Berlingske Tidende, 1784-09-17
Haag, den 4de September. Endelig have Generalstaterne oversendt til Berlin deres Svar paa Hs. Majestæt Kongen af Preussens bekiendte Skrivelse. J samme heder det: "At Deres Høimægtigheder havde ønsker saa hastig som mueligt at besvare det venskabelige Brev, hvormed Hs. Majestæt havde beæret dem, men at De, ved at undersøge samme, havde fundet, at de fleste deri forekommende Punkter ikke henhørte under Deres Omdømme, men maatte undersøges af Staterne for de enkelte Provindser, hvilke man havde communiceret bemeldte Brev, for at kunde fatte en med deres enkelte Gouvernementers Forfatning passende Resolution; at da Hs. Majestæt adskillige Gange havde ladet anmode om et Svar, saa troede Deres Høimægtigheder, ikke længere at kunde opsætte saadant, omendskiønt De endnu ikke havde faaet nogen Jnstruction af de respective Provindser; at da Hs. Majestæt havde i bemeldte Brev givet tilkiende, at Republikens Constitution ikke var Høistsamme fuldkommen bekiendt, saa tøge Deres Høimægtigheder sig den Frihed at forestille Hs. Majestæt, at Deres Høimægtigheder i Deres Generalforsamling, som bestod af de særskilte Provindsers Deputerede i Følge Constitutionen, kun beskjæftigede sig med saadanne Sager, som ved de Confoederertes eenstemmige Bevilling bleve anfortroet til deres Forsamlings Overveielse. At alle de Sager, som angik Provinsernes indvortes Regiering og Administration, vare herfra undtagne, og at de enkelte Provindser vare heri gandske uafhængige og behøvede ikke at giøre enten den ene eller den anden, ney ey engang Generalstaternes Forsamling Regnskab derfor, "At Deres Høimægtigheder just af denne Aarsag kunde allene besvare Hs. Majestæts Skrivelse for saavidt, som det tilkom dem i Følge det ovenanførte, at Deres Høymægtigheder bestæledes af taknemmelige Følelser over den Andeel, som Hs. Majestæt tog i Republikens Vel og Frihed, satte den høiste Priis paa Høistsammes Venskab og udbade sig dets Vedblivelse; "At da Hs. Majestæt havde i bemeldte Brev yttet sig med, at han ikke kunde troe, at man havde den Hensigt at afskaffe Statholderværdigheden, eller saaledes at indskrænke den, at der kun blev en Skygge deraf tilbage, saa maatte Deres Høimægtigheder anmærke, at Arvestatholderskabet ikke havde nogen anden Jndflydelse paa den fælleds Confoederation, end for saavidt at denne Værdighed var Arvestatholderen overdraget af Deres Høimægtigheder efter given Fuldmagt fra de enkelte Provindser, og at man ogsaa i denne Henseende ikke kunde udstrække den videre end paa de Lande, som høre til Generalstaternes Ressort, (det er de, som ikke udgjøre nogen Deel af denne eller hiin Provinds, hvoraf Confoederationen bestaaer) og som altsaa vare adskilte fra de enkelte Provindser, hvilke enhver for sig særskilt have uden Communication med de øvrige disponeret over sit eget Statholderskab, og som i Tilfælde af en herover opkommen Tvistighed have og allene Ret til deri at dømme og disponere, enhver for sig i sin Res sort. At Deres Høimægtigheder kunne i øvrigt forsikre Hs. Majestæt, at der ikke gaves noget Skin eller mindste Sandsynlighed til det Forsæt, at ville giøre noget Skaar i de Rettigheder, som vare Arvestatholderen lovmæssig overdragne; samt at de vare forsikrede om, at de enkelte Provindser ikke havde den mindste Hensigt, som stillede til dette Maal, hvilket kunde sees af Resolutionerne fra Staterne af Geldern, Ytrecht, Friesland og Grønningen; at Deres Høimægtigheder maatte tilstaae, at Republikens indvortes Forfatning havde en Tidlang ved Misfornøielse og Mistillid lidt meget af uroelige Bevægelser, hvoraf der havde reist sig forvovne Skrifter, og Beskyldninger, hvilke Arvestatholderen lige saa lidet som adskillige andre Lemmer i den høie Regiering kunde undgaae: at man i Henseende til disse Skamskrifter og deres Hemmelse havde brugt alle muelige Midler; at hverken Lovene eller de res Udøvelse, men kun de Vanskeligheder, som i Følge den etablerte Constitution mødte ved saadanne Ting, vare Skyld i, dersom dette Onde ikke efter Ønske havde kundet blive af hiulpet.