Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-08-30
en Vest Siællandske Avis. eller. Hvad Slagelse. Ugeblad. den Sag. uden og indenlandske Historie. Dagens vigtigste Nyeheder. Redigeret af Hr. Pastor Ridder Bastholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus. No. 70, 17de Aar. Tirsdagen den 30. August 1831. No. 70, 478. Nr Tirsdagen den 30. August 1831. Ved Kongelig allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdømmene. Forhandlinger om Addressen i de Franske Deputeredes Kammer i Mødet den 15de August. Mødet begyndte med at Hr. de las Cazes forlangte de offentlige Documenter fremlagte om Portugal, Belgien og Kirkestaten. Undenlandsministeren svarede: at Regieringen ville forelægge dem, saasnart Omstændigheder kunde tillade det; men at den ikke kunde bestemme Tiden, naar det kunde skee. - Derpaa blev Lovforslaget og Beretningen af to nye tolvte Deie af Skatterne til 1ste Novbr. antagne med 306 mod 10 Stemmer og nu begyndte Forhandlingen om Addressen: Først blev et Amendement af Hr. Boudet Delay angaaende Algier, forkastet; derpaa holdt Ministeren for den offentlige Underviisning en lan Tale, hvori han sagde: at Regieringen ikke tilkiendte Østerrige den Ret at rykke bevæbnet ind i Jtalien; men at der var en stor Forskiel paa ikke at erkiende dets Ret og strax at erklære det Krig. Han bemærkede, at en Revolution i Rom var noget ganske andet end en Revolution i andre Lænde, thi den Muelighed at Paven kunde fordrives og hans Magt tilintetgiøres, var en Europæisk og næsten en universel Begivenhed. Det er Statsmændenes Pligt at tage Hensyn paa det religiøse Centrum, hvorpaa det civiliserede Europas Blikke ere henvendte, og ingen Stat er i den Grad som Rom stillet under Folkerettens Beskyttelse. Det katholske Europa maa ikke forstyrres i sin Samvittighed og derfor Pavens Magt vedblive (Det er sandt, Pavedømmet kan kun fældes ved Meeningernes Magt; men Rom kunde skilles fra Kirkestaten og blive en religiøs Friestat, og for den Katholske Verden, hvad Genf engang var for den Reformeerte). - Hr. Lafitte tog til Gienmæle mod nogle Udeladelser af Præsidenten i Conseilet, dennes sidste Tale; han paastod at Fred og Jkke intervention havde ogsaa været hans Formaal, og at der allerede i November var bleven sendt en Underhandler og Polen til St. Petersborg. Hr. Casimir Perrier tilstod, at hans System stemte fuldkommen overeens med Hr. Lafittes; da han kun vilde intervenere, naar Frankerigs Jnterresse udkrævede det, og gav derved den mærkværdige Oplysning: at Østerrige havde forespurgt underLafittes Ministerium, hvorledes Frankerige vilde forholde sig, dersom en Deel af Polen blev besat af Østerrigske Tropper, og havde da faaet til Svar, at Krig vilde da blive mulig. - Kammerets Præsident oplæste derpaa et Amendement af General Lafayette til Addressen, som skulde paadrive en definitiv og fuldstændig Rømning af Parma, Modena og Romagna ved de Østerrigske Tropper; hvilket tilligemed et andet Amendement af Auguis om samme Gienstand, som gik endnu videre, blev forkastet. Lafayette understøttede sit Amendement med, at Jtalienerne havde udtrykkelig gjort Regning paa at den Franske Regiering vilde overholde sit Jkkeinterventions Princip, ifølge Ministeriets utrykkelige Erklæring. General Sebastiani paastod, at Jkkeinterventions Principet var et urokkeligt Princip for den Franske Politik (Nu syntes endeel af Medlemmerne at faae ondt i Maven, og man hørte fra flere Side, raabe: Oh! Oh!) Men deraf fulgte ikke, at man strax skulde gribe til Vaaben, hvergang det blev krænket og man kunde ikke vide