Almuevennen, 1842-08-17
Det Mærkeligste ved denne Sags Behandling er de ellers at see, at der paa den Dag var overkommet Professor Ussing en sær Vanskelighed i at fatte hvad der dog i sig selv maae ansees klart og tydelig udtalt, saaledes er det i selve Andragendet tydeligt fremstillet, hvilke Jndtægter det vedkommende Sogneforstanderskab vilde have taget Hensyn til, ved at ansætte deres store Lodseiere i Communeskatter, og det sees da, at det kun er de Jndtægter disse have af Sognet selv, og der siges jo og i Andragendet, at det maa antages at være Godseiernes Ønske, at enhver af de Communer hvori de have Eiendomme, maatte tilflyde forholdsviis Andeei deres Bidrag; deres Jndstilling gaaer ud paa at i Fremtiden Enhver maatte blive at ansætte til Vi drag til Communeafgifter efter Formue og anden Leilighed, for enhver Slags Eiendom eller Jndtægtskilde paa det Sted, hvor Eiendommen er beliggende, og det er jo da ikke tvivlsomt, at det var Petitionærernes Mening Procurator V. Christensen fremsatte: "at enhver Commune skal tillægges Ret til at paaligne de Bidrag, som til deres Fornødenheder skulle opkræves, paa al den Formuenhed, som virkelig er tilstæde i Communen selv, men dette kunde Professor Ussing ikke forene med den nævnte Jndstilling, thi dens Ord "for enhver Slags Eiendom eller Jndtægtskilde paa det Sted, hvor Eiendommen er beliggende, meente han skulde kun antyde den Forbindelse hvori den Vedkommende maatte staae til Communen for at der kunde blive Spørgsmaal om Paaligning. Med saadan vilkaarlig Fortolkning kan det allerklareste Sted blive tvetydigt, men det er dog vist ikke den Maade at behandle Folkets Petitioner paa, der skal give Folket Tillid og Tiltro til Stænderne. Ligeledes kunde Professoren heller ikke let see hvad der egentlig tilsigtedes ved Producentens Udtryk, al den Formuenhed, som er tilstede Communen selv, der var et ubestemt og udstrakt Begreb, og det som han derved formodentlig vilde udtrykke, vilde vistnok ogsaa være aldeles utilraadeligt. Efter at han ogsaa havde yttret, at det er en urigtig Anskuelse der gaaer igjennem Andragendet, hvorefter det betragtes som om Fæstegodset ikke igjennem Beboerne svarede Bidrag til Communen, erindrede Provst Plesner, at hvem der kjender hvorledes Sagen forholder sig i det virkelige Liv, han vil erkjende at det ikke ganske er saaledes som Ussing fremstillede det. Man paalægger vel Fæsterne Vidrag til Skole- og Fattigvæsenet, men hvor en Fæster og en Selveier have lige gode Gaarde, men Selveierens ikkeer synderlig bebyrdet, der vil vel Bidraget efter Hartkornet blive eens for begge, men Bidraget efter Formue og Leilighed vil blive betydeligen større for Selveieren. Ei heller dette kunde Professoren opfatte rigtigt, thi han ansaae det for Provstens Formening, at Selveierne altid sidde uden betydelig Byrde. Producenten erindrede, at Petitionen er fremkommet ved og er heelt igjennem rettet imod det Forhold, at den Godseier, der har sine Jndtrader fra f. Ex. 10 Communer, nu kun svarer Bidrag i den Commune hvori han boer, medens Petitionærerne formene at hans Bidrag rettere svaredes ikke ene til den, men til alle de Communer hvori han har sine Jndtægter, og han troede ikke at denne Forandring vilde medføre nogen Fare for Godseierne, da de baade i Sogneforstanderskaber, Amtsraad og Cancellie i det Mindste vilde møde samme Beskyttelse som Andre. Prof. Ussings Feiltagelser og Misforstaaelser vedbleve, og han gjentager dem atter og atter. Petitionen, siger han, gaaer, "saavidt jeg forstaaer, ud paa, at de Paagjældende paa hvert Sted hvor de have Eiendomme beliggende, skulle ansættes til Vidrag efter deres hele Formue og Leilighed. Producenten har indskrænket den derhen, at de skulle svare Bidrag til hver Commune efter den Formuenhed, hvoraf de paa hvert enkelt Sted er i Besiddelse; men nu vil han, hvis eg ikke misforstaaer ham, at de under Eet skulle ansættes til Vidrag til samtlige Communer, og dette da fordeles imellem disse. Professoren trængte altsaa unægteligt til at faae det ret haandgribeligt indgivet, hvad den egentlige Mening var, og dette kunde vist Jngen i Forsamlingen gjøre bedre end Proprietair Hansen, som da ogsaa paatog sig det Hverv, og sikkert udførte det til Alles Tilfredshed. (Fortsættes.) Af dette Blad udgaaer eet Nummer om Ugen, som betales med 2, 4 s. hvert Qvartal. Ligeledes udgaaer i Forbindelse hermed: "Kjøbenhavns Amts Landcommunal=Tidende", der leveres Amtets Landbeboere uden nogen forhøiet Betaling hvorimod de af Bladets øvrige Abonnentere, som ogsaa ønske at erholde denne Tidende, betaler samme med qvartaliter. Man tegner sig for Bladet, hos samtlige Boghandlere i Provindserne, og i Kjøbenhavn hos Redacteuren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal over Gaarden, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes