Viborger Samler, 1783-01-27
ELLEFTE AARCANG. Mandagen den 27 Januarii 1783. The Et Brev til Samleren. Min Herre! Je Udfald, De i forrige Aars Nr. 46 og 47. har behaget at giøre mod Kortspil, er det, der giver mig Pennen i Haanden. De har søgt at vise denne Tidsfordriv, om man og skal kalde det saa, som uanstændig for Mennesker, der kan tænke og tale, det kan jeg ikke indrømme Dem. Mueligt troet De, De, at jeg kun vil forsvare Spil, som en uskyldt Tidsfordriv, og altsaa bestorme Dem med de forslidte Jndvendinger, hvoraf De selv nærmer nogle: At man ei altid kan snakke, at det er bedre at spille, end bagtale, o. s. v. Nei, jeg nøies ikke dermed, men trøster mig til at bevise, at Spil er en af de nyttigste Opfindelser. Følgelig er det saa langt fra, at de fortiene det haanlige Navn af en tænkeløs Tidsfordriv for Gamle, som De har behaget at kalde dem, at de tvertimod bør ansees som den viseste og nyttigste Beskæftigelse for unge og tænkende Mennesker. En lærd eller vidtløftig Afhandling maa de ei vente, men alene nogle Beviser, grundede paa Erfaring og uomstødelige, som Sandheden selv. Den almindelige Brug af Spil i alle Stænder, fra Ministeren til Bonden, fra Generalen til Gevaldigeren, fra Professoren, til Skoledrengen, bær selv Vidne om Nytten deraf. Kan man vel modsige dette, uden at dømme meere end Halvdelen af det menneskelige Kiøn fra Forstanden. Men jeg forlanger ei, De skal nøies med dette Beviis. Lad os see til hvilken Stand, De vil, og vi vil let blive vaer, at de vigtigste Jndsigter, som behøves i samme, læres allertydeligst og fuldstændigst ved Kortspil. Her lærer den unge Helt sin tilkommende Rolle, Det hans suurseende Lærer, den tunge Bog og udmattende Øvelse ikke har kunne udrette det giør Kortet. Her lærer han at gjøre hurtige Udfald og skrække Fienden, eller ved Skjødesløshed at lokke Fienden i Fælden. Fælden. Her samler han Øvelse i at udspeide Fiendens Styrke og viselig at trække sig tilbage for en overlegen Magt. Kort sagt, han lærer her alle en Helts Fuldkommenheder og Feil. Ligesom her den stolte Manille eller Basta falder for ham, saa skal og i sin Tid heele Hære strække Gevær for hans Fødder, og som han over en begaaet Feil hervisk bander og skrækker Selskabet, saa skal og engang heele Armeen skielve ved hans Tordnen og blive lydige. Endog den gamle Helt, hvis Tindinger alt ere omvundne med Seierskrandse, foragter ikke Kortene, men anseer dem som sine bestandige Lærere. Hvert Spil indgander ham nye Foretagender. O! at vi kun kiendte Grundene til alle Begivenheder, hvor mange store Seiervindinger, hvor mange Erobringer ville man da have Kortet at takke for. Hvad vigtigere Lærdom for en Dommer, end at tilsidesætte Persons Anseelse og tillukke Øinene for Parternes Høihed, Rigdom eller andre Fortrin. Hvor ofte fristes han til Uretfærdighed ved at see en Mand for sin Domstoel, hvis mægtige Haand formaaer at giøre ham lykkelig eller ulykkelig, hvis Rigdom giver ham Overvægt over hans fattige Kontrapart. J slige Tilfælde gielder det om Standhaftighed. Det var det de Gamle vilde lære ved at afmale Retfærdighed, med tilbundne Øine; men til hvad Nytte, Skulde en Dommer, altid i fornødne Tilfælde erindre sig sligt, maatte han altid bære dette billede, som en Orden, om Halsen eller paa Brystet. Nu derimod kan ethvert SpilDe Spil med hans Overmand daglig indskærpe ham denne saa vigtige Sandhed. Naar Birkedommeren til langt ud paa Natten har spillet med sin Herre og vovet i al Underdanighed at gjøre ham beet, saavelsom en anden, skulde han da ikke Morgenen derefter, naar han paa sit Dommer=Sæde føler sig en langt betydeligere Person, end ved Spillebordet, ligesaa frisk dømme sin Overmand, endog hans Velbaarenhed selv, imod. Vil man giøre Lykke ved Handelen, er vel intet nødvendigere, end at vove, naar man har rimelig Formodning om Fordeel, og derimod være varsom, naar Lykken synes mindre gunstig. Hvorofte forspilder ikke den alt for Betænkelige en Fordeel, som den Dristige bortkapper, og ligesaa ofte giør den alt for Vovelige et betydeligt Tab, som den Varsomme undgaaer. Her gielder det altsaa om at treffe Middelveien, at rette sig efter Lykken. Kan vel nogen det bedre, end den øvede Spiller, der, førend han samlede Erfarenhed, ofte har tøm met sin Lomme, naar han med Magt vilde overvinde Lykkens Egensindighed. Han