Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-10-20
Prologus Jens Jmmanuel Baggesen. 2 Danmarks store Skjald, Du, Emmas Sanger, som Fra Sjælens Barndom har ved Viisdoms Bryster det - Kan Du tilgive, at en Undviet J Gratiers og Musers Helligdom: En nordisk Klippesøn, ved førstefødte Qvad, Han lader blandt de høie Granner lyde, Er dristig nok, sin Prøves første Blad, Med Veteranens Hædersnavn at pryde? Kan, store Oldskiald, Du tilgive mig, At jeg, som Du, skrev Vers om Aben Fanden? O, døm mig ikke ganske fra Forstanden, Som den, der vilde efterligne Dig! Kan Svalen vel paa Ørnens Vinge svæve? En Læg sig til Camenens Yndling hæve? Er Maanens Bleghed Solens Jldglands lig? Kun Overskrivt og Versemaalet, (Som David da han tog den Saulske Kjortellig) Har jeg fra Digterkongen stiaalet, 1) Udaf det norske Nationalblad af 22 Sept. 1818. Og det kan ikke kaldes Plagiat Din Sang Asparges er – og min er slet Salat; Mit Qvad mod Dit: en Smaating mod et UnderEn Finkelsnaps ved Siden af Burgunder. Dog - gik min Musa med parnassisk Traver-Sko, Da lod jeg stakkels Belial i Ro Med Topmaal fyldte jeg Satirens Bæger, Og skrev om Tidens større Abestreger. Den bevingede Soldat, J hiin store Kraft Bataille, Hvor en Soel, qua Guldmedaille, For hver Helt stod flux parat Kiende vi - og vist er Manden, Under Navn af Hr. von Fanden, Ret en purkefuul Kobat. Efter Miltons tabte Slag. Med de belialske Tropper, Fanden tusinde Spilopper Gjør hos os den Dag i Dag. Dog skal Herren mig beskierme Fra den Hensigt, at fornærme Selve Satan paa hans Bag. Om hans Færd ei Talen er Paa Pleiader og Booter; Men kun simple Anekdoter. Om hans Kneb paa Jorden her. Gider derfor Du, min Læser, Høre lidt om Smaa-Fadæser - Til min Sang velkommen vær, Herren skabte Solens Ring; Maanen - Jorden - Løver - Due Luftens Mænd og Statens Fruer Tusind' Smaating trindtomkring. Fanden haanligt smiller - tier Til de Snurrepiberier, Og han skabte - Store Ting! Qvinde - Mand - af Gud blev fød Til et evigt Liv herneden, Blot af Frugterne i Eden, Uden Viin og Engelsk Kjød. "Det skal Fanden dem forbyde Skreg han, og - i Syndens Gryde Kogte Dødens Æblegrød. Mennesket fremspired fra Skaberhaanden uden Taarer; Sundhed flød i alle Aarer Sygdom kjendtes ikke da. Fanden skabte Gigtens Peber Pesten og den gule Feber, Svindsot, Fnat og Podagra. Jordens første Stater gik Hen af Fredens jevne Bane, Skued ingen blodig Fane Jngen vild Erobrers Blik. "Jeg vil gjøre" – raabte Fanden Dem uenig med hinanden!" Og han skabte - Politik. Slægterne udbredte sig. Talløst under alle Zoner Ei man kjendte Conscriptioner; Jngen Valplads strøet med Liig. Fanden brølte til Vorherre. Jeg giør strax de Slyngler færre!" Og han opfandt Konsten, Krig. Orlogsskarer droge ud Fulgt af Graad og Dødsbasuner, At en Fyrstes vrantne Luner, Mildnes kan ved Landsebrud. Fanden saae dem hugge, stikke, Sagde strax. "Det duer ikke!" Og han preparerte - Krud. Alls Slægter skabtes fri Christen - Neger - Tyrk og Jøde -Alle Samfundsbaand henfløde J samdrægtig Harmonie. Fanden kunde ikke lide, At de Sorte ligned Hvide - Og - han skabte Slaverie. Friheds eviggrønne Træ Planted Herren høit paa Kloden; Men Neroner rysted Roden: Gud blev Fyrsten. - Folket Fæ Selv bag Nordens Fyrrehækker, Fanden ud af Halsen rækker Tungen med et haanligt: "Bæ!"Med en blid og huldrig Sjæl Skabte Gud den første Qvinde, Adams Edenske Mandinde Manden tro i Vee og Vel. "Saa skal alle Mænd ei Slippe!" Raabte Fanden - og TantippeSkabte han - og Jesabel." Spredt paa Skjønheds runde Kind, Skaberen lod Møen arve Ungdoms