Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-06-03
J den fri Natur, den nyskabt skjønne, Vaaren kalder os med Almagtsbud. Ja, vi komme under Skovens Kroner, Dig vi hilse evig unge Vaar, Her ved Haabets Steen med Sangens Toner, Som vi hilsed Dig i svundne Aar. Dobbelt er den Fest, som her vi feire: Sjette Fredrik bød, og Mørket svandt: Lysets Magt i Danmark monne seire, Frihed og Oplysning Seier vandt. Folket jubled Danmarks Vaar nu kommer; Gylden Frihed man i Aanden seer; - Dog, fordi man ei endnu fik Sommer, Mangen Haabets Fest ei feirer meer. Daarer, som saa hurtigt Modet tabte Naar var Taalmods Magt saa svag i Nord? Tid, Udholdenhed og Villie skabte. Ofte større Værker paa vor Jord. Vaaren selv jo Sommeren forsætter, Naar den svinder hen i Tidens Flugt; Blandt det Grønne Blomsterne den fletter; Alle blive dog ei uden Frugt. Bedre dog, saalænge Vaar vi have, Sommeren med Lyst imøde see, End at evig Vinter mon begrave Haabets Blomster under kolde Snee. Lad vor Sang derfor mod Skyen lyde, Prise Vaaren, prise Danmarks Mai; Skjøndt vi Somrens Glæder end ei nyde, Haabet i vort Bryst forsager ei. Lad fra Haabets Steen ei Mismods Stemme, Svække Kraften, som i Folket boer, Aldrig vi paa denne Dag bør glemme; Haabet skaber Himlen os paa Jord. Herefter stod Cand. Lassen op paa Stenen og talte til den forsamlede Mængde. Ogsaa Journalist Goldschmidt og en tredie Taler yttrede nogle Ord fra Stenen. Hermed var denne Deel af Festen forbi, og dens andet Afsnit tog nu sin Begyndelse. Den store Festsal var inden faa Øieblik indtaget af dandsende Par, og en munter Musik tonede siden utrættelig herfra indtil Morgenstunden. Henimod Kl. 10 afbrændtes ude i Vangen et net Fyrværkeri og spadserende Grupper opfyldte Skoven og dens smukke Avenner den hele Nat igjennem. En meere malerisk Vucturde ikke saa let kunne findes, som den af og fra det festlige Egebæksvang denne Gang, i den skjønne Aftenbelysning, med det blikstille Sund derudenfor, og den svenske Kyst for tonende sig med næsten italiensk varme Farver. (Fdrl.) Fra Odense skrives af 29de f. M. i O. Th. Av.:J Landmandsmødet igaar foretoges Valg paa de tvende Medlemmer, som ifølge Lovenes § 12 skulle assistere Præsidenten ved Forberedelserne til den næste Forsamling, og som skulle boe i den By, hvor denne skal afholdes, eller i sammes Omegn, hvilket Valg faldt paa dHrr. Kammerraad Krarup til Haraldslund og Cancelliraad Jngerslev til Marselisborg. – Efter Forhandlingernes Slutning idag samles 300 Medlemmer til en Afskedsdiner paa Raadhuset, og Festlighederne sluttes med et Bal i Klubbens Locale. Jmorgen tidlig Kl. 6 afgaaer Dampskibet "Christian den Ottende, med mange af de jydske Medlemmer til Aarhuus. Disse samles om Morgenen Kl. 5 paa Postgaarden, hvorfra de samlede kjøre til Skibhusene. – Da Forhandlingerne i Landmandsmødet idag vare tilende, opfordrede den høitagtede Præsident, Hr. Kammerherre, Stænderdeputeret, Grev Knuth, der, ved den Maade hvorpaa han har ført Præsidiet, i høi Grad har Krav paa Forsamlingens Paaskjønnelse, Secretairen, Hr. Lector Bergsøe, til at henvende Slutnings ordet til de talrige tilstedeværende Deeltagere. Hr. Bergsøe, talede da saaledes: "Mine Herrer, Vort Dagværk er nu tilende, og Adskillelsens Stund nærmer sig med stærke Skridt. Vi have her saa udelukkende levet i en vis Jdee kreds, vi have stiftet saamange interessante Forbindelser, vi have endelig her ført et saa rigt bevæget Liv, at Tanken om at alt dette nu er forbi, og at Hverdagslivets vante, ofte