Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-01-28
Metropolitancapitelet i Paris har besluttet at holde hvert Aars 21de Januari en høitidelig Sjelemesse for Ludvig den Sextende og de Prindser og Prindsesser af det Kongel. Huus, der faldt som Offere for Revolutionen. Hs. Kongl. Majestæt har behaget at tilstille Hertuginden af Wellington, et kostbart Porcellainsservice fra Fabriqven i Sevres. Dronningen af Etrurien. (Slutning; see No. 96 f. A. af Skilderiet.) Jkkun 24 Timers Frist gaves Dronningen, derpaa maatte hun, ledsaget af en fransk Politieofficiant, tiltræde Reisen til Rom, og fortsætte den med en Dame af hendes følge og en Kone, der var bestemt til at opvarte hende, Dag og Nat. "Vor Ledsager, vedbliver hun i sin Fortælling, var Politicommissairen fra Nizza, der yttrede en fæisk Følesløshed ved de Taarer, jeg fældte for en elsket Søn, og som behandlede mig med den yderste Haardhed. Vi vare allevegne udsatte for Fornærmelser af Pobelen, der ikke kjendte os, og kun saae en af en Politiecommissair ledsaget Vogn, hvori nogle Fruentimmer befandt sig. Paa den sidste Station for Rom bleve vi overgivne til den romerske Politie commissair, og ankom om Aftenen ganske trætte til et Kloster, hvis Forstanderinde modtog mig og min Datter i Døren med et Lys i Haanden, og hver ken havde Seng, Værelse eller Aftensmad beredte for os. To og et halvt Aar blev jeg i dette Kloster, uden at see eller tale med noget Menneske, eller at faae nogen muelig Efterretning, end ikke fra min Søn. Jeg maatte opholde mig i et Værelse hvis Vinduer vendte ud til Gaarden, og turde aldrig lade mig see i den Deel af Klosteret, der vendte ud til Gaden. Skatkammersintendanten, Jnet, berøvede mig i de første Maaneder af mit Ophold der paa Stedet mine Smykker, og anviske mig en maanedlig Pension af 25,000 Fr. til mit Underhold. - Da mine Forældre ankom med mi Søn til Rom, haabede jeg, at faae ufortøvet min Frihed; men man behandlede mig endnu strængere, og hindrede endog min Fader og de øvrige Personer, fra at nærme sig Klosteret, eller sende nogen did. Kun en eeneste Gang hver Maaned, stundom ogsaa sjeldnere, bragte General Miollis mine Forældre og min Søn til mig, for at besøge mig; men neppe tillod man mig, at omfavne mit Barn; det maatte bestandig blive i en vis Forstand fra mig, og altid vare Vidner tilstede ved vore Samtaler. Naar en Fremmed besøgte Klosteret, maatte jeg indelukke mig i mit Værelse, og turde ikke forlade det førend han var gaaet bort. Derimod indfandt stundom General Miollis sig hos mig, forat forvalte sit Fangefogedembede, og med Haansmiil- og uforskammet Tale, at spotte min sørgelige Stilling. - Endelig knækkedes min Sundhed under Vægten af mine Lidelser. Jeg kunde ikke meere forlade Sengen. Lægerne og Klosterets Forstanderinde gjorde i Paris de alvorligste Forestillinger, om, at jeg maatte blive sat i Frihed, eller at i det mindste mine Kaar maatte formildes, og at det maatte tilstedes mig, at gjøre mig nogen Bevægelse; men Jngen fik noget Svar. Min Død havde været det franske Hof meget behagelig; den havde atter befriet det fra en bourbonsk Fyrstinde, og den vilde, om Tingene ikke heldigviis havde taget en anden Vending, virkelig været paafulgt. - Rom blev besat af neapolitanske Tropper, og mit Haab oplivedes igjen. Men Miollis gjorde alt, for at afskjære alle mine Forbindelser uden om; truede endog med, at lade mig bringe til Civitavecchia, og Himlen maa vide hvad han havde i Sinde med mig. Men meget uformodet ankom en stærk neapolitansk Vagt i mit Kloster, og General Pignatelli gjorde mig et Besøg, for at tilkjendegive mig, at han havde anseet det for sin Pligt, at give mig en Æresvagt. Nu blev Regjeringen forandret. Den ny Gouverneur forkyndte mig min Frihed; men jeg vilde endnu forblive i Klosteret, for at ordne mine Anliggender, og derpaa opspørge et Hotel til Residents for mig og min Søn, thi jeg kunde ikke beslutte mig til at boe med mine Forældre under eet Tag. Men allerede næste Dag kom Gener, Pignatelli igjen til mig, og erklærede mig med megen Haardhed, at jeg ufortøvet skulde forlade Klosteret, og forføje mig til min Faders Bolig. Hvad jeg end indvendte herimod - rørte ham ikke; han blev ved sin Paastand, i Begyndelsen med Høftighed, siden med Trudsler at bruge Tvang. En ussel Hyrevogn bragte mig til mine Forældre. Min eneste Trøst var, at jeg kunde have min Søn hos mig. J hver anden Henseende blev jeg endnu stedse et Slagtoffer. Hele Familien maatte spise ved eet Bord. - Jeg ansøgte om en Forhøielse af min Pension, og talde desangaaende med Murat, da han reiste igjennem Rom. Han udstedte omsider et Decret, hvori han bestemte min Pension til 23,000 Fr. aarligen. Men det blev strax derefter igjen tilbagekaldet, og man gav mig nu Anviisning paa 1000 Fr. hver Maaned Dronningen ender disse Memoirer med en Opfordring til Engelland, at tage sig af hende, og at undersøge hendes og hendes Børns velgrundede Ret, som Jnfantinde af Spanien, ligesom forhenværende Eierinde af Parma, Pincenza og Gunstælla, samt af de betruriske Stater.