Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-04-16
(Jndsendt.) Amanuensis Hr. Christian Molbech har nyelig debuteret som Skribent, i en Piece med Titel, Nogle Jdeer over Historie og Historieskrivning med Bidrag til en Kritik over Hr. Doctor og Landsdommer G.L. Badens Skrift om Griffenfeld. Til sin Debut valgte han en Kritikers Rolle. Men Publicum kan ikke andet end dømme, at han til er denne Rolle voxen, at han spiller den slet. Han fradømmer Dr. Baden al Værd som Historieskrirer, uden selv at vide hvad Historie er, og hvad man fordrer af en god Historieskriver. Han skumler over Badens Stil og Foredrag, og giver sig selv, som Stilist, blot paa hver Side af Piecen. Endog over Badens Orthographie giør han sig lystig, og har selv endnu ikke lært at bogstavere. At dette forholder sig saa, at Hr. Molbech er en ligesaa umoden Skribent, som uforskammet Kritikus, derpaa tiene følgende Exempler til Beviis: S. 15 f. vil Hr. Molbech give os nogle, som han kalder dem, svage og isollerede Skyggetræk af Historiens Theorie. Ja tilvisse svage, og isolerede, for saavidt de mangle Sammenhæng. For at fatte dem, maatte man læse Schiller, Krug, Majer, Voltmann, Steffens, og hvem ikke, med hvilke Hr. Molbech her slaaer om sig efter en ufordøiet Læsning i disse Forfatteres Skrifter, og efter at have snappet deraf een Tanke her, en anden der, som nu giengives i et Sprog, der hverken er tydsk eller dansk, men tydsk dansk. Hr. Molbech har læst disse Tydskere. Got Man roser hans Flid. Og den vil han heller ikke have anvendt omsonst. Derfor citerer det unge Menneske kiønt Alt, hvad han læser, lige indtil salig Professor Heinze S. 51, ja, begriber end ikke, hvorledes man kan skrive Historie, uden at citere, naar han ibid. ogsaa forekaster Baden det, at han ikke citerer, jeg kan tænke, med videatur, conferatur, og flere disses Lige, som dog først bleve til, efterat classiske Historieskrivere ikke vare mere. At læse, er Ynglingens Sag, at skrive, Mandens. Hiin paraderer med sin Læsning i Citationer ikke ilde, fordi det sømmer sig hans Aar, denne citerer, naar det behøves. Spørgsmaalet bliver altsaa, om Baden behøvede at citere denne Gang. Men dette er noget, som Hr. Molbech i det mindste ikke er istand til at bedømme, som den, der S. 70 selv tilstaaer, at det, han har anmærket over det badenske Skrift er ikke stort mere, end hvad enhver maatte kunne giøre, der med nogen Jndsigt i Historiens Theorie, forener almindelig Kundskab om vort Fædrelands Historie under Frederik III. og Christian V. Regjering." Thi almindelig Kundskab om sit Fædrelands Historie bringer enhver med sig fra Skolen, saa megen Kundskab tør man følgelig ogsaa formode hos dem, som have læst det badenske Skrift med Fornøielse, og, til Hr. Molbechs Ærgrelse, endog roest det i deres Blade. Med almindelig Kundskab om sit Fædrelands Historie, bør den ene være lige saa vaersom i sine Fordringer til Historieskriveren, som den anden, og ikke forlange Hiemmel for Ting, som kanskee tusinde Gange ere hiemlede, og som derfor kunne fortælles, uden at citere Hiemmelsmændene paa nye. Men, vilde maaskee nogen indvende, Hr. Molbech er god Husholder. Han har i sin Kritik over Badens Skrift ikke udtømt sin Kundskab om Fædrelandets Historie De Stykker, han her løser, ere ikke af saa svært Kaliber, som de kunde være. Han turde blive frygteligere, naar det behagede ham, at trække til Feldts mod Baden med sin meer end almindelige Kundskab om den danske Historie. - Jntet mindre. Den opblæste