Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-06-28
Det hedder i "Dagligt Allehaande" om Lieutenanterne Lejonhusvud og Sommelius, de første Svenskere der faldt i Kampen for Danmark og Skandinavien: "Danske og efter dem svenske Blade have fortalt hvordan Lieutenanterne Baron Lejonhusvud og S. L. Sommelius faldt i Kampen ved Dyppel; den Første var strax død, den Sidste døde paa Veien til Lazarethet, men Begge faldt med Ære. - Svenske og danske Digtere have allerede helliget deres Død begeistrede Sange. Medens Tonerne af disse qvæde for en lyttende Fremtid om det gamle, men stedse fornyede svenske Heltemod, maa det tillades os, alene for det nærværende Øieblike Minde og Savn, med nogle simple Træk at tegne disse tvende svenske Krigere. Lejonhusvud var høi, rand og smuk, agtet som dygtig Officeer, afholdt af Venner og Kammerater besad han nordisk Krigersind i Forbindelse med nordisk Godmodighed. Om end hans femogtyveaarige, endnu ikke ganske udviklede Tanker ikke lig Sommelius's tog Ørneflugt i urolige Kredse om Himmel og Jord, saa behøvedes det eiheller - med sit Hjerte fandt han Veien gjennem Livet til Døden. Forenet med sin Familie ved kjærlige, inderlige Baand, hvorom meget kunde være at fortælle, saafremt ikke Ærefrygt for Familielivets og Sorgens hellige Taushed afholdt os derfra, tilskrev han sine Paarørende Aftenen for Bataillen et Brev, der ankom hertil næsten samtidig med Budskabet om hans Død. Simpelt og hjerteligt beskriver han der hvor godt han fandt sig blandt de Danske, sin Længsel efter paany at komme i aktiv Virksomhed, talte med Begeistring om den smukke Natur, der omgav ham, idet han der ønskede sig et Hjem, og fortalte tilsidst at den paafølgende Dags og Kampens Løsen skulde være Gravensteen. Dagen efter gik han med en reen Samvittigheds og et ungt Hjertes freidige Mod i Kampen, udmærkede sig som sædvanligt, og faldt, truffet af tvende øieblikkeligt dræbende Kugler, den ene i Halsen, den anden i Hjertet. - Sommelius var en anden Natur. Digter og Kriger, vulkansk, lidenskabelig, melancholsk i Liv og Sang. Naar Høstvinden og de visnede Blade i Lunden og det blev mørkt og dumpt i ham, var det hans Lyst paa en skummende Ganger at ile omkaps med Stormen over ubanede Veie og Stier. Først i Elementernes Oprør fik hans urolige Sjæl Fred og Ro. Bekjendte under Mærket, Beppo" ere hans Digte for Størstedelen aandrige Feberdrømme, skrækkelige Dødskamp-Phantasier, blandede med vild Humor og cyniske Platheder. Hindringen for hans Stilling laae i Mangel paa Ligevægt og Harmoni; dette i Forening med en halv og fragmentarisk Dannelse fostrede mangen Gang Disakkorder, underlige i Væxten forkuede Fostre. Hans poetiske Jdeer voxede, for at fortsætte billedet, faste og kraftige som Mazurbirken, men ogsaa kundrede og lunefulde som den. Byronske Flammeformationer fandtes i hans indre Livs Kjærne, men selve Sjælens Adre kunde ligMazurbirken ikke poleres i sin naturlige Form. Hans Aand maatte derfor, om vi saa tør sige, søndersanges i Livet, for siden i en anden Verden ved Døden at udarbeides til et kunstrigt og fuldendt Heelt. - Disse to saa forskjellige Naturer, Sommelius og Lejonhufvud fandt en fælles Død i Kamp for en fælles Sag, J Sandhed, høi og skjøn maa denne Sag være, naar Begge hver fra sin Side have følt sig dragne til den og foreenedes i den! -