Ribe Stifts Adresseaviser, 1843-09-22
Mange her i Nordslesvig sige Kongen er baade en klog og en god Mand, men han lader de Andre formeget raade. - Stille, saadan maae vi ikke tale; vi beskæmme os kun selv. Ere vi Mænd i Slesvig da slet intet andet end Tosser og Børn, Naar vi indrømme, at Christian d. 8de er en viis Regent, som indseer hvad der tjener til vort Vel, hvorfor vil vi da være eenfoldige Undersaatter, som lade os indbilde af enhver Skalk eller Nar, at det er til vor Skade? Naar vi veed, at Kongen er en kjærlig Landsfader, som Jntet hellere ønsker, end fra sin Trone at uddeele herlige og velsignelsesrige Gaver til sit Folk, hvorfor blive vi, Landets Sønner, da frygtsomme og tavse staaende i vor Krog, fordi de Tienere, der skal bringe os Gaven, see suurt dertil og komme nølende med den, istedetfor, at vi frimodigen skulle springe frem og med Jubel og Tak gribe efter den velmeente faderlige Velgierning? Hvorfor bære vi os af som forkjælede eller forkuede Børn, der kan blive store og vorne, uden at tænke paa, at de nu ere blevne selvstændige Mennesker, der selv have deres Skjæbne i deres Magt, Har i den Grad Landets Frugtbarhed forkjælet os, og de Fornemmes Fortydskninger forkuet os! – Vil vi nu ikke tilstaae dette, saa lad os heller ikke altid kaste Skylden paa Andre, men hellere anklage vor egen Dorskhed. Jeg har staaet for Majestætens Aasyn, og jeg gjentager det: Kongen er vor, er Folkets fuldtroe Ven, men Han vidste ikke, at vi havde Tillid til Hans Viisdom, og at vi anerkjendte Hans Bestræbelser for vort Vel; thi vil tag, medens Hans og vore Fjender raabte høit, vi saa stille, medens de Andre oprørte Landet til Utilfredshed. Derfor, mine Venner, ville vi være vore egne, være Landets, være Kongens oprigtige Venner, saa maae vi have Tillid til Kongen og Tillid til os selv. Vi maae bortkaste den Tro, at Enhver er klogere end vi, naar Han blot tager Munden fuld, og at Enhver er mægtigere end vi, naar Han blot puster sig op. (Vedholdende bifaldsraab. Naar denne blinde Godtroenhed ikke længere berøver os al Forstand og alt Mandshjerte, saa skal J snart see, hvorledes deres selvgjorte Paastande og falske Beviser forvandle sig til Snakke prøver, vi kan more os over, deres uhjemlede befalinger og Myndighed til Komedier, vi kan lee ad. (Bravo, bravo!) Kongens Tienere kan ikke have meere Magt end den, han giver dem (nei, nei, tiltage de sig mere, saa gjælder det ikke, uden naar vi godvillig lade det gjælde. Spørge J, hvad vi skal gjøre, for at vinde og befæste denne Tillid til Kongen og Tillid til os selv; saa er mit Svar, vi skal vedblive som vi have begyndt, vi skal styrke og udvide vor Slesvigske Forening, og vi skal bygge os en Høiskole, som kan sprede Lys ud over Landet. J maae ikke troe, at den Slesvigske Forening er et hemmeligt Selskab, der gaaer paa ulovlige Veie. Tvertimod, det er en Samling af Mænd, som, fordi de hade det Ulovlige, have forenet sig om at haandhæve og forsvare Loven, som, fordi de hade Rænker og Snigveie, vil af al Magt stræbe at udbrede Sandhed og Lys, som, fordi de elske Fred og afskye Splid, vil arbeide paa, at bringe Enighed og god Forstaaelse imellem Oprighed og Undersaatter, ikke den Fred og Enighed, som sluttes imellem Herskesyge og Sløvhed, thi den duer ikke og holder heller ikke, men den