Viborger Samler, 1842-09-13
Det kongelige danske Cancellie havde paalagt Amtsraadet, efter forud indhentet Erklæring fra vedkommende Communalbestyrelser paa Landet, at afgive Betænkning betræffende en Forandring i den nu brugelige Fremgangsmaade med Hensyn til de Vidner, der efter Loven og Anordningerne bør være tilstæde ved enhver Ret, der pleies af en enkelt Dommer. Betænkningen blev afgivet saaledes: Af de indkomne Erklæringer fra Sogneforstanderskaberne i Amtet fremgaaer det, at Nogle have formeent det rigtigst, at Sagen forblev in Statu qvo, men at Pluraliteten dog har formeent det passende, at Retsvidnerne i Fremtiden blive udnævnte enten af Jurisdictionens Sogneforstanderskaber eller Amtsraadet. Enkelte have antaget, at Posterne kunne besættes ved Licitation. Den sidstnævnte Formening forekom Amtsraadet aldeles forkastelig, hvorfor det ikke ansaae det nødvendig at anføre Grunde, da disse ere iøine springende. At lade Sagen in Statu quo er netop det Modsatte af hvad der intenderes og denne Mening maatte efter Amtsraadets Anskuelse følgeligen af sig selv bortfalde. Blandt de 2de andre Yttringer maatte Amtsraadet nærmest erklære sig for den, at samtlige Retsvidner ved Jurisdictionerne i Amtet burde beskikkes af Amtsraadet. Derved vilde netop opnaaes Eensformighed i Principet for denne vigtige Sag, hvorimod selve de indsendte Erklæringer fra Forstanderskaberne give et temmeligt sikkert Beviis for, at der vilde blive fulgt meget forskjellige Grundsætninger ved Bestikkelsen, naar denne blev overladt Forstanderskaberne. Næst at bemærke, at man formente, at Retsvidnernes Antal kunde forblive uforandret, saaledes som det ved den nuværende Lovgivning er bestemt, tillod man sig at formene, at det burde befales, at Retsvidnerne skulle have Sæde umiddelbart ved Siden af Dommeren og Skriveren for nøiagtigen at kunne høre og paa anden Maade erfare Alt, hvad der ved Retten foregaaer. Med Hensyn til Valget af Vidnerne, da formentes de at burde foreslaaes af Forstanderskaberne og vælges af Amtsraadet blandt Personer, som ikke ere Tingstedet længere fraboende end en halv Miil, og, forsaavidt dertil vælges Landboere, da ikkun blandt saadanne, som ere i Besiddelse af i det Mindste 1 Td. Hartkorn; men forsaavidt Tingstedet holdes i Kjøbstad, hvor det er lettere blandt dens Beboere at udnævne Vidnerne, formente man, at kun saadanne Personer burde vælges, som ere forsynede med Borgerskab, og at i ethvert Fald et fuldkomment uplettet Rygte maatte være Grundbetingelsen for at kunne være Retsvidne. Til Vidner ved de ordinaire Retter formente man, at Sogneforstanderskaberne burde foreslaae 8 for hver Jurisdiction, af hvilke Amtsraadet skulde vælge 4 faste Vidner og 2 Suppleanter, hvilke sidste, naar de tilkaldes i hines Forfald, skulde nyde den Godtgjørelse, der vilde tilfalde det fraværende Vidne. Med Hensyn til Extraretterne, da formente man, at det burde gjøres til Pligt for Retsbetienten at benytte de saaledes valgte Retsvidner og disses Suppleanter ved alle Sager af dette Slags, som behandles paa Jurisdictionens Tingsted eller i en Afstand af en halv Miil fra samme, hvorimod det maatte overlades Retsbetjenten ved Extra retssager, som behandles i længere Afstand fra Tingstedet, at benytte andre efter Lovgivningen habile Vidner som Retsvidner. Nr. 51 a)