Ribe Stifts Adresseaviser, 1798-11-12
J Anledning af indkomne Forespørgseler: 1) Om Procuratorer, der have tilbageleveret deres Bevillinger, samt om Embedsmænds Fuldmægtiger kunne ad tages ved Frilligelses Commissionerne, som Mandatarier, før andre, Og, om ikke de paagieldende Parter, naar det er dem muligt, bør altid selv personlig møde ved bemældte Commissioner, har Hs. Maist. allernaadigst fundet det for got, under 19de næstforhen at fastsætte følgende Regler: 1) Da Forordningerne om Forligelses Væsenet ikkun forbyde Sagførere, at møde, som Mandatarier, og ei anden, saa taaler denne Undtagelse fra Reglen ingen Udvidelse, i dens Forforkning. Heraf følger: at de fornævnte Personer ilbør afvises, naar de ere forsynede med fuldinine fra en Pant, som formedelst lovligt Forsal, ikke selv kan indfinde sig ved Forligelses Kommissionen. 2) I Henseende til det andet Spørgsmaal, da en vor Villie denne: a) At alle, som boe inden for enhver Forligelses=Kommissions Grændser, skulle være pligtige til, uden Undtagelse, at møde personligen ved Kommissionen, naar de dertil indvarsles, med mindre nogen, formedelst beviisligt og lovligt Forfald, derfra er forhindret; i hvilket Tilfælde han bestemt skal opgive den Aarsag, som nøder ham til at sende en anden paa sine Vegne, b) Dersom den ene Part indfinder sig personligen, og den anden lader mode ved Fuldmægtig, da borden, som personlig har fremstillet sig, have Ret til under Processen (i Tilfælde af, at mindelig Forening ei har fundet Sted) at opfordre sin Vederpart til at bevise, at det enten formedelst Sygdom, ikke har været ham mueligt at møde, eller og at han har befundet sig i saadanne Omstændigheder, som Forretningsmand, Haandteringsmand, eller Huusfader, at han ikke, uden at udsætte sig for øiensynlig og betydeligt Tab, ved Forsømmelse af vigtige og uopsættelige Pligter, har selv kunne indfinde sig ved Forligelses Kommissionen; hvilken Undskyldnings Gyldighed da af Retten bliver at paaskiønne og bedømme efter Lov, billighed og Tingens Natur, Men dersom den Udeblivende, efter Opfordring, ikke kan eller vil fremføre saadant Beviis om sit Paaskuds lovlige, Forfald, da har han ved endelig Dom tilpligtes at betale sin Modpart Processens Om e kostninger, saaledes, som den 39 5 i Forordningen af 10 Julii 1795, og den 26 J i Forordningen af 20de Jan, 1797 fastsætter, c) Dersom ingen af Parterne har mødt personligen i Kommissionen; og den ene afden siden under Processen gotgiør, at han, formedelst saadanne Omstændigheder, som foran er meldt, har værer forhindret fra at møde, da tilkommer han i saa Fald, samme Ret, som om han virkeligen selv havde mødt, nemlig : at han kan opfordre Vederparten til at bevise det samme paa sin Side, eller i Mangel deraf paastaae ham dømt til at betale Processens Omkostninger. Skulde det i øvrigt indtreffe, at nogen Part fandt sig beføiet til at føre Anke over, at Forligelses Kommissionen havde, uden lovlig Aarsag, nægtet at antage hans Mandataring, da skal Øvrigheden, førend Sagen desangaaende anlægges, først søge i Mindelighed at afgiøre deslige Tvistigheder; men, dersom Sagens Afgiørelse, paa denne Maade ei kan bevirkes, og Proces desaarsag skulle, finde Sted, bør Sagen umiddelbar indstevnes for Høiesteret; dog kunne Forligelses Kommissarierne i saa Fald vente, at blive understykkede med Beneficium processus gratuiti og fri Procurator, paa det at den et skulde udsættes for Udgivter og Tab, naar de nødsages til at forsvare deres Embedshandlinger.