Viborger Samler, 1846-07-20
Roeskilde Stænderforsamling aabnedes i Onsdags med følgende Tale af den kgl. Commissarius: Ærede Medlemmer af denne Forsamling! Efter Hs. M. Kongens Befaling ere vi her forsamlede for ved samvittighedsfuld Udførelse af det os overdragne Hverv at bidrage, hvad der staaer i vor Magt til vort Fædrelands Fremgang. Forinden vi gaae over til Dagens Gierning, skal jeg da tillade mig at forelægge den ærede Forsamling nogle bemærkninger om de Gjenstande, som i denne Stund især maae beskjæftige vor Tanke. Vort Fædreland har ogsaa i de sidste tvende Aar af Forsynet været velsignet fremfor de Fleste: Velstand og Formue er forøget, og idet vi derhos leve under en oplyst og retfærdig Konges Regjering, kunne vi med Glæde sammenligne Livet paa Danmarks Sletter med andre Folks Tilstand. Vi see ei, som flere af disse, Hobe af vore Medborgere forlade deres Arne, og foretrække et fjernt og ubekjendt Land for Hjemstavnen. Dog være det langt fra mig at negte eller fortie, at der ved Siden heraf ere Forhold tilstede inden vort Fædrelands Grændser, hvis Ordning oplyste og retsindige Mænd i de tvende sidste Aar have imodeseet og endnu imodesee med spændt Forventning, og tildeels ikke uden Bekymring. – Gjentagne, Presselovgivningen vedkommende, Andragender havde bevæget Kongen til at lade Kongerigets Provindsialstænders sidste Forsamling forelægge til Betænkning et Udkast til en fuldstændig ny Anordning om Trykkefriheden. Den Viborgske Forsamling fandt imidlertid ikke Tid til at tilendebringe denne Sags Forhandling, og de særegne Omstændigheder have givet Hs. Majestæt Anledning til atter at lade berørte Udkast forelægge for hin Forsamling; der har saaledes ikke kunnet tages nogen endelig Bestemmelse, om og hvorvidt det bor udgaae som Lov. Kongen har dog ei villet opsætte at imodekomme nogle af de med Hensyn til Pressens Tilstand yttrede Ønsker. Vel har han ei fundet midlertidigen at kunne opfylde Ønsket om, at det maatte tilstedes de uprivilegerede Blade at optage de, Udlandet saavelsom Forholdene mellem dette og det danske Monarki vedkommende, politiske Meddelelser, hvorfra disse Blade hidtil vare udelukkede. Men ved Siden af Ønstet herom er tillige fort megen Klage over, at denne Deel af Presselovgivningen ei haandhævedes af Domstolene, hvorimod de mødende Spørgsmaal endeligen afgjordes af Øvrigheden, at hermed den Grundsætning, hvorpaa Trykkefriheden, hviler, tilsidesattes, og at denne Afvigelses Følger allerede havde viist sig, idet Øvrigheden tiltog sig at udelukke paa den ene Side reent indenlandsk Politik, paa den anden Side Udlandet vedkommende blot historiske og statistiske Meddelelser, der ei kunde ansees for politiske, saa at den syntes at ville tilegne sig en næsten ubegrændset Censurmyndighed. Efter den udgivne midlertidige Anordning af 3die Juni d. A. maae, saavidt jeg kan skjønne, disse Klager – om der nogensinde har været noget Grundet i dem, hvorpaa jeg ei her har Anledning til at indlade mig - i ethvert Tilfælde nu bortfalde. – En almindelig Erkjendelse af, at Værnepligtens Byrder ei vare fordeelte saa ligeligen, at jo en enkelt Samfundsclasse derved var mere betynget end de andre, foranledigede, at der ogsaa blev forelagt Monarkiets Provindsialstænders sidste Forsamlinger et Lovndkast og Jndførelsen af almindelig Værnepligt. Men dette fremkaldte i alle Forsamlinger mærkelige Forhandlinger, som tilfulde have viist, hvor vanskeligt det er at ordne dette høist vigtige Anliggende overeensstemmende med Ret og Billighed mod alle Samfundets Classer, og derhos saaledes, at Forsvarsvæsenet ikke – hvad aldrig kan indrømmes - des organiseres. Saa enig man næsten i alle Forsamlingerne var om at fraraade det forelagte Udkast, saa aldeles uenig var man om, hvorledes i dets Sted Landets Værn og Værnepligten skulde ordnes, og hos enhver opmærksom og upartisk Jagttager af disse Forhandlinger og deres Resultater maatte der vel efter min Mening opstaae Tvivl, om den almindelige Værnepligt nogensinde i Fredstid vil lade sig indføre, uden at fremkalde Ulemper og Uligheder, som ere større end de, der unegteligen klæbe ved den nærværende Tilstand. Hs. M. Kongen har imidlertid ei ved saadanne Betragtninger ladet sig bevæge til at opgive denne Sag; Han har ladet foretage en fornyet og nøiagtig Prøvelse af samme, og navnligen af de i Stænderforsamlingerne fremsatte Forslags Udførlighed med Hensyn til Forsvarsvæsenets Tarv. Disse Undersøgelser ere vel først nyligen tilendebragte, men Hans Majestæt har dog ei opgivet Haabet om at kunne endnu i denne Session lade forelægge et nyt Lovudkast om denne Sag til Betænkning.