Kiøbenhavns Postrytter, 1791-09-30
Efter sit Løfte forlod Kongen den 14de hujus, ved 12 Slet, Thuillerieslottet, for at begive sig til Nationalforsamlingen. Hele Veyen vrimlede af utallige Mennesker. Nationalcavalleriet aabnede Toget. Paa dette fulgte Hr. Fayette med Stabsofficererne, Jndvalid og Børne-Bataillonerne, samt Nationalgardens Hautboister. De Kongelige Staldmestere, Huusofficiante og Pager gik foran Kongens gandske simple Vogn, Kongen var iført en blaa Klædning med Sølvbroderie, uden nogen anden Prydelse end det blotte Ludvigskors. Paa Carousselpladsen, i Nicaisen og St. Honore-Gaden, hvorigiennem Toget gik, havde Nationalgarden gjort Spalier. Da Kongen komtil Ridebanen, hørtes adskillige Artilleriesalver. Kongen traadde, geleydet af alle Ministrene, ind i Salen, og tog Plads ved Siden af Præsidenten Thouret, som gjorde ham en Compliment. For begge vare placeret tvende kostbare Lænestole. Alle Lemmerne havde reyst sig, og der herskede den dybeste Taushed, Kongen holdt følgende korte Tale, som han læste af Papiret: "Mine Herrer, jeg kommer, for høytideligen at hellige den Acceptation, jeg i Gaar skriveligen har givet Constitutions acten. Jeg sværger altsaa – her satte Præsidenten og alle Deputerte sig, og Kongen, som øiensynligen blev forundret derover, satte sig ogsaa strax, og blev, da Vivar og Bravo-Raabet fra Logerne var ophørt, saaledes ved – Jeg sværger altsaa Nationen og Lovene Troeskab, og at jeg vil anvende al den mig overdragne Magt til Lovenes og den af den constituerede Nationalforsamling Aarene 1789, 1790 og 1791 decreterte Constitutions Haandhævelse. Maatte dog, Mine Herrer, denne store og mærkværdige Tidspunct igien tilveyebringe Fred og Enighed, og blive et Underpandt paa Folkets Vel og Rigets sande Lyksalighed!" Saasnart Monarken havde gjort Eden, underskrev han ogsaa Constitutionsacten. Derpaa svarede Præsidenten, Hr. Thouret, i Førstningen staaende men siden siddende, saaledes: "Mange Misbruge, som havde triumpheret over den bedste Konges Hensigter, og uden Ophold vilde trodset Tronens Anseelse, undertrykkede Frankerige. Nationalforsamlingen, som Folket havde betroet sine Ønsker, sine Rettigheder og sin Magt, har ved at afskaffe Misbrugene grundfæstet det Offentliges Vel. Sire alt hvad denne Forsamling har decreteret, er ratificeret ved Nationens bifald. Den fuldstændigste Udførelse i alle Rigets Deele beviser dette. Derved blive de beskiæmmede og deres afmægtige Projecter tilintetgjorte, som af Misfornøyelse ikke indsaae deres egne sande Jnteresse. Nu har denne Forsamling, paa denne evig mærkværdige Dag, intet meere at ønske. Det er Franskmændenes Hengivenhed, det er deres Tillid, der giver dem denne ærværdige og reene Titel og den skiønneste Krone i Verden; og den frit decreterte Constitutions usvækkelige Anseelse, Sire, et Folks uovervindelige Magt, som har følet sig værdig til Frieheden; og den Trang, en saa stor Nation stedse vil have til et arveligt Monarkie, forsikkrer Dem denne Krone. Ligesom altsaa Deres Majestæt af Erfaringen venter de Jndsigter, den vil udbrede over Resultatet af den udførte Constitution; ligesom De lover at haandhæve denne Constitution i Riget selv, og at beskytte den imod fremmede Angreb: Saa forlader Nationen sig paa billigheden i deres Rettigheder, paa Overbeviisningen om sin Magt og Styrke, og paa Deres Kongelige troe Medvirkning. Den er saaledes ubekymret om Uroelighederne udenlands, og vil ved sin roelige Tillid bidrage sit til Rigets indvortes Gouvernements hurtige og gode Fremgang. - Hvor stor, Sire, hvor vigtig maa den Tidspunct være i vore Øyne, hvor kjær for vore Hierter, og hvor fremlysende i vor Historie, denne Generations Tidspunct, som har givet Frankerige Borgere, Franskmændene et Fæderneland, Dem, som Konge, en nye Titel af Høyhed og Ære, og som Menneske, nye Følelser af Lykke og Velmagt." Efter denne Tale skingrede hele Salen af de Tilstæde værendes Glæderaab. Dronningen, som med de Kongel Børn havde siddet ubemærkt i en Loge bag ved Præsidenten slog Gardinet til Siden, og raabte: "Nationen leve Constitutionen leve!" Hun var ikke kjørt derhen med Kongen, men med Børnene gaaet en langt kortere Vey til Fods le Ridebanen. Samme Vey gik ogsaa Kongen tilbage, da han forlod Forsamlingen, geleydet af Ministrene, Præstdenten og næsten hele Nationalforsamlingen. Ved Ankomsten til Slottet gav Seglbevareren den Deputerte, Hr. Arnaudat (for nærværende Tid Nationalforsamlingens Secretair) den af Kongen underskrevne Constitutionsact. Men da han kom tilbage til Nationalforsamlingens Sal, vare alle borte. Han maatte altsaa beholde Acten, da han ikke førend i Sessionen den 15de kunde blive den qvit, hvorfor han besluttede at tage den i Seng med sig, hvor den hele Natten laae paa hans Bryst. Hr. Fayette har yttret det Ønske, at leve roeligere, baade for hans Helbreds og Formues Skyld, hvilken sidste skal have liidt meget ved Revolutionen.