Berlingske Tidende, 1827-09-21
Cartagena (i Columbien), den 8de Juli. Der circulerer her er vigtigt Actstykke, betitlet: "Skrivelse fra det nye Peruvianske Ministerium til D. Francisco de Paula Santander, Vice=Præsident i Republikken Columbien", hvis Forfatten er D. Manuel Vidaurre, der spillede en temmelig tvetydig Rolle ved Kongressen i Panama. Hr. V. beklager først den Forandring, som, efter hans Mening, er foregaaet med Bolivars Tænkemaade, og siger da fremdeles: "Man havde udkastet den Plan, at dele det Amerikanske Fastland i fire Stater. Mexiko skulde fratage Guarimala dets Uafhængighed; Columbien skulde rive Over= og Neder=Peru tilligemed Buenos=Aires og Chile til sig og derhos skulde Brasilien, med hvis Keiser man allerede var i Underhandlinger, og Nordamerika bestaae, i det hele to store Fristater og to store Riger. En tro Beretning om denne Plan kom til Panama. Strax blev der skrevet til Bolivar, og det med den Frimodighed og Fasthed, hvorved jeg, som vel bekjendt, har udmærket mig fra det første Øieblik af, da Amerika forsøgte paa at afkaste det Spanske Aag. Med Smerte hørte jeg Be frierens Reven, Hr. Briceno Mendez, Befuldmægtiget ved den store Amerikanske Congres, at tale om Bolivars Kronning. Hans forrige Adjutant, Mosquera, nu Intendant i Guayaquil, yttrede sig ligeledes som Apostel for Kongemagten. Hvor stor var min Sorg og Forhauseelse, da jeg under saadanne Omstændigheder hørte Hr. Gual yttre sig imod mig paa følgende Maade: "Columbien vil erholde en ligesaa talrig Befolkning som MexikolHvorledes var dette muligt paa anden Maade, end ved at forene forskjellige Stater under Befrierens Herredømme? – Fra dette Øieblik af foretog jeg mig, fra Grunden af at omstøde en Plan, som efter Tyranniets Medsammensvornes Anskuelse vel var stærk, men ved nærmere at betragte dens Grundpiller meget svag. Jeg skrev en Tale til Kongressens Aabning, som blev antaget af alle Fristaternes Deputerede, men i Regjerings Palladset, tjente til Paaskud for en summarisk Proces imod mig. Den Engelske og den Nederlandske Gesandt sagde til mig: "Min Herre, Deres Liv svæver i den største Fare. Bolivar har taget Masken af, han vil være Keiser og grunde et nyt Dynastie; undersøger man den Boliviske Forfatning, saa kan man ikke længer tvivle derpaa." Disse Diplomatikere sendte strax hiint Document til Europa. Jeg maatte i Begyndelsen paatage mig en piinlig Forstillelse : et smerteligt og frygteligt Offer for mig. Saasnart Befrieren erfarede mit Sindelag, fratog han mig Præsidentskabet i Overretten, holket Statsraadet havde erklæret for uforandelig Pando, der alene besad flere Talenter end den hele Hob, som Bolivar havde omkring sig, bevægede denne til at tage det af begge i Fælled, skab udstedte Decret tilbage. At styrte Vidaurre vilde være det samme som at styrte Fædrelandets Forsvarer. Dette Slag tjente kuns til at forbittre hans mange Venner. Man ud, efte et andet Middel for at bortfjerne mig fra Peru; nemlig: en ærefuld Forviisning med Titel af befuldmægtiget Minister ved Republiken Columbien. Hr. Pand skulde vende tilbage til Panama, for der at forene sig med Hr. Tudela, Hs. Excell. Befrierens Gesandt. Disse Planer mislykkedes ved vore Tractaters hurtige Afslutning. De Befuldmægtigede fra Mexiko og Guatimala, der vare underrettede om de Columbiske Deputeredes Hensigter, vilde ikke tillade, at der blev udnævnt en Præsident af Forsamlingens Midte, at Frygt for, at Valget