Almuevennen, 1844-08-14
Onsdagen den 14. August 1844. Stænderne i Viborg. 6. Sagen og Fæstes Overgang til Selveiendom. (Sluttet. Efterat Andragendet var oplæst, tilføiede Ostenfeldt, at flere af de Tilstædeværende vel havde seet hvilken Forandring det gjør i Bondens Stilling, naar han fra Hovbonde bliver hovfri, men imellem Selveieren og Fæsteren er der en ligesaa stor Forskiel som mellem Hovbonden og den hovfri Bonde. Naar Godseierne vilde favorisere Fæstebønderne paa samme Maade som Statsgjældsdirectionen favoriserede Godseierne, da Regjeringen solgte de af dem overtagne Godser, idet de bleve frie for at betale 1/2, da vilde vist en stor Deel ønske at blive Selveiere. Nu optraadte Commissaren med sine Modbemærkninger, men vi maa tilstaae, at de ere af et langt ringere Gehalt end vi havde ventet eller anet, efterat han i sin Aabningstale havde antydet at han var særdeles forberedt paa at opklare dette Slags Sager. Vi skulle i denne og de følgende Sager der omhandle Forholdet mellem Godseier og Bonde saa fuldstændigt som muligt gjengive Statsminister Ørsteds Foredrag, for at Bonden kan bedømme selv, hvorvidt det forholder sig saaledes, at der ikke er Skygge af Sandhed i de ucensurerede Blades Fremstillinger af dette Forhold, og vi skulle visselig ikke forsømme, saasnart Pladsen tillader, at underkaste disse saa lidetsigende Grunde den ombyggeligste Prøvelse og Bedømmelse. Commissarius talte altsaa som følger: Efter de Grundsætninger, som denne Forsamling forhen har vedkjendt sig, kan jeg ikke troe, at den vil finde sig disponeret til at tage et Forslag under Overveielse, der gaaer ud paa, at Eierne skulde nødes til imod deres Villie, at overlade deres Eiendomme til de nuværende Fæstere eller Leietagere, imod en Erstatning, der skulde bestemmes af dertil anordnede Commissioner, hvis Skjøn over Eiendommenes Værdi naturligviis vilde blive meget forskjelligt, og altsaa usikkert, ikke at tale om at der ikke er givet nogen Anviisning til, hvorledes Ejerne skulde erholde Sikkerhed for, at de Kjøbesummer, som bleve bestemte, virkelig bleve tilsvarede, eller hvorledes der skulde forholdes med Hensyn til dem, der have Pant i de Eiendomme, hvorfra Bøndergodset blev bortsolgt, og om disse navnligen ogsaa skulde være nødte til at tage partielt Pant i de respektive Eiendomme, i Forhold til de Kjøbesummer, som blive bestemte ved Taxation. Jeg kan, som sagt, ikke troe at Forsamlingen vil gaae ind derpaa, naar jeg erindrer mig, hvorledes den forhen har behandlet andre Spørgsmaal, som langtfra vare af en saa indgribende Natur. Jeg skal i denne Henseende indskrænke mig til at henvise til den i 1836 forhandlede Sag angaaende Hoveriets Afløsning. Nærværende Forsamling androg endog paa, at det udtrykkelig maatte ved kgl. Resolution udtales, at ingen nuværende overipligtig Bonde kan vente at blive befriet fra Hoveriet, uden sit Godsherskabs SamtykkeHoveriforholdet har nu vistnok mere imod sig end det blotte Fæsteforhold, ligesom det er mindre indgribende i Eiendomsretten, at en Eier skal miste sin Ret til Hoveri, end at han skal miste sin Eiendom, imod en bestemt Betaling, og da Forsamlingen endog har fundet Anledning til at andrage paa en kongelig Garantii for at Hoveriet ikke skal kunne betages en Godseier uden hans Samtykke, saa vil den saameget mindre kunne indlade sig paa et Forslag, der gaaer ud paa, at selve hans Eiendomsret skulde betages ham imod hans Villie. Vel skulde han herfor have Erstatning; men at nødes til at afstaae sin Eiendom mod en Erstatning, som visse Taxationsmænd maatte finde for godt at bestemme, er dog vistnok i høi Grad indgribende, og dersom det skulde blive antaget som almindelig Grundsætning, at man til hvilketsomhelst Øiemed kunne skille en Eier vedhans Eiendom, imod en Erstatning, som blev at bestemme af Mænd, der skulde ansees som uvillige, saa vilde at Eiendomsret