Jyllandsposten, 1841-02-02
Constitutionsspørgsmaalet. i skulle ikke opholde os ved den kgl. Commissarii Udvikling af de almindelige Modgrunde saavel mod Stænderforsamlingernes Forening, som imod Skattebevillingsretten, men derimod anføre enkelte af de Deputeredes mærkeligste Yttringer: Saaledes bemærkede Oberst Brock: "Arveligheden i Regjeringen har intet Menneske tænkt paa at ønske nogen Forandring i det er en europæisk og lovligen begrundet Jndretning, det er den Grundsteen, som ikke uden Fare kan forrykkes. Anderledes forholdt det sig med Forfatningen af 10de Januar 1661, dengang vare ingen Stænder forsamlede, men den blev underskreven, deels af Mænd, som Regjeringen selv udvalgte, deels ved at den sendtes Andre til Underskrift. Den derpaa byggede Kongelov af 1665 havde altsaa ingen lovlig Grundvold, men blev ved Christian den 5tes Kronning oplæst, derpaa tildeels optaget i hans danske Lov, atter oplæst ved Frederik den 4des Kronning og først 1709 bragt til offentlig Kundskab. Paa denne Kongelov er det nu, at den Eedsformular er grundet, som ikke alene affordres Enhver, der kommer i noget Slags kongeligt Embede, men enhver Borger, hver Soldat, ja endog den, der blot har den Bestilling at være Valgdirecteur. Dersom denne Eed skulde være forbindende for, hvad vi Stænderdeputerede kunne anholde om, vilde der neppe være en Mand i Landet, som kunde modtage Valg som Deputeret. Jeg har naturligviis ogsaa aflagt denne Eed, og vil holde den til min Dødsdag, uden i mindste Maade at bryde den; men dette gjør jeg ikke ved allerunderdanigst at bede Kongen om, at han, ligesom Forfatningen af 1660 var grundet paa en Contract, der svarede til de europæiske Staters daværende Stilling, saaledes nu, da Tilstanden i Europa har forandret sig, vil tage dette i Betragtning og efter sin Naade, træffe de Foranstaltninger, som det fælleds Vel maatte udkræve. Commissarius har yttret, at Kongen ikke holder paa den absolute Magt, fordi den giver ham en personlig Nydelse; at Kongen indseer heelt vel, hvad han med Hensyn til sine personlige Forhold vilde vinde, naar der kunde tilveiebringes Garantier, som i Sandhed vare betryggende og tilfredsstillende for Folket. Jeg deler af mit ganske Hjerte denne Anskuelse. En bekjendt tydsk Forfatter har anstillet den Sammenligning mellem en absolut og constitutionel Konge, at den Første sidder paa sin Throne som paa et Tabouret, den Anden som i en Lænestol. Den enevældige Konge kan bruge alle sine Kræfter baade fremad og til Siderne, og, saavidt hans Evne naaer, knuse Alt, hvad der modsætter sig hans Villie, men han er ogsaa udsat for Angreb fra alle Sider, har kun Støtte i sig selv, og vakler han, er han fortabt. Han raader ene over Millioners Vee og Vel, og feiler han i sine Beslutninger, ramme Bebreidelsens Pile ham med Anger og Utilfredshed, og saare dybest, naar det er for silde at ændre det. Den constitutionelle Konge derimod kan bruge sine Kræfter fremad og vældigen ramme til begge Sider; vel har han nogle Hindringer i den aldeles fri Brug af sin Magt, men naar disse Hindringer paa den ene Side ere Ministrene, som ere ansvarlige for deres Raad, og paa den anden Side Nationens Repræsentanter, som ikke blot raade, men tildeels bestemme, da ville de i Fælledsskab efter Pligt og Ære støtte og forsvare ham fra alle Sider. Angerens og Bebreidelsens Pile kunne ikke længer saare den, som ikke kan tilskrive sig selv det, hvori han maatte have feilet. Hans Stilling er altsaa lykkelig og derfor skulle vi henvende os med vore Bønner til vor Konge og henstille Sagen til hans Viisdom. - Roulund: "J Aaret 1660 overdroge Stænderne til Frederik den 3die, i Anledning af Arveregjeringen, at udfærdige sin egen Reces eller Haandfæstning. Ved en Haandfæstning involveres nøddig Begrebet om gjensidige Rettigheder og Pligter, men Kongeloven