Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-01-11
Naar Hr. P. D. mener, at Recensenten i Conversationsbladet har paastaaet for meget, saasom Hr. Jversen for nogle Aar siden har sagt, at Aviserne ligne Haner, som, naar den ene galer, alle gale, da kan der indvendes mod hans Paastand følgende: 1) At det ikke var for nogle, men for 22 Aar siden, at Sammenligningen mellem Aviser og Haner blev fremsat; 2) at det ikke var af Hr. Jversen, men af Skilderiet (1803, S. 48) at den blev fremført; og 3) at Sammenligningen i og for sig intet beviser mod Aarhuusaavisen; thi vel er det unægteligt, at alle Haner, naar de ellers befinde sig vel og ikke ere for gamle, gale, men een iblandt dem maa dog hver Gang gale først, og kan Recensenten i Conversationsbladet godtgjøre, at Aarhuusavisen altid galer først, saa bliver den dog, om just ikke den bedste Høne, saa dog den bedste Hane i Avisliteraturens Kurv. Har man nu end ikke anseet det nødvendigt at anføre omstændelige Beviser herfor, saa har man dog fremsat tre nok meget vægtige Argumenter; 1. At Aarhuusavisen har 1500 Subskribenter; 2, at den er den eneste Provindsialavis der findes paa de offentlige Steder i Hovedstaden, naar undtages Slagelseavisen, og 3) at alle Provindsialaviser øse af den som en Hovedkilde. Disse Indvendinger synes ogsaa at have løftet Hr. P. D. ganske af Sadlen. Og hvorledes skulde de vel kunne gjendrives, uden negando nørrets prout narrantur, hvilket man nok vogter sig for Vist nok vilde det falde Recensenten i Conversationsbladet vanskeligt, at tilveiebringe en Probatio pleng for, at den recenserede Avis virkeligen har 1500 lyslevende Subskribenter, og at den, med Undtagelse af Slagelseavisen, ene holdes paa de offentlige Steder i Kjøbenhavn. Men slige Paastande fremsættes altid bone side, da det ellers vilde medføre en evig Bevisførelse, om Saadant altid skulde documenteres, og i sidste Fald maatte Recensentvæsenet ogsaa snart aldeles ophøre. Derimod har Hr. P. D. fuldkommen Ret, naar han erklærer den ene Avises Laan fra den anden for tilladelige, da Aviserne, ligesaalidet som mangfoldige af deres Abonnenter, mindst i vore Dage, kunne bestaae uden Laan. Men Laan er eet og Laan er et andet. Da slige Laan i det Høieste kun kunne betales ved Liqvidation, hvor der er noget at liqvidere, saa er dog den mindste Erkjendtlighed, Laantageren skylder den, han laaner af, at han nævner den sidste. Men slig en Oprigtighed finder saare sjeldent Sted. Stundom har man endog fundet, at en vigtig Artikel, som med stor Møje var samlet i Kjøbenhavn og der trykt f. Ex. d. 4 Sept., og den 5 Sept. ombragt til Abonnenterne, allerede den 6te ordlydende, og uden Kildens Nævnelse, var trykt i Slagelse, og en Postdag derefter i Aarhuus, Aalborg a., saa at den med slige Laan mindre Fortrolige havde Aarsag til at tvivle, om Kjøbenhavn havde faaet den fra Slagelse eller Jylland, eller Jylland fra Slagelse, eller Slagelse fra Kjøbenhavn. Saaledes læste man nyligen under Artiklen St. Petersborg paa første Side af Aarhuusavisen. en Beskrivelse over denne Keiserstad, som aldrig havde seet Petersborg, men var ligefrem tagen af et Kjøbenhavnsk Blad (hvori den havde staaet en Postdag tilforn), uden Kildens Nævnelse, og saaledes har Fru Cayla ligeledes nyligen forvildet sig fra samme Kilde ind i Aarhuus avisen, uden at de fleste af dens 1500 Abonnenter vide hvor den vildfarende Frue er kommen fra Mange have troet, at det eneste Fortrin, som den Skrivende i vore Dage har for den blot Aftrykkende er det, at han, i Tilfælde af Paatale, som første Anmelder, nyder den Ære at staae til Ansvar, og den blot