Aalborg Stiftstidende, 1829-07-04
Det Spørgsmaal, som hernæst paatvinger sig os, er naturligviis det, hvad er Grunden til disse Uordener, Og da ville man ikke udlægge Ref. det ilde, naar han fornemmelig finder en saadan i Jndretningen af den akademiske Jurisdiction. Ved at fremsætte denne Paastand kan det naturligviis ikke falde ham ind, at ville tillægge det nærværende akademiske Consistorium Mangel paa god Villie eller paa Jndsigter til at haandhæve Retfærdigheden; men han taler kunom hvad der en nødvendig Følge af en vis Jndreta) Ref. vilde have svaret sig Gjentagelsen af denne allerede i det Foregaaende givne Erklæring, hvis han ei havde vidst, at en Artikkel, som den nærværende, foruden Misforstaaelse ofte ogsaa møder forsætlig Mistydning. ning. Det er en bekjendt Sag, at Jngen kan tjene to Herrer. Enhver anden Øvrighed erkjender det Hverv at opretholde Orden og Rolighed og at forskaffe sine Love Anseelse og Agtelse, for sin eneste, eller i det mindste sin Hoved forretning; men hos Medlemmerne af det akademiske Consistorium forbinder dette Øvrigheds-Embede sig med et Lærer-Embede, der alt i og for sig giør Fordring paa al deres Tid, og som ved at fængsle dem til Studerekammeret let torde gjøre dem fremmede for den nøiere Jagttagelse af Studenterlivet. At dette virkelig er Tilfældet og at Professorernes Bestemmelse til Dommere høiligen skader Haandhævelsen af det akademiske Politie, og fremfører mange andre Ubeqvemmeligheder, derfor synes, foruden den paapegede indre Sandsynlighed, ogsaa mange Exempler at tale. Thi af hvad Andet end af Professorernes mange Læresysler og Tilbagesættelse i deres Qvalitet som Dommere, lod sig det f. Ex. vel forklare, at en retlig Undersøgelse angaaende indslagne Vinduesruder, som tog sin Begyndelse i Sommeren 1822, endnu ikke var tilende ved Michaelis 1824; saa at nogle Deeltagere i hiin Exces, der i Mellemtiden vare blevne examinerede og havde faaet Embeder, maatte forlade deres Advokaturforretninger for at gaae i Carceret? - Eller af hvilken anden Grund end Mangel paa Jagttagelse af det Juridiske kunde det vel hidrøre, at Senatet satte en Student, der var overbeviist om Tyverie, i det sædvanlige Carcer, her lod ham paalægge Lænker, og derfra afleverede ham til Tugthuset (omendskjøndt der fandtes et Criminel-Carcer) og saaledes bragte en Skamplet over et Sted, der er bestemt for ringere Disciplinarforseelser, ved at gjøre det til et Tyvehul? Overhovedet kunde man, naar man sammenligner de trykte Loves Bestemmelser med Studenterlivets Tilstand, navnligen hvad Duelvæsenet angaaer, næsten falde paa den Tanke, at det er det akademiske Senat ligegyldigt om dets Forskrifter blive fulgte eller ei, og Ref. kan derfor ingenlunde finde følgende Yttring i det forannævnte Skrift om Dueller (S. 9) for haard: "Den Fornuftige tænker her med Beklagelse paa den ungdommelige Ubesindighed; men med retfærdig Uvillie paa de akademiske Øvrigheder, der, ved at taale dette Onde, enten lægge for Dagen en ynkelig Afmagt, eller en uforsvarlig Sorgløshed." Thi, i Sandhed, den faderlige Magt, som adskiller det akademiske Senat fra enhver anden Retsøvrighed, synes at bestaae i den Frihed at kunne tillukke Øinene ved enhver Uorden, ved enhver Usædelighed, ved ethvert Attentat paa Andres Liv (thi hvad Andet er en Duel?), og at sige: Jeg har ikke seet det, Og hvad der flyder af en saadan Fremgangsmaade, have vi ovenfor viist. Men hvorlidet denne Undskyldning, ikke at have seet det Passerede, holder Stik saasnart det virkelig er det akademiske Senat maatpaaliggende at gjenoprette Sædelige heden blandt de Studerende - lader sig let bevise. Thi paa den ene Side vilde det, naar nogensinde en saadan Undskyldning blev fremført, dog vel ikke være ubeskedent at spørge: hvorfor da det akademiske Senat, som den nærmeste Øvrighed over Alt hvad der angaaer Studenterne, ikke har seet saa mangen passeret Uorden, Men paa den anden Side vilde en saadan Undskyldning ogsaa kun have saare liden Sandsynlighed. Thi hvor lidet troligt det er, at Senatet slet ikke skulde kjende den store Mængde af de aldrig straffede Dueller, eller at det ikke let har kunne erfare den, naar det vilde gjøre sig Umage derfor, det gjør det oftnævnte lille Skrift, S. 22 og 23, fuldkommen evident; og hvad den øvrige Raahed angaaer, saa torde vel den samme Undskyldning gielde. Thi skulde Senatet, der dog lever midt imellem de Studerende, slet intet erfare, eller kunne erfare derom, naar, ved høilys Dag, snart hist og snart her, en Beskjænket tumler over Gaden; skulde det slet intet høre til hiin vilde Tummel, der snarere skulde lade formode alt Andet end en Skare Musasønners Ankomst; skulde det slet intet have mærket til, hvorledes ogsaa den endnu Ufordærvede efterhaanden bliver smittet, og Ondet saaledes bestandig griber videre om sig; (Fortsættes.)