hvorledes Frankerige vilde forholde sig ved en nye Jnsurrection i Jtalien. Lafayette bemærkede, at Marskal Maison havde raadet til alvorlige Forholdsregler, da det Østerrigske Hof paastod, at Frankerige havde ingen Ret til at blande sig i dets Beslutninger angaaende Jtalien (hvor dog Krigen har i denne Tidspunkt staaet mange Gange udenfor Døren) Et nyt Medlem Hr. Cabet og Hr. Lamarqve klemte ved denne Leilighed gevaltigt løs paa Udenlandsk Ministeren; dog blev Lafanettes Amendement forkastet, men kun med en svag Majoritet. Herpaa begyndte Discussionen om det Sted i Addressen og Polen, hvorved dette Møde blev saa stormende og saa mærkværdigt. - General Lafayette foreslog et meget vidtløftig Amendement til Addressen, som gik ud paa at Frankerige skulle søge at formaae de øvrige Magter til at antage sig Polens Sag, at det skulde giøre en kraftfuld Jndsigelse mod Naboemagternes Forhold til Polen, og Frankerige skulde modtage det Polske Gesandtskab og erkiende Polens Uafhængighed. Han sagde: at dette Amendement udgik allene fra ham; men han kaldte det hele Frankerigs Amendement. Handelsministeren svarede: at det kunde ikke i mindste Maade hielpe Polen at Frankerige erkiender dets Uafhængighed, det kom til Votering og Amendementet blev forkastet. Men nu begyndte Spektaklen: Hr. Bignon foreslog følgende Amendement: J Deres Majestæts rørende Ord om Polens Lidelser, smigrer de Deputeredes Kammer sig med at finde den dyrebare Vilshed, at den Polske Nationalitet ikke vil forgaae. Hr. Bodin foreslog Ordet Haab, istedet for Vished; Seglbevareren understøttede Forslaget. Hr. Bignon og Hr. v. Tracy forsvarede Ordet Vished, og det blev eenstemmig antaget, at Discussionen nu var sluttet. Kammerets Præsident erklærede, at der først maatte voteres paa Hr. Bignens Amendement, og dersom det blev forkastet, paa Hr. Bodins. Nu reiste Præsidenten for Conseilet sig, og forlangte med Heftighed at erholde Ordet, hvilket Forlangende opvakte Forundring, da det er reglementsstridigt, saasnart Discussionen er sluttet. Da han kom til Foden af Talerstolen, saa raabte man til ham fra den venstre Side, at Ordet kunde ei tillades ham. Derimod paastod Centrum at Ministeren havde altid Ret til at erholde Ordet. Tumulten blev stedse større; den ene kunde ikke høre hvad den anden sagde; og Præsidenten ringede forgiæves. Præsidenten for Conseilet kom op paa Talestolen; men kunde ikke skaffe sig Gehør; han raabte høit, som Minister har jeg Re til at tale. Hr. v. Bricqoeville svarede: hverken som Minister eller som Deputeret har De Ret dertil. Kammerpræsidenten Hr. Girod sagde: Roe og Taushed mine Herrer, respecteer Deres Værdighed! - Desuagtet tog Allarmen til; man disputerede og Reglementet; Præsidentens Stemme og Klokke kunde ikke høres, da den Ene talte i Munden paa den Anden, og man stampede med Fødderne. Dr. Demarcay steeg op paa Tribunen, stod ved Siden af Hr. Casimir Perrier og søgte at berolige Forsamlingen og erklærede sig mod Præsidenten; mange Medlemmer styrtede paa engang hen til Tribunen. Kammer-Præsidenten sagde Præsidenten for Conseelet har Ordet, jeg reserverer ham det. - Hr. Casimir Perrier sagde: Jeg vil svare og har Ret til at svare. – Kammer-Præsidenten: Hr. Casimir Perrier forlanger Ordet i Reglementets Navn og for Reglementet. - Hr. C. Perrier: Jeg taler ikke i Reglementets Navn, men i Chartets og for Chartet. - Nei, Nei, raabte man fra den venstre Side. Hr. Odillon BarrotDe breraaber Dem paa Chartet imod Reglementet; en anden Gang vil De beraabe Dem paa Reglementet imod Chartet (frygtelig Tumult).Hr. C. Perrier: Jeg er