Københavns Adresseavis, 1773-12-14
Jmod Midten af November var min Pimpernelle allerede igien saa mærkelig tilvoxen, at jeg atter sadte 6 Høveder paa Græs, og disse vil der vist finde tilstrækkelig Fødde indtil Juul, om Veyerliget ellers nogenledes vil favorisere. Straaet eller Halmen er, naar man har udtersket Frøe, et særdeles tienlig Foeder for Heste, Kiør, Kalve og Faar, Jeg har opholdt alle mine Creature dermed. Jeg er aldeles af den Meening, at Pimpernellen skulle være vore Land=Oeconomer til stor Fordeel. Denne Formodning understyttes af mange Slags Grunde. Jeg vil ikkuns anføre følgende: Pimpernellen skienker Landmanden baade Sæd og Høe. Dens Sæd er ligesaa god for Hestene, som Havren; og jeg veed de æder den gierne. Endnu er dens Sæd alt for kostbar til at give Hestene i Steden for Havren. Men da den forøger sig stærkt, tvivler jeg ikke paa, at man jo inden faa Aar kan giøre det. Man kan lade Faarene pille det unge Græs, det forskafser godt Smør, Qvæget bliver deraf aldrig opblæst. Det voxer lige godt næsten i all Jordsmour. Ageren eller Engen behøver kun i det første Aar at luges, den holder sig i de følgende Aaringer selv reen for Ukrud, og kan med faa Omkostninger holdes i god Stand. Avlingen er hverken mislig eller kostbar Berender man Jorden dertil, saaledes som man pleyer at behandle et Land, man vil saae Roer i, saa løber man ingen Fare for, at jo Høsten vil lykkes. Jeg holder fore, at man sildig paa Foraaret kunne saae Pimpernellen iblant Havren eller Bygget. En vis Herte i mit Naboelav har i sidste Sommer forsøgt det, og det lykkedes ham meget vel. Ligesaa skulde jeg troe, at en Blanding, med Boghvede=Sæden, som er den sildigste, skulle lade sig meget vel giøre. Jeg har ved endnu ikke erfaret det, men ønskede, at nogen vilde sætte et Forsøg derpaa. Et med brede Fyrer til beredet og renset Erte=Lund skulle til denne Avling vel være den beqvemmeste, dersom maa saa tidlig kunde indhøste Erterne, at Agerlandet til midt i August, to Gange kunde lade sig pløye, thi sildigere ville jeg ikke udsaae min Pimpernelle. Ofte hendes det, at en Ager, som er besaaet med Roer, bliver aldeles fordærvet, saa den dueligste Landmand derved, ofte feer sin Fliid og Omkostning slet belønnet. J saadan Tilfælde ville jeg raade, at besaae den fødeelagte Ager med Pimpernellen; man vil da vist i den følgende April finde Opreysning i den skiønneste Eng til fine Faar. Pimpernelle er hos os en indenlandsk Plante, hvoraf man2 Gange hver Sommer kan indsamle Frøe. En Landmand kan og af en liden Plantning selv samle sig Frøe, uden Omkostning, og udsaae samme i forskiellig Jordsmon, til forskiellige Aars Tider, paa mange Slags Maader, og saaledes med ringe Møye og Omkostning med samme anstille de behøvende Forsøg. Skalholt Stift paa Jsland af 10 Augustii 1773. For at indsee den rette Grund og Aarsag til vores nu værende Omstændigt der, er det nødvendigt, at see tilbage paa Vinteren 1772; hvilken var een iblant de allerkoldeste, som man har havt i dette Sæcul. Samme og det derpaa følgende meget kolde Foraar foraarsagede, at forrige, Sommer gav Creature paa fleste Steder liden Provision til Vinter=Forder, hvilket man med Brugen erfarede at have meget svage Kræfter, saa at Oplands Bonden, som nu lever meestendeels af Hornqvægers Producter, havde deraf mindre Gavn, end han i Førstningen ventede. Herpaa fulgte paa mange Stæder saa haard en Vinter, at der Orægsom ikke havde Forder, maatte enten aldeles