Aftrykkende kun i sligt et Tilfælde siger: suum quique. Men det er nu noget, som Redacteurer i Hovedstaden, maa finde sig i, ligesaa godt som den, der lader sine Duer flyve ud, maa taale, at de, naar de først eengang have taget Flugten, fanges af Naboen og sælges eller spises af ham, uagtet denne ikke har havt mindste Uleilighed med at opklække dem. Vist nok kan man tage Repressalier, og tager dem ogsaa, men hvor intet er, har Keiseren tabt sin Ret. - Derfor ere de Fleste vel ogsaa nuomstunder saa kloge, ikke at lade for mange saadanne Duer, næsten stegte, flyve Andre lige ind i Kjøkkenet, og heller beholde dem hjemme. Mueligt kan dette betragtes som en Medaarsag til, at Fædrenelandet bliver i Aviserne til et Terra incognits - at man har fuldstændigere Efterretninger fra Missolunghi, Constantinopel, Birman og Assianternes Rige end fra Danmark, og at man bedre veed hvad der foregaaer to Tusinde Mile fra os, end det, der stundom forefalder ligge for vore Øine. Ogsaa synes Publicum at være blevet saa vant til at lægge meere Vægt paa og agte høiere det, der ligefrem oversættes fra en tydsk Avis eller et tydsk Maanedsskrift, end det, der oprindeligen er opvoxet paa Dansk Bund. En Amme= eller Spøgelsehistorie, øst af den tydske periodiske Literaturs store Occan, er de Fleste nuomstunder kjerere end det vigtigste Aandsproduct, der vedkommer Fædrenelandet. Oversættere fra Tydsk have derfor aldrig havt en mere blomstrende Periode, aldrig kunnet høste flere Laurbær og Penge, end nu. Naar de kun vide hvilken Madding der skal sættes paa Krogen, er Guldfisken snart fangen. De ere i alle Henseender ovenpaa - medens den, der skriver Originalartikler i det Høieste har den Fornøielse, at see dem som Cassebørn vandre navnløse omkring i andre Aviser. Naar derfor Hr. P. D. siger, at Nyheder om Concerter, Virtuoser og dramatiske Sager ikke ere Alle lige magtpaaliggende, saa havde det været at ønske at han havde sagt os, hvad der da i vore Dage egentligen er Alle lige magtpaaliggende? J det mindste er Theatret noget, som næsten Enhver kan og næsten Enhver tør tale om. Naar Hr. P. D. kalder det en Smaahed, at en Reisende beretter at have seet en Kotzebue som Landmand i Egnen af en jydsk Kjøbstæd, og hørt Janitskarmusik i samme Stads Gader i Anledning af Stadshauptmands Sønnens Bryllup, saa kan man ikke give ham Ret heri. J vore Dage ere slige Efterretninger ingenlunde Smaaheder. Tvertimod ere de sande Storheder. Det vilde see ilde ud med vore Tidender, dersom den største Deel af Læsere skulde være af samme Tanker, som Hr. P. D. Avisernes Galen maatte da blive til blot Kaalen. Vel ere Efterretninger om Oversvømmelser i St. Petersborg og Tyrkeflaadens Opbrændelse unægteligen vigtigere, men saadan Ulykke og Lykke kan jo ikke spørges hver Dag. Lad nu end være, at det ikke var Stadshauptmanden selv, der havde Bryllup, saa var det dog hans Søn. Lad end være, at det ikke var Kotzebue, men kun hans Brodersøn, den Reisende saae, saa bliver det dog altid en Kotzebue, en Ætling af den germanisk skandinaviske Thalias Repræsentant, følgeligen en Mærkværdighed paa Jyllands Bund. Det Argument, at Aarhuusavisen er den eneste Provindsialavis, der med Undtagelse af Slagelseavisen, findes paa de offentlige Steder i Hovedstaden, er ellers et stort Beviis for, at den er Prima Donna blandt Provindsialaviserne; thi da disse Steder nu maa betragtes som den periodiske Literaturs første Opmuntrere og Understøttere, uden hvilke den snart maatte gaae aldeles under, saa maa Valget af Blade nu ikke meere ansees for at være Vertens, men Resultatet af Gjæsternes Raad og Anbefaling.