Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-12-14
En fra Øster-Flakkebjerg Herredsting til Overretten indanket og der for nylig paakiendt Justits saa frembyder et Exempel paa en Forbrydelse, som hertillands hører til Sieldenhederne, nemlig Drab, foranlediget af Skinsyge. Omstændighederne i denne Sag, der var anlagt mod Arrestanten Jndsidder Jens Vilhelm Larsen eller Beyer, ere følgende. Sidstafvigte Torsdag den 29de Juni om Aftenen tilstod Arrestantens Kone for ham, at der mellem hende og Staldkarl Christen Olsen var aftalt et Stevnemøde, samt at hun (der under et Paaskud hin Aften havde forladt Huset), dersom hun var truffet sammen med bemeldte Olsen, vilde have begaaet Ægteskabsbrud. Ved sin Kones Bønner lod Arrestanten sig bevæge til at tilgive hende, men hans Sind opfyldtes med Harme mod Christen Olsen, saameget mere som han, ved nærmere at tænke over Sagen, kom til den Overbeviisning, at det, skjønt hans Kone havde forsikkret ham, at hun endnu ingensinde havde tilstaaet oftnævnte Staldkarl Opfyldelsen af hans Ønsker, dog var umuligt Andet end at der maatte finde en ulovlig Forbindelse Sted mellem dem. Denne harmfulde Stemning skal efter Arrestantens eget Udsagn, der er bestyrket ved forskjellige Vidners Forklaringer og de af ham paafølgende Løverdag og Søndag brugte Yttringer, have sat Arrestanten i en eralteret Tilstand og opfyldt hans Sind med den Tanke at hævne sig paa Christen Olsen. Efter at Arrestanten om Søndagen den 2den Juli forgiæves havde søgt at forjage den Harme og Uro, han følte, ved at nyde noget Brændeviin, dog ikke saa meget, at han blev beruset, forlod han sin Bolig om Aftenen Kl. 10 og medtog sin Tællekniv, i den Hensigt at bruge den mod Christen Olsen, hvis han traf ham, uden at han dog vil have foresat sig eller tænkt paa at dræbe denne. Kort efter traf Arrestanten Christen Olsen paa Marken i Færd med at tøire nogle Heste, og efterat have henvendt nogle Yttringer til ham om det Forhold, hvori denne stod til hans (Arrestantens Kone, stødte han Kniven, hvilken han havde udtaget af Lommen, af al sin Magt i Skulderen paa Christen Olsen, der havde en Tøirekølle i Haanden, uden at der dog, som af Arrestanten under de første Forhør paastaaet, er tilstrækkelig Anledning til at antage, at Christen Olsen forinden skulde have hævet Køllen mod Arrestanten, og saaledes foranlediget denne Sidste til at bruge Nødværge. Arrestanten har yderligere forklaret og er stadigen vedblevet, at han intet bestemt Forsæt havde til at saare Christen Olsen paa noget bestemt Sted, eller havde dannet sig noget tydeligt Begreb om, hvilken Virkning Knivstikket vilde have, ligesaalidt som han vil have tænkt sig, at det kunde medføre Døden. Ti Dage efter døde imidlertid Christen Olsen, og ifølge Obducenternes Erklæring maa det ham tilføiede Saar betragtes som absolut individuelt dødeligt : som en Læsion, hvis absolut Dødelighed dog er bleven noget betinget ved den Saaredes svindsotige Disposition, ligesom Sundheds collegiet i sin Beretning har yttret, at Døden har været en Følge af det den Afdøde tilføiede Saar i Lungen, en Læsion, der selv under de gunstigste Forhold er meget betænkelig, og hvis dødelige Virkning i nærværende Tilfælde saavel den Saaredes Jndividualitet, som de mindre heldige ydre Forhold, neppe gjorde det muligt at afværge. Paa Grund af det Ovenanførte, og da det ikke mod Arrestantens Forklaring kunde statueres, at han havde den bestemte Hensigt at skille Christen Olsen ved Livet, billigede Overretten, at Arrestanten, der er 27 Aar gl. og ikke for straffet, i 1ste Jnstans, i Henhold til Frdn. 4de Octbr. 1833 § 10 efter Lovens 661 var dømt til at miste Livet. (Fædrel.)¬