Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-06-05
Blandede Efterretninger. Man læser i denne Tid meget om Grækernes Opstand og Tyrkernes Kamp imod dem, men de fleste troe, at man i Tyrkiet forstaaer ved Grækerne alle i Grækenland fødte. Dette er imidlertid ikke Tilfældet; thi hvor rigt det tyrkiske Sprog end er, saa findes deri dog intet Ord, der udtrykker det egentlige Begreb af Nation, men de af det Slags Ord, der anføres i Ordbøgerne, udtrykke enten en Hob Folk eller en Religionssect. Grækere kaldes derfor alle de, der bekiende sig til den græske Kirke. Biørnstahl siger, at det er ofte mødt ham, at han spurgte En, der var født i Grækenland eller paa Øerne i Archipilagus, og talte det græske Sprog, som sit Modersmaal, om han var en Græker (hvorved han forstod af den græske Nation), men han fik til Svar: Nei, bevare, jeg er en Catholik, Bidrustahl svarede tidt, at han ikke spurgte efter Religionen, men efter Nation og Modersmaal, men deri kunde de ikke finde sig, saa meget har ogsaa der Enhver Religionen paa Tungen og i Hovedet, hvor lidet den maaskee findes i Hjertet. Ogsaa kaldes de i Palæsting Fødte, om de end ikke kiende et eneste græsk Ord, Grækere, blot fordi de bekiende sig til den græske Kirke. Navnet Græker er altsaa i Grækenland selv kun et Religionsnavn, og har en Betydning, der aldeles ikke staaer i Forbindelse med Fødselstedet eller Sproget. En Catholik, om han end er en født Græker, agter dette Navn ikke stort bedre end et Skjældsord, da Ordet Greco i det Jtalienske, og Poxelec. Romios, i det nu brugelige Græske, beregner En af den græske schismatiske Kirke, og ikke allene hos Catholikerne staaer i stor Foragt, men ogsaa næsten er en Slave af Tyrkerne. Derimod ere Frankerne, som i Tyrki er nyde store Privilegier, for største Deelen Catholiker, og staaer enten under fransk, venetiansk, neapolitansk eller romersk catholsk Beskyttelse, og holdes ogsaa i deres Klædedragt for langt fornemmere og anseete. J geistlige Sager have de ene Paven til Overdommer, og i Handel og Vandel ere de ikke udsatte for Tyrkernes Frækhed, da de, i Følge Freds- og Handelstractaterne staae under de christelige Magters Beskyttelse, og disse have deres Repræsentanter hos Porten. J det græske Sprog betyder Francos nuomstunder det samme som Catholikos eller romerske catholsk, som omtrent det tyrkiske Firenk, dog i nogen vidtløftigere Forstand. Alle gamle Christne eller de, der ikke betale Porten nogen Kopskat, kaldes her Kahradsch eller Nazareer, hvilket sidste Navn Tyrkerne ikke give Portens christelige Undersaatter, Grækerne og Armenierne; disse hedde Dimmi eller Skattepligtige. De kalde hele Europa Firenkistan, hvorved de forstaae Christenheden. Det Stykke Land, der ligger Constantinopel nærmest, kalde de Rum, eller Rumili, Grækerne Romios og en Grækinde Ro messa. Grækerne have fire Patriarcher, nemlig i Constantinopel, Alexandrien, Antiochien og Jerusalem; men kun den første har beholdt sin gamle Anseelse som Erkebisp af Constantinopel. De maa taale meget af Tyrkernes Nederdrægtighed. De tør ikke bygge nogen ny Kirke, maa dyrt betale Tilladelsen at udbedre de gamle, hverken have Taarne paa eller Klokker ved deres Kirker, eller bære tyrkisk Dragt; de maa forrette Gudstjenesten for det meste om Natten, paa Morea kun læse Messe om Natten. Ved Siden af disse Undertrykkelser, maa de betale en Veitold, som Tyrkerne ere fri for, og fra de ere 15 Aar gamle en Kopskat, under Benævnelse af Løskjøbelse fra Hoved afskjærelse, for hvilken kun Qvindekjønnet, er fritaget. – Grækerne, eller rettere de græske Christne, troe paa ingen Skjærdsild, tage Sacramentet under begge Skikkelser, og