Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-02-21
Til denne Pullichiske Fabrikgaard har i forrige Tider, og i Begyndelsen af det attende Aarhundrede hørt en anseelig stor Haveplads, hvorfra var Udgang til Pilestræde, og at samme vidtløftige Plads har i ældgamle Tider været den gamle St. Nikolai Kirke tilhørende Kirkegaard, som mod Pilestræde har været beplantet med mange Piletræer, erfarede man ligeledes i ommeldte Renteskriver Christen Ruuses Beboelsestid, thi da han forlængede denne sin iboende Gaards Sidebygning med nogle Fags ny Tilbygning i Længden, fandt man ved at grave, til at lægge Fundamentet, saa og ved at grave Kalkkuler i Haven, mangfoldige Dødningebeen af Mennesker overalt. Af samme vidtløftige Haveplads blev i den følgende Eiermands (Hr. Hans Jørgen Kirk steen, Hovedbogholder ved det kongelige Rentekammer) Beboelsestid bortsolgt en stor Deel til Byggegrunde ud til Pilestræde. Om Nødvendigheden af en videnskabelig Dannelse for de høiere og mellemste Klasser. Jsær skrevet med Hensyn paa England. (Fortsat fra Nr. 14.) Det vilde ikke falde os vanskeligt, at fylde et heelt Bind med de Jnconvenientser, som Administrationen er underkastet formedelst den systematiske Uvidenhed og det udelukkende Fortrin, som barnagtig Forfængelighed giver den classiske Opdragelse. Var denne ikke til, kunde Statscassen, spare Millioner; Alt vilde gaae lettere, raskere, kraftigere og sparsommeligere fra Haanden. Kunde Hensigten opnaaes, og kunde det være muligt, at man strax satte saa kundskabsrige Mænd, som jeg har ønsket, i Spidsen for Regjeringen, Nei, Vort Lands saavelsom Naboelandenes Forfatning vil, at de høie Embeder besættes af en vis Classe af Samfundet, ja selv af visse privilegerede Familier. Paa en saa fuldstændig Reform kan man altsaa ikke gjøre Regning, og man kan heller ikke forlange den. Hvad er altsaa at gjøre, Man maa adle Videnskabens Standpunkt, omgive den med Æresbeviisninger, forbinde den med Rigdom og Hæder, gjøre den til Stats=Opdragelsens Prøvesteen, og saaledes berede den næste Generation en Masse af positive, rigtige og gavnlige Begreber, som kunne bære Frugter i Fremtiden. Efterhaanden vil man da møde Uddannelsen af de Egenskaber, som fordres saavel til at have Opsigt med Udførelsen i Almindelighed, som til at overtage de mindste af denne store Maskines Forretninger. Alt vil danne sig efter det af mig foreslaaede og udviklede System, og uberegnelige Fordele ville opveie den mindre og ikke saa almindelige Opmærksomhed for Latin og Græsk. Saaledes som Sagerne nu staae, findes den af mig paapegede Uvidenhed ikke blot hos Statens Overhoveder en Uvidenhed, som strækker sig til alle Grene af den videnskabelige Opdragelse, og som jeg paa ingen Maade vil gjøre dem til personlig Bebreidelse – alle Redskaberne og Alle, som skulle holde Administrations-Værket i Gang, deele den, og saaledes er det allerede ofte hændet, at Den, til hvem den reent mekaniske og materielle Udførelse af en Sag tilsidst blev overdragen, ikke forstod meere deraf end De, som paalagde ham den, og at altsaa Arbeidet, endskjøndt af Vigtighed, ikke kunde fremmes paa behørig Maade. Kundskaber mangler altsaaHierachiet i alle Grader, lige fra den første Minister indtil Overopsynsmanden over Regjeringens Arbeidere, gaaer der en stor electrisk Kjæde af Uvidenheder, der i samme Grad omfatter Fyrstens Cabinet, som Magthaveriets yderste Grene. Hvorledes kunde det ogsaa være anderledes, For de industrielle Videnskaber gives der jo ingen anden Uddannelse end Sædvanens og Routinens. Samfundets lavere Classer have kun erhvervet sine Jndsigter ved en maskinmæssig Praxis, som aldrig er bleven oplyst af Videnskaben. Manufacturerne og Handelen befinde sig kun i velhavende, af routinerede Arbeidere understøttede Mænds Hænder; Nogle kjende kun til det, som angaaer Contoiret; Andre have ikkun