Berlingske Tidende, 1793-11-22
Paris, den 8de November. Den 6te November om Eftermiddagen Kl. 2 blev PbilligEgalte, forhen Hertug af Orleans, dømt til Døden af Revolutionstribunalet, og samme Eftermiddag henrettet ved Guillormen under det almindeligste og største Glæderaad af Folket. Følgende ere de nærmere Omstændigheder ved deHenbringelse til Paris, hans hurtige Fordømmelse og Ha rettelse: Tvende herværende Borgere, Hosto og Marchan havde faaet Ordre at bringe Orleans til Parie. Den første er Capitain ved Nationalgaden i Thuilleriesectionen, og der anden Capitain ved Revolutionssarmeen. De havde Tillade, at bruge Tropper, i Fald dette Uhyres Transportation skal de giøre sammes Bistand nødvendig. Da de kom til Marsell. begave de sig til Orleans Fængsel og foreviste ham deres Orte hvorover han blev bestyrtskt. J Besynderlighed faldt de ham forunderligt, at de havde Tilladelse til at bruge Tropper til hans Bortførelse. Begge Capitainerne opvakte til destomindre Mod og Fortroelighed hos ham. Han var blev sagde de, kaldet til Paris, for vel at møde for Revolutionstribunalet, men samme skulde frikiende ham, og derved sorte ham i Stand til, at blive optaget igjen som Medlem i Ca venten. Her paa spurgte Orleans : Er Folket velsindet ind mig, Det ikke allene elsker Dem, svarede Capitainerne men det tilbeder Dem, Disse Svar beroligede ham ganske Han sagde derpaa til Capitainerne, at aldeles ingen Troppabehøvedes til hans Geleide, og at han med største Tille begav sig til Paris. - Capitainerne paatage sig derpaa, at bringe ham allene til Parie. Orleans havde en Kniv, en Sax og en Tandstikker af Metal der sig Han tilbød sig at overgive disse Sager til Capitainerne. Men, føyede han til, De vil gjøre mig en Fornøyele, dersom de tillade mig at beholde samme." - Dette skeedte ogsaa Det meste, som gik ham nær, var Skilsmissen fra hans Sønner, som han skulde lade blive tilbage i Fængslet i Marseille, og af hvilke den ene, Anton Philip nu er 18 og den yngste 14 Aar gammel. Han græd, da han tog Afskeed fir dem. Sønnerne bade ham, at han dog strax vilde skriv dem til naar han var kommen til Paris. J Marseille ha han havt det meget slet i Fangslet, og udstaaet meget, PaHenrelsen til Paris var han meget lystig, spiste og brak me ger, og blev efter, hans Ledsageres Udsigende, kiendtlig sedere. Marchals, en af disse Ledsagere, som søgtede get, segtede adskillige Gange med ham undervets for Fornøielse. Deres Maade at segte paa, sagde Orliansbehager mig meget: jeg vil overdrage Dem mine Bør til Underviisning i Fegtekunsten. Da de to Capitainer underveis gave ham den Efterretning, at Dronningen var ble ren henrettet svarede den Ondskabsfulde; la det var en stor, Forbryderske, Da man videre sagde ham, at Briffet og te andre 20 anklagede Deputerte vare henrettede, viiste han stor Glæde derover, og raabte adskillige Gange : "Republiken, leve! Hans Henførelse til Paris skeedte ganske incogniteFormedelst den gode Tillid, som han havde sattet, tænkte han aldeles ikke paa, at ville modsætte sig, eller undsiveDa han var kommen nar Paris, ventede hans en lan Tid, lod sig frissere og rasere &c. Thi jeg vil, sagde han komme anstændig ind i Paris. Men hvor stor var hans Forundring og Bestyrtelse, som han ved en trungen Land. søgte at skiule, da han om Løverdag Aften den 2den Nørende sæt lige til Conciageret : Om Mandagen foren han overgivet til Revolutionstribunalet. Dette anstilder først et hemmeligt Forhør over ham, ligesom over alle Anklagede. Det offentlige Forbør begyndt i Forgaars den der om Morgenen Kl. 10. Anklageacten mod Orleans blevhollast, en Acte, hvorom man med Ret siger at den mange rikke Sandheder. Hoved Indholdet af samme gik ud paa et Orleans har søgt at bemægtige sig Regieringen, og med dei dømte Deputerte havde sammensvoret sig mod Republiins Enhed og Uddeelelighed, og det franske Folks Frihed og Dikkerhed. Da hans Forbrydelser kun behøvede faa Bevilter, blev kun et Vidne afhørt, og efter de bredigedes