Berlingske Tidende, 1833-10-23
Paris, den 12te October. de Portugisiske og de Spanske Anliggender begynde nu at te et stort Jndtryk paa vort Publicum. De discuteres ei allene meer eller mindre grundigen af de forskjellige Partiers Blade, men have ogsaa allerede havt en betydelig Jndflydelse paa Børscourserne. Men Portugal er i dette Øjeblik alligevel ikke det interessanteste Punkt i den Europæiske Politik. De Nordiske Magter kan det være temmelig ligegyldigt, om Don Miguel eller Don Pedro hist hersker. Begges Evner synes at være meget indskrænkede; for ingen af disse to Brødre viser det Portugisiske Folk særdeles Yndest, og hverken den ene eller den anden mægter derfor at fremvirke Misforstaaelser blandt de Europæiske Magter. Beholder Don Pedro, som kan formodes, Overhaand, og gjør han sig skyldig i den Feil atter at lade sig henrives af Kjerlighed til Constitutioner, saa kan næsten med Vished antages, at den, som han skjænker sin Nation, vil vorde Anledning til nye Uroligheder og Borgerkrige, og sandsynligviis berøve ham den Throne, som han har erhvervet sig med saa stor Anstrængelse. - Kongen af Spaniens Død, hans Testaments Erkjendelse i Madrid, ved hvilket han, tvertimod Landets Love, gjør sin Datter til selvherskende Dronning, saasnart hun har opnaaet sine myndige Aar, og indtil den Tid udnævner hendes Moder, til Regentinde, Alt dette er Gienstande, som i dette Øjeblik ere af langt større politisk Vigtighed end Begivenhederne i Portugal. Man frygter og sandsynligviis ikke uden Føje, at en stor Deel af Spanien ikke er tilbøielig til at adlyde Ferdinands sidste Villie, men vil, erklærende sig for Successionen paa Mandssiden, proclammere Ferdinands yngre Broder, Don Carlos, som Konge i Spanien. - Det Franske Cabinet fremskynder uden Tvivl ved sin overilede Erkiendelse af Ferdinands Datter som Dronning og af hans Enkes Regentskab, Borgerkrigens Udbrud i Spanien, hvori hiint Cabinet, efter dets Udrustninger at dømme, synes at ville tage virksom Deel. Vi sige med beraad Hu synes, thi Ludvig Philipp, der er en vaersom Mand, vil vist betænke sig, inden han giver befaling til det første Kanonskud. De Franskes Konge, naturligviis lige forhadt af Carlister og Republicanere, holder sig kun paa Thronen ved den moderate Deel af Nationens Bistand, der intet heller ønsker end Fred, og betragter Kongen som en Mægler, ved hvem denne Fred betrygges den. Jværksættes denne Anskuelse ikke, saa taber han ei allene den største Deel af sine Tilhængere, men giver ogsaa Bevægelsespartiet, der, forbunden med Carlisterne, saa længselsfuldt ønsker hvilkensomhelst Krig, Magten i Hænderne. - Vi betragte altsaa Frankriges Rustninger som en Demonstration, der i nærværende Øjeblik blot skal tjene til at afværge ethvert Udbrud af Uroligheder i Spanien. Om denne Demonstration vil opnaae sin Hensigt, kan endnu ei afgjøres. Udbryder en Revolution hiinsides Pyrenæerne, saa kan den, uden fremmed Intervention, vare længe, thi Partiernes Styrke synes i Henseende til Talle og deres Høvdinges ringe Dygtighed, at være omtrent lige. Unægteligt er det, at det Don Carloske Parties Fanatisme lover at give en stor Overvægt; dog kunde det paa den anden Side skee, at Don Pedro, efter fuldkomment at have fordrevet sin Broder fra Portugal, erklærede sig for den unge Dronning af Spanien og hendes Moders Regentskab, og til virksom Bistand, sendte hende de 6 eller 7000 Avanturiers, der danne Kjærnen af hans Armee, og af hvilke han kan forudsee, at de i Fremtiden ville gjøre ham Livet surt nok. Ligeledes kunde ogsaa Frankrige mueligen benytte denne gunstige Leilighed til at skaffe sig de Polske Flygtninge fra Halsen, der koste det saa betydelige Summer og ere dens Regjering saa lidet hengivne. - Hvad Europas øvrige Magter angaaer, da er det at formode, at de i den Kamp, der beredes i Spanien, ville være roelige Tilskuere, dersom diplomatiske Midler ikke skulde være tilstrækkelige til at afværge den. De ville ikke have glemt Napoleons Skjebne!