Aalborg Stiftstidende, 1829-02-21
Østersfiskeriet mellem Frederikshavn og Skagen, er meget bekjendt. "Vore Østers herfra ere meget større end de norske, men have, efter Nogles Mening, er saa behagelig Smag. Fiskeriet er et Regale, og bortforpagtes til Fordeel for den kongl. Kasse; den aarlige Afgivet er for nærværende Tid 195 Rbd. Sølv; og til det kongelige Kjøkken 30 Tdr. Østers, hvoraf hver indeholder 600 Stykker. Østersbankerne ligge mellem den uden for Frederikshavn liggende Øe Hirtsholmen, og Skagen, som og nogle Banker ere tæt sønden Hirtsholmen, dog de rigeste ligge 3/4 Mile sydost for Skagen, paa nogle ere 9 til 10 Favne dybt Vand, paa andre a 5 til 6. Fra 1ste Maj til 1ste September maa der get skrabes. Bemeldte Fiskeri drives med 19 store Baade fra Aalbek, og 4 fra Skagen, hver besat med 3 Mand. Forpagteren betaler for Tiden 1 Rbd. a 1 Rbd. 32 s. pr. 100 Stkr. at skrabe, hvilken Betaling deles saaledes, at Eieren af Baaden, Eieren af Skraberne, og Fiskerne faae hver en lige Lod. Hver Baad bruget 6 Skrabere, af hvilke de 3 gaae med 30, og de 3 med 26 Favne Toug efter Baaden. Den Skraber, jeg besaae, bestaaer af en to Alen lang Jernramme, hvortil var hæftet et Næt, over Ringen var en Jernbøile med et Øje, i hvilket Touget fæstedes, der fiskes allene med Nordvest- og Sydvestvind Bramseilskuling. Strøm fra Sydvest giver de fleste Østers. Den sædvanlige Fangst med en Baad er 300 Stkr. om Dagen; hver af de 19 Baade fra Aalbek har i Foraaret 1827 engang, da de bleve paa Bankerne Natten over, fisket omtrent 1000) Østers i to Dage, men denne var en usædvanlig rig Fangst. J Aaret 1826 udførtes 314 Tdr. Østers, hvorved dog maa komme i Betragtning, at der 1825 ei blev skrabet. Et Jnteressentskab afsendte 1820. en Ladning Østers til Libau, men Expeditionen svarede ei Regning; senere ere flere Ladninger sendte til Reval, men ofte med Tab, da der maa svares 35 Rubler i Told." (Af den interessante og indholdsrige Beskrivelse over Hjørring Amt, af Kammerjunker og Amtsforvalter A. C. Brink Seidelin, som nyelig er udkommen.) Nordens Genius. Saa tungt det er for hvert et folsomt Hjerte, At vide Mennesker som lide Nød, Som vaande sig i Kulds og Hungers Smerte, Og betle møisomt om det tørre Brød; Som neppe kan bedække kolde Lemmer, Naar Vinternatten knuger frosne Jord, Og spæde, nogne Børns forladte Stemmer, Gjenlyde der hvor usle Armod boer, Saa tungt det er - saa glædeligt tillige, At see saa Mange aabne Hjelpens Haand! O J, som kaldes Jordens Store, Rige, Hvo kan som J med Kjærlighedens Baand, Omslynge huld den faste Samfundskjæde, Som knytter Mennesket til Huus og Hjem! Det er saa skjønt at trøste dem som græde, Men skjønnere at kunne hielpe dem Det grandt vi see, det dagligen vi læse -At Gaver deeles ud i Nødens Tid; Naar Storme om den lave Hytte blæse, En Engel træder i dens Mørke blid; 5) J Kjøbh. Skilderie heder det 2000, som er en Feil. Goddædighed man den blandt Danske kalder, En venlig Genius i kolde Nord, Saa from i Hu, saa gammel dog af Alder, Den elsker mest vort kjære Land paa Jord! Naar Jlden raser grum med vilde Luer Og røver Brødres Gods og Eiendom; Naar Døden selv i Faren, Livet truer, Da kommer Engelen saa blid og from! Han rører Hjerterne, og Mildheds Gave, Udstrømmer da af Godheds Kildevæld - Hos Gud er Løn for dem, som Evne have J Sorgens Boe at skabe Fryd og Held! Det see vi grandt, hvorhen sig Blikket vender, Er Nøden stor, er ogsaa Hielpen nær! Den Flamme, som i danske Hjerter brænder, Er meer end Østens Diamanter værd! Goddædighed, Du Engel fra det Høie, Bliv ved at lindre Brødres tunge Savn! Hver Gave seer Alfaders lyse Øie, Han glemmer ei den ædle Givers Navn! Lyksalig den, som Hjerte har at give, Han reiser sig en herlig Bantasteen! Hans Minde vil blandt os tilbage blive, Naar længst er smuldret hen den Frommes Been! Ja, salig den, som lindred Jammers Sukke, Og giød sin Balsom i det knuste Bryst! I Herrens Navn han kan sit Øie lukke, Og aabne det hvor Alt er evig lyst! H. G. K. Sommer. Aalborg, den 20de Februar.