trættende Sysler atter skulle til at gjøre deres gamle Herredømme gjældende, ikke kan andet end opvække en sorgblandet Følelse, som derfor vistnok ogsaa i dette Øieblik er herskende i de Flestes Jndre. Men heri have vi da en kraftig Opfordring til at holde fast ved Tanken om, at om end vor Forsamling snart vil være legemligen hævet, saa beroer det dog kun paa os selv at lade den aandeligen vedvare i sine Virkninger. De Forbindelser, vi her have knyttet, bør vi derfor ikke lade Tiden opløse; men vi bør i Erindringen frede om dem, saa at de, naar vi atter engang mødes paa Livets Veie, kunne være usvækkede i deres tidligere Kraft og Styrke; den Sæd, som vi her have udsaaet, bør vi ikke lade være saaet paa den golde Klippe, og henveires som Avner for Vinden, men vi bør sørge for at den kommer til at spire og blomstre og bære gylden Frugt; og det aandelige Livsom her har udfoldet sig i frodig Fylde, det bør vi ikke lade henvisnes og udslukkes, men det bør gjennemtrænge alvor Gierning og Jdræt, og ved den aandelige Forplantelseskraft udbrede sig i stedse videre Kredse. J det vi sige hinanden et trofast "Lev vel, ville vi derfor tilføie: J sine Virkninger skal vor Forsamling aandeligen vedvare." Præsidenten udbragte nu et Leve for Kongen og Fædrelandet, der ledsagedes af Forsamlingens levende Hurraraab. Paa lignende Maade bevidnede denne Præsidenten sin Erkjendtlighed, hvorpaa et af Forsamlingens ældste Medlemmer, Hr. Justitsraad, Stænderdeputeret Fjelstrup udbragte et "Leve for Odense By, der ligeledes fandt almindelig Gjenklang i Forsamlingen. - Den trykte Fortegnelse over Medlemmerne af Landmandsforsamlingen, hvortil idag er udkommet et Supplement med de sildigere anmeldte Deeltagere, indeholder 718 Navne. Rummet har ikke tidligere tilstedet os at optage et i Fædrelandet, meddeelt høist interessant Brev fra en Reisende med Corvetten Galathea, dateret Pulu Penangs Rhed den 8de Marts 1846, i det Haab, at dets Optagelse imidlertid endnu ikke vil være uvelkommen for største Deelen af vore Læsere, tillade vi os herved at aftrykke det Den 6te Januar saae vi om Morgenen Car Nicobar, den nordligste af Nicobarerne, og ved Middagstiden kastede vi Anker ved Øen. Vore Landsmænd kom roende langt ud til os i Søen i deres Kander (en udhuulet Træstamme, der, for at den ikke skal vælte, er forsynet med en Udlægger af Bambus til den ene Side), og det saae meget comisk ud at see dem der sidde splitternøgne, alene med en Filthat paa, roende med deres Pagayer c: skovlende Vandet til Siden, hvorved de i Afstand lignede noget svømmende Hunde. Flere Kander kom snart paa Siden af os, men da Ankeret i samme Øieblik faldt, og Kjettingen raslede stærkt, flygtede de Alle tilsammen tilbage til Strandbredden. Da Jngen af dem vilde komme ombord, maatte vi gaae i Land til dem, og et Fartøi blev sat ud, hvori jeg tilligemed nogle andre gik. Da vi kom ind paa Strandbredden, kom de os imøde, først Byens Honoratiores: Capitain Jones, Lord Byron, Lord Nelson item Capitain Morgan, Landphysicus, paa Øen; de toge os i Haanden med de Ord good friend, og da de saae, at Nogle vare bevæbnede, forsikkrede de os bestandig, at de alle vare good men; vi gav dem et Par Cigarer, og nu lagde de deres Armee om Halsen paa os og ledsagede os under Venskabsforsikkringer op til deres Boliger. Kan de tænke Dem den Ære, Lord Byron med en graa Filtehat paa, med et 2 Tommers bredt Belte om Lænden, som endte sig bagtil i en Hale, gik saa kjærligt ved Siden af mig. Der var paa een Gang noget Comisk og