Ynglings mageløse Overmod i denne Kritik over det badenske Skrift, er os tilfulde Borgen, for, at han intet har tilbage, at han har udkrammet sin hele Smule historisk Kundskab, at han med Pagina 88, hvor han hører op at kaste, er skalmat, og nu maae læse videre i sine tydske Bøger, inden han staaer frem igien med Historien og Historiographiens Theorie, som han bebuder os S. 15. Og hvor almindelig Hr. Molbechs Kundskab om de Tiders Historie maae være, skiønnes endnu meer af dette Sted S. 58, "Til den Ende affærdiges i nogle Linier Regierings-Collegiernes, Høiesterets og Statsraadets nye Organisation. "Hvorledes det hermed gik til, hvad Skikkelse disse Collegier havde, og hvilken de fik; hvilken deres Virkekreds var, og hvorledes de greb ind i Stats styrelsens Maskine, hvad Forhold de stode i til "Monarken; endelig ved hvilke Kræfter, ved hvilke Hiul og hvor med den meeste Selvstændighed, Griffenfeld virkede i disse Ting, og om Kongen i "dette og mere var en blot Skygge - herom vente ingen sig underrettet af Ministeren Griffenfelds Biograph. Disse Ting, som unægteligen høre til "at skildre G. Fortienester af Kongehuus og Fædreneland, maae da vel være iblandt dem, der behøve at eftersøges i Archiverne, og som Forf, paa Grund heraf, ikke vil give sig af med Havde Hr. Molbech i dette sit Ordgyderie mod Baden sagt, disse Ting ere iblandt dem, der behøve at eftersøges i Archiverne", saa fortiente Baden at rettesættes, fordi han ikke har brugt Archiver ne. Men nu, da han siger: "de maae da vel være iblandt dem, saa veed han jo endnu mindre end Baden, om de virkelig ere der. Thi Baden har ladet sig forsikkre af Folk, som vare bekiendte med vor utrykte Histories Gimmesteder, at det, som her findes om Griffenfeldt, ikke skal være saa betydeligt, og han selv finder det rimeligt, og anfører tillige sine Grunde, hvorfor han finder det rimeligt, i Fortalen IX. Naar Hr. Molbech ikke veed, om de ere der, saa fordrer han maaskee paa dette Sted, som paa flere, umuelige Ting af Baden. Gandske anderledes gik Jakob Baden til Værks i at bedømme Riegels historiske Skrifter. Ham faldt det ikke ind, at denne Historieskriver skulde giøre ham og Publicum Regnskab for Ting, som vel maatte være i Archiverne. Men han begiærede Adgang til Archiverne, førend han satte sig paa Dommersædet, og bestemte af Archivstykkerne sine Fordringer til Riegels saaledes, at han ikke fordrede Oplysninger om Ting, som da vel maatte være, men som vare i Archiverne. Saaledes ogsaa, naar Hr. Molbech, ikke tilfreds med det, Baden fortæller om Griffenfeldts Omsorg for Videnskabeligheds Fremme i Danmark, siger S. 63: "J øvrigt høre vi ikke et Ord, om "den grundede Fordring, Gr. ogsaa ved egne videnskabelige Fortienester kan giøre paa Efterslægtens Beundring, eller hvad Jndflydelse, hans egen Smag for, og Jndsigt i Konster og Videnskaber havde paa vor Litteratur". Burde han ikke i Forveien have spurgt trykte eller utrykte Bøger, om dette var noget, som kunde vides. Maaskee havde han da fundet, at G. egne videnskabelige Fortjenester, samt Smag for, og Jndsigt i Konster og Videnskaber bedre forties end nævnes for en Tidsalder, som i Smag, Konster og Videnskaber seer Griffenfeldts saa langt over Skuldrene, at Contrasten hartad opvækker Latter. Ligeledes S. 65 sættes Baden i Rette for, at han ikke har betient sig af G. Correspondence med fremmede Ministre, for at oplyse de, som Hr. Molbech siger, vigtigste Scener paa G. politiske Løbebane. Jkke, at denne Correspondence