Berlingske Tidende, 1834-01-03
Den Engelske Regjering har nu i nitten Aar, ved alle Bestemmelser, Manufacturerne angaaende, ved alle Handels- og Pengevæsensanliggender, havt det stadige Diemed, at forhøie Pengenes Værdie, og den har stedse viist sig utilbøielig til at opskrue Grundskatten, saameget mere, da denne, formedelst Pengenes tiltagende Værd, af sig selv bliver mere og meere trykkende. De Afgifter, der svaredes af Lurusartikler, vare under Krigen mod Frankrige lavere end de nu ere, eller med andre Ord, med de Penge, der nu oppebæres for disse Afgifter, kunde man betale flere Consumtionsgjenstande, end man i Aaret 1813 havde kunne kjøbe for den Epoches Skattebeleb. Skatterne ere nominelt lettere, men effectivt meere trykkende, end de forhen vare, og dette er ikke en af de mindste Hindringer for Krigen. Ogsaa har Regjeringen, i Stedet for at ruste sig til Krig, nedsat en Commission, der skal undersøge, hvilke Midler, der kunne anvendes for at redneere Udgifterne til Armeen. Vi have et særskilt Krigsdepartement, det saakaldte Artillerieburean (board of ordonance, som bestyrer det hele Skyts- og Fortifications-Væsen. Ministrene synes tilbøielige til at ophæve dette Bureau, og at henlægge dets Functioner, under General-Krigsdirectionen. Forandringer skulle ogsaa indføres med Hensyn til adskillige Emelumenter, der for Øjeblikket tilkomme de høiere Officerer. Armeens Officerer see ugjerne disse Reformer, og i det Hele er Armeen ikke synderlig gunstigen stemt for den nuværende Administration. Enhver Tænkende maa indsee, at England endnu staaer ved Begyndelsen af Reformbanen, og at den næste Parlamentssession, som de to sidste Sessioners, nemlig at lægge Haand paa Statens store Jnstitutioner, denne Gang vel fornemmelig paa det anglicanske Kirkevæsen. (Morning-Chronicle.) – Orangisterne og Catholikerne i Jrland have i deres gjensidige Angreb længe budt Sandheden Trods. Orangisterne foreholdt Catholikerne de Catholskes Rænker i en ældre Tidsalder, hvilke meere havde deres Oprindelse i hiin Tidsalders Sæder og Sædvaner, end i den catholske Religion. Catholikkerne vare bigotte og intolerante, fordi næsten alle Mennesker i en raa Tidsalder ere bigotte og intolerante. De første Protestanter havde deres Deel af Catholikernes Feil i hine Dage; og om de nuværende Protestanter ere mere liberale end deres Fædre, saa ere vor Tids Catholiker det ogsaa. J en Forsamling i Dublin forrige Søndag, der havde til Sjemeed at fremskynde Undersøgelsen af Menighedsraadets Forfatning, dvælede HernO'Connell, der maa have fortrinligt Kjendskab til denne Gjenstand, med Eftertryk ved den grove Uretfærdighed: at udelukke Catholikerne fra de forskjellige Menighedsraad, til hvilke de siden 1793 efter Loven ere valgbare. J Alt, hvad O'Connell sagde omdenne Udelukkelse, laae stor Kraft. Menighedsraadet i Cork, sagde han, var i Henseende til Religionen et Monopol, omendskjøndt Retten ved Fødsel og Tjenesteydelse grundfæstede Valgbarheden til hiint Menighedsraad, saa faldt det dog de ved Tjenesteydelse berettigede Catholiker yderst vanskeligt, at gjøre deres Berettigelse gieldende. Vel sadde nogle Catholiker som Medlemmer i dette Menighedsraad, men Raadet selv blev ledet af et Samfund, der kaldtes den venskabelige Klub, en Clique af Mænd, der forstode hverandres Mening og vare enige i den Beslutning: i alle Tilfælde at stemme paa samme Maade, og at understytte de samme Candidater, og som ved denne Overeenskomst fuldkommen havde bundet Menighedsraadet. Da ethvert Monopol naturligviis stræber efter at