Aalborg Stiftstidende, 1837-03-02
Naar en billedhugger vil udføre et Arbeide, das danner han sig først et billede af vaadt Leer og, naar dette er saaledes udarbeidet, som han ønsker det, gjor han derover en Form af Gips, saa at hans tilsidst, istedetfor et skrøbeligt Arbeide af Leer, faaerne det samme af Gips, hvilket er stærkere og altsaa bedre kan bevares. Efter en saadan Gipsmodel udførst krer han da senere, naar det bestilles hos ham, sit Værk i Marmor eller i Metal. Saaledes blev ogsaa denne Jason begyndt i nauturlig Størrelse, det vil sige, saa stor som et Menneske i Almindelighed, og i April Maaned 1801 stod Leerskikkelsen færdig. Men der hører ikke alene Kunst, men ogsaa godt Lykke til at udmærke sig imellem saa mange Kunstnere og Kunstværker, som der ere i Rom. Det skeete derfor, at dette vor Kunstners Mesterstykke ikke tildrog sig synderlig Opmærksomhed, og, da han engang ret havde seet paa det, slog han det i Stykker og mismodig begyndte han nu at tænke paa Hjemreisen i Efteraaret. 3de ga, som for blev nævnt, skulde ogsaa vende tilbage til Danmark, og det var naturligt, at de besluttede at følges ad, og paa Grund deraf blev Reisen udsat indtil næste Foraar. Jndtil den Tid havde vor Kunstner været som en Qvinde i Barnsnød, thi han havde undfanget et Billede, som vilde og skulde fødes til Verden og ikke lod ham have Ro forinden. Da derfor Januar kom i 1803, stod der igjen en Leerskikkelse af Jason i hans Værksted; men dennegang var Helten, - ligesom for at gjøre sig meere gjældende - voxet op til en overnaturlig Størrelse. Da dette blev bekjendt, kom der mange for at see det, og det beundredes af Alle som et Værk, der meer end noget andet af dem, der vare udførte siden Christendommens Jndførelse, mindede om den særeggne Maade, som Grækerne havde brugt til at fremstille Billedhuggerarbeide. Men det blev dog kun ved Lovtalerne og var meget nærved, at ogsaa denne Statu havde deelt sine Forgængeres Skjæbne. Jmidlertid drev Thorvald en det dog dennegang saavidt, at han fik den afstøbt i Gips, og nu, tænkte han, kunde den staae hen, indtil der engang var Leilighed til at faae den til Danmark. Han pakkede da sine Eiendele sammen og sagde sin Jason Farvel; thi næste Morgen var bestemt til Afreisen. Vognen holdt for Døren, Kufferten var surret fast bag paa, og der var ingen anden Hindring, uden den, at en tysk Kunstner, som skulde reise med, ikke endnu havde indfundet sig. Omsider kom han da, men kun for at sige, at han endnu ikke kunde komme afsted, fordi hans Pas ikke var paaskrevet. Reisen blev derfor udsat indtil næste Dag. Men nu skulde det netop paa denne Dag skee, at en Omviser førte en rig, engelsk Kjøbmand, ved Navn Thomas Hope, hen til det lille Værksted, for at han der kunde see den Jason, om hvilken der gik saamegen Tale. Thorvaldsen var just tilstede, og viste sit Arbeide, som vandt stor Yndest hos den rige Englænder. J deres Samtale spurgte han, hvormeget vel denne Statu vilde koste, naar den blev udført i Marmor. "Sexhundrede Zechiner svarede, den beskedne Kunstner, for hvem det allerede syntes at være en stor Lykke, om han blot maatte faae Leilighed til at udføre den. Det er for lidt, gjentog den ædle Ven af Kunsten, gjeg vil give Dem end- og strax sætte Dem istand til at begynde Arbeidet! Saaledes skulde Thorvaldsen frelses for Kunsten, og Danmark i Aarhundreder komme til at bære hans Navn som et kosteligt Smykke! Thorvaldsen opnaaede ved denne Tilskikkelse ikke alene det, at han nu kunde blive længere Tid i Rom, men han vandt ogsaa Noget, som maaske kunde synes usædvanligt, men langtfra ikke var det - nemlig, at han kom i Orde og at Rygtet nu talte hans Sag vidt og bredt og bragte ham Aar for Aar større, Leilighed til at udmærke sig ved sin Kunst. (Forts.)