Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1783-07-25
Jblandt Krabberne er en Art, som Linne kalder Langhaand, siden dens Kløer ere meget længere end Kroppen. Paa en Klippe i Havet fandt Forfatteren en liden Krebs, som her kaldes Stenkrabben, den var overmaade smuk, Skallen, var glat, grøn og rødstribet, Fødderne og Kløerne vare ganske brogede, af rød, hvid, guul og grøn Farve. De som kaldes sorte Landkrabber, hvis Farve er mørkviolet, eller guul, have deres Bolig langt fra Stranden i Skoven, eller paa andre tørre Stæder, i Huller i Jorden, og trække hvert Aar i Mai Maaned hen til Søen, hvor de lægge deres Æg i Sanden. Til denne Tid er der paa nogle Stæder saa mange af disse Krebs, at de ere i Veyen for de, som gaae. Dog har deres Mængde nu taget meget af, siden Skoven paa saa mange Stader er udryddet og gjort til Mark, og mange Tusinde af disse Krabbe ere blevne fangede. Paa deres Vey gaae de i en lige Linie frem ligesom de bekiendte Muus i Norge, som kaldes Leming, enten den saa gaaer over Stok eller Steen over Klipper eller nedrige Huse, og klavre heller med Livsfare over det som er dem i Veien, førend de skulde tage en Omvej Naar de have lagt deres Æg i den varme Sand, gaaer de Hiem igien. Naar Ungerne ere udklekkede, komme de fra Stranden ind i Landet, og tage deres Bolig, ligesom de gamle, i Huller i Jorden. De ere en velsmagende Spise, og holdes for bedre end Søe=Krabberne. Disse sidste fange Slaverne om Aftenen i Søen med Haanden, ved Lyset af en Fakkel af Flambee (et Slags Træ). Mangel-Krabberne. boe ikke langt fra Søen under Mangel Træer paa nedrige Pladse. Jndgangen til deres underjordiske Bolig gaaer i en krum Linie. For samme kan man ofte see dem staaende med Kløerne rakte op i Veiret ligesom Skildvagter, og gesvindt at krybe ind igien, naar de see nogen. Deres Farve er hvidagtig, eller guulagtig, eller rød. De spises ligeledes, i sær af Negerne, dog har Erfaringen viist, at nogle have noget giftigt ved sig, hvorefter Legemet hovner. Aarsagen hertil er uden Tvivl, at saadanne Krabber have ædet noget af det giftige Maskenil=Træes Frugter, men da paa disse Øer ei findes mange Maskenil-Træer, saa høre ikkun siælden, at Krabberne have foraarsaget slemme Følger. En bsynderlig Art af Søe=Krabber er et Slags Troldkrabber, hvis Krop er omtrent en Tome lang, Hovedet endes i et tilspidset Horn, som fra Øynene af er halvanden Gang saa stor som Kroppen og fuld med korte Pigge. Dens tynde Kløer og Been ere mere end dobbelt saa lange som Kropper med Hornet, og ligeledes besatte med nogle Pigge. Naar man seer denne Krabbe, lader det ligesom et Hoved med et langt Horn gik paa høye Stylter. En Krebs, som her heder Soldaten og af Linne kaldes Diogenes, er, naar den har opnaaet sin fuldkomne Størrelse omtrent en Finger lang, den har 8 Fødder, af hvilke ikkun de 4 forreste ere store Dens venstre Kloe er meget større end den høyre, og mørkviolet. Fordeelen er ligesom paa andre Krebs bedækket med en haard Skal, men paa Bagdeelen er ingen; Denne søger han altsaa at skiule i et Sneglehuus, og lukker Aabningen med sin store Kloe. Dette Huus bærer den allevegne med sig, bliver det ham for liden, saa bytter han det med et større. Denne ofte igientagne Omskiftning af sit Qvarteer, har formodentlig gjort, at den har Navnet af Soldat. Disse Kreds trække ogsaa til visse Tider hen til Stranden, for at lægge deres Æg i Sanden, i denne Tid finder man saa mange paa et Sted, at man uden synderlig Umage kunde fylde hele Tønder med dem. Saasnart Ungerne ere komne af Æggene, søge de strax Sneglehuse, for at skiule deres Bagdeel. De spises, i sær af Negerne. (Fortsettes.)