Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-10-20
Skrivelse fra Tobias Torbist om et nyt Theaterblad. Bedste Ven, Vi have nu ogsaa faaet et Theaterblad, som giør stor Opsigt. Forfatteren er min Ven *** som De nok kjender. Men da det her i Thalia borg er saa vanskelig en Sag at være frimodig, og Sandhed er her hver Mand for broget, saa har valgt en ganske egen Vei til at naae sit Maal. Han veed, den Handling at laste, er at tillægge en Person eller Ting Egenskaber, som ikke kunne bestaae med dens Hensigt, og da nu enhver af de Spillende ved vort Theater heller, som Geert Vestphaler, vil have at Folk skulde kalde ham en Skabhals, end tillægge ham Egenskaber, der ikke kunne bestaae med hans Hensigt, hvilken er, at glimre som Melpomenes og Thalias Udkaarede, saa har Forfatteren besluttet kun blot at rose, hvilket han finder i vore Dage bedre sin Regning ved end ved blot at skole. Men hans Domme over Konstnernes Spil have, ligesom Vignetten paa Nytaarsgaven Hermes for 1820, et dobbelt Ansigt. Seer man dem fra den ene Side, saa sporer man intet uden Lovtale, seer man dem derimod fra den anden, bliver man intet uden bitter Jronie vaer. Man behøver saaledes en Nøgle til dette Chiffersprog, for at kunne læse det som det bør. Jeg smigrer mig med at besidde en saadan Nøgle, og tager mig herved den Frihed at dechiffrere noget af dette Sprog til Prøve paa Forfatterens Foredrag. Naar det f. Ex. hedder hos ham: Hr. A. overgik denne Aften, efter Sædvane, sig selv, og han spillede Prindsens Rolle med en Kraft, Natur og Genialitet, som sætter ham høit over Talma saa vil det ikke sige andet end Hr. A. spillede denne Aften, efter Sædvane, som en Klodrian, og overgik sig selv i Carricatur og Bombast. Han spillede Rollen uden Kraft, Natur eller mindste Genialitet. Naar det hedder, han sagde de Ord: "Er det til saa manges Ulykke ikke nok, at Fyrster ere Mennesker &c." overtræffeligen, saa betyder det, han sagde det som en Brændehugger eller Saugskjærer. Naar vor Forf. forsikkrer, at Hr. B. veed at lægge Betydning i den ubetydeligste Rolle, og er i saa Henseende en sand Skaber, saa vil det kun sige, at Hr. B. tager al Betydning, endog fra den betydeligste Rolle, og er en sand Vanskaber. Hedder det om Hr. C., at hans Spil var et fuldendt Mesterstykke, saa er Meningen, at det er et fuldendt Fuskerie. Siges der: Hr. D. har længe været Publicums Yndling, og den beskedne Flid, der udmærker ham, er altid, efter Fortjenesten, bleven paaskjønnet, saa er det med andre Ord: Publicum har længe ønsket Hr. D. Pokker i Vold, og hans uforskammede Skjødesløshed er altid bleven misbilliget, endskjøndt forgjeves. Naar Forf. beretter, at Mad. C. blev modtaget med eenstemmigt bifald, som hun ogsaa virkeligen fortjente saa er det det samme, som han vilde sige: Mad. E. blev rigtig nok modtaget med skingrende bifaldsraab og Hurra af en Skare Svende, Drenge, Ammer og Tjenestepiger paa Galleriet, og fortjente virkeligen ogsaa et saadant bifald. Visse Udtryk bruger vor Forfatter sædvanligen i tronisk Betydning, saaledes betyder hos ham: Publicum. Jan Hagel, Kreti og Pleti; Applaus: Pøbelskraal; Konstens Triumph. Konstens Skamstøtte, overgaae sig selv, spille Galmand, et sandt Studium, en sand Læreklud; den store Mester, den store Bønhas, den tænkende Konstner, den tankeløse Konstner; et herligt Ensemble, et usselt usammenhængende Sammenskrab, Kraftfuldhed, Matros skraal og Brændehuggerbulder. Vort Theater er iøvrigt bygget i antique Stiil. Over Proscenium er anbragt den antique Lyra, der, som De veed, bestaar af en Oxepandeskal, imellem hvis hule Horn Hermes spændte sine Strænge. Denne Oxelyre er ogsaa et betydningsfuldt Sindbilled. Paa Tæppet er malet en Apis med en Trekant paa Stjerten, hvilket ligeledes ganske udtrykker vor Skuepladses Indretning og Bestemmelse. Thaltaborg, d. 10 Oct. 1821. Deres Ven Tobias Torbist.