Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-10-11
J Danmarks skjønne Er Ledet bragt af Lave Ved Uvens frække Vold; : Dog vil vi ei forsage, Et Haab vi har tilbage, Vor Konge er vort Skjold! : 2 Thi feire vi i VenneleKong Fredriks Fødselsdag. Et Baand os til Ham bi Som alle Trængsler lindrer, Og det er Kjærlighed. : Det overvinder Nøden, Det styrker selv mod Døden Den tappre Krigers Fjed. - da Kjærlighede ros stærk Og krone vil vort Værk. og Smerte. Han troligen har deelt. : Derfor han ei vil ve Han vil beholde heelt. Og derfor kjæ Saa djerr sk er vor Konges Hjerte. men sit Rige, danske Man Land. :J et Møde. Styrke ikkun Folkes Kjærlighed; : Saa skal vort Løsen være, hvad Nød vi en skal bære Uskrømtet Trofasthed, Saa tr. ger Dannebroget fremOg jager Tydsken hjem. Kong Fredrik længe leve Ham Lykken huldt con Og følge hvert hans Fjed! - Gid Kampen nu maa hvile Og Freden atter smile gamle Danmark ned : Da spirer atter i vort Hjem Velsignelserne frem. :(Jndsendt.) hvortil Hr. Pastor Kiøby og 1. havde indbudet Byens og Distriktets Vælgere, holdt jeg Jndledningstale, som jeg troede allerede at være gaaet al Kjødets Gang og at ligge paa Bunden af Forglemmelsens Flod naar jeg ikke tilfældigviis havde faaet at høre Yttringer af mine politiske Uvenner (Modstandere kan jeg ikke godt kalde dem i Ordets gode og ædle Betydning), der muligen kunne kaste en Skygge over min baade politiske og moralske Charak, teer. Jeg veed ikke bedre at retfærdiggjøre mig, end troligen at gjengive hvad jeg har sagt, og overlade til et upartisk og retfærdigt Publicum, af mine Ord at bedømme, om der i dem findes Personligheder mod Hr. Lector Schiern. Hele Taler behøve ikke at lade trykke, hvilket jeg maa takke Hr. Kjøbmand H. Schalburg for, der næste Dag ved Prøvevalge gjengav de Opfordringer til Borgerne og Bønderne til ved denne vigtige Forhandling at virke i Enighed, hvilke jeg noget udførligere havde fremstillet. "Jeg har endnu kun med nogle faa Ord at gjøre Den ærede Medborgere, opmærksomme paa Vigtigheden af disse vore Sammenkomster. Vi skulle prøve og siden vælge den der skal være tilstede med at grundlægge en Forfatning, de ikke alene skal sikkre os vor borgerlige Velvære, vort Fædre lands Held og Ære i vor Levetid; men den angaaer ogsaa de kommende Slægter, vore Børn, vore Børnebørn, vore Efterterkommere; vi skulle vælge den, der skal arbeide med i de Værk som, naar det er fuldført, hjemfalder til Historien, upartiske, retfærdige og evige Dom, og som det er afhængig af, om Eftertiden skal dømme os med samme Maal, som vi dømme, maaskee noget for strengt, dem, der for to hundrede Aar siden lagde os i Absolutismens stramme Baand. De Første og Vigtigste, vi bør vide og Valgcandidaten, det er, om det er den rene Jnteresse for Fædrelandets hellige Anliggende, der rører sig i ham; thi lader os vogte os for dem som den Ære alene at komme med til Rigsdagen tilskynder at stille ig; for dem, for hvem det er ligegyldigt om de i Dag sidde paa den yderste venstre Side, og raabe og buldre med Anarchister og Republikanere; i Morgelukke sig inde, for at gjøre hemmelig Aftale med et særskilt politisk Parti, i Dag sige Ja, naar du ønsker det og i Morgen Nei, naar du synes bedre om det; for dem der gaae fra Huus til Huus, for at bede, at jeg ikke skal sige. tigge Dig om din Stemme. O. Saadanne skye ingen Machinationer og ingenslags Midler, og hvad følgen af et saadant Valg: - Vælgerne vilde staae beskjæmmede, Fædrelandet være forraadt. - Først og fremmest: Kundskab i Historien, saavel i Menneskeslægten som i Folkenes, især i vort eget Lands Historie; men dernæsFædrelandskjærlighed, Kjærlighed til vor Konge og til vore Medbrødre i Staten: en redelig politisk Tro, der ikke er bygget paa eensidig Halsstarrighed, men