Kongens Minister og vil udøve min Ret. - Kammer-Præsidenten: Qvæstionen er vigtig og maae nøie overveies (Hør, Hør!)Hr. v. Lameth: Hr. Præsident bedæk Dem, naar Allarmen bliver ved Præsidenten sagde nu at det beroede paa Kammeret om der skulde forhandles om hvorledes Qvæstionen skulde fremsættes. Da Tumulten havde noget lagt sig, begyndte Hr. C. Perrier igien at tale og forlangte, at man skulde respektere en Kongelig Ministers Prærogativer. Men nu begyndte Allarmen stærkere og man hørte en forvirret Raaben fra alle Kanter. Hr. Perriers Ord kunde ikke høres, thi et Par hundrede Medlemmer raabte i Munden paa hinanden: Tael! Stille, Hør, De har Ordet, De har ikke Ordet. Mange Medlemmer bleve saa heftige, at de knyttede Næverne imod hinanden. Endelig listede Hr. Jollivet sig op paa Tribunen med et Reglement i Haanden. Jmedens Hr. Perrier soutinerede sin Plads, stege Hr. Odillon Barrot og Hr. Larebit op paa den anden Side. Hr. Perrier sagde nu til Hr. Odillon Barrot: Min Herre, det er en Prærogativs Qvæstion. - Hr. Odillon Barrot: De gaaer udenfor Deres Prærogativer. Hr. Royer Collard vilde, som forhenværende Præsident, beraabe sig paa forhen mødte Tilfælde; men da ingen hørte paa ham, saa blev han nødt til at levere Prasidenten en Seddel. - Hr. Dupin: Stille dog, mine Herrer, det er ingen Afbrydelse men en Opstand i Kammeret (man loe). Marskal Lobau Naar Allarmen bliver ved, saa maa Præsidenten bedække sig. - Huissierne: Stille mine Herrer, flere Stemmer: Neil Nei, ikke stille. Hr. Perrier: Raaben formaaer intet over mig (nye Explosion til venstre) kun nogle Ord mine Herrer; Jeg gientager at jeg kun forlanger det for at soutinere min Ret til at tale som Minister, ikke ifølge Reglementet men ifølge Chartet. - Nu reiste de Deputerede sig paa høire og venstre Side i Masse og med en saadan Heftighed, at man kom i Angest paa Tribunen; Allarmen blev hørt udenfor Salen og de underligste Rygter bleve udbredte. Hr. Josselin trængte sig igiennem alle de Deputerede, klattrede op paa Tribunen og raabte: Man maae ikke lade Kammerets Rettigheder krænkes! Paa den anden Side sprang Seglbevareren op paa den og sagde: Jeg beraaber mig paa Forsamlingens Værdighed. Hr. Josselin. De har ligesaa liden Ret til at tale som Præsidenten. Herpaa nærmede han sig saameget til Hr. Perrier, og paa en saa heftig Maade, at man troede, at han vilde lægge Haand paa ham. - Hr. Perrier: Vil man bruge Vold mod mig, Hr. Prunelle, det er en frygtelig Scandal, Magen til den har man ikke seet. Da Kammerets Præsident indsaae, at han ikke kunde dæmpe Tumulten, saa sagde han nogle Ord man ikke kunde forstaae, og derpaa satte han sin Hat paa. Sessionen er suspenderet (sagde han, Kammeret begiver sig paa en Times Tid til sine Bureaux Medlemmerne skiltes ad i største Sindsoprør og med heftige Udladelser imod hinanden, som Bladene ikke ville gientage. Siden National-Conventets Dage er en saadan Spektakel ikke seet; og neppe var Mødet den 18de Brumaire saa stormene, da Bonaparte sprængte de 500des Raad med sine Soldater, Kl. 6 3/4 aabnede Præsidenten Mødet paa nye og formanede i en værdig Tone til Anstændighed og til Sindighed, uden hvilken en repræsentativ Statsforfatning ikke kan bestaae. J det følgende Møde blev Hr. Bignons Amendement til Takadressen antaget med den Udvei, at paa Hr. Bignons Forslag blev Ordet Forsikkring (Assurance) brugt istedet for (certitude) og hele Adressen gik endelig igiennem med 282 mod 73 Stemmer. (Polakkerne kunne trøste sig; thi de Franske have fægtet tappert for dem. Mødet havde den største Lighed med en Polsk Rigsdag.)