Norske Intelligenssedler, 1789-06-17
WESSE. Gener: Aud. i Norge. Paa førstkommende Mandag og følgende Dage fra Klokken 8 til 12 Formiddag og fra 1 til 7 Eftermiddag bliver Jndqvarteerings-Penger for det forløbne sidste halve Aar af mig udbetalte, som Søren Horster. maatte tiene Vedkommende til. Efterretning. Af Chrillianiæ Liig-Casses 2den Classe No. 105, er død Jens Thrane Consumptions Betient, som bekom 50 Rd., og af 3die Classe 229. Anders Bensen Meier Bilthugger, 24 Rdlr. Aarøe. Begravelse Penge. Atter er tvende Nummere vacant i anden Classe. Til Publikum. Sidstleden jeg tog den Frihed at træde frem for det Høye Publikum tillod det indskrenkte Rum ikke Jntelligents-Bladet kunde levne mig, at forelegge den nærmere Forfatning jeg vilde give min Filosofiske Borger-Skole. Jeg maa da atter fremstille mig. Man maae tænke over Guds-huusholdningen med Aande-verdenen alt hvad man tænke kan i Menneskeheden, saa kan jeg umuligt forestille mig andet Endemaal dermed, som sidste og Hovedabsigt og Endemaal, end dette: at en Algodhed eller en Høist retfærdighed maae have tiltænkt disse ypperligste Skabninger, Almagtens Mester-stykker, ved Føle- og Tænke-krafts Forening med Legemsbygningen, al den Legems Mag og Roe, saavelsom Sinds- og Siæle roe, Fornøyelse og Lyksalighed, ogsaa i dette Forberedelsernes Liv, som hvers Natur med øvrige ind- og udvortes Beskaffenhed og Sammenhæng var beqvem at tage mod, Dyret nemlig, indtil mindste Mid hvert Slaa og Art efter sin Forfatning, en ringere, Mennisket en høyere, ædlere og ypperligere, og atter Mennisket igien, i Forhold med enhvers her i Livet erhvervede eller forbædrede Siæle Kræfter, Bekvemheder, Døgtigheder og Færdigheder, ikke blot i Villien eller Hiertet, men og tillige i Hjerne, jeg mener Forstanden eller hin adle høye Tænke evne, dette egentlige End-billede Mennesket siges skabt i, denne Villiens Lære mester, Ledsager og Bestyrer, og den som tillige forsyner Sielen med beste Stof til Ro, Fornøyelse og Lyksalighed, og uden hvilket neppe saa hø Lyksaligheds og Salligheds Grad at erholde som ellers muelig, og som Gud, Alfader havde villet unde Mennesket. Dette vigtigst, og Guds Ære eller Majestæt altsaa ikke endeligste Formaal, hvilket dog, jeg veed ikke ved hvad Usandselighed, bestandig paaraabt, skiønt højst forkleinende foren Algodhed, Retfærdighed, Sallighed, og den en Guddom tillige tillagte væsentlige, ævige og oprindelige Sallighedernes Fylde, der ikke trængte til vor Tilværelse eller til hiin lidet ægte Ære; den Udvortes, saa vidt ikke noget virkelig Godes videre Opnaaelse underordnet; Jeg siger: Dette rigtigt, at Guds endelige og Hoved absigt med Aande frembringelsen blot disse Væseners Deelagtiggiørelse i den Sallighed han selv nød, og som bestaaer blot i Beskuelsen af de allerhøjeste, ædleste Fuldkommenheder, denne Aandernes Aand, ald Viisdoms oprindelige Kilde, saae sig i Besiddelse af. Saa fremledes af saadan Grundsetning, saadanne Fornuftslutninger: Skal Guds Absigt med Mennesket-Frembringelsen, den højst mulige Lyksalighed, saa under denne Jordiske som under hiin himmelske Forvandlings-stand erholdes, saa bør og Forstanden i Almindelighed større Lys end det nærværende Opdragelsers maade eller Skole væsenet det hid til dags haver antændt. Den blot historiske Kundskab som Katekismus-læren i Religionen indeholder, viist utilstrækkelig til hiint Ende maals Opnaaelse. Skal Guddommen dyrkes ret, maae den kændes ret; Men det er Verden, dette store, dette vise Guddommens Værk, denne Alviishedens og den allerhøyeste retfærdigheds velanlagte og vel bestyrede Staet, der viser sin Verkmester, og sin Regent i rette Gestalt; Og Filosofien eller Verdslig-Viisdommen lærer os at kiænde dette Verk i alle dets