Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-01-07
Det Norske Folk, som ved dets Storthings Beslutning, viser de i Danmark givne Love og Anordninger den Ære, at det ved dets egen Regjering dermed veldædig værner om hver Normands Ret, Fred og Sikkerhed, afgiver jo derved et imodsigeligt Beviis paa dets Agtelse for den danske Lovgiver; det er et dagligt fornyet Hædersminde som tilintetgjør ethvert Skandskrift over Danmark, det er en Erkiendelse af den danske Regjerings Viisdom og Retfærdighed, som gjør Forfatteren af Danmark politiske Forbrydelser til en ligesaa strafværdig og foragtelig Skabning, som Hans Høiærværdighed Hr. Consistorial Büsching, der velfortjent blev offentlig hudflettet og brændemærket, fordi han skrev, at hans Velgiører, Preussens store Konge, Friedrich den Anden, ingen Talenter og ingen Forstand havde, ikke var Soldat, langt mindre General, og endnu mindre Helt; at Han manglede alle Dyder, og at Han havde hverken Evne eller Villie til at gjøre Noget som var roesværdigt. - Hvad kan dog ikke en ondskabsfuld Geistlig beqvemme sig til at gjøre? Jeg slutter her denne min Protest og Anmeldelse, med det Løfte, at jeg i et følgende Tilsvar, saa fuldstændig som mine Evner det tillader, skal gotgjøre, at fordi det Norske Folk, formedelst den antagne fuldkomne lyksaliggjørende og hellige Constitution som den danske Prinds Christian indbød det til at give sig selv, og ved dets lykkelige Forening med Sverrig under den vise og med alle Dyder kronede Regent, Hans Majestæt Kongen af Sverrig, nu føler sig mere lykkeligt og frit, end tilforn under den danske Regjering, derfor har det ingen Grund til at hade eller foragte den. Det danske Folk ønsker af Hjertet, at Norge saaledes fra dem adskilt, maa stige i Agtelse og Velstand; thi i Forhold til denne Stigen, kunne de Danske forøge deres Formue, uden at bære nogen af Norges Byrder, og derfor kunne de aldrig ønske at være eller blive gjenforeenede med Norge. Og lettelig skal jeg kunne gotgjøre, at det Norske Folks Held og Lyksalighed umuelig kan fremmes, ved at opvække Had og Forbittrelse hos det Danske Folk; – at det Norske Folk heller aldrig kan blive lykkeligt, hvis det ikke elsker Dyd, søger og ærer Oplysning; hvis det ikke kalder sand. Fædrelandskjerlighed tilbage, og forjager den lave Egennytte som tilintetgjør ethvert nok saa velgjørende og kraftigt Middel til Norges Opkomst; - hvis det ikke, ved Tarvelighed, Vindskibelighed og Flittighed, gjør Tilførsel af fremmede Produkter og Fabrikvarer undværlig. - Jeg siger det, Norge kan aldrig blive et lykkeligt Land, hvis man ikke opholder Mænd i deres Reenhed, ved at berede dem en skrækkelig Skjebne, som blive Skurke. Christiansand, d. 29 November 1816. W. Sebbelow. . - - - Hvad som jeg berettede om det i f. M. erholdte Afslag, nemlig om at faae Storemaglebyes Fælled paa Amager, eller Overdrevet der, udskiftet, har nu faaet et andet og behageligere Udseende. At det vil glæde Dem og enhver Bondeven, det holder jeg mig tilfulde overbeviist om, og derfor iler jeg med Bekjendtgjørelsen af det, som siden sidste ærede Samtale er passeret. Landbrugerne Dirck Jansen, Jacob Dirchsen og Svend Buurindgave Begjering til vor drivtige og for hver god Sag nidkiere Stiftamtmand, om Udskiftningen; men neppe havde han læst Begjeringen, før Landvæsens-Commissionen blev sammenkaldt, og, uden at give de ofte for hans Formænd fremsatte, og nu gjentagne Jndvendinger, Gehør, erklærede denne indsigtsfulde Hædersmand paa det Høitideligste, at Fælleden skulde udskiftes. Det var i Mandags, at der i Byen derom var Møde; men hvilken Glæde denne raske Beslutning fremvirkede hos de for Almeenvel fast hengivne Jordbrugere, der med Regjeringen see hen i Tiden, kan ikke noksom beskrives. Nu skal da ikke ret længe meer omtales de circa 1700 Tdr. Land, som, siden Hollænderne i Aaret 1615 fra Vaterlandene hidkom have, kun 1 Miil og 1 1/2 Miil fra Hovedstaden, ligget udyrkede, og hvor kun groer sparsomt Græs, da dog deriblandt findes Jord af god Bonitet, saasom paa længste Høi og deromkring, og flere Steder. Gid nu og, at de 200 Tdr., som Drag de i Aaret 1810 erholdt af dette Overdrev, maatte udskiftes, og altsaa vorde dyrkede, og, hvad som end mere var at ønske, er, at der vilde fremstaae, Mænd, som havde Lyst og Ævne til at afkjøbe Lodeierne, især de, som ved den ulykkelige Jldebrand i 1809 bleve ødelagde, og som for endeel trænge til at sælge, den Andeel, de faae af Overdrevet, da en passende Cultur snart var at vente; men hvo vilde ikke lægge dette Ønske til: at see 4 a 600 Tdr. Land af dette Overdrev beplantede med Skov=Vexter, Efterkommerne ville vist yde den den inderligste Taknemmelighedserindring. Om den videre Fremgang, og hvor stort Hartkorn dette betydelige Areal vil udgjøre, hvoraf Lodeierne, tilligemed det, som er i Drivt, have betalt Skatter og ydet alle muelige Præstanda, skal jeg nærmere give Underretning om, samt om flere landoeconomiske Gienstande, dette Sogn, og især Byen, betræffende. Kjøbenhavn, d. 26de Decbr. 1816. Køhler, Justitsraad.