Viborger Samler, 1848-06-13
Af et Brev fra en Officier dat. Sønderborg, 6te Juni, Da Preusserne vare drevne tilbage, og vi i Jilmarsch fulgte efter dem, mødte et frygteligt Syn vore Øine, navnlig paa Landeveien og bag Gjærderne, her en Krop og ved Siden af et Been eller en Arm, hist en dødelig Saaret i de sidste Krampetrækninger; døde Heste, Klædningsstykker, Geværer, Pikkelhuer strøede rundt omkring, Landeveien ved hver Skridt svømmende i Blod, og under alt dette, som en frygtelig Parodi, den deeligste, meest majestætiske Solnedgang, jeg i mit Liv har seet. Solen var en blodrød Kugle, der kastede sine sidste venlige Straaler over det yndige Landskab, hvor vi faa Øieblikke iforveien havde raset som gale Mennesker. Noget senere grebes vi af et prægtigt Syn i al sin Frygtelighed. Nogle Gaarde, der vare antændte af Granaterne, brændte i lys Flamme og opklarede hele Egnen. Jdag har jeg været i Kirken, hvor de Døde ligge: Oberstlieutenant Morgenstierne, en delig svensk Officier: Lejonhusvud, og den lille Lieutn. Muus, saae Alle smukke ud i Døden, især Morgenstierne, der laae med et Smil paa Munden, og hvis blege Ansigt med det hvide Haar klædte ham saa godt. Derimod laae der en hanoveransk Officier, som saae fæl ud. De fleste Menige vare lemlæstede af Kanonkugler. En Underofficier af Garden, en stolt Karl, laa paa Kirkegulvet med Hovedet paa Tornisteren og saae ud, som om han som, saa blide og uforandrede vare hans Træk." (Forl.)(Af et Brev fra en norsk Frivillig ved Armeen af 7de Juni). Den 5te Juni iaar er vist en af de skjønneste Dage i Nordens nyere Krigshistorie. Jeg saae Officererne gaae frem i Spidsen, smilende og opmuntrende, som der ikke var Tale om at gaae Døden imøde, og Soldaterne spøge midt under det fjendtlige Artilleries Kugleregn. Ja, med en saa hellig Ret, med saa brave Tropper og tilstrækkelig Hjælp af Eders nordiske Brødre, maa Danmark tilsidst vinde Seier, og da er Nordens Sag vundet med det Samme. At døe i Kampen for den er skjønt, men hvo vil ikke gjerne opleve den gryende Morgenrøde. Paa Kong Oscar hviler der nu et stort Ansvar, hvis han tøver, vakler eller forsager. Paa Broder folkenes Stemning, paa deres trofaste Villie, at stride med for det fælleds Fædrelands store Sag, kunne J stole. Normændene og Svenskerne kunne ikke holde sig tilbage, de kunne ikke skuffe vort Haab, ikke svigte Nordens Sag og opoffre dets Fremtid. Det er umuligt. . . . . Jeg er desværre i Uvished om min Landsmands, den brave Løvenskjolds Skjæbne. Om Morgenen havde han drømt, at han blev saaret og fangen; og hans Drøm blev opfyldt. Et Par Minuter efter at han havde skudt en Preusser, og udtrykt sin Glæde derover ved at vifte med sit Tørklæde, blev han, ligesom til Hævn derfor truffen, hans Capitain troer i Underlivet, Andre sige i Laaret. Nok, han vaklede efter at være bleven saaret, endnu et halvhundrede Skridt, og tillod ikke Soldaterne at bære ham bort, men opfordrede dem til i det Sted at blive ved at slaae paa Tydskerne. Jeg haaber, at vi snart faae en Parlamentair sendt over til Fjenden, og da ogsaa erfare, hvorledes han har det. Løvenskjold havde et næsten eventyrligt Mod og var saa varmt begeistret for denne Sag, at jeg her i Krigen fandt ham høist elskværdig. (S. Bl.) Om Træfningen den 5te sige Tydskerne blandt Andet: "Wrangels Oeration med hele den under hans Over commando staaende Styrke havde til Hensigt at afskjære de Danske fra Als, hvilket ikke lykkedes, fordi Centrum og det venstre Fløi angrebe een Time tidligere, end det høire Fløi indtraf paa det bestemte Sted. Den danske Beretning siger, at Hedemann fra Dyppelbjerg itide opdagede Fiendens Hensigt og saaledes tilintetgjorde den.) Kampen var meget blodig og betydeligere end den ved Slesvig. – "Hovedgaardsjægerne skjøde meget godt. 5 Batailloner Hanoveranere, som gjorde det første Angreb, lede et meget betydeligt Tab. – Flere Timer igjennem maatte de tydske Tropper ligge fladt ned paa Jorden for at undgaae de danske Skibes Kartætsker. – 1 Bataillon, Preussere har ved sine gode Skud dræbt 2 Kanonbaades hele Besætning, 120 Mand. (!). - Nogle norske Frivillige skulle være blevne fangne. – Til Flensburg, ere saa mange (300) Saarede indbragte, at unge Læger, som andetsteds kun have Lidet at bestille, der ville finde en god Modtagelse.