forstaaer nu at liste sig frem, saalænge han er uheldig, og derimod, saasnart Lykken vender sig til hans Side, at drive det endog til at sprenge Banken. Kan ikke altsaa nogle 1000 Rdlr. Lærrepenge i Spil og den derved samlede Erfarenhed sikkre den tilkommende Kiøbmand, for mange 1000 Rdlr. Tab og lære ham at giøre de betydeligste Fordele, Men Men ikke nok at Spils Nytte kjendes i disse Stænder, den strækker sig langt videre. De vigtigste Leveregler, der har Jndflydelse paa vor ganske Liv, læres derved allerbest. Sædelæreren, maae i heele Aar prædike for det hidsige unge Menneske, om at styre sine Lidenskaber; Han maae vise ham Vrede og Hidsighed fra den allerværste Side, og paa det yndigste afskildre ham Sagtmodighed, det giør dog langt fra ikke det Jndtryk, som den praktiske Forelæsning i een Aftens Spille selskab, naar han, opbragt og forbittret over sit Tab, udlees af sine Spillebredre, og hvis han endda ei kan fatte sig, sættes eftertrykkelig til Rette. At skikke sig visselig baade i Medgang og Modgansaa vi en tabe Modet under denne og ei svimle af Overmod i hiin, det er vel unegtelig en af de storste Grundstetter til Livets Lyksalighed. Hvo lærer dette bedre end Spilleren, der forladt af Lykken maae finde sig i sin Skiæbne og derimod ved Snildhed og Kunstgreb søge taalmodigen at rette Lykkens Egensindighed. Hvorofte overbevises han om hvor daarligt det er at stole formeget paa Lykken, naar han tilsidst i et uheldigt Qvarteer forspiller heele Aftenens Gevinst. Dette staaer ham altid i frisk Minde, gjør ham mistænkelig mod Lykken, og naar den smiller allermest, tænker han med den vise Solon, at man ingen bør prise lykkelig førend han kommer i sin Grav. Ja, jeg vilde aldrig komme, til Enden, hvis jeg skulde opregne alle de Jndsigter. ter, der kan samles, og de Færdigheder, der kan erhverves ved Spil. Det anførte maae være noktil at vise Dem, Min Herre! Deres Feiltagelse og overtyde Dem om denne saa vigtige Opfindelses store Jndflydelse paa det menneskelige Kiøns Lyksalighed. At der ellers er meget meere at sige om dette store Æmne, vil De faae at see med første da jeg agter at udgive følgende Skrifter: 1. Afhandling om Korts og Tærningers, samt Spills Opfindelse. Et lærd og tillige underholdende Skrift, som vil udgiøre 2 stærke OctavBind. Da det egentlig er et Anhang til Polydorus Virgilius, haaber jeg vist, at alle Lærde, der eie den, og vil kiøbe dette. 2. Spille=Lexicon. Er en fuldstændig Fortegnelse og Bographie over berømte Spillere, baade ældere og nyere, inddeelte i Klasser, saasom: Lærde=Spillere, Adelige=Spillere, Borgerlige, o. s. v. Dette vil udentvivl blive større, end noget af de hidtil udkomne Lærde Lexiconer. Jkkedesmindre venter jeg vist, det finder stærk Afgang, siden der skal neppe kunne opregnes een Familie, der jo vil finde enten Forfædre eller endnu levende Paarørende deri 3. Den spillende Sædelærer. Viiser, Spils Jndflydelse paa Sædernes Forbedring. Uden at rose mig, tør jeg paastaae, at det er den behageligste Sædelære, Verden endnu har eiet. Derfor har jeg og, trods alle Recensenter, vovet vet at sætte paa Titelbladet: Omne tulit punctum - duci. Hertil har jeg allerede i min egen Provints meere end 5000 Subskribentere. 4. Uforgiengelige Tanker om Hazard=Spil. En liden Piece egentlig for Statsmænd, hvori bevises, at Regentere handle urigtig i at forbyde høie Spil. Den gamle beskyldning, at de forarme Staten, gjendrives grundig og bevises, at de høieste Spil ere de lærerigste, samt at forarmede vise Undersaatter ere bedre, end daarlige rige. 5. Anviisning for Forældre, hvorledes de ved Spil skal lægge Grunden til deres Børns Lykke. Heri anprises Forældre i Tide at lære Børnene Spil, og gives tillige en meget nyttig Fortegnelse over de Spil, der passe best for ethvert Barn, efter den Stand, han bestemmes til. F. E. Den, der skal være Philosoph eller Mathematiker, bør lære de Spil, der fordre skarp Eftertanke, saasom Qvadrille, Tresset. Skal han være Regnskabs=Betient, da Piqvet &c. men en Kapitalistes eller Herre, mands eneste Søn de tankeløse, saasom Basser, Vingtim &c.J disse Skrifter vil De finde vidtløftig udført, hvad jeg i foregaaende kortelig har berørt. For denne Gang vil jeg aleene slutte med en Fortælling til Giengield for Deres i No. 47 indførte Fabel. (Resten følger i næste No. NyheNyeheder.