Aalborg Stiftstidende, 1838-11-03
Aalborg, den 3die November. Vi have tidligere tilladt os at henlede Opmærksomheden paa Violinisten, Herr Musikdirecteur Simonsens forestaaende Concert, hvis Jndhold vil kunne erfares af den vedkommende Annonce. Vi finde os ikke beføiede til at udtale nogen Dom over Hr. Simonsens Virtuositet, og ønske heller ikke at foregribe Publicums bedre Mening, men ville kun tillade os her at hensætte, hvad der under Hr. Simonsens Ophold i Hamborg i Juni d. A., af en vistnok competent Kunstdommer, er yttret i Hamburger Correspondent Nr. 141: "Vi havde nylig den Fornøielse, i Privatcirkler at høre Hr. Musikdirecteur J. C. Simonsen, der, paa sin Reise fra Danmark, opholdt sig her nogen Tid, og lærte i ham at kjende en Violinvirtus, der forener betydelig Færdighed med et behageligt Forredrag. Lipinskis Skole synes især at have indvirket paa vor Kunstner, og Hr. Simonsen producerer ogsaa hans Compositioner med særegen Forkjærlighed, og vistnok ogsaa med en al Ære værdig Overvindelse af de meget store techniske Vanskeligheder, som LipinskisVærker frembyde. Vi beklage, at den for Kunsten ikke meget gunstige Sommertid har forhindret Hr. Simonsen i, offentligt at introducere sine Præstationer for et større Publicum, og ønske, at han maatte finde for godt, til Efteraaret eller Vinteren at vende tilbage hertil, hvor da den dygtige Kunstners energiske Stræben ikke vil mangle en almindelig ærefuld Anerkjendelse."- Ved den, den 29de f. M., afholdte Forpagtningsauction over den, En Usandhed den af P. A. Munch, i hans Norges, Danmarks og Sverrigs Historie, gjorte beskyldning, at Prinds Christian Frederik skulde nødtvungen have besværger den norske Constitution og egentlig have havt ifinde, at opkaste sig til Enevoldsherre i Norge. Vore Ord kunde vistnok ikke erholde nogen bedre Stadfæstelse end af den Mand, hvis blotte Navn vilde være Hjemmel nok for hans Udsagns Rigtighed, hvis ikke allerede hans tidligere Stilling, og Forhold til Hs. Kgl. Høihed Prinds Christian, under dennes Ophold i Norge, gav hans Vidnesbyrd fuldkommen authentisk Kraft. Den hædrede Mand, der har beæret os med en saadan Meddelelse, for at overgive den til Publiciteten, er den nuværende Stænderdeputerede og første borgerlige Raadmand i Randers, Hr. Oberst og Ridder v. Brock, hvis biographiske Omrids for kort siden efter Conversationslexicon der Gegenwart har været meddeelt i denne Tidende. Med Hensyn til den her omhandlede Gienstand, troer Redacteuren her kun endnu at burde gjøre Almeenheheden bekjendt med følgende Data, som han ved et personligt Bekjendtskab til den ærede Meddeler har været saa heldig at bringe i Erfaring: Fra den Tid af, Prinds Christian Frederik 1804 blev anfortroet en høiere Militair commando af en Brigade, udtog han Brock, som Officeer, af Regimentet, til sin Brigadeadjutant, og i den Egenskab fulgte denne Prindsen til Holsteen. Men da han alt tidligere var bestemt til Adjutant hos Hs. Kongelige Høihed, Kronprindsen, vor nuværende Konge, afgik han endnu samme Aar fra Prindsen til førstbemeldte Post. Da Prinds Christian Frederik i April 1809 blev anfortroet Commanden af 2den Armeedivision og over den nordøstlige Deel af Sjælland, blev Brock, som Divisionssadjutant, ansat som Chef for Divisionens Stab. J denne Egenskab fulgte han Prindsen til Norge og var den Eneste af hans