Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-09-09
Naar et Medicinalpolitie eller Sanitets-Collegium, anseer et under dets Forum henhørende og i Publiko udløbet Skrivt for uskadeligt, har jeg Grund til at troe, at Hr. Seidelin kan være fuldkommen rolig og ubekymret for dets Skadelighed. Og hvor i al Verden tør han, blottet for alle lægevidenskabelige og chemiske Kundskaber, hæve sig over et heelt Facultet, træde frem og i en afgjørende Tone, uden mindste grundigt Beviis, det han aldrig er istand til at give, sige at den og den Lægebog er skadelig, og hvilket fornuftigt Menneske vilde vel tro ham? Hvad vilde man vel tænke om nogen gjorde den offentlige Udladelse, at en eller anden nyttig Indretning, f. Ex. den i vore Tider saa yndede Svømmekonst var skadelig fordi den muligen kunde give Leilighed til Desertering; fordi den ikke kan gavne Sømanden selv i en stærk Storm naar Skibet forgaaer midt i det store Ocean, ja endog i Nærheden af et klippefuldt Land, i hvilket Tilfælde denne Konst, dog egentlig skulde vise sin Nytte. (Thi, kunde man indvende, hvo skal redde ham her? Hvor længe er han istand til at modstaae Bølgernes Vælde? J Nærheden af Landet vil han kastes imod Klipperne og knuses, og hvor let kunde det ikke hænde sig, at han berøvedes en Arm eller et Been af den graadig Haifisk - her blev altsaa Svømmekonsten kun et Middel til at forlænge hans Lidelser, og Jkkesvømmeren vilde være langt bedre faren. Ja, hvor let vil vel ikke den mindre øvede eller omfindtlige Svømmer i en pludselig Livsfare, endog i stille Veir, om ikke forglemme at udøve Svømmekonstens Regler, saa dog af Vandets Kulde faae Krampetrækninger i Arme eller Been og saaledes alligevel omkomme, hvilket Exempler have viist.) Skulde Svømmekonsten, saaledes betragtet fra den skadelige Side, derfor ikke være meget nyttig og nødvendig? At en Mand som Politivennens Udgiver, der dog ellers med stadig Activitet, et skarpseende Øie og med priisværdig Jver, i sit Blad søger at rette Uordener, kan falde paa at ville hævde en af de gyseligste af alle Uordener, nemlig den veneriske Smittes Vedblivelse, og ikke ønsker nogen Reform dermed til det bedre, det begriber jeg ikke; thi Skjørlevnet i Smag bliver dog upaatvivlelig, i hvor meget man end opkaster sig til dets Skytspatron og Velynder, langt farligere for den uerfarne, ubesmittede Yngling, end et offentligt velorganiseret Bordel, ved de mangfoldige smigrende Tillokkelser og den forføriske Tone, hvormed hine Vellystens Sirener paa alle Gader og Stræder vide at lokke den Svage, som ikke mærker Slangegiften i deres konstlede Rosen Barm, i Garnet; uden endog at hensee til Lystsygens Jndskrænkning, eller tale omde flere skadelige Jndflydelser, Værelsernes Fordyrelse, Sædernes Fordærvelse o. s. v. - Naar et Onde ikke kan ganske hæves, synes det dog Pligt, at gjøre det saa taaleligt som muligt, og at foretrække et mindre for et større Onde. Det bliver tillige en evig Sandhed, at Midler, som forebygge Smittelsen af det veneriske Onde, formindske ogsaa sammes Udbredelse; dersom vi altsaa havde et sikkert og i ethvert Tilfælde almindeligt Forebyggelsesmiddel, saa havde vi tillige et Middel til at udrydde Lystsygen efterhaanden; Opfindelsen af et saadant Middel var alle lærde Selskabers og Akademiers høieste Belønning værd. Men saaledes gaaer det i Verden, den, der engang har sat sig i Hovedet, at benægte den klare Dag, han kan ikke see, om end Solen stod midt paa Himmelen, kun den rolige Forstand er skikket til at dømme rigtig, Lidenskaberne see alting skiævt. Hiint Skrivts Antagonist opfordres derfor atter herved til at besvare de i No. 83, af dette Blad opgivne Spørgsmaale samt et Tillæg af tvende Ditto, foranlediget af hans i Politivennen No. 381 indrykkede vrange Dyne- og Halmsnak, eller tilbagekalde sin ulempelige Dom. De tvende tillagte Spørgsmaale ere: 1) Da Hr. S. i Stykket: af Dynen i Halmen, med Argusøine vil have opdaget, hvad hverken jeg eller flere kan see, nemlig: at Hr. Malling under sit Navn offentlig skal have averteret: at man med Bogen kunde sikkre sig for venerisk Smitte, saa spørges: Hvor findes dette Citat i Hr. Mallings Avertissement, der blot indeholder Bogens Hovedtittel og ligefrem anpriser Skrivtet, (See Politivennen No. 377. S. 5995.) 2) Hvor findes den citerede Erklæring: at Bogen hverken kan eller skal sikkre for venerisk Smitte" i mit saakaldte Forsvar? (See No. 83. S. 1315.) At opgive nogle Spørgsmaale til Besvarelse, kan vel i egentlig Forstand ikke kaldes noget Forsvar, men vel Præliminairier til et begyndende Forsvar, NB. for Bogen, ikke for Hr. Malling, der hverken er Forfatter eller Sagkyndig.