Viborger Samler, 1781-05-21
Mandagen den 21 Maji. Om det delphiske Orakel. De har været og er en almindelig Overtroe hos næsten alle hedenske Folk, af de ældre saavel som de nyere Tider, at indbilde sig, at Guderne undertiden forudsagde eller betydede Menneskene tilkommende. mende Ting. Maaden at udfritte disse Efterretninger af Guderne, var ellers meget forskiællig. Romerne troede, at kunde merke det af Fuglenes Flugt; De og mange andre Folkeslage undersøgte ogsaa de offrede Dyrs Jndvolde, i den Tanke, deraf at kiende Gudernes Villies Beskaffenhed. Blandt Grækerne havde man andre Maader, at tilspørge Guderne om det Tilkommende: man maatte nemlig med visse Ceremoniers Jagttagelse, forføie sig hen i Gudernes Templer, Lunde eller Huler, for der at forelegge sammes Præster sine Spørgsmaale, hvorpaa man da bekom paa forskiellige Maader et Svar. Romerne kaldte disse Svar Orakler, og siden efter gav man heele Anstalten selv samme Navn. Blandt alle Alderdommens Orakler, er intet meere berømt, end Apollos i Delphis, en gammel Bye i Grækenland. Fornævnte Gud havde her et Tempel, der blev betient af Præstinder. En af disse, som man gav Navn af Puthia, fornam af dem, der kom til Oraklet, hvad Spørgsmaal de ville forelegge Apollo; satte sig herpaa efter mange besynderlige Ceremonier paa en Trefod, som stod i Templet lige over en dybt ned i Jorden gaaende Hule; Her blev hun efter hendes Foregivende, indblæst af Apollo, de Svar, som hun paa Gudens Vegne skulle meddeele. Dette Orakel var saa berømt, at saavel Grækerne som Romerne, og mange af de omliggende Konger, ved alle vigtige Foretagender, skikkede derhen. Templet blev stedse i saa Fald, beskienket af enhver, der besøgte Draklet, saa saa at de der ophøbede Rigdomme vare umaadelige. Pythia kunde ikke spaae, naar hun ikke var ligesom beruset af den Damp, der steeg op af Apollos Hule eller Helligdom; og denne forunderlige Damp opfyldte hende, som hun foregav, ikke til alle Tider og ved alle Leiligheder med Spaadoms Aand. Thi det var ikke Guden stedse beleiligt, at meddeele Jndskydelser. J Førstningen gjorde han det kuns een Gang om Aaret, men siden efter erholdt man dog saa meget, at han indskiød Phythia een Gang om Maaneden sine Svar. Alle Dage vare heller ikke hertil beqvemme, og der gaves nogle, da det slet ikke var tilladt, at spørge Oraklet til Raads. Disse foregivne ulykkelige Dage vare et Paaskud, som Præstinden betiente sig af, for at afslaae Alexander sin Begiering, der var kommen til Delphos for at raadføre sig med Guden. Præstinden, der paastod, at det nu ikke var tilladt at adspørge ham, ville ikke gaae ind i Templet. Alexander i al sin Opførsel var hidsig, tog hende ved Armen for at føre hende ind med Magt. Ak! min Søn, sagde hun herpaa, du er uovervindelig; hvortil Alexander svarede, at han intet andet Orakel forlangte, og at han var fornøiet med det, han nu havde hørt. Guden selv forkyndede, som man sagde, sin Ankomst derved, at han rystede et Laurbærtræe, der stod ved Jndgangen af Templet, og at han bragte heele Bygningen til at vakle lige ned i Grundvolden. Saasnart nu den guddommelige Damp havde, ligesom en giennemtrængende Jld, udbredt sig i Præstindens Inderste, Yndling. Tag disse Penge, Satibarzanes, som jeg kan give dig uden at blive fattig; det andet, som du forlangte, kan jeg ikke tilstaae dig uden at være uretfærdig. Henrik den fierde benaadede efter Marskal Bois=Dauphins Forbøn, en til døde dømt Adelsmand. Præsident de Thou gjorde i Marskalkens Nærværelse Forestilling derimod. Min Kiære, sagde Hendrik til Marskalken, efter et Øiebliks Forlæggenhed, er det ikke af Venskab for Berthold, at du har bedetfor ham, - Ja Sire. - Tør jeg da haabe, at De har ligesaameget Venskab for mig, Sire, hvilken Ligning, Godt svarede Kongen, saa lad os lade Retten have sin Gænge, siden du skulle skille mig baade ved min Sallighed og min Ære, naar de redder Berthold Livet. Jeg fornærmer saa, uden det, vor Herre nok, at jeg ikke endnu skulle betynge mig med denne Synd. Spørgsmaale. 1. Kan Provsten med en Præst være nok til en Skifteret, en Auctions=Holdelse, eller anden til den geistlige Jurisdiction henhørende lovlige Forretning: Er en Provst berettiget at udnævne til sine Assessorer, hvilke af Præsterne i Herredet, han ved hver forefaldende Forretning finder for got, saavel residerende og personelle Kapellaner, som Sognepræster, og at paalegge, efter eget Behag, een af disse, at være Notarius, 3. Naar Assessorer vælges ikkun i Hensigt paa deres Boepæles nærmeste Beliggenhed ved Steder, hvor Forretninger forefalde; er det da Ret og paa Grund af billighed forsvarligt, eller kan det regnes til Overhørighed, naar en Præst vegrer sig at være Assessor eller Notarius, hvis han meget oftere opfordres dertil, end andre hans Herreds Brødre, fordi fleere Anledninger kan gives til den Geistlige Rettes Holdelse i Nærheden af hans, end deres Boepæl? 4. Bør Herreds=Notariatet heller overdrages, saavidt og saa længe mueligt, Een dertil beqvem Præst; eller ved idelig Afvexling een efter anden blandt Herredets Præster, Skal Protocollerne være i Provstens eller Notarii Giemme; og hvem af disse tilkommer det at udstæde Akter, Gienparter og Protocok=Udtog? 6. Hvorledes bør Salaria, saa kaldede Gebuhre, og, alle Slags Jndkomster ved Geistlig Ret, deles deles imellem Provsten, Assessor og Notarius: Disse Spørgsmaale udbedes besvarede i Samleren, enten under eet eller særskilte, til Nytte og Efterretning for alle Paagieldende; Altsaa efter Medfør af desangaaende ergangne Anordninger.