Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-10-12
Om den roeskildske Stænderforsamlings Virken hedder det i Dannevirke", Vil man kaste et upartisk Blik paa Forsamlingens Virken, saa lader det sig ikke negte, at en konservativ-aristokratisk Aand har været den overveiende og fremherskende under Debatterne, og selv den krasseste Absolutisme har i Grev Schulin fundet en Repræsentant, der tilfulde har erstattet Mangelen af Justitsraad Skibsted. De konstitutionelle Anskuelser, som man ventede, vilde finde saa talentfulde og utrættelige Talsmænd i denne Forsamling, har egentlig kun i Balthazar Christensen fundet en Repræsentant, og han har hævdet sit Navn som en frimodig og frisindet Mand; hans Ven, Cand. Lehmann gik ind paa Forslaget og stænderske Committeer og har maattet høre meget ilde derfor, og man har saa temmelig ligefrem sigtet ham for Overløberi. Det bedste Forsvar for ham er den Erklæring han gav under Debatterne i denne Sag, at "det er unegteligt, at det forkvaklede Statsforhold til Hertugdommerne lægge en uovervindelig Hindring, i Veien for Jndførelsen af en Constitution." Den som ikke kan eller vil erkjende Gyldigheden af dette Argument, med ham er det ikke værd at disputere. Ussing har - d. v. s. i Sammenligning med hans fordums Optræden - viist temmelig Lunkenhed i sidste Forsamling; kun da hans Kjephest, Finantserne, blev ført frem, kom der Liv i ham, og han, i Forening med Bang, til hvis politiske Anskuelser han synes mere og meere at nærme sig, have nok været den egentlige Sjæl i Finantscommitteen. Denne Committees Betænkning har ogsaa givet Anledning til de ligligste og for det store Publikum interessanteste Discussioner, som have fundet Sted denne Gang i Stændersalen. Flere skarpe Ord faldt dennegang i de roeskildske Stændermoder. Kandidat Lehmann sagde saaledes, for at tilbagevise de aristokratiske Anmasselser: "Jeg længes saameget efter Afstemningen som Nogen, og skulde vist ikke have reist mig, dersom jeg ikke ansaae det for nødvendigt, at gjøre Jndsigelse mod nogle Yttringer, som her alt oftere ere gjentagne, og sidste nu af den ærede Referent (Kammerherre Neergaard, nemlig om at Godseierne samtykke, indrømme tilstaae, eller deslige. Jeg maa giøre de meget ærede Herrer Godseiere opmærksom paa, at de gamle Haandfæstninger forlængst ere kasserede og Rigsraadernes Regimente forlængst dødt og begravet. Jeg kjender og erkjender ingen Godseierkorporation, der kan samtykke, indrømme, eller tilstaae; men Alt hvad jeg veed, er, at de Herrer Sædegaardseiere her have endeel Repræsentanter, der kunne tale og stemme, som de ville og troe at kunne forsvare, men som ikke ere en Forsamling for sig, men kun en Deel af Stænderforsamlingen, der selv i sin Heelhed for Tiden endnu ikke kan samtykke, indrømme og tilstaae, men kun give Raad, hvornæst Hs. Majestæt Kongen afgiør. Dette være ikke blot sagt med Hensyn til denne Sag, men ogsaa og fornemmelig med Hensyn til den kurieuse Maade, hvorpaa navnlig Kmherre Scavenius har talt om Veisagen, som om der var sær Generensitet i, at man der havde ladet det frie Hartkorn deeltage i sammes Byrde. Det har gjort mig ondt, at høre selv den kongl. Kommissarius herom yttre sig, som om Sagen var kommen istand ved en aparte Liberalitet fra Godseiernes Side, og det uagtet dog selve Regjeringen i selve Præmisserne til Lovudkastet til Veianordningen til den høieste Evidents har beviist, at det kun var ved Misbrug og i Strid med Lovgivningens Bydende at det frie Hartkorn hidtil har været frit for Veibyrden."