Berlingske Tidende, 1793-02-08
Paris, den 25de Januarii. Omendskiønt det i Dag er den 4de Dag, siden den forskrækkelige Scene, Kongens Henrettelse, blev spillet, hersker dog endnu paa alle Ansigter Bedrøvelse, Stræk og Bestyrtelse. Herfra maae man dog undtage de befaldede Umennesker, som omgave Retterpladsen, og ved Fremviisningen af Kongens fra Legemet skilte Hoved raabte: Friheden, Nationen og Republiken leve! Dronningen og Kongens Søster selv, som ved Efterretningen om den bestemte Henrettelse gave et stort Jammerskrig fra sig, skulle siden have viist sig roligere ved Efterretningen om Henrettelsen, og priist ham lykkelig, at han nu havde overstaaet en saa stor Elendighed. Kongens fortenaarige Datter er og kommen sig igien. Dronningen selv vil ikke lange komme til at forblive i Templetaarnet, men blive bragt til det offentlige Fængsel Slutteriet, hvor man vil tillave er Kammer for hende. (Det over Holland udspredte Rygte, at hun paa saa gruelig en Maade var bleven mordet, er alt VI bedrøvelige Henrettelse er følgende: Den 20de, da saa ugrundet). En omstændigere Efterretning om Ludvig Kongen havde faaet Dødsdecretet, forlangte han strax at tale med sin Familie. Den blev bragt til ham. Sammenkomsten varede 2 1/2 Time i det Værelse, hvor de ellers pleiede at spise sammen. Denne sidste Sammenkomst lader sig bedre føle, end beskrive. Borgercommissarierne have bidt bekiendtgjort, at den var meget rørende. Man hørte Dronningen raabe: De Dødler i de Bødler 1 og at sige til hendes Søn, Lær af din Faders Ulykke, at ikke hævne dig over hans Død. Da hans Familie paa følgende Morgen øn stede endnu engang at see ham, svarede han hverken Ja eller Nei; de saae ham ikke heller mere. Siden var han fra om Eftermiddagen Kl. 2 blot beskjæftiget med Andagt og Forberedelse til Døden. Den 21de Kl. 5 om Morgenen bekom han af den Geistlige, som han havde udbedet sig, Ferment, den hellige Nødvere. Han forlangte en Saar, for at afskiholder man mig for frig nok, til at tage Livet af mig selv. sine Haar; men man nægtede ham den. Hvad, sagde Konge Kl. 8 1/2 om Morgenen begav Generalcommandanten Santer, den ulykkelige Konge besandt sig. Santerre meldte ham hare og Borgerraadets Commissarier sig til det Værelse, hvorske blev ham bevilget. Et Øieblik derefter overleverede han er Minuter af ham for at tale med sin Skriftefader, hvilke han skulde bringe ham til Retterstædet. Kongen forlangte i opsatte Testamente, og Kammertieneren Eiernen Guldrinaf Commissarierne sit allerede siden den 25de December f. A. stille Dronningen den med de Ord, at han nødig skildte af med de Bogstaver N. N. N. A. 19de April 1770, for at tilse. ter dette sagde han til Santere: Jeg er fordig lad ogved den : samt et tredobbelt Sølvsignet til hans Søn. Ef den første Gaard til Fods. I den anden stra han i en Karet, gaae. Herpaa gik han ned af Trapperne og oveller ret. Paa den hele Vet hørte han med største Andagt paa den ham. Mairen, Sandtens re sulgte efter i en anden Ka hvori den Geistlige Fermønt og 2 Sendarmer satte sig hos rette Kongen Haand. Meyne var han steget ud af Vog denne ham Absolutionen, steg derpaa først af Vognen, og Geistliges Bønner. Ved Ankomsten til Stafettet medderne, nen, førend Skarpretteren med sine Hielper traade til ham, ved klædde ham af, og bande Handelene paa Raagen. Saale bandt hans Haar tilsammen, og almar de korte paa Halsen, er des beste han, med Halstraven paa hans Skiortanedstengethr. over Skuldrene og med blot Hoved Stalottet. Førend tale til Folket, men Santerte, som frygtede for gottets Naa han lagde sig paa det som ham tillaved Dagte forlangte han at deskrig, raabte: Lad ham ikke tale fuldbyrd Dom giøre hans stærke Stemme mindre forstaaelig ; dog vil man men. Strax derpaa bleve alle Trommerne rørte for at have hørt, da han stratte sig hen paa Drættet, de Ordet Klageskrig af ham, da hans Hals fik et smerteligt Slag af mine Fiender og døer uskyldig. Strax derefter dette man Maatte dog min Død giøre Nationen lykkelig. Jea tilgiver, den Deel af Guilletinen, som kaldes Lunetten. Den skarpe Øre paa Guillotinen syntes at tøve med at falde ned. Nøyagtig 22 Minuter efter Kl. 10 skede det strækkelige Hug, der endnu behøvedes et Tryk af Skarpretteren for ganske at som dog første Gang ikke gjorde fuldkommen sin Tieneste, da skille Hovedet fra Kroppen. Dette tilforn saa ærede Hoved blev nu af Skarpretteren, som vendte sig til alle Sider paa Skaffettet, fremviist for Folket, hvorhos befaldede Bevædnede raabte: Nationen, Friheden og Republiken leve. Strax, en 12 Fod dyb og 6 Fod bred Grav, som var tilberedet med der paa blev Legemet ført til Maadelene Kirkegaard og lagt i gravelse varede foregik en endnu mere umenneskelig Scene ulasket Kalk og Stedevand. Medens denne barbariske Be paa Retterpladsen. De Bevæbnede sønderreve Kongens deres Sabler, Piager, Tørklæder, ja endog Papirer og Klæder og deelte Stykkerne deraf mellem sig, mange dyppede Assignater i Kongens Blod, hvorhos man hørte de Ord Vi vilde stedse have noget af ham, han aldrig af os. Skarnletteren selv dyppede sine Hænder i det Kongelige Blod, forstermed at bestryge Skaffortet. Volontairerne af Mailleectionen bemagtigede sig Kongens Hat, sønderrede og opstrandte den. Om Aftenen blev Kirkegaarden besadt, at hans Been ikke skulde blive bortførte. Folket forsamler sig Endnu daglig paa den med hans Blod farvede Plads.