JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1801-01-01
Almennyttigt Forslag om stjaalet Gods. Enhver bekjendtgjør i Avisen naar noget er ham borikommet, men ingen eller yderst saa bekjendtgjøre, at de have faaet det Bortkomne igjen, skjøndt dette dog saa ofte er Tilfældet, og som virkelig aldrig burde undlades. Jkke allene vet saadan en Bekjendtgjørelse til behagelig Tenghed, da det saaes hvor virksomt Politiet opsporer Tyverier, og hvor saa Tyve, der undgaae at opdages strax efter Gjerningen (hvilket tillige afskrækkede fra denne Last), men kan endog blive den eneste Hjemmel i Tiden for det Bortkomnes retmæssige Ejer. Man sætte f. Ex. at en Ting, som var bortkommet, men igjen tilbagefaaet af Ejeren, enten bortbyttedes bortsolgtes eller bortgaves til anden Mand, at Ejeren siden døde uden at have underrettet sin Arving om denne Afhændelse, ligesaalidet som ham og Publikum om at han havde tilbagefaaet Tingent kunde da ikke Arvingen, hvis han siden gjenkjendte Tingen i fremmed (maaskee tiende Mands) Haand troe sig berettiget til at søge den med Retten hos ham, og maaskee, ved at fremlægge det Avertissement, hvori den havde været efterlyst, tildømmes den, til Skam og Skade for Ihændehaverent thi saadanne Omstændigheder kunne tænkes, at denne enten ingen Hjemmel kunde skaffe eller af anden Aarsag kunde synes mistænkelig. Ja, om han endog kunde vise Hjemmel, saa er den blotte Ting, at troes eller beskyldes for Uredelighed, dog overmaade ubehagelig. Det synes derfor højst ønskeligt, at alle vilde avertere, naar de erholdt noget igjen, der var efterlyst som tabt. Og maatte det ligeledes ønskes at de paa Politikamret opleverede fundne Sager, som ikke gjenkjendtes, men endelig bortsolgtes, maatte i Kataloget opgives med alle derpaa befindtlige Skjælnemærker, og de Ting, hos hvilke slige ikke kunde findes, forsynes med et Brændemærke. En saadan Katalog blev da Hjemmel for Tingen, og kunde deraf et Par Exemsplarer paa Politikammeret bevares til Eftersyn.
Politivennen, 1801-01-01
Om den forestaaende Qvarantaine paa Østerfælled. Man veed at et Skib som har vore vestindiske Tropper ombord, nærmer sig til os. Rygtet har sagt, at endeel af dette Mandskab. skal være befængt med en smitsom Sygdom. af den Forberedning, at Tælte, til at modtage dem, ere opslagne paa Østerfælled, seer man, at Sagen virkelig forholder sig saa. Dette giver Udgiveren Anledning til at nedlægge et Forslag til Qvarantaine-Comissionens nærmere Bedømmelse. Det er fjelden Tilfældet, at en ødelæggende epidemisk Sygdom bryder frem paa slere Steder tillige, i et Land, der ikke er hjemsøgt af Hungersnød eller deslige Landeplager. Tvertimod lærer Erfaring, at Anledningen til saadanne Epidemier næsten altid ligger deri, at man ikke betids har baaret Omsorg nok for at afsondre enkelte Syge fra alt Samkvem med sunde Mennesker, og at som en Følge deraf, Tid efter anden, flere ere uformærket blevne anstukne, indtil endeligen ingen menneskelig Magt har været istand til at sætte Grændser for Sygens videre Udbredelse. En Haneske, et Tørklæde tabt af en Syg eller hans Opvarter, og optaget af et sundt