Viborger Samler, 1847-05-20
Fra Bestyrelsen i Foreningen for Søfartens Fremme læses under 16de De, i "Bl. Td. Følgende: Forliset af det engelske Skib "Vertumus" den 13de April d. A. ved Harboore paa Vestkysten af Jylland, hvor 9 Mand af Besætningen tilsatte Livet og ikkun fire bleve reddede, har været omtalt i de offentlige Blade paa en Maade, der vækker Tvivl om der fra Kystbeboernes Side er gjort Alt, hvad der var muligt for at forebygge denne Ulykke, og om den i f. A. til Jylland oversendte Redningsbaad virkelig var bleven benyttet, som den kunde og burde. Foranlediget heraf har man forskaffet sig nærmere Oplysninger, hvilke i det Væsentlige ere følgende: Da Strandingscommissair Claudi Kl. 7 1/2 om Morgenen den 13de April ankom til Strandingstedet, havde allerede 11 Mand under Anførsel af Jens Saur været ude i et forgiæves Forsøg paa at redde Mandskabet. Claudi opmuntrede dem til at gaae ud igjen og gik selv med, efter dog først at have sendt en Expres til Agger Canalens Lodsstation, 2 Miil derfra, med Begjæring, at man, saa hurtigt som muligt, maatte komme dem til Hjælp med Redningsbaaden, som der er stationeret. Det andet Forsøg mislykkedes ligesom det Første, med Baaden ramponeret og halv fuld af Vand maatte de tilsomst frelse sig iland for ikke selv at omkomme i Bølgerne; men den uforsagte Claudi tabte herover ikke Mødet, han fik en anden Baad, gik atter ud, men havde ei bedre Held end første Gang, de maatte igjen iland for at øse Baaden læns, og det var ikke førend ved det fjerde Forsøg, som den ufortrødne Claudi alle var med paa, at det lykkedes at kaste et lidet Dræg med en smækker Line fast i Skibet. Ved Hjælp af den smækkre Line halede Folkene ombord i Vraget den ene Ende af en sværere Trosse til sig og gjorde den fast om Mesansmasten. Saaledes var der Haab om, at de Kjækkes Anstrængelser for at frelse deres ulykkelige Medmennesker vilde krones med Held, men da Trassen, hvis anden Ende man havde sat paa iland, skulde hales stiv, brast den, og med den de glade Forhaabninger. Endnu et Forsøg blev skyndsomst iværksat, men det mislykkedes ligesom de foregaaende, og da under alt dette Solen var gaaet ned, maatte Bjergerne opgive deres forgiæves Anstrengelser, for den Dag. Førend Dagningen den næste Morgen var Hr. Claudi med Mandskab ved Strandingstedet, hvor de saae, hvad de Aftenen før havde formodet, at Skibet var complet Vrag; Masterne vare faldne, den agtørste Deel af Vraget laae for sig og den forreste for sig; da Fokkemasten var falden, var der hørt hjerteskjærende Angstskrig, som dog kort efter vare forstummede, saa at der destoværre var al Sandsynlighed for, at alle Mennesker vare omkomne; men da det blev lyst, opdagedes det, at 8 eller 9 Mand klyngede sig til Forenden af Braget; man gjentog nu, alt under den brave Claudis Anførsel, de samme Forsøg, som Dagen før, men først efterat Baaden, fire Gange var bleven næsten fuld af Vand og maatte landsættes for at blive øst læns, lykkedes det at kaste et Dræg fast i den faldne Fokkemast. Kun fire af de Overlevende, som hang ved denne, havde endnu Kræfter nok tilbage for at kunne møisommelig kravle ud til Baaden, som maatte holdes i en Afstand fra Masten for ikke at sønderslaaes imod denne, men dog ikke længere borte end at man kunde kaste Touge til de Skibbrudne, som derefter i bedøvet Tilstand bleve bragte iland og baarne op i det nærmeste Huus. De fire eller fem Mennesker, der endnu vare tilsyne paa Vraget, vare i saa udmattet en Tilstand, at de ikke kunde røre sig eller foretage noget til deres Frelse, og da det var umuligt, formedelst det oprørte Hav, at komme hen til dem, maatte de ærlige Bjergere med tunge Hjerter være Øievidner til, hvorledes de Ulykkelige, den ene efter den anden, gave Slip paa det, de holdte dem ved, og forsvandte. Beretningen, hvoraf dette er et Uddrag, er underskrevet af Claudi, og Rigtigheden bevidnet af Jens Saur, Anders Tudborg, Christian Langer, Peder Wester, Poul Hulberg, E. Degn, Knud Jensen, Jacob Sivi, Peder Kruse, P. Rom, Chr. Eskildsen, der alle vare med i Baadene og hæderligen. omtalte af Hr. Claudi, fornemmelig de to Førstnævnte. Budskabet til Lodsoldermand Abildhauge i Agger om at komme til Hjælp med Redningsbaaden, var rigtigt besørget, men Abild hauge har erklæret, at det var umuligt at komme ud igjennem Canalmundingen formedelst den stærkt indgaaende Strøm og den høie Brænding paa Revlen tvers over Jndløbet. Resultatet af denne, paa authentiske Beviser grundede Beretning, er at man har den Fortrøstning, at vore brave Landsmænd have anvendt alt, hvad der stod i deres Magt for at frelse de Skibbrudne, ved de Midler som stode til deres Raadighed, men at der i Henseende til disse Midler staaer meget tilbage at ønske. Den store Baad, der herfra er bleven sendt over til dem, egner sig kun til Brug der, hvor den er stationeret; den er for svær til at kunne transporteres landværts langs Kysten. Hertil maatte de forsynes med lettere Baade af omtrent samme Construction, og ligesom den, de have faaet, synkefrie; men fremfor Alt ville Kasteapparater, for at tilveiebringe Forbindelse imellem Land og et strandet Skib, være det, som Alle, der interessere sig for Bjergningsvæsenet, fornemmelig bør have deres Opmærksomhed henvendt paa, som det meest paatrængende nødvendige og meest hensigtsmæssige Middel til at kunne yde kraftig Bistand.