Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1797-07-07
Jndsenderen af det i de Try. Tid. No. 26. indførte Spørgsmaal, anmodes herved at nævne sig og at give nærmere Forklaring over Hensigten af hans Spørgsmaal. M. C. P. Det er jo den letteste Sag af Verden og meget nyttig. Endeligen kom den glade den længe attraa ede Time. Kl. slog 5. Det var en delig og behagelig Aften. Jeg var buden til et Aftens maaltid hos en meget god Ven. Det var mig ikke saa meget om Maden at gjøre, som meget mere om Lhombre, min Yndlings=Beskjeftigelse; jeg synes overmaade vel om denne Deel af de skjønne Videnskaber, der efter min Formening ene fortjener et tænkende Væsens hele Opmærksomhed. Da jeg i Forveien vidste at Selskabet bestod af lutter højfornemme Venner, saa vilde jeg fremstille mig i en gallant Paaklædning, thi iførte jeg mig den nye fine sorte Kjole, som jeg bærer, naar jeg vil være en Galla. Den er et Slags Hofdragt, som jeg overmaade ynder. Kiolen er rigtig nok taget paa Puf saavel hos Kjøbmanden som hos Skrædderen, og det er meget rimeligt, at Begge aldrig skal faae en Skilling af mig. Det er saa fornemt at være i Gield, især hos Haandværksfolk, som endog maae ansee det for en stor Ære, at have fornemme Folks smukke Navne i deres Bøger fra Aar til andet. Forinden jeg kom ind i det ovenomtalte Lyksalighedens Centrum, saa mødte mig noget, hvorom jeg ikke havde den ringeste Anelse; af min Genius havde sneget sig bort uden at jeg mærkede det. Neppe var jeg kommet ud af den snevre Gade og ind i den brede, saa saae jeg saa tyk en Røg og Damp, at alle bag efter den væren de Gjenstænde vare skjulte for mine Øine; jeg frygtede, at blive overkjørt og vidste ei til hvilken Side jeg skulde vende mig og min sorte Kjøle. Paa Lykke og Fromme skyndte jeg mig i en Hast afsides tæt ved Husene hvor jeg var i Sikkerhed. Nu saae jeg to Mandspersoner af det Slags der have Husenes udvortes Affairer under Opsyn. Jeg saae at de med vældige Koste ragede omkring paa Gaden og bragte det tykke Støv i saadan en Bevægelse, at det var umuligt, at passere lige igjennem uden at blive qvalt og uden at faae Klæderne overtrukne med Støv. Uvis, hvad denne stygge Uskik iblant et kultiveret Folk havde til Hensigt, vendte jeg mig hen til en Mand, der ligesom jeg stod stille og en heller vidste, hvad Vei han skulde tage for at undgaae disse Støvskyer. Af ham fik jeg den Underretning, at dette var en sædvanlig Forretning om Løverdagen, og at den blev kaldet: at feje Gaden reen; men, lagde han til, dersom den end bliver reen, saa blive Fodgængerne dog ilde tilredte og desuden lægger Støvet sig paa Vinduerne og paa de smukt malede Huse, som derved faae et skident Udseende. J mine Tanker sagde han, var det let at forhindre alt dette, naar man, som i en Deel andre Byer Brug er, øser Vand med en Sprøite over Gaden; men, vedblev han, vi ere her ikke vante til sligt, og da det er noget Nyt, saa faaer man de Feiende ikke med det Gode dertil; saa bør de tvinges med det Onde svarede jeg, enhver af sin Huusbonde, og hvem veed, om ikke denne Gjenstand, turde tilvende sig velfortjent offentlig Opmærksomhed, der vilde han have somhed; – – Her vilde han have svaret, men da Vinden i det samme dreiede sig, saa fik han saadan en Mængde Støv i Halsen, at han uafladeligen hustede, hvorfor jeg drog min Vei. Strax derpaa saae jeg en anden Støv mager, som paa den samme Maade støvede paa de Forbigaaende, ikke af Ondskab, men af kjerlig Taabelighed. Med bortvendt Ansigt og med Tørklædet for Munden destlerede jeg forbi, men grumme Skjebne, jeg skulde passere forbi flere af samme Species, som jeg for ej kunde see, her en Haftor, der en Halvor, hist en Gunder, en Ole &c. &c. Nu maatte jeg resolvere at dreie af og ile i en anden Gade, som i Forveien var bleven renset paa denne ureenlige Maade. Paa min Marsch hørte jeg en ynkelig Graad ud af et Huus. Jeg standsede, og var Tilskuer til en ganske alvorlig Handling. En retskaffen og brav Huusmoder slog med Jldtangen dygtig løs paa hendes Tjenestepige. Endskjønt jeg havde Medlidenhed med Pigen, og gjerne vilde have talt til hendes Bedste, saa vovede jeg dog ikke at nærme mig, af Frygt for at kunde ved en Feiltagelse, faae Broderparten. Af de afbrudte Demonstrationer fra Pigens Side erfver jeg, at hendes kierlige Huusmoder rævsede hende fordi hun ej skulde have vasket Vinduerne reene. Jeg sluttede i Forveien at en vigtig Forbrydelse maatte have foranlediget en saa alvorlig og ex emplarisk Straf. Pigen protesterede og forsikrede, at Ureenligheden kom deraf, at Støvet fra Gaden, da den blev fejet, havde lagt sig paa Vinduerne. Jeg beklagede i mit Hjerte Pigen, som maatte prøve et haardt Huusmiddel, og jeg tænkte paa den nyttige Vandsprøfte Paa min Marsch mødte mig mange Hendelser. Dersom de bleve bragte i Pennen, saa kunde de i Form af Breve gjerne fylde en Deel Blade i et dansk periodisk Skrift under Rubriken: Breve fra en norsk Reisende paa hans Reise igjennem nogle Gader i Trondhjem. Endeligen kom jeg heel og holden hen til min meget gode Vens Huus. Ved min Ankomst i Stuen modtog Husets yndige Dronning mig meget alvorlig og med et Blik der hørte iblandt de komiske hulde. Hun strebede, at skiule en sagte Katter. Jeg kunde ikke forklare denne Dame Adfærd. Min Forvirring tog til, da de øvrige tilstedeværende Damer, ganske imod deres Sædvane, loe sagte og med sammenføiede Hoveder hviskede sig et og andet i Ørene. Deres Øine vare henvendte til mig, og det var uden for al Tvivl at jeg var den Gjenstand som i det Øjeblik sysselsatte den velopdragne Klynge. Jeg blev alt mere forvirret. Endeligen forbarmede Værten sig over mig; han kaldte mig ind i et andet Værelse og pegede paa min sorte Kjole. Nu var den hele Gaade til Husedronningens Opførsel. og de andre Skjønnes usædvanlige og mig saa fremmede Sagtesnakken og indbyrdes Latter, opløst. Min Kjøle var ej meere fort den var ei heller graa, den havde et ubeskriveligt stygt Udseende, saaledes som en sort Kjole belagt med tyk Støv, kan see d. Jeg forenede mig med min Vært i det Ønske, at enhver Jndvaaner vilde tilholde sine Tienere, at øse Vand paa de støvfulde Gader naar de skulde feies, hvilket var den letteste Sag af Verden og forbundet med megen Beqvemmelighed for dem selv og andre. M. C. P. Den bekjendte Christ. Jensen Lofthuus er død. gaar