Menneske, har saaledes ofte været den eneste Anledning til Smittens Udbredelse over hele Byer og Provinser. Uagtet man ikke toivler paa at Qvarantaine ommissionen, jo tilfulde kjender Vigtigheden af deslige Erfaringer, der ogsaa for nylig ved den sidste Epidemi i Spanien er bleven noksom bekræftett og uagtet man som en Følge heraf er overbeviist om, at der vil bæres al mulig Omsorg for, at alt Samkvem afskæres imellen de smittede Tropper og andre, som ikke ere nødvendige til disses Pleje saa har man dog hørt mange Medborgere ytire Uro og Frygt ved det Rygte, at en af Hovedstadens praktiserende Læger, hvis Embede gjør hans daglige Nærværelse i Byen nødvendig, vil vorde udnævnt til at have Tilsyn med bemeldte Tropper. Dette Rygte være nu sandt eller ikke, saa kan det ikke nægtes, at jo Sygdommen ligesaavel kan udbredes videre ved Lægen, som ved nogen anden, og at endog dens Udbredelse ved en saadan Mand er destomere at befrygte, jo større den Sirkel er han besøger, og jo vissere det er, at de som lide af anden Sygdom, lettere imodtage Smitten. En saadan Læges Ansættelse ved de hjemkommende Tropper, turde derfor neppe kunde bestaae med gode Quarantaine Foranstaltninger, allermindst naar han som Embedsmand til samme Tid maatte have et Hospital eller andet Sygehuus under sin Bestyrelse. Saavidt man veed, lønnede Staten altid en Regiments-Feldskær paa hver af sine Øer, disse maae vel komme hjem med, og det er jo ligesaa unægteligt deres Pligt at paatage sig Opsynet og Omsorgen for Mandskabets Helbred, hvis beskikkede og lønnede Læger de ere, og altsaa i den Tid at forblive hos disse i Quarantainen, som det kunde ansees for en Forhaanelse hvis man heri vilde forbigaae Dem. Skulde dette Forslag findes upassende, da mener man at der letteligen, mod et rundeligt Tillæg i Lønning, kunde formaaes en eller et par dulige Under-Chirurger af Byegs Regimenter, hvor de i Freds-Tid let kunne undværes, til at flytte ud i Qvarantainen, og at forblive der indtil de ved deres Flid og Omhu havde standset Epedemien.
Politivennen, 1801-01-01
I Anledning af Ildebranden.! Lyngby. Man læser i disse Dage i Adresseavisen ved Lejlighed af Ildsvaade i Lyngby, at Sprøsterne der er bleven forstoppet af Morads, os derved ere blevne som ubrugbare, da der dog er en levende Mølleaa. Nu maae spørges, hvorledes det vilde see ud i Frederiksbergby, naat der kom Ildebrand? Vel er der tvende Gadekær, som samle Vand, men da Vandet, neppe staaer ser Tommer i det allerhøjeste over Moradsen, saa er det umligt at faae Vand derfra uden at fylde en Spand med et fladt Kar, og dertil hører lang Tid inden de kan øse en Spand fuld. Den største Park som ligger paa Siden af Falkeneralleen er ikke bleven renset i ti Aar, og har derover den beskrevne Dybde. Nu er der vel endeel Brønde, men disse ere neppe tilstrækkeliget dersom der altsaa opkom Ildebrand, saa var der liden Mulighed i at slukke den, og Ilden maatte ved ringeste Blæst fortære en stor Deel af de for meest gamle og slette Hytter. Man spørger om ikke hele Byen burde lade rense de to eneste Vandsteder, hvoraf de kunde hente Vand i hint ulykkelige Tilfælde.
