Viborger Samler, 1791-07-04
Det er Aarsagen, hvorfor i Engelland Land-Taxten aldrig forhøies eller varierer uden imellem 3 og 4 Skilling, og man, uagtet de store Skatter, som aarlig forøges, aldrig giør nogen Lov eller Forordning eller Anstalt, som kan forandre den paa Erfarenheden, som den sikkerste Lærmester, jevne Gang af Jordens Drift, den Fasthed, som Staten derved bekommer, er dem alt for kier, og agtes for aldeles uundværlig, og at forrykke den, for det farligste Skridt. Hvorledes kan du frygte, at Fæstebreve skulde ansees for ugyldige? Har ikke Regieringen selv befalet, at Bonden skal have Fæstebreve, og give Reversaier? Dette, som var bindende imellem Mand og Mand i Almindelighed, ansees endogsaa ikke for nok, naar Bonden er den eene Contraherende; thi da maae disse jo bekiendtgiøres for Amtmanden, som aarlig undersøger Protocollerne. er Andre Foretninger bliver ikke indleveret til Magistrat eller anden vedkommende Øvrighed, mens med de, som Bonden indgaaer, skeer det; hvorfor, kan det være af anden Aarsag, en for at give dem destostørre Betrygelse af Loven. Har de ikke al den Autenticitet, som nogen Forre ning kan have, naar i Tvistigheder, som opkomme, de antages for Resul ved Domstolene, ja i Høieste Ret. Hvad kan være helligere i noget Land? Mens, siger du, de var ikke frie. Frie, jo vidst vare de frie til at contrahere eller ikke, thi hvormed kunde de tvinges, Viis mig nogen Lovgivelse, som giør Bondekarlen umyndig til at slutte Contract. Ved Forordningen 1746 vare de bundne, mens det Baand blev ved den seenere Land-Milice Forordning 1774 ophævet, thi det findes ikke i denne, som ophæver alle foregaaende, og derved sætter den af 1746 med sit heele Jndhold og alle dens Artikler ud af Kraft. Forestil dig dog, hvor det vilde tilgaae, naar Bonde og Bondens Søn skulle ansees for, at have været umyndige til at indgaae Fæste. Hvor kan du frygte, at Landboe Commissionen skulle giøre et saadant Forslag, hvor kan du tænke, at Regieringen ikke indsaae den Forvirring det over heele Landet vilde foraarsage. Nu giør enhver Mand det Hoverie, som ligger til hans Gaard, det har han vidst forud, det har han ved Fæstebrev forbunden sig til et forrette; dertil har han bekommet Hielp og Understøtning af Eieren, dette Fæstebrev er lovligen forfattet, bekiendt for Amtmanden, og har intet Kiendetegn paa at være paatvungen; Bonden har ikke reclameret derimod saaledes som Lovens 5 B. 1 C. 4 og 5 Art. anviser. Han har bekommet Understøttelse af sine Forældre - Han har giftet Enken - eller Dotteren i Gaarden - Han har forladt et Huus og antaget en Gaard - Har paataget sig de Pligter, som vare ham bekiendte, thi enten havde han tjent i Byen eller dog paa Godset - Ham ere alle Omstændigheder blevne bekiendte ved Samtale med Forældre, Slægt og Venner. Dette bliver vidst af alle anseet, som umodsigelige Beviser paa hans Villighed og at ingen Tvang har havt Sted ved Gaardens Antagelse. Han har vidst det alt sammen forud, og altsaa ikke paataget ubekiendt Forbindelse. Lad os endvidere betænke, at der gives frie Folk, som har fæstet Gaarde paa fremmede Gods for dem - Kan disse ogsaa ansees for Tvungne? Kan de, som Faderen afstaaer sin Gaard til, kan de, som tilbyder Fæstepenge for at bekomme en Gaard i Fæste, kan disse, naar de endogsaa overbyde sig, som ofte skeer i Jylland og Fyen og mindre Øer, ansees for tvungne og for ufrie i den Contract. Hvad