Viborger Samler, 1849-03-01
J Nr. 47 af Hamb. Correspd. er indrykket en skarp Gjendrivelse af en tidligere, i samme Tidende indrykket Artikel, hvis, for Hertugen af Augustenborg partiske, Forfatter ved en utro, ja grundfalsk Fremstilling af Forholdene har søgt at udbrede den Mening, at den slesv.-holst. Prinds skulde være forurettet af den danske Regjering. Af denne Gjendrivelse udhæve vi kun Jndledningen. Hertugen af Augustenborgs Forsvarer slaaer om sig med Paastande; men han kan ikke bevise en eneste af disse; han begrunder sine Paastande paa Forudsætninger; men at disse finde Sted, vogter han sig vel for at godtgjøre. Det hele Product er en Væv af Usandheder, ja endog Logne. Naar det fremdeles hedder i de indledende Ord, at de Danske havde strax med Hensyn til de Augustenborgske Godser indtaget en Stilling, der strider imod alle folkeretlige Grundsætninger, naar der fremdeles anføres paa et andet Sted: en saadan Misbrug af Magten, som Krigen i et occuperet Land giver En over privat Eiendom, er ei at undskylde, saa forudsætte disse Paastande et Forhold, saaledes som det rigtignok er paastaaet i Hertugdømmerne, men ingensinde er anerkjendt af Danmark. Den største Deel af det civiliserede Europa formaaer ligesaalidt som vi at indsee, hvorledes der med Hensyn til Hertugen af Augustenborg kan være Tale om en Krænkelse af Folkeretten. hvilken Statsret skulle vi søge Bestemmelser af Folkeretten for det Tilfælde, da en i en Deel af Staten udbrudt Opstand nødvendiggjør en Jndskriden af fjendtlig Magt i det Tilfælde, hvori en Regent seer sig nødsaget til, for at forskaffe sig hos sine Undersaatter den pligtskyldige Lydighed, at anvende Militairmagt? – Hos de bekjendte Lærere i Folkeretten søge vi forgjeves. Men meget vel bekjendt er det os derimod, at der gives en Forbrydelse, som, efter en tydsk Stormagts Straffebestemmelser, bliver begaaet af en Undersaat, der paa Grund af et formeent ligt eller endog virkeligt Retskrav imod sin Souverain opfordrer en fremmed Magt til Mægling og Jndblanding, og der kaldes Høi- og Statsforræderi, og ikke fremmede for os ere de Straffebestemmelser, som for saadan Forbrydelse ere stipulerede saavel i den almindelige tydske Criminalret, som i forskjellige tydske og ikke tydske Lovgivninger, og ved hvis Anvendelser der ingensteds er Tale om en, endog kun mulig, Krænkelse af Folkeretten. Men Hertugen af Augustenborgs Souperain er Frederik den Syvende, denne skylder Hertugen undersaatlig Troskabseed, og det er denne Eed, Hertugen har svigtet og krænket ved at deeltage i en insurrectionel Bevægelse i Hertugdømmerne Slesvig og Holsten og ved at tillade sine Sønner at drage Sværdet imod deres Souverain. Disse ere Kjendsgierninger, som have erholdt en saa høi Grad af europæisk Notoritet, at det er vanskeligt at troe, hvorledes Nogen, der intet Urigtigt fører i sit Skjold, kan frivillig nedlade sig til at dadle Kong Frederik den Syvendes Adfærd med Hensyn til hans Undersaat Hertugen af Augustenborgs Besiddelser. - Denne Hertug forlod strax ved Opstandens Udbrud Øen Als med hele sin Familie, og begav sig i den største Skynding over til Fastlandet, – ganske uden al Grund, naar han som simpel, uskyldig Privatmand vidste sig saa fri for al Skyld, som hiin Forfatter antager. Dog - Hertugen maatte vel tage Flugten, thi han vilde sende sine Sønner i Felten imod deres Souverain, og personlig influere paa Jndmarcheringen af preussiske og hanoverske Tropper i Hertugdømmerne. Og trods alt Dette, befalede Souverainen, i sin overvættes Eftergivenhed, ikke at hans Undersaats, Hertugen af Augustenborg, Eiendomme skulde confisceres og inddrages under Kronen, men megetmere kun, at samme skulde administreres indtil Afgjørelsens Dag af en Auctoritet, ved hvilken Souverainen vidste sig fri for insurrectionelle Bestræbelser. Forfatteren af den anonyme Artikel søger derefter at udvikle, at denne Auctoritet, instrueret om at gaae tilværks saa samvittighedsfuldt som muligt, ogsaa har, forsaavidt Krigens Undtagelsestilstand tillod det, varetaget saameget som muligt Eierens Jnteresser.