noget Rørende ved det Hele. At fortælle Dem noget Vidtløftigere og Nicobarerne, dertil er Leiligheden ikke, her kun et Par Ord. De nordlige Øer ere i det hele fladere, end de sydligere, og tænker De Dem først en af Sand guul Strandbred, dernæst en heel Ring af Cocosskove, engang imellem udskaarne for at give Plads for nogle faa Hytter, som aldeles ligne Bikuber, derpaa i det Jndre tætte igjennemtrængelige Skove af Arekatræer, Caldeiratræer osv., eller engang imellem en Høide bevoxet med Græs, saa har De et Billede af Car Nicobar, som iøvrigt ikke er større end omtrent 2 Mile. Til den 12te Januar opholdt vi os ved Øen, deels paa S. V. Siden, hvor vi først kom, deels paa Østsiden. Hver Dag var der Landgang, og jeg opholdt mig meest ved Landsbyerne eller Husene. Har De Lyst til at følge med ind i en saadan Nicobarhytte, Damerne vare imidlertid oftest flygtede bort, for det meste med Børnene. Hvor de vare blevne tilbage, sad de langs med Taget, iførte et vidt blaat Klæde, med bortvendte Ansigter, eller plat ned paa Gulvet og puslede med deres Børn. Mændene laae i Almindelighed udstrakte, røg en Cigar, eller tyggede Betel, som oftest uden at mæle et Ord, blot undertiden slaaende en umaadelig Skoggerlatter op, nu reiste de sig, thi Maden var kogt; de spiste just Riis den Dag, jeg beskriver, og det maa have været en stor Høitidsdag, thi den maa de kjøbe. Maden blev lagt paa et Bræt, og 2 og 2 satte sig ned og spiste med Fingrene, thi Skeerne og Gaflerne hans jo om Halsen. Efter denne Forretning hen sant de fleste igjen i en blid Slummer eller hvilede sig. Dog dette var Skyggesiden; thi naar man til andre Tider saae dem komme fra Skoven, alene med et Pandebaand og Halsbaand af Bast eller grønt Løvværk, med deres Huggeknive i Haanden og gaae os imøde rystende vore Hænder venskabeligt, eller naar man, som paa enkelte Øer, saae Qvinderne alene iførte et Græs skjørt, omviklet 3 a 4 Gange om Livet, saa at det stod stive ud til alle Sider, da kunde man vel mene at leve mellem Naturens vilde, men uskyldige Mennesker. Man skulde troe ved det første Bekjendtskab, vi gjorde med Nicobarøerne, at de maatte være Sundheden selv, men vi lærte snart anderledes. Ofte er der Moradser inde i Skovene, og den umaadelige Masse af Slyngplanter opfylder i den Grad Alt, hvor der ei er store Træer, at de ere aldeles igjennemtrængelige, vel ogsaa for Luften. Paa mangfoldige Steder, navnlig hvor der ingen sandig Jordbund er for Cocostræerne at voxe i, eller hvor det salte Vand gaaer ind i Landet, er der alene en Sump, bevoxet med det saakaldte Mangrovekrat, som vi allerede lærte at kjende paa Car Nicobar. Det er aldeles som et Ællekrat; vil man derigjennem, maa man springe fra den ene Rod eller Stub til den anden, men som oftest bøie de sig, og man glider i Qvarteer eller 1/2 Alen ned, og der stiger den afskyeligste Stank op. Gud være lovet, at jeg just ei mange Gange indlod mig paa Vandringer i Mangroven, ellers laae jeg vel nu af Feber. Den 12te Januar seilede vi Syd paa, omseilede endnu om Formiddagen den lille høibeliggende Ø Batti=Malva, og styrede imod Chowra, hvor vi dog paa Grund af Mangel paa Ankerplads først kom til Ankers den 13de om Aftenen. Her som næsten overalt er det overmaade vanskeligt at komme i Land paa Grund af de stærke Brændinger og de mange Coralrev, der næsten som Ringe omgive alle Øerne. Vore egne Fartøier vilde snart have været slaaede i Stykker, hvis vi vilde have vovet at nærme os til Kysterne med dem. Nicobarerne maatte hielpe os med