Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-01-14
Nyeste. kilderie af Kjøbenhavn. Fjortende Aargang. No. 4. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 14 Januari 1817. Skrivelse fra Paradiis. Længe har jeg fornummet, at mine kiere Venner eller Fiender, aldrig holde op at være giftige Spinner, som ey andet giør end suer Gift af de sødeste og uskyldigste Blomster, da de dog heller burde stræbe at blive arbeidsomme Bier, som suer Honning af samme, thi det maa vel krænke mig, at usle Drenge og Grønskolding Unger bespotte og haane mig i Graven, og svar ikke for andet, uden fordi jeg i Live har gjort mig Umage for at sammenskrive en overmaade mærkværdig Begivenhed: En Historie om den store og meget fyrgterlige Jldebrand 1728, hvilken jammerlige Historie er bleven til Nytte baade for de Fornemme og for de ringe, baade for de Lærdte og for de Ulærdte eller Eenfoldige; At jeg skrev denne min Piesse i det Danske Sprog, skeede den nedrige Stand til Beste, som ei forstaaer meer Sprog end det Danske, og tit og ofte slet nok: Jeg kan ei sige andet end at denne min ringe Skrift er blevet gunstig optaget af mine Høilærde og Høifornemme Patroner, og havt en besynderlig influens paa Literaturen; mens nu hører jeg, at nogle unge Grøndskoldinger og Sprattebasser ere saa Næseviise og med deres spodske Tunger angribe min saa uskyldige og velmeente Skrift, da de troer, at jeg som død Mand ikke kan forsvare mig meer. O, J, som tør railliere, gjøre Nar, og drive Gjekkerie med min Navn og Skrift, O. J rette Øgle-Unger, J har ganske vist allerede eders Borgerskab i det brennende Helvede, hos Eders Fædre og Borgermestere, de øverste Diævle: Lucifer og Beelzebub; thi en Spottere og Satyricus er det argste og allerværste Avskomm paa Jorden, han er meget værre end en Tyv; Exempli gratis: en Tyv stieler enten af Nød eller for at hielpe sig, mens Pasqvilmagere og Æretyve stiele godt Folks Reputation, dem selv til ingen Nytte, men Andre til stor Præjudice. Dog hvad vilder J vell Eder ind, J ussele Drenge og næsviisede Spottefugle, som endnu ikke med Permission kunde binde eders Buxer, eller tænke paa at tage Tremen, da jeg allerede havde gjort min Cursum Anatomie & Chirurgiæ og var Stadts Chirurgus. Fordi J gaaer hver Aften paa Comoedier og i Viinkieldere, og hos Conditre, mens J vernegligere Eders sande Employe, indbilder J Eder nok, at J er nogle dygtige Karle og besidder stor Capasitet; Mens J skulle dog betænke, kiere Venner, at man paa Comoedier, i Viinkieldere og hos Conditre ikke bliver til et stort Lys, og at allenfals en liden tællepros iblandt giør større Tjeneste end store Lytz, som løbe ned af Fingrene og som der er saa tyk Vege udi, at det aldrig vill brænde eller lyse, især naar man vill søge vigtige Ting op, som kunde af vandvare kommet bort iblandt Møbler i Stuerne, som for exempel: Penge og alle Slags kostbare smaa Ting re; ved saadanne Leiligheder maa man dog altid retirere til smaa tælleprosse, mens de store og prægtige Altar=Lytz kun staaer og paradere, og brenner høit op af dagen ved stærk Solskin, naar man ikke trænger til deres Lysning; Mens J bærer. ret gravitættisk, ligesom i min Tid vore Damer, Eders Pretensioner overalt paa Brystet, i hvorvel de kun ere af Semidor og udstafferede med uægte Stene. Hvad mig betræffer, da skrev jeg min jammerlige Jldebrandshistorie, som en arm og ussel Orm og Maddike, støv og Aske, for den ringe og Enfoldige, nemmelig den nedrige Stand, kaldet, nemlig at moralisere, og formane dennem paa det ivrigste og alvorligste til største Forsigtighed at omgaaes med Jld og Lytz; thi da det er en bekjendt Ting at Tjenestefolk omgaaes mere med Jld og Lys end deres