Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-09-28
En Maurer fra Landsbyen Shar havde forleden, paa Torvepladsen i Tanger, skudt en af sine Naboer, som han beskyldte for at have forbuden Omgang med hans Kone. Den Myrdedes Broder begav sig strax til Mequinez, hvor Sultanen residerede, og fordrede Morderens Liv. Sultanen hørte Klagen, erkjendte Fordringens Retmæssighed, og fældte strax følgende mærkværdige Dom: "Vi tillade Dig, at tage Din Broders Morders Liv, med det samme Vaaben, hvormed Mordet fuldbyrdedes, paa det samme Sted og paa den samme Tid af Dagen." "Men – tilføiede Sultanen, hvorfor vil ogsaa Du begaae et Mord, Tag i dets Sted den Blodpriis, som Loven bestemmer; Vi indestaae Dig for dens Betaling, og ville have Summen fastsat til tohundrede Mitzakel." – Kan denne Sum kjøbe mig min Broder tilbage? svarte Klageren. – "Gaar! sagde Sultanen: Vi have hørt og forstaaet. Vor Veir vil give Dig et Brev, som skal indeholde Vor Villie." Forsynet med denne Dødsdom, vendte Mauren tilbage til Tanger og for reviste Gouverneuren den. Samme Dag i Ugen og samme Time, som Morderen havde fuldbragt sin Gjerning, blev han ført ud af Fængslet og sat hen paa det Sted, som han havde farvet med sin Naboes Blod, og hvor Folket allerede var forsamlet, for at bivaane Henrettelsen. Pistolen, hvormed Mordet var begaaet blev givet den Dræbtes Broder i Haanden; efterat han havde ladet den, nærmede han sig Delinqventen, gik langsomt i Kreds om ham og sagde: "J Guds og Menneskers Paahør opfordrer jeg Dig til at sige Sandhed: Har Du dræbt min Broder, – "Jeg har dræbt ham!" svarte Synderen. En af Hoben traadte nu til og tiltalte den Myrdedes Broder: "TagBlødets Priis! sagde han: Og jeg lover Dig desuden hundrede Ducater, som de her Forsamlede ville lægge til." "Jeg forlanger hans Blod og ikke Eders Penge!" svarte den Anden, omkredsede sit Slagtoffer endnu engang, gjorde det samme Spørgsmaal og fik det samme Svar. Nu bød man ham tohundrede Dukater. Hævneren lagde Omkredsen tilbage trediegang og gjentog sit Spørgsmaal med den Tilsætning: "Siig, hvorpaa Du troer, thi nu tager jeg Dit Liv!" – "Gud er Gud, og Muhamed er Guds Prophet!" svarte den Skyldige. Neppe havde han sagt disse Ord, for Pistolen blev affyret. Den var aftrykt mod Ryggen, paa samme Plet, som han havde valgt ved Dens Drab, for hvem han nu leed Døden. Hortense Boyer i Montfancon er en Pige paa tolv Aar. Med egen Livsfare har hun reddet tre Børn af en pestilentialsk Pol, hvori de vare faldne, og hvori de ufeilbarligen vare blevne qvalte, hvis ikke den unge, modige Pige var kommen dem til Hjælp. Det franske Akademie sendte hende en Æresmedaille og lod hende tilspørge, hvad videre Belønning hun ønskede sig. Hendes Stedfader, der havde behandlet hende paa den brutaleste Maade, var bleven idømt nogle Aars Fængselstraf, fordi han, i et Anfald af Hidsighed, havde saaret en Mand, som siden var død af Følgerne. Hortense Boyer havde kun et Ønske, at man nemlig vilde frigive hendes Stedfader. Tilet Tegn paa den Beundring, Kongen føler for den unge Pige, har Hs. Majestæt afkortet den halve Fængselstid. Det franske Akadem anfører hendes Handling som een af de Skjønneste der er kommen til dets Kundskab. Den 3die d. M., tidligt om Morgenen, fandt Nationalgardist Boissot, paa Thuilleriernes Quai, en Pakke, som indeholdt en betydelig Masse Pengepapirer, og bragte den ufortøvet til Eieren, en riig Englænder, som opholder sig i Paris. Papirerne løde ikke paa Mindre end henved to Millioner Francs. Paa Tilbageveien fra sin Notar havde Englænderen, Aftenen forud, tabt dem af sin Cabriolet. Han gav den redelige Finder en Belønning af 25,000 Fres.