kan i denne Forstand ikke kaldes en Haandfæstning eller Reces, eftersom den overfører alle Rettigheder paa Kongen, og alle Pligter paa Undersaatterne. Jeg mener altsaa, at vi endnu have den omtalte Haandfæstning tilgode. Maaskee kan ogsaa en absolut Regjering, med Hensyn til Rigets sørgelige Forfatning, paa den Tid have været hensigtsmæssig, men Tiderne skifte og Forholdene forandre sig, og fordi et Middel engang har været godt, er det ikke afgjort, at det længe, end sige bestandigt, kan være det. Og selv om det, som Spittler siger, var et Dictatur, som Frederik den 3die erholdt, saa ligger det dog i Dictaturets Væsen, at det maa gives tilbage, saasnart det har opfyldt sit Øiemed. Det vilde ogsaa stride mod Fornuftens evige og uforanderlige Love, om nogen menneskelig Jndretning kunde kaldes evig og uforanderlig og selve Kongeloven har allerede afgivet Beviis for, at ikke heller den er nogen Undtagelse fra denne almindelige Regel; det hedder nemlig i dens § 20, at disse vore Riger ingenlunde maae adskilles, og dog har Frederikden 6te ved en Tractat afstaaet Norge. Den danske Regjering maa, som enhver anden, antages at være begrundet ved en Contract, og maa ved en Contract igjen kunne hæves eller modificeres, uden at Kongelovens Ord fornuftigviis kunne være til nogen Hinder herfor, thi vilde man nægte dette, maatte man nødvendigviis antage, at Enhversomhelst, der ved et lykkeligt Coup kom i Besiddelse af den høieste Magt, kunde, ved hurtig at udgiven Lov, der under Livs Fortabelse, forbød enhver Tvivls Yttring om hans Besiddelses Retmæssighed, paa den Maade gjøre sin Regjering legitim. Dog have Nationerne nutildags en anden Mening om denne Sag og hvor Meningsforskjel aff denne Art maatte opstaae, der kunde ikkun Styrken decidere; men denne Afgjørelsesmaade, omendskjøndt undertiden uundgaaelig, er dog det Sørgeligste, der kan ramme et Land. Jeg mener, at det vil være nødvendigt, at noget Tilfredsstillende snart maa skee, og ligesom Forandringen 1660 udgik fra Folket, saaledes vilde det være smukt, om den forhaabede Forandring nu udgik fra Kongen. Jeg veed vel, at Dronning Margrethe begik den store Feil, da de slesvigske Fyrster 1386 vare uddøde, at hun atter forlenede Slesvig bort, og det til de holsteenske Grever; men jeg veed ogsaa, at hun 1397 udvirkede den Calmarske Union. Dette var et Lyspunct, som til evige Tider skal sprede Glands over Margrethes Minde - og hvad var ogsaa naturligere, end at tre Folk, som udspringe af een Rod, have eens Sprog, eens Sæder, og hartad eens Love, igjen forenedes til een stor og mægtig Stamme; og jeg skulde meget tage Feil, om ikke snart eller seent den Røst igjen vilde udgaae, som atter kalder Nordens Sønner tilsammen, da vil Norden være stærk, og en ny Morgen vil da oprinde over et forynget Folk. Vedbliver da Slesvig, imod Formodning, at stirre imod Syd, hvad Andet bliver da os tilovers, end at vende Blikket mod Nord. Justitsraad Holm erklærede derefter, at han efter hvad han kjendte til Jylland ikke antog, at der fandtes Elementer til nogen Gjæring eller vel endog til Revolution, hvilket ligeledes Brinck, Seidelin, Aagaard, Rummelhoff og Schou tiltraadte. – Oberst Brock"Ogsaa jeg nærer aldeles ingen Frygt for nogen voldsom Omvæltning under den nærværende Regjering; men for Fremtiden er en Forandring ønskelig; thi den staaer mørk for os, hvis der muligen skulde følge Konger, som ikke vare saa velsindede, som vor nuværende; og vi behøve blot at gaae tilbage i Historien, for at see, hvorledes Tiberius, Claudius og Nero havde prægtige Fædre, men beskæmmede selv den Throne, de indtoge, saa at, hvad der bør gjøres for Fremtiden, bør skee nu. Neppe har nogen Konge besteget sin Throne med større Viisdom, og aldrig Nogen med mere Erfaring, end Christian den 8de, derfor bør vi henvende Bønner til ham om, at