Udsiggende, at de vare tilstrækkelig underrettede om disse Forbrydelser, blev Philip Egalte, forhen Hertug af Orleans, den te d. M. Kl. 2 om Eftermiddagen, af Revolutionsstribund, til Dammere eenstemmen dømt til Døden, og hans For Hue, som han endnu besad, erklært for confiseert. Orleans hørte denne Dødsdom med Standhaftighed. Præsidenten Revolutionsstribunalet spurgte ham herpaa, om han havde boget at indvende mod samme. "Nei, svarede han, og jeg har ikke heller nogen Forsvarer meer. Hans Henrettelse blev bestemt til Torsdagen den 7de d. M., men han selv ansøgte om, at man, da man havde dømt ham, vilde endnu samme Dag lade ham henrette. Hans Begiering blev ham ladt. Man førte ham tilbage til Conciergeriet, for ufor lovet at opoffre ham til Guillotinen. Dette Uhyres hastige Dom oprakte Forundring i hele Paris; men hos intet Men ske Medant eller bedrøvelse. - Tilligemed Orleans blev den i til Døden, den anklagede Convents=Deputerte, Pe ser Constard, som var flygtet til Egnen af Nantes, arrestere, sammestads og bragt til Paris. Ligeledes bleve Nicolas læBogne, forhen Adelsmand, 73 Aar gammel, af bemeldte Tridanal dømt til Døden, formedelst Forstaaelse med Reublikens Fiender, og Deeltagelse i den Sammensværgelse : som havde været oprettet i Normandle, samt Vexel=Agens Sønder, der var anklaget som Kornpranger, og endelig Johans Paa Conpreur, formedelst royalistiske Yttrelser. er blevanordner, at disse 4 Personer skulde føres til Ret er pladsen tilligemed Orleant. - Neppe var sammes Dom leven bekiendtgjort i Paris, førend alle Gader begyndte at vrimle af Mennesker, som vilde see hans Execution. Den korte Tid han endnu var i Conciergeriet, henbragt i han med at vente sig. Man spurgte ham, om han holde have en Geistlig til sig ; men han svarte NeiKakken 31 kom derpaa Skarpretteren med Karren for andtergeriet, og Orlians blev tillig med de ommeldte 1 til Døden dømte, ført paa samme til Retterpladsen. en Mangde Mennesker, som i alle Gader trængte sig samt en, var uoverseng, og endnu langt talrigere, end ved en ulykkelige Ludvig 16de og hans Gemalindes Henrettelse. falles Dine vare rettede paa Egalite, og alle gave ham deres betagt og Afskye tilkiende. Endog den Deel af Pøbelen, handt hvilken han forhen havde ladet uddele saa mange Pen sot at opnaae sine ærgierrige Hensigter, syntes høist forbittret imod ham. Blant dem, som meest forhaanede ham, befandt sig blant andre den bekiendte St. Huruge, der havde staaet i hans Sold. - Saasnart Orleans havde besteget Karren, og under det hele Tog til Retterpladsen, raabte Folket ham imøde: "Du Uhyre, Umenneske! Misdæder, Du, som er bleven født til Menneskeslegtens og i Besynderlighed Frankrigs Ulykke. - Folket kunde ikke finde Udtrykke nok til at bevidne sin Afskye. Da Orleans var kommen for sit forrige Palads, blev Folkets Skrigen og spottelse heftigst. Karren holdte enten af Forsæt, eller fordi den blev nødt dertil af Folkets voldsomme Trængen, nogle Minuter stille for dette Pallads. Orleans slog sine Øien op- og saae paa Palladset. Beske det for sidste Gang vel raabte Folket, du Kal ikke saae det igien til Boelig." Da han var kommen paa Retterpladsen, hvor og en Mængde saakaldte Aristokrater i deres Vogne havde indfundet sig, raabte Folket uophørligen: "Du har givet din Stemme til den Cousins(Ludvig 16des) Død, fordi du vilde følge efter ham paa Thronen, men nu skal du følge efter ham paa Guillotinen; Herpaa besteeg han Skasottet med en saadan Standhaftig tighed, som man formedelst hans skammelige Levnet og frige Character ikke havde ventet, og begyndte at holde en Tale til Folket ; men intet Menneske kunde formedelst Folkets uafbendte Skrigen forstaae noget deraf. Kl. 4 1/2 om Eftermiddagen den 6te November gjorde Guillotinen Ende paa Orleans ryggesløse Livi hans Alders 47 Aar. Skarpretteren, fremviiste 2 til 3 Gange hans Hoved fra alle Sider af Ska fortet, og bestandig raabte Folket : Bravn, Bravn, Republiken leve. - Efter ham bleve de 4 andre Fordømte henrettede.