saadanne Principer, som ere frembragte ved deres Slaviske Tilbøielighed for de Begreber eller, rettere sagt, Vaner, de have erhvervet sig i deres Læretid. Saaledes kan der ikke dannes nogen indsigtsfuld, arbeidsom Befolkning, som er ligesaa skikket til at opfatte som til at anvende Videnskaben. J alle Regjeringens Embeder seer man kun Forretnings- og Administrationsmænd, virksomme og agtpaagivende Fuldmægtiger, et Slags Maskine Mennesker, som regelmæssig fremsige deres Lection og samvittighedsfuldt forrette, hvad der er blevet dem paalagt. At forfærdige Tabeller, bestyre en Correspondence, føre Bøger, skrive hurtigt, opsætte et middelmaadig Udkast, der bestaaer deres hele Talent, alt det Øvrige kan gaae, som det vil. Det OpdragelsesSystem, som vi ønske indført, kan heller ikke erstattes af noget andet. Vilde Autoriteterne endog vælge Folk af de lavere Classer, der skulde have Opsigt med de af dem befalede Arbeider, saa vilde de ikke kunne finde dem. Jkke andet end Arbeidere uden speciel Dannelse, kun leddede af blind Routine og uden overskuende Blik og omfattende Aand, vilde melde sig hos dem. Opmuntrede af deres egen Interesse, rette Fabrikanterne denne Hovedseil, saavidt det staaer til dem, ved Sparsomhed, Opmærksomhed og Aarvaagenhed, det angaaer jo deres Velstand. Derimod kan Regjeringen, under sin Bestyrelse, ikke anvende et saadant Overopsyn; den maa vige for alle Feilene ved sin Stilling, for alle de Misligheder, som ere Følge af dens skrøbelige Midler. Bestyrede som Privatindretninger, koste dens Indretninger den nødvendigviis langt mere, og indbringe den langt mindre. Alt dette veed Regjeringen ikke, en Uvidenhed, som baade er dens Undskyldning og dens Klippe. Hvorledes kan den forandre det, som den ikke kjender. Dersom De, som staae i Spidsen, for den, indsaae den Skade, som det nuværende System tilføier Staten, vilde de skynde sig med at forandre det, eller bortfjerne det Fordærvelige derfra. Jstedetfor at give de vigtigste Dele af den offentlige Industrie til Priis for uduelige Hænder, vilde de søge Folk med Talenter og Kundskaber iblandt de videnskabelig Dannede, for at ordne, lede, simplificere og forbedre Arbeiderne efter en mere omfattende og mere regelret Plan. Kun en eneste Indretning af dette Slags er kommen i Gang, nemlig Længde Bureauet. Det har allerede frembragt store Resultater, som understøtte vor Mening og pege endnu tydeligere paa de uhre Aabninger, som i andre Henseender ligge imellem Videnskaben og Regjeringen. Den Tanke, at de industrielle Arbeider, som Staten opgiver, kunde udføres og bedømmes af Andre, end et videnskabeligt Corps, vilde være det Samme, som at betroe Udfærdigelsen af diplomatiske Depescher til et Bureau, hvis Medlemmer endnu ikke have lært ABC. Saaledes bringer os da Alting til vor første Grundsætning. Nødvendigheden af en videnskabelig Uddannelse for de høiere Classer af det selskabelige Legeme; dette er det eneste Middel imod et indgroet Onde, derved kan den nødvendige Reform iværksættes uden Forvirring, uden Anstrengelse og ligesom af sig selv. De høiere Embedsmænd og Administratorerne af anden Rang ville da i Forveien besidde, om end ikke alle de Kundskaber, de behøve, saa dog idetmindste Overbeviisningen om disse Kundskabers Nødvendighed. Vi ville ikke forvise Donat og Syntax; men at smedde Jamber og Hexametrer bør ikke længer være Grundvolden for en liberal Opdragelse. Underviisningen maa hvile paa en mere omfattende og fastere Grund; Kundskaben maa finde sine Beskyttere, ligesaa godt som Græsk og Latin. Man vil ikke længer see den latterlige Grændselinie, som adskiller Forretningsmanden fra Videnskabernes Genus, og den gjensidige Misundelse og Ringeagt, som hersker imellem Statsmændene og de Videnskabelige, skal forsvinde. Vilde vi bevise Videnskabens Nødvendighed for Lovgiverne, saa kunde dette nye