Berlingske Tidende, 1811-08-02
Udenlandske Efterretninger. Paris, den 18de Juli. Tarragonas Gonverneurs Beletrings=Rapport til Regieringsraadet. (Slutning.) Den følgende Dag lod Generalen Grev Suchet mig føre i en Portocheise til hans Hovedqvarteer i Constantii, hvor jeg traf Generalerne i Courten og Cabrer, Brigadeer Messina og andre Chefer, som ere blevne fangne, tilligemed 7800 Mand, og alle de øvrige, hvoriblandt 400 Offficerer, der nu føres til Frankrig. Generalen kaldte mig for sig, og sagde mig høit i min Armees fornemste Officerers Overværelse, at jeg var Aarsag til alle de Grusomheder hans Soldater havde begaaet i Tarragona, fordi jeg havde forsvaret mig over de Grændser Krigslovene for reskrive, og at disse befalede ham strax at straffe mig med Døden, fordi jeg ingen Capitulation havde tilbuden ham, da Breschen var bleven aabnet; thi da han var trængt ind med Storm, saa havde han Ret til at ødelægge Alt med Jld og Sværd, og desuden maatte de Beleirede opstikke den hvide Faae, saasnart Breschen var aabnet. Jeg svarede ham: "Er det sandt at Krigslovene foreskrive, at den Beleirende kan naar han indtager en Stad med Storm, tilintetgiøre Staden og Indvaanerne med Jld og Sværd, og de altsaa angive Capitulationssieblik, ket, i det Stormen skal begynde, saa forbyde dog de samme Love ikke Garnisonen, at forsvare sig og forsøge at afslaae Stormen." Fremdeles sagde jeg, at jeg havde staaet imod, fordi jeg besad en tilstrækkelig Magt til at kunne at slaae Stormen, hvilket jeg ogsaa uden Tvivl skulde have givet, hvis mine Anordninger vare blevne fulgte saaledes som jeg havde befalet dem, og at jeg desuden næste Dag havde ventet Understøttelse af Campoverdo og fra Søen ; og at jeg, naar jeg blot havde gjort Modstand til Berschen var bleven aabnet, vilde være bleven holdt for Frig, om jeg ikke havde forsøgt at forsvare den. I øvrigt forbøde en en Los mig at afslaae Storm. Overbeviist ved de værtige Grunde fra fremstillede, behandlede endelig Grev Suchet mig og de andre Officerer og Particulairer med al den Udmærkelse vi ved for Modstand havde fortient. Garnisonen beviste Heltemod i sit Forsvar lige til Stormens Øieblik, men da viste den Svaghed. Soldaten veeg og var bange. Officererne have derimod bestandigen viist det bedste Forhold, og med Sværdet Haanden af al Magt anstrænget sig for at holde Soldaterne i Tømme og holde dem sammen, for at de skulde giøre Modstand og angribe de Franske, som i Gaderne forfulgte og dræbde dem. Men med hvert Øieblivorde deres Skræk, og de lode sig endog nedsable af os, uden derved at lade sig bevæge til at fornye Kompen. Al. har conseireret imod denne arme Garnison. Campoverde lovede den ved dens Afmarsch at komme den til Hielp og befrie den ; han har ikke gjort det, endskiøndt han bagligen fornyede sit Løvte, hvilket kan erfares af forskiellige Breve, som jeg har giemt, og som følge her i Afskrivt. Kongeriget Valancia afsendte General Miranda med en Troppeafdeling til Tarragonas Understøttelse; denne Division landes i Tarragona og indskibede sig igjen næste Dag, for at støde til Campoverdes Armee. En engelsk Division ankom den 26de. Oberst Skerret, som commanderede der, kom i Land, for at conferere med mig. Den 27de recognoserede engelske Artillerister og Jngenieurer Attequens Frone, og overbeviste om at Pladsen ikke kunde holdt sig, vendte de igien tilbagetil deres Skibe, saa at Allel, som vilde komme Pladsen til Hielp, igien bortfiernede sig fra den. Denne Omstændighed var den værste af alle den gjorde et saa ufordeelagtigt Jndtryk paa Soldaterne, at de ansaae sig som fortikke. De modstøde endnu blot for mine bestandige Formaningers Skyld, og fordi de saae min Koldblodighed og Tillid. Men disse Raisonnements kunde blot giøre Jndtryk for et Par Timer ; snart bemægtigede den Tanke sig dem igien at de vare forladte, og den blev overalt den herskende.