Københavns Adresseavis, 1775-07-12
En rig Bonde havde en Dreng, som fra Barnbeen af var halt. Engang solgte han Frugter i Staden og hørte, at en Kone accorderte med Dandsemmesteren om en Ducat, maanedtlig for hendes Datter, kun derfor at Pigen, som hun sagde, maatte lære ret at gaae. Bonden løb efter Dandsemmesteren og sagde til ham: min Herre, jeg vil give eder en Hest, og betale eder en Ducat for Timen, om J vil komme til mig i den næste Bye, og lære min Søn at gaae. Dandsemmesteren var begierlig efter at see den rige Bondedreng, som han skulde lære at dandse, reed derud, og fandt den halte Dreng i Sengen. Min Ven! sagde han til Faderen, behold eders Ducater. Min Kunst er ikkun for de Sunde, men ikke for de Syge. Hvor naturlig Forstand fattes, vil Underviisningen være af ringe Nytte. Den hvide Ravn og Fuglene. En hvid nordisk Ravn giennemreiste Verden. Fuglene i de sydlige Egne betragtede ham med Forundring, og sagde til ham: Gode Ravn, hvor slemt maae det gaae dig paa dine Reyser, da du ingensteds finder din Lige. Jkke saa meget, svarede den Fremmede. Jeg har hist og her fundet min Lige. Hvor jeg ikke finder den, der holder jeg mig til dem, som har nogle hvide Fiedre imellem; og om jeg heller ingen finder af dem, saa veed jeg, at ogsaa de sorte Ravne eremine Brødre, som ikke uden Aarsag vil fornærme mig. Hvo som er omgiengelig, finder Selskab i hele Verden. Men hvo som er saa stolt at han fordrer, at alle Mennesker, skulle bære hans Farve, den blive hiemme. To Bønder paa Veyen om Vinteren. Jørgen gik fra Landsbyen til Staden. Vinden stormede ham imod, og blæste ham Snee i Øynene, saa at han ofte neppe kunde see. Hans som tiente i Staden, gik derfra ud paa Landet, hvor han havde noget at forrette. Arme Jørgen! sagde han, da de mødte hverandre. Hvor vil det gaae dig, inden du i dette onde Veyr kommer hiem igien til din Kone og dito Huus, Arme Hans, svarede den anden. Hvor vil det gaae dig, inden du kommer til din Herre igien i Staden. Endnu er jeg rask, og kan taale Stormen og Sneen. Men naar jeg imod Aften bliver træt, har jeg det onde Veyr paa Ryggen; dig derimod vil det blæse lige i Ansigtet, naar du allermindst vil kunde holde det ud. En magelig Alderdom efter en haard Ungdom er sød; men en haard Alderdom efter en magelig Ungdom er bittrere end Døden. Merk det, du Unge! Den tamme Ulv og Katten. En Ulv var bleven opfødt i et Huus, og saa tam, at han lod Børnene lege med sig. Engang saae han Katten, som havde stiaalet en Pølse, og sagde til den: Hvor gider du dog være en Tyv, da man underholder dig her derfor, at du skal holde Huset reent for Rotter og Muus, Slig mig først, svarede Katten, hvorfor du, som af Naturen er en Morder og Røver, opfører dig saa sædelig, at man i Stedet for en Faarehund kunde sette dig til at passe paa Faare hiorden, Hvor skulde jeg, svarede Uiven, være saadant et Skarn, og fornærme min kjere Herre, eller nogen af Hans, som har saadan Tillid til mig, at han i sit Huus lader mig nyde al Friehed kalder mig sin fromme og troe Ulv, og ro seer min Redelighed for at Verden. Sandelig, denne Opførsel fortiener, at jeg skulde tæmme mine Tilbøyeligheder, om de endog vare nok saa slemme. Her har du Aarsagen, svarede Katten, hvorfor jeg legger mig efter at stile. Man har fra Ungdom af kaldet mig en Tyv, og naar der af Tienere og Piger bliver snasket af alting i Huset, saa skal jeg arme Kat have gjort det. Var jeg nu ikke en virkelig Tolse, om jeg for det skammelige Rygte ikke gjorde mig betalt med Gierningen Mistroe er en større Forførerske, end Leyligheden, og den, som holder alle Mennesker for at være Skielme, fortie ner med Ret at blive bedragen. Nyheder.