Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-03-23
Naar man taler med Folk af forskjellige Stænder om Danmarks Overgang fra det uindskrænkede Monarki til Friheden, høres ikke sjælden den Jndvending imod en rask Jndførelse af en fuldstændig fri Forfatning med udvidet Valgret, at denne Jlen, dette Hastværk staaer i Strid med den danske Nationalcharakteer, der er rolig og besindig. Men hvis man ved Nationen forstaaer det hele historiske danske Folk, altsaa ikke ene spørger om de senere Tiders Stemning, men om det, Historien viser som charakteristisk for Folket, saa vil man snarest finde, at netop raske, afgjorte Vendinger allerbedst stemme med det danske Væsen. Danmark har gjennemgaaet to store Revolutioner: Reformationens og Enevoldsmagtens Jndførelse. Begge havde netop det Eiendommelige at en stærk, men kortvarende Spænding førte til et afgjort Brud med det Gamle, hvorved en heel og fuldstændig ny Tingenes Orden kom fuldbaaren til Verden og just derved i den kortest mulige Frist igjen tilveiebragte Roligheden. Reformationen, forberedt ved den nye Tids Talsmænd gjennem en ikke kort Aarrække, vandt vel først efter en heftig Borgerkrig den fuldstændige Seier, Men Grevens Feide er mindre ført for den nye Læres Skyld, end for at bryde de høiere Stænders forhadte Herredømme. Til hvilken Side end Seiren havde vendt sig, vilde Reform have fortrængt den gamle Kirkeorden; og da nu Kongen med Adelen vandt Overhaand, saa afgjorde et eneste rask Skridt den hele Sag: alle Biskopperne fængsledes paa een Dag, og en Rigsdag bifaldt det Skeete. Saaledes befriedes Danmark fra en Religionskrigs Rædseler, og siden den Til har det ikke været udsat for heftigere religiøse Bevægelser end dem, Regjeringen uden stor Møie har kunnet styre, imedens Sverrig først igjennem en fiirsindstyveaarig Vaklen, rig paa voldsomme, ja meget blodige Optrin, afgjort stod fast blandt de protestantiske Stater. Paa lignende Maade gik det 1660. En længe næret Misfornøielse med Adelsvælden kon endelig til Udbrud paa den kjøbenhavnske Rigsdag. Nogle Dage vare nok til at de uadelige Stænder uden Blodsudgydelse kunde gjennemføre den skarpeste, meest afgjorte Overgang fra Adelsherredømmet til det kongelige Enevælde, der dengang var den eneste mulige Form, hvorunder de Uadelige kunde vinde Befrielse fra et utaaleligt Aag. Netop fordi der ingen Halvhed, ingen stykkeviis Tilkæmpen og Jndrømmelse fandt Sted, kom Sind og Forhold snart til Ro, til saa dyb Ro, at Enevoldskongerne endog kunde skyde Opfyldelsen af givne Løfter ud i Fremtiden, uden at frygte betænkelige ægelser. Om denne Ro var gavnlig eller skadelig, vedkommer ikke dette Spørgsmaal; men vil man lade sig belære af Historien, maa det indrømmes, at just de fuldstændigt gjennemførte Statsforandringer ere de, der stemme bedst med den danske Charakteer. En halv Jndrømmelse fører til halv Tilfredshed, der bliver en Braad tilbage, som ikke lader Sindene finde Fred, en ny Bevægelse skal da erstatte det Manglende, men er Nordboens koldere Natur først gjentagne Gange skræmme op af sin Ro, vil hans Sind lettelig komme i heftigere Bevægelse, end ønskeligt er. Jeg henviser atter til Sverrigs Historie. Det svenske Folk har gjennemgaaet langt flere Revolutioner, end det danske, og det just fordi ingen af dem var fuldstændig. Carl den Ellevtes Enevælde var meget haardere end Frederik den Tredies; men det blev aldrig saa reent gjennemført som dennes, og derfor kunde efter hans Søns Død den overmægtige Adel atter gribe Roret, uden dog at blive istand til at grunde nogen fast Tingenes Orden. Dog, vi behøve ikke at gaae længere end til Holstens og Slesvigs Historie; thi af ingen anden Grund har det hidtil været umueligt at slaaSlesvigholsteenernes Paastande til Jorden med afgjørende Grunde, end fordi disse Lande aldrig have naaet nogen afgjort Retstilstand. Under en uafbrudt Vaklen mellem Regeringernes Paastande og Landstændernes Protester eller Overgreb, hvor Leilighed gaves, har en ny Slægt aldrig manglet de i Fortidens Historie, hvortil den kunde knytte nye Paastande; enhver heldig Anmasselse ble Grundlaget for en paastaaet Rettighed; og dog have de aldrig været istand til at bryde igjennem til en fast og afgjort offentlig Ret. Om det danske Folk kunde have havt en saadan Historie, er et tomt Spørgsmaal; de det nu engang ikke har havt den, er dets Charakteer udviklet anderledes end andre Folks. Det vilde sikkert ikke være istand til, som f. Ex. Spanierne, i en fyrretyveaarig Kamp under Blod og Taarer at tilvinde sig det ene Stykke af Friheden efter det andet. Men lad os faae Alt paa eengang, saa ville vi vide at bruge det ligesaa sindigt og forsvare det ligesaa fast som Nordmændene, der endda i langt høiere Grad, end det vil blive Tilfældet med os, overraskedes af Friheden, Ogsaa i Øieblikkets Farer ligger en vægtig Grund til at gjøre Overgangen saa rask som mulig. Kun derved kan Uenighed forebygges og Nationens Masse spændes til den fornødne Anstrengelse, uden hvilken den ikke vil kunne bestaae i den haarde Kamp for Ære og Selvstændighed, Traditionen om Forfædrenes Bedrifter vil ikke meere udøve den gamle Jndflydelse paa hele Folket som ikke er bleven uberørt af Nutidens opløsende Kritik. Nationalitetssagen alene sætte neppe Borger eller Bonde i ret levende Bevægelse, med mindre den sammenknyttes med Frihedssagen. Vil man gribe dybere ned i Folket, end den hidtilværende Valglov tilsteder, - og det maa man, om Anstrengelsen skal faae Styrke nok til at holde ud indtil Enden, saa maa man knytte Kampen for Slesvig til Opfyldelsen af de Ønsker, der ligge Borger og Bonde meest paa Hjerte, og vil man ikke bruge en forhadt Tvang imod Slesvigerne, bør man rask byde dem en fuldstændig fri Forfatning i Forbindelse med Danmark. Da vil det hele dansksindede Parti faae dobbelt Grund til at holde fast ved Moderlandet; af de Øvrige ville dog Nogle foretrække en lovlig Frihed, der sikkrer Slesvigs eiendommelige Væsen, for en ulovlig Higen efter at drukne det i Aarhundreder Vundne og Bevarede i Tydskhedens Alt overskyllende Strøm Derfor bør vi holde fast ved den herlige Grundtanke i Reskriptet af 28de Januar, at løse Nationalitetsspørgsmaalet i og med Frihedspørgsmaalet. Men den Vei til Maalet, Reskripte angiver, er nu for lang, da Tiden med aldrig anet Hast har hensat Konge og Folk paa et ganske andet Standpunkt, end der, hvor vi stode for to Maaneder siden. C. Paludan=Müller.