Dele, legger os de høystfulkomne Love for Øyne denne store Staet er indrettet efter og bestyres ved. Det er Filosofien den sunde, sande og nyttige Filosofie, en sund, sand og rigtig Religion grundes i, oplyses, forhøyes, forædles, bestyrkes og befæstes ved; Og sund Sands, Erfaring og vel grundet, prøvet og rigtig befunden Fornuft der Tiid efter anden samlede, ditterede og skrev denne Lære. Der hvor Fornufslipper, tager først den rette ægte Troe, faste Troe som bygt paa Sandsynlighed og Rimelighed ikke Troe som blot Historisk, blot Grillefang, blot Sminke og Maske, blot forførisk og forvildende, koglersk og bedragersk, eller og paa Uggrund, imod Sandsynligheden, Rimeligheden, Naturligheden og Fornuftmæsigheden opført. Skal Forstanden, der indeholder det ægte Grundstof til Fornøielse og Lyksalighed her, Sallighed hisset, undergaae, ved Forherligelsernes Omstøbning i Evighedernes Boliger, nogen klækkelig Forandring, maae Kundskaber, og rigtige Kundskaber giøres her i Livet, Erhværvelser af. Og, skal dette Livs Ro, Mag og Fornøielse ikke for ofte og for meget afbrydes og forstyrres; maae Legems-sundheden, Førligheden, Munterheden og Færdigheden vedligeholdes, befordres og forbædres; maae Fattigdom undgaaes og en vis almindelig Velstand som mulig, befordres og erholdes; maae Pligterne mod sig selv og andre skee nøje, vore Rettigheder paa andre settes i dog nogenledes klart Lys: Skal Staet forsvare sig, tiltage i behørig befolkning og Velstand; og Regent tilligemed Folket, de enkelte Stænder, Familier og Personer være lyksalige; maae en vis Arbejdsomhed, Flid og Vindskibelighed, tilligemed en rigtig Sparsommelighed, Tarvelighed og Nøisomhed o. s. f. Men til alt Lys i Forstanden. Uden Lys arbeides kun slet, spares kun slet pleies Legemsmaa og Sundhed, Sinds-ro og Fornøielsen, Æren, Yndest og Venskabelighed med de flere Pligter kun slet. Hvor lidt hiint Guddommens, Alfaders Hjerte-laug mod Menneske og Dyr gjort hidtildags ved vor Oplærelses-maade nøie, er aabenbart. Dog Folket for længst sædeligt, Lande freden for saa mange Aar tilbage i Fortiden sat paa paalidelig Foed, Akademier saa ældgamle, og Staterne nu stædte i indbyrdes Kappen om Overvælde; dog Folkemassen tynd, men endda derhos fattig og Arbejd højstdyrt o. s. f. Saa sees ikke desto mindre, alt uagtet, næsten ingen anden Lære almindelig end Sædeligheden eller Religions-læren tilligemed lidt Regning og Skrivning, og denne Lære, skiønt den vigtig Bonde- og Land-stand aldeles uomgængelig nødvendig, som Grund standen i Staten, som Planteskolen for Borger- og Krigs-stand, som Selskabets Jord-brugere og Proviant, tilligemed Material-forvalter og Leverender for Manufaktur og Fabrik med Værker, jeg siger, denne første og nødvendigste Lære dog paa Landet hos Almue kun slet og højstmangelagtig. Og Akademie-læren endnu ufuldstændig og uden megen Sigte paa Borgerlivet, dets Underholdning og Velstands Befordring. Akademie dog det oprindelige Lys hvorfra alt øvrigt Lys hentes, hvorfra Lærmestere og Redskaber til Omsetning blant Folket at erholde. Næsten som om Viisdom en Stats-hemmelighed, som om Civilt Pupisterie til, der bar Frygt for Oplysnings Udbredelse hos Folket, da dog nu hverken i Kirke- eller i Stats-Regimentet hiin underfundige List og Optrækkerie, ej eller hiine pia frandes til, der behøver Hemmeligheds Dekke. Men, i Virkelighed sigter nærværende og oprindelige Lære anstalt meer paa det himmelske end det jordiske Liv, og dette endda ikke til fulde, al den Stund dog ogsaa til modne Himmel-borgere ikke blot Hjertets Dannelse, men og tillige og først og fornemmeligst Forstands Erhvervelser i og ved dette Forberedelsernes Liv udforderligt. Fortsettelsen følger neste Uge.) sernes Liv udforderligt.