Corsaren, 1842-02-05
J den Artikel, der er betitlet "en Apocalypse", omtales en Audientssal i Himmerig, hvor Vorherre sidder paa sin Throne, omgiven af de tre Erkeengle, og Mephistopheles staaende som opvartende Lakai ved Døren, hvorefter Johannes Hage, der som bekjendt for flere Aar siden er død, og som i sin Tid blev dømt for Overtrædelse af Trykkefriheds-Lovgivningen, indføres, og en Samtale forefalder mellem ham, Vorherre og Mephistopheles, hvis Tendents nærmest maa antages at være at vise, at de Skildringer, som navnligen den "Berlingske Avis" og "Dagen" levere af Trykkefrihedens og Talefrihedens Tilstand i Danmark ikke ere paalidelige. Allerede af denne Fremstilling er det klart, at Forfatteren af denne Skize, kun har leveret et phantastisk Billede, hvor, under Benævnelsen "Vorherre", en fingeret Personlighed optræder, og dette viser sig end yderligere af den Tale, der lægges de handlende Personer i Munden, idet f. Ex. Vorherre under Samtalens Løb ved at berøre, at Johannes Hage har seet sine Forventninger skuffede, selv udbryder, "men Herre Gud hvad skal Man sige", medens derhos Himmerige fremstilles som et Sted, hvor Man læser Berlingske Avis og Dagen, men derimod ikke holder Fædrelandet eller Kjøbenhavnsposten*). At nu Forfatteren ved den Maade hvorpaa han saaledes har behandlet sit Æmne, skulde have misbrugt og profaneret det Helligste paa en høist anstødelig Maade, skjønner Retten ikke at kunne med nogen Føie statueres, al den Stund det maa indrømmes, at det af selve den incriminerede Artikel fremgaaer, at det ikke har været Forfatterens Agt at fremstille den sande og levende Gud, og navnlig indsees det ikke, hvorledes den brugte Fremstillingsmaade skulde kunne siges at indeholde nogen Overtrædelse af de i Forordningen 27de September 1799 § 5 udtalte Grundsætninger eller kunne subsumeres under Begrebet Blasphemi. Det findes derfor ikke, at der fra den her omhandlde Synspunkt vil kunne resultere nogen Straffe-Ansvar af den forommeldte Artikel. Actor har dernæst troet, at der i den titnævnte Artikel tydeligen udtaler sig den Mening, at Tale- og Trykkefrihed lede Undertrykkelse, under vor nuværende Konges Regjering, og for at oplyse, at dette er Artiklens egentlige Tendents, har han givet en sammentrængt Fremstilling af dens væjentlige Jndhold. Han gjør saaledes opmærksom paa, at Johannes Hage i den incriminerede Artikel fremkommer for Vorherre med Begjæring om, at maatte stue ned paa Danmark, i den Forventning, at Tilstanden maa være hoist lykkelig, iblandt andet fordi der er kommen en ny Konge paa Thronen, som stærkt skal være skredet frem med Tidens Aand, og ynde Friheden, saa at han kan tænke sig, at ogsaa Danmark har faaet Folkenes største Gode, Trykkefrihed, at Forfatteren lader Vorherre hertil svare: Nei, min Søn, jeg skal give Dig *) Til Underretning for Læseme tiløies, at denne Artiel blev streven for Heibergs "En Sjæl efter Døden" var udkommen. Redactionens Anm. et Tegn, som nok skal betage Dig Lysten til at komme ned igjen til Jorden, og derfor lader Mephistopheles præsentere for Hages Blik en Scene, hvori Talefriheden under Billede af en Qvinde, sees i en Retssal at blive mishandlet og forestilles som raabende om Hjælp, hvorpaa en ung Mand ved Navn Orla Lehmann kommer for at frelse hende, men bliver heri hindret, hvilket foraulediger, at Johannes Hage udraaber, at han ei kan taale at see mere og Mephistopheles siger da: det var slemt -, jeg havde ellers ogsaa endeel andre Comoedier, hvori Trykkefriheden spiller Hovedrollen, men hertil svarer Hage. Nei jeg vil intet mere see; thi gaaer det saaledes med det sunde Træ, hvad skal man da sige om det syge, og gaaer grædende ind i Himmerige, imedens Vorherre udbryder: Det gjor mig ondt for den stakkels Johannes, at hans Forventninger skulle saaledes skuffes. Det skjønnes inidlertid ikke, at der i de saaledes af Actor frenhævede Yttringer ligger nogen Paastand om, at Trykkefrihed og Talefrihed heri Landet undertrykkes; thi, naar Artiklens Forfatter lader Johannes Hage yttre den Tro, at Danmark nu maa være kommen i Besiddelse af Folkenes største Gode, Trykkefrihed, og derefter lader Vorherre hertil svare nei og ved Mephistopheles vise, hvorledes endog mundtlige Yttringer