Viborger Samler, 1786-04-17
Om Blomsternes Skadelighed. i Kamrene. Vierlighed til Blomster er en meget naturlig Tilbøielighed, endog hos saadanne Personer, der just ingen Fordring giøre paa, at være Kiendere og Bedømmere af deres Skiønheder. De smigre Øiet ved Pragten, ved Manafoldigheden og de forunderlige Blandinger af deres Farver, der ofte udgiøre en Maling, som ingen Skildrers Pensel er i stand, til at efterligne. De udaande tildeels en Mængde Dufter, Duster, hvis Nydelse bliver en Behag, som trænger inderlig dybt i Sielen, udgyder over den heele indvortes Følelse en vis rolig Mildhed, en vis Fortryllelse, for hvilke Sprogene endnu kiende intet Udtryk. Allerede ved det blotte Syn af Blomster opmuntres Aanden, ligesom Øiet; de forkynde Aarstiderne, da Naturen kalder os til tusinde Glæder; og Forestillingen om dem bliver ledsaget af en Rekke søde Erindringer; selv i de øde stivfrosne Vintere udaande nogle Hyacinther, som vi lade blomstre i Vinduerne, en lislig Fornemmelse af Foraaret i gjennem Gemakkerne. Hos alle føelsomme Folkeslag have Blomster været de livagtigste billeder paa Ungdommen og Forlystelsen; Digterne, Malerne give os dem igien som saadanne. Blomster ere Kierlighedens Spil og Pant. Den arkadiske Hyrde, der har intet andet Ønske, end at være elsket af Daphne, kiender ingen glædeligere Beskieftigelse, end at binde en Blomsterkrands for hende; og vore uarkadiske Studere holde endnu en Bouqvet for en Skienk, som en Dame ikke let foragter. Endogsaa eensom, og endnu Ømhiertighedens sede Forventning ubevidst, spiller mange unge Skiønne med Violblomsterne paa deres Bryste, eller pynter deres Sovekammer med Roser, Jasmin, Levkoier, og Lillier, for blant deres Vellugt at indslumre i yndigere Drømme. Men endog denne Nydelse af vore Fornøielser, hvor skyldige de end ere, hvor gjerne Naturen end forunder os dem, fordrer Forsigtighed; mid i de søde Dunsters Begere lurer en Fiende, der truer vor Sundhed, ofte vort Liv. Uerfarne Elskere og Elskerinder af Blomster ville ikke foragte denne Advarsel. Maaskee kunde man ansee den Vane, at fylde Kamrene med vellugtende Blomster og Urter, som et Beviis paa en liden Ufornøielighed. Markene, Engene, Skovene og Haverne aande os en mangfoldig Blanding af behagelige Dufter imode, fra første Foraar af indtil Høsten. Her i Naturens frie og luftige Lystpladser, vederqvæger og opliver disse Dufter os, uden at blive skadelige. Viere ikke tilfreds. Vi ville forlænge Aftenens Vellugt ud paa Natten; vi tage de Blomster, som meest smigre vor Lugt, ind i vore Sovekamre, i vore Spisestuer, og hvor vi ellers gjerne opholde os. Og vi betænke ikke, at denne Vellugt, som i fri Luft uden Fare vederqvæger os, blive i tillukte Kamre ofte en dødelig Gift. Vi behøve først kun at see paa almindelige Erfaringer, for at blive forsikrede om Skadeligheden, af Planternes Uddunstninger i tillukte Værelser. Mange Personer af zartlige Nerver blive overfaldne af Svindel eller dog en ringere Bedøvelse, naar de komme i et Kammer, hvor Violer eller Mysseker (Asperulla odorata L.) dufte, med hvilke sidste man paa mange Steder saa ubetænksom pleier at ophænge Krandse i Sengene. Man veed adskillige Tilfælde om Damer, der af Lugten af en Hyacint ere ere faldne i Afmagt; andre bleve bedøvede af Duus ten af en Bouqvet, som hendes Naboeske har paa Brystet. Vi behøve kun at lade et længe tillukt Drangeriehuus aabne for os; man fornemmer strax ved Jndtrædelsen en vis Brængstelse, som først gaaer over igien, naar vi komme tilbage i den frie Luft. At sove i saadanne Huse er høistfarlig. Forsøg, som man anstiller med en af Planternes Uddunstninger anstukken Luft, overbevise endnu meere; og dette Forsøg kan enhver let selv giøre. Man har kun at sætte en Lillie, Rose, Høsthacinth, som man har afskaaren, under en Glasklokke, og forhindrer den udvortes Luft at trænge ind, f. Ex. naar Klokken bliver sat i en Tallerken med Vand. Efter nogle Timer skal den indsluttede Luft ei alene til og ofte udslukke et Lys, som bringes ind deri, til Beviis paa deres dræbende Egenskab, men endog pludselig qvæle et Dyr, som man lader aande den. Priestley har bekiendtgjort adskillige Forsøg af denne Art; men de, som Jngenhauss anstillede, ere overmaade talrige og merkværdige. Faa Blomster af Gedeblad (Caprifolium) bleve satte under et Kar, hvori der gik omtrent en Pinte. Efterat de havde staaet 3 Timer i Kammeret, var Luften i Karret saa fordærvet, at intet Lys kunde brænde deri. Et lige Antal af disse Blomster bleve en Nat over forvarede i et Kar af samme Størrelse; de fordærvede Luften, saa at et Dyr havde maattet døe der. Ligesaadanne Forsøg anstillede Jngenhans med Frugter, og fandt deres Uddunstninger ligesaa skadelige, som de af Blomsterne. En Phersik forgiftede i faa Timer ganske et Luftrum, der var 6 Gange saa stor, som dens korporlige Jndhold: Ja selv midt i Solskin gjorde den en Mængde Luft ganske uduelig til Næring for en Jldslue. Et Dusin grønne Bønner fordærvede i een Nat Luften i et Kar af 2 Pæles Jndhold, saa at en Høne døde deri i mindre end 20 Secunder. J en Potte, som Jngen hans havde fyldt med modne Morbær, var Luften saa fordærvet, at et Lys vilde ikke brænde deri. Mange andre gientagne Forsøg med Frugterne bevise stedse deres Uddunstningers Skadelighed. Disse Frugter vare Æbler, Pærer, Blommer, Morbær, Viindruer, Citroner, Pherskener, Bønner; hvor der er en stor Hob af disse Frugter i et tillukt Værelse, der vil deres Uddunstning være meget farlig. Det samme gielder og friske af Jorden opgravede Rødder. Resten følger. Nyheder.