Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1814-04-15
J den Stokholmer officielle Tidende læses i denne Anledning en Erklæring fra Hs. svenske Majestæt af Jndhold, at Grev v. Essen den 13 Febr. havde faaet Ordre at tage Norge i Besiddelse, men at Prinds Kristian, foregav, ikke at have faaet de fornødne Jnstructioner dertil fra sit Hof. Kongen havde givet befaling, at Norge strax efter Overgivelsen skulde forsynes med Levnetsmidler. Senere har Hs. danske Majestæt i gjentagne Skrivelser tilbagekaldet Prindsen, samt udstæd, Ordrer til de danske Embedsmænd og Officerer i Norgeat forlade Riget. Men Prinds Kristian har, uden Hensyn til de uopløselige Baand, som knytte ham til Kongen af Danmarks Jnteresse, erklæret sig for Norges Regent; hvorfor Hs. svenske Majestæt ikke kan andet end beklage de Lidelser, som heraf kunde udrinde for hans nye Undersaatter, men nærer dog det Ønske, at det hæderlige Folk vil iværksætte Foreningen mellem Kongerigerne Sverrig, og Norge, der for dem begge vil blive lige fordeelagtig at Fredsunderhandlingerne angaaende, meddele de tydske Aviser først en Proclamation til de ollierede Hære fra Fyrsten af Schwarzenberg, hvori han siger, at hverken hele Armeers Tilintetgjørelse eller de franske Provindsers Elendighed kunde bringe den franske Regjering til Maadehold og Billighed; og at derfor Underhandlingerne i Chatillon ere ophævede. Ogsaa gaae Lord Estlereaghs Depescher nu ikke meere igjennem Frankerig men igjennem Holland. Dernæst levere de en af de allierede Magter udstædt Deklaration angaaende Fredsforhandlingerne, af følgende Jndhold: "Begivenhederne i sidstafvigte October omstyrtede den uhyre politiske Bygning, som kaldtes det franske Rige, og var grundet paa Ruinerne af fordum afhængige og lykkelige Stater, forstørret med ældgamle Nonarkier frarevne Provindser, vedligehold paa en heel Generations Blods, Lykkes, og Velfærds Bekostning, Af Seieren førte til Rhinen, men besjælede af Lyst til at see Europas Statsbygning gjenoprettet efter en rigtiMaalestok af Magternes Ligevægt, bestemte de allierede Souveræner, ikke at nedlægge Vaaben, for de havde naaer hiint ædle Maal for deres Anstrængelser. Man besluttede at søge Freden paa fransk Grund. Ministeren for de udenlandske Anliggender i Frankerig kom dem imøre, men den franske Regjering viiste, kun at have et Øiemed det: at blænde Folkenes Øine, og kaste paa de Allierede den hadefulde Skyld for en Angrebskrig. De allierede Magter kunde haabe, at Fortidens Erfaring vilde blive af Jndflydelse paa en Erobrer, som udsat for en stor Nations Bebreidelser for første Gang var Vidne til dens Lidelser i hans egen Hovedstad. Denne Erfaring maatte frembringe den Følelse, at hans Thrones Vedligeholdelse væsentlig afhængte af hans Naadehold og Retfærdighed. Man kunde derfor heller ikke standse de militære Operationer. Engelland, den eneste Magt, der var kaldet til i Fredens Vægtskaal at lægge Frankerigs Skadeserstatninger, kunde nøie betegne de Offere, som det var beredt til at bringe den almindelige Fred. - Frankerigs Befuldmægtigede foresloge en Vaabenstilstand, grundet paa den Basis, som de allierede Hoffer selv holdt for nødvendig til Fred. De tilbøde end- og middelbar Overgivelse af faste Pladser i de Lande, som Frankerig skulde aftræde, under Betingelse af de militære Operationers Ophør. Men ved 20 Aars Erfaring overbeviiste om, at i Negociationer med det franske Kabinet, de synbare Tilbud vel maae skilles fra de virkelige Hensigter, afsloge de allierede Hoffer disse Forslag; men tilbøde sig i dets Sted, at undertegne Freds=Præliminærer. Denne Undertegning havde for Frankerig alle er Vaabenstilstands Fordele, uden for de Allierede at medført Ubehageligheden af de krigerske Overationers Ophævelse. Nogle partielle Fordeele betegnede imidlertid de første Skridt, af en Hær, som var dannet under Parises Mure og bestokaf Folkets Haab og den nuværende Generations Blomster. Strax forandrede Sammenkomsterne i Chatillon deres Karakteer; de franske Befuldmægtigede bleve uden Jnstruktioner, og kunde ikke besvare de allierede Magters Forslag. Disse foresloge nu en Præliminærtraktat efter de Grundlag, som den franske Regjering selv havde tilbudt i det Øieblik den troede sin Existence i Fare, af følgende Jndhold: "Frankerig, bragt tilbage til de Udstrækninger som i Aarhundreder havde sikret det Rolighed og Lykke under dets Kongers Herredømme, skulde med Europa deels Frihedens, Nationaluafhængighedens og Fredens Velgierninger; af Regjeringen afhænger det at give Landet Freden med dets Kolonier og Handel tilbage. Man var endog villig til, venskabelig at diskuttere om Udvidelser, der kunde være gjensidig fordeelagtige, udenfor de Grændser, som Frankerig havde før Revolutionskrigen. Fjorten Dage hengik uden Svar fra den franske Regierines Side; man overlod de franske Befuldmægtigede, at overrække et Kontrapprojekt; Tiden gled imidlertid hen til den 15 Marts, da dette Kontraprojekt blev overgivet. J samme forlangte den franske Regjering, at fremmede Folk, som ikke Aarhundredes Herredømme vilde have sammensmeltet med det franske Folk, skulde udgjøre en De af dette. Frankerig skulde erholde en Udvidelse, uforenelig med Ligeværtssystemet, og uden alt Forhold til de andre politiske Legemer i Eurova; det skulde beholdt de Angrebestillinger og Punkter, ved hvilke dets Regjering til Europas og Frankerigs egen Ulykke har anrettet saa mange Ødelæggelser og Throners Omstyrtelser, Medlemmer af den regjerende Familie i Frankerig skulde igjen sættes paa fremmede Throner, og den franske Regiering vedblive at være Voldgivetsmand i de europælske Maaters indbyrdes Forhold. - J dette for Verdens Held saa afgjørende Øieblik var det, at de allierede Spuverainer fornyede det høitidelige Forbund, ikke at nedlægge deres Vaaben, før den store Gjenstand for deres Alliance var opnaaet.