Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-01-29
Den 15de August f. A. bekiendtgjorte Politiedirecteuren ved en nye Plakat; at mange ere af den Formening, at det er nok at melde Hundene for Politiet og at løse Politietegnet; men at det ikke er nødvendigt at lade Hundene bære dem, han underrettede derfor Publikum om, at naar en saadan Hund findes uden Politietegn, saa kan Eieren vente sig en Mulkt af 5 Rbdlr. S. V. – J Politivennen for 1817 No. 93 er det meget godt viist hvor rigtigt det er at der paalægges en Skat paa Hunde for at formindske deres Antal, da Anmelderen har seet en Hund, paa hvis Tegn stod No. 2889, saamange Hunde gives nu i det mindste i Kiøbenhavn, antager man nu at de 2000 af disse Hunde slet ikke behøvedes, og at et Menneske kunde leve af det, som 5 Hunde fortære, saa kunde 400 Mennesker finde deres Ophold ved det som disse 2000 Hundes Underholdning udkræver, og vil man sige at Hundene fortære Benene, saa veed man jo at disse ogsaa kunne anvendes til Føde for Menneskene. (Man maatte derfore ønske at Skatten paa Hundene var almindelig for hele Lan deel.) Menneskenes overdrevne Kiærlighed til Tyrene, ligger desuden paa det forunderligste i Strid med den Kierlighed de skylde deres Medmenneskeer; man har Exempler nok paa hvorledes mange Mennesker kunne kiæle for og bære den største Omsorg og Hengivenhed for et eller andet Slags Dyr, imedens de kunne udvise den største Haardhed eller Følesløshed mod deres Børn, Tienestefolk eller mod Trængende. J Politivennen No. 75, 1817 er det meget godt fremsat, hvorledes saa mange Beboere i Stæderne slet ikke tage i Betænkning ved deres Hunde, Fugle og andre unødvendige Dyr, som de holde, at forvolde deres Naboer, eller de som boe i Huus med dem, de største Uleiligheder. Mod Menneskenes ufornuftige Kierlighed til Dyrene, afstikker paa det besynderligste de Mishandlinger, som saa mange tillade sig imod disse deres Medskabninger, og det gjør en oplyst Tidsalder og et Samfund af Christne Ære, at der idelig advares imod denne Lastværdighed i de offentlige Blade. Saaledes i Politievennen No. 101 er der sagt de barbariste Kalvekudske drøie Sandheder, som slænge Kalvene hen paa deres Vogne i umenneskelig grusomme Stillinger, saa at Hovederne hænge ud over Vognene og ofte slæbe paa Hiulene, hvilket er ogsaa til Skade i mercantilsk Henseende, da ikke allene Skindet fordærves, men ogsaa Kiødet taber derved i Godhed; blev der ikke sparet saa meget paa Halmen, saa kunde saadanne Mishandlinger let forebygges. – J den Ock. Corresp. f. A. No. 36 ivres ligeledes mod denne og andre Slags Mishandlinger mod Dyrene, og hvorved der tillige fortælles at man i Valby og flere Steder gaaer saavidt i dette Slags Grusomhed, at man trækker Hovedet af levende Kyllinger og Høns og halvqvæler Kalkuner for at kunne pille dem, imedens der endnu er Liv i dem, som disse Mennesker kalde at tør pille dem. Man har foreslaget at der skulde gives Love mod disse Mislandlinger af Tyrene, og som skulde tilkiende strænge Straffe for de, som giøre sig skyldige i slige Grusomheder; men hvor faae ere ikke de Tilfælde som ere saa offentlige, at Lovens Bud kunne blive anvendelige, og hvor vanskelige ere de ikke at overholde, Præsterne ved Ungdommens Confirmation, Skolelærerne ved dennes Underviisning kunne bedst arbeide mod dette Onde, ved at oplyse den om de Smerter man kan tilføie sine ufornuftige Medskabninger, og de Pligter man skylder dem; thi disse Mishandlinger have meere sin Grund i Tankeløshed, end i et ufølsomt eller ondt Hierte. Bekiendtgiørelse Fattigvæsnet angaaende.