Jyllandsposten, 1838-04-23
Tallotteriet, Finantserne, Pressefriheden og Censuren, Petitionsretten, Forretningsvæsenets størst mulige Publicitet, Toldvæsenet, Communalbestyrelsen, Laugsvæsenet, Hoveriet, Realunderviisningen, Værnepligten o. s. v. ere Gjenstande, hvorom deels en eenstemmig, deels en med en stor Majoritet allerede fuldkomment afgjort Mening hersker i Publicum, og skulde der endog i denne Henseende kunne opkastes Tvivl angaaende en enkelt af disse eller lignende Gjenstande, saa er det dog i alt Fald vist, at de ere under Publicums Overveielse og at den offentlig Mening vil udtale sig bestemt over dem, efterhaanden som de ved Pressen meddeelte Undersøgelser have udviklet sig i den Grad, at Sagen er bleven moden til en afgjørende Bedømmelse. Overhovedet maa der, naar enkelte eensstemmigen erkjendte Meninger allerede have gjort sig gieldende, ogsaa gives andre, som ere i Besiddelse af en bestemt Majoritet, og atter andre, som ere i Begreb med at erhverve sig en saadan. Disse Gradationer ere nemlig en nødvendig Følge af den offentlige Menings successive Udvikling; thi naar denne allerede i enkelte Retninger har naaet det øverste Trin, saa maae ogsaa de to andre Trin, paa hvilke den er steget op til hiint, nødvendigviis existere. Der gives altsaa hos os en offentlig Mening, følgelig ogsaa en offentlig Stemme, og det vil, af Maaden hvorpaa hiin uddanner sig, letteligen indsees, at denne aldrig kan være Partiaandens Organ; thi den hæver sig først efter at Partierne have udtalt, og den tager da ikke selv Parti, men forkynder en Dom, fældet af den offentlige Mening, d. c. Folkets sunde Menneskeforstand. Med andre Ord: det Resultat, som denne Sidste uddrager af den stedfundne Discussion, bliver fra nu af den offentlige Mening om Sagen. Det maae iøvrigt ikke undre os, ofte at høre en privat Mening ubeføiet fremstillet som offentlig: thi deels er Fordelen, derved lokkende, deels er man altid tilbøielig til at troe hvad man ønsker. Men Anmasselser eller Vildfarelser, af denne Art ere sjelden vanskelige at opdage og have ingen Jndflydelse paa Publicums endelige Dom, der altid støtter sig paa Grunde, hvis Rigtighed den sunde Menneskeforstand nødvendigviis maa erkjende, og hvorfor ogsaa Ordsproget siger med Rette, at Folkets Stemme er Guds, d. c. Sandhedens. Der gives altsaa hos os en offentlig Stemme, som ikke er eller kan blive Organ for noget enkelt Parti. Men at den heller ikke er et Orakel, der strax er rede til at besvare ethvert Spørgsmaal, følger ligeledes af det Foregaaende. Maaskee er den da en Røst i Ørken? – Beviset for det Modsatte ligger allerede i Dagens Historie; men vi ville forsøge at udvide Beviset ved at gjøre det almindeligt, nemlig uafhængigt af Tid og Sted. Det er Sandheden, og den alene, der begrunder den offentlige Stemmes Magt og sikkrer den Seieren over enhver Modstand. Sandheden opsøges af de Bedre, den bemægtiger sig de Svage og Ligegyldige, og undflyes kun af virkelig Jldesindede. Men disse Sidstes Antal er forholdsviis kun ringe, og svag bliver derfor den Modstand, som de, med slette Vaaben i Hænderne og uden sandt Mod i Brystet, kunne gjøre. Offentlige Meninger, hvis Sandhed Jngen tør være bekjendt at benægte med Ord, dem tør man ei heller benægte ved Handling, saalænge den offentlige Control er aarvaagen. Men til at hindre den offentlige Stemmes Virkninger udkræves netop en Handling, og denne vil altid savne kraftig Understøttelse, fordi dertil vilde udkræves dygtige Medhjælpere, Mænd altsaa, der have noget at tabe og hvem den offentlige Foragt, Publicums Had, ingenlunde kan være ligegyldig. Handlinger af denne Art blive derfor vanskelige at iværksætte, naar man ikke vil nøies med skjulte og kraftløse, altsaa uvirksomme Forsøg. Den offentlige Stemme virker saaledes deels directe, ved at vinde Arbeidere for sin Sag, deels indirecte ved at forebygge enhver kraftig Modstand, om en saadan ellers kunde befrygtes; og den vinder saaledes en practisk Jndflydelse, der vistnok kun udbreder sig langsom, men tillige sikkert og uafbrudt, uden at være ledsaget af de fra voldsomme Forandringer uadskillelige og altid fordærvelige Tilbagevirkninger (Reactioner). Den offentlige Stemme er iøvrigt langt fra at være af Naturen nogen Oppositionsrøst mod Regjeringen; thi denne vil, hvilken Form den end maatte have, altid behøve dens Hielp, ligesom det altid vil beroe paa Regjeringen selv at forsikkre sig en saadan Bistand. Regjeringsformen kommer herved ikke i Betragtning, og den bliver overhovedet af mindre Betydning der, hvor en kraftig offentlig Stemme giver Borgerfriheden ogde personlige Rettigheder en sikkrere Garantie, end nogensinde en vis Regjeringsform – netop fordi den kun er og bliver en Form - vil kunne tilveiebringe. Ogsaa paa denne Maade virker altsaa den offentlige Stemme mægtigt til Statens indvortes Betryggelse, ved nemlig at berøve Regjeringsformens Theorie en Deel af den Vigtighed, der tidligere var den tillagt. Saa vist det nu er, at der - som i det Foregaaende blev beviist - i Danmark existerer en offentlig Stemme, saa vist er det tillige, at denne endnu ikke har tilendebragt sin Udvikling igjennem alle Classer af Folket, hvilket er en nødvendig betingelse for dens størst mulige Jndflydelse, og bør derfor være et Hovedformaal. for Publicisternes Bestræbelser, ligesom overhovedet enhver fædrelandsksindet Mand, og især Embedsmanden, bør bidrage Sit til at udvide Kredsen hvori denne Stemme høres, forstaaes og paaagtes. Gjensvar, paa Hr. Commerceraad Tommesens Publication af 4de dennes.