derved være sat i øiensynlig Fare. Vistnok ere der mange Leiligheder, hvor en vis Eiendom maa afstaaes imod Erstatning, fordi det findes nødvendigt til at fremme et offentligt Formaal; men derom kan der her ikke være Tale. Forsamlingen indlod sig vel igaar paa et Andragende angaaende Udjevningen af Forskjellen imellem det privilegerede og det uprivilegerede Hartkorn, men der var dog under denne Sag Spørgsmaal som Afstaaelse af Rettigheder, for hvilke Erstatningen skulde bestemmes ved en almindelig Regel, og ikke som her, ved Commissioner eller specielt dertil udmeldte Mænd paa de forskjellige Steder, hvis Synspuncter naturligviis maatte være meget forskjellige. At denne Tale ikke var det der gav Sagen sit Banesaar er vist nok, thi havde den havt Understøttelse eller Talsmænd i Forsamlingen saaledes som Hartkornssagen, da vilde Jntet været lettere end at nedslaae saadanne Grunde, men Sagen selv var forladt af dem der skulde være dens Talsmænd. Fæstevæsenet er vel ikke saa udbredt i Jylland som paa Derne og der gives store Strækninger hvor man ikke veed hvad Fæste er, men den jydske Forsamling har saa stadig og utrættelig udtalt sig for Selveiendoms Fremme, at det bliver ubegribeligt hvorfor Sagens Venner saa aldeles svigtede den. Ei eengang Proponenten troede paa dens Retmæssighed, thi han var den første til at opgive den, og begyndte at tale om at Godseierne kunde gjøre Bønderne godt ved at opfordre dem til at blive Selveiere, og at Regjeringen gjerne kunde give Hine en lille Paamindelse og Opmuntring til Salg af Bondegodset. Den Eneste der foruden Proponenten havde et Ord at sige for Sagen, Gaardeler Lydersen, var saa fremmed for de paagjældende Forhold, at han sammenblandede Hoveri og Fæstevæsen; imidlertid udtalte han dog flere vægtige Sandheder som der vare paa deres Plads. Han sagde: "Det er ikke Guld og Sølv, der beriger et Land, men det er Arbeide og Mennesker. Man har seet, Huse og Lande glimre af Kostbarheder, og dog i kort Did blive øde og forfalde, fordi Uvidenhed og Ladhed, har boet hos Pragten. Spanien afgiver et mærkeligt Exempel herpaa, om det Land kan man sige: det blev fattigt ved Perus og Mexikos Guld. Danmark har ikke saadanne Guldminer, men det har gode Jorder og kraftfulde Mennesker. Disse maae sættes i hensigtsmæssig Virksomhed, og for dette kan skee, maa alt Hoveri ophøre. Hoveriet medfører saa mange og saa store Op der, at enhver Menneskeven bør bidrage Sit til at faae det afløst. Jkke alene i materiel, men ogsaa i moralsk Henseende, er det af Vigtighed at Hoveribaandet løses, hvilket baade vil være i Godseiernes og Bondens Jnteresse. Jeg maa her benytte vor jydske Digters Ord: Da man endnu ikke har afkastet dette aristokratiske Bundfald, var det visselig en værdig Gjenstand for de kongelige Raadgiveres Bestræbelser at hjælpe Vedkommende tilrette, og at tilintetgjøre denne fordærvelige Forskiel mellem de danske Fæstebønders Oeconomie og moralske Standpunkt. Jeg maa tilføie, at der er Jntet, som saameget har bidraget til at Bønderne have underskrevet Petitioner i constitutionel Retning, som det, at Regjeringen ikke har gjort noget for Hoveriets Afløsning. Derfor har man sagt til Bonden Frederik den 6te er død, Reventlow, Bernstorff og Colbjørnsen ere ikke meere; kunne J ikke forstaae, at vi nu have faaet en aristokratisk Regjering istedet for en Folke=Regjering. Det vilde være særdeles ønskeligt, at Regjeringen vilde ikke blot i Ord og Tale, men ogsaa i Gierning og Handlemaade, fralægge sig saadanne haarde Beskyldninger; thi det vilde være beklageligt, at Demagogerne skulle kunne fremføre denne uden at blive tilbageviste. Jkke vilde det være godt, om Kongen vilde støtte sig paa Herremagten; thi den kan i Ulykkestilfælde ikke beskytte sig selv, mindre sin Konge; men paa Folket, især Landbostanden, er det at Kongen skal stole. Commissarius svarede herpaa: "Jeg er overbeviist om, at de, der have udbredt den Forestilling, at Regjeringen ikke er stemt for at gjøre Alt, hvad der retfærdigen og billigen kan gjøres til Bondestandens Vel, høiligen have skuffet denne Stand, og der kan ikke anføres mindste Beviis for, at Noget er skeet i den Retning, der ikke var i Bondestandens Jnteresse, hvorimod flere Anordninger, der deels ere udkomne og deels forberedede under den nærværende Regjering, bære Vidne om Kongens varme Jver for at forbedre Bondestandens Tilstand. Jeg skal i denne Henseende, blot nævne Anordningen om Landcommunevæsenet, Anordningen angaaende en Jndskrænkning i den de ugifte Bønderkarle paahvilende Forpligtelse til at tage fast Tjeneste, samt det Forsamlingen i indeværende Session, forelagte Udkast angaaende Jndførelsen af almindelig Værnepligt. Dette og meget Mere godtgiør, at der ikke er mindste Grund til den Mening, som maatte være udbredt om, at den nuværende Regjering ikke er stemt for Bondestanden. Lignende Bebreidelser ere blevne fremførte mod den høisalige Konge med Hensyn til hans sidste Regjeringsaar, men ogsaa disse ere aldeles ugrundede, og jeg troer mig istand til at modbevise enhver Anke i denne Henseende. Det er imidlertid naturligt, at Regjeringen ikke til alle Tider kan gjøre Forandring i de bestaaende Forhold. Det, som væsentligt behøvedes for at sætte Bonden i et tilbørligt Forhold til Huusbonden, er allerede skeet under den forevigede Konge, navnligen ved de Love og Foranstaltninger, som gik ud fra den i 1786 nedsatte Commission til Forbedring af Landboforholdene. Jeg har selv kjendt de Mænd, der stode i Spidsen for den da iværksatte Reform, og jeg har uagtet den Afstand der fandt Sted imellem dem og mig i Henseende til Alder og Anseelse, staaet i temmelig nær Berørelse med dem; men disse ansaae den Reform, som da var tilsigtet som fuldendt, og af denne Mening er ogsaa jeg Derimod var der vistnok meget tilbage i Henseende til Bondestandens offentlige Retstilstand, som kunde behøve Forbedring, og deriblandt navnligen den særegne Byrde, som hidtil har paahvilet Bonden fremfor Andre til at værne og Fædrelandet, men i den Henseende er det nu ved den ovennævnte Udkast=Anordning tilsigtet at tilveiebringe fuldkommen Lighed. Men fordi det er Regjeringens Ønske at befordre Bondestandens Vel, derfor kan den dog paa ingen Maade indlade sig paa Forslag, der gaae ud paa, at berøve Borgernede res velerhvervede Eiendom imod deres Villie, og jeg troer saaledes aldeles ikke, at det er at tænke paa, at Regjeringen skulde bifalde et saadant Andragende, som det, der her foreligger. Noget ganske Andet er det, om der ellers maatte være noget Forslag at gjøre til Selveiendoms Fremme; men forsaavidt det til Beviis for, at der i denne Henseende findes en anden Tendents hos den nuværende Regjering end i den høisalige Konges Tid, er blevet anført, at det fra denne Forsamling fremkomne Forslag om Ophævelsen af Pl. af 26 Januar 1807 er blevet afslaaet, maa jeg bemærke, at Forsamlingens Andragende derom ligesaavel er blevet forkastet i den høisalige Konges Tid, og at den nævnte Anordning i sin Tid er bevirket af den samme Mand, som især stod i Spidsen for den store Landbo-Reform, nemlig af Geheimestatsminister, Grev Reventlow. Lydersen sagde at det havde været ham overmaade behageligt at høre Commissarius's Foredrag. Han havde ingensinde tvivlet i omhandlede Henseende, men det havde dog glædet ham at høre disse herlige Grundsætninger udtalt, som han var overbeviist om at Regjeringen ogsaa vil følge. – Da det derpaa fattes under Afstemning, om der i Anledning af Andragende skulde nedsættes nogen Comitee, blev dette Spørgsmaal med 48 Stemmer mod 2 besvaret benægtende. Commissarius har fremdeles forelagt Forsamlingen. et Lovudkast: 27) Om Betaling til Løgstørs Lodser; og 28) om Vands Afledning eller Afbenyttelse til Jordens Forbedring.