som vil den sande Frihed, som vil Folkets Frihed; Besindighed i sin poliske Fremfærd, Skarpsindighed i at dømme og vælge det Rette 2): see det er disse Egenskaber som jeg tænker mig, en Valgcandi dat bør besidde. Ja, jeg vil endnu tilføie eet, og det er Mod at han ikke svigter i Kampens Time, thi, mine Medborgere, Rigsdagen vil blive en Kampens Tid, der kræver samme Mod, samme Standhaftighed, samme Tapperhed, som nye vore brave Krigere have viist paa den blodige Valplads. O troer J ikke, at Mangen en vil bukke under, thi det er ikke saa vanskeligt for den, Gud har givet nogenlunde gode Tale gaver her og der i foreløbige Forsamlinger, at tale djærve mandhaftige Ord. Min Tanke vender sig i dette Øieblik uvilkaarligt til den store Luther, til Ordets vældige Kæmper, da han stod i Worms, da følte han første Gang, hvad det har at e, at staae som en Udvalgt, hvem Alles Øine vogte paa, og Alles Øre lytte til, hvor hvert et Ord, der er sagt, gjenlyder for Tusinde og drøftes af Tusinde og Titusinde, han tilstaaer selv, at hans Aand var en Stund forsagt, at Hjertet bankede med Angestens Slag, indtil Gud og den retfærdige Sag reiste Modet i dets fulde Kraft. J saadanne Øieblikke gjælder det at være sig fuldkommen sin Pligt, sit Maal, sin hellige, sit vigtige Sag bevidst. - Og saa maa jeg endnu yttre Noge om, naar Talen er, om hvem af dem, der stille sig, vi for trinlig skulle tage Hensyn til. O, kunne vi være saa heldige at faae en af vort Fædrelands herlige Forkæmpere for Frihehedens hellige Sag, en af dem, hvis Navne ville lyse i vor Frihedshistorie som sikkre, aldrig vildledende Stjerner, da behøvede jeg ikke at yttre min Mening; da vilde vi Alle som Een vælge ham. Men den, vi have henvendt os til, kan desværre ikke modtage Valget her. 7) Jeg troer, at vi bør, naar Dygtigheden imellem Tvende ansees for lige, helst vælge en Mand af Distriktet selv. Han er saa at sige en Søn af Huset; har er bunden med særegne Baand til øs; han vil muligen mer ivrig stræbe efter at udrette Alt, hvad han formaaer, thi han vender tilbage i vor Midte, han vedbliver at leve imellem os, og for ham er Regnskabens Dag ikke indskrænket til en flygtig Gjenhilsen; den er i Dag, i Morgen og alle Dage for ham. Men det er kun et ganske løst henkastet Forslag; i et hvert Tilfælde ville vi søge at vælge den bedste; og er den Rette funden, ville vi bede ham, der holder Rigernes Skjebne i sine Hænder, at han vil styrke hans Aand at han maa tale og handle til Fædrelandets Hæder og Ære, til sine Medborg 1) Her burde vel være tilføiet, Herredømme over sit Mo 12) Prodersmaal, og Færdighed i Tale at kunne udtrykke sine Tanker tydeligt og klart. es Bedste, at h. dreland og for den Frihed, der baader os be Saaledes vare mine Ord. Hr. Lector Schierns hele poghed var mig aldeles ubekjendtlitiske Færd og politiske Dyg, indtil Prøvevalget, da jeg første Gang hørte ham. Jeg maa tildeels tilskrive Mangel paa historiske Kundskaber, naar No. n har troet at finde Hentydninger til en bestemt Person, ovenfor udhævede Ord. De sigte for endeel til den forhadte uværdige Beilen til Vælgerne, som allerede fandt Sted hos gamle Romere, den saakaldte ambitus. Candidaten (a candidus, hvid, fordi han var iført en hvid Toga eller Kappe, gik om paa Torvet, tog Alle og Enhver i Haanden, og søgte ved Gaver Bønner og Løfter at skaffe sig Stemmer. J vore Dage træde Visiter i Husene i det Sted, og det er vist mine fleste Læsere bekjendt, med hvormegen bitter Satire et af vore Blade har revset den Skik, naar den misbruges i dette politiske Øiemed. Da jeg er en Ven af Offentlighed og ansee, den for det bedste Vaaben, hvormed man kan kæmpe imod Bagtalelse og slette Rygter, har jeg valgt denne Vei til at retfærdiggjøre m. Nyborg den 7 Octbr. 1848. C. Langberg.