deres Kanoer, baade naar vi kom og gik, og vi bleve da almindeligviis ganske vaade. Chowra er en af de smukkeste Øer, ganske flad, kun endende sig mod S. O. i en høi Klippe. Den ene Landsby ligger ovenpaa den anden. Skovene ere gjennemskaarne af Stier og man gaaer i de yndigste Løvgange. Jndbyggerne ere endeel industrieuse, men langtfra saa godmodige som de paa Car Nicobar, og det var en egen Sag at gaae ubevæbnet inde i Skoven, ene ledsaget af 1 bevæbnet Mand, men omringet for og bag af 3040 med Spyd og Knive bevæbnede Mænd, som gik med en trodsende udfordrende Mine. Jeg lovede mig selv, at, kom jeg i Land igjen, vilde jeg dog tage en Sabel med -men jeg holdt det ikke – og jeg som de Andre vare ingenlunde bedrøvede, da vi skiltes fra vore Landsmænd her. Den 14de om Aftenen lettede vi, seilede forbi flere Øer, og styrede mod Nancowry, for at træffe sammen med Dampskibet "Ganges. Den 15de seilede vi indad det østlige Jndløb af Nancowry Havn og traf virkelig der Ganges, som var kommen ind samme Dag; og endnu samme Dag ankom Transportskibet Christine." Dampskibet var, førend vi, seilet til Penang, havde der hvervet 38 Chinesere (det skulde have havt 50, men kunde for Tiden ei faae flere for 4 Piastre om Maaneden foruden Kosten. Med sine danske Folk, Lascarer (hinduske Matroser) og Chinesere havde dette lille Skib omtrent 100 Mand ombord, og til dem var der ikke mindre end 7 Kjøkkener: thi Hinduerne maatte spise for sig selv, ja blandt dem var der endog to Kaster, som ikke kunde spise sammen; Chineserne maatte iligemaade spise for sig selv, men de vare fra forskjellige Provindser, og kunde derfor ikke spise sammen; Chefen, Messen og de danske Folk havde derhos hver sit Kjøkken. Dampskibet havde havt en høist besværlig Fart fra Calutta til Penang, og det viste sig ei blot, at det var et gammelt raaddent Skib, fuldt af Kakkelakker og Rotter, men at Maskineriet heller ikke duede til Skibet. Under et temmelig haardt Veir blev der holdt et Krigsraad, og samtlige Officerer afgave den Erklæring: "at det var forbundet med Livsfare at fortsætte Reisen, men ved Premierlieutenant Rothes Forestillinger fortsattes dog Reisen, og det gik godt, Det var derpaa gaaet til Lille Nicobar, og havde undersøgt denne Ø tilligemed StoreNicobar, navnlig Nordsiden af den førstnævnte, hvor det havde fundet en god Havn og en passende Plads for en Colonies Anlæggelse; i lige Maade havde Dr. Rinck, som med Transport skibet var gaaet derhen, fundet Steenkul i, enten store Klumper, opskyllede ved Strandbredden, eller Lag af 1 Tommes Tykkelse i Bjergene. Fra den 15de til den 26de laae vi i Nancowry Havn. Hvilket herligt Sted, Jeg kunde ret staae paa Skibet og fryde mig over disse skjønne Omgivelser. Tænk Dem en Havn, dannet af Øen Kamorta mod Nord, Nancowry mod Syd, dyb for de sværeste Skibe, rummelig kan jeg sige for Tusinde, næsten aldeles fri allevegne for Koralrev, med tvende smalle Jndløb, som uden den allerringeste Fare kunne passeres, det ene mod Øst, det andet mod Vest, udenfor hiint i en Afstand af ei engang i Miil Øen Trinkut, udenfor dette i en lignende Afstand Øen Katschal, hvorved Havet aldrig kan sætte store Bølger ind Havnen; - tænk Dem endvidere Landet paa Siderne, hævende sig til høie Bakker, enten bevoxede med Skov eller begroede med Græs, ved Kysten Cocostræer paa enkelte Steder, og her da bestandig en lille Landsby, hver med sine høie Stænger og behængt med Græskoste og Vimpler for at jage de onde Aander bort den kjølige Luft strøg ind fra Havet og