Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1820-09-21
Den berømte Benjamin Franklin fortæller i sin Autobiographie, hvorledes hans Forældre, som bleve Protestanter under den katholske Dronning Maria af Engelland, skjulte deres engelske Bibel for at undgaae Straf. De havde den nemlig bundet med adskillige Baand under en Skammel, Naar min Oldefader, siger han, vilde forelæse sin Familie noget af Bibelen, saa lagde han Skammelen omvendt paa sine Knæe og vendte Bladene under Læsningen imellem Baandene. Et af Børnene holdt Vagt ved Døren, for at advare, naar den geistlige Jnqvisitor gjorde sin Rund. J saa Fald blev Skammelen sat under Fødderne og Bibelen var vel forvaret. At ogsaa Hedningerne forstaae at bruge Religionen til Skalkeskjul for egennyttige Hensigter, beviser følgende moersomme Tildragelse, som i Aaret 1806 fandt Sted paa et engelsk Skib paa Kysten af Otaheiti. Den daværende Konge af Ulileah kom nemlig ombord, paatog sig et saare skinhelligt Ansigt og raabte: "Den Herre Christus er en meget god, meget smuk Mand! Jeg elsker ham som min egen Broder. Giv mig et Glas Brændeviin Hans Begjæring blev strax opfyldt, og jo tiere Man fyldte hans i Glas, desere forsikrede han at elske Frelseren, som han kaldte den Velsignede og meere sligt, hvorved han meente at vinde Skibsmandskabets Yndest, medens han paa samme Tid uden Betænkning fordømte og forbande de sit leget Lands Gud. Da han havde sat henved en halv Pot tillivs og begyndte at blive grov, vilde Man ikke give ham meere at drikke. Herover blev han saa bister, at han erklærede, at hvis han ikke fik et Glas Brændeviin endnu, vilde han tilbagekalde hvad Godt han havde sagt og Christus, og da dette ikke halv, begyndte han ogsaa af al Magt at skrige, Gud fordømme Christus, Christus meget slem, Otaheites Gud smuk Mand!" Derpaa sprang han overbord og svømmede til Strandbredden, under de skrækkeligste Forbandelser imod Europæernes Gud, fordi han ikke kunde erholde meere Brændeviin. Under den tredobbelte Overskrift: Fiat lur (Vorde Lys.) opstiller den Mainzer Tidende følgende Parabel mellem Soel formørkelsen afvigte 7 Septbr. og Formørkelsen i den lærde Verden, den Man tør haabe, ligesom hiin, kun at blive af kort Varighed: "Jdag feires Obskurantismens store Fest paa Himlen og endeel af Europa nyder den Fornøielse at see, hvorledes det lidt efter lidt bliver mørkt, medens en anden Deel har den Triumph at bemærke, at Solen lidt efter lidt opklares igjen, uden at Man, liig de gamle Rommere, har nødig at trømme paa Kobberbækkener, for at jage den dovne Maane i Galop. J hine mørke Tider befrygtede Man ved et sligt Naturphænomen, at den onde Aand havde listet Lysepudseren til sig og at det aldrig mere blev Dag. Angst og Jammer herskede derfor paa Jorden, indtil Solen med sit straalende Hoved igjen tittede frem bag Maanen, ret som om den legede Skjul med Menneskens Børn. Alt dette er nu ganske anderledes hos os superkloge Folk. Vore Kalen i dere ere Komoedieplakater for hele Himmelens Skueplads. Vi erfare forud, og det paa Sekunden, naar Skuespillet begynder og endeer; og Kometerne ere i det Høieste improviserede Stykker, som vi betragte med Jllusion. - Saaledes kan Man endog paa Himmelen see, hvorledes Fordommene, svinde paa Jorden, saasnart Man bringer Gjenstænderne under Fornuftens klare Tubus. Betragtede Man de politiske Særsyn ligesaa opmærksomt med Historiens og Erfaringens Kikkert, hvor var det da muligt, at visse Folk kunde nære det stolte (hvorfor ikke daarlige?) Haab at formørke Aanden, efterat dens Formørkelse eengang er forbi Stole de maaskee, ligesom hiin Borgmester, der kom for sildig til en astronomisk Observation paa at Astronomen er deres Ven og vil lade Experimentet begynde forfra, usle Haab, de kunne ikke skyde nogen Maane for Solen, og om de endog kunde det, vilde den dog til deres Beskjæmmelse snart trække forbi. Lad disse Menneskehedens ukaldede Hovmestere, som laane deres hele Viisdom fra Uvidenhedens Aarhundreder, og gjerne vilde bringe Fornuftens glimrende Diamant tilbage, til dens uslebne Tilstand, da den lignede den dunkle Kieselidag prøve, om de med deres mystiske Formeler og et Josvaisk Bud: "Staa Maaned, kunne standse den, end- og kun eet Sekunde &c.