ordne Forholdene, som han i sin Viisdom finder det tjenligst, hvad enten han nu vil lade Mænd udvælge af alle fire Forsamlinger, for at udarbeide et Lovudkast, og siden forelægge Stænderne, dette, eller han uden denne Medvirkning vil give os, hvad han anseer for det Bedste. Roulund: "Justitsraad Holm har troet, at jeg har yttret, at der vare Elementer til en Revolution i Folket; jeg har dermed kuns sagt, at der var en Bevægelse, hvilken han vel ogsaa maa have sporet i Lysgaard Herred, da adskillige Petitioner derfra ere indkomne, med mindre dette Herred udmærker sig ligesaa meget i denne som i andre Henseender, hvilket vi oftere have hørt. Justitsraad Estrup bemærkede: Hvad Foreningen angaaer, da har jeg tidligere stemt imod den, ikke fordi jeg jo erkjender den store Nytte, den vilde have, men fordi Regjeringen ikke kan indrømme den i Kongeriget, uden at tilsidesætte Retfærdighed mod Hertugdømmerne. Naar der er Tale om Forandring i Regjeringsformen, da tør jeg her frit og aabent udtale, at jeg har, og mine Fædre for mig, have fundet os lykkelige under den nuværende Forfatning, at jeg ingen Frygt nærer for Nutid eller Fremtid. – Justitsraad With: "Mig er det ubekjendt, hvorvidt Nogen har paavirket Petitionairerne; jeg for min Deel er mig bevidst, ikke at have yttret mig for Nogen paa en saadan Maade, at der kunde indeholdes nogen Tilskyndelse til et saadant Skridt; endmindre har jeg ligefrem tilraadet Nogen det, og jeg har derfor ingen Grund til at antage, at Andre have gjort det. Men jeg har hørt og seet saameget, at jeg maa antage det nødvendigt, at der skeer Noget for at gjenoprette Tilliden mellem Regjeringen og Folket, og ikke tør jeg staae paa dette Sted uden at vedkjende mig denne Overbeviisning. Jeg forbeholder mig iøvrigt mine bemærkninger til det Mere, som mod Comiteebetænkningen er anført, og som jeg ikke nu har gaaet imøde. – Oliemaler Schytte: "Commissarius, har udhævet adskillige Betænkeligheder imod Betydenheden af de indkomne Petitioner, men kan man opvise noget Tilfælde, hvor Jnteressen har viist sig saa kjendelig og levende, eller gives der nogen Sag, der saa almindeligt og kraftigt er understøttet af alle Samfundets Klasser, som denne? Antallet af Petitionairerne er, skjøndt der er meget betydeligt, og ialt, forsaavidt begge Stænderforsamlinger angaaer, udgjør over 15,000, vistnok ikke det, hvorpaa der skal lægges den største Vægt, men det forekommer mig dog noget misligt, efter udvortes Forhold, Kaar og Stilling, at drage Slutning om Petitionairernes mere eller mindre klare Begreb; thi hvo formaaer vel i denne Henseende at dømme med Sikkerhed, og hvo vil nægte, at der under simple udvortes Forhold kan skjules en rigtig Opfatning og et klart og sundt Begreb. Af særdeles Betydenhed forekommer det at være, at Borgerrepræsentanterne have stiller sig i Spidsen for alle de Petitioner, der ere indkomne, fra Kjøbstæderne heri Provindsen, thi alle disse Mænd have dog erholdt et afgjørende Beviis paa deres Medborgeres Tillid, idet saamange vigtige Anliggender ere nedlagte i deres Hænder, ligesom de ogsaa i Almindelighed maae antages at være de Besindigste og Dygtigste blandt Borgerne." – Justitsraad Nygaard: "Det er en betydningsfuld Sag, der nu beskjæftiger os; den angaaer Grundvolden til Fædrelandets Lykke, og har altsaa i høieste Grad Krav paa vore bedste Evner, som paa vor bedste Villie. Danmark er et lidet Land men det kan blive et lykkeligt Land ved den indbyrdes Enighed, ved den Kjærlighed og Tillid imellem Konge- og Folk, som ene kan vække og styrke alle de gode Kræfter og bringe de patriotiske Følelser i klar Bevidsthed. Men skulde denne Enighed nogensinde ophøre, da staaer Fremtiden mørk for mit Blik. Jeg skal forøvrigt ligesaa lidet nu som tidligere indlade mig paa Spørgsmaalet om Stændernes Competence til at