Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-11-09
(Af General Dermoncourts nyelig udkomne Dagbog.) Madame yttrede for mig i Slottet det Ønske, at maatte skrive til sin Broder, Kongen af Neapel, og til sin Søster, Dronningen af Spanien. Jeg har kun, sagde hun til mig, at fortælle dem mit ulykkelige Eventyr, jeg frygter for, at de ere bekymrede for mit Helbred, og i den Afstand, hvori vi leve fra hinanden, kunde falske Beretninger være komne i deres Hænder. Hun tilføiede: Hvad tænker De om min Søsters Forhold i Spanien? – Jeg svarede: Efter min Mening, Madame, har hun valgt den rigtige Vei. Desto bedre, svarede hun sukkende, naar det kun vil gaae hende godt derved; thi Ludvig den 16de begyndte ligesom hun. - J dette Øieblik bad jeg Madame om Tilladelse til at maatte begive mig bort; thi General Erlon og Præfecten vilde afholde en Revne, hvorved jeg maatte være tilstæde. – Naar faaer jeg Dem igien at see, spurgte Hertuginden mig? – Naar Deres Kgl. Høihed vil tale med mig; De veed, at De har at befale over mig. - Og De vil føie Dem derefter. spurgte hun smilende? – Dette vil baade være en Pligt og en Ære for mig - Med disse Ord bukkede jeg og gik bort. - Jeg var neppe kommen 30 Skridt udenfor Slottet, førend end Trompeter af Gensdarmeriet kom ganske aande los hen til mig, og sagde til mig, at Hertuginden befalede mig, at komme i Øieblikket hen til hende; han tilføiede, at hun syntes at være overmaade opbragt paa mig. Jeg spurgte ham om han vidste Aarsagen dertil; han svarede, at ifølge nogle Ord, som Hertuginden havde sagt til Frøken Kersebie, tilskrev hun mig, at Hr. von Mesnars var bleven arresteret i Taarnet, istedet for at bringes hen til hendes Forgemak. - Da jeg var virkelig bange for, at man ikke havde behandlet ham med al den Skaanseel som jeg havde tilraadet, saa begav jeg mig den til Hr. von Mesnars, som jeg fandt saa syg, at han havde kastet sig paa Sengen, uden at have havt Kræfter til at klæde sig af. Jeg tilbød mig at ville hielpe ham; men da der hverken vare Stole eller Bord i Bærelset, og han ikke var istand til at holde sig opret, saa var det ikke saa let en Sag men ved Hielp af en Gensdarme fik vi ham dog i Seng. Jeg fortalte ham nu, at Hertuginden havde ladet mig kalde for hans Skyld. Han svarede, at jeg skulde beroelige Hertuginden om hans Tilstand, og forsikkre hende, at han selv følte, at det kun var en forbigaaende Upasselighed, og at han var meget vel tilfreds med sit nye Logie. Jeg begav mig strax hen til Hertuginden; hun sprang mig mere imøde end hun gik Ha min Herre! sagde hun til mig med en Stemme som Vreden havde forandret, saaledes begynder De at holde Deres Løfter, det lover god for Fremtiden; det er afskyeligt. - Hvad er passeret Madame, spurgte jeg. - Det er passeret, svarede hun, at De havde lovet ikke at bringe nogen af mine Ledsagere ind i en anden Boelig, end i den hvori jeg opholder mig, og nu har De dog bragt Mesnars ind i et andet Huus. Det er en Vildfarelse, svarede jeg, Hr. v. Mes nars er i Taarnet, og dette støder til det Huus. som Hertuginden beboer. - Ja, men man maae stige op af een Trappe og ned af en anden. Deres Kgl. Høihed er endnu i Vildfarelse, svarede jeg; thi man kan komme til Hr. Mesnars ved at stige op i første Etage og gaae igiennem Rækken af Værelserne. – Naar det forholder sig saaledes, saa ville vi, sagde hun til mig, gaae derhen; jeg vil øieblikkeligen besøge den stakkels Mesnars. Med disse Ord tog