bruge dertil usyret Brød, have, som Catholikerne, 7 Sacramenter, tillade Præsterne at gifte sig, men det fjerde Ægteskab og snittede Billeder i Kirken ere forbudne. - Den constantinopelske Patriarks Jndkomster ere 120,000 Gylden, hvoraf han maa svare det Halve aarligen til Porten som Skat, og betale 6000 til Beiram. Han vælges egentligen af Erkebisperne og Metropolitanerne i Nabolavet, og Sultanen eller hans øverste Vifirstadfæster Valget. Men i Almindelighed sælges denne Værdighed af Vistren til den Høistbydende: den valgte Patriark staaer derfor altid Fare for at miste den, naar han overbydes. Den sædvanlige Priis er 90 til 100,000 Rdlr., men sjeldent kan Patriarken gjøre Regning paa at blive det længer end 3 Aar; thi da søger gjerne en anden Metropolitan at styrte ham. Men han søger ved store Foræringer til de fornemme Osmanner, saa længe som mueligt, at holde sig, og da han alle disse Udgivter fraregnede, maa sørge for at beholde noget tilovers, naar han afsættes eller forvises, saa skjønnes let, at Kirken ikke lidet maa udsuges. Som bekjendt, blev den sidste Patriark, en 85 Aars Olding, nyligen hængt uden for Kirkedøren i Constantinopel, uagtet han kort forhen havde ladet udgaae en Kirkeban imod Grækerne, hvori han truer sine Ordensbrødre med Udelukkelse af Præsteskabet og evigen at være fordømte til Helvedsild. Hans eneste Brøde skal have været den, at han var Broder til en Biskop, som plantede Frihedsfanen paa Morea. Denne Øe, hvor Oprørsflammen især luer, hedte i Oldtider Pelopponesus, og har sit Navn af Morus, Morbærtræer, deels fordi den har Skikkelse af et Morbærblad, deels fordi disse Træer voxe her i Mængde. Her er den berømte Flod Styr, hvis Vand er saa koldt, at man dødeligen forkjøles ved at drikke deraf, og saa skarpt, at det æder Jernet og Kobberet. De Gamle gjorde den derfor til Helvedsfloden. Den blev fratagen Tyrkerne ved Venetianerne 1687, men de mistede den igjenJntetsteds finder man rigtige Jagttagelser over, hvorvidt Russerne mere eller mindre end andre Nationer ere tilbøielige til Forbrydelser. Man kunde fristes til at troe, at de, uagtet deres naturlige Raahed, kun begaae faa Forbrydelser; thi Executioner og Criminalprocesser ere meget sjeldne hos dem, og Livsstraffen er næsten ganske ubekjendt. Men dette kommer deels af Criminal lovenes Mildhed, deels deraf, at saa mange Jndbyggere ere Livegne og Stokken straffer mange Forbrydelser, der i et andet Land vilde give Politiet fuldt op at bestille. – Livsstraffen finder kun Sted hos de afhængige Kalmukker; Forbryderen hænges sædvanligen imellem to Cameler. - Den almindelige Straf i det Jndere af Riget er Fængsel, Forviisning til Siberien, Stokkeprygl og Knuten. Den Skyldige, som skal straffes med Stokken, lægges paa Maven udstrakt paa Gulvet, og prygles med to Stokke paa det Tykke af Lænderne. Denne Straf er især i Brug hos Militaire og Livegne. Soldaternes Spidsrodsløben fuldbyrdes anderledes end i de øvrige Lande. Forbryderen bæres af een af sine Kammerater paa Ryggen igjennem to Rækker Soldater, der med lange Riis, af alle Kræfter, slaae ham paa Ryggen. Knuten anvendes kun ved de groveste Forbrydelser, f. Ex. ved et Mord, eller et Tyverie, der er forbunden med meget forbryderiske omstændigheder. Simpelt Tyverie straffes med Fængsel, men endnu hyppigere med Stokkeprygl. - De Fanger, som sidde i Correctionspolitiets Fængsel, maa bryde Træbark og male det til Støv, som formodentligen bruges til Garverie. Aldrig dømmes Nogen i Rusland fra Livet, om han end havde begaaet et Mord, man kjender i den Henseende ingen anden Straf end Knuten, dog af forskjellige Grader. Den engelske Maler Robert Ker Porter meddeler