Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-06-07
Til ovenmeldte Beretning gjør Khvnsposten følgende Modbemærkninger: Vi antage, at man, om det end lader sig forsvare fra det juridiske Standpunkt, dog har viist en høi Grad af Jndiscretion ved at ville spærre Adgangen til Langelinie, efter at Folk havde faaet Adgang dertil, og det i Særdeleshed saa hurtigt efter Dampskibets Afgang, skjøndt det ved tidligere Leiligheder har været Brug, at Langelinie, efter at være aabnet for Alle og Enhver, er ved bleven at staae aaben nogen Tid efter, Noget man derfor med Grund maatte antage ogsaa dennegang at ville blive Tilfældet. At bemærke dette i rolige Udtryk, afgav da under alle Omstændigheder ingen Grund til, at Vagtcommandeuren beordrede Soldaterne at plante Bajonetten haa Geværet og storme ind paa Folk, ved hvilken Leiligned, hvad der er oplyst ved mange Vidner, en Person klene reddede sig fra at faae en Bajonet i Livet ved at faste sig ned bag et Træ. Det er denne Exces, som viselv og Retten havde været paa de Militaires Side, saa høi Grad maae misbillige og som neppe lader sig forsvare fra noget somhelst Standpunkt; thi hvad Følgerne vare blevne, hvis et Menneskeliv var blevet opoffret, lader sig vel neppe beregne, selv naar man tager Commandantens Mellemkomst med i Regningen. Under saadanne Omstændigheder troe vi ogsaa, at Steen vare Folkets eneste Forsvarsvaaben, da Soldaterne fore frem i blindt Raseri og ikke agtede paa, om de anfaldt rolige Spadsere gængere eller dem, som de antoge for deres Fornærmere. Vi maae derfor vedblive i vor Formening, at Vagten var den første Angriber, og at Folket udfordredes til det Skeete ved Soldaternes og navnligen deres Commandeurs raa, ungdommelige og ubesindige Adfærd, der maatte irriter- og ophidse Folket, som iøvrigt ikke alene bestod af Studenter, men af mange ældre Borgere, der ikke viiste mindre Harme over Soldaternes Fremfærd end de yngre og fyrrigere. Hvorvidt man senere har udviist nogen særdeles Discretion eller gjort det Skeete bedre, ved allerede nu at tildeele tidtmeldte Overjæger en Parol-Roes, overlade vi helst til Andre at bedømme; vi bemærke kun, at vi for vort Vedkommende havde anseet det langt sommeligere og mere stemmende med de brugelige Former, om man havde tovet med at rose ham, indtil en retfærdig Krigsret, hvider skal afholdes nogen, havde givet hans Opførsel Medhold; thi det forekommer os, at det vilde bevirke en synderlig Contrast, om man ved Parolen vilde rose en Person for det, som han muligen siden ved Krigsretten kunde blive rettesat for. Hvad vi endnu have at bemærke, er, at man ikke altfor eensidigen skal domme efter det, man har erfaret af de optagne Krigsforhører; men i det mindste vente, indtil man har bragt Resultaterne af den anden Parts Forklaringer i Erfaring, Noget, vi med billighed kunne fordre af enhver upartisk. - Vi maae slutteligen tilføie, at vi atter have taget til Ord, i denne Sag af Agtelse for Modpartens Mening og Sandhedens Oplysning, men at vi iøvrigt nu ansee det rette Forum for alle Oplysninger, man maatte ønske at komme frem med, at være hos den Autoritet, der nu skal behandle Sagen, nem Kjøbenhavns Politi." Fra Falster. Efterretningen om Skibet St. Nicolai forliist paa en Reise fra Messina til St. Petersborg, har udbredt Sorg iblandt mange Familier i Nykjøbing. Capitainen, en Søn af Stænderdepuret Sidentus paa Prindseholm, tilligemed det øvrige Mandskab paa een Mand nær, der reddedes af Skibet Robert," fandt sin Død i Bølgerne. Denne unge, raske Sømand havde allerede i flere Aar med Held og Dygtighed ført Skib for russisk Regning paa Middelhavet. Hans Forældre tabte i ham en værdig Søn. Foruden denne begrædes Tabet ogsaa af tvende andre haabefulde unge Mennesker, nemlig Styrmand, Colbiørnsen, Søn af Hr. Hofjægermester Colbjørnsen til Kirstineberg, og en Søn af Skipper, Marqvard, der Begge fore med det forulykkede Skib. - Ved den Auction som nylig holdtes i Nykjøbing over Heste (21) af forædlede Racer solgtes 14, der udbragtes til et Beløb af 2277 Rbd. For 4 brune Hopper 3 Aar gamle, efter Cigar, gav Hestehandler Formann 1023 Rbd.