Politivennen, 1798-01-01
Om den Uskik at Vægterne bære Folk paa Stiger til Vagten. Kjære Politieven! Skriv dog et Par Ord om den fordømmelige Skik at binde syge og beskjænkede Folk, ja endog Barselqvinder, som findes liggende paa Gaden om Natten, fast til en Stige i lige udstrakt Stilling, og at bære dem paa Skuldrene, i det mindste 2 Alen højt fra Jorden hen til deres Gjemmested. Har De aldrig seet denne umenneskelige Behandling? hvorledes det snorkende eller afmægtige Menneske ligger der til Spektakkel med nedhængende Hoved, og med et Ansigt, som er ophovnet af Blod, der udspiler Blodkarrens paa en Maade der saa let kan udsætte for Apoplerie, især hvis den Baarne er beskjenket. Og da man saa ofte seer at Vægteren selv er saa fuld paa sin Post at han neppe kan staae, (hvorom De hveranden Aften kan overbevise sig i een af Stadens midterste Gader) hvorlet kan han da ikke suuble, medens han har Stigen paa sin Axel, lade den Syge og Beskjenkede falde i Stenene og slaae Skallen itu. Ja om end dette ikke skeer, hvormange kunne ikke døe ifølge af Transporten, blot fordi de Vægtere vare mindre af Væxt, som bare den Ende af Stigen, til hvilken den Bortslæbtes Hoved laae henvendt; saa at han blev baaren i en afhængig Stilling med Benene i Højden. Mange af de Syge, som af Vægterne optages om Natten, bringes til det Almindelige Hospital Dagen efter, og døe inden en føje Tids Forløb. Vil De spørge vore Anatomer, saa skal De høre, at man ikke sjelden har paa Anatomerkammeret fundet deres Skall spaltet eller knuset i Stykker, uvist om dette er foranlediget ved Slagsmaal, eller ved at falde ned paa Gaden, af eller med Vægternes Stige. Beed dog Politiemesteren om, at han, for at befrie vort Sikkerhedsvæsen for slig skændig Misbrug, sørger for at der til deslige ulykkelige Menneskers Transport bliver anskaffet saadanne Bærekurve, som Herhold og Rafn har ladet stikke i Kobber blandt Redskaberne til Druknedes Redning i det medico- chirurgiske Bibliothek, og som nu alt findes anskaffede paa Holmen til Mandskabets Transport. J disse Kurve ligger en Træklods fast i Bunden hvor Hovedet skal vende hen, saa at det ikke kommer til at hænge ned som paa Stigen; de bæres ogsaa af to Mænd mellem Hænderne paa to Stænger, ligesom man almindeligen flytter Poreelain kun 3 Alen over Jorden. Nu skulle derimod 4 Vægtere paa engang forlade deres Post. J en saadan Kurv ligger han tryg for at slaae Skallen itu. S. T. Jndsenderen kunde endnu have tilføjet at der burde være flere Steder bestemte til de Personers Modtagelse, som Vægterne finde liggende paa Gaden ude af Stand til at hielpe sig ført, da Transporten med alle sine Ulejligheder og Farer da blev kortere.
Politivennen, 1801-01-01
Til Københavns Gouvernement. Var det ikke godt der blev anvist et andet og fraliggende Sted til det Brug, som jeg med flere saae Torsdag Aften d. 1Z d. M. omtrent Kl. 9, hvortil Stadsgraven bruges ved Vesterport, og det for adskillige Aarsagers Skyld. Da jeg i Selskab med nogle Bekjendtere, som ligesaavel som jeg vare ude af Byen for at nyde en sundere og renere Luft, kom sammen paa Veien for at gaae Hjem, mødte os en særdeles ubehagelig Stank paa den første Bro, fra Vejen til Byen, dernæst bleve vi saare forskrækkede og opmærksomme ved en Sammenstimlen af Mennesker, da vi troede at nogen af Vanvare eller Fortvivlelse var falden i Statsgraven, men da vi komnærmere saae vi, der var nogie Slaver, som tømte store Kar der vare fyldte med Menneskeskarn, ud over Broen i Stadsgraven. At Stadsgravene ikke maae eller bør forurenliges med sligt, kan noksom sluttes deraf, at den Indretning der var ser under Stadsbroerne med Vandhuse ere afskaffet.
Politivennen, 1801-01-01
Om Betleri. Mange og gode ere de Foranstaltninger som Direxionen for Fattigvæsenet har gjort, hvorved det engang overhaandtagende Gadebetleri øjensynlig er formindsket men ej gandske hemmet. Iblandt de flere Steder, hvor de Gaaende endnu overhænges og forfølges af Betlere, er der især paa Toldbodvejen en Kone med 2 Børn, og i Amaliegaden en Dreng paa omtrent 8 Aar med bare Been, lyst Haar og en grøn Trøje, der forfølge alle og især dem, som de ansee for Formuende. Indsenderen beder derfor, at Direxionen vilde have den Godhed at tilholde Vedkommende Betjente, til som snarest at optage de heri ommeldte, hvilket vil tillige skrække de paa flere Stæder sig opholdende Betlere.
