Ribe Stifts Adresseaviser, 1848-08-28
Den forestaaende Rigsforsamlings Formaal er, som bekjendt, ifølge allerhøieste Kundgjørelse af 4 April dette Aar, at tage under Overveielse de Lovudkast, som skulle forelægges, om en Forfatning for Danmark, log Hertugdommet Slesvig og angaaende Omorganigation af Provindsialstænderinstitutionen. Forfatningen af 1660 har vor elskede Konge tilligemed Folket er kjendt at være mindre overeensstemmende med Tidens Fordringer og de senere Dages Tarv. Ogsaa Provindsialstænderinstitutionen af 1834 ansees ikke læn ere for at svare til det Danske Folks politiske Udviklingstrin. Der forestaaer saaledes en indgribende Ompannelse baade af hiin Forfatning og af denne Jnstiution. Jnitiativet til denne Reforms Iværksættelse en gaaet fra vor folkelige Regjering, men denne har, som man kunde vente det, ikke paa egen Haand villet gjennemføre Reformen, uden Folkets Medvirkning og Samtykke. Derfor bebudede Kongen at ville forelægge Sagen for en i dette Øiemed fat Rigsdag, derfor indhentedes Provindsialstændernes Betænkninger over Udkastet til den for samme gjældende Valglov, derfor skulle m paa selve Rigsdagen folkebaarne Mænd samles med kongevalgte, at de i Fælledsskab kunne overveie Udkasteltil den Grundlov, hvorefter Danmarks vigtigste Forhold blive at ordne for Fremtiden. Disse Foranstaltninger vise, at det ikke mindre er Regjeringens end Folkets Ønske, at Reformen maatte blive tidsvarende, at den nye Forfatnings Grundlag maatte blive erkjendt for at være udgaaet af Nationens Fælledsvillie, udtalt gjennem Kjernen af Folket. At Opfyldelsen af dette Regjeringens og Folkets gjensidige Ønske er af største Vigtighed og Betydning saavel for Statens Heelhed som for dens enkelte Borgere, er vistnok indlysende ved sig selv. Nationens politiske Liv betinger vel Landets Forfatning, men denne virker igjen tilbage paa hiint, Og har Forfatningen nogen mærkelig Jndflydelse paa den hele Nations Velvære, saa maa den ogsaa yttre den paa Statens enkelte Dele, paa Stænder og Folkeklasser. Hvilken Forskjel maa det ikke gjøre i Statslegemet, om den lovgivende Magt ligger i Kongens Haand alene eller tillige bestemmes ved et organisk Udtryk af Samfundsvillien, om Styrelsens Ledemod ere sammenføiede saaledes eller anderledes, om Viisdom eller Lidenskab giver de Raad, som tages til Følge om lovbunden Frihed hersker eller blind og tøilesløs Vilkaarlighed har Overhaand? Men hvorledes den lovgivende Magt vil blive fordeelt og Styrelsen ordnet i vort kjære Fædreland for en ubestemt og ubestemmelig Fremtid, det vil for en stor Deel blive afhængigt af de forestaaende Valgs Udfald, eftersom Udslaget af Rigsforsamlingens Virksomhed i saare høi Grad maa komme til at beroe paa de folkekaarne Rigsdagsmænds Jndsigt, Fasthed og Dygtighed. Det maa da for enhver 28. August 1848. retsindig Vælger i Sandhed være en Samvittighedssag at komme til Klarhed over, hvordan den Mand bør være, som skal fortjene hans Stemme. Jeg skal nu tillade mig at fremsætte, hvorledes jeg har tænkt mig, at de Personligheder bør være udrustede, som skulle fortjene Navn af sande og dygtige Rigsdagsmænd, eller rettere: jeg vil forsøge at beskrive Jdeen af den Mand, hvem jeg selv har ønsket at maatte finde, inden jeg paa den høitidelige Valgdag afgiver min Stemme. Saalidt som Jylland er Danmark eller Bondestanden det danske Folk, ligesaalidt er min Mand blot Bonde eller Jyde. Thi min Mandskal ikke være blot Bondens eller Jydens Talsmand. Men min Mand er heller ikke Mester eller Kjøbmand eller lærd Mand, ikke Fynbo eller Lollik eller Sjællænder eller Bornholmer. Thi mit Fædreland er ingen enkelt Stand eller Provinds, ingen blot Ø eller Halve. Derfor kan ogsaa den Nation, jeg tilhører, ikke repræsenteres ved nogen enkelt, ei heller ved en Hob Spidsborgerligheder og Provindsialismer, saalidt som Sjællandsk, Fyensk og Jydsk, om end de rystes vel tilhobe, ville give os det danske Tungemaal. Men ligesom min Mand ikke gaaer op i nogen Provinds, eller Stands Eiendommelighed, saaledes er hans Kjendemærke heller ikke det pralende, men tomme, farveløse Verdensborger sind. Man søger ham forgiæves iblandt dem, som lige gjerne tale alle Sprog, og for hvem det er ligegyldigt om de tiltales paa Dansk eller Tydsk, Kribisk eller Malebarisk. Thi han afskyer den kosmopolitiske Jndifferentisme i ikke ringere Grad, end den borneerte Jdiosynkrasi. Dannet er han ikke fordannet. Udviklet til sand Menneskelighed forener han med christelig Tænkemaade politisk Forstand og moden Dømmekraft. Han er saa mægtig greben af sin Nationalitet, at han føler sit eget Liv i og med den, at han hænger ved den som Barnet og Moderens Hals, og enten han saa er Fynbo eller Jyde, saa føler han sit Hjerte slaae i lige Grad for alle Danskes Held, enten han saa er læg eller lærd, saa fornemmer han Pulslaget fra alle Stænders Hjerte i sin egen Barm. Som en saadan Mand tænker jeg mig den Valgcandidat, der skulde fortjene min Stemme. Udbredt Lærdom vilde jeg ikke fordre hos ham, thi den venter jeg at finde især hos de Kongevalgte. Men min Rigsdagsmand maa med den modne Dømmekraft forene en oprigtig, reen og fast Charakter, han maa besidde saavel Evne som Mod tilat udtrykke sin Overbeviisning paa Tid og Sted baade i Ord og i Gierning. Men hvor kan jeg formode at finde en Personlighed udrustet med de nævnte Egenskaber? – – Det kan neppe falde mig ind at søge Jld der, hvor jeg ingen Varme formærker, selv om jeg bleve et Lysglimt vaer, thi der gives kolde Lys, men disse ere gjerne Lygtemænd. Foreningen af Lys og Varme skal være min Ledestjerne. Jeg vil da see mig omkring for at opdage denne, og lykkes dette, saa vil jeg fryde mig. Thi det vækker Glæde i Sindet, naar man seer Tegn, som tyde paa, at et søgt Klenodie maaskee er fundet.