Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-03-25
J Aaret 1690 holdt Erkebiskop Olaus Svebilius, Forfatter til en Forklaring over Luthers Catechismus, som, efter Carl Aldes befaling, blev indført som en almindelig Lærebog i Teligionen over hele Sverrig, Visitation i Delsbo Sogn, Da den ordentlige Gudstjeneste var tilende, og Ærkebispen lod i Choret fremkalde hele Sognets Ungdom af begge Kjøn, og selv overhørte dem efter den af ham udgivne Catechismus, hele den første Part igjennem, vendte han sig til en Dreng paa 16 til 16 Aar, som paa bondeviis var klædt i en Pelts og havde over denne en Vadmels trøie, og spurgte ham, hvad følger nu i de ti Guds Budvidere, Drengen svarede: den anden Tavle. Vel, sagde Erkebispen, men hver om handler den, Drengen svarede: om Kjerligheden til Næsten. Erkebispen spurgte: hvo er den Næste, Drengen svarede efter Lærebogen. Hvad forstaaer du derved, sagde Erkebispen, at man skal elske sin Næste som sig selv. Jeg forstaaer derved, svarede Drengen, at hvad jeg vil, at min Næste skal gjøre imod mig, det bør jeg og saa gjøre imod ham, naar han behøver det. Ret vel, svarede Ærkebispen, som i det samme blev, en anden Dreng vaer, der, i Vært og Alder, aldeles lignede den anden, men var tyndt og slet klædt, saa at han frøs, rystede og klapprede med Tænderne. Erkebispen gjorde nu igjen den velklædte Dreng, det Spørgsmaal: er denne Dreng, som fryser saa slemt, og faa din Næste? Javist, svarede Drengen. Elsker du ham, som dig selv, blev Erkebisden ved. Drengen svarede: ja jeg gjøre. Hvis den gjør det, sagde Ærkebispen, saa bør du efter dit eget Udsagn, i denne han 8 Forlegenhed lade ham faae din udreTrøie, paa det han ikke skal lide Skade af den skarpe Kulde, og du des uden her ikke behøver mere end din Pelts; thi vor Frelser siger og befaler, at den, som har 2 Kjortle, han skal give den, som ingen har. Drengen svarede uden Betænkning: For at vise, at jeg elsker ham som mig selv, skal jeg og saa gjøre det. Han trak strax Trøien af og klædte den hos ham staaende rystende Dreng den paa Erkebispen roste hans Gierning, og paamindede ham om at han i hele sin Levetid ved lignende og andre Leiligheder ikke skulde glemme, i Gjerning at bevise, at han oprigtigen elsker sin Næste som sig selv. Da Overhøringen var tilende, fik Qvinderne og begge Kjøns Ungdom Tilladelse til at gaae hjem, men Drengen, som havde givet sin Trøie bort, blev staaende bag i Kirken, for der at oppebie Visitationsactens endelige Slutning. Da Erkebispen vilde gaae ud af Kirken og Drengen, som stod paa Pulpituret, saae, at Kirkebetjenten kom til Erkebispen i Choret, tog af ham hans Silkekappe og iførte ham i dens Sted en Reisekappe med Foerværk, steeg Drengen ned af Pulpituret, stillede sig i Veien for Erkebispen og spurgte ham ligefrem: Kjere Faer, er ikke jeg Eders Næste, Javister dudet, svarede Erkebispen. Elsker J mig da, som Jer selv, spurgte Drengen. Da Ærkebispen svarede ja hertil, sagde Drengen videre, paa kjere Faers Ord bortgav jeg nyligen af mine dobbelte Klæder min ydre Trøie, som jeg faaer Bank for, naar jeg kommer hjem. Slipper jeg end for Bank, saa faaer jeg dog vel fryse indtil jeg kommer hjem. Nu har jeg seet at k. Faer ogsaa har to Kapper, og lang Veier der ikke til Præstegaarden, derfor om k. Faer elsker mig som sig selv, saa giver han mig den Kappe, han nu har paa. Erkebispen svarede: Havde jeg ikke længere Vei end hjem til Delsbo Præstegaard, saa skulde du gjerne faae den begierte Kappe, men paa Veien hjem til Upsal, kan jeg ikke undvære den i saa bitter en Kulde. Drengen indvendte, saa maa da k. Faer give mig den anden Kappe, som den Mand der (pegende paa Kirkebetjenten) bær. Den er for tynd min kjere Dreng, svarede Erkebispen, til at du kan have nogen Varme deraf: den er og saa for lang til dig. Men efterdi du har Ret til at fordre af mig den ene Kappe, saa lad mig da løse den af dig med Penge. Ja, gjør det, svarede Drengen, hvorpaa Ærkebispen gav ham 4 Specie Caroliner, og Drengen gik fornøjet hermed sin Vei.