crepere, eller ogsaa blev ubrugeligt indtil midt udi Sommeren. Foraaret var saa koldt, at man havde Snee og Frost indtil midt i Junii Maaned. Siden indfaldt meget got og angenemt Veor, som varede en Maaneds Tid, og gav temmelig got Græs paa mange Stæder. Ho imod strax midt i Hundedagene indfaldt stor Frost, og paa Vester= og Norder Landet saa megen Snee, at den var 1/4 Alen høyt. Det Fordeer man nu har indsamlet, meenes at være got, saasom Sneen agtes for at være bedre Giødning end Regn, hvilket Tiden dog best vil lære. – Fiskerie har udi Guld bringe Syssel faldet meget vel, men paa andre Stæder maadeligt, dog paa de fleste Stæder noget. Naar alt dette sammenlegges, seer det ikke ud hos os til nogen særdeles dyr Tid, men dog til saadan Knaphed, at, og Resten af Høibrærningen falder ikke ud paa den beste Maade, saa vil Oplands Bonden faae at erfare noget haardere, end han nu kanskee mener, eller forud seer; men de fleste af dem, som boe ved Søekanten, maae have temmelig Forraad af Fisk, om de dermed gaae forsigtigen tilværks. Qrægsygen har nu næstafvigte Aar grasseret paa det haardeste, saa at det som var igien opkommet, enten døde udi den haarde Foraars Kulde og Forder Mangel, eller ogsaa blev ganske unyttigt, saa det høyeste Gavn, som de fleste deraf haver at vente, vil bestaae udi Haabet at faae noget Foeder til at opholde det med udi næstkommende Vinter; thi endskiønt dette syge Qvæg udkræver dobbelt saa meget Freder, som det friske, giver mestendeels ingen Uld, og inficerede Adkomme, saa eragtes det dog bedre end intet. Paa adskillige Stæder, nemlig Rangaarvalle=Bardestrands=Dahle= og Øefiords=Sysseler har Folk efter den høyeste Øvrigheds høypriselige Anstalt begyndt med at udrydde det syge, og igien anskaffe sig frisk Qvæg, hvilket paa nogle Stæder gaaer ret ønskeligen an, men paa andre noget seenere; den største Hindring i Verket vil foraarsages af de haarde Vintere, som nu Aar efter Aar indfalde, og paa de fleste Stæder have borttaget den største Deel af saadant Qvæg udi de saa kaldede (helbrede) eller inficerede Province, saa at den fattige Bonde kan lidet faae, og de meere bemidlede ikke meget, thi de, (som rimeligt er) behøve langt meere til at besætte deres Godser. Sagen vil have langt Udseende, og Jsland vil neppe inden 20 Aar, saavidt denne Post angaaer, komme i samme Stand, som det var 1760. Hekla og andre Jldsprydende Bierge giør os nu ingen Skade, dog har man næstafvigte Aar udi September og December seet Jld udkomme af Hekla og meget flere Gange stærk Røg og Damp. Jordskiælv har dermed ikke fulgt, hvilket synes at give tilkiende, at endskiønt der er endnu nok Materie for Ilden, saa ere dog ikke Obstacula saa stærke, at de kan forvolde stor Knagen og Bragen. Den lænde Engelænder Hr. Banks og Doctor Solander, af Nation en Svensk, reyste til Hekla udi næstafvigte September Maaned, med temmelig talriig Sulte, og efter som Ordet gaaer, skal de uden stor Møye være kommet op paa det af Naturen meget lidet, men i sig selv forunderlige Hekla Bierg, og fundet der overalt koldt og roeligt, hvilket man lader staae ved sit værd; thi Erfarenhed har lært, at Ildsprydende Bierge ere ofte paa nogen Tiid ganske stille, men inden kort Tild begynde igien at sprude. Andre, nemlig Hr. Vice=Lagmand Olasson og Hr. Land=Physicus Paulsen, ligeledes og Hr. Kønig, med flere, foregive, at de ere ogsaa komne paa Heka, hvilket ingen nægter. Alle disse sige, at de have fundet der alle Ting i rolig Tilstand.