Politivennen, 1800-01-01
I Anledning af det Stykke i No. 94. En ulykkelig Tildragelse paa Falster. De har, Hr. Politiven, ved i Bladet No. 94 af 8de Februari d. A. at fortælle en ulykkelig Tildragelse paa Falster været urigtigen underrettet om de derved forefaldne Omstændigheder. De har tillige forfejlet Synspunktet, fra hvilket det urigtige Forhold imod det ihielfrosne Menneskes Legeme burde betragtes, og er derved forledet til at giøre et af de nu gængse Udfald imod Præsterne, især dette Lands. De ville tillade mig, som Præst i det Sogn, hvor Tildragelsen mødte, at berigtige Deres Fortælling og med det samme at vise Dem, at De, i det mindste ved denne Lejlighed, gjerne kunde have ladet den Anholtske Hr. Nielss Manes blive uforstyrrede. Den Druknede var en Mand fra Sjælland af Ørslev Sogn. Han tillige med en anden vovede sig til Hest over Isen. I Strømskaaret herimod Falsters Land slap denne Anden i. Den Første springer af Hesten, som han lader løbe; kaster derpaa sine Klæder af og iler hen imod Vaagen, for at hielpe den, som var i Fare, men forgæves, denne gik under. - Paa Øen Fars høres fra Søen et ynkeligt Skrig. - En af Øens Beboere tilligemed 6 Mænd fra Bogs, som vare hos ham, høre det, og ile efter Lyden herimod Stedet, hvor de finde den næsten Døde, og - som siges - med Blod udflydende af Næse og Mund. - De bære ham derpaa til nærmeste By her i Sognet, Havnsøe kaldet, som har fire Gaarde. Imidlertid var han død undervejs. I denne By var det, at det vist nok uforsvarlige Forhold, hvorom Deres Blad melder, blev udvist. Dette tildrog sig om Aftenen, den 30te December f. A. - Ingen meldte mig noget Derom, førend silde næste Dags Aften. Jeg forbigaaer den Følelse, som bestormede mit Sind ved denne for mig, som Præst i Sognet, dobbelt sørgelige Tildragelse. Er herover optaget preliminalre Forhør siger, desværre! at Bymændene i Havnsøe vægrede sig ved at modtage det døde Legeme, som maaskee endnu havde været at bringe til Live, uagtet Fogden fra Bogs, som var en af de ommeldte 6 Mænd) en ferm og forstandig Bonde, skal have gjort alt sit for at overtale dem, men derimod førte de den Døde paa en Slæde til en lidet længer op i Landet liggende By af 10 Gaarde, hvor man gjorde nogle forgæves Forsøg med at bringe ham til Live. Saa meget er nu, saa vidt jeg hidtil veed, Sandhed; og er det ikke at tvivle paa, at hvis Brøde findes hos Mændene i Havnsør, ville de ogsaa derfor blive anseete. Men nu til Bevægegrunden for denne deres Vægring; Denne var ikke, - som De, Hr. Politiven, formoder - dum Overtro eller Frygt for Gjengangere. Alle de Mænd af min Menighed, som jeg har forelæst dette Sted af Deres Blad, smile derved og kunne ikke indsee, hvorledes man kunde tænke sig Falsters Bønder saa dumme og overtroiske, eller saa lidet oplyste, da de glæde sig ved, at det Lys, som ved Kirkers Bygning og Kristendoms Læreres Ansættelse endog tiligere oprandt for Falsterboerne, end for de fleste andre af Danmarks Oboere, ikke har skinnet forgæves. Men de beklage tillige, at Lyset lige til Reforma;ionen, og endnu en Tidlang efter, skinnede saa dunkelt for deres Forfædre, og at den Tids Præ- med hvilke de ikke gjerne ville, at dester res nærværende Lærere skulle forvexles - med al Flid arbejdede paa at grunde den Overtro, man nu søger at udrydde. Om Skolerne for 900 Aar siden vide de derimod Intet; thi Skolevæsen var her enten slet ikke, eller saa usselt, at det ej fortjener at nævnes, indtil mod Slutningen af 4de Frederiks Dage, da Skoler her til Landsbleve byggede, Lærere