til dette Øiemed er af Vigtighed, men den maae være det, paastaaer Hr. Molbech. Saadan en Kritikus er denne. Men det er Tid, at høre noget om, hvorledes Hr. Molbech tænker og udtrykker sine Tanker. S. 24 læser man: "Man kan, om man vil, sammenligne Historiens raa Materialier med en Blok af parisk Marmor, som vi endog i dens udannede Tilstand ei kunne aflade at finde skiøn og ædel. Men vi kunne neppe med fuld Rigtighed sige: Historieskriveren skal forme sit Verk, ligesom Billedhuggeren af Marmorblokken frembringer en Billedstøtte. Heller maae vi sige: Historien er et guddommeligt Konstverk, hvis idealskeskiønne og fuldkomne Form maae være dybt præget i Konstnerens Siæl, er dette saa, da samler han de splittede, men ei knuste Stykker af den nedbrudte Billedstøtte, og reiser den igien i dens hele, høie Skiønhed. Nu bliver det for galt. Hvad gielder det, Hr. Molbech har aldrig seet en Marmorblok. Hvor kunde han ellers finde den, i dens raa Tilstand, skiøn og ædel, Kalder han Blokken saa, hvor vil han da finde Udtryk til at rose Billedstøtten, som er gjordt af Blokken, Billedstøtten kan være skiøn og ædel, men kalder jeg Blokken skiøn, saa er dette ikke anderledes at forstaae, end naar man siger, et skiønt Læs Brænde, Torv o. s. v. hvorved sandelig ingen tænker sig æsthetisk Skiønhed. Nu Sammenligningen mellem Historieskriveren og Billedhuggeren, hvor forulykket. Skal den have nogen Mening, maae det være denne Billedhuggeren frembringer en Billedstøtte af Marmorblokken; men Historieskriveren sætter den Billedstøtte sammen, som var sønderslagen. En nobel Sammenligning, At giøre Historieskriveren til en Person, som klinker gamle Skaar sammen, at sige om en saadan Personnage, at han reiser den nedbrudte Billedstøtte igien i dens hele høie Skiønhed? Hvor lader sig sligt tænke, Hr. Molbech kiender end ikke Konstens Abe, naar han kan lade saadant Tøi flyde af Pennen paa Papiret. S. 27: "de faa historiske Facta svømme i det Hav af uendelige, kraftløse og tildeels falske Raisonnements, hvori Forfatteren har udvandet dem, og hvori Læseren sparsomt maae opfiske dem: ligesom man i en stor Bolle tyndt og rigelig spa det Saad maae fiske efter de smaa Kiødstumper. som det er kaagt paa Hvortil denne Lignelse? Bliver Sagen derved klarere, Aldeles ikke, Liig nelsen er ørkesløs, hvad ingen Lignelse maae være. Conferatur illustrissimus Eschenburgius. Der vanker paa Hr. Molbechs Spiisqvarteer ikke andre Supper, end de lange. Det er Alt, hvad Læseren uddrager heraf. S. 28. "Heller ikke er den fortroelig med Hi"storiens adle Muse, der daarlig nok troer at kunne giøre hende til sin Tienestepige og indhylle hende i et selvvalgt Svøb, hvis Form, Farve og udvortes Syn beroer paa hans eget Tykke Hvad er det at giøre Historiens Muse til Tienestepige, Og hvem gav Huusbonden Magt til, at indhylle sin Tienestepige i selvvalgt Svøb Slig Egenraadighed ville de kiøbenhavnske Tienestepiger neppe taale, allermindst naar det galt om at hylle dem i Kyse og Kaabe. S. 31. Man læse et eneste biographisk Mesterværk, og studere sig ind i den Konst og Theorie, som frembragte det; man gjennemløbe flygtigen Badens Skrift over Griffenfeld; og man vil da øieblikligen kunne føle den uhyre Afstand. Altsaa har Konst og Theorie frembragt Artikus og Cicero, de to berømteste Biographier fra Alderdommen, Men ovenfor S. 18 heed det jo Først i den anden Halvdeel af forrige Aarhundrede begyndte man at betragte Historien som en Konst. Saaledes modsiger Hr. Molbech sig selv.