herom i sin Reise gjennem Rusland en udførlig Efterretning. Skarpretteren i Moskau boer i et Træhuus i Fængslets Gaard, og skjøndt han er en dygtig Mand i sit Fag, og næsten hver Maaned forretter en Execution, har han dog ikke mere end 8 Rubler i aarlig Løn. Ker Porter ønskede at see, hvorledes Knutstraffen, fuldbyrdes, og Skarpretteren gjorde ham det begribeligt, ved at hugge efter en Træblok. Han viste ham ogsaa de forskjellige Strafferedskaber. Det ene var en Jernfang, hvormed man opriver Næsen paa Forbrydere, det andet et Jnstrument, hvormed de brændemærkes paa Panden eller paa en anden Deel af Legemet, alt ligesom Dommen lyder. Det seer ud som en rund Børste og er forsynet med Jerntænder. Knuten er en Pidsk, hvis Skaft er omtrent en Fod langt, meget stærkt og overtrukken med Skind. Ved dette befæstes en smal Læderrem, paa hvis Spids sættes et Stykke Bøffellæder, der ligner en bøielig Hund og ved hvert tyvende Slag skiftes. Remmen løber spids ud, og er omtrent tre Linier tyk Skarpretteren stiller sig fire Skridt bag Delinqventen, og skrider derpaa to Skridt fremad svingende det frygtelige Redskab. Ved de Forsøg den Reisende saae, fik den Træblok, hvorpaa der blev slaaet, saa dybe Furer, at man kunde lægge en Finger deri. - Russerne have en saadan Afsky for Justitstugtelser, at ingen anden end Skarpretteren turde vove at berøre Knuten, uden at gjøre sig æreløs. (J fordums Dage herskede ogsaa blandt Almuen i Norden den Mening, at ingen kunde røre f. Ex. ved Bøddelsluffen, uden at blive uærlig. Da den murede Galge paa Vester fælled for endeel Aar siden skulde nedbrydes, vilde Haandværksfolkene ikke lægge Haand paa den, førend den med tilbørlig Ceremonie var bleven gjort ærlig, som det hedte.) – Nuomstunder anvendes Knuten meget sjeldent. Den menneske kierlige Keiser Alexander lader den kun bruge i sin hele Strænghed, naar Forbrydelsen er yderst grov. Ker Porter saae en Kudsk, der havde myrdet og plyndret sin Herre, en polsk Greve Ablenofsky, straffes med Knuten. Straffen fyldbyrdes sædvanligen i Petersborg paa en fri, sumpig Slette, nær Newa. Nogle Grenadeercompagnier. rykke ud, for at afholde Folkeskarerne fra at trænge til. Da Forbryderen, som saae ud til at være et stærkt Menneske, var ankommen paa Retterstedet, blev han afklædt indtil Beltestedet, og ført hen til en i Jorden gravet Pæl, der havde tre Hulinger, for Halsen og begge Armene. Nu betegnede den Ulykkelige sig med Korset, og sagde andægtigen de Ord: Gospodi pomilui (Gud forbarme dig), Skarpretteren bandt ham nu meget fast til Pælen, og svingede den frygtelige Knut. Ved hvert Slag blev der udrevet et Stykke Kjød, og nedstrømmede Blodet. Ved det tiende eller ellevte udstødte Forbryderen et skrækkeligt Skrig; men, overvældet af Smertens Heftighed, kunde han tilsidst kun sukke. Siden syntes det, som Slagene ikkun rammede en følesløs Masse, uden Liv. Efterat han havde faaet over 200 Slag, blev han, paa et Tegn fra Politiet, løsbunden, men der fandtes hos ham intet Livstegn mere, Skarpretteren tog ham nu ved Skjægget, og hans Medhielper brændemærkede ham. Mærket blev udfyldt med Krudt, paa det det ei skulde kunne udslettes. Dermed var det endnu ikke forbi Man oprev nu den Ulykkelige Næseborerne med en Jerntang. Denne følelige Smerte bragte ham, som syntes død, til sig selv igjen. Hvor meget forbansedes jeg ikke, siger Ker Porter, da den Ulykkelige reiste sig igjen, og, understøttet af Skarpretteren, besteg en Karre, for at kjøres tilbage til Fængslet. De, der overleve en saadan Straf, sendes til Siberien, hvor de maa arbeide for Livstid. Saadanne Menneskers Dom lyder saaledes: at straffes med Knut uden al Naade.