dæmpede meget Solens brændende Hede - da har De et Billede af den bekjendte Nancowry Havn. Jeg følte mig i mange Henseender hjemme her: det var mig endnu, som jeg kunde see Rosens Establissement ovre paa Monghata, som skulde vi finde Danske endnu i Land, men der var kun deres Grave, og dem saae vi endda ikke. Nogle smaae Stykker af Steenmure ved Estacaderne, Murene af det saakaldte Steenhuus, Grundstene til et Huus øverst oppe paa Monghata, en Vandbeholdning nede i en Dal ved Siden af Estacadehøien, en Cocosplantning, nogle Arekatræer, Orangetræer, Bananer, (lidt af Guava Ananas paa Frederikshøi) endelig Gangstier over hele Anlæget vare de eneste Levninger af Rosens Etablissement paa Monghata, paa Frederikshøi vare nogle Plantninger de eneste Rester af det første Anlæg, og ligeover for paa den modsatte Kyst paa Pynten, som strækker sig ud imellem Malacca og Jnvang, eller rettere ved Foden af den Bakke, som staaer frem, indad mod Skoven, paa et skyggefuldt yndigt Sted, mellem Træerne, ere nogle adspredte Muursteene, en Trappe og en aldeles bevaret muret Brønd de faa Rester af de mähriske Brødres Huus og Anlæg; men en af de imeressanteste Levninger fra vore Landsmænds Ophold her var gamle Joan (see Rosen); som en 70aarig Olding gik han omkring mellem Nicobarerne alene bedækket med en Skjorte og bærende paa Hovedet en gammel dansk tranquebarsk Tschako; men det syntes fast, som havde han glemt de Danske; han kom en Dag ombord og blev klædt op fra Top til Taa. Jeg saae og her flere Høvdinger med Stokke med Sølvknapper, hvori enten var Christian Vil's eller Frederik vis Navnetræk, ligesom og et Certificat fra Rosen til en af dem. Jeg var ene i Land hos dem i Malacca en heel Dag alene ledsaget af en Tolk, som ved Hielp af Malayisk kunde gjøre sig forstaaelig for dem. Høvdingerne med deres Stokke, toge venligt imod mig. Jeg sad hele Dagen iblandt dem, udfrittede dem om mange Ting, tracterede dem engang imellem med en Slurk Viin, og de bleve mig saa bevaagne, at hver Familiefader ved Afreisen kom og forærede mig en Hane og nogle Cocosnødder. Men næsten fra alle Landsbyer her ved Havnen flygtede ellers de Jndfødte for os, siden Rosens Tid have nemlig Nicobarerne forøvet de skjændigste Grusomheder mod fremmede Søfolk, som de paa en feig og lumsk Maade have overfaldet og myrdet; Skibene have de plyndret, og intet Sted have de været saa slemme som ved Nancowry. Englænderne have for et Par Aar siden været der og tugtet dem derfor ved at afbrænde flere Landsbyer, nu frygtede de, da de saae et Kanonskib, at en ny Hevnens Time var kommen. Den 25de om Morgenen, det var en Søndag, kom de nye Høvdinger om Bord; det var alene 2 fra Malacca og Jnvang, og bleve indstallerede c: de fik en ny Stok med Chr. Vis Navnetræk, derhos bleve de klædte paa c: de fik en Skjorte, et Par hvide Buxer og et rødt uldent Shawl. Gudstjenesten blev da holdt, og derpaa gik samtlige Officerer, Underofficerer og en stor Mængde af Mandskabet i alle Corvettens, Damskibets og Transportskibets Fartøier fra Borde med Musikken i Spidsen. Vi roede over til den omtalte Høi mellem Malacca og Jnvang, som var bleven ryddet, og hvor en Flagstang var opreist. Vi bleve opstillede paa Strandbredden og i festligt Tog, ledsagede af omtrent 30 Nicobarer, droge vi op paa Høien. Efter at Præsten, som var kommen i Land i Ornat, havde fremsagt en Bøn, holdt Chefen en kort Tale, hvori han til Slutningen udtalte, at han i Kraft af den hos ham af Kongen nedlagte Fuldmagt plantede Flaget; det blev da