Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-04-01
Justitssag. (Sluttet.)¬ De Tiltalte Hans Hansen og Karen Andersdatter benægtede under flere Forhører at have været deelagtige i Søren Olsens Misgierning, men omsider tilstode begge deres Deeltagelse samme og vedgik i det Væsentlige Rigtigheden af Olsens Forklaring. Efter Hans Hansens Udsigende havde Olsen, da denne af ham havde faaet Anviisning til at stiæle hos Schiøtt, giort ham Forslag om at deeltage deri, men hvilket han nægt de, fremdeles forklarede Hansen, at Olsen, da Aftalen var truffet og Jldspaasættelsen, strax vilde iværksætte denne og forlangte at Karen Andersdatter skulde laane Jld, men at det derpaa blev aftalt at udsætte Foretagendet til næste Aften, hvortil Hansen har angivet som Grund, at de hiin Aften ingen Jld havde i Huset og at det var sildigere paa Aftenen end den paafølgende Søndag Aften, da Jlden blev paasat. Efterat Olsen havde forladt Huset med Svovlpinden og den tændte Svamp, gik Hans Hansen i Seng og laae vaagen indtil han saae, at det begyndte at lyse af Jlden, hvorpaa han stod op, løb indtil Naboen Ole Hansen og vækkede Beboerne, da han var bange for at Nogen skulde omkomme, hvorefter han løb tilbage til sit Huus og biergede hvad han kunde af sit Jndboe. Han har i et Forhør forklaret, at det strax efter at Jlden var udbrudt fortrod ham at have taget Deel i Gierningen, og i et senere Forhør, at det, han havde foretaget sig, allerede fortrød ham inden Jlden var opkommen. Han har endelig vedgaaet, at have i f. A. stiaalet en Lee. Karen Andersdatter, hvis Forklaring, som bemærket, ogsaa i det væsentlige stemmer med Søren Olsens, har yttret under et Forhør, at hun for sit Vedkommende ikke veed nogen anden Aarsag til at hun foreslog Udsættelsen, end at hun blev angst og frygtsom i Øieblikket, da Gierningen var aftalt, og kom til at ryste derved, og at hun maa antage, at dette virkede paa hende til at ønske Gierningens Udførelse udsat. Hun har vedgaaet, at hendes Mand nogle Dage førend Søren Olsen kom til dem, havde viist hende en Fyrrepind dypper i Svovl, som han havde tillalavet til Jldspaasættelsen, og vilde have brugt dertil, hvis Olsen ikke var kommen, og i Forbindelse hermed tilstod hun, at det var denne foregaaende Omtale imellem hende og hendes Mand, der gav hende Anledning til at foreslaae Søren Olsen at paasætte Jlden, da hun antog, at det saa ikke kunde være saa farligt for hende og hendes Mand. Ogsaa hun havde ladt sig tillengs, da Søren Olsen antændte Nabogaarden, og da hendes Mand derpaa løb ind til Ole Hansen, ilede hun med sine Børn hen til Peder Jørgensen og biergede derefter af Jndboet. Saavel Hans Hansen som hans Hustrue have i Henseende til den Fare, som Byens Beboere, ved Jldspaasættelsen bleve udsatte for, forklaret, at de ikke tænkte sig, at noget Menneske kunde komme til Skade ved Jlden, da Folkene i Byen nyligen vare gaaede til Hvile og derfor ikke fuldkommen komne til Roe, og de unge Karle af Byen almindeligen pleiede at være paa Gaden, Søndag Aften, hvorfor de stolede paa, at der snart vilde skee Anskrig og Jlden. Hans Hansen har ogsaa anført, at han tænkte sig, at der maatte være Folk oppe hos Ole Larsens, da han vidste at denne Mand var borte, i hvilken Henseende det ogsaa er oplyst, at Ole Larsen først er kommen hiem i det Øieblik, da Overdelen af Taget paa Gaarden var brændt. De giorde sig heller ingen Betænkning med Hensyn til den Skade, Beboerne kunde lide ved at miste deres Eiendeele. Begge have endelig vedgaaet, at Søren Olsen havde bragt dem den af ham stiaalne Krukke med Smør og sagt dem, hvorledes han var kommen til samme.