Berlingske Tidende, 1831-05-24
Følgende Begivenhed har gjort stor Sensation, ikke gunstig for den desuden i saa høi Grad upopulære Ærkebisp Monseigneur de Quelen. Da den i disse Dage afdøde berømte Exbiskop af Blois, Abbed Gregøire, laae paa sit Yderste, sendte han Bud til Sognepræsten ved Kirken Abbaye aux Bois i det Sogn, hvor han boede, og lod ham bede at komme til sig, for at meddele ham Sacramentet, men Præsten svarede, at han ikke turde komme, fordi Erkebispen i Paris havde forbudet ham det. Man henvendte sig til Erkebispen selv, men han blev ubevægelig, og erklærede, at Gregoire først offentligen maatte tilbagekalde sine politiske og theologiske Kjætterier. Den Døende samlede sin sidste Kraft, for at tilskrive Erkebispen et Brev, som han fortjente, og sendte derefter til Dronningens Aumonier, Biskop af Beauvais, Abbed Guillon, der strax kom og uden Betænkning meddeelte ham, efter den catholske Kirkes Ritus, Sacramentet for Døende, den saakaldte sidste Salvelse. Baade Ministeren for den offentlige Gudsdyrkelse, og Præsidenten for Ministerraadet, vor Premierminister, Hr. Casimir Perier, gjorde sig al muelig Umage for at overtale Ærkebispen til at tillade, at den sædvanlige religiøse Ceremonie ved Gregoires, en berømt Geistligs, Jordefærd maatte finde Sted i Kirken; men Ærkebispen - baade som Adelsmand og som Klærk Carl K., der hadede Gregoire, ivrigen hengiven - afslog haardnakket at opfylde deres Ønske. - Om dette Anliggende ere to Kabinetsconseils holdte; i det sidste, der præsideres af Hs. M. Kongen selv, blev den vise Beslutning fattet, at den religiøse Ceremonie, til Trods for Erkebispens ufornuftige og uchristelige Modstand, skulde ved Abbed Gregøires Jordefærd skee i Kirken Abbaye aur Boix og forrettes af den værdige Geistlige, der ikke nægtede sin Medbroder Kirkens sidste Trøst i Dødens Stund. Vendomepladsen var den 11te Mai atter Samlingsstedet for nysgjerrige Almuehobe, som Tropperne havde meget Møje med at holde tilbage fra Sitteret, der omgiver Støtten. Courier francais, tilligemed de øvrige Oppositionsblade, stræber forgiæves at bevise, at dette ny Brud paa den offentlige Rolighed ikke staaer i Forbindelse med de republikanske Bacchanalier, som den 9de Mai fandt Sted i les vendanges de Bourgogne; men det er kun alt for vist, at Uroelighederne begyndte, da dette Gjæstebud var forbi, og at deres Tendents fuldkommen harmonerede med hilFestligheds Coryphæers, Trelats, Canaiguars, Sambues o. fl., Plan, at styrte det Perierske Ministerium, der er alt for moderat for deres forvierede og eralterede Anskuelser af Statens Anliggender. At Napoleons Minde, hvilket Regjeringen, efter hiint udtrademokratiske Parties Paastand, yder altfor liden Hyldest, kun var her et Paaskud, for at ophidse det letbevægelige Folk politiske Lidenskaber, er saa meget øiensynligere, naar man betænker, at Regjeringen, og navnligen det nuværende Ministerium, netop i dette Punkt har viist en ædel Apartiskhed. Det har ei alen tilladt de hundrede og otte hundrede Gange gientagne Opførelse af Skuespil hvori hiin overordentlige Mands Minde feires, - og af hvilke, i Forbigaaende, intet opløfter sig over det Middelmaadige, uagtet Oppositionen ligesaa lidet her kunde miskjendes, men det har ogsaa ilet med at restaurere Basrelieferne paa Triumpbuen, som indeholde Fremstillinger af Napoleons krigerske Bedrifter Og hvo mindes ikke det ædle Sprog i Beretningen, som den nu værende Præsident for Ministerraadet Hr. Cassimir Perier for føje Tid siden forelagde Kongen om Gjenoprettelsen af Napoleons Billedstøtte? Naar Ministeriet gaaer saaledes tilværk, røbe de en sjælden Forbindelse, der fæste Troe til det republikanske Parties nedrige Øretuderie. Uagtet det er saa let at gjennemskudette Parties Machinationer, er det dog lykket samme, i nogle Dage at forstyrre Orden og Rolighed i enkelte Dele af Hovedstaden, og at bringe Handel og Jndustrie, der netop Egyndte af reise sig, paa nyt i Standsning. Siden den 10de Mai har en ny Omstændighed forøget Sammenstimlingen af Almuehobe paa Vendomepladsen; Regjeringen havde nemlig om Morgenen tidlig ladet Krandse, Guirlander, Kobberstik, Steentryk, smaae Ærter, Emblemer o. s. v. borttages, deels for at bringe disse Gienstande for den offentlige Rysgjerrighed afveien, da de havde opfyldt deres Bestemmelse, at erindre om Napoleons Dødsdag, deels for at faae Plads til et Stillads, der skulde opreises, for at fornye den latinske Indskrift over Indgangsdørene. Om Eftermiddagen Kl. 5 simlede Hobene endnu sammen i de Gader, der føre til Vendomepladsen, men syntes dog blot at bestaae af Nysgjerrige, der ikke nærede fjendtlige Hensigter. To Linieregimenter stode under Vaaben, det ene var i bestandig Bevægelse og udgjorde saaledes en meget imposant Patrouille. Communicationen over Vendomspladsen blev spærret ved talrige Deelasch menter af National gardens 10de Legion, der kun lode Fruentimmer og de enkelte Mandspersoner, der ledsagede dem, slippe igjennem. Betyder, lige Stridskræfter besætte om Aftenen alle Adgange til Vindomspladse, og Regjeringen havde udstædt de meest energiske Befalinger, for det Tilfælde, at Sammenrottelserne skulde antage en mere truende Characteer.