Berlingske Tidende, 1789-03-20
Nederelden, den 27de Februarii. Fra Berlin meldes, at alle Krigsrygter ere ophørte, siden Fyrst Davidoff ankom dertil som Coureer fra Petersborg. Det heder, at et Forliig med Sverrig er bragt i Stand, og at man vil give de Pohlske Anliggender en saadan Vending at man for deres Skold ikke skal have nogen Krig at befrygte Slutningen af Generalstaternes Note. (See disse Tidender Nr. 22.) Jmidlertid vare Preussiske Tropper rykte ind i Hiertet Holland. Neppe vare denne Provindses Stater igien ere ladte til sig selv, førend de betragtede disse Tropper som deres Venner og Befriere. Den Preussiske Monark, som u te søgte at betiene sig af Tingenes da værende Forfatning til Skade for Constitutionen, overlod sin høie Søster den haSatissactions=Sag, og denne ædelmodige Prindsesse forlangte ingen anden, end nogle faa Personers Afsættelse, dehavde misbrugt Lovenes Autoritet til den offentlige Silke heds Fornærmelse. Deres Høimægtigheder ville ikke bere indladet sig i denne omstændelige Forestilling, dersom de un af det Kongelige Ministerium Svar havde med Bedrøvenseet, at Revolutionen og sammes Følger betragtes under en ganske anden Synspunkt. Man anmerker i dette Søn at alle de, som havde viist Høiagtelse for Republikens Alliance med Hs. Majestæt, vare blevne drevne ud af Landet. Deres Høimægtigheder, som ikke kunne skiule den Misser, nøielse, som denne Beskyldning har foraarsaget dem, holde sig forbundne til at benægte den høitidelig. Jngen har man lagt det til Last, at vise Høiagtelse for en Alliance, som en den lovmessige Regierings Verk, og hvis Forbindtligheder, Deres Høimægtigheder ville giøre sig en hellig Pligt af at op fulde, saa længe, som det maatte behage Hs. Majestæt, ) holde dem fra Sin Side. Men, Deres Høimægtigheds som ikke have glemt, hvor ofte Kongen har paa det høitideligste erklærer, at han ikke med Magt vilde blande sig i Rigets indvortes Anliggender, troede, at være den Ærefrygt, hvoraf de ere igiennemtrængte for Kongene Person, skyldige, at ansee dem som Forbrydere, der vilde misbruge Publikums Lettroen. hed og indbilde det, at Hs. Majestæt som Republikens Allier, te kunde selv være imod Republiken og vilde understøtte Optarere, som havde bevæbnet sig, for at omstøde Landets Contoitution. Hvad de Allianeer angaaer, som Deres Høimes tigheder siden have sluttet med Hofferne i London og Berlin, da ville de heri indskrænke sig til følgende Anmærkning: Da Hs. Allerchristeligste Majestæt gjorde Republiken den Ære, at alliere Sig med samme, har Han uden Tvivl ikke viller berøve Sig den Evne, ogsaa at contradere med andre Mater og at slutte Stipulationer med dem over Gienstande, der ikke ere stridende imod den imellem Ham og Generalstaterne værende Alliance. Generalstaterne have gjort det samme og da de forbandt sig med Hs. Majestæt, have de ikke ville frasige sig en Ret, der er alle uafhængende Magter egen. A denne Ret have de ikke gjort nogen Brug, der var den Allian. da mod, som de have havt den Ære at slutte med Kongen, hvilket de og haabe at have tilstrækkelig beviist i det Svar, som den 14de Julii 1788 blev givet paa Hs. Majestæts Ambassadens Memoire. - J øvrigt synes det, at det Kongelige sterium ikke har sattet Deres Høimægtigheders sande Mening, da det udlægger den Stiltienhed, som de have lagttaget ved de 2de Terminers Udeblivelse, saaledes, som at De havde givet slig paa deres Fordring. En gandske anden Bevæggrund har store deres Opførsel i den Henseende. De bive troet, at mærke visse Omstændigheder, som maatte laare Betalingen af hin skyldige Sum paa nærværende Tid mindre beqvem for Hs. Majestæt ; men aldrig ville Deres Heimagtigheder lade en Fordring fare, som er grundet paa Hs. Majestæts Kongelige Ord. De holde sig for overbeviste som, at naar Kongen bliver bedre underrettet om Deres Tænkemaade og Fordringer, vil Han ingen Grund finde til at giøre Vanskelighed i at opfylde sin Forbindtlighed; og de ere i den faste Forventning, at Hs. Majestæt vil opfylde Deres Fortring saasnart som Omstændighederne give Ham en gunstigLillighed til at levere ommeldte Betaling.