Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1829-04-07
J Lintin, paa en Øe 18 Mile fra Macao, er det nødvendigt at antage en Lods. Endskjøndt Strømmen her har en Bredde af 7 til 10 Mile, er den seilbare Deel af Flodleiet dog kun meget smalt. Ved Tigrisflodens Munding, 35 Mile derfra, er denne kun 3/4 Miil bred og kunne ved Forter, anlagte paa de høieste Puncter, fuldkommen beherskes; men Chinesernes ligge lavt og ville, omendskjøndt besat med hundrede Jldsvælg, i det høiste kunne forbyde en Fregat Jndseiling. - Ovenfor Forterne blive Strandbredderne endnu fladere og give Udsigt over uhyre Riis= og Sukkerrørsmarker, mellem hvilke, i enkelte Mellemrum, nydelige Smaasteder fremskinne. De herværende Træer ere rigt belagte med Løv. - Wampaa er bygget paa en meget lav Øe; Husene ere uregelmæssigen, sammendyngede paa hverandre, hvorfor Staden, har en Mængde korte, krogede og urene Gader. - Vi vare just beskjæftige med at bringe vor Ladning ombord, da vi af en af de forenede Staters Advisskibe erfarede at vi befandt os i Krig med Engeland; og neppe havde vi faaet Tid til at tænke paa Forberedelserne til vor Afreise, førend vi erholdt Efterretning om, at 2 engelske Fregatter allerede krydsede udenfor Strømmens Munding, saa der nu slet ikke var meere tænke paa at undkomme. Vi besluttede altsaa at aftakle Skibet, og indrettede det sommelig til vores Boepæl, idet vi paa Fordækket fra den ene til den anden Ende opførte et stærkt Bambus Gitterværk, og behængte samme med Matter. Medens vi befandt os i denne Art af Fangenskab, fandt en usædvanlig Oversvømmelse Sted, hvorved Strømmen uimodstaaelig reev 10,000 Barker bort med sig. Antallet af de Mennesker som omkom ved denne nye Syndflod, blev anslaaet til 30,000. - Hede og Kjedsommelighed gjorde mig syg, jeg fik Feberen, og vansmægtede flere Maaneder i en høist modlos og svækket Tilstand. Endelig besluttede jeg at begive mig bort fra dette farlige Sted; men mine Penge vare opbrugte, og jeg kunde ingen erholde for Vexler paa Boston; der blev mig altsaa ingen anden Udvei aaben, end at forhyre mig som simpel Matros ombord paa en engelsk Ostindiefarer, hvor man villig modtog mig. - Førend jeg igjen gaaer tilsøes, vil jeg opgive hvad jeg erindrer af mit Ophold i Canton. Som allerede sagt, øiner man i Nærheden af Canton en utallig Mængde Barker, hvoraf nogle, f. Ex. som bringe Thee fra det Jndre af Landet, ere mod 200 Fod; de stærkeste ere de chinesiske Junker, blandt hvilke der gives Nogle, som indtage 1000 Tønder, og have 500 Mand. Disse have i Midten en Mast, med et stort Seil af Matter og Bambus, paa For= og Bagstavnen befinde sig mindre Master, paa hvilke der ogsaa kunne op heises Seil; men hvis Hovedøiemeed er at tjene som befæstningspunct for en utallig Mængde brogede Vimpler, som vare fra disse. Paa Forstavnen af disse Barker er stedse malet et Par Øine, hvis Størrelse retter sig efter Skibets Omfang; man kan deraf slutte sig til, hvorledes en Junke af første Rang maa være beskaffen. Bagstavnen, er smykket med Figurer af fiirføddede Dyr, Fugle og Slanger. - En Miil ovenfor Factorierne, er endnu en Ruin synlig, som man kalder den hollandske Daarskab, endskjøndt den, ifald Sagnet er sandfærdigt, rigtigere kunne have været betegnet med et andet Navn. Historien fortæller, at da Hollænderne vare blevne meddeelte Tilladelse til, paa dette Sted at opføre et Hospital for deres Syge, smigrede de sig med, istedetfor dette at kunne opføre et Fort; dette skeete da ogsaa virkelig; men da de ville indsmugle Kanononerne i Tønder istedetfor Levnedsmidler, var Bunden ved Udlysningen gaaet ef den første Tønde, Kanonen faldt i Strømmen, og Bedrageriet, blev opdaget og tilintetgjort. - Canton ligger ved Flodens