kunne afstedkomme en Retsforfølgning, er det klart nok, at Talen her er om en aldeles uindskrænket Trykkefrihed og Talefrihed, og ligesom der ikke ligger noget strafværdigt i at erklære, at Danmark ikke er i Besiddelse af en slig uindstrænket Frihed, mod hvis Nisbrug det just ved den her gjældende Lovgivning er fundet nødvendigt at værne, saaledes vil det eiheller kunne medføre Ansvar, at en saadan Frihed er tillagt Benævnelse af Folkenes største Gode, siden den her bestaaende RetsForfatning ikke kan siges at være lastet, om endog en mere uindskrænket Frihed fremstilles som et større Gode. At derfor Forfatteren gjentagne Gange alluderer til de Retsforfølgninger, der have fundet Sted paa Grund af Trykkefriheds-Lovgivningens Overtrædelse og Misbrug af Talefriheden, at han lader Johannes Hage, der siges at betragte en uindskrænket i denne Henseende som det høieste Gode fra sin Standpunct, udbryde i høi Grad over fine skuffede Forventninger, at han fremstiller Trykkefriheden under Billedet af et sygt Træe, hvorved efter Sammenhænget kun kan menes, at denne Frihed ei kan oves uden indenfor de lovbestemte Grændser, er alt ikke af en saadan Beskaffenhed, at det efter Ordenes naturlige Betydning involverer nogen Overtrædelse af Forordningen 27de September 1799 § 2, eller § 7, og ligesom der altsaa ikke kan blive Spørgsmaal om at anvende nogen af disse Lovbestemmelser, saaledes kan der, efter hvad Retten har antaget om Ordenes naturlige Betydning, og da hverken Regjeringen eller Landets Forfatning er omtalt i utilbørlige eller usømmelige Udtryk, ligsaalidet skee nogen Anvendelse af Placaten 1ste November 1837. Det staaer saaledes kun tildage at undersøgt, hvorvidt der af den under Provindsefterretninger meddeelte første Artikel kan resultere noget Ansvar, hvilket Actor har formeent, idet han har antaget, at der i samme er drevet Spot med en af Hans Majestæt Kongen selv foretagen Udnævnelse. Nu er det vel saa, at det i denne Artikel berettes, at Kammerjunker Carlsen er blevet Hofjægermester, og i Forbindelse hermed efter den forudskikkede bemærkning, at det er glædeligt at see, hvorledes sand Fortjeneste bliver belønnet allerede i dette Liv, tillige fortælles, at han spenderede Granqviste til Beklædningen af den Æreport, som Ole Andersen byggede i Herfølge, men skjendt det ikke lader sig miskjende, at denne Artikel er af ironisk Jndhold, kan dog denne Omstændighed ikke i og for sig ifølge Forordningen 27 September 1799 § 13 medføre noget Straffeansvar, hvorimod det maa komme an paa, om Jndholdet ifølge Trykkefriheds-Lovgivningens øvrige Bestemmelser er at ansee som strafværdigt og fornærmende. Dette skjønnes nu ikke her at være Tilfældet; thi, ligesom Forfatteren ikke kan siges at have, saaledes som Forordningens § 17 udtrykker sig, "med Bitterhed skumlet over Regjeringen", saaledes ere eiheller de Udtryk, hvoraf han har betjent sig, utilborlige eller usømmelige. Efter det Foranførte finder Retten ikke, at de incriminerede Artikler kunne medføre noget Straffeansvar, og det vil desaarsag fra denne Synspunct være ufornødent at afgjøre, hvorvidt de Oplysninger, der ved det optagne under Sagen fremlagte Forhør ere fremkomne om de Tiltaltes virkelige Stilling og Forhold til Bladet, kunne lede til, at enten den ene eller den anden af dem ogsaa med Hensyn dertil maatte være at tillægge Frifindelse. - Dog ville de Tiitalte saavel paa Grund af de saaledes fremkomne Oplysninger, som efter de paatalte Artiklers Jndhold, blive pligtige een for begge og begge for een, at betale alle af Actionen flydende Omkostninger, og derunder i Salair til Actor, Cancelliraad, Procurator Payngk, 10 Rbdlr. Sølv, og til enhver af Defenforerne, Lotto-Advocat Damkjær og Procurator Klein, 8 Rbd. Sølv. Sagførelsen har været lovlig. Thi kjendes for Ret: De Tiltalte Andreas Christian Hansen og Cand. Phil. Meyer Adolph Goldschmidt, bør for Actors Tiltale i denne Sag frie at være, dog at de een for begge og begge for een udrede alle af Actionen flydende Omkostninger, derunder i Salair til Actor, Cancelliraad og Procurator Payngk, 10 Rbd. Sølv, og til enhver af Defensorerne, Lotto-Advocat Damkjær og Procurator Klein, 8 Rbd. Sølv. At efterkommes under Adfærd efter Loven". Mange Tak!