Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-01-01
J det hengangne Aar ere, som sædvanligen mange nyttige offentlige Foranstaltninger blevne trufne; det er unægteligen den Danske Regierings Mand, at søge at bringe hele Landets indvortes Bestyrelse til en stedse større Fuldkommenhed. Blandt disse har man fornemmelig Grund til at glæde sig over Forordningen angaaende Skindøde, af 13de Januar. Hører det til en faderlig Regierings Characteer at bære Omsorg for de levende Mennesker, saa hører det vist ikke mindre dertil at bære Omsorg for de Døende. Foranstaltningen var upaatvivleligen høist nødvendig og velgiørende, og kan kun og let tabe sin velgiørende Virkning ved Vedkommendes Letsindighed og Skiødesløshed. Endnu mere velgiørende vilde denne Foranstaltning blive, naar det maatte blive befalet, at hver Liigkiste maatte forsynes med et Laag, som kunde optages, og som blev aabnet over ethvert Liig, som ikke lugtede stærkt, naar det var ankommet til Graven, efter det ved Henbærelsen havde været underkastet en nye Rystelse, og at da de ansatte Synsmænd foretoge en nye Undersøgelse over det i Præstens Øverværelse inden det blev nedladt i sit mørke Giemme. Dette vilde tillige give en smuk og passende Anledning for den Afdødes Venner til at byde ham det sidste Farvel. Der have vel tildraget sig nogle Begivenheder i vort Fødeland i det tilbagelagte Aar, hvorover man skulde synes ikke at have Grund til at glæsig; nemlig de saa høist forargelige religiøse Stridigheder, som maae oprøre ethvert godt Menneskes og enhver forstandig Christens inderste Følelser; thi naar Lidenskaberne tage Religionens Kappe paa og træde frem paa Kamppladsen, naar man slaaer førend at have overbeviist om Uret, naar man forglemmer hvad det er for en Synd at udskielde sin Broder for en Daare, naar man ikke har det givne Exempel paa at være sagtmodig og ydmyg af Hiertet længere for Øinene, saa synes al Christendom, denne Strøm af Dyd og Kiærlighed, som ved Forsynets Foranstaltning blev gydet ind i det menneskelige Liv, at være reen forsvunden. Og dog har man maaskee Grund til at glæde sig over alt dette; thi for det første har det lagt et Retskaffenhedsprincip hos Regieringen for Dagen, som passer aldeles til den Characteer, som Tidsalderen synes at ville antage; det, ikke at betiene sig af et Magtsprog for at standse et Onde, i hvor indbydende Anledningen syntes dertil at være; men kun at lade Lovene raade Bod derpaa, saavidt de formaae det og forresten at sætte sin Tillid til Menneskenes sunde Forstand og Følelse for det Rette. For, det andet har man ogsaa en Grund til ikke at være saa utilfreds med saadanne Optrin thi de ere tienlige Midler til at opvække den menneskelige Mand af den Slummer, hvortil den saa let henfalder, og til at bringe den til at tænke over de Gienstande, som maae være de vigtigste for hvert Menneske at overveie; de ere et Slags homeopathiske Kuur, den nye Methode i den religiøse Medicin; man giver en liden Portion aandelig Gift ind for at opvække den gandelige Sundhedskraft. Endelig har man, naar man tænker over hvad der har tildraget sig i Aaret 1832, den gyldigste Grund til at glæde sig over, at det Løfte nu er gaaet i Opfyldelse, at Nationen er bleven raadspurgt i Statens Anliggender. Saaliden Aarsaa man her i Danmark har til at nære et saadant Ønske, saalidet man endnu efter de Erfaringer, man har i Menneskelivet, er berettiget til at forvente noget stort deraf, saa er det dog et Skridt, som de Udviklinger, hvilke foregaae i Menneskeliver (hvilke synes at bebude en Forsynets Plan, som skal gaae i Opfyldelse), og som hele Danmarks politiske Stilling udkræve. Det røber en høi Grad af af politisk Jndsigt itide at indsee denne Nødventighed og en ædelmo og Opoffreise af en Regiering frievillig at underkaste sig den Betragtningen herover er holst velgiørende; thi det er den meest betryggende Følelse for et Lands Jndvaanere naar de føle sig overbeviste om at Reisk fenhed beklæder Landets Throne. Saavidt Betragtningen, nu Forhaabning : J 1832 blev Nationen