Strandbredde og indtager en betydelig Landstrækning. Europæerne maae, som bekjendt, kun boe i Forstaden, hvilken tager sig meget smukt ud; i Særdeleshed udmærke Magazinerne sig ved deres Elegange. For nogle Aar siden afbrændte denne Forstad ganske og aldeles, men den er som en Phønix opstanden af sin Aske, og ifølge den Modvillie, som Chineserne have mod enhver Fornyelse af Alt hvad der er Nyt, ganske opbygget som den var for Branden. - Læseren behager nu at følge mig ombord paa et af det engelske Compagnies Skibe, der hørte til en stærk Convoi under 2 Fregatters Beskyttelse. - Efteren 14 Dages Fart naaede vi Strædet ved Banca, mellem Øen af dette Navn og Sumatra. Banca er bedækket med svære Høie, som indeholde undtømmelige Tingruber, af hvilket Metal der aarlig udføres et umaadelig Qvantum til China og flere Stæder. Sumatras Kyst ligger saa lavt at man før øiner Træerne, end Landet hvorpaa disse staae. - Vi vare 20 Dage i Søen, da, efter en hæftig Regnbyge, en af vore bedste Matroser gled overbord, og, trods alle vore Anstrængelser for at redde ham, druknede. En besynderlig Omstændighed var gaaet forud for denne Hændelse, som jeg her, fordi den egner sig til nyttige Reflectioner, vil meddele. Den nysnævnte Matros var, da hans uheldige Skjæbne traf ham, just bleven kaldt fra Bordet, som gjorde ham saa ærgerlig, at han baandte Skibet og føiede til, idet han slog sinknyttede Næve i Bordet: "Gid det maatte være det sidste Bid, jeg nyder herpaa To Minutter efter var hans Ønske opfyldt. - Vor Skib var, som alle Compagniets, af stor Drægtighed og 24,000 Kister Thee udgjorde den lettere Deel af dets Ladning. Det førte 32 Kanoner og en bemanding af 160 Mand; en forunderlig forvorpenBlaading af alle Nationer. Denne Bande bleve daglig øvet i Betieningen af Skydset, og man tvivlede ikke paa at dette Skib torde binde an med hvilketsomhelst amerikansk Krigskib, men jeg ønskede kun at vi maatte støde paa en Baltimore Caper paa 11 Kanoner, overbeviist om, at jeg da vilde have havt den Fornøielse, ombord paa en Prise, at vende tilbage til de forenede Stater. (!)- Captainen var en yderst stræng, selv brutal og høist egennyttig Mand. Til hvilken Grad det gik tilsidst, sees af følgende Kjendsgierning: En til Skibs-Mandskabet hørende Portugiser laae dødelig syg af Blodgang, og bad, fordi hans Jndbildningskraft havde hensat ham i hans Fædrenelands Viinbjerge, om en saadan Drik, Viin. Doctoren paatog sig at spørge Captainen derom; men denne blev ganske vred over en slig Anmodning, og raabte: "Hvad, Portviin hvorledes kan De tænke derpaa, da det jo maa være Dem bekjendt at jeg deraf neppe har nok for mit eget Bord?" Dette Tegn paa Menneskekjærlighed erindrer mig om Svaret, som en Raadsherre engang gav en fattig Kone, da hun, for at opvække hans Medlidenhed, jamrede sig, at hun leed den mest rasende Hunger: "Ei, da er Du lykkeligere end jeg, 10 Guineer gav jeg gjerne, dersom jeg havde din Appetiir." Vi seilede forbi Forbierget det gode Haab med gunstig Vind og gik til Ankers for St. Helena, for at fornye vort Vandforraad. Paa Tegnet til at lette, var vor Anker, der veiede 65 Centner, det første ombord, og vort Skib strax i Spidsen af Convoyen. Denne Væddestrid skaffede os omsidder af SecondoCaptainen det eneste Tegn paa Tilfredshed, som vi paa hele Reisen kan rose os af, og han udbrød i den første Glæde: "Heisa Børn, Hurra for Engeland." Men strax derefter syntes det at fortryde ham, at han eengang var afvegen fra sin alvorlige og stolte Holding. Forøvrigt var han en Mand af Ord, og man kunne være vis paa Opfyldelsen af hans Løvte, naar han havde truet en af Matroserne med Straf. Jndtil Ankomsten til den engelske Kyst møde os herefter intet, der er værd at blive fortalt.