ere udkomne, angaaende den Bonapartiske Familie, er især Memoires historiques er secrets de Imperatrice Josephine Marie Rose-Tascher-de la Pagerie, premiere Epouse de Napoleon Buonaparte, 2 Vol., Paris 1820 (Historiske og hemmelige Mindeværdigheder, om Keiserinde Josephine &c.), høist mærkelige. Udgiverinden er den berygtede Sandsigerinde Le Normand, i Paris, der forhen har udgivet "prophetiske Erindringer; Sybilliske Orakler, Keiserinde Josephines Døds Aar fest, Sybille ved Ludvig XVI. Grav, Sybille ved Kongressen i Achen, med et Blik paa den i Carlsbad." Hvilken Modtagelse hun, saavelsom Tilegnelsen, fandt hos Jordens Store, er bekiendt. Hun lever af Skriverie; men følgende, som en spaaende Sybille, Monarkcongressen, kunde hun bedre spaae Andre end sig selv, da hun ikke havde nogen Gisning om, at det forsigtige nederlandske Politie vilde lade hende sætte fast. J nærværende Værk forsømmer hun ikke, omstændeligen at fremsætte sine egne eller Andres Spaadomme, især og Josephine, lige fra Huen ved hendes Fødsel, indtil den electriske Jld, i Skikkelse af en Krone, omkring Mærset af det Skib, ombord paa hvilket hun afseilede fra Martinique til Frankrige. Hvorledes Udgiverinden har faaet Materialierne til denne hemmelige Historie, oplyses ikke. At den vrimler af Modsigelser synes aabenbart, og den største af dens mange Besynderligheder er den, at Josephine ikke har overladt Udgivelsen af sine Materialier til sine to Børn, der stode ved hendes Dødsseng, men til en - Spaaqvinde. Det eneste, der kan forklare denne Modsigelse, er Josephines Fordomsfuldhed. Men alt dette være nu som det vil, saa synes det afgjort, at den gode Sybille har tilladt sig at indblande Meget af sit eget; thi hvorledes skal man ellers forklare det, at Josephine, der, efter Bogen, paa det ømmeste elskede sin anden Mand, skildrer denne som forrykt af Stolthed, Egensindighed, og en daarlig Lyst til at skaffe sig et Navn i Historien, ved glimrende, i hvorvel umoralske Handlinger, Alt hvad der fremføres til hans Undskyldning er, at de, der omgave ham, hans Familie ikke undtagen, vare endnu værre end han, da de smigrede hans Stolthed og hans Foragt for alt Stort og Værdigt. Urimeligt vilde det være at antage, at hans forrige Gemalinde, som han vel lod sig skille fra, men dog udsatte for et Livgeding af 6 Mill. Fr., skulde have givet sit Samtykke til Kundgjøreisen af et Værk, hvoraf en saadan Characteristik af Napoleon udgjør en stor Deel. Josephines Søn, Fyrst Eugen af Eichstadt, har desuden offentligen modsagt dets Troværdighed i Almindelighed, og det bliver derfor en høist vanskelig Sag at skille i denne Halvroman, thi andet Navn fortjener den vel neppe, Hveden fra Klinten, Sandhed fra Opdigtelse. Vidunderlige Hændelser forfulgte, efter Udgiverindens Beretning, Josephine, fra Vuggen til Graven. Elsket af og gjenelskende en ung Britte, ved Navn William, rig og smuk tillige, kunde hun ikke blive hans Ægtemage, og overlevede ham, da han ved Parises Besættelse 1814 døde. Ærgjerrighed og Familie paastaaelighed forbandt hende med Vicomte Beauharnois, der ikke længe elskede hende, og lod hende forestille ved Hoffet, hvor hun fandt Bifald. Efter de daværende Stores Maade speculerede den unge Ægtemand paa Hoffets Naade, og Kongen forundte den unge Eugen et Officierpatent. Kong Ludvig XVI. sagde til Faderen, at det var en Erkiendelse af hans Forfædres Fortjenester, og Dronningen, at Faderen var den første Danser ved Hoffet, og Moderen en duelig Botanistinde &c.