raadspurgt om Formen, herefter vil den blive det om Tingen. Man kan overlade sig til det skiønneste Haab, naar de, som skulde give Raad paa Nationens Vegne ville lade sig være tre Ting magtpaaliggende: 1) at giøre sig nøie bekiendte med Fædrenelandets Historie for deraf at lære hvad der har i Fortiden gavnet Landet, og hvad der har skadet det; 2) at foretrække Landets Vel i det Hele for hver enkelt Stands eller Distrikts, ligesom for den personlige Jnteresse; 3) at lagttage det Maadehold, ikke altid at attrae det som i sig selv kan være det Bedste og Ønskværdigste; men allene det, som bedst kan passe til de nærværende Forhold, thi alt det sande Gode, lader sig kun langtsomt udvikle til Fuldkommenhed. henvende vi vor Opmærksomhed paa de udenlandske Begivenheder i det afvigte Aar, saa bemærke vi fornemmelig to Hovedtildragelser, der ligesom hæve sig over alle Aarets øvrige Mærkværdigheder og udgiøre dets egentlige politiske Vigtighed. Disse ere det constitutionelle Systems Fremskridt og Uddannelse i det vestlige Europa, og for det andet den store Kamp og den nye Tingenes Orden i Orienten. Executionen af Tractaten af 15de November 1831 med Holland kunde regnes til den tredie saadan politisk Hovedbegivenhed, dersom man kunde antage, at den vilde tilveiebringe mere end en Spænding og en øieblikkelig Opløsning af Conferencen imellem de store Magter, og foraarsage en almindelig Adskillelse af dette mangeaarige ligesaa mærkværdige som mægtige Statsforbund. Men der gives mange Grunde for at omtvivle at denne store Skilsmisse imellem det østlige og vestlige Europa vil finde Sted og at en almindelig Europæisk Krig vil udbryde. Jmidlertid ere Europas politiske Forhold saa indbyrdes forviklede, som de ikke hade været det i mange Tider, saa at ingen kan forudsige hvad der vil møde, og saal des at det vilde udkræve megen historisk Konst at sætte dem i deres sande rys, om ent og disse Forhold vare af den Natur at de lode sig offentlig omtale med en uindskrænket Friehed. Men hvod Nutidens Historie angaaer, saa maae Historieskriveren mere beflitte sig paa at tænke og tie og overlade det til Eftertiden at tale om den nærværende Tid med den fornødne Friehed. Men det man bestemt og frit kan udsige, er at Aaret 183, bliver et af de mærkværdigste Aar i Historien ved den Superioritet som det constitutionelle System har erholdet i det vestlige Enropa. Aarets vigtigste Begivenhed var unægtelig at Reformbillen gik igiennem i England; det er en erklæret Seier, som den tredie Stand har erholdet over Aristokratiet, og hvis Virkninger vilde udbrede sig over en stor Deel af Jordkloden, formedelst den store Jndflydelse, som England har paa andre Stater. Storbrittanniens Historie har derfor ikke et saa vigtigt Aar at omtale, siden Aaret 1689, da det Stuartske Huus blev styrtet og Wilhelm den tredie besteeg Thronen, fra hvilken Tidspunkt Englands hidtilværende Statsforfatning først kom egentlig i Gang. Reformbillen passerede Overhuset d. 4de Juni og blev sanctioneret af Kongen den 7de. Men denne Hovedforandring i Landets Forfatning blev ikke antaget uden efter den alvorligste Modstand, fra Aristokratiets Side, som havde sin Skjebne klart for Øinene. Overhuset havde i 1831 forkastet billen og det var paa Veien i 1832 til at giøre det samme ved det Amendement, som Lord Lyndhurst anbragte til den 8de Mai, og som blev antaget; Whigministeriet forlangte derpaa sin Afsked. Man troede at Aristokratiets Seier var vis; selv Kongen syntes at give efter for denne Formening og Hertugen af Wellington fik Ordre at organisere et nyt Toryministerium; men Underhuset vægrede sig saa bestemt ved at understøtte det nye Ministerium med Pengebevilgninger, og Folkestemningen yttrede sig paa en saa kraftfuld Maade ved Reformforeninger, som traadte sammen over hele Landet, og ved Trudsel om Skattevægringer, at Hertugen af Wellington, maatte paa fin politiske Løbebane, besluttte sig til et Skridt, hvilket han havde undgaaet paa sin militaire, nemlig til en afgjort Retirade; Regieringen maatte give