Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1836-02-01
Provindsial-Stænderne i Roeskilde. J Mødet den 16de Januar foredrog Cancellieraad Hempel et Andragende fra 7 Brændeviinsbrændere i Odense, der boe udenfor Byens Porte om Fritagelse for at svare Consumtion af det Brændeviin der føres igjennem Byens Porte, hvilket Andragende dog Proponenten selv begierede udsat for at indhente adskillige Oplysninger i Sagen. Samme Medlem fremkom derpaa med et Andragende fra Odense Haandværkere om at der, hvis Langene maatte blive ophævede, maatte blive givne nogle til Haandværkstandens Tarv sigtende LovBestemmelser; men da der af flere Medlemmer bemærkedes, at Laugenes Ophævelse fra Regjeringens Side ikke var paatænkt, tog Proponenten sit Andragende tilbage. Et Andragende af Birkedommer Riber, om "at Refussionen, af Tiender, der skal betales med Penge efter Capitelstaxten, maatte forandres til Ydelse af Korn i Skjeppen" – blev eensstemmig afviist. J Mødet den 18de Januar indleverede Kammerraad Drewsen en Petition fra samtlige Skolelærere paa Kjøbenhavns Amt om Forbedring i deres Lønning, ligeledes bleve i Møderne den 19de og 20de Januar indleverede lignende Andragender fra forskjellige Skolelære. tre, hvilke da vedkommende Committee allerede havde afgivet sin Betænkning i Sagen, bleve henlagte til Eftersyn. (Stænd. Td.) Fra Kbhvn, skrives 23de Jan. De sidste Aar have lært Folk at skjønne, hvilket uvurderligt og for Almeenoplysning uundværligt Gode Trykkefriheden er; der er ligesom gaaet et Lys op og saa for den større Masse i den Henseende, at ogsaa de Byrder, der trykke denne, kan den rette Benyttelse af Pressen bidrage til at afhielpe, og faa Sætningers Erindring vil sikkert leve saalænge som dens: "mod Tryk er Tryk det bedste Middel." Det er derfor intet Under, at No. 40 af Stændertidenden, der stadfæstede det tidligere udbredte Rygte om en fra Regjeringens Side paatænkt forøget Jndskrænkning i vor Trykkefrihed, vakte almindelig bekymring og Sorg Hvis det gjorte Forslag blev Lov, vilde saagodt som enhver frimodig Omtale og Prøvelse af Rigets Love og Regjeringens Handlinger ophøre; thi enhver forsigtig Forfatter vilde betænke sig paa at yttre sig dadlende derover, da han kunde frygte for, at hans Yttringer ville blive anseete for utilbørlige, thi det kunde kun lidet nytte ham, at han vidste med sig selv, at han havde havt den reneste Hensigt, og at kun Attraa efter at gavne sit Fædreland havde besjælet ham, det vilde altid komme an paa Dommerens Skjøn, om han fandt hans Yttringer utilbørlige. - For saavidt man kan dømme efter Sammensætningen af den i Anledning af dette Lovudkast nedsatte Committee (Algreen-Ussing, Haagen, Birch, Bang og Holstein) og hvad der især kommer i Betragtning, efter det Sindelag hos Forsamlingen, som Valget af disse Mænd tilkjendegiver, vil dette Udkast neppe finde Forsamlingens bifald. Og hvad nu end det endelige og sidste Udfald bliver, og hvad enten dette Udkast bliver Lov eller ikke, saa maa baade det skrivende og ikke skrivende Publicum vel erindre og i det værste Tilfælde trøste sig med, at Domstolene endnu som hidtil ere de, der skulle afgjøre, om en Forfatter har forseet sig eller ikke; de ville, derpaa kunne vi stedse stole, aldrig fordømme til evig Censur en Forfatter med redelig Villie for et tvivlsomt Ord; just i denne Overladen til Domstolene, hvormeget vi end forøvrigt have imod den, see vi den bedste Side af dette Udkast. (V. No. 11.) Om en, som det synes først i den sildigere Tid i Hovedstaden opkommen dansk Jndustriegreen: "fordeelagtige danske Varelotterier, læses i Stockholms Aviser en just ikke anbefalende Artikel. Jet af disse Lotterier var lovet Enhver som fik et saakaldet Nit en Guldring med 3 der indfattede Rubiner." Hvorledes dette Løvte er bleven opfyldt, erfares af en nylig paabegyndt Rets saa angaaende disse Nitgevinster. Der var nemlig bleven annonceret i Aviserne, at Guldringene vare hidkomne for at udleveres til vedk. Lod eiere. Stadfiskalen Assessor Salomonsen blev nysgjerrig efter at see disse Ringe, og strax opdagede hans Falkeblik, at de, skjøndt meget blanke og velpolerede, manglede Prøvestempel. Formedelst denne lille Mangel ansaae Assessoren sig foranlediget til, paa Embeds Vegne, at lægge Haand paa Ringene, 25 i Tallet. Ved Retten blev det oplyst, at Ringene kun vare af 9 K. 11 Grans Guldehalt, istedetfor 18, som er det ringeste der maa forarbeides i Sverrig. Samtlige Ringe bleve forbrudte. (Aarh. Av.) Som et Exempel paa at flere af Almuen ikke veed andet end at Øvrigheden, uden nogen Erstatning for Finderen, tilegner sig opdagede Oldsager, og for at give et Beviis paa det Modsatte i den Hensigt at opmuntre Finderne til at aflevere fundne Kostbarheder, bekjendtgjøres Følgende Fæstebonden Sick paa Godset Depenau ved Kiel fandt i f. A. ved at grave en stor Steen dybere ned i Jorden, ved Siden af denne to Skaale og en Armring af det fineste Guld. Med disse Sager gik han til en Guldsmed, som bød ham en Ducat derfor, da han paastod, at det kun var forgyldt Tombak, hvilket Bud Bonden ikke tog imod. Ogsaa en Jode havde misbudt ham. Da erfoer Forstanderen for Oldsagernes Opbevaring i Kiel denne Opdagelse, og han udbetalte Bonden derfor Guldets fulde Værdie med 117 Rd. 6 s. Courant og desuden 5 Rdr. for Jndleveringen.