gjøre sin Kreds mindre, saa blev Menigheds raadet i Cork ledet af tre eller fire Familier. Jkke mere end til eller tolv Jndividner befalede der over Alt. Hvad Staden, Dublin angaaer, da blev en Kjendsgierning vedgaaet af selve Medlemmerne i det herværende Menighedsraad, og denne ene Kjendsgierning er tilstrækkelig for at kunne fælde Dommen over det. Catholikerne have siden Aaret 1793, nu i fyrretyve Aar, erholdt Titelen til deres Borgerret (freedom, og i fyrretyve Aar har ikke en eneste Catholik havt Adgang til sin Borgeret, Denne eneste Kjendsgierning vil være tilstrækkelig til i det nuværende Underhuus fra Grunden af at forandre Menighedsraadenes nuværende Jndretning. Det er et sørgeligt og skrækkeligt Exempel paa ulægeligt Bigotterie. – Havde O'Connell ladet det blive ved Fremstillingen af disse Misbrug, da vilde vi ikke have Noget at sige derimod. Men fordi Protestanterne i disse Tilfælde vare Ulve, vil den Umættelige bevise intet Mindre, end at Catholikerne altid have været uskyldige Lam. Man siger – bemærkede han videre – at vi Catholiker ere bigatte, og dersom de havde Magten dertil, vilde de forfølge os. Dette paastaaer man, uagtet vor Historie leverer Beviser paa det Modsatte; – tre Gange besadde Catholikerne i Jrland Magten, og dog var de aldrig Forfølgere. Den Kamp, som jeg ønskede at opleve, vilde være Liberalismens Kamp mellem mine protestantiske Brødre og Catholikerne. (Hør.) Jeg vilde opfordre mine protestantiske Brødre til at anføre et eneste Exempel, hvor de demokratiske Principier herskede i catholske Lande, hvor Folket havde Andeel i Regjeringen, og ikke havde ladet de Love gaae igjennem, der emanciperede Protestanterne. Jeg vilde hentyde paa Polen, hvor Protestanterne bleve emanceperede af den catholske Rigsdag – og paa denne Rigsdag sadde otte catholske Biskopper; og en eneste Stemme havde den Gang kunnet hindre Loven i at gaae igjennem. - Enhver havde da liberum veto, og havde ved sin Opposition kunnet forhindre Protestanternes Emancipation. Jeg vilde føre dem til Maryland, hvor Protestanternes Emancipation indtraadte ifølge en Bill, som en Jesuit havde udkastet for den lovgivende Forsamling. Jeg vilde dernæst henvise dem til Ungarn, og overhovedet opfordre dem til at angive nogetsomhelst Tilfælde, hvor et catholsk Folk havde Andeel i Regjeringen, og dertil var intolerant imod anderledes Troende. Jeg indrømmer at, hvor catholske Konger herskede uindskrænket, hvor de tyranniserede den catholske Kirke og den catholske Verdslighed, der have de ogsaa undertrykket deres protestantiske Undersaatter. Dette have de gjort i Spanien og i Portugal. Den Spanske Frihed blev først omstyrtet, da man forbod en Biskop at komme til Madrid uden Kongelig Tilladelse, og man ikke tillod tre Biskopper at forsamles uden Kongelig Tilladelse. Da Cardinal Timenes formaaede, at bevirke dette, da bleve ogsaa de Frieste blandt Folket styrtede til Jorden. Men der gives intet Exempel paa, at et catholsk Folk har blandet sig i Andres religiøse Frihed. Her fremdrager jeg intet Stof til Kiv med andre; jeg opstiller blot Kjendsgierninger. Nu skeer det: at man i despotiskoprotestantiske Stater har tilstaaet Samvittighedsfrihed, og derimod nægtet den i protestantiske Demokratier. Men hvi taler jeg nu om denne Gjenstand, Fordi vi ere komne til en Verdensperiode, hvor man strider om: hvo der vil være den Liberaleste. – Neppe er der et sandt Ordi hele denne Fremstilling. Protestanterne ere altid blevne behandlede strængt i de catholske Lande, i hvilke den største Magt ere hos Folket.