Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-12-11
Denne mærkværdige Exkeiser, hvis Endeligt havde saa megen Lighed med Erkongen Joachim Murats, nedstammede fra en adelig og militairisk Familie. Han tilbragte sine Ungdomsaar paa sine Godser. Factionernes Tilbud fandt ham ubøielig; men de legitime Autoriteters Bud fulgte han ufortøvet og paatog sig Anførslen af sin Provindses Milits. Ved denne Leilighed udviste han en saadan Duelighed, at hans Navn blev en Skræk for Jnsurgenterne. Man bebreidede ham, at han havde ført Vaaben mod sit Fædrenelands Uafhængighed; men hiin TidsDependenter vare kun Røvere. Begge Præsterne Hidalgo og Torres, der havde stillet sig i Spidsen for Bjergbeboere, saavel Indier, som spanske Creoler, havde bragt den revolutionaire Politik tilbage til dens simpleste Grundsætninger; at dræbe Europæerne kaldte de Frihed, at plyndre de Rige Lighed. Den sidste af disse Geistlige havde sit Hovedsæde i en Leir, hvor han, liggende i et pragtfuldt Telt, paa en vellystig Seng, under sine Maitressers Viften, hørte paa sine Snyltegjæsters Smigrerier og kaldte sig i sine hovmodige Drømme Verdens Herre. Her fandt et med Barbarie forbundet TheocratiSted. Blandt Landboerne i det spanske America lader sig ikke ret vel et andet Democratie tænke. De forenede Staters Jndbyggere levede siden 200 Aar under de viseske Municipallove; de vare i Forveien blevne dannede for Friheden. Jndianerne, der udgjøre det største Antal i de spanske Colonier, have allerede i Aarhundreder, levet under deres Cazikers eller Slaveherskeres Despotisme; deres Opvaagnen var som et vildt Dyrs, der undviger fra sit Buur, Præsterne allene udøve over dem et Slags Herredømme, og endnu for faa Aar siden var et i Skoven opstillet Naadensbilled tilstrækkeligt til, at drage en Colonie derhen og først at grunde denne og siden en Stad. Hidalgo udgav sig for en Mirakelmand, men han følte, at der manglede ham paa militaire Talenter; han tilbød derfor den unge Jturbide, men forgjeves, en Overbefalingsmandspost. Efterat Stædernes raa Befolkning var kjed af at fegte under saadanne Anførere, begyndte Tvistighederne blandt Stædernes politiske Partier. I A. 1810 var Navnet Cadix's Constitution og den mexicanske Uafhængighed Løsenet. Det sidste Raab beholdt, ved Moderlandets Svaghed, Overhaanden. Angaaende Regjeringsformen herskede saare forskjellige Anskuelser, en Føderativ-Republik vilde have vundet Provindsernes Jnteresse, en spansk Prinds, med en tilbørligt overveiet Constitution, meest have svaret til de indflydelsesrigeste Indbyggeres Følelser, Sæder og Fornødenheder. General Jturbide sagde meget fornuftigen: "Republiken duer kun for en Nation, hvor mange Borgere, ere tilbøielige til at sysselsætte sig med Statsanliggender og hellige dem paagne Nætter og Anstrængelse. Men dette er nu ikke Tilfældet med Mexicanerne; de derværende Grundeiere ere Fremmede. Geistligheden og Autoriteterne kjende kun de gamle Jnstitutioner; Folket nedtrykkes under utallige Plagerier. Hvorledes vil man altsaa danne en Republik, uden Republicanere, Da Jturbide gjeldte for een af de indflydelsesrigeste Mænd i Mexico, saa samlede en Armee sig omkring ham, under den besynderlige Titel: de tre Garantiers Armee, fordi den aflagde Eed paa, at forsvare Religionen, Uafhængigheden og Forbindelsen, som de tre store Nationalinteresser.