Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-11-26
Man møder ikke sjeldent det Spørgsmaal: hvorfor de gode danske Lystspils Tal er saa ringe, og Spørgsmaalet affærdiges da, som oftest, med det Svar: at man hos os ikke har Talent for denne Green af Digtekonsten. For den tænkende Mand kan et saadant Svar neppe være fyldestgiørende, thi hvorfor skulde det Land, der har frembragt en Holberg, nu være forvandlet til en saa gold Bund at intet dramatisk Genie for Lystspillet mere kunde fremkomme deri, Vi have jo dog seet Digter genier nok, siden Holbergs Tid, fremstaae i de forskjellige andre Dele af Digtekonsten, hvorfor skulde just denne Green nu være saa fortørret, at den ikke meere kan bære modne Frugter, og at man, ved engang hvert tyvende eller tredivte Aar at see en enkelt Paspomerus eller Gravenstener groe derpaa, betragter saadant som et uventet Naturspil, Dette Spørgsmaal fortjener saa meget mere at undersøges, som Skuespil ere i nyere Tider blevne til een af vore første Nationalforlystelse, og det ikke kan være os ligegyldigt, om Trangen dertil tilfredsstilles ene ved lutter fremmed Næring. Skal Skuespillet være, hvad man saa gjerne vi lade det gielde for, en Skole for Sæderne, saa bør Skolemesterne dog ikke altid hentes udenlands fra. Holberg fremtraadte som Lystspildigter i en Tidsalder, da Kjøbenhavn kun eiede et Privattheater; et Skuespillerselskab opførte, som bekjendt, for egen Regning, Skuespil i Brolæggerstrædet. Holberg gav det selv fem af sine Stykker at opføre, af Frygt for at de skulde faae Afskrifter at spille dem efter. Fra 1722 til 25 skrev han tyve Stykker, hvoraf femten i dette Tidsløb bleve opførte. At dette ikke havde været mueligt, om Skuespillet havde været bestyret for offentlig Regning, det vil vi snart erfare. Vel havde Digteren mange Ubehageligheder at kjæmpe imod. "Smagløse, vanskabte, og halvhundredeaarige Comedier, opførtes her, som han selv siger, af omflakkende Commedienter, og det var disse, et Tidsrum af 40 Aar indbefattende Stykker med idelige Sceneforandringer, som han især paroderede ved sin Ulysses von Jthaca. Det var vel heller ei uden Føje at han klagede over, "at ikke lettelig nogen Nation slaaer mere Vrag paa sit eget end vor, især Fruentimmer, der gjøre Næse af hvad ikke er fransk." Men alt dette uagtet, blev den bedre Deel af Nationen dog henreven af Holbergs sande Nationalskildringer, og da det Skuespillerselskab, der skulde give dem, kun raadførte sig med sin Casses Fordeel, og lod iøvrigt Digteren staae sin egen Resico, saa bleve hans Stykker opførte, uden at underkastes Censorers eller Skuespilleres alt for kræsne Censur. Men aldrig saasnart havde Kjøbenhavn, 1748, faaet en egen Skueplads med en egen Direction, førend Sagen tog en ganske anden Vending. Theatret blen aabnet d. 18de Dec. f. A.), ikke med et holbergsk Nationalslykke, men med Dobbleren af Regaard. Vel opførte man adskillige af Holbergs Lystspil, men dog kun saadanne, som vare efter Tidens Smag, f. Ex. Maskeraden, Julestuen, Kildereisen o. s. v.; hans Hovedstykker, derimod, som den politiske Kandestøder, den Stundesløse, Jean de France, Rasmus Montanus, bleve lange uopførte. Først 1751, altsaa tre Aar efter Theatrets Aabning, gaves Jran de France, som det 68de Stykke, der kom paa Skuepladsen. Man kan antage, at dersom Holberes og den dramatiske Digtekonsts gode Genius ikke lykkeligviis havde ladet ham skrive sine Stykker 26 Aar førend Byen havde faaet en Skueplads, saa vare hans bedste Stykker mueligen ikke fremkomne, thi man har aldeles ingen Grund til at formode, at den Direction, som lod hans Kandestøber og Jean de France, efterat Nationen havde erkjendt dem for sine Yndlingsstykker, henligge i tre Aar, medens den opførte Regnards Dobbler strax ved Skuepladsens Aabning, og paa Folkets tilbedte Dronning, Lovises Fødselsdag, vilde, førend disse Lystspil havde staaet deres Prøve offentligen, have antaget dem, uden at gjøre store Vanskeligheder *). J Brolæggerstræde maatte *) Saasom Smagen udi Skuespil – siger Holberg i sin 447de Epistel – paa en Tid af 20 til 30 Aar er bleven meget forandret udi Frankrige, og de nyere Commedier bestaae fast ikke uden af tørre Samtaler, forfattede udi nette Vers, saa have mange indbildt sig, at de burde saa være, og derfor have begyndt at slaae Kryl paa Næsen, af alle gamle Commedier, endogsaa af Molieres Mesterstykker. Vore unge rasende Messieurs, hos hvilke stedse har været funden en stor Docilite i at antage parisiske Moder, og renoneere paa deres egen Smag, have strax forelsket sig i det nye Theatro, og ved deres Hjemkomst til Fædrenelaudet, søgt at recommandere den nye alammodiske Smag, og at sværte de gamle Commedier, som de have viset, at være komne ud af Moden udi Paris, og saasom saadant Argument stedse har været af stor Vægt udi de nordiske Lande, havde de ikke stor Møje at gjøre Proselyter, og naar nogen klarligen visede dem de gamle Skuespils Fynd og Herlighed, svarede de allene, at det var godt nok udi de Tider, men nu ikke mere. Derpaa fulgte den store Revolution. Moliere tilligemed vore Originaler, som ere forfattede efter hans Plan, alesaa Holbergs udødelige Genie finde den kjerlige Fostermoder, den nødvendige Opmuntring, som det maaskee forgjeves havde søgt, tredive Aar derefter, paa Hallandsaas. Saaledes kunne ringe Omstændigheder bidrage baade til at fremhielpe og til at qvæle Geniet.