Argument let bringes frem, dersom det ikke indviklede os i uendelige Details. Den, som blot har den ringeste Kundskab om de Materier, hvormed Underhuset sysselsætter sig, veed, at dets fleste Beslutninger angaa Sager, som ere nøie forbundne med de speculative, practiske og industrielle Videnskaber. Der forekommer Love, angaaende de fleste af disse Materier: de interessere Massen af Nationen, afgjøre saavel offentlige som private Debatter, og løse de vigtigste Spørgsmaal. Hvorledes kan man nu blottet for videnskabelige Studier iforveien, skride til Bestemmelsen af saadanne Love, underkaste dem en samvittighedsfuld Billighed og en skarp beregnet Gavnlighed, Jmidlertid finder det frivole Publicum, at Videnskaben ikke er nødvendig, ja neppe engang nyttig for dem, som gjøre Udkast til Love. Lovgiverne selv gjøre ingen Fordring paa et Fortrin, som de troe at kunne undvære. Der udfærdiges en Lov, som byder, at et Morads skal udtørres, et Bjergværk aabnes, en Dæmning anlægges, en Havn forbedres; kun Ingenieurer begribe Meningen deraf og Nytten, som skal erhverves; men Committeen, som har forberedet Loven, Huset, som har stemmet for den, forstaaer Jntet deraf, Ja, endnu mere, selv Proponenten er kun Ekkoet af Meninger udenfra, Meninger, som grunde sig paa Interesse og ofte ere kunstlede. Dog maa Sagen gaae sin Gang, og Folk af Faget blive tilkaldte. For Øieblikket underrettede, stundom vundne, og ofte, paa Grund af deres personlige Interesse, hældende sig til det ene eller andet Parties Interesse, svare de snart efter Fordomme, snart efter Indskydelser fra Dem, som have bestukket dem. Committeens Medlemmer høre dem, uden at forstaae dem, hverken Beviser eller Vidne-Confrontation finder Sted. Hele Verden samler i Mørke, forgiæves søger man, at skaffe sig Lys over de Spørgsmaal, som efter deres Natur ligge langt udenfor det almindelige Begreb, og jo videre man kommer, destomere Tid taber man, desto mere indviklet bliver Sagen, desto tykkere Mørket. Uskyldige i det Onde, som skeer, uduelige tilat afhjælpe, standse eller forudsee det, give Lovgiverne sine Stemmer paa Lykke og Fromme; det Lys, som leder dem, er næsten altid skuffende, og tilsidst maa Landet bøde, uden at man kan anklage dem for Glemsomhed, Skjødesløshed eller ond Villie. Skal jeg tale om Straffe= og MunicipalLovene? Hvor ofte have de ikke, formedelst Mangel paa de af mig forlangte practiske Kundskaber, foraarsaget langvarige Ophold, uhyre Bekostninger Hvilke Forseelser, hvilke Feil, hvilke Misgreb, hvilke uudførlige eller modsigende Anordninger! Snart blive de af Lovgivningen sanctionerede Foranstaltninger hindrede ved sine egne Artikler i deres ordentlige Udøvelse, snart slaae de ned som et Lyn for at ødelægge enkelte Individer, som derpaa illudere Loven, for at undvige deres Undergang, snart befale de, hvad der allerede er skeet, forbyde, hvad de ikke kunne hindre, anordne, hvad der ikke kan udføres. Det skulde være mig en let Sag, at fylde hele Bind med Exempler paa disse forskjellige Lovarter, dersom jeg vilde vise mig fjendtlig eller endog kun satirisk imod Lovgivningen. Vilde man med en videnskabelig Dannelse, hvis Grundsætninger jeg har udviklet, vel taale, at selv Lovenes Dannelse blev saa ufuldstændig, saa usammenhængende, og at saamange Irregulariteter strax i Begyndelsen vise sig hos Det, hvorpaa et Folks Lykke beroer, Lovens Forfattere, Ordnere, Forbedrere, de til dens Forsvar eller Angreb tilkaldte Vidner, Talere for og imod, Ophavsmænd til Forandringer i Over- og i Underhuset – Alle ere de i lige Grad uvidende, om det er sandt, at Bygningen af denne eller hiin Maskine er gavnlig, at Antagelsen af dette eller hiint commercielle System er nødvendig. Man raisonnerer og deraisonnerer, man pukker, man bliver varm, man debatterer: Slagene gaae i Blinde; det er Veltalenhedens og Dialectikens Løbeild.