skulde falde paa Hr. Gual eller Briceno, hvorved disse Mænd vilde have erholdt en alt for betydelig Jndflydelse paa vore Raadslagninger. Store Hindringer vare i Veien, for mig; jeg landede i Guayaquil, hvor jeg af en af Deres Venner blev underrettet om, at man vilde hindre mig i at vende tilbage til Peru; alle Patrioter i Guayaquil vare ligeledes overbeviste derom. Denne Meddelelse var mig til væsentlig Nytte. Jeg gjorde dem opmærksom paa nogle Mangler ved Constitutionen, men viste mig tillige tilbøielig til at føre mig efter deres Ønsker. O, Macchiavelli havde du ikke lært andre Grundsætninger, end, efter Omstændighederne, at vise sig som Løve eller som Ræv, du vilde allerede have været din Tidsalders største Politiker. Secretair Perez aabnede sig for mig. "Deres Jnteresse, sagde han, maa være uadskillelig fra Befrierens. Troer de, at D. Simon Bolivar vil vende tilbage til Peru, og der vil kunne erholde eller tiltvinge sig Folkets Stemmer, Jeg forstilte mig saalænge Befrieren syntes at være imod, at jeg vendte tilbage til Peru. J Paita fandt jeg, at Magt, Forførelse og Trudsler havde bragt alt i Gang: det lovgivende Corpses Opløsning, den tappre Luus og alle Generalers og Officerers Forviisning fra Buenos=Aires og Chille, Spioners Jndsnigen i Venskabskredse og Familiehemmeligheder, Skrækkemidler, for at sætte et fredeligt Folk i Angst, Udnævnelse af Factionister til de vigtigste Embeder, og i Særdeleshed den i Peru ligesom i et erobret Land efterladte Besætning: alt var mig paafaldende, uden at skrække mig. Efterat jeg var ankommen til Lima, udbredte jeg mine liberale Ideer der, og forplantede dem saaledes, at jeg den tredie Dag skrev til Hs. Excell. D. Thomas Herez, "at det var nødvendigt for mig, paa en eller anden Maade at adskille mig fra Peru. Videre udlader Forfatteren sig omstændelig angaaende de Voldsomheder, som udøvedes imod Vælgerne, for at paatvinge dem den Boliviske Forfatning. Han vedbliver saaledes : "Sagen var rykket langt frem; man vilde forbinde de tre Republiker, Columbien, Peru og Bolivia, under Navn af en Conforderation, med en Hovedstad som Residents for et vedvarende Overhoved. Modstanderne bleve allerede kaldte Factionister, Anarchister og Rolighedsforstyrrere; mig selv betragtede man som deres Drivefjeder, og jeg vilde i det mindste være bleven forviist, dersom ikke Stor marskalk Sta. Cruz havde staaet i Spidsen for Regjeringsraadet som Præsident. Jkkuns kæmpende med politiske Grundsætninger har jeg vidst at forsvare mig med de samme Vaaben, som tilsyneladende skulde styrte mig. Jeg forlanger intet; jeg vil ikke være noget. Jeg har talt til Folket, og forestillet det, at dets Magt ikke existeres mere. Jeg har udforsket alle Statsmænd; jeg har villet læse i deres Hjerter og trænge ind i deres videre Hensigter, og har eri kjendt, at Stormarskalken Sta Cruz er en krigersk, men mild og godmodig ung Mand, og frem for alt en Peruvianer. Saaledes vare mine Tanker, da de Columbiske Tropper erklærede sig t til Fordeel for Constitutionen, og tilbøde os deres Bistand. Al er kommet i Stand i en Tid af otte Timer, og med den fuldkomneste Rolighed. Congressen er sammenkaldt. Regjeringen bevæger sig i den samme Orden som forhen. Folket nyder den meest ubetingede Frihed, og beklager kuns, at være berøvet den Helt, som det havde sat sin hele Tillid til, som det har at takkefor dets politiske Tilværelse, og hvis Navn det kuns udtaler med Taarer.