Enighed, som Embedsdygtighed, og Embedsiver slutter med undersaatlig Agtelse for Loven og Lyst til borgerlig Orden, og som fælles Kjærlighed til Konge- og Fædreland gjør til en hellig og ubrydelig Pagt. (Brave, Dette er Foreningens Maal; derfor træde enhver ægte Ven af Sandhed og Ret, af Konge og Fødeland, ind i Kredsen, og love de Brødre, Han alt finder der, med ærligt Haandslag, at Han vil tage Deel i deres hæderlige Arbeide. Laaner villigt Øre, baade Gamle og Unge, Mænd og Kvinder til den Opfordring, der er udgaaet til Eder, for at understøtte Oplysnings-Anstalterne. Vore Brødre i Kongeriget række og en trofast Vennehjælp; men lad os først selv gjøre hvad vi formaae. Hvo, som ikke tør tænke paa, strax at understøtte alle de Anstalter, vi trænge til, Han give dog sin Skjærv, stor eller liden, til den Folke-Høiskole, hvortil den Slesvigske Forening har bekjendtgjort Planen. Vi have saamegetmere Grund til at befordre denne, som den ikke skal være en Anstalt, der paatvinger eller paalister Menigmand endeel Kundskaber, som han selv ikke forlanger, men som de Høiere ansee for gavnlige for Ham, eller maaskee gavnligt for dem selv, at Han har, men en Anstalt, der tilbyder den Oplysning og de Kundskaber, som vi selv ansee for gavnlige, og vi selv føle, at vi trænge til, en Anstalt, hvor vi kan oplæres og vænnes til borgerlig Selvstændighed. Og denne maae vi dog nu stræbe efter. Meente vi end før, at vi med Tryghed kunde troe de lærde og dannede Mænd, som gjældte *) De indklamrede Linier ere strøgne i Dannevirke af Bladets Censor. meest iblandt os saa kan vi det dog nu ikke meere. Om de selvsamme Foranstaltninger, enten de udgaae fra Regjeringen eller fra private Mænd, paastaae de Dansksindede, at de tjene til vort Gavn, de Tydsksindede, at de føre til vor Fordærvelse. Vi kunde paa den Maade fristes til at troe, at begge Partier ere Røvere, der slaaes om os og vil have os, ubekymrede i Virkeligheden om vort eget Vel. Derfor ere vi nu nødte til selv at dømme, om de Taler og Gierninger, der mede os fra dansk Side, eller de fra tydsk Side, meest stemme med vort Vel, og om vi hellere skal ønske Forbund med de danske Hjerter, eller med den holstenske Nelde. (Vedvarende bifaldende Afbrydelser. Mine Venner, det var vor Konges Fødselsdag, der fremkaldte alle disse Tanker hos mig. Thi det var hans Retfærdighed, som bragte Ham til at sige: Mine Undersaatter i det danske Slesvig skal ligesaalidt undertrykkes og forkues som de andre; deres naturlige Menneskerettigheder skal de nyde frit og ubeskaaret. Det var Hans Kjærlighed til Sandhed og Folkefrihed, som lod Ham sige, ingen Baand paa den simple Mands Mund, heller ikke maae Nogen formene ham at komme til mig! Derfor ville vi slutte os fast til vor Konge, som til vor oprigtige Ven og trofaste Beskytter. Han skal høre det gjennem min Mund og Eders Bekræftelse, at vi velsigne den Dag, som skjænkede Ham Lyset, at vi elske Ham i vort Hjerte for Hans Bestræbelser til vort Vel, at vi have Mod til at omgive Ham, om det nogensinde skulde behøves, som en Garde imod Trods og Opsætsighed, ja, at vi kunne ønske at høre et opfordrende Ord af Hans Mund, for at vise i Gierning, hvor høit vi elske den Konge, der beskytter vor Ret og vor Nationalitet. Vor allernaadigste Konge, Hans Majestæt, Kong Christian den 8de leve!