Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-04-02
J den kjøbenhavnske Maadeholdsforenings Møde den 15 Marts oplæstes adskillige indløbne Breve. Saaledes meddeeltes, at Antallet af de ved Cand. Jørgensen i det sydlige Sjælland optagne Medlemmer havde beløbet sig til 356, af hvilke senere 18 igjen havde udmeldt sig og tilbagesendt deres Medlemsbreve. De fleste havde angivet Grundene herfor. En havde erklæret, "at han ikke ønskede at være bunden ved nogen menneskelige Love." En Anden ønskede sig udslettet, fordi hans Kone havde saa meget derimod." En Tredie, vilde see Flere i hans Kreds slutte sig til Foreningen, førend han vilde holde nogen Forpligtelse." En Fjerde følte sig dreven til den Bekjendelse, at han med sin Maadeholdsforening var bleven en Oprører i Jesu Kirke, og derfor vilde han nu afstaae derfra." - Fra et Medlem her i Staden var Bestyrelsen opfordret til offentligen at erklære det for urigtigt: "at understøtte Brændeviins drikkere", og at virke til, at Fattigvæsenet og andre velgjørende Samfund nægtede notoriske Drankere enhver Hjælp. Herimod bemærkedes, at om ogsaa et Menneske ved egen Brøde og Uforstandighed var geraadet i Elendighed, forbød dog christelig Kjærlighed at lade ham omkomme af Mangel, saa enhver Hjælp dog ikke kunde negtes. Ogsaa maatte det betænkes, at Hustru og Børn saaledes ofte vilde komme til at lide med derunder, saalænge Øvrigheden ikke antog absolut Drikfældighed for gyldig Skilsmisseaarsag. Overhovedet var det at befrygte, at naar Jndtrædelse i Maadeholdsforeningen gjordes til Betingelse for at kunne opnaae Understøttelse, vilde Selskabet overfyldes med Hyklere, der snarere skadede end gavnede Sagen. Overbeviisning om det Skadelige og Farlige i Brændeviinsdrikken burde være den eneste Bevæggrund til Jndtrædelse, og Man maatte nøie paasee, at Ordene i Medlemsbrevet: "at N. N. aldeles frivillig havde underskrevet Forpligtelsen", kom til at indeholde Sandhed. - Fra et Medlem af Haandværks standen var indsendt en Skildring af de Konstgreb, hvoraf Værtshuusholdere, Viinhandlere og Brændeviinsbrændere undertiden benytte sig, for at bevæge deres Kunder til at drikke ret meget. Ogsaa omtalte han, hvorledes der i Randers med 7000 Jndvaanere skulde findes 20 Viinhandlere, 10 a 12 Gjæstgivere og Værtshuusholdere, og 40 Kjøbmænd som handlede med berusende Drikke. Kun 4 Kjøbmænd (alle af den mosaiske Tro) handlede allene med Manufacturvarer. Han nævnede, at endogsaa en Skolelærer, der dog havde saa mange Børn i sin Skole, at han maatte holde Hjælpelærer, tillige var, Brændeviinsmand." Det store Forbrug af Brændeviin i denne By satte han i Forbindelse med Moraliteten sammesteds overhovedet og bemærkede i saa Henseende, at af 180 Børn, som fødtes der i Aaret 1843, vare ikke mindre end 45 uægte. Ved at oplæse dette Brev bemærkede Formanden, at han, som ubekjendt med Forholdene, hverken kunde benægte eller bekræfte de anførte Facta, men at de i alt Fald opfordrede til nærmere Undersøgelse. - Et Medlem af Embedsstanden havde tilskrevet Bestyrelsen om at foranstalte en Samling af de i Maadeholdsforeningen holdte Foredrag trykt og lovet et Bidrag i saa Henseende. Med al Erkjendelse og Paaskjønnelse heraf, meente Formanden dog, at dette ikke vilde kunne lade sig iværksætte, da Foredragene næsten uden Undtagelse havde været holdte frit, og uden at Mere end Momenterne i Forveien vare nedskrevne. Derimod meddeelte han Forsamlingen, at en af Cand. Jørgensen besørget og af ham selv gjennemseet og tildeels omarbeidet Oversættelse af Pastor Bøttchers bekjendte Huuskors" var færdig til Trykken og vilde udkomme endnu i Løbet af Sommeren, naar blot Trykke omkostningerne nogenlunde lode sig