Politivennen, 1801-01-01
Noget om Badning ved Tømmer Pladsen og Køkken Kurven samt Skyde-Øvelserne uden for Vester-Port. (efter Meddeelt.) At fornøje sig paa en lovlig og tilladelig Maade, uden at enten det offentlige eller private lider derved, troer jeg ikke bør nægtes nogent hvorfor jeg ogsaa meget ønskede at det magtte undes Publikum at benytte sig af de 2de Bade-Steder i Nærheden af Lange-Bro, nemlig ved Tømmer-Pladsen og Køkken Kurven, formedelst deres Nærliggenhed ved København, da ikke alle sinde Behag i Bade Huusene, og endnu færre har Tiid at gaae en lang Vej for at komme til at bade sig i aaben Sø. At Adgangen til disse Steder undertiden nægtes, kan vist nok ikke være, efter Guvernørens Befaling, thi ellers maatte den vel nægtes hver Dag og ikke af og til tilladest ikke heller kan man indsee nogen Grund, hvorfor Guvernøren skulde nægte oet Kjøbenhavnske Publi um denne saa uskyldige Fornøjelet heller naae man altsaa efter min Meen.ag søge Grunden dertil i en eller anden Underoffisers Nykke, som ikke har forstaaet sin Ordre rigtig og dog vil udføre den med yderste Strænghed. I Følge det forhen anførte Prinsip antager man det ogsaa for meget tilladeligt, ja endog nyttigt, at fornøje sig med Skyde Øvelser, dog saaledes at ingen derved forstyrres i sin ligesaa tilladelige Fornøielse, ja endog udsættes for Livsfare. Dette kunde let have havt Sted i givigte Uge. Indsenderen med et Par gode Venner lejede os en Baad ved Langebro, for at more os ved Roening og tillige bade os, da det af foromtalte Geund, saavidt man veed, ikke er gjørligt i Nærheden af København. Da vi kom lige ud for den gamle Skydebane, hvor en lang smal Pynt, forsynet med et Slags Bolværk og en Trappe til at gaae i Fartøjet, gaaer ud i Søen, og just vilde lægge til for at bade os, da Bunden her, var renest, kom uformodentlig 2 a 3 Kugler pibende forbi og slog kort fra os ned i Vandet, omtrent hvor vi nylig var roet forbi. Skudene kom fra en af de Reberbaner som ligge paa denne Side af den gl. Skydebane. Om dette er tilladeligt eller ikke, saaledes at skyde, uden Muur bag vid Skiven, og uden at advare de forbiroende, og derved at udsætte dem for ufornøden Livsfare, henstiller jeg til de Herrers egen Bedømmelse som tog Deel i Skydningen, anmodende dem paa min og fleres Vegne at ændre det, og hvis det ike imod Formodning skulde skee, anmodes Vedkommende, som kan have noget deri at sige, at afværge en Fornøjelses Misbrug, hvorved den almindelige Sikkerhed tabes saa ganske af Syne. Det foromtalte hændtes nu os, som kun roede for at fornøje os, men det samme kan hændes enhver Fisker eller Aale-Stanger i det Nødtørftiges Erhvervelse, er det ej ret for egen Fornøielse Skyld at udsætte andre i deres Fornøielses Nydelse for Livsfare, saa anseer jeg det for endnu meere ubilligt at udsætte disse driftige og nyttige Folk derfor deres nødvendige Forretninger.
Politivennen, 1801-01-01
Ønske for Hesteejere, for Heste selv, og en ny Næringsvej for en fattig Mand. Der kastes undertiden sønderbrudte Flasker og Glas paa Gaden, hvorved Heste kunne beskadiges: kunde ikke en fattig Mand køre dagligen med en Skubkarre paa Gaden ogbede i Husene om brudte Glas og Flasker som han igjen kunde sælge til Glasmagasinet ved Kvæsthusett den samme kunde ved denne Lejlighed samle sig af Husene gamle Klude, og sælge dem til Papirfabrikerne.
