Viborger Samler, 1813-05-17
Berlin den 8de Maj. Pegau i Sachsen d. 3die Maj. J Gaar Morges stødte begge fiendtlige Armeer paa hinanden imellem Pegau og Lützen. Den russiskpreusiske Hær anførtes af General Grev Wittgenstein; den franske af Keiser Napoleon. Kl. 10 begyndte den frygteligste Kanonade, som den nyere Krigshistorie kjender, som først hørte op Kl. 11 om Aftenen. Under Kanonaden fyrede og Jnfanteriet uafbrudt og ofte anfaldt de Allierede Fjenden med Bajonetten. Slaget var udmærket mordersk og Forbittrelsen overordentlig paa begge Sider. De Franske havde fordeelagtige Stillinger og stærke Skandser paa Høiene ved Lützen og de forsvarede dem med den heftigste Kanonild. Men de Allieredes Mod drev dem dog fra en Stilling til en anden og trættedes ikke ved at angribe den ofte stærkere Fjende i sine sidste Forskandsninger. Udfaldet paa denne haarde Dag var: at de russiskepreussiske Tropper beholdt Valpladsen og tilføiede Fjenden 2 a 3 Gange større Tab, end de selv lede. Da Forbittrelsen var saa stor, at der ikke blev givet Pardon, have de Allierede ikkuns fanget 1000 Md. de toge fra de Franske 10 Kanoner samt 23 Krudtvogne; de sidste toges Dagen efter Slaget om Morgenen den 3die Maj, da Fjenden atter forsøgte at angribe de Allierede; men blev dreven tilbage. Den allierede Hær har, saavidt man foreløbig kan bestemme, tabt paa denne Dag 8 til 10000 Md. Døde og Saarede; de fleste af de sidste let blesserede. Blant de Døde tælles med Smerte Prindsen af Hessen Homburg og blant de Saarede General Blücher (der dog kun 1/2 Time forlod Slaget; men derefter atter kommanderede) samt Generalmajorerne Scharnhorst og Hünerbein, begge let saarede og de russiske Generaler Kanowiczin og Alexief. Desuden ere endeel Officerer og endeel af de frivillige Preussere blant de Døde og Saaredes Tal. Den ædle Jver som besjælede dem i Striden for Fædrenelandet paa saa afgjørende en Dag, reiser dem et varigt Minde. Efter de Fangnes Udsigende er General Bessieres blant de Døde og Marsk. Ney og General Souham blant de Saarede. Den 4de og 5te var intet forefaldet. Hs. M. Kongen af Preussen har for at give Tropperne en liden Forfriskning ladet dem tage Stilling ved Borna og Rochlitz. En senere Officielberetning om Slaget ved Gross Gørschen d. 2den Maj indeholder Da man den 30te April fik at viide, at den franske Armee var gaaet over Saale ved Naumburg, og Vicekongen med sit Korps drog sig til Høire, gik D. M. Keiser Alexander og Kongen af Preussen til deres Armeer for at oplive Troppernes Mod ved deres Nærværelse. General Winzingerode rekognoscerede fra Leiptzig til Weissensels. Han fandt Fjenden talrig der. Den 1ste Maj forefaldt en hidsig Træfning med de Franske, hvoraf man saae at deres Hovedstyrke var fra Weissensels til Lützen. General Wittgenstein besluttede at forekomme Fjenden og anfalde hans bedste Tropper, for siden med sit lette Kavalleri at virke paa dem. Derfor maatte Angrebet rettes mod de bagerst staaende Tropper. Armeen brød om Natten til den 2den Man over Rotha og Børne og trak sig, gjennem Huulveien ved Elster, til Pegau. General Winzinge, rode lod, for at skjule Bevægelsen, fine Kavalleri poster staae, og drog over Zenkau til Hovedarmeen. Med Dagarnet d. 2den Maj stillede de Allierede sig i Slagorden paa venstre Bred af Elsterfløden, stottet med høire Fløi til Landsbyen Werben og med venstre til Gruna. De Franskes Hovedstyrke stod fra Weissensels i Landsbyerne Gros=Gorschen, Klein Gørschen, Rahne, Starstedel og Lützen. De hindrede ikke vore Troppers Opmarsch paa Sletten, men toge Stilling imellem Gros Gørschen og Starstedel. General Blücher fik om Middagen Kl. 12 Ordre at angribe, understøttet af det russiske Artilleri skeede Angrebet paa Gros Gørschen. Fjenden forsvarede Byen modig; den blev taget med Storm. General York marscheerte op paa Byens høire Side, hele Armeen dreiede sig til høire og snart begyndte Kampen med det hele Blücherske Korps. De Franske udviklede derved et talrigt og svært Artiller; ligesom og Musketilden i flere Timer fortsattes i Byerne. J denne morderlige Kamp bleve Gros- og Klein=Gørschen og Rhane tidlig taget af de Allierede og forsvaret i flere Timer. Fjenden kom atter med en stærkere Magt og tog dem tilbage; men kunde dog ikke holde sig der; de preussiske Gardere rykkede frem og toge dem tilbage efter 1 1/2 Times haard Modstand. Jmidlertid havde Generalerne Winzingerode, Yorks og Bergs Korpser taget Deel Slaget. Man stod ligeover for Fjenden, ikkun i en Afstand af 100 Skridt, og der begyndte et af de blodigste Slag. De Allierede trak deres Reserve korpser nærmere til Kamppladsen og saaledes vedblev Slaget til Kl. 7 om Aftenen, da ovenmeldte Landsbyer snart mistedes og snart toges tilbage af de Allierede. Kl. 7 om Aftenen ankom et nyt fransk Korps paa vor høire Fløi og angreb rask, for at rive Seiren fra os; men det russiske Reserve-Jnfanteri kom det heftig angrebne Yorkske Korps til Hjelp og det russiske Artilleri vedblev med Udmærkelse Kampen til Nattens Frembrud, der gjorde Ende paa denne rasende Træfning. Næste Morgend. 3die Maj skulle Fjenden atter angribes. Han havde under Slaget taget Leiptzig. Dette nødte os til at manovrere med ham. Man fik siden at vide, at han ved Slaget var nødt til at forlade Leiptzig igjen, ligesom og Halle. Fjendentabde den 2den Mai 15000 Md. af sine bedste Tropper; mange af hans Kanoner bleve ubrugbare, endeel Krudt vogne bleve sprængte i Luften. Vore lette Tropper kunde atter gjøre ham Afbræk og forsvare de vundne Fordeele. Under Slaget vare baade den russiske Keiser og Kongen af Preussen flere Gange udsatte for de fiendtlige Kugler, i de Landsbyer hvor der fægtedes; men disse høie Personer, som oplivede Troppernes Mod, bleve bevarede. Kavalleriet blev ikke engang brugt, da det fiendtlige Artilleri hindrede dets Anvendelse. De Allieredes Tab kan regnes for 10000 Mk. hvoraf de fleste ere let saarede."