Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-01-09
Programmets Forfatter indleder sin Afhandling saaledes: Han siger, at da Raden kom til ham at skrive Program til Reformationsfesten, og han tænkte paa et dertil passende Æmne, kom han til at tænke paa herlige Mænds Virksomhed og paa, hvormeget de ved deres store Genie have virket paa Aarhundreders Dannelse og til Forandring, baade til det Bedre og Værre. (Heraf kan nu ingen tænkende Læser slutte mere eller andet, end at Forfatteren har i Sinde at tale om herlige Mænds mægtige Jndflydelse; men han kan ikke vide, hvilke herlige Mænd der ville blive Gjenstanden for Forfatterens Betragtning). Der følger naturlig og rigtig den bemærkning, at den egentlig practiske Virksomheds Jndflydelse drager ingen i Tvivl, men Videnskabsmændenes Virksomhed vil man ikke tillægge den Jndflydelse, og ikke troe, at de vise sig i deres Skrifter ligesom practiske Mænd i deres Bedrifter. (Heraf see vi altsaa, at Forfatteren vil tale om Videnskabsmænd eller om Digtere, og heri findes intet forkeert eller ufornuftigt.) Dernæst bemærker Forf., at Ordets Magt er stor, og at al Livets Handling kun aabenbares ved Ord, som er Villiens Tolk; enhver Sindets Handling: Sielens Tilstand, Evne, Attraae tilkjendegiver sig ved Ord, ved hvilke den enes Villie meddeler sig til de andres. Alt det, som udretter dette, er Handling, enten det saa bruger Ord eller ikke; en uvilkaarlig Handling er ingen fri Handling. (Denne bemærkning er jo ganske passende til at vise Ordets Magt, som Villiens Tolk; og mere eller andet skal den ikke vise.) Derefter bemærker Forf., at man kan kun bedømme et Menneske af en Handling, som viser ham i hans hele Characteer og Tænkemaade; og at intet Værk mere aabenbarer Menneskets hele Jndre end et fortrinligt Digterværk, og derfor kan man bedømme Digteren af hans Værk. (Saaledes er Forf. ved en rigtig Fremgang kommen til sit egentlige Æmne, som er at vise, at store Digteres Jndre afspeiler sig i deres Værker, og at man derfor ikke maa adskille deres Værker fra deres Person, og ikke ansee deres Jndflydelse for tilfældig eller uden Forbindelse med deres Characteer og indre Liv. Heri kan den billige og tænkende Læser neppe finde noget usammenhængende eller afsindigt, om han endog kunde synes, at Fremstillingen kunde eller burde være anderledes: thi dette er et ganske andet Spørgsmaal, som er os aldeles uvedkommende, og hvortil vi derfor intet Hensyn bør tage.) Derpaa bemærker Forf. at der har været en Tid, da man ikke erkjendte Digterens personlige Værd, men ansaae ham foret qvindagtigt Væsen, en ørkesløs Drømmer, eller endog for et halvgalt Menneske, en Hofnar, en Riimsmed o. s. v.; men at det er aabenbart, at denne Mening kom af Uvidenhed. (Den kom vel ogsaa undertiden deraf, at de saakaldte Poeter virkelig vare saadanne, som de ansaaes for.) Thi den sande Poeste er en riig Samling og Høst af Tidsaldre, Bedrifter og Handlinger, forenet med Kunst, det er: med Skjønhed og Forstand, for at den bedre kan nydes til de Dødeliges Gavn og Glæde. (Dette er ikke uvedkommende eller overflødigt at sige, thi der gives jo mange endnu, som ikke kjende, eller som miskjende Poesiens Værd.) Og derfor have de fortrinlige Digtere taget Deel i deres Tids Bedrift, og hævet sig over deres Tidsalders Feil, og ved deres Skrifter stiftet en Forbindelse mellem de forskjellige Tidsaldre. (Dette hænger saa naturligt og passende sammen med Æmnet og med det foregaaende, at alle Kritikens Udraab og Spørgsmaal, som i sig selv ikke høre hjemme i den fande Kritik, vistnok maae erkjendes for utidige og overflødige og intet Svar værdige.) Dette var nu Forfatterens Jndledning. Derpaa gaaer han over til sit Æmne og bemærker strax, at det er nok her at tale i Almindelighed om de største Digtere og at omtale saa mange særskilt, som ere nødvendige til at bekræfte den fremsatte Mening, at nemlig et Digts Fortrinlighed eller Middelmaadighed afhænger ikke blot af Digterens Genie, Studium og Kunst, men ogsaa af hans Characteer og Livsforhold, og dernæst vil han vise, at alle fortrinlige Digtere have været agtværdige, virksomme og indflydelsesrige Mænd. Fortsættes.)