Københavns Adresseavis, 1793-03-04
J Aaret 1784 gjorde jeg mig endeel Umage for at forsynes her i Landet med fornødne Papire til min Kort=Fabrique; men de erholdte Papire svarede hverken i Godhed eller Priis med de udenlandske, ja endeel af samme maatte jeg med Tab igjen a hæn dige til Bogtrykkere, da jeg ikke turde vove at forarbeide dem i Spillekort til Publici Brug. De Fabriqver jeg den gang erholdt Papire fra, vare Gadebasch i Flensborg, og over Kiel tvende hvis Mærker i Papiret vare: TFG og 8 DT. i alt 679 Riis. Fra Madame Huus's Fabriqve i Christiania erholdt jeg i Aarene 1778 og 1779 i alt 473 Riis, hvoraf jeg igien maatte afhændige 45 Riis, som ubrugelig til min Fabriqve; men 1780 blev jeg endog desapointeret, og kunde ikke bekomme det som i Efteraaret forhen var bestilt og lovet. Siden disse Epoqves har jeg i gesaa lidet fra forbemeldte Fabriqver, som fra nogen anden haft ringeste Efterretning eller Tilbud; men da jeg af en mig communiceret Skrivelse fra det Kall. Rentekammer af 7 Junii f. A. har erfaret, at General=Land=Oeconomie og Commerce=Collegium har tilkiendegivet General=Told, Toldkammeret, at det Papiir og den Sæbe, som til Kortfabriqverne forbruges, her i Landet skal kunde faaes af behørig Godhed, naar Kort=Fabr kanterne deromt de i Landet værende Papiir og hvid Sæbefabriqver vilde henvende sig; Saa er det jeg herved tienstlig vil have Papir=Fabrikanterne saavel i Danmark og Norge som i Hertugdommene anmodede, at til melde mig, hvor jeg haver at henvende mig for at forsynes med det til men Kortfabriqve aarlig behøvende Qvantum af 800 til 1000 Riis hvidt Papiir, lig i Godhed og Priis med det franske, saa kaldte Amsterdam Vaaben, og af 4 a 500 Riis af en ringere Sort, lige det franske Trasse, enten hele Qvantum eller hvor stor Deel. At de, der paatage sig Leverancen, maae til en bestemt Tid præstere samme, behøves vel ikke at siges. - For at undgaae vidtlaftig Skriverie og vinde Tid, har jeg valgt denne Vei til Correspandance, og beder de Herrer Fabricantere, som ville beære mig med skriftlige Svar, at disse indrettes saaledes, at de kunde fremlægges for Oeconomie og Commerce=Colleg og paa det samme deraf kan bedømme, om det er Caprice paa min Side eller Nødvendighed, som er Aarsag, at jeg udenlands forsyner mig med de Papirer jeg behøver til men Fabrique. Hvad Sæbefabricanterne angaaer, da kiender jeg engen som forfærdiger Sæbe lig i Godhed med den marseillanske, og anden kan jeg umuelig bruge. Den 27 Febr. Dresler. Grav. modtag igien din Deel. Lauritz Baggesen, Præst til Skive i Viborg Stift, fød den 29 Jan 1766, givt den 2den Marts 1792. med sin dybtsørgende Efterladte. Anna Margaretha Søllerød, optaget til Lysets Egne den 19 Febr. 1793. Sieldne Ven! din fordiske Vandel var ustraffelig, dit Hierte var ædelt, dit Liv var den Retskafnes Liv, derfor bortkaldte din Skaber dig, derfor agtede han ei vore Taare, da du ilede til det Bedre, J sød - sørgelig Erindring. lever dit Minde blandt dine Venner, Fred over dit Støv! K. F. S....J Anledning af Kiøbmand A. Gradmands og Jomfrue C. van Deurs Bryllupsdag den 27 Febr. 1793. De søgte Dem blandt Stadens Yndigheder, (Nu alle Ni jeg ydmygst først tilbeder. Og saa med Meningen herud) De søgte Dem igien en Brud; Hvis Dyder, at jeg ei beskriver, Da jeg er alt for svag, De gunstigst mig tilgiver; Og med et Ønske kuns til Takke tag. Som velmeent bringes Dem paa Deres Bryllupsdag; Nyd da i mange Livets Dage Velstands Skiød hved Dennem kan behage, Kort, Gid at Deres Egtestand. En Forsmag Dem maae stedse yde Paa hvad De hist vil varig nyde, Og ingen Dem fratage kan. An meinen ungen Freund. Aaron Jacobsen. auf sein Einmelhungsfest. Wie mancher verlast sein knabliches Gewand, Legt kun die Junglings=Toga an, Kent nicht, das Kinderspiel und Knabentand, Nicht mehr dem Jungling giemt, nie glukselig machen kan; So wie mancher oft, in dieser grosen Welt, Die Altagskutte mit dem Feierkleid vertauscht; und vergiest Was ein Fest eigentliches in sich halt; Was der wahre Sinn der Feyer ist Du lieber Jüngling aber weist villeicht allein Es schon, und wo nicht, erlaub das demer Freunde ein Dichs hente lehren mag: das Festrund Feyerkleid, Nur Zeschen find, Zeichen aber von groser Wichtigket; Zeichen die nur der Thor, nur der Bøsewicht, Verspottet, der Alberne heiliger als Zeichen chrt; Jenes ist verabschengsmerth, Dies des Schopfers Wille nicht. Der Mensch auf dem Altags Wege wo er geht, Würde nie, als in ausserst dringenden Fallen Gund wie oft ist es dann zu spat) Erst seine Gebrechen kennen, und sie eingustellen, Aus Gewohnheit vielleicht sich tinie bemühen, War das sigtige nicht zumalen unterbrochen; Waren nicht gewisse Zeichen bey gewissen Epochen, Die ihn herans ans seinem Eigendunkel ziehen. Die Feyerlichkeiten alle die du itzt vor Augen fiehst, Begeichnen dir das bereits du als Jungling blühst, Und hent der Tag dich dazu einweiht; Ol das dieses dir tief hinein in deine Seele dringe, Das du nicht blos bey der schimmernden Flache der Dinge Wie ein Knabchen gaffend stille stehst; wisse, man verzeht Es diesem Alter me. Nicht zufrieden alto, Jungling dich zu nennen. Lerne du, theurer Jüngling! des Jünglings Plichten kennen Und ube sie nach denes Freundes Wünschen, aus. Keine Zeit in Tand verspenden, Auf seines Nachsten Best alle Krafte wenden; Undienes algeheiligte Theorem: Niemanden thun - pas man, sich gethan Nicht wissen will: ist Manner=Pflicht - Heil dem -Der als Jungling sie schon ansuben kann. S. M. Simon.