Almuevennen, 1844-03-27
Efter min ringe Fornuft er den ærede Forfatter som i "Berlingske Tidende, Nr. 53 har angrebet mig forden af mig i dette Blads Nr. 6 indrykkede Artikel ikke gaaet ind i Realiteten af Sagen, nemlig: at besvare, hvorvidt Godseiernes Fremgangsmaade imod Bondestanden i Henseende til de af dem optagne Forhør, var lovlig eller ikke; men han er kun gaaet ud paa at besvare nogle enkelte der fremhævede Poster i Faveur af Godseierne, eller rettere, at kaste et Slør, over de Sandheder som indeholdes der. – Da Forfatteren troer at der ingen Anledning er til at drage mig til Ansvar for Landets Domstole, for hvad jeg har skrevet, saa opfordrer han mig til at møde og svare for Fornuftens og den sande Tænknings upartiske Domstol, og denne skal jeg - stolende paa Gud og den retfærdige Sag, overeensstemmende med Sandheden og de Kundskaber jeg har til Sagen, heller ikke undslaae mig at møde for Vel gaaer jeg en ganske anden Vei i mine Anskuelser om denne Sag, end de forskjellige og tildeels vildledende Veie, som Størstedelen der har indladt sig paa den har fulgt, men dette tænker jeg gjør intet til Sagen, ifald min er bedre og rigtigere. – Det er ikke fra i Gaar eller i Dag, de Nedtrykkelser og Udsugelser som Bondestanden lider under, har sin Oprindelse, men det er en gammel indgroet næsten ulægelig Syge, som kun ved kraftige Midler kan forbedres, da de ved Tid og Omstændigheder ere meget forværrede og fordærvede. Jeg har her Intet med de Mennesker at bestille – af hvad Stand de end ere – der af dumt Hovmod og i mæsket Lediggang seer ned paa Bonden med stolt Foragt og har ondt ved at troe at de og deres mindre formuende Medborgere ere skabte af en og samme Gud, Disse Mennesker har jeg ikke et Ord at svare; men jeg taler til saadanne Mænd som jeg troer der med mig antager at Bondestanden er den første og vigtigste Borgerclasse, at den er en fast og uundværlig Støtte for Staten, og uden hvilken Stand Samfundet ikke kan bestaae, – og denne Mening tænker jeg den ærede Forfatter ogsaa er af. Saa uigjendrivelig denne Sandhed er, og til evig Tid vil blive, saa meget beklageligere er det at en gammel, anmasset og tilranet Tvangsret endnu vedbliver at hævdes over denne Menneske klasse, som fremfor alle Statens øvrige Borgere bærer de haardeste og tungeste Slavekaar, som skal tvinges til at fødde og klæde en Mængde tærende Lemmer, der ofte ere lidet eller intet gavnlige for Samfundet, men dog skal have Tilladelse til at opsluge Bondestandens Kraft og Marv. Det er blevet denne Klasses Lod i hvis Hænder Statens Kraft og Velstand ligger at fødes til Trælle, og ofte førend de lærer at kjende deres himmelske Gud, at sukke over deres jordiske nemlig: deres saakaldte Herskab, Saalænge saa høist ulige Forhold, som der endnu finder Sted imellem Godseierclassen og Bondestanden – hvilke ere hentede og opbevarede fra Barbariets raaeste Tider – skal bibeholdes og hævdes mellem Borger og Borger i en Stat, saa staaer Agerdyrkning Sjæls og Legems Uddannelse og Oplysning, efter min virkelige Mening, paa et saare lavt Trin. Aldrig har jeg tænkt, eller kan tænke, at det er Forsynets Villie, at hans ædleste Skabning, Mennesket, skulde ved menneskelig Vold og Tvang udsættes for, meere i een Stand, end i en anden, at fødes til Slave, og behandles paa langt værre Maader, end de Mennesker der gjøre Brud paa den offentlige Sikkerhed, og dog har vi daglige Exempler derpaa. For at overbevise Forfatteren herom, skal jeg blot tillade mig at anføre 2de Leiecontracter, af hvilke den første er mig tilsendt 11 Miil herfra altsaa ikke i min Egn, og er udstædt af en Mand der er hædret med Nøglen bagpaa 1ste Leiebrev, hvorefter Huusmand N. N. overdrages i Leie det Huus med tilliggende Jordlod paa N. N. Mark, som N. N. sidst har været overdraget. Af dette Huus med sammes tillagte Jordlod, der staaer for Hartkorn Ager og Eng 4 Skpr. 2 Fdkr. 1 1 Alb. og Skovskyld 2 1/2 Alb. tilsvarer Leieren følgende: a. Leieren forretter 2 Dages Arbeide ugentlig til Hovedgaarden efter de Regler som den herneden anførte Tabel udviser, samt paa egen Kost og med eget Værktøi. b. Leieren skal efter Paaviisning hugge det fornødne Gjærdsel til 500 Favne Riisgierder, paalæsse samme paa de Vogne der skal transportere det, eller samle Gjærdsel i Bunker hvor det beqvemt kan paalæsses, og endelig paalukke det paa bemeldte Riisgjærder, hvor det bliver ham anviist. Dette Arbeide maa være udført saa betids og saa forsvarligt at Hegnet ved Syn hvert Aars 1ste Mai kan eragtes lovligt. c. Leieren skal efter Paaviisning slaae 20 Favne Brændeeaarlig, imod en Betaling af 3 Mk. Tegn pr. Favn, og forretter han dette Arbeide paa egen Kost og med eget Værktøi, uden at der tilstaaes ham noget af den paa Træerne værende Top. Ved Favnslaaningen lagt tages at Træerne fældes det nærmeste Jorden mueligt og i den Retning Skovbetjenten anviser, at Betalingen herfor ei erholdes for Skovbetjentens Beviis forevises at Farnebrændet er opsat og Favnen forsvarligt udfyldt, endelig er Leieren pligtig at fraskjære efter Anviisning, det Gavntømmer som befindes at være i Træerne, hvilke Kjævler ei udslækkes eller kommer under Beregning af Favnebrændet men hvorfor han modtoger en Betaling af 8 s. Tegn for det Snit som ei kommer Favnebrændet tilgode. d. Leieren skal efter Paaviisning aarlig grav, 200 Favne Vandgrøfter i Hovedgaardens Hovmarker, imod at han derfor godtgjøres den Betaling som Herskabet maatte finde billig at beskemme. c. Leieren skal aarlig efter Paaviisning skjære 12 Læs Tørv, strue og passe samme i alle Maader forsvarlig, indtil Jndagningen. f. Leieren forretter 3 Klapjagtsdage aarlig efter Tilsigelse, samt 2 Veidage om Sommeren til Hjelp til Hovmarksveienes Vedligeholdelse.