Norske Intelligenssedler, 1775-03-08
Norske JntelliNo. 10. Onsdagen den 8 Martii 1775. Resten af de i No. 6, begyndte Markeds-Tanker. Seer du hine Boder, hvor de have kiøbt sig Tilladelse til at staae og skakkre i nogle Dage, der sælger man Samvittighed i Pundeviis for godt Kiøb. Der kand man faae Garn til at fange de Uskyldige i - der Kaarder til at skiære Brød med. - Der - Hvad er det for et Sammenløb, faldt jeg pludselig min Ledsager ind i Talen, ved den Glas-Boed? – Et Sammenløb, sagde Merkurius med en spodsk Mine. - Du veed dog vel, at de fleeste Mennesker løbe efter Ære. Det er Reqvetter af Glas, som de der kiøbe, Ærgierrigheds Jndbildning forfærdiger dem meget konstigen, de ere fyldte med adskillige Slags Couleurer; men de springe i Stykker imellem Hænderne, og deres Elskere ere just saadanne Folk, der giøre sig en Fornøyelse af at høre et Knal af saadanne Ting, som, naar man ret rører derved, springe i Stykker. J giøre ret, raabte han til nogle andre, at J kiøbe Briller; thi de behøves just for dermed at ansee alle Smaaeting i Verden for store Folk vil jo dog bedrages. Daarlighed! sagde jeg med en fortrædelig Mine. - Føer mig dog hen, hvor jeg kand see og nyde det, som er nyttigt og fornøyeligt, og som tillige kand forlyste og vederqvæge Sandserne. Det er ikke til Øl-Boderne, ej heller meener jeg til de Stæder hvor Taskenspillere og Liniedandsere lade see deres unyttige Konster, men føer mig hen til hine Giæstgivere og paa de anseeligste Viin huuse, der kand man ret deelicatere sin Smag, naar man ikkuns har Penge nok at betale med. Ak Merkurius, hvor behagelige ere ikke disse Vahre, Ja for dig er det godt, svarede Merkurius, thi du mærker ikke Vellystens Bedrageri. See! hist bliver der et smukt Stykke Podagra tillavet, som, ihvor nydeligt det nu tillaves, vil dog siden koste den arme Stakkel, som med saa stor Graadighed nyder det, en lang Tids ulidelig Smerte og Pine, der tillaves adskillige Svagheder. Virkningen vil visseligen paafølge: En Feber, Forkiølelse, Flod, Gigt, Guulsot, Betændelser eller deslige er det mindste de maa belave sig paa at imodtage, som ordentlige Følger af deres uordentlige Levemaade; Thi det er efter Portens Ord en tilforladelig Sandhed; Viintapper og Trakteur at unde sine Penge, Er Aarsag, at man tit til Doctoren maa trænge. Ja seer du der den lystige Broder, som udtømmer et Glas efter det andet, inden kort Tid vil den arme Stymper for sildig fortryde sin Daarlighed, hans Drikke-Brødre ville giøre ham Følgeskab, en efter den anden; Jeg ækles allerede over disse vellystige Fraadsere og Drankere, ligesom over døde Aadseler; thi de søle sig som Sviin i deres Uhumskheder, og ere Afskummet af det menneskelige Kiøn. Er der da, spurgte jeg sukkende, intet fornuftigt og reelt at see paa vor Jordklodes store Marked? – Jo - svarede Merkurius paa Skrømt - Snuustobaksdaaser, som hine Skribentere sælge for tygget Papiir af deres Skrifter. - Landkorter, hvorpaa de Stæder staae afmalede, som du aldrig har seet, eller faaer at see, og hvis Rigtighed man meere maa troe, end det kan bevises. Kostbare Stoffer, hvormed følger i Kiøbet det Raseri, at den, som bær dem, er meere end et Menneske. - Kort: Graven og Forfængelighed. Jeg siger: Graven og Forfængelighed; thi en Deel iblant Menneskene sælger dig lutter Middeler til at døe snart, og andre lutter fortryllende Begiærligheder til at ville leve længe. En aldeles ikke, faldt jeg ham ind i Talen. Solon solgte ogsaa Viisdom til Croesus, og der findes vel endnu de Vahre i Verden, som kan fortiene at røses og sættes Priis paa, man bør dog ikke kaste Vrag paa alle Ting. - J det samme saae jeg paa et Hiørne af Markedet, at en aaben, Boed blev omkast, den tilhørte en usel Skribent, som der sad og solgte sine Viisdoms Skrifter, bestaaende af Eventyrer, fabelagtige Fortællinger, kritiske Journaler og deslige, disse hans Vahre bleve strax givne Børn til Priis, for at giøre Kræmmerhuuse af dem, og klistre Bladene paa Vinduerne, hvor Ruderne vare i Stykker. Jeg ynkede saaledes denne arme Mand, som skulde derved tage saa stor Skade, og ved hans ynkelige Skrigen og hæftige Skielden vaagnede jeg, og saae mig strax om efter mine Bøger, om disse ikke ogsaa vare blevne spolerede, men de stode dog endnu paa deres Sted gandske ubeskadigede. Efterat jeg var bleven ret aarvaagen, følede jeg, at jeg var ligesaa stolt paa Forraad af denne Viisdom, som jeg nogen Tid tilforn havde været. Mine Læsere maa nu dømme derom, hvad enten jeg tænker klogest, naar jeg drømmer, eller naar jeg er vaagende. Tronhiem den 24. Februarii 1775. J Tirsdags blev, som forhen er mældt, af Hans Velærværdighed Hr. Magister Wolf, i det Kongel. Norske Videnskabers Sælskab, holden offentlig Lov-Tale over Sallig Biskop Nannestad. Jndgangen handlede om den rette Høihed, som ikke bestaaer i blot udvortes Magt, Ære og Anseelse; ikke allerne i Lærdom, Kundskab og Jndsigter, uden derhos tillige er Religion, Dyd og Gudsfrygt. - Jndholden af Talen selv var kortelig: Denne store Mands sande Fortjenester; Hvilke bleve beviiste af Hans ypperlige Egenskaber, Hans rare Lærdom og Jndsigt, Arbeidsomhed og Flid i Forretninger, Rætsindighed i Forhold, Forsigtighed i Handlinger, Gudfrygtighed i Levnet; samt Hans paafølgende mange og adskillige Æres-Trin, hvorved Han udmærkedes. Endelig Hans Himmelske Sind og meget gudelige Dødsmaade, med videre, hvilket alt Magisteren udførte ved en ligesaa lærd og ziirlig som almindelig bifaldet Tale.