Jyske Efterretninger, 1770-11-09
Slutningen af Ordsproget: Penge giver Mod. En Mand, der vedligeholder sin Pragt allene ved at borge Penge, og bedrage sine Creditorer, er, efter mine Tanker, overmaade fattigere end en Mand, der har aldeles ingen Formue, men heller ingen Gield, og dog er denne prægtige Fattiges Hofmod langt utaaleligere end en Riigs. Jeg taler her om en Mand, der har lært den skiønne Konst, at benytte sig af sine Medborgeres Eenfoldighed eller og deres Aager, og at borge Penge, uden at have Forme eller mindste Villie til en Gang at betale det. J Begyndelsen bemøye Hy de de han sig for at forhverve sig den fornødne Credit ved en ordentlig og indskrænket Huusholdning. Det lykkedes ham og man holdt ham for at være rig, eftersom han stedse klagede over dyre Tider, og det ringe Efterladenskab, som han havde faaet efter sine Forældre; Han nægter ikke, at han jo var i Gield, men han brugte den Forsigtighed, at han borgede i Stilhed, og derudover med meget Allarm betalte gammel Gield. Dette aabnede hans Venners, hans Clienters og alle Aagerkarles Pung for ham. Nu begyndte han at forandre sine Miner. Han levede overdaadig og stor Pragt. Hans Venner betiente sig af hans Overdaadighed, og drog deres Pung tilbage. Hans Clienter trak paa Skuldrene, og mistede derved deres Mæcenat, deres Penge og deres Haab. Men Aagerkarlene trængte sig til ham, og haabede ved hans Ruin at gjøre et feedt Bytte, ret ligesom en Christelig Røver udplyndter de ulykkelig Reysende, som ere strandede paa hans Strandbreed, under Forsvar af Loven. Men Aagerkarlene have her i ham fundet en Mand, som ret er dem værd. De fordre deres Penge, men for skulde de kunde holde Protens fast end denne Gieldner. Han omfavner dem med aabne Armee, eller og lader sige, at han er ikke hiemme; Han smigrer, han er koldsindig; Han beder venligen, han lader haandt om dem. Han kysser dem; han kaster dem vel og undertiden ned af Trappen; han lover nye Haab, eller og det heele Tab: Alt ligesom han efter sine Creditorers Beskaffenhed og Tiden finder det for got. Nu veed al Verden, at han er en Bedrager; men han holder den derfore for desto nødvendigere ved en uforskammet Hofmod at skiule sit slette Spil. Han kaster sig med en hofmodig Mine i sin forgyldte Vogn, og ruller igiennem Gaderne i Byen. Den ærlige Haandværksmand, hvilken han endnu ikke har betalt Vognen, staaer og krummer sig for sin Vogn, og neppe seer han til ham. Han kiører forbi Kiøbmandens Boed, som han i forrige Marked bedrog det kostbare Klæde fra, som han da havde paa. Kiøbmanden hilser ham ganske spodsk, men hans fornemme Debitor leer venlig at ham; Ve thi i den tilkommende Maaned er der et stort Galla, og han behøver da en nye Klædning. J samme Øyeblik kom Prindsen gaaende forbi. Vor Hofmand springer ud af Vognen, kysser ham paa Haanden, og hvisker ham nogle vigtige smaae Ting i Ørene, Prindsen leer, og gaaer fort. Det seer den misfornøyede Kiøbmand. En Herre, som Prindsen smiller ad, maae man beholde til sin Handler. Han hilser ydmygst denne Herre, og beklager, at hans Vahre ere ham aldeles ikke meere anstændige. Dette egennyttige Ønske bliver endelig i Naade bonhørt, og en nye Klædning udtaget, og aldeles ingen Penge givet, men nye Forsikkring om hans Beskyttelse og høye Bevaagenhed. Saa modig er denne Stakkel, som dog er langt fattigere end hans Tiener. Jeg erindrer mig ved