Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-02-17
Den sølvgraa Kjæmpe med det lange sneehvide Skjæg - hiin sande Jernsalems Skomager, der aldrig bliver borte, naar man vel troer at være befriet for ham - er atter kommet hertil, og har brolagt i faa Dage det Element, som Ewald med Rette kalder de Danskes Vei til Roes og Ære. Hvad mon een af Africas Beboere vilde sige, naar han første Gang saae denne Bro, fra Toldboden til Trekroners Batterie, hvor for tre Uger siden Skibe seilede, og nu mange Hundrede Spadserende ganske tørfodede lystvandre - Men hvad der ind nu forøger det Skjønne i dette mærkværdige Syn ere de mangfoldige Skøiteløbere, der med Lynets Fart, i broget Vrimmel, flyve forbi vort Øie Denne Gienstand fortjener, at vi nogle Øjeblikke dvæle derved. Mestere i Skøiteløben ere Jndbyggerne i Provindserne Holland, Friesland og Utrecht, Ofte tilbagelægger der en Skøiteløber, i en Tid af en Time, tre Mile. Denne Legemsøvelse, hvilken man med Rette betragter som een af de stærkeste og heftigste, og hvilken Engellænderne, naar de ere i Holland, give Fortrin for alle andre Vinterfornøielser, have Hollænderne, efter Balduins Paastand, lært af de nordiske Nationer, der, som bekjendt, løbe paa Skier. Hollænderne, især Jndbyggerne i Waterland, Delfland, Rhynland og Skipperne fra Korwyck udmærke sig ved den Lethed og Grazie, hvormed de hælde Legemet til den ene Side, og gjøre deres a Plomb. Der gives nogle, som ved hvert Stød, betegne en Deel af en Cirkel, paa tre eller fire Toiser. Andre ridse, med Spidsen af Skøiteen, Navnetræk, og atter andre Tegninger i Jsen. Frieserne ere ingen Yndere af saadanne Konster; de lade sig nøie med at kjøre; de kunne ogsaa holde godt ud paa Jsen, og tilbagelægge, i en bestemt Tid, den største Deel af Veien. Endnu i Midten af dette Aarhundrede vare, selv de fornemste Hollandske Damer, raske Skøiteløbere. Jsen var næsten bedækket med Personer af begge Kiøn. Man saa ofte en Dame af første Rang, gjennemløbe, imellem to Bønder, en under Vand sat, isbelagt Eng, eller en ung Herre af Stand, række en ung Bondekone Armen. Det var et fortrinligt Beviis paa Yndest, naar man fik Tilladelse til at spænde en Dame Skøiterne paa, og hun belønnede denne Uleilighed paa Stedet med et Kys. Men denne Fortrolighed har ophørt, og den hollandske Adel har begyndt at afskaffe denne gamle Vedtægt. Men alligevel gives der endnu mange Damer, der elske denne Fornøielse, ogsaa alle Landboqvinder og Landboer løbe paa Skøiter. Man seer ofte tredive Personer bag efter hverandre, nemlig femten unge Knøse, hver med sin Pige ved Haanden, holdende den ene den Anden ved Haanden. De meest Erfarne og Dygtige ere i Spidsen, eller slutte Toget; de svagere tager man i Midten. Saaledes trækkes de Uøvede bort med af de Andre, og denne lange Rækkes regelmæssige Bevægelse, yder et eget og behageligt Syn. Denne Trop standser ikke førend den har naaet det bestemte Sted. Anføreren betegner da en halv Kreds, alle de Efterfølgende gjøre det samme. Slipper een sin Naboes Haand, saa kommer han sædvanligen ud af Ligevægten, og bringer alle de øvrige Uorden. For at lade Børn og Fruentimmer tage Deel i denne Fornøielse, har man opfundet egne Smaaslæder, der staae paa lange, foran bøiede, Jernstange. Manden eller Elskeren staaer bag denne Slæde, der sædvanligen har Plads for een eller to Personer, og skyder den hurtigen fremad.