Jyske Efterretninger, 1794-03-17
J den constituerede Forsamling gaves der Mænd af opklaret Forstand, glimrende Dueligheder og retskaffen Tænkemaade; men da de pludseligen blive opfordret, at udføre det største Værk, den menneskelige Aand formaaer at bestaae, og da de vilde tildrage sig den opmærksomme Verdens Beundring synes de meere at have fattet Værkets Skiønhed og prægtige Uderside i Øiet, end Grunden, hvorpaa det skulde opreises. Deres Begreber var er store og ophøiede, men over deres Værks Storheds Betragtning oversaae de Umueligheden at give det eiendommelig Bevægelse. De handlede, som de tænkte at have erholdet Fulmagt af den Almægtige til at udkaste en Regieringsform for et Selskab af Engle, og grundede den derfor paa den Jdee af Ret og Fuldkommenhed isteden for at de havde skullet bygge den paa Erfaring og menneskelige Anlæg. De vare for stolte til at ville laane noget af andres Viisdom, og gjorde Nyhed til deres eneste Maal; de forødede deres Fliid meere var en stadselig Forklaring, af Menneskets Rettigheder, end paa Fremstillelsen af Love, der havde forebygget Uret, ligesom det nyefødte franske Folk havde forandret deres Natur og var blevet aldeles feilfrie. De ønskede at befæste Friheden, men de havde ikke tilstrækkeligen undersøgt, hvori den bestaaer oe hvorved man kunne sikkre den. - J Hensigt paa Magten, som var at tildeele Kongen, saae de blot paa de forrige Tider, i stæden for ogsaa at drage den Tilkommende i Overveielse. De lod det være sig angelegen, at sikkre Folket for Monarkiets Slaverie, men de umagede sig ikke for at arbeide imod Demokratiets Tyrannie, ligesom Friheden blot kunde antastes af en enkelt Person. De tænkte kun paa at indskrænke den Kongelige Værdighed, i stæden for at de skulde have givet Kongen den fornødne Magt at kunne stille Folkers Frihed i Sikkerhed, paa hvis nærværende Fornøielse de saae meere end paa dets sande og tilkommende Nytte. De som vove det hos os, at udgive sig for de Menneskelige Rettigheders Sagfører, og ikke under den Forevending at vi ikke ere frie, give sig al muelig Umage at opspinde Oprør i vores Fædreneland, maae strax ansees i enhver fornuftig og retskaffen Mands Øine som ondskabsfuld Afskuer. Dersom ædle Grundsætninger besielede dem, dersom de virkelig ønskede at tiene Folket, at belære det, og giøre det, om muelig endnu lykkeligere, end det for nærværende Tid er, saa vilde betrænge ind i en fuldstændig Undersøgelse af vores Regieringsform og Constitution, hvoraf hverken den ene eller den anden bør skye den strængeste og nøieste Undersøgelse; de vilde søge at udfinde enhvers Mangler, tillige sige Folket, at ingen Regieringsform og Constitution kunne være gandske fuldkommen; og tilføie disse nødvendige Ufuldkommenheds Grunde, som beroer paa Menneskhedens Ufuldkommenheder. Da vilde de og afveie Manglerne imod Fortrinene, imod Velsignelsen, som tilflyder os af vores Constitution, og vise, hvor lidet os mangler og hvor meget vi have. De vilde gjerne opholde sig ved det Gode som vi allerede besidde, og bevise Usandsynligheden, om ikke Umueligheden, at erlange noget bedre. De vilde ikke plyndre Theorien, for at have en Skingrund at kunne sige Folket, hvad det ikke besidder, men ei føre det praktiske Liv, og forelægge det Spørsmaalet, hvad det kunne have meere. Saaledes ville retskafne Mænd opføre sig; men denne Opførsel vilde blodt tiene dertil, at forhøie Folkets Tilfredshed, og opfriske Bevidstheden af den Lyksalighed, som den nærværende Regiering skaffer ham; det vilde ikke hidføre Forvirrelse, ikke Opstand, ikke Oprør, ikke Blodbad, ikke Plynderier, ingen Bytte, hvori man kunde dele sig, og Folket vilde roeligen fremture i den hidtil værende Troeskab og Tillid til Regieringen, som geraader det saa meget til Ære, nyde det Gode af vores frie og roesværdige Regiering, ale sig ved samme, og gierne betale Taknemlighedens Told for dets alehed, dets Eiendoms og Livs sikkre Bevarelse. Saadanne Udsigtet love nu de Engelske Jacobiners Ønsker sig intet af: deres beklagelige Formueomstændigheder forlange meere fortvivlede Hielpekilder; deres Egennytte ligger med Freden og med en god Regiering i Striid, af ingen af begge have de noget at haabe, de bygge deres Befordring paa den hele Stats Forandring; paa en Forandring, at Lovene, tør fornærmes, Friheden kuldkastes, Eiendommen uden Erstatning plyndres, og den lumske Nidings Dolk eller Mordernes Sværd ustraffet vædes i ædle Britters Blod. Desuagtet have vi Aarsag til at haabe, at slige Ulykker, endskiønt man af de ondarteste Hensigter saa gierne gade bringe dem over vores Hoved, dog aldrig ville være vores Fædrelands Lod. Endnu have vi ikke forladt vores Skaber, han vil altsaa ikke forlade os. Vi erkiende et høieste Væsen, og adlyde dets Love, vi ære ham i hans Helligdom og beskytte hans Templer for Rov og Fornærmelse, i Hytten og paa Thronen tilbedes og prises han med lige Ydmyghed, hans Tienere agtes og æres, og see sig ikke udsatte for nogen Forfølgelse.