Omgivning, som, ved hans Afseiling fra Frederikshavn, ledsagede ham til Christiania. Ved den Militaircommando, han der overtog, vare allerede ældre Officerer af Staben ansatte, og det var derfor kun i deres Fraværelse, at Brock nu og da forestod Commando=Comptoiret; hans Forretninger vare fordetmeste ved Correspondencen, som ikke kunde lade ham i Uvidenhed, naar en saadan Plan havde været paatænkt, som den, P. A. Munch beskylder Prindsen for Hans Fraværelse har kun været paa faa Dage i tvende Sen dinger til Danmark og ved det sørgelige Hværv, som ham ene var paalagt, i Frederiksstad at underhandle og afslutte med Hs. Kgl. Høihed, daværende Kronprinds af Sver tig, nuværende Kong Carl den 14de, Conventionen til jo Moss, hvorved han var saa heldig at opnaae for Norge den Fordeel, som de svenske Underhandlere i Moss ikke vilde inddrømme, at de svenske Tropper ikke rykkede længere frem og Moss By blev erklæret neutral. Til Trondhjem ankom han tilbage fra Danmark først een Dag efter Prindsens Ankomst dertil, og var med Hs. K. Høihed tilstede ved den første Forsamling paa Eidsvold og senere indqvarteret der under Grundlovens Udarbeidelse. Saavidt kun, hvad der kan tjene til, om iøvrigt fornødent gjøres, at begrundAuthenticiten af det af Hr. Obersten Meddeelte, som vi her hensætte ordlydende saaledes :J Aalborg Stiftstidende Nr. 186 d. A. findes anførte efter P. A. Munch's Norges, Sverrigs og DanmarksHistorie til Skolebrugt, at Prinds Christian Fredeanrik modtog den constitutionelle Krone, da det Skeet ikke mere lod sig ændre, uagtet det havde været hans oprindelige Plan, i Trondhjem at lade sig krone som Norges uindskrænkede Monark, in uden at Munch har anført nogen Sjemmel, eller der kan findes nogen Sandsynlighed for saadan Beskyldning. Undertegnede, som fra Hs. Kgl. Høiheds første Landing paa Vahløerne, den 19de Mai 1813, og indtil Høistsammes Afreise fra Norge i November 1814, paa et Par korte Sen dinger nær, stedse var om hans Person, og især var anfortroet Correspondencen og slige Forretninger, som ikke kunde lade ham i Uvished om Prindsens Planer, veed ikke det Ringeste om, at saadan Plan har existeret. Derimod veed Undertegnede, at Norges Grundlov for 1814 blev forfattet under Prindsens Øine paa Eidsvold, hvor Jndsenderen af dette tillige var tilstede; at enhver i Grundloven anfort Bestemmelse forud var Prindsen bekjendt, at han havde bifaldet enhver især, og at der med Sandhed, kan siges, at der ikke findes en Toddel i samme Grundlov imod hans Vidende og Villie. Kun, for at anfore Alt, troer jeg, at Prindsen kunde have ønsket Bestemmelsen af Tronfølgen agnatisk og cognatisk, istedetfor at den blev bestemt blot agnatisk, men uden yderligere at lægge Vægt paa dette Ønskes Opnaaelse. Bel har der offentligt, baade mundtligt og skriftligt, og dog kun af en enkelt Mand, været sagt: Man burde ikke moprippe Mindet om Tildragelserne i 1811. Disse vare saadanne, at Nationen isandhed ikke har nogen Ære af anden. De vare uden Viisdom, uden Kraft, uden Tappermhed. Det lykkelige Udfald kan ikke tilskrives Nationen, mmen blot Forsynets Godhed. Det Hele var blot Skryder. Men hvad Overeenskomsten af 4de Nov., trods det høitidelige Løfte af 10de Aug., vilde være bleven, naar Grundloven af 17de Mai 1814 ikke var gaaet forud, viser utvetydigt de 10 Forslagspuncter af 1821 og andet Mere. Det var den