Berlingske Tidende, 1768-11-18
Fortsættelse fra Lissabon den 13de Sept. Paa Pavens Brev til vores Konge, dat. 30te Aug. forrige Aar, (indført i Tidenden No. 92.) har Hs. K. M. under paafulgte 5te Decbr. samme Aar svaret saaledes: "Aller helligste Fader! Det Brev som Eders Hellighed har tilsen det mig under sidstl. 30te Aug., befæster alt mere og meere den Vished, som jeg stedse har befundet hos mig, at E. Helligheds Tænkemaade er ligesaa uskyldig, ligesaa hellig, som min er og uforanderlig skal forblive fuld af Ærbødighed, for den hell. Stoel, og for St. Peders Sæde, paa hvilket C. H. med de allerexemplariske Dyder præsiderer for den almindelige Kirke. Jblant disse Dyder er ingen mere værdig for den fælleds geistlige Fader, end den heftige Attraae som C. H. lader tilsyne, efter at stadfæste, til Sit Pave, doms Bestyrkelse, den Fred, som al Verdens Frelsere har lagt til Grund for sit Evangelium. Hvad mig angaaer som fra min Side erkiender og ærer udi C. H. Middelpunkten af de Christnes Samfund, og som elsker Eders hell. Person med en Sønlig Kiærlighed da vil jeg altid lade det være min Pligt, at efterfølge C. H. i denne hellige Attraae. Jeg kan endog forsikre, at jeg intet Øyeblik har afviget, og at jeg heller aldrig, af hvad Aarsag det være maatte, vil afvige fra den. E. Helligheds høyeste Pavelige Værdighed og Hiertes aandelige Reenhed have altid for mig været hellige Formaale. Jeg skal ved alle Leyligheder, og med al den Magt Gud har betroet i mine Hænder, haandhæve den Respect som vedbør de samme, og det med den brændende Jver, som C. H. i sit Brev tilstaaer immer at have fremskinnet hos mine troende Forfædre, af hvilke jeg til Arverdeel har erholdet, tilligemed den Krone jeg bærer, de allerstørste og skinnende Exempler paa Gudsfrygt. - Men, allerhelligste Fader, det er ikke mig man skal holde sig til, fordi et Societet, som har foresat sig Verdens Erobring til Maal, og Regenternes Mord samt Nationernes Oprør til Leve Regler, fordi at det holder Middelpunkten af sit Regimente ved E. Helligheds Hof, og der opspinder de afskyeligste Anslage, Snarer og Efterstræbelser, hvormed det forfølger mig endog inderst i mit Slot. - Det er ikke mig man kan tilskrive de utallige Kunstgreb, Bedragerier og Underfundighed, hvorved Formændenne for den ugudelige Sammenrottelse imod mit Liv have, uden mindste Undseelse for E. Helligheds allergudeligste Tænkemaade og billige samt faderlige Caracter, fra samme græsselige Øyeblik, indtil denne Dag, ved E. Helligheds Hof fundet den forargelige Beskyttelse, det farlige Medhold, som have givet, og endnu give dem Midler i Hænder til at forstyrre den offentlige Rolighed i mine Lande, ikke allene ved Gierninger, men endog ved Skrifter, hvilke, da de over heele Europa ere bekiendte, have foraarsaget en almindelig Forargelse. - Er det mig, som i Rom har ladet giøre alle de uforskammede og uforsigtige Optøger, hvorved (tvertimod Eders Helligheds allergudeligste Absigter, som man ved andre Underfundigheder og Tilsnigelser har ført bag Lyset.) man der i Staden har udi min befuldmægtigede Ministers Persons forhaanet min K. Myndighed? Er det mig, som ved Forhaanelser og Foragt har nødet ham til at forlade C. Helligheds Hof, hvor det ikke længer var ham mueligt at haandhæve min Krones Ære; til at lade fri Mark der for mine afsagte Fiender; jeg meener, til at lade dem fri Hænder til at udøse imod mig, mine værdige Ministre, og imod mine tro Undersaattere de aller formasteligste Forhaanelser, hvilke, fra den Tid af og indtil denne Dag, have stedse i Rom forøget sig, og ere ved samme fremturende Dumstrighed vorden bekiendte over hele Verden, Endelig er det ikke mig man bør holde sig til, fordi mine dødelige Fiender ved deres Gierninger og Skrifter have sat mig i den yderlige Nødvendighed, i hvilken jeg endnu befinder mig, at haandhæve min K. Persons Ære og Majestæt, den Krones Værdighed og Rettigheder, som det guddommelige Forsyn har sat paa mit Hoved, og de Nationers almindelige Rolighed, som leve under min Beskyttelse, imod saa mange og græsselige Antastelser. Jeg har endog derudi gaaet i mine gudelige Forfædres Fodsvor, hvilke fra dette Monarkies første Begyndelse, have stedse haandhævet Rinaturlige og guddommelige Rette, samt dette Riges Loves og Sædvaners Efterlevelse. Og disse ere de Grunde, paa hvilke det naturlige Forsvar er bygget, som Regentere ikke kunne undlade at sætte imod al Fornærmelse: ligesom og derpaa grunder sig det ævigvarende og uopløselige Baand, som forbinder dem med deres Undersaatter. Mine Forfædre og jeg skulle ikke have kunnet undlade at forsvare disse uomstødelige Rette, samt disse Love og Sædvaner, uden at tabe den høyeste Magt, som denne min Krone har umiddelbar af Gud. (Resten følger.)