Forvirring, hvad Uendeligheder vilde ikke saadan Undersøgning foranledige, hvormeget vilde ikke Uvisheden om hvem Proprietairne mistede af sine Gaardfæstere, og hvem han beholdt, og paa hvad Vilkaar, tilbagesætte Avlingsdrivten - Hvor ubodelig Skade vilde det ikke være for Staten og hvad blev Udfaldet, enten som din Frygt, som næsten er Forbrydelse, indbilder dig - Fæstebrevene bleve annullerede og Proprietairerne ikke vare i Stand til at drive sin Avling, og maatte lade sine Jorder ligge - ikke kunde svare sine Renter ikke føde sig og opføde sin Familie, og som andre Banqverotterer maatte stræbe at bringe noget til Side og overlade sine Godser, til Pandthaverne, eller naar det ikke skeete, at heele Landet dog blev sat i en skadelig Bevægelse, som var heldigst, naar den blev unyttig. Nei, min Ven, forlad saadan Grillefængerie - betænk hvad den sande Landets Tarv er, troe, at vores Regiering ikke tager Feil. Forlad dig paa, at Hoveriet bliver bestemt efter Landets Tarv - at Fæstebrevene ikke blive forandrede - at den Mand, som har lovet sin Forpagter et bestemt Hoverie, ikke bliver forhindret i, at lade sine Bønder opfylde hans Løvte, naar det ikke overskrider det, som ved Forordning af 1773 er fastsat, i Følge den af de omreisende Kongelige Commissarier gjorte Rapport. Kongen siger sig ikke imod, og straffer ikke dem, som ham adlyde - mindre ødelegger dem. Da de samme Følger vilde blive 1800 af en misforstaaet Friehed, da kan du fuldkommen være vis paa, at da ei mere end nu, Fæstebreve og Contracter blive fuldkastede. Det vil blive saaledes, at de som have antaget Fæstebreve, vedblive forpligtede at opfylde – at de frigivne Karle (1800) kan fæste hvor de vil - Proprietairen besætte sine Bøndergaarde, som ham bedst synes - at han ligeledes bliver fri for al Tvang, og kan benytte sig af sin Eiendom, som han bedst forstaaer det, uden Jndskrænkning, enten at fæste den, eller drive den, eller lade den drive, saavel Hovedgaard som Bøndergods ved een eller flere - i flere eller mindre Afdeelin, ger, og saaledes Stræbsomhed tiltage ved at enhver giør de Indretninger, som han indseer at være gode, og har Kræfter til at udføre. Dette indseer jeg at blive følgen, og snart vil du erfare, at Proprietairerne bekomme Tilladelse at bortfæste deres Bøndergaarde og øvrige Eiendomme paa Aarmaal. Thi det bliver en fremskinnende, ligesaavel som urykkelig Sandhed, at Statens Vel ikke taaler at Bøndergaarde blive, end ikke den korteste Tid, ledige og ubesatte, siden saavel deres egen som Hovmarkens Drivt vilde staae tilbage, maaskee et heel Aar. Og hvorledes skulde dette Vigtige undgaae Landboe-Commissionens Opmærksomhed og Eftertanke, at jo nærmere vi komme Aaret 1800, jo uvilligere vilde Fæsterne blive til at fæste paa Livstid. Jeg tænker vel ogsaa paa Vanskeligheden at holde en oc dentlig Drivt, naar i een og den samme Bye en Gaardmand, paatager sig at giøre mere eller mindre Hoverie end en anden Mens en skiønt denne Forvirring nødvendig vilde standse Landets Oeconomie, saa holder jeg mig toelig og overlader det med underdanigst Tiltroe til Lovforfatterens Jndsigter og Viisdom at afværge - Lad de heller Tungsindighed faae Maat over dig, men forsikre dig til, at Regieringen vil holde over det, den eengang har fastsat, da den confirmerede de nu gieldende Hoverie-Reglementer, hvilke den har forsikkret at skulde være uragelige. N** den 28 Junii 1791.