friske Purpurfarve - Uskylds hulde Karmosin. Græd ei, gamle Kisselinke! Raabte Fanden her er Sminke, Heel saa rød og god som hiin. Fordum dandsed mangt et Noer, Mangen Eva, Esther, Martha, Splitternøgne udi Sparta. Sligt Coquetten neppe troer. Fanden til en romersk Mette Skreg: "Man bør ei see, men gjette Klædt hun stod i Tall og Flor. Dandsens Hvirvel løb saa snel J den lyse Sal - de Unge Takked' Gud med Fod og Tunge Udi Høstens mørke Qvel. Fanden saae med koged Brede, At de Sæder ikke lede, Og han bygged et – Bordel. Tidlig Lumskhed stolt og strunk Spanked som - og denne Kugle Rede blev for Helvedsfugle Slot for mangen sort Halunk, Fanden skreg: "J kjære Gjæster! Flux jeg giver Jer en Mester!" Og der stod - en Klostermunk. Sandheds eviglyse Døgn. Over Jordens Kreds henrunde, Sandhed var i Alles Munde, Den var hellig - den var søgn. Nu ei Alles Øine taale Sandheds klare Flammestraale. Derfor skabte Fanden; Løgn. Før man kjendte Majestæt, Nøglekjoler - Stiernefrakker; Hofsorg - Cour og Forgemakker, Alting gik saa slet og ret. Fanden traabte: "Faar og Hyrder Fælleds deele Dagens Byrder, Og han skabte - Etiqvette. Jordens prækende Levit, Tolked' Ordets rene Lære, Var, hvad Præsten burde være Jngen bibelsk Hypocrit. Kast, man hørte Fanden raabe Skjul Dig under Dydens Kaabe! Og der stod – en Jesuit. Hædersnavnet Patriot, Prydedrogsaa Souverainer: Kongen, Landets første Tjener, Lig en borgerlig Zelot. Fanden strax en gle mædsker, Dræber den - og af dens Vædsker Sammenælter en Despot. Fordums Mænd, hvis Kraft og Aand Gavned Landet – brød dets Kiæder, Lønnedes med Folkets Hæder Egekrandsen af dets Haand. Sligt i Skjægger imumled Fanden Er jo kun for Hædersmanden." Og han skabte Titelaand. Ludvig - (ingen Salomon!) Han, hvis Blod paa Frankrig klæder Skabte Gud - Fred paa hans Læber Blidheds Panharmonicon. Flux ved corsicanske Kyster Fanden ud af Ermet ryster, Tigeren Napoleon. Statens Fond ei lignede Stedse Dagens golde Ammer Mynten laae i Skattens Kammer For enhver, der vilde see. Fanden skreeg: "den maa ei slumre Jeg skal snart den Ting forplumre! Og der stod en Financier. Myntens Konst ret vidt man drev: Kroner - Specier - Ducater, Hvormed Kjød= og Træ-Soldater Selv i Fredstid lønned blev. Fanden sagde langt som længe: Folk bør have bedre Penge" Og - Disconto Sedler skrev. Herren bød og Harpen klang Lifligt udi Bardens Hænder, Og i Seclers Jldskrivt brænder, Hvad han talte, skrev og sang. anden skreg: "Du arme Stakkel! Sandheds og Oplysnings=Fakkel Slukte han ved Pressetvang. Mangen vægsom Lædskedrik Perset blev paa Jordens Flade; Mange Væxter, Urter, Blade, Lægedommens Evner fik. Fanden skreg: "Paa Livets Vandring, Mennesket maae har Forandring!" Og han skabte - Arsenik. Før i Kjæmpers KlippehjemBoede Modets vrede Løve, Fiendens Øren bleve døve, Naar dens Brølen hilsed dem. Fanden skreg: "Min Herr Professor, De bør have en Successor!" Og - en Hare hopped frem. Fordums Tvist om Mit og Dit Blev ved ingen Kroglov tolket; Men de Ældste iblandt Folket Viist tilkiendte hver Mand Sit. Fanden snarlig holdt den Stangen; Thi han opfandt Rettergangen, Og - Godnat med Mit og Dit! Saadan gaaer det Aar for Aar: Fanden faaer bestandig Skylla For hvad hver vor Tids Sibylla Selv i Kaffekoppen spaaer. Ja - (men det sig lader høre Man en Skjelm kan Uret gjøre) Fanden ogsaa Skylden faaer: For hvert konstigt Stats=Spilop; For Selvstændigheds-Confecter; For Afsindigheds Projecter; For hvert Rigsdags Dødsens-Hop; For Elendigheds Financer; For Umueligheds Ballancer; Og for - Basta, Punctum, Stop!