Viborger Samler, 1774-05-30
DEN VIBO RGER. SAMLER. Mandagen den 30 Maj. (Slutningen af Nr. 19, 20 og 21.) en hvad skulle, spørges her, de Folk da foretage sig, som Processerne hidindtil have underholdt: Hvoraf skulle de leve, naar denne gyldne Praxis, alle Sportlerne, Cancellie=Jura, Skriver=Salarier og alle deslige mange Jtem, paa eengang skulde gaae ind, Var det ikke et slet Raad, der vilde sætte disse Folk i en kummerlig Tilstand, og derefter nøde dem til, med Kone og Børn at være det Almindelige til Byrde. Jeg tilstaaer, jeg maatte beklage disse Anden Aargang. Folk, Folk, om de havde ikke lært andet Haandverk, end at nære sig af Processer, og ellers for Resten ikke vare brugelige til andet. Men ikke desmindre var det dog ikke raadeligt, for deres Skyld ikke at afskaffe et saa stort Onde, lige saa lidet som det vilde være tienligt, at føre Krig for Soldatens Skyld, eller være syg, for Lægerne maatte have noget at fortiene. Der gives jo tusende andre Næringsmaader, hvorved man ærligen kan vinde sit Brød og komme frem. Skulde ellers een eller anden gammel Advokat, ved en saadan ny Proces=Orden, blive sat ud af sit Levebrød, kunde ham af den almindelige Kasse blive anviist saa meget, som til hans Underholdning behøvedes. Den unge Tilvext af Advokater vilde af sig selv ophøre, og nødte der til at lære et andet Haandverk. Skrivere, Notarier, Lovkyndige og Fuldmægtige brugte man, skiønt langt fra ei i saa stor Mængde, endnu immer ved Retterne. Alle Embedsmænd og Øvrigheds=Personer, hvis Sag det er at handthæve Ret og Retfærdighed, burde og besidde en retskaffen grundig Kundskab om Retten, thi denne Videnskab bør, skiønt den er alle fornuftige Menneskeer naturlig, dog ligesom alle andre, studeres ordentlig og flittig, og giøres beqvem til en fornuftig Anvendelse. Hertil tiene de lærde Skrifter, som af beromte Autorer ere udgivne over Sædelærren og Naturens Ret; Af denne Kilde maae vi drage de ædle og rigtige Læresætninger, der tiene os til tydelig at udvikle Sandhed. Sandhed og Retfærdighed, og give os en oplyst Forstand, til let og grundig at indsee, hvad Ret og Uret er. De Gamle, som dog bragte alle Slags Studeringer saa høit, gjorde ingen særdeles Haandværk af Lovkyndigheden, de forenede den med Læren om Viisdom og om de menneskelige Pligter. De havde derhos saa faae skrevne Love, at det ei var Umagen værdt at beskikke Mænd til at lære og forklare dem. Enhver vidste dem, enhver kunde begribe dem. O hvor megen Tid, o, hvor megen ædel Tid, som kunde have været anvendt paa gode og nyttige Videnskaber, tilbringer ikke Ungdommen paa de høie Skoler, med deres store Bekostning, for at lære den borgerlige Ret. Ja, hvad vil jeg tale om Ungdommens Tid, Mange tusende muntre Hoveder og duelige Folk, i Stedet for at kunne have været det Almindelige i andre Omstændigheder høist nyttige, maae deres hele Livstid tumle sig om med denne elendige Trættekunst; og, i det de hielpe til at gjøre andre ulykkelige, modstaae deres egen Lykke. Endnu eet: Hvor skulde man, dersom ovenmeldte Forslag gik for sig, hen med den skrekkelige Mængde juridiske Bøger. Der findes deriblant mange gode, der ere skrevne af fortreffelige Mænd, og som henhøre til Jurisprudentiara legislatoriam og judicatoriam; saadanne kunne og maae ingenlunde afskaffes, men kunne med god Nytte bruges af dem, dem, som grundig ville lære Lovkyndigheden. Hertil høre de lærde Udtolkere af de Græske og Romerske Love, som ere fulde af gode Anmerkninger: Fremdeles, de som have behandlet besynderlige juridiske Qvæstioner: ligesom og de, der ved deres Domme have afgjort allehaande indviklede og tvilagtige Tilfælde: eller de, som have samlet andre berømte Mænds deslige Decisioner, og besørget dem til Trykken, som f. Ex. Responsa, Consilia, Decisiones, alle Special=Materier, selsomme og kundbare Processer, saadanne som Abelius, Thomasius, Hoffmann og andre have udgivet, Causes celebres de Pittaval, &c. Men for alle Ting bør scriptores juris naturæ & gentium, Grotius, Hobesius, Puffendorff, Thomasius, Homberg, a. holdes i Ære, thi de henvise os til Kilderne af den sande Lovkyndighed. Alle andre juridiske Bøger, som: Glossatores, Interpretes, Commentarii, Introductiones, Manuductiones, Annotationes, Compendia, Usus moderni, statuta provincialia, praxis forensis, &c. &c., kunne uden Betænkning, som Avner og Afskumning af den kiere Justits, og som nu ikke meere nyttige til nogen Ting, skaffes vek. Dog, paa det de Boghandlere, som havde forsynet sig med stort Forraad af saadanne slette Vare, ei skulde tabe alt for meget, ved at gjøre alle disse til Makulatur, skulde mit Raad være, at man med disse Blade, i Stedet for stemplet Papiir, skulle belegge alle Skrifter, ter, som indgaves for Retterne; herved hævedes tillige den forkastelige Misbrug, Tyranniet har opfunden, til at formere de uendelige Rettergangs Byrder med, i det de Lidendes Sukke, Bønner, og Klager over Uretfærdighed endog paalegges en uhørt Told eller Accise, for ligesom at gjøre enhver Nødlidende det ret suurt og besværligt at finde Ret og Hielp ved Øvrigheden. Mine Absigters Grændser vilde alt for langt overskrides, dersom jeg skulde berøre al den ugudelige og afskyelige Misbrug, der gaaer i Svang ved Ober og Under=Retterne. Jeg har sagt nok; Den som ikke røres af disse Anmerkninger, der flyde af Natur og Erfaring, den vil ved alle Slutninger af den nye Philosophie, efter den beste mathematiske Lærremaade, neppe lade sig overtyde. Jylland den 4 Martii 1774. Nyeheder. Landstinget, den 8 Junii 1774.