heiset under 9 Kanonskud fra Corvetten; "Kong Christian stod ved høien Mast, blev spillet, danske Sølvdalere bleve uddeelte til alle tilstedeværende Nicobarer, for at de kunde see deres Konge- og have et Minde om denne Dag. Det var meget høitideligt i det Hele, men der manglede et paa nogle comiske Tilfælde, f. Ex. at da vi kom i Land, maatte vi vente længe paa Høvdingerne, som ei havde gjort deres Toilette, og da de endelig kom havde de glemt det Halve. Jmidlertid var det slet ikke Meningen, at en Coloni skulde anlægges der. Jordbunden viste sig ved nærmere Undersøgelse her, som overalt paa de nordlige Øer, slet ikke at være egnet i det Hele taget til Cultur, idet den for det meste kun bestod af haardt Leer, meget fast, uden nogensomhelst Tilsætning af Sand, og saaledes næsten uden Jndvirkning af Luften; tilmed var Havnen altfor indesluttet, Kysterne for opfyldte med Skov og Mangrove, til at man kunde haabe der at finde et nogenlunde sundt Opholdsted. Den 26de forlod Corvetten og Dampskibet Havnen og seilede sammen ud af det vestlige Jndløb mod N. til Teressa, hvor vi samme Dag landede paa Østsiden, gik i Land, men den følgende Dag atter lettede og ankrede paa S. V. Siden, og forbleve der til den 29de om Middagen. Det er en overmaade smuk og temmelig stærkt befolket Øz mod S. O. er den lav, mod S. V. derimod hæver den sig til temmelig høie Bjerge. Corvetten gik til Komortas Nordpynt, laae der for Anker, medens en Deel gik i Land, deels for at undersøge Øen, deels for at skaffe Vished om, hvorledes det forholdt sig med de vilde Bofler, som Rosen omtaler. De saae dem ei, men fandt Sporene af dem. Jgjennem NancowryHavn seilede vi til Lille Nicobar, og den 31te kastede vi Anker her tilligemed Dampskibet og Christine". Fra den 1ste til den 13de Februar opholdt vi os her; thi det var allerede saa godt som afgjort, at en Coloni skulde anlægges her. Der er en meget god Havn, skjøndt ei at ligne med den ved Nancowry; den dannes af Lille Nicobar mod Syd og tildeels mod Øst, af den lille Ø Pulu Milu mod Vest, men er temmelig aaben mod N., idet der vel 1/2 Miil udenfor ligge to smaa Øer Treice og Track, men som i det Mindste ei kunne dække Havnen naar Vinden blæser fra Nord. Dog, her er jo sjeldent andre Vinde end N. O. og S. V., og Havnen maa vistnok regnes til de gode. Ligesom Nancowris Havn saaledes har den et dobbelt Udløb fra N. og fra V., det sidste gjennem den rigtignok smalle men meget dybe Canal mellem Pulu Milu og Lille Nicobar. Stedet synes at være ret gunstigt for en Colonies Anlæggelse, idet Pulu Milumeget let kan ryddes og være et godt Udgangspunct for en Colonisation. Den er aldeles flad paa den østlige Side, temmelig høi mod N. og N. O. og er omtrent 70 Tdr. Land stor. Den modsatte Kyst af Lille Nicobar er meget høi, bevoxet med tæt Skov, men meget frugtbar, og en Flod, som et meget langt Stykke er seilbar, har sit Udløb i Havnen. Et Par Dage efter vor Ankomst fik Selskabet en ny Tilvæxt, idet Etatsraad Hansen, Fuldmægtig Rehling og Dr. v. Teylingen kom fra Tranquebar med en Brig ført af Capt. Lewis. Samtalen, dreiede sig naturligviis oftest om Colonisationen: man syntes godt om Stedet, men de kyndigste Folk vare enige om, at imellem 5 og 600,000 Rbd. vilde gaae i Løbet, inden Colonien kunde komme i Gang, og det Galeste af Alt vilde være at tage fat, naar det ikke skete med Kraft og Udholdenhed. Hjelp af de Jndfødte i den Henseende, at de kunde tjene os som Arbeidere, er aldeles ikke at vente. Den 25de forlode vi Nicobarerne.