Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-11-12
J Hs. Majestæts Patent af 21de Mai 1834 siges: "Da Vi allernaadigst have besluttet, snarest muligt at indkalde Stændernes Forsamling a. a., byde og befale Vi, at Valgene uden Ophold skulle begyndes og tilendebringes. Valglisterne skulde da første Gang forfattes; dette fandt paa mange Steder Vanskeligheder, og Tiden drog saa langt hen, at Cancelliet under daværende Omstændigheder troede at kunne modificere Bestemmelsen i § 32. At imidlertid denne Fortolkning ikke bifaldtes af alle lovkyndige Mænd, herom vidner nuværende Etatsraad, Cancellideputeret Algreen Ussings Drøftelse af denne Sag, som findes i dansk Ugeskrift for 1834. Prindseholm, den 11te November 1846. J. Sidenius, Brændeviinsbr. og Stænderdeputeret. Af alle Dem, der udføre offentlige Forretninger, er der Jngen, som meere maae være beredte paa og finde sig i, at deres Færd bliver strængt bedømt, end de Stænderdeputerede. Forsaavidt den strænge Dom er retfærdig, er dette i sin Orden, og det vilde være et sørgeligt Vidnesbyrd om Ligegyldighed for Stænderinstitutionen, et Vidnesbyrd om, at Folket i Følelsen af at være bleven skuffet i de store Forventninger, det engang nærede til denne Jnstitution, allerede have opgivet alt Haab om gjennem den at opnaae noget bedre, om Vælgerne ikke nøie undersøgte og skarpt bedømte deres Repræsentanters Yttringer og Handlinger. Men da Stænderforsamlingen behandler Sager, som gribe dybt ind i Vælgernes personlige Jnteresser, Spørgsmaal, som netop med Heftighed blive afhandlede i daglige Sammenkomster, og hvorom Enhver troer sig berettiget til at have en Mening, maae dens Medlemmer endvidere være beredte paa at blive lidenskabeligt og altsaa eensidigt og ofte uretfærdigt bedømte. Dette er ikke saa ganske i sin Orden, men følger dog temmelig naturligt af Sagens Beskaffenhed. En saadan eensidig og høist uretfærdig Dom har en ellers sundt tænkende og billigt dommende Mand, Bonden Hans Olesen, i en forøvrigt velskreven Opsats i dette Blads forrige Numer fældet over Districtets Repræsentant i den sidst afholdte Stænderforsamling, Kammerraad Friderichsen paa Fuglsang. Jeg maa tilstaae, at den omhandlede Erklæring angaaende Hr. Neergaards Godsbestyrelse heller ikke behagede mig; men har da H. Olesen, som "haaber, at Vælgerne endnu have den i frisk Minde, ganske glemt, at den udtrykkelig blev afgiven i de rette Vedkommendes Navn, fordi disse ikke oftere kunde tage Ordet, og Jngen dog var nærmere end Kammerraad Friderichsen til at fremføre de i alt Fald undskyldende Omstændigheder, som virkelig fandt Sted ved den begaaede Elusion af Lovgivningen, Og har H. Olesen ganske glemt – eller er han saa lidenskabelig, at han forsætlig lukker Øinene derfor –, at Friderichsen iovrigt aldrig tog Ordet uden i folkelig Aand og til Frihedens Forsvar, f. Ex. i Huusmandssagen og Jagtsagen, og at han deeltog i tvende af de betydningsfuldeste Skridt, som det af kgl. Lovudkast qvalte og overvældede Stænder møde i denne Retning har at opvise, nemlig den af 9 Deputerede umiddelbar til Kongen indgivne Ansøgning, som det maaskee skyldes, at Værnepligtssagen dog fremkom saa tidlig, at det blev muligt, om end med stor Nød, at fuldende dens Behandling, hvorved Bondestanden, 2 Aar, for det ellers kunde være skeet, vil blive befriet for alene at bære denne Byrde, – og Besværingen over Cancellicirculairet af 8de Novbr. f. A. og dets Anvendelse her i Stiftet, som desværre ikke kom til endelig Forhandling. Naar H. Olesen hænger sig i Friderichsens Ord om Ønskeligheden af Bøndergaardes Sammenlægning, da synes det virkelig at være forsætlig Blindhed, naar han ikke seer, at Talen kun er om, at der i hver Egn kunde være enkelte mindre Avlsgaarde, ingenlunde om at sammensmelte alt eller nogen betydelig Deel af Bøndergodset til saadanne. Uden forøvrigt at deele Friderichsens Mening i dette Punct, vilde jeg ret inderligt ønske, at adskillige Gaarde her i Egnen vare noget større, end de ere, og navnlig, at Hans Olesens Gaard var saa stor, at den gjorde ham valgbar til Stænderne. Lad os altsaa kun strængt bedømme vore Deputerede, men lad os dog for alting behandle dem saaledes, at vi kunne vente at dygtige og frisindede Mænd ikke skulde afskrækkes fra at paatage sig dette ingenlunde behagelige Hverv, En Vælger.