Herskaber, saa vilde jeg kierligst formane dennem allesamtligen, at læse flittigen og meget Agtsom med Eftertanke paa det at de bekomme største Afskye og Gruelse for Skiødesløs Omgængelse med Jlden: At saadan mit Ønske og Øyemeed er blevet opfyldt, og Vores allernaadigst Kongel. Residenze Stadt kun en eneste Gang efter min dødelig Afgang er hjemsøgt af græsselige Jldsluer, nemlig udi det Aar 1794, da det vidtberømte Slot Christiansburg blev lagt i Aske, og Aar 1795 da 1/2 Dele af Staden opbrændte, det har jeg i de Dødes Rige erfaret; Mens hvad haver J gjort, J, som bespotter og ralliere mig i Graven, og som haver forvandlet Literaturen til en Grotta deel cane, paa Dansk Hunde-Hule, hvorfra der opstiger fælle og dræbende Dampe, hvorudi en Hund sig jammerlig krymper; Har J nogentid sammenskrevet og forfattet Noget, der har amuseret og gavnet saavel de høilærdeste Lærde som den gemeneste Almue, saa meget som min Skrift, Jo, prosit die Mahlzeit! Nei, istedet for at sammenskrive Piesser til gruelige Jldebrandes Forekommelse og Afskyes Opvækkelse for alt hvad afstedkommer græsselige Jldsluer, saa øser J tvertimod Olie i Jlden, og oppuster Gemytterne med Eders næsevise og storpralende Kjæfter, og ret harcellerer over at see den hele gelehrte Republique, paa Dansk, lærde Republique i lysLue, og Mange af Eder ere saa vanartige, at de ligne den frække Soldat, der 1728 løv igjennem lille Larsbjørnstræde, da Husene i store Larsbjørnstræde brændte, og raabte og skrey høit disse Ord "Der Teuffel hol all das Fener! So paa Tydsk: viel Fener auch da ist, so kann ich dennoch nicht so viel bekommen damit ich meine Tobakspeiffe anzanden konne!" Det er nok med Eder, som med denne Hans Uden=Sorg, som ikke havde mange prægtige og glimmernde mobilier at kræncke og bekymmere sig over, thi (hans Mondour- og Gevær undtagen) saa bestod hans herlige Boskab vell, som Eders, af en sort og besmurt Træ stoel, og en høitravende med Fidt besmurt sort glinsende Skoebyrste, og følgeligen kunne J og ligesom han sove roligere end hver Anden, som har mange kostbare Ting at miste. Mens det vil engang gaa Eder, som det gik Loths Qvinde, der for sin Næsenvisenhed blev til en Salt-Seule, thi mig forekommer J saa saltede og pebrende, at der ikke behøves Mirakler til at forvandle Eder til Saltklomper; thi J bærer Eder jo ad mod enhver der raader til Fred som Pøbelen 1728, der vilde med Kaarde og Knive myrde den store Mand Høiædle og nu salige Brandt-Mayor Preus ler og hans Underhavende, fordi de ville slukke den store Jld, og havde den høiædle Mayestrat med Politiemesteren ikke staaet brand-Mayoren, bi, og ladet pagten med opplantete Bayonnetter kommet ham til Hjelp, saa havde de ganske vist nok Myrdet ham og hans Folk, Jeg taler her allegorisk, da den Kloge forstaaer en halvqvædet Vise, som Ordsproget siger. Dog, det gaaer Jer snaksomme og storhanske Herrer, som Gøyen, der raaber sit eget Navn ud, ja, kiere Herrer Spottefugle, veed J ogsaa vel, at i er af en stor Byrd og Afkomst, som bestaaer af mange ældgamle Ahner, Eders ærlige Stammefader var jo Skoe flikker Pasquinus i Rom, og siden blev den gode Mands Familie og ædle Afkomst kaldet Pasquillemagere, de haver mægtig udbredt sig som Græshopper fordum udi Ægypten, og endeligen krøbet fra Rom i Italien, og sneget sig til Dannemarkis Residentz-Stadt, hvor de som de barbariske Veduiner, paa Dansk, tyrkiske Stratenrøvere, anfalde Folk med deres giftige arabiske Dolke ligerviis som den berømte Rasmus Langkniv i Jylland; Dette behøver ingen Forklaring for de Høilærde, som veed mange Tungemaal og alle orientalske og oxcidentalske Sprog i hele Verden. Mens nogle af Eder haver ikke eengang Courage at