antagne, og dem tillagt aarlig Løn, 24 Rd. tilligemed lidet Ildebrændsel og Foring. Paa denne Fod staae Tingene endnu, endskjønt Tidernes Dyrhed, og Penges deraf flydende ringere Værd gjør, at disse 24 Rd. sikkerligen nu ikke ere drøjere for disse Stakler, end 8 Rd. paa den Tid vare. Med saa Ord. Skoleholdernes Løn er nu langt mindre, end den raske Daglejers. Hvad Subjecter til Skole-Embederne man derfor maa, som oftest, lade sig nøje med, er let at indsee; og at Høsten ei kan blive saa ønskelig, som naar Sæden var sund og Redskaberne til Dyrkningen af behørig Godhed, er vel ikke at imodsige. Imidlertid glæder jeg mig ved at torde paastaae, at min Menigheds og de fleste Menigheders Lemmer paa dette lidet Land visseligen ikke staae paa et lavere Oplysningstrin, end andre Almnesfolk i Danmark, og at de maaskee endog staae lidet højere, end Mængden af Almuen i Hovedstaden. Men derfor nægter jeg ikke, at adskillig Overtro endnu hænger ved Mange. Med Deres ønske, Hr. Politiven. om Prædikener imod Spøgelser og Gjengangere, Troldom, Signen, Maalen og Igjenvisen er det saare misligt. yderligen vanskeligt vilde det være - jeg har selv forsøgt det - at afhandle disse Emner paa Prædikestolen saa tydeligen, at man kunde forstaaes, uden at blive til Latter. Mangen en Præst vilde maaskee endog falde paa at tale imod en oganden Overtro, som hidtil var ubekjendt i hans Menighed; thi yderst vanskeligt er det, at oplede Overtroen i dens underlige Smuthuller. For min Del troer jeg, at det mangt et Sted vilde gaae med disse Prædikener, som med en Prædiken mod Brændevin og Kaffe, hvorved Menighden loe næsten højt, endskjønt Talen var skjøn, grundig og vel udarbejdet, og blev holdet for en Kjøbstæd Menighed. Sal. Pontoppidan valgte, til at udrydde dette Slags Ukrud, at tale derimod i sin Katekismi Forklaring. Min Maade er ved Undervisningen for Katekumenerne og ved Samtalen at gjøre Tingen saa latterlig, som muligt, samt at bestride den med Grunde. At der endnu skulde være Præster, som holde med denne dumme Overtro, vil jeg vel ikke ligefrem nægte, da Hr. Politiven forsikkrer at kjende saadanne, men glæder mig ved, at slige Mænd ere mig ubekjendte. Hvad Blystøben over elleskudte - her til Landsjordskudte - Kreature angaaer, hvorom Bladet taler, da er Grunden dertil ikke Overtro, skjønt jeg ikke vil nægte, at denne jo nu og da blander sig deri. Dyret er blevet beskadiget ved skadelig opstigende Dunst af Jorden; det var inden kort Tid død, uden et Middel hastigen anvendes, hvorved det standsede Blod sættes igjen i Omløb. Saaledes er det gaaet mig nogle Gange med mine Kreature, og endnu afvigte Sommer med min bedste Malkeko, som jeg en Time forhen saae staaende at æde. Ved Spraden af det gloende Bly i Vandet, eller Kualdet af et Flinteskud nær ved Dyrets Hoved, sættes det i Skræk, og denne Skræk befordrer, naar Middelet tids nok anvendes, Blodets Omløb, og Dyret reddes. Ogsaa dertil har jeg - saa fordomsfri i Henseende til den omtalte Overtro, som noget Menneske paa Guds Jord - selv været Øjevidne. Dette Sygdoms Tilfælde møder ofte i disse sumpige Lande. Prøv det, Hr. Politiven! prohatuui est. Selv har jeg vel ikke ladet dette Middel bruges ved mine Kreature, men de ommeldte Præster, som taalede, at Bly i deres Stalde blev støbt over deres Kreature, kunde sikkerligen derfor gjerne være forstandige og retskafne Mænd; thi det er i saa Fald ikke at paatvivle, at de jo betjente sig af Lejligheden til at rette Overtroens vrange Begreb om Sagen. (Fortsættelsen følger.)