hun mig ved Armen og vilde gaae hen med mig til Døren. Jeg holdt hende tilbage, og sagde: Erindrer Deres Kongelige Høihed sig ikke mere, at De er arresteret? – Af det er sandt, svarede hun, jeg indbildte mig at være i et Slot, medens jeg er i et Fængsel. J det mindste, tilføiede hun, haaber jeg at Man har ikke forbudt mig at indhendte Efterretning om ham. - Jeg har selv villet bringe D. K. H. Efterretning om ham, og jeg kommer fra ham. - Nu, hvorledes gaaer det ham; Jeg fortalte derpaa Hertuginden den Omsorg jeg havde baaret for ham. Disse Beviser paa Opmærksomhed, som hun følte jeg mere havde beviist hende end Hr. v. Mesnars, rørte hende levende. General! sagde hun til mig i en Tone, som udviste, at hendes hele Vrede var aldeles gaaet over: jeg takker Dem for Deres Godhed, mod Mesnars, men han fortiener den ogsaa meget; thi han tog ingen Deel i min Ubesindighed; han fraraadte mig den endog med de inderligste Bønner, men da han indsaae, at jeg havde fattet en fast Beslutning, saa sagde han til mig: Madame, jeg har opholdet mig i 16 Aar hos Dem og det er min Pligt at følge med Dem; men denne Gang giør jeg det uden at billige Deres Planer, som kun ville have de sørgeligste Følger, for Dem og for Frankerige. Hun tang derpaa et Øieblik, derpaa sagde hun med et Suk: Hanhavde maaskee Ret den stakkels Mesnars! (Det er en delig, en rørende Yttring. Hvo maae ikke elske, ikke beklage den ømme Moder, om hun endog forresten kan have feilet, fordi hun var et qvindeligt, et menneskeligt Væsen; men som beltemodigt styrter sig i Faren for den Søn, som hun har baaret under sit Hierte.) Jeg kunde nu ikke tænke paa min Revne; jeg blev derfor hos Hertuginden til Middagstiden. Man anmeldte for hende at der var rettet an jeg tilbød hende min Arm for at føre hende indi Spisesalen. Naar jeg ikke befrygtede, at man kunde sige, at man søgte at forføre Dem, saa vilde jeg foreslaae Dem General at deeltage i mit Maaltid; – og jeg, Madame! naar jeg ikke frygtede for at blive forført, saa vilde jeg gierne modtage Tilbuddet; thi jeg har ikke spiist noget siden i Gaar Formiddags Kl. 11. - Hvorledes De har ikke spiist til Middag i Gaar - Ligesaalidet som Deres Kongelige Høihed. – Ja saadet vilde da være urigtigt af mig, at giøre Den nogen Bebreidelse derfor, sagde hun smillende, det gaaer lige op. - Det falder mig ind, vedblev hun, at om jeg endog er i Fængsel, og dog som jeg haaber, ikke skal opholde mig i et eensomt Fængfel, at Hr. Guibourg dog kunde spise med mig. - Jeg finder intet Upassende deri, især da jeg formener, at det bliver den sidste Gang at han vil kunne nyde denne Ære. - Hvad enten hun ikke forstod disse Ord, eller ikke lagde Mærke til dem, Hertuginden svarede mig ikke, og da hun var kommen i Spisesalen satte hun sig til Bord, og lod mig staae ved Siden af sig. - Nu General sagde hun til mig, er det tilladt, at jeg læser Aviser. - Jeg indseer intet Upassende deri, Madame, naar kun D. K. H. vil sige mig, hvilke De ønsker at læse. – Nu vi ville see: først EchoQvotidienne og Constitutionel. Madame, vil De læse Constitutionel, - Hvorfor ikke, Skulde De være i Begreb med at ville afsværgDeres Politik, som Henrik den 4de giorde med Religionen, og vil De sige: at Paris vel kan være et Charte værd. - Troer De at Læsningen af dette Blad vil kunne omvende mig, J det mindste er den en Avis, som er meget skarp i sine Slutninger og meget henrivende at overbevise. - Lad det være; jeg vil vove derpaa