petitionere om Forandringer i Regjeringsformen; thi Comiteebetænkningen gaaer ikke saa vidt, at det behøves. Efter min Anskuelse er det Stændernes Pligt imod Konge og Folk, at udtale de Ønsker, som bevæge sig i Folket, og dertil er det vel utvivlsomt at de maae have Ret. Jøvrigt forekommer det mig, at det, selv om det stod aldeles klart, at Stænderne vare fuldkommen competente til, ligefrem at petitionere om Forandringer i Statsforfatningen, dog for Øieblikket vilde være mindre passende at vælge denne Form, da vi med fuld Tillid tilKongen tør vente, at han vil gjøre det Rette. Stiftamtmand Rosenørn. "Jeg anseer disse Petitioner for ulovlige og kan derfor heller ikke tilraade, at man understøtter dem. At Nationen har tabt meget af Jnteressen for Stænderinstitutionen og vil tabe endnu mere, hvis der ikke skeer en saadan Forandring og Udvidelse af den, at den bliver til en Constitution, troer jeg ei. Jeg maa derfor vedblivende stemme imod Stændernes Forening og i det Hele imod, at der indgives nogen Petition i denne Sag. Sognefoged Sørensen, "Vor Statsforfatning har bestaaet i næsten 200 Aar; hvad Folket og især Bonden var før den Tid har Historien lært, og hvad vi ere blevne siden, har Erfaringen viist, men hvorledes det vil blive ved en Forandring, ligger vistnok skjult for hver Dødeligs Øie. Jeg vil ikke indlade mig paa at bedømme Petitionairernes Anskuelser i denne Sag; men det er ganske vist, at der er et Røre i Folket, baade i By og paa Land, om et velordnet Finantsvæsen. - Fæster Pind: "Da jeg hører til den Klasse af Samfundet, som Enevoldsregjeringen har gjort saa mange og store Velgierninger, kan jeg ikke andet, end yttre mine Følelser i den Anledning. Skulde vi nu søge om en friere Forfatning, om Skattebevillingsret, saa forekommer det mig at være ubetimeligt. Skjænkede Hs. Majestæt sit Folk en Constitution kunde det indtræffe, at der komet Forslag for Forsamlingen, som ikke stemmede med disse Love, og det fik Pluraliteten for sig, da maatte det jo udgaae som Lov, og Hs. Majestæt kunde da ikke sige: dette vil jeg ikke antage, men han skulde det." Justitsraad Fielstrup. "De kjøbenhavnske Deputerede ville jo altid være de meest intelligente og meest veltalende; de ville derfor vinde den største Majoritet, for sig, saa at jeg i Jyllands særskilte Repræsentation seer ikke alene en herlig og velbetænkt Gave, men tillige et Palladium, som det aldrig bør give Slip paa Jeg skulde derfor stille det Amendement, principaliter: at det tydelig udtaltes, at Jyllands Stænder ei attraae at gaae ind under Østifternes, og subsidiairt: at Foreningen kun bliver provisorisk, saa at den ophører, naar den hele eller en stor Deel af de jydske Deputerede ønsker igjen at træde tilbage i en særskilt Forsamling. Yderligere skulde jeg have motiveret disse Amendements, dersom ikke Sygdom havde bundet mig til Leiet; men jeg forbeholder mig, ved den endelige Behandling nærmere at udtale mig." – Selveier Schou. "Jeg formener, at det ikke kan blive til nogen Fordeel at Stænderne forenes, da det forekommer mig, at de Andragender, som blive behandlede i begge Stænderforsamlinger, maae ventes at blive bedre drøftede og behandlede. – Justitsraad Rummelhoff. At en Forening af Stænderne skulde være en Jndlemmelse af Jyderne under Sjællænderne, kan jeg paa ingen Maade troe. Jylland vil vist aldrig savne Deputerede, som kunne gjøre deres Vælgere Ære, og jeg kan ikke andet end ansee Frygten for de kjøbenhavnske Deputerede for aldeles ugrundet, thi Erfaring har viist, at Kjøbenhavnerne stedse have udmærket sig ved en saadan Liberalitet, at de aldrig ville gjøre deres større Jntelligents gjeldende paa Jyllands Bekostning. – Justitsraad Holm. "Jeg skal blot gjøre en lille factisk bemærkning. Efter Viborg Stiftstidende for d. A. Nr. 139. oversteeg det franske Budget for 1840