Viborger Samler, 1779-05-03
Resten af Johan Vanhels Ægteskab i No. 16. di gik. Hun fortalte mig underveis, at hendes Fader tilforn havde staaet i en middelmaadig Betiening, og var, formedelst et ulykkeligt Tilfælde, blevet nødt til at forlade den; derpaa havde han for sine ikke meget betydelige Midler kjøbt sig et lidet Gods, og levet hidindtil af sammes Jndkomster rolig og fornøiet med Kone og fiire Børn. - Jeg var tre Aar gammel, da han kiøbte det, sagde hun. ViVi sladdrede og sladdrede, og over Samtalen forglemte jeg mig saavidt, at min Beundring blev imod mit Vidende til en formelig Kierligheds=Erklæring. - Hun rødmede noget? – O! J kydske Dukker, bort med eders unaturlige Undseelses Etikette! nei, hun saae mig alvorlig i Ansigtet og sagde med Gelassenhed: De maa tale med min Fader derom. Det skede, og det strax efter jeg første gang var indført til ham. Han fandt i Begyndelsen meget at indvende derimod, hendes Ungdom, den store Ullighed i Alderen, hendes Mangel paa Formue, og slige fleere forslidte Ting: men da jeg overbeviiste ham grundig og tilforladelig om mine 50000 Rigsdaler, tog han med Ærbødighed Huen af for Beviset og forsikrede mig, at han ikke vilde være derimod, naar det var Himlens Villie. Hans Kone, da hun ved sin første Mellemkomst ordentlig havde erfaret Tingenes heele Tilstand, fandt ikke noget betydeligt at indvende imod 50000 Rigsdaler, men Frieriets Form stod hende ikke an. Den var alt for meget imod det sædvanlige Frier=Ceremoniel; og hun foreslog derfor et Noviciat, en Prøvetid af 14 Dage, for at kunne forholde sig ved at give sit Ja til vor Forening efter den vedtagne Skik. Betænker Deikke, raabte jeg hidsig, at 14 Dage er 14 gange 24 Timer, - Kort sagt, efter mange Debatter tilstod hun mig endelig min Begiering, dog med den Betingelse, at jeg til hendes Datters Bryllups= og Æres=Dag skulde skaffe hende en nye Silke=Klædning med Kniplings=Garnering, hvortil hun strax paa staaende Fod hentede Modellen fra sit Pulterkammer, nemlig et overordentlig stort støvet Fiskebeenskjørt, som tilforne i hendes Hr. Gemals Feldttoger gjerne kunde været hans Telt. Den Denne Betingelse blev tilstaaet, og inden kort Tiid indtraadde jeg i mit Siette Ægteskab, Hvori jeg for nærværende Tiid endnu lever, og hvor der vil lære at kiende et lyksaligt Ægteskab paa denne Jordklode, den komme og see! Min Kone har, saa ung hun er, alle de Egenskaber, der udfodres til en god Kone - det er, alle de, som jeg forlanger. Hun er blevet opdraget med smaa Jndkomster, og har derfor en stærk Tinktur af Sparsommelighed, Huuslighed og deslige Dyder. Hun er opdraget uden al for stor Fiinhed, derfor ere oekonomiske Forretninger ikke disharmoniske med hendes Jdeer, eller for gemeene for hende at sysselsætte sig med. Med alt dette fattes hende ikke de Yndigheder, som den fiine Opdragelse gierne vilde tilegne sig aleene; Hun har en naiv naturlig Vittighed, en ikke giennemtrængende, men munter og træffende Forstand, en hurtig stærk Foelsomhed, overmaade meget mildt og kielent i Tale, Miner og Handlinger - hendes Hierre udpresser ofte ved en blot Omfavnelse et Par zittrende Taare af hendes Øine - en Yndighed, som jeg, hvis og skrev en Roman, vilde holdt for en Heldgudindes Efterladenskab - en Yndighed. - man maa selv see den; jeg vanzirer den med en Beskrivelse, og desuden som jeg ved min første Beskrivelse ikke kunde sige Læseren, siden Kiolen den gang skiulte den - en liden nydelig Foed! Jeg har gjort mig den Umage at forskaffe hendes Hoved den Grad af Fiinhed, som jeg ansaae fornøden; jeg har læst med hende, talt med hende; Paa Paa den Maade gav jeg hende Underviisninger under det Skin, at det kun skulde være vor Tiidsfordriv, men den kolde, afcirklede, stive saa kaldte Verden skal hun aldeles ikke lære; Det bille være at indsnøre den medicelske Venus i en Brokades Klædning efter nyeste Pariser=Snit. Hun maa tænke og fole, ligesom hendes Natur ved enhver Leilighed vil, og ved enhver Leilighed tale og handle, ligesom hun tænker og foler. Verdens eller den Etiketmæssige Levemaade er et mat Anstrøg, som Folk uden Forstand og Følelse bruge, for at skiule deres Mangel, ligesom slette Statuer behøve et Anstrog, for at kunne ved Hielp af de lyse Farver lokke i det mindste dem til sig, der ikke ere Kiendere. Min Kone maa blive ganske Natur, men ret forstaaet. - poleret Natur. J en Halveirkel af kolde gabende Figurer, der afmaale deres Ord efter Alen, og med en tor Alvorlighed fortælle hverandre, hvad og paa hvad Sted de have spist for et halv Aar siden, hvorofte de siden deres Fødsel have veltet, og som ved enhver Fortælling ere færdige med en udenad lært Kondolation eller Gratulation, uden at føle noget derved - i en saadan Cirkel vilde hun vist bliden smukkeste og derhos meest foragtede Figur; Der høre Kiender=Øine til, om man skal holde hende for smuk, og dem maa jeg, uden at smigre mig selv, have, siden jeg kan see, at hun er smuk. Ofte, naar jeg paa vore Spadseregange kommer hinkende med hende paa Siden - thi Podagra har gjort mine Fodder saa tunge som Blye og vore Børn springe omkring os, saa forestiller jeg mig denne Gruppe, som Venus og Vulkan, geleidede af de tre Gratier; J det mindste har jeg lige ligesaa megen Liighed med Vulkan, som Pelisson med Fanden. Jeg fortalte endnu gjerne meget got om min lille Kone, men hun truer mig, at jeg aldrig meere skal faae Papiir, Pen eller Blek, hvis jeg endnu siger eet Ord meere om hende.