Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-28
Nyeste kilderie af Kjøbenhavn. SSIOsttil Fjortende Aargang. No. 86. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 28 October 1817. Jubel Psalmer. Som den gyldne Soel udbryder Vældig af den sorte Skye, Og sin Straaleglands udskyder. Jndtil Mulm og Mørke flye, Saa i helligt Morgengrye, Gjennem Pavedommets Skye, Ordet brød med Lys og Ære. Herrens Navn velsignet være. Lover Gud, J Christne fromme! Gjæster ved Hans Naadebord! Lad i Sang os ihukomme. Herrens Gierninger paa Jord! Himmel-Ordets klare Guld Var som sjunket under Muld, Men trods Keiser, Band og Pave Herren lod sit Guld opgrave. Sandheds Ord var lagt paa Hylden, Logn og Tant i Kirken lød, For en Krone, for en Gylden, Himmerig tilfals man bød, Lovens Bud og Korsets Ord Var som gravet ned i Jord, At de skulde ei fordømme Pave=Løgn og Munke-Drømme. Støv ei svækker Herrens Domme. Liv og Kraft er Sandheds Ord; Lover Gud, J Christne fromme Lover Gud, J Engle-Chor. Lyset kom, og Mørket veeg, Paven sank, og Ordet steeg, Læs af Logn, som Bjerg at skue, Vælted' Biblens Myre-Tue. Herrens Raad ei Støv udgrunder, Aldrig Verden dem forstaaer, J hans Haand giør Smaating Under, Fattig Munk gjør Jubel Aar; Morten Luther med Guds Ord Tændte Lys igjen paa Jord. Og hans Navn skal gaae med Solen; Thi han reiste Naade-Stolen. Lover Gud! J Folk, og sjunger: Guds Apostler vidt paa Jord Nu igjen med vore Tunger Tale klart Guds dybe Ord! Lover, takker, priser Gud, Som os drog af Mørket ud! Beder: Gud os vel bevare, Ved sin Mand, for Mørkets Snare! Tak, vor Fader i det Høie Tak i Jesu Christi Navn, Naade for Dit Guddoms-Øie Fandt vor ringe Føde=Stavn; Til os over Bølgen blaa Kraftig bødst Du Ordet gaae, Reent og klart Du i vor Kirke. Bød det lyde, bød det virke. Aldrig, Gud, Du det forandre, Lad i fromme Fædres Fjed Os i Lyset trolig vandre, Lyses hjem til Dig i Fred! Syndet har vi, Fader kjer! Var kun Straf ei Naade værd; Men for Jesu Skyld tilgiv, Dagen helder, hos os bliv, Hjertet brænde, Kinden gløde J en hellig Aftenrøde, Guds Kirke er saa fast en Borg, Den staaer paa Zions Bjerge; Kast kun, min Siel, paa Gud al Sorg, Han vil med Kraft den værge. Som fordum, saa og nu Han kommer grandt ihu Den trænger til Hans Vagt, Omringet og belagt Af Mørkets Helved=Skare. Vor egen Kraft, vort Heltemod, Det er et værd at nævne, Men derfor Han en Kæmpe god Os gav med Almagts-Evne, Med Verden ei forgaaer Hans Priis, Hans Jubel Aar; Det i al Evighed Skal tone: Jesus stred, Og Seier har han vundet. Ja, mylred Diævle end paa Jord, Og stormed Kirkens Volde, Vi stole dog paa Jesu Ord, Han Marken skal beholde. Lad fnyse Verdens Aand! Al Magt er i Guds Haand; Lad rase Mørkets Hær! Lad blinke Blus og Sværd! Guds Ord skal aldrig svigte. Nei, Ordet skal de lade staae, Og Utak dertil have, Det skal til Verdens Ende gaae Paa sine Fienders Grave! Med List, med Vold og Mord, Vort Gods, vort Liv paa Jord, Os Verden røve kan; J Christnes Fædreland, Vi Kronen dog beholde. Guds Ord det er vort Arvegods, Det skal vor Afkoms være, Det være skal i Grav vor Roes, Vi holdt det høit i Ære; Det er vor Hjelp i Nød, Vor Trøst i Liv og Død. O. Gud, i hvor det gaaer, Laddog, mens Verden staaer, Det i vor Ær nedarves! N. F. S. Grundtvig.