Aalborg Stiftstidende, 1836-07-16
J Nr. 56 af, Kieler Correspondensbl. d. A., hvor der siges, at Ditmarsken og navnlig Nordditmarsken i Forhold til sine Indbyggeres Antal har de fleste Forbrydere at opvise paa de bekjendte Lister, læser enhver brav Ditmarsker med retfærdig Uvillie sine Landsmænds Brændemærkelse. Desværre er det i bemeldte Blad Anførte kun altfor sandt, og Inds. heraf føler sig opfordret til endnu at tilføie nogle Skildringer af Nordditmarskens sørgelige Tilstand. Tyvetriet tiltager her i en saadan Grad, at ingen meer er sikker paa sin Eiendom. Letheden i Henseende til Gjerningens Udførelse og det Stiaalnes sikkre Salg, da dertil desværre findes Hælere og Kjøbere nok, har givet Anledning til alleSlags Marktyverier. Hist gribe frække Tyve ved Nattetider Faar og slagte dem for Skindets, Uldens og Talgens Skyld, og lade Kjødet ligge til Bytte for Dyrene; her dræbe de en Oxe, for at sælge dens Talg og Hud og betjene sig af det Bedste af Kjødet. Heste, som rolig gaae paa Græsgangen, berøves deres Vaaben mod Insecterne, deres Hale, saa at de saaledes gives til Priis for Insecternes Stik, og unge Heste, der ere bestemte til Salg, paa denne Maade ganske tabe deres Værdi. Søger Eiermanden ved Foranstaltninger, som f. Ex. ved at indsmøre Halen, at gjøre den ubrugbar for Tyvene, saa udsætter han sig for den Fare, som et Rygte siger, at forefinde sine Heste lemlæstede paa een eller anden Deel af Kroppen, f. Ex. paa Ørene. Vel have nogle Landmænd truffet den Foranstaltning, at de snart denne, snart hiin Nat holde bevæbnede Vægtere paa deres Græsgange, men derved hemmes dette Uvæsen kun lidet. Ødelæggelsen af Markredskaber, for at sælge det derved befæstede Jern, er saa hyppigt, at man kun behøver at nævne den. Men det bliver ikke ved disse Mark tyverier. Ingen Besidder er sikker paa nogen Eiendom i sit Huus. Om natlige Jndbrud hører man næsten daglig. Hos arbeidende, fattige Familier, som ikke have andet end det, de fortjene, blive Meublerne opbrudte og deres Spise kamre tømte. Tjenestefolk have ved frække Tyve ofte tabt hele deres Eiendom, som de havde erhvervet sig i deres Ansigts Sveed. Ja, ethvert retsindigt Menneskes Følelse oprøres ved saadanne Skildringer, Men endnu fortjener at omtales, hvad man af paalidelig Kilde erfarer, at ved en Jldebrand i Lunden, der sikkert var paasat af formastelige Forbrydere, har Eierens reddede Chatol Kiendetegn, som tydelig viste, at listige Tyve i Tumulten havde havt i Sinde at opbryde og tømme det, medens man i den nærliggende Marsk brød ind et Sted og bortstial flere Ting. Heraf maa man vel troe, at Jlden kun har været paasat, for uforstyrret og ubemærket at kunne røve og plyndre. - Den Redeliges Uvillie over saadanne Skjændigheder kjender næsten ikke meere nogen Grændse; den yttrer sig næsten i hver venskabelig Cirkel og viste sig i disse Dage i Heide allerede voldsom ved Fængslingen af flere for Tyveri beskyldte Jndivider. Man føler her, at det ikke kan og ikke tor vedblive saaledes, og imodeseer derfor med Længsel Hjælp. Efter Forlydende vil ogsaa et Klageskrift imod saadant Uvæsen, underskrevet af Borgere og Landmænd i Hundredeviis, blive indsendt til høiere Vedkommende. Gid saadant maatte skee. Vi have da den faste Overbeviisning, at vor vise og retfærdige Landsregjering, som med stor Opmærksomhed vaager over sine Undersaatteres Rolighed, Sikkerhed og Velfærd, og netop derved lægger sin gode, ædle Villie for Dagen, endelig vil forløse os fra dette Uvæsen. En Nordditmarsker. - - En endnu yderligere Beretning om disse Tyverier indeholder efterfølgende Skrivelse, fra Heide, i Kieler Correspondensblatt af 6te Ds. J den senere Tid tiltage Tyverierne i Nordditmarsken i en saadan Grad, at man skulde troe, at der her aldrig havde været tænkt paa at straffe saadanne Forbrydere. Og do finde vi i den sidste Fortegnelse over de i Holsten afstraffe de Forbrydere et overveiende Antal af Nordditmarskere Hvoraf kan det da vel komme, at Afskjærelsen af Hestehaler at natlige Jndbrud fuldføres med en næsten mageløs Dristighed, at man skriver Truselbreve og formeligen forhaaner Øvrigheden, Hvori ligger det, at afstraffede Jndivider blive Anførere for Bander, som frækt og frygtede gjennemstreife Landet, (og det gaaer saa vidt, at der i Heide nu midt om Sommeren holdes Vægtere). Kan dette ikke afhjælpes: Borgeren, naar han er bleven bestiaalet, med der det til Kirkesogns=Fogderiet, og dette indberetter den til Land=Fogderiet, men Sagen forbliver som den er. Ligger Feilen i Lovenes altfor store Mildhed? Hvorfor er da Tyvenes Dristighed saa meget større hos Nordditmar skerne, end noget andetsteds, Man maatte ønske, at Kirkesogn=Fogderiet besad større Magt, thi en Politiøvrig, hed, der ikke kan gjøre noget Skridt, uden at være befuldmægtiget, er intet Politi. - I Tellingstedt er for nogen Tid siden, ligesom ogsaa nylig som bekjendt i Heide og Weddingstedt, skeet Jndbrud i Kirken. Men Tyvene have i denne ikke fundet Behag i noget Andet end i den lille Klokke med Bieldepungen. Jmidlertid er der dog samme Nat paa flere Steder i Tellingstedt og i Omegnen begaaet Tyverier, tildeels ved at bryde gjennem Murene, saa ledes i Diaconatet, i Dr. Dührsens Huus, desuden i et Huus i Westerborsel og i Pahlhude.