Tillid, Hs. K. Høihed, i sin korte Ansættelse i Norge, af den hele Nation havde erhvervet sig, som forskaffede ham den, under slige Omstændigheder vigtige, frivillige og ubetingede Lydighed, og Folket den fornødne Tid og Leilighed til at ordne sine Sager; ligesom det utvivlsomt var Mandens Stilling og Byrd, som hos de mæglende Magter formaaede at skaffe Norge den Anerkjendelse af den Grundlov, Samme havde givet sig, der alene gar Forfatningen den Agtelse, den strax fra Begyndelsen og indtil nu har nydt. Jngen - ingen Mand fandtes i Riget, som kunde have givet Foretagendet denne Støtte, og saa kjær Forfatningen er Norges Folk, saa kjær burde den Fyrstes Minde være, som paa saa udmærket Maade forhvervede og opholdt Nationen Samme. Der er ogsaa engang og offentlig (3die April 1824) bleven skrevet: at naar Normændene engang havde skjænket en Fyrste deres Tiltro, saa maatte han begaae mangfoldige Misgreb, eller der maatte tilstøde ham man unge Ulykkestilfælde, for deres Hengivenhed for ham ganske skulde udslettes. Den første Bebreidelse kan ikke træffe Prindsen, og hans Uheld, der fra Begyndelsen til Slutningen blev Norges Held, burde saaledes ikke ganske udslette Nationens Hengivenhed, at den endog i Skolerne, og til kommende Slægter, burde fremsætte uhjemlede beskyldninger imod ham. Ligesaa uhjemlet er vistnok ogsaa den beskyldning, som i senest anførte Skrivelse findes: at dengang Normændenes angrebe til Vaaben mod Kongen af Sverrig, som ved Kienyler=Tractaten var bleven erklæret for deres Monarch, var andet den danske Thronfølger, som bestemte dem dertil, og til deres Undskyldning ere vi overbeviste om, at de troe nyde at handle efter Kongen af Danmark Villie. Allerede anførte Omstændighed, at Prindsen var Thronfølger i Danmark, maa fritage ham for den Mistanke, der altid hviler paa hver den, der sætter sig i Spidsen for et Foretagende af denne Slags: at han derved vil vinde Kongenavn og Throne. Den her omhandlede Prinds berøvede ikke af den Aarsag nogen Anstrængelse for sin egen Skyld; og hvo der, som Undertegnede, var paa den Tid nærværende i Norge, i Skjønsomheds Alder, og vil erindre sig, hvilken Aand, der besjælede Folket, vil kunne bedømme, om det gjordes fornødent, at den danske Thronfølger bestemte dem til at modsætte sig den svenske Kongen, og om Nationen virkelig gjorde det, fordi den troede, at handle mefter Kongen af Danmark Villie, eller om det var af egen Hjertes Tilskyndelse og Følelse af Ret, at den modsatte sig Sverrigs Fordringer Snart er siden den Tid 12 Seculum henrunden, saa at Norges Folk kan bedømme, hvad det har vundet ved sin Forfatning af 17de Mai; og Den, der endnu erindrer eller rigtigt har opfattet alle Omstændighederne i Norge, saaledes som de dengang vare, kan ikke miskjende, Hvem de skylde det Lykkelige i deres Forfatning, som den er. Den Tid kan maaskee ogsaa komme, at Nationen blandt sine Fieldspidser vil udsøge et At hos, og blandt Folket om mulig en Lysippus til, af denne Fieldtinde at danne den Mands billede, hvem den meest skylder sin Lykke. Da vil paa deres Festdag Mødrene føre deres Sønner, Fædrene deres Døttre frem for dette billede, og med Begeistring, pege hen paa Samme, som Afbildningen af Landets største Belgjører; medens fjernere Grupper høit og med Jubel ville udtale hans Navn, Randers, den 31te October 1838. Ludvig Frederik Brock.