Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1780-02-11
som Peder Caar i Moskan havde indsendt til Danmark, for at overtale danske Studentere at antage Russisk Tieneste, at giøre en Reise til Moskan. Men da - den Tid Hof=Prædikant, hvis Navn erindres ikke (a), fik samme at vide, forestillede han Hans Kongelige Majestæt, at saadant Subjectum, som kunde blive Fædernelandet til Tieneste, maatte ei tillades at reise af Riget, hvorfor samme hans Dessein gik overstyt. Dog blev han i den Sted nogen Tid derefter antaget til Kongelig Bibliothecarius (k), i hvilken Tieneste han uden Løn skulde tiene i tre Aar, efter den Tid var ham lovet god Promotion. Men samme Løfte blev forlænget til 1704, da han blev kaldet til Sognepræst for Vedøens Kald i Romsdals Provstie i Tronhiems Stift. J omrørte Tid, da han var Kongelig Bibliothecarius, og formedelst han tiente uden Løn, blev han sat i yderste Elendighed, og fordybet i en Gield, af 4 a 500 Rdlr., til hvilke at betale han ikke vidste mindste Udveie; og derfor blev hans Sind sat i største Bedrøvelse, helst da hans Creditorer truede med Arrest. J denne Omstændighed viiste Gud sin særdeles Omsorg for ham, som berettes paa følgende Maade, og skal være en sandfærdig Tildragelse. Da han en Morgen var gaaen i Froprædiken, i hvilken Kirke erindres ei, faldt han under Prædiken i en dyb Søvn, i hvilken ham syntes en talede til ham med følgende Ord: gak hen til Nr. 4, der boer en Kone, hos hvilken du skal nyde al Hielp og Assistence. Da han vaagnede, tog han dette til Eftertanke, og gik ei længe derefter til anviste Sted, fandt rigtig en Enke=Kone der boendes, hvis Navn var Anna Salig Friches. For hende aabenbarede han alt sit Anliggende, og nød ei alene derved fuldkommen Assistence til sin Gields Afbetalning, men blev og siden af hende stedse klædet og underholdt, vandt og derved saa meget, at hans Venner, som tilforn havde viist ham al Foragt og ingen Hielp, begyndte nu at ansee ham med andre Øine og tilbyde sin Hielp; men da de ei vilde hielpe ham i Nøden, trængte han ei hel(a) Vil formodentligen have været Doctor Peter Jespersen. (er) Maa enten have været ved det Kongelig Haand=Bibliothek, eller som Famulus ved det store Kongelig Bibliothek. ler til dem nu. Ved sin gode Opførsel og Berømmelse re commanderede han sig saaledes, at han vandt alles Yndest, og i sær omrørte Mad. Friches, hvilken han befriede; og drog Gud en særdeles Omsorg for ham derudi, at han vendte hendes Hierte til en retskaffen Ægte=Kiærlighed til ham, hvorved han fik de Midler i Hænderne, som siden befordrede hans Foretagende med Missions=Værket i Finmarken. Denne Ægte=Kiærlighed, som blev sluttet hemmelig imellem dem selv indbyrdes, var vel hendes Venner imod; men Gud, der havde destineret ham til et stort Værks Fuldførelse, betog ogsaa denne Vanskelighed; men samme Ægte=Forening blev ei fuldbyrdet, førend 1704, da han reiste til Norge for at antage sit Kald, han var kaldet til, hvilket tilforne er rørt om. J samme forblev han til 1711 (k), da han blev kaldet til Lector i Tronhiem. Men medens han var i sit Kald, begyndte han at arbeide paa Missions=Værket i Findmarken, gjorde, medens han var Sognepræst til Vedøen, en Reise til Nordland og Find marken, den anden medens han var Lector, alt desangaaende. Paa seeneste Reise medtog han fra Findmarken 30 Finder med Qvinder og Børn, hvilke han underholdte paa sin egen Bekostning, holdt og en Jnformator til sammes Underviisning, som var Studiosus Ole Meldall, siden Sognepræst for Budøens Kald i Nordlandene. Tvende af de omrørte Finder bragte han med sig, da han i den Affaire reiste til Kiøbenhavn som Lector. Han døde i Tronhiem som Lector Onsdag før Skiærtorsdag 1727, i sin Alders 48de Aar. Hans Døds Aarsag tilskrives en stærk Steensmerte, som han stedse var plaget af. Hans Papirer, med videre han havde frataget Finderne, bleve til Rector Skanke overleverede, som den, der skulde befordre Værkets videre Fremvæxt. Om denne Mands mangfoldige Arbeide og Reiser i Nordlandene og Finmarken haves ved Haanden et Udkast til en udførlig Beretning af benævnte Rector Skankes Haand. () Dette Aarstal findes i den skriftlige Beretning, som her følges; men af andre Efterretninger sees, at det maa være 1716. Endnu er om samme Mand at mærke, at han var een af de syv Præster i Nordmørs og Romsdals Provstier i Tronhiems Stift, som 1714, eller maaskee Aaret næst forud, da han endda var Sognepræst til Vedøen, indsendte allerunderdanigst Forestilling om en nøiere Kirke=Disciplin til Christendommens Oprettelse. De værdige Mænds Navne, som toge sig med saa megen Nidkiærhed, af den Sag, og dreve den med ligesaa stor Forstand som Jver, findes paa en ved Haanden værende Afskrift af berørte deres Forestilling, tegnede saaledes: Jens Juul, uværdig Præpositus paa Nordmør og Sognepræst til Tingvolds Kald. Amund Barhou, Sognepræst til Qvernæs. Thomas von Westeen, uværdig Siæle Sørger for Vedsen paa Romsdalen. Nicolai Engelhart, (var den Tid Sognepræst til Næsset i Romsdalens Provstie, men blev siden von Westens Successor til Vedøen, og er den her værende Doctor og Professor Nannestad en Datter Søn af ham.) Øeter Strøm. Menz Aschanius, uværdig Capellan til Oure Præstegield paa Nordmør. Eilert Hagerup, Capellan til Qværnæs, (siden biskop i Tronhiem.) Jndfald.