Norske Intelligenssedler, 1770-08-01
Sedler Nordske. HverligelNo. 31. Onsdagen den 1. Augusti 1770. Fortsættelse fra forrige Uge. Som Kongen nu ikke ansaae det for nogen Drøm, men en guddommelig Aabenbaring, lod han Dagen derefter i Dagbrækningen en af sine beste Heste opsadle, og med nogle af sine Betientere reed imod Østen. Da han var kommen igiennem adskillige beboede Stæder, kom han endeligen ind i en stor Udørken. Han saae allevegne omkring sig, i Tanke at finde her den belovede Skat. J det samme blev han et stort Bierg vaer, hvis Spidse naaede til Skyerne, og ved Foden af det var en meget mørk Huule. Da han kom nærmere dertil, saae han en Mand sidde derinde, hvis Aasyn vidnede om hans Sinds Alvorlighed. Kongen fik stor Lyst til at tale med ham. Den gamle Mand, der af Kongens Mine kunde skiønne hans Villie, begyndte derpaa saaledes at tale: Deres Majestæt, omendskiønt der er ingen Ligning imellem min liden Hytte og deres Pallads, saa har det dog været en gammel Skik, at Konger have beviist fattige Folk den Naade at besøge dem. De Store forøge deres Høyhed ved at tage ind til de Ringe, Jhvor prægtig og anseelig Salomon end var, saa holdt han det sig dog ikke for nogen Skam at betragte de smaae Myrer. Dabschelim fandt Behag i denne gamle Mands Tale, stigede af Hesten, og gik ind til ham. Da de havde talet om adskillige Ting, og Kongen vilde tage Afsked, gjorde den gamle Mand Kongen denne Compliment: "Deres Majestæt, saa fattig en Mand, som jeg, har ingen Forfriskelser at byde saa mægtig en Konge, som Dem; Men jeg har en Foræring, om Deres Majestæt behager den, hvilken er Resten af det, som jeg har arvet efter min Fader, og er Dem tiltænkt. Det er en Skat, som jeg har her; Dersom Deres Majestæt behager at befale Deres Tienere at lede efter den." Da Dabschelim hørte dette, fortalte han den gamle Mand sin Drøm, der glædede sig meget over, at hans Villie stemmede saaledes overeens med Guds. Kongen befoel derpaa sine Tienere at lede i Huulen efter denne Skat. Efter kort Tids Forløb fandt de det, de søgte efter, og frembragte til Kongen en stor Deel Casser, fyldte med Guld, Sølv og kostbare Steene. Til sidst fandt de et lidet Skriin, stærkt bebundet med Jern, og for hvilken der hang en stor Deel Hænge Laase. De søgte allevegne efter Nøglerne, men ihvor megen Umage de end gjorde sig, kunde de ikke finde dem. Dette forøgede Kongens Nysgierrighed, og han sagde: Heri maa være noget giemt, der er ypperligere end Ædelsteene, eftersom man har saa stærkt bebundet Skrinet, og saa vel forvaret det. Han gav derpaa befaling, at man skulde hente en Smed, der kunde bryde Skrinet op. Da det blev aabnet, stod deri en liden Casse af Guld emailleret, udi samme stod en endnu mindre af Guld besat med de dyrebareste Ædelsteene, og i den fandtes igien en liden Buddike, hvilken Kongen befoel at skulle leveres ham. Da han aabnede den, fandt han deri et Stykke hvidt Atlask, paa hvilket der stode skrevne nogle Linier i det Syriaske Sprog. Dabschelim faldt i Forundring herover, og sagde: Hvad vil vel dette betyde Nogle sagde: at det var hans Navn, der havde eyet Skatten. Andre, at det var en Talisman, der skulde bevare Skatten. Efterat enhver havde sagt sin Meening, befoel Kongen, at man skulde see at faae En opledt, der kunde forklare denne Skrivt. Fortsættelsen følger.