Politivennen, 1801-01-01
Bekjendtgjørelse. Det indsendte Bidrag om det idelige Børneskrig i No. . i Kompagnistrædet, og det om Prygl med Linealer og deslige af ufornuftige Skoleholdere i samme Gade, kan ikke indrykkes, med mindre Forsatterne ville fremsætte deres billige Anke over en Ting, som saa lidet harmonerer med vor Tids Oplysning, under deres Navn, eller dog med blidere Udtryk.
Politivennen, 1801-01-01
Uordener. 1) Paa Hjørnet af Studi og lille Larsbjørnstræde ligger i det graae Huses Vandrende en Deel fra Taget nedgledne Sten saaledes, at man hvert Øjeblik maae befrygte deres Fald. Denne Uorden har havt Sted i en temmelig lang Tid, uden at rettes af Husets Ejer, og vil tidlig eller sildig, fornemmelig ved indfaldende Stormvejr, have Ulykke til uomgængelig Følge, saa meget mere, som Folk i Mængde hente Vand af en netop lige under staaende Vandpost.
Politivennen, 1801-01-01
Til den Scimmelmanske Hammermolles Foresatte. (Efter Meddeelt.) Ved at gjøre en Tur fra Helsingør til Kronborg Geværfabrik, tilhørende det Scimmelmanske fidei Commis, for at besee samme, skiød jeg en Gjenvej ad en almindelig Gangsti forbi et Huus, saakaldet Hammeren, hvor et stort Hiut drives ved Vand, hvis Løb, hvad enten Slusen er aaben eller ej, er meget stærkt. Gangstien gaaer over dette Vandløb, som forhen skal have været forsynet saavel med gode Planker, som Rækværke ved Siderne, til Sikkerhed for de Gaaendet men da der nu kun ligger en enkelt Planket Alen bred over Vandløbet, hvor Slusen er, og 2de halv forraadnede Stumper over det andet Vandløb, hvis Fart naar Slusen er luft, er henrivende stærk, maae man endog ved højlys Dag bruge al Forsigtighed, for ikke at vakle og gjøre et falskt Trin, da et Menneske ved Nedfald neppe vilde være at redde, og hvor meget større er ikke Faren for Børn og for alle i Mørke? Maatte dog Vedkommende herpaa gjøres opmærksomme, og i Tide sørge her for Sikkerheden, før et Uhæld vil bringe dem til Ansvar og tvinge dem dertil!
Politivennen, 1801-01-01
En urigtig og lovstridig Handling af Cjeren af store VibensHuus. I afvigte Uge havde jeg en Drist Lam bestaaende af 21 Stk. paa Nørre Fælledt ved min Drengs Uforsigtighed, kom Lammene af Vaade ind paa benævntes Ager uden at gjøre, Skadet da Drengen indberettede mig det Passerede, sendte jeg en af mine Svende ud, for at erfare om Lammene havde gjort nogen Skade, men fandt at ingen Skade var skeett benævnte Svend anmodede Ejeren af store Vibenshus, at udlevere ham Lammene, men han svarede, at han vilde have 5 Rdl. fordi han havde optaget dem, som er tvertimod Danske Lov, som siger, at naar Fæ kommer i anden Mands Ager, da skal Skaden, som det har gjort, vurderes af uvillige Mænd og da af dets Ejer erstattes, men denne ædle Mand vidste at jeg ej kunde lade ham holde Lammene? medelst Standsning i min Næringsven, til vi ved Domstolen kunde faaet en Kjendelse, som vist ej vilde faldet ud til hans Herdeel, og troer jeg at skylde mine Medborgere, at bekjendtgiøre dette, med Advarsel at deres Fæ ej kommer ind i denne Mands Ager. S. L. Schmidt. Slagtermester. Vergergaden No. 114.
Politivennen, 1801-01-01
Bekjendtgjørelse. I Anledning af No. 175 af disse Blade har Stadsfysikus glædet Publikum med den Efterretning, at de fra Engelsk Fangenskab hjemsendte Mennesker ikke ere befængte med nogen smitsom Syge.