ville være deres Navn bekiendt, og luske sig omkring som Tyve om Natten, og reise under falske Passe som Landsforrædere og Mordere, Over saadan høist græsselig og yrgterlig Mascerade maa Hoved-Haarene paa Hovedet reyse sig og staae stive som Børster, ja endogsaa paa den allertapperste og ellers Uforsagteste Mand, naar han ikke er en reen Kahlkops. Naar jeg seer desligeste Mal-Conduite, saa tænker jeg paa de kaade Drenge, der i Rosenborg Have hver Gang jeg pleiede at spadsere der, laae i Buskene og kastede Kieselsteen og Jord og vilde Castanier efter mig, og skjulede sig som Krybeskytter og Vildtyve. Ach, ved at tænke paa den hele lærde Væsens Tilstand og Status hos os, overfalder mig den skrækkeligste Gysen og rysten over min heele Lægeme, som En der bekommer det heftigste Febris Malignæ Ardentis, og overfalder mig den allerstørste Parorysmus, saa jeg erindrer hvad den store Prophet Jeremias har sagt: mon dette Huus er blevet til en Røver-Kulle for Eders Øine, Item: Esaias 3-4. Og jeg vil give dem Drenge til Regenter og Spottegjøge skal skalte og valte over dem; J burde dog betænke J grønskoldede Unger: at jeg med Berømmelse havde tilbagelagt min Cursum og var bestallet Stadt-Chirurgus ongefehr at regne længe førend J var født til Verden, og at J ikke maa com parere Eder imod mig, der som Practicus er Examineret af den meget store, ædele og Dyrebahre Sl. Hr. Justitsraad Krüger, en Mand, som var den aller største og aller berømmeligste Anatomicus og Chirurgus i hans Tid i detthele Kuropa. Jeg vill derfor henvise alle Bespottere til det gamle Testament i Bibelen, og de ville tage Exempel og Mynster af hine Grønskoldinger og Snushaner, som bespottede Guds Prophete: Elisa, som mødte dennem, og da de saae hannem, raabte de: kal kop, komm herauf, kahlkop, komm herauf; Mens vor Herre forsvarte hannem tilstrekkeligen; saa at der om Biørnetud af Skoven og sønderreve 42 Drengebørn i Tallet, dem allesammen i mange stykker, svar troer jeg at der skal mange Biørner til at sønderrive de mangfoldige vanartige Drengebørn, der nu findes i vores allernaadigst Kongel. Residenze-Stad, mens der vilde da nok gives anden Tugtelse for dem; NB. Her maa jeg gjøre mine allwigtigste Betænkninger over den meget lendige og slette Børne-Optugtelse; det hedder efter Et gammelt og meget hæderligt Ordsprog i det Tydske Sprog, beng den weig oder junger Baum noch, weil er noch schmidig und ung ist; Jmgleichen, Wer seiner Ruthen schont, der hasset seynen Sohn oder Tochter, mens at hvad bekymre Forældre sig vell om Biblens Ord i vore Dage, NB. Bibel-Sælskaber haver man svar nok, mens hvad der er at læse derudi, det veed kun Faa; og at bøie Grene mens det endnu er smidigt og ungt, det glemmer de kiere Forældre af bare Abesk Kiærlighed til deres ØgleUnger, og see igjennem Fingre med dennem i deres Udyder og Uforstandigheder; ak, Efterkommerne af de unge Danske og dens Jndbyggere i den Kongl. Residenze ere ikke bleven frommere og dydigere end de gammle som blev tugtet med græsselige Jldsluer, Nei, dissværre, de ere blevne meget værre, disse unge Mennesker holder det forden allerstørste ære og Kunst, at bespotte de redeligste Folk, og holde dennem for Nar, og drive største Giekkerie med dem, mens vi vill overlade Hævnen til den, som nok kan tugte Eder, og tilsidst og guter let sige Eder, at Eders purrede Hanekam er et Symbolum paa Eders Hane Nathuer, idere. Eders opblæste og uforskammet indbildsk Væsen, da dette Dyr paa en Møgdynge, ligesom J igebærder sig i sin Hofmod og Arrighed, og den Ene bringer den Anden til Galen, Galen hed og Galenskab; NB. meritas vincit, omnia Calumnia Mendacium Emnis. Carl Friedrich Reiser, forhen Stadts-Chirurgus.