denne Historie en Lov, hvilken min Oldefader Sancho Pansia, efter vor Families Beretning, vilde give sine lykkelige Undersaatter til Barataria. Allerede paa sin Regierings første Dag havde han bemærket hvor skadelig saadanne Debitorer vare for det gemeene Beste, som ved deres Person og ved deres Levemaade vidste at give dette Bedragerie en forførisk Anseelse. Haandværksmanden mister sin nødtørftige Underholdning, og bliver imod sin Villie nedtrykket under en Byrde af Gield, som han aldrig kan betale, uagtet han ønskede ærlig og oprigtig at betale den. Credit, som er saa uundværlig i en Handel, mistes ganske, saasnart det er tilladt at bedrage ustraffet; Lovene blive dumme, og tilsidst foragtede. Den store SanchoPanssa saae dette, og stampede tre Gange med sine krumme Fødder, og strøg sig tre Gange af Vrede om sit Skiæg, og soer ved den hellige Hermandad, at han skulde ydmyge denne skammelige Slegt, ja, om det var mueligt, ganske udrydde den af sin Øe. Han skulde visseligen have holdt det; men disse Fiender vare ham for voxne. Man erfarede hans forehavende, og de største Huuse sammenseere sig imod ham. Med et Ord: Den patriotiske Sancho maatte flye. Verden veed hans Flugts bedrøvelige Historie, mig er den alt for empfindtlig at fortælle; Men jeg, som hans Efterkommer, er hans Jhukommelse skyldig at bekiendtgiøre dette Project, som jeg angaaende dette berømmelige Forehavende har fundet blandt mine Papiirer, nemlig: Han vilde, at saadan en almindelig Debitors Creditor skulde betales af Landets Casse, og derimod skulde disse friekiøbte Creditorer være Landets Slaver, aldrig have Frihed til at sætte Hatten paa paa Gaden, og naar en af hans gamle Creditorer mødte ham, knæle for ham, og om det end var den ringeste Haandværksmand, kysse paa hans Haand, og høre, om han havde noget at befale. Saa stor som min Nidkiærhed er for Retfærdigheden, saa nær gaaer det mig og til Hiertet, naar jeg tænker paa dette ulykkelige Forslag. Hvis den ikke havde været, skulde Sancho have forblevet Regent, hans Herredømme skulde have blevet arveligt, hans Børn skulde have været Gran des og Biskopper, og jeg --- skulde ikke have haft nødig at nære mig saa kummerlig som Auctor til denne Afhandling. Den 30 Oct. om Eftermiddagen Kl. 3 blev Sal. Biskop Woldikes Liig hensat (som sidst blev mældet) Hans Excellence Hr. Geheimeraad og Stiftsbefalingsmand von Hvitfeldt fra Clausholm beærede Sørge=Huuset med sin høye Nærværelse og Følgeskab. Dagen efter d. 31. blev, efter foregaaende Invitation til alle Rangs og fornemme StandsPersoner af geistlig og verdslig Stand i deres og de Dyb sørgendes Overværelse, holdet offentlige Sørge=Taler paa Lectorio i Dom Kirken og Formiddagen Kl. 10 af Skolens Rector (S T.) Hr. Mag. Jessen i det Latinske Sprog, og om Eftermiddagen Kl. 2. af Conrector (S. T.) Mag. Hiersing: det Danske Sprog; J begge disse vel udarbeydede Taller sporedes overalt en udmærket Veltalenhed. J den Latinske blev, efter en kort Indledning ziirligen og næt igiennemgaaet: Den Sal. Biskops vare og roesværdige Forhold i al sit Embeds og Levnets Førelse. J den Danske handlede Jndledningen om et Menneskes Kald, og Talen selv grundigen udmærkede og aftegnede den Sal. Biskop, som en til sit Kald ganske hengiven Mand, og det baade i Henseende til de almindelige, og særdeles, Pligter, Begge Talerne begyndtes og endtes med Trauer=Musiqve.