Aarhuus Stifts-Tidende, 1827-08-09
Med den inderligste Glæde har jeg erfaret, hvorledes Hr. Pastor Bastholm, en Mand, der med et hæderligen bekjendt Navn forener almindelig Agtelse, offentligen er fremstaaet som vore betrængte christne Brødres Talsmand, og var jeg endnu Udgiver af noget Blad, skulde jeg visseligen være den Første af hans Colleger, der fulgte hans Exempel. Jeg er det ikke længere, og tager derfor, under mit Ophold her, min Tilflugt til denne Tidende, hvis Udgiver har tilladt mig, derigjennem at give den Følelse Luft, som jeg ved adskillige Leiligheder, offentligen har lagt for Dagen. Som Udgiver af, Nyt Aftenblad, og Medudgiver af Kjøbenhavnsposten, vilde jeg, om det var blevet mig tilladt, med Glæde have opfordret mine Medborgere til at meddele mig Bidrag til de ulykkelige Grækers Hjælp; men jeg troede, at mit Navn var for ubetydeligt til at jeg torde tilbyde, hvad nu Hr. Bastholm har gjort. Dog gjorde jeg, hvad der stod i min Magt. Ved mange Leiligheder stillede jeg andre Landes Bestræbelser for Grækerne i et fordeelagtigt Lys, og tilføiede engang. "Skal Danmark, hvis ædle, ophøiede Konge gar sit Folk et lysende Exempel, ved at skjænke Bonden Frihed, og ved at gjøre det første Skridt til Slavehandelens Ophævelse, være det sidste Land, der rækker christne Brødre, som saalænge have sukket under Trældomsaaget, en hjælpsom Haand!" - Det var igjennem mit Blad Digteren sang: Kunsters, Viisdoms, Friheds Fødeland, Gamle Hellas, herligt Du opstander! Kraftigt fælder Du hver Avindsmand. Christne Ridding - Mahoms vilde Bander. Kun et Skjændselsold kan glemme Dig, Moderland for alle store Minder, Der saa født og ædelt slynge sig I hver Krands, som Aandens Liv os binder." og, efterat have skildret Grækerlandet i dets Glands og Fald, tilføiede. "Vildt end raser Stormen mod Din Kyst Hungrens Dæmon troner Alis Slave, Hist paa Missolunghis Heltegrave; Skjændsel hyler os hans Seiersrøst! Dog - forsag ei i den svare Strid! Han, som veiret bort Tyranners Trone, Skuer naadigt til Din Tornekrone: Snart den kommer Frelsens store Tid Jndtil da hver kjærlig Broderhaand, Offre mildt, paa Dine Fædres Grave, Ringe Skjærv for Livets største Gave. Ædel Menneskligheds lyse Aand!" Alt længe troede jeg, at min Stemme skulde være en Røst i Ørken. Hvad Under da, at jeg med den varmeste Følelse har læst hiin Opfordring, hvorved jeg seer mit saa længe nærede Ønske nærme sig sin Opfyldelse. Jkke frygter jeg for, at de Danmarks Borgere, der ei med skinnhellig Hyklen bøie Knæ i Jesu Navn, men hvis Hjerter gjennemgiødes af Mesterens Aand, ville i Prøvelsens Time svigte Broderkjærligheden; ner! Leiligheden er nu for Haanden, og med Begjærlighed vil man gribe den. Maatte nu ogsaa min svage Stemme lyde opmuntrende til mine Brødre, og maatte den i det mindste her fremkalde Mænd, der besidde Medborgeres Tillid, og offentligen ville tilbyde sig som Modtagere af den Skjærv, man vil yde! -Hr. Pastor Bastholms Ønske, at alle de, der staae i samme Stilling som han, idet mindste ville tage Mod til sig, og give deres egne gode Følelser Luft, traffer sikkert ei alene Udgivtte af offentlige Blade, men vel især hans talrige geistlige Embedsbrødre, om hvem man tør haabe, at de med christelig Redebonhed, ville, efter Evne, virke for den gode Sag. Herrens Velsignelse følge deres Gierning! Aarhuus, den 9de August 1827. Ove Thomsen.