Politivennen, 1801-01-01
Uordener. 1) Lemmen over Skarnkisten i Silkegaden nær ved St. Købmagergade er der før anket paa, da dens Jernværk er saa opstaaende, at hvo der ikke kjender Farvandet let kan falde derover i Mørke, især hvis han fra det nærmeste Fortog vil gaae ud paa Kørebroen, tillige blev gjort Forslag at træffe en anden Indretning, hvorved disse Ujævnheder kunde undværes. Alt dette igjentages, da man troer det en ikke uvigtig Gjenstand for Brolægnings væsenet.
Politivennen, 1801-01-01
Ønske om nogle Indretninger paa Gl. Torv. For nogle Uger siden skede den Ulykke paa Gammeltorv, at en lille Dreng, der tillige med en ældre Søster gik fra Nørregade tvers over Torvet for at komme til Fredriksberggaden, blev af en Valdbykones Hest pludselig bidt i Laaret, og det meget farligt. Han blev strax af Politiet besørget til en Kirurg i Nyhavn, hvorfra hans Søster siden bar ham hjem. Det som herved er paafaldende er, at der ikke boer nogen Amtskirurg, som forhen, paa et Torv som dette, hvor saa let kan skee Ulykker, og hvor disse silkert ogsaa ofte skee. Da det dog havde været langt ønskeligere, om den Saarede strax, saavel for Skrækkens, som for Skadens Skyld, kunde have kommet under Kirurgens Haand, end at han førtes først saalangt ind i Byen. Ogsaa maatte det ved denne Anledning igjen ønskes, hvad engang forhen i disse Blade har været foreslaaet, at de Vogne nemlig som komme til Torvs, af Torvemester eller Vægtere strax rangertes saaledes, at alle Hestene vendte til een Side, og Køberne fik som en Gade at gaae ad imellem Bagsmækkerne af to Rader Vogne. Da her desværre aldrig er saa mange Vogne paa Torvet, at de jo, paa denne Maade opstillede, magelig kunde have saamegen Plads ved hver Side at Køberne kunde komme tilt saa haaber man, at denne fordelagtige Orden sikkert vil blive indført. Opsynet selv blev derved lettet, Torvet ryddeligere, Renligheden om Fødderne større, og Hestebid vilde da sikkert undgaaes. Maaskee, naar dette Forslag først er Udført, man ikke vil finde det undførligt, endnu at gjøre en Indretning paa Gl. Torv, som vilde gjøre det saa fuldkomment, som man efter Torvets Natur kan forlange det. jeg mener langs de engang afmaalte Rader, at lade sætte saamange to Alen høje stærke Steenpiller saaledes, at Hestene for hver Vogn kom til at staae imellem et saadant Par Pillert naar da de Opsynshavende tilholdt hver Kudsk strax naar han var indkørt paa sin Plads at binde sine Heste i de paa disse Steenstøtter anbringende Jernringe, saa kunde Hestene aldrig, enten af dem selv eller skrækkede ved Trommers eller andet Bulder, komme til at løbe løbskt en Ting, som desværre hænder imellemstunder, men som sikkert bør forebygges saa meget muligt. Den oven omtalte Dreng har ellers vel faaet Skaden helet, men er endnu ligesom fortumlet i Hovedet, hvilket vel maae tilskri, ves Skrækken. Iøvrigt var det at ønske for den Amtskirurgs Ære, til hvem Barnet af Politiet var ført, at han havde besøgt Barnet efter at det var kommet hjem, da han kunde have formodet at dets Forældre rimeligvis ikke paa Øjeblikket kunde faae en Læge fat.
Politivennen, 1801-01-01
Til Udgiveren i Anledning af Bedømmelsen af Laane- og Livrenteselskabet for alle Stænder. I Deres Bedømmelse af dette Selskab, som man maatte ønske blev læst af alle dem, det fristedes til at gaae ind deri, og det sidste Forbedringsforslag taget til Hjerte af Direktørerne, - savner man endnu den Forestilling, at Selskabet, ved tillige at være et Laaneselskab og et Livrenteselskab, udsætter sig for al blive kaldet et Aagreselskab, naar som sandsynligt en eller anden, for at faae et Laan, indtræder i Selskabet, og saaledes af et Laan paa 100 Rd. ikke allene svarer den lovlige Rente af 4 Prosent, men tillige en Dusør af 9 Rd. 1 Mk. - jeg mener et Aars Kontingent med hvad dertil hører, som han for at erholde Laanet Udgiver.
