Viborger Samler, 1848-09-05
(Forlangte Jndrykkelser.) Priser Eder lykkelige, mine Landsmænd, J jydske Bønder, og føler Glæde og Taknemmelighed i Eders Hjerter, for al den broderlige, bondevenlige Kjærlighed, der vises Eder, for al den bondevenlige Omsorg, der bæres for Eders Fremtid. Vender Eders Øine mod Østen og lader taknemmelige Taarer væde dem, naar J tænke paa hiint Huus i Kjøbenhavn, som kaldes Hippodromen, paa Dansk Hesteløbshuset, hvor Heste tæmmes og tilrides. Der have de forsamlet sig, Bøndernes sande Venner, de fortræffelige Mænd, Procuratorer, Jernstøbere, Skræddere o. s. v., udmærkede ved Erfaring, Uegennyttighed, Kundskab og Veltalenhed; Mænd, der beggeistrede af Husets Aand, ville tilride Eder, J Jyder, uden Bidsel og Tømme, og lære Eder at fornuftig Frihed bestaaer i at løbe løbsk, sætte over Grøfter og Gjærder uden at agte Skaden der afstedkommes, menende, at af Forstyrrelsens Mangfoldighed skal Fred, Enighed og Lykke fremblomstre. Værer nu ikke saa eenfoldige, kjære Landsmænd, at troe, at disse fædrelandsksindede Mænd, koge Suppe til sig selv paa Eders Bekostning, nei de ere Bondevenner, fulde af Ugennyttighed og Selvopoffrelse. Taler ikke om, at det er uforskammet Jndbildskhed og Overmod, der lader dem ukaldede opkaste sig til Eders Formyndere, nei, som Eders nidkjære, duelige Ordførere og Fortalere paa Rigsdagen, ville de sørge for, at ikke Eders sunde Fornuft, Eders noget gammeldags Kjærlighed til Fædrenelandet skal føre Eder i Fordærvelse. Gjører Eder ikke latterlige ved at sige, at hine Mænd ikke forstaae, hvad de paatage sig - Jo vist forstaae de Tingene; de kunne være Ministre, hvad Øieblik det skulde være, en Procurator, en Bondeven, som har faaet dygtig paa Hovedet i Stændersalen for sin Dueligheds Skyld, en juridisk Candidat, der er Borgerrepræsentant i Kjøbenhavn, tænk engang, en Bøssemager, en Jernstøber, en Skrædder, en Litteratus, som læser alle Slags Bøger til stort Gavn for Landet, og Alle ere de fra Kjøbenhavn. Skulde disse Mænd ikke forstaae de jydske Ting, naar de forstaae, hvad der er 1000, je 10,000 Gange meere, de kjøbenhavnske. Skulde de ikke kunne snakke, skrive, file, støbe, sye og læse en Statsforfatning sammen. At nære saadan Tvivl vilde være rigtig jydsk, bonde jydsk. Seer Eder vel for, kjære Landsmænd, og værer dog en Smulle fornuftige, lader fare den Halstarrighed, den Mistro til alt Nyt, den evindelige Overveien, den kjedsommelige Beregnen, der hæfter som en mørk Plet paa Eders Characteefra Fortiden indtil denne Time. Griber uden Betænkning efter Klenodiet, der rækkes Eder af Hesteløbshusets Selskab; modtager med Ærefrygt de Propheter, det sender Eder – J kunne da være ganske rolige og trygge, trække Nathuen over Hovedet og slumre fødeligen, indtil disse Udvalgte støde i den nyfødte Friheds=Basune, da ville J vaagne til Fryd og Gammen og glæde Eder over Frihedens klare, høitflammende Lue (men pas paa, at den ikke brænder Eder). Det Bedste kommer tilsidst, det er et gammelt Ord, som og gjælder her, naar vi nu ere blevne godt gjennemvarmede af denne Friheds Jld, rigtig iltre, da reise vi os Alle som En, drage disse vore Velgiørere frem af deres beskedne Skjul og gjøre dem til Ministre, Konger, Keisere, ja maaskee vi sende dem til Vor Herre, som for gode for denne syndige Jord, for at kunne tilbede dem som Guder.