tilveiebringe. Dette populaire Skrift, der i Tydskland var udbredt i henved 100,000 Exemplarer, havde allevegne havt de meest forbausende Virkninger til at berigtige den offentlige Mening og stemme Folket for Sagen, og det stod til at vente, at det vilde have den samme Virkning her i Landet. - Til Slutningen oplæstes en særdeles velskreven Afhandling af en Snedkersvend, der var Medlem af Selskabet, hvori han søgte at forklare Aarsagerne til Maadeholdssagens ringe Fremgang her i Landet fremfor paa andre Steder. Han søgte at henføre disse Aarsager til 4 Classer: Mangel paa Kundskab om det skadelige i Brændeviinsdrikken overhovedet og om det Omfang, hvori denne Vane endnu herskede, især i de arbeidende Classer, Mangel paa Menneskekjærlighed, idet Man ikke bekymrede sig om, at Tusinder gik til Grunde derved, og skyede at lægge det ringeste Baand paa sig selv, om Man end derved kunde virke frelsende for Andre; Mangel paa Selvbeherskelse, da Man i muntert Selskab, udsat for sine Kammeraters Spot, skammede sig ved at holde sit Løfte, og ikke vilde risikere at komme i en Forlegenhed, som Man maaskee ikke havde Kraft, til at rede sig ud af; og endelig Mangel paa Standhaftighed i at holde fast ved engang erkjendte Sandheder. Forfatteren stræbte i Slutningen af sin Afhandling at møde den Jndvending, der ofte gjordes imod Maadeholdsforeningen: at den vel forbød Brugen af destillerede Drikke men ikke af Viin, der dog i mange Henseender kunde blive ligesaa skadelig. Han besvarede denne Jndvending med: 1) at Grundbestemmelserne udtrykkelig forpligtede til en streng Maadeholdenhed i Brugen af Viin, og 2) at dens høiere Priis selv hialp til at overholde denne Forpligtelse, især de arbeidende, mere uformuende Classer. Løftet og absolut Afholdenhed fra Viin, meente han, vilde kun kunne overholdes til en vis Landsgrændse, da der gaves Lande, hvor Vinen var lige saa almindelig som Øl hos os, og hvor den, blandet med Vand, næsten udgjorde den udelukkende Drik. Som et Exempel paa klar Fremstilling af Tankerne, ville vi anføre hans egne Yttringer om denne Sags Forhold til Christendommen: "J sin Lære har Christus vel ikke fremsat detaillerede Bestemmelser for, hvilke Næringsmidler Man maa nyde, som Moses; men i sit Levnet har han ikke nægtet sig Nydelsen af Viin og ikke talt imod den. J Lignelsen om Arbeiderne i Viingaarden vilde han vist ikke have valgt netop en Viingaard til Gjenstand for Lignelsen, dersom Brugen af Viin var forkastelig; thi da havde jo Viingaardens Herre, ved hvem vi maa tænke paa Gud, udsendt Arbeideren til at udrette noget skadeligt. Ligesaalidet har han sikkert fremstillet den barmhiertige Samaritan i Besiddelse af Olie og Viin som Lægemidler, men snarere som henhørende til hans Fødemidler paa Reisen. Hvad Brylluppet i Cana angaaer, staaer, hvordan Man end udlægger Jesu Undergierning derved, dog saa meget vist, at han ikke har benyttet den Leilighed, som der saa naturligen frembød sig, til at tale imod Brugen af Viin, men snarere stiltiende billiget den og maaskee selv deeltaget deri. Endelig anvendte han Viin ved Jnd stiftelse af det hellige Sacramente, Nadveren. Mig er det aldeles ubegribeligt, at han, hvis Formaal var at frelse Menneskene, skulde have villet knytte sit Minde, til Noget, der var absolut fordærveligt for dem. Communicanternes Tanker maatte da komme til at vexle mellem Frelse og Fristelse, det Første ved Mindet om ham, det Sidste ved Tanken om det sandselige Middel, hvoraf han betiente sig, da han sagde: gjører dette til min Jhukommelse!" - Naar Man betænker, at Forfatteren er en aldeles ulærd Mand, maa Man i Sandhed glæde sig over en Argumentation, der er saa simpel og dog tillige saa slaaende.