efter, Whigministeriet forblev i sine Poster, og de Torys dristede sig ikke til at indlade sig i en aabenbar Kamp med Folket; men maatte vælge i dets Sted at anvende sin hele Magt og Jndflydelse til paa enhver Maade at modarbeide Billens fordærvelige Virkninger for dem. Man kan sige at med denne store Begivenhed er Begrebet om en Folkesouverainitet først blevet til en historisk Erfaring; ellerdet er det første ret klare og tydelige Exempel man har paa Udøvelsen af en saadan Statsmagt. Hvor stor den tredie Stands Overmagt er i Storbrittannien sees især af de nye Valg til Reformparlamentet, som skal aabnes den 29de Januar 1833 i det gamles Sted, hvilket er opløst, som ere aldeles faldne ud til Fordeel for denne og med en stor Minoritet paa Aristokratiets Side; men hvorved den glædelige Erfaring tillige er vundet, at de Radicales Partie er endnu langt svagere end de Torys, og at Personer som Hunt ere ikke engang blevne valgte paa nye til Parlamentslemmer. Af Aaret 1833 kan man derfor forvente den alvorligste Kamp imellem den tredie Stand og Aristokratiet i Storbrittannien, hiins Bestræbelser for at fravinde dette fine Sinecurer, fine store Prærogativer og at svække den høie Geistligheds Magt og Jndflydelse; men under dettes uophørlige Modstand; Storbrittannien, vil udentvivl blive stedse mere forandret til et Borgermonarkie, og en total Forandring i Statens indvortes Forfatning, i dets Underviisningsvæsen, i Geistlig dens Forfatning, i dets Krigs- og Finantsvæsen, i Jrlands Tilstand vil blive efterhaanden bevirket. - Hvad Storbrittanniens udvortes Forhold angaaer, saa kan man forvente, at som Reformsystemet er udgaaet eller bragt i Gang ved den Franske Julirevolution, saaledes vil saavel den Engelske som den Franske Regiering erkiende Nødvendigheden af Vedligeholdelsen af begge Staters politiske Venskab; da Loddet tynger saa mægtig ned i Magtens østlige Vægtskaal, at to politiske Lodder af den største Præponderance maae nødvendig nedlægges i den vestlige naar en Balance, skal blive tilveiebragt. Man kan forvente at Reformministeriet vil lægge an paa at skaffe det nye politiske System Styrke ved at udbrede det constitutionelle Princip i det vestlige Europa (Cannings Jder), hvilket giver sig allerede temmelig tydeligt tilkiende ved Publikationen af de af Lord Sepmour vexlede Noter, og ved hvad der allerede skimter frem angaaende Storbrittanniens potitiske Forhold til Spanien og Portugal og af Ministernes Yttringer ved Debatterne over Lord Bulvers forkastede Forslag i Underhuset mod den Tydske Forbundsdags Beslutninger. - Endelig kan man forvente, at det vil blive i det forestaaende Aar et Hovedformaal for den Storbrittanniske Politik at have de orientalske Begivenheder idelig for Øinene; hvor Tingene ikke kunne blive i den Forfatning hvori de nu ere og ikke kunne forandres uden de betydeligste Følger for Storbrittanniens Flor og Vælde. Disse ere unægtelig Politikens ømmeste Sider og de undslukkelige Krigsgiøder, som hvert Øieblik true at slaae op i høie, alt fortærende Luer. Disse Betragtninger angive de vigtigste Synspunkter ved hvad der gik for sig i Storbritannien i det afvigte Aar; men foruden disse Begivenheder tildrog der sig en Deel andet mærkeligt: Kongen blev saaret i Hovedet af en forrykt Matros ved Hesteveddløbet i Ascot. - Jrland var fuld af Giæringer og Tumulter og dets onde Genius O'Connel søgte at sætte alt i Bevægelse for at bevirke Unionens Ophævelse. - Aaret begyndte med en stor Deficit i Statsindtægterne; det synkende Fonds røg i Lyset med alle den gamle Mathematikers Prices Beregninger. Næringsveiene gik paa mange Punkter i Staae; Jndvaanerne udvandde i store Masser til de fremmede Verdens Deele. Cholera udbredte sin Gift over hele Landet. Men mod Enden af Aaret blev alt bedre; Høsten var ypperlig, Fabrikerne oplivedes, Statsindtægterne tiltoge og Reformbillens Seier syntes at oplive hele Folket med nyt Haab og nye Virksomhed. Jernbaner og Dampfart udbredte sig stedse videre. John Bulls Mave kom i Orden og dermed hans Sinds Munterhed.