Aalborg Stiftstidende, 1843-02-18
Aalborg, den 18de Februar. Tildeels efter, Scandinavisk Folkecalender, meddele vi følgende Omrids af den slesvigske og danske Deputerede Peter Hjort Lorenzens Levnet og Virken: Lorenzen er født den 24de Januar 1791 Byen Slesvig, hvor hans Fader, der 1824 døde som Justitsraad, boede som Amtsforvalter. Hans Moder døde deri mod i Huset hos ham midt i den varmeste Tid af de nye ligt henvundne Stænderkampe. Navnet Hjort har han fra sin Mødrenefamilie, Navnet Lorenzen fra sin Ane fader Laurentz, en brabandsk Soldat, som hemmeligt var bleven tilbage paa Øen Als, da Wallenstein, til hvis Hær han hørte, trak sig bort fra de oversvømmede Hertugdømmer. Laurens giftede og bosatte sig paa Als, og blev, som sagt, vor Lorenzens Stamfader. – Da Lorenzen, var syv Aar gammel, sattes han i Huset hos en Landsby præst, og opdroges hos ham til det tiende Aar. J dette Aar, 1801, blev han sat i Flensborg Latinskole. Den live lige, hurtigt opfattende Dreng erhvervede sig her en Deel Forkundskaber, som hans selvstændige Aand senere kunde bearbeide og bygge paa. Han blev dog ikke længe i Latin, skolen. Hans Hu stod mere til et virksomt handlende Liv end til et møisommeligt granskende. J sin Bedstefaders Huus havde han desuden faaet Lyst til Handelen. Neppvar han derfor confirmeret, for han udtoges af Latinskolen og sattes i Handelslære hos Suhr i Flensborg. Denne havde udbredte Forretninger, men døde allerede 1815, og Lorenzen overtog nu hans Handel. Han giftede sig strax efter med en Langelænderinde fra Rudkjøbing; hans Familie voxede hurtigt i Antal; Handelen og Familien gave ham derfor nok at tænke paa; men han viede dem ogsaa sin udeelte Opmærksomhed og bragte det ved stræng Orden og anstrængt Virksomhed dertil, at han, uden arvet Formue, og uden at søges eller begunstiges af Lykken, ei blot vedligeholdt, men udvidede sine Handelsforretninger og skaffede sig selv og sin talrige Familie en hæderlig Uafhængighed, Velstand og Formue." Disse ere de korte Momenter af Lorenzens tidligere borgerlige Liv, saaledes som de i Folkecalenderen ere os leverede. Hans statsborgerlige Virksomhed var endnu ikke begyndt; den sunde Spire laae endnu skjult under Muldet. En politisk Taage hvilede dengang endnu over Danmark Sletter og først Frankrigs Julisol var det forbeholdt, ogsaa her at sprede den og vække os af den døsige Slum. En af de Første, som norden for Elben traadte i Skranken for en friere Forfatning, var den tydske Slesviger Jens Uve Lornsen, denne af os Danske, som følge af Datidens politiske Jndolents, saa miskjendte Frihedsven, der, tydsk af Fødsel og Opdragelse (han var født paa Øen Sylt af tydske Forældre) og fremmedgjort ved den i Danmark forefundne politiske Kulde, troede kun i det tydske Element at finde Frihedens Støtte og som Schleswigholsteiner at fremkalde et friere politisk Liv. Lorenzen sluttede sig varmt til de Lornsenske Jdeer, thi ogsaa hos ham glodede det skuffende Haab, hiin Side Kongeaaen at see de selvstændigere Jdeer vakte og det Bureaukratiets og Censurens Tryk løsnet, der, meer end selv Herskerens Enevælde, tilbagetrængte det friere Aandepust. "Lorenzen - hedder det i det Skrift, hvorefter nærværende Fremstilling er bearbeidet – var allerede vakt, da Lørnsen fremtraadte; ethvert hans Pulslag bankede Friheden imøde; den første hjemlige Frihedsrøst lød nu til ham fra Lornsens Læber; han knyttede sig med Liv og Siæl til denne Frihedens varme Talsmand, og, uden at indgaae noget personligt Bekjendtskab med ham, blev han hans trofaste Ven og begeistrede Beundrer. Friheden var dengang Lorenzen det Høieste; Folkeligheden var ham noget Underordnet; han var jo opdraget paa Tydsk og Tydsk og Dansk stode hans Aand og hans Hjerte lige nær, var end Dansk det daglige Sprog i hans Familie. Lornsen faldt som et Offer for sine Anskuelser; men hans Fald kunde umuligt rokke Anskuelserne hos nogen ærlig Ven af ham, eller slukke Sympathierne for ham. Han var jo en Martyr for sin Overbeviisning; en vis Helgenglorie omstraalede hans Tinding; den faldne Lornsen, havde langt flere og langt varmere Venner, end den kjæmpende. Lorenzen vedblev at være en af dem, maaskee den ivrigste i hele Nordslesvig. Han lod endog forskjellige Afhandlinger trykke i Kieler-Correspondenzblatt, som vel ikke angik Politikens vigtigste og vanskeligste Spørgsmaal, men som desuagtet afgave Vidnesbyrd om en frifindet Aandsretning, parret med en klar Tænkning, men fremfor alt om en stærkt udpræget, kraftig Charakteer, hos hvilken Kjærlighed for Ret og Retfærdighed var den meest fremtræ(Fortsættes.) dende Eiendommelighed.