Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-04-20
Fra vor reisende Landsmand, Digteren H. C. Andersen, haves nye Efterretninger fra Grækenlands Hovedstad Athen, hvor han ankom den 21de Marts. Han var der bleven modtagen med megen Velvillie hos Dronningens Hofpræst, en Holstener, hvis Kone er fra Frederiksbor(Th. Av.) Forlangte Jndrykkelser. Hr. Propritair la Cour til Schjersøe har i Jo 38. af dette Blad taget til Gjenmæle mod mig og Flere, fordi vi have besværet os over hans Taushed i Stændersalen. Havde han ikke fremkommet med dette Gjenmæle, da havde idet mindste jeg ikke tænkt mere paa denne Sag, ihvorvel det er muligt, at en dueligere Deputeret vilde have sat vore retfærdige og billige Ønsker i et gandske andet Lys, til Velsignelse for hele Districtet; men han har i sin Jndrykkelse til sit Forsvar fremsat Paradoxer, som, ifald de hyldedes af Pluraliteten, vilde bevirke, at enhver Stymper, der blot saae paa Fordelen, uden at tænke paa de Manges Vee og Vel han var kaldet til at drøvte, og uden at veie sine Kræfter mod det paatagne Kalds Byrder, vilde gribe efter denne Hæderspost, og saaledes ikke alene gjøre Stænderindretningen unyttig, men endog bidrage til, at Regjeringen erholdt urigtig Forestillinger og Nationens Trang, Ønsker og Forhaabninger; thi det maa vel antages: at naar Districtet intet Ønske frembærer, føler det ingen Trang dertil. Hr. laCour formener, at en taus Stænderdeputeret ikke er sin Plads uværdig. Man maa dog betvivle, at en stum Procurator vilde i Retten være paa sin rette Plads; hvor meget mindre vilde en stum Deputeret være paa sin rette Hylde i Stændersalen, især da det maa være Kongens Ønske igjennem de Deputerede at faae Oplysning om Tilstanden i enhver Deel af Riget, Jeg er derfor af den Mening, at de Deputerede ikke alene bør besidde Jndsigter, men Evner til at udvikle dem. Hr. la Cours Undskyldning: at han beraadførte sig med sine Colleger, kan jeg ikke antage. En Deputeret skal være en Mand, der taler Districtets Sag, eller rettere: Districtet skal tale igjennem ham – andre Districter andre Byrder, og andre Ønsker. En Deputeret der raadfører sig, maa lade sig beseire af dem, hvis Fordeel det er: at det ham betroede District forurettes. En Deputeret uden Mening og uden Stemme er et Automat. Jeg fordrer ikke at han skal være en Taler er professo, men han maa selv have en Mening, og han maa yttre den. Endnu galere forekommer den Yttring mig: at han gav sin Stemme uden Hensyn til hans Vælgeres Ønske. Han gjorde altsaa ikke alene Districtet ingen Nytte, men endog Skade. Vi have altsaa lønnet ham for at stemme imod os. Og det tør han sige os lige i Ansigtet, Til hvis Fordeel bør en Deputeret stemme naar han bør tabe hans Vælgeres Jnteresse af Sigte, Til hele Landets En herlig Mening! Den tjener idetmindste til at dække ethvert Feilgreb, enhver Ukyndighed, enhver Magelighed. Men den Deputerede sætter sig derved let paa et for høit Standpunct. At overskue en Egns Jnteresse er for en dygtig Mand og et lyst Hoved tænkeligt, og kan han dette tilgavns, da har han opfyldt sin Pligt. At gjennemskue Rigets Vel, dertil hører noget mere. Det kan han roligen overlade til dem der beklæde en høiere Plads, og kan skue videre omkring. Dertil har desuden Majestæten sine egne udvalgte Deputerede. Det Kongel. Danske Cancellie vilde maaskee see skarpere paa Rigets Bedste end hele Stænderforsamlingen. Dette skal bedømme det heelt; Stænderne stykkeviis. Endelig har Hr. la Cour stemt imod Matriculens Jndførelse. - Jeg nægter ikke, at dette har vakt den retfærdige villie imod ham, som man allevegne hører; men Manden tilstaaer jo, han gik i Ledebaand. J Stændersalen blev stemt for, at de, som havde lidt Skade ved Stormfloden, fik Afslag i Hartkorn, og det maaskee med Rette, men naar en Gaard som har lidt dette, endnu er bedre end en Gaard af samme Hartkorn, som har baaret for høie Byrder i Aarhundreder, og Lettelsen tilstaaes, hiin, og ikke denne, da veed jeg ikke, om man kan kalde en saadan Stemmegivning conseqvent. – Der blev talet pro og contra i denne Sag. – Der blev fægtet med Skingrunde i Mængde, og de som brugte disse Skingrunde ere ikke at dadle, de stode paa deres Vælgeres Bedste som Mænd; men den Mand, der skulde fægte for modsatte Jnteresser, burde gjennemskue disse Grunde, bedømme deres Værd, gjendrive dem med gode Grunde, hvis han har Jndsigter og Kraft dertil, ellers bør han afkaste jo før jo hellere en Byrde, der er ham for tung. En Deputeret er kaldet til Udødelighed; men han vogte sig, thi han blev ogsaa udødelig, der afbrændte Dianæ templet. Hr. la Cour taler og sin borgerlige Ære, som han formener denne Strid intet Skaar skal tilføie. Jeg angriber ikke denne. Dette kan ingen brav eller fornuftig Mand gjøre; thi han taber derved baade sin egen Ære, og erklærer sig i det samme for overvunden. Jeg strider blot for hvad efter min Mening er den gode Sag, og denne er hans Agtelse som Mand og Menneske i det daglige Liv uvedkommende. Skulde det alligevel smerte, da er det imod min Villie, og deri er jeg altsaa uskyldig En virkelig Bonde af Sønder-Herred.