Politivennen, 1801-01-01
Et Exempel som raader til Varsomhed i at spise Skampioner. D. 30te Aug. var et Selskab gaaet ud i Gyldenlunds Skov, for at plukke Nødder. De forefandt der nogle Skampioner, som dem syntes at være af den Art man i Almindelighed bruger til at sursylte. De sankede dem, spiste nogle af dem strax raae, og stegte nogle af dem da de vare komne hjem. Strar næste Morgen blev den, som havde spiist meest (omtrent 4 stegte og 5 raae), og som var en Mandsperson af 30 Aars Alder, angreben af meget stærke Smerter i Maven, ledsagede af en overordentlig voldsom og idelig Brækken og Laxeren, som begge vedvarede hele Mandagen. Laxeringen vedblev hele Tirsdagen og den Syge befandt sig yderlig mat, og følte Smerter i den øverste Mave. Denne Tilstand vedblev endnu om Onsdagen, da man først hen paa Aftenen kunde faae den Syge overtalt til at tage Medikamenier. Om Torsdagen blev Smerterne større og en Døsighed, bemestrede sig den Syge. Denne Døsighed, tiltog om Fredagen og om Natten til Løverdagen bøde han uden Kraupetræk eller tilsyneladende store Smerter. Den Person, som dernæst havde spiist (omtrent 2 raae og 2 stegte var en Mandspersen paa 0 Aar. Han fik næste Dags Middag en hæftig Diarhe som blev ved hele Tirsdagen. Da han imidlertid denne Dag intet spiste uden om Aftenen en Vandmelgrød med paareven Muskat og en halv Flaske Madera, saa følte han sig frisk den tredie Dag. Den tredie Person var et lidet Pigebarn paa 5 Aar. Hun fik strax næste Morgen Brækning og Diarrhe, som dog begge fordreves ved Olenm ricini. Den fjerde som kun havde nydt lidet, fik kun en kortvarende Diarhe. Man troer at burde bekjendtgjøre denne Tildragelse, baade for at opvække Varsomhed imod en Væxt, hvoraf de gode saa vanskelig kunne skælnes fra de skadelige, og tillige at raade enhver til itide at bruge Lægemidler, hvis han føler at han har faaet af de sidste.
Politivennen, 1801-01-01
Om de nye Sparsomhedsgryder hos Seerup et Comp. Man læser i Handelstidenden for i Gaar, en udførlig og anbefalende Beskrivelse af disse Gryder hvori man koger, bager og steger med Besparelse af Ildebrand og med Vinding af alt det Fødende i Been, Bruske, Sener, Fiskebeen o. m., som ellers reent bortkastes. Man kan paa ovennævnte Sted faae af dem for Priser fra 60 Rd. ned til 3 Rd. Man ønsker, at den saa fortjente Bauer, ved at lade støbe af dem i Norge eller her i Byen, vil hindre alt for mange Penge at udgaae for denne, skjøndt nyttige, Artikel, til det England, som vi kun alt for meget gøde, for at høste de meest ubehagelige Frugter.
Politivennen, 1801-01-01
Postkarterne fra Moss. I et foregaaende No. af disse Blade, var anket paa, at Postkarterne i Mofs ikke vare alt for læselig skrevne. Dette var en Irring, da det Rigtige er, at Postkarterne over Breve fra Moss Købsted, saaledes som de her paa Posthuset om Onsdageu hænge til almindelig Beskuelse, ikke ere skrevne saa læselige, som man kunde ønske det. Dette er en Uorden, da hvad hver Mand skal læse, endog i Frastand, maae være skreven med den tydeligste Haand. Man forlader sig paa, at den, som i Moss skriver disse Karter, herefter vil gjøre den læseligere.