Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1845-01-17
Naar den holsteenske Stænderforsamling med en Sikkerhed, hvortil kun apodiktisk Vished kan berettige, erklærer, at Hertugdommerne ere selvstændige Stater, der ikke gaae i Arv til den Linie af Kongehuset, der oventualiter er berettiget til den danske Throne, hvad kan da være vissere, end at den vil en Opløsning af den danske Stat, som den nu er Og dog erklære de i samme Aandedræt, at de ikke vide af Bevægelser, og Ønsker i Hertugdommerne, der sigte til en Oplysning af den hidtil bestaaende Forbindelse med Danmark; de erklære Alt, hvad der i denne Henseende er anført i Roeskilde, for falsk. Denne Modsigelse er altfor aabenbar til at vi skulle forsøge nogen a la schleswig-holsteinsk forskruet Forklaring, for at opløse den. Den er desuden tydelig nok, denne Sprinkelværksbro, hvorpaa de have ladet deres Tanker vandre over Kløften; thi de fremhæve selv, at de ikke ønske nogen Opløsning af Forbindelsen med Danmark, saalænge Hs. Majestæt og hans mandlige Descendenter sidde paa Thronen, men naturligviis - have de in mente – naar den oldenborgske Mandsstamme er uddød, da er den danske Stat de facto opløst og Hertugdommerne staae uden videre som selvstændige Stater. De tilkjendegive selv Hs. Majestæt, at de ønske disse Eventualiteter udsatte til den fjerneste Fremtid. Ædle Mennesker, Kiende J det Hyklersmiil, hvormed Sønnen lægger sin Haand paa den rige Faders Skulder, for at speide efter den tøvende Døds Træk i hans Aasyn! Vilde vi et Øieblik antage, at Holstenerne ikke forstaae deres Selvstændighed anderledes, end at den godt kunde bestaae med den hidtilværende Forbindelse med Kongeriget, saa at, hvis f. Ex. Arvefølgen i dette forandredes i Overeensstemmelse med den, de prætendere for Hertugdommerne, de Jntet havde imod at blive i Staten - de ere jo og saa høflige, at anerkjende de Fordele, de have ved Forbindelsen med Danmark -, hvortil skulde da deres høie Raab sigte? J Danmark har man ikke tænkt paa at rokke denne Forbindelse? At alle Statens Dele have Forsvar, Postvæsen, tildeels Penge, Told- og Cammeral=Væsen saavelsom overste Statsstyrelse tilfælleds, anseer den store Fleerhed af de Danske for en om ikke fuldstændig saa dog tilstrækkelig Statseenhed. Men naar da denne Anskuelse ikke fornuftigviis kan tillægges dem, som den ogsaa i sig selv er grundløs, hvad Navn skal man da give det, at de, efterat have proklammeret Holsteen og Slesvig som selvstændige Stater med særegen Arvefølge, sigte de Deputerede i Roeskilde for at fare med Usandhed, fordi disse beskylde dem for at arbeide til et Øiemed, hvis faktiske Bestaaen den holsteenske Stænderforsamling udtaler med rene, klare Ord for Enhver, der gider høre den. Jkke mindre sund Logik viser den holsteenske Stænderforsamling paa et andet Punkt. Den raser over, at den Roeskildske ved det Ussingske Forslag har tilladt sig et Overgreb over sin betegnede Kreds, og desuagtet taler den selv baade om Slesvig og Holsteen. Er da Forsamlingen i Jtzehoe maaskee ikke en holsteensk Provindsialstænderforsamling? Med hvad Ret tager den sig da af Slesvigs Sager, Ville de beraabe sig paa den formeentlige, uadskillelige Forbindelse mellem Slesvig og Holsteen, da maae vi gjøre dem opmærksomme paa, at den Lov, der har kaldt dem sammen, Jntet taler om, at de hare med Andet end med Holsteens Anliggender, at gjøre. Vi ville minde dem om, at Slesvig selv har en selvstændig Stænderforsamling. Endnu existerer Storhertugdømmet Nordalbingien dog kun i en Hoben tydske Hjerner; Staten Schleswig=Holstein, der kun ved en dyngstisk Union er knyttet til Danmark, er endnu dog kun et Ønske, og den Lov, hvorpaa en Klage over en anden Stænderforsamlings Overgreb nødvendigviis maatte være grundet, hvis den vilde gjælde for mere end et utilbørligt Udbrud af de Deputeredes private Lidenskaber, kjender Jntet til den schleswig holsteinske eller nordalbingiske Statsret. Loven sætter ikke Holstenerne i noget andet Forhold til Slesvigerne end til Sjellænderne og Jyderne. Vel ligger det i Forholdenes Natur, at de enkelte Stænderforsamlinger ikke kunne indskrænke sig strængt til Provindsens Anliggender, og dette er i Praxis anerkjendt af Regjeringen, men naar man da selv ubeføiet griber ind en anden Provindses Anliggender, er det en skrigende Modsigelse, at opløfte et Ramaskraal over de danske Stænders Behandling af en Sag, der som et almindeligt Statsanliggende dog ogsaa vedrører deres Kreds, og med langt bedre Føie end Holstenerne kæmpe for en Stat, som ikke er til, men kun existerer i deres Ønsker, maae dog vel de Danske kunne stride for den Stat, som er. Vi have nu altsaa da endelig erholdt de Vidnesbyrd, der kunne aabne os Øinene, og de Herrer, der have talt om Schleswig=Holsteinernes Velvillie, Forsonlighed og Moderation, det have anbefalet det som det Bedste, at tie stille, forholde os rolige og lade Sagen gaae sin egen gode Gang og jevne sig selv, - og disse Ord have vi jo endog hørt i den roeskildske Stænderforsamling - de have nu Beviser paa denne Velvillie, Forsonlighed og Moderation, de have nu sikkre Jn dicier for, hvorvidt det er det Bedste at tie til Machinationer ne i Hertugdommerne, til deres Jnvektiver og Haan, de have et slaaende Exempel paa, hvor god den Sag er, og hvorvidt den vil jevne sig af sig selv. Beviser, Jndicier og Exempel, der ikke ere foranledigede ved en eller anden uoverlagt Yttring af Oppositionspressen, ikke fremkomne som et Modstykke mod en eller anden Demonstration ved en Folkefest, men foranledigede og fremkomne ved et Forslag af en Stænderdeputeret, der maa betragtes som hørende til høire Side, og ved den Kongelige Commissarii Yttringer i denne Anledning. Jngen være nu saa fripostig, at han fremstaaer og siger, at slige Planer og Paastande, som de, den holsteenske Stænderforsamling har lagt for Dagen, skulde være opstaaede og modnede i retfærdig Harme over den danske Oppositionspresses Bitterhed, mod Schleswig=Holsteinerne ; en saa uhyre Virkning vilde de vel ikke vove at tillægge denne Presse, de, der ved enhver Leilighed søge at fremkomme med deres Erklæring om dens Mangel paa al Magt og Anseelse. Vi gjentaget det: det er ikke længere blot en Hoben germanomaniske Advocater, der ville Danmarks Undergang, men det hele i Hertugdommerne herskende Parti. Vi sige Danmarks Undergang; thi uden Hertugdommerne - uden Slesvig intet Danmark. Den Aarhundreder gamle Kamp paa vor Sydgrændse imellem Tydsk og Dansk skal nu altsaa afgjøres endeligt: Danmark skal kun gaae til Kongeaaen, og Slesvig, for hvis Skyld Danmark har lidt, hvad et Folk kan lide, for hvis Besiddelse det har kjæmpet i sex Aarhundreder under vexlende Former og med vexlende Held, det skal nu endelig løsrives for stedse fra Moderlandet. Hvorfor Fordi vi have ladet det gamle Dannevirke synke i Gruus og Tydskerne bane sig en Vei derover til Hjertet af vort Land, fordi vi og vore Fædre i sløv Ligegyldighed have ladet det tydske Sprog erobre den ene Strækning Land efter den anden og tilladt tydskdannede og fortydskede Embedsmænd at skalte og valte efter germanisk Godtbefindende over danske Mænd, fordi vi have taalt, at tydske Advocater reiste ustraffet omkring i Hertugdommerne og bearbeidede den simple Mand med løgnagtige Opspind og falske Paastande, medens fortydskede Skolelærere lode Stokken dandse paa danske Børns Ryg indtil de talte tydsk i danske Skoler. Derfor ere vi komne saavidt, at Skjæbnens Magter kunne kaste Tærninger om os. Men det være nu som det vil, Udfaldet blive som det vil, saa kunne vi nu ikke være langt fra det afgjørende Punkt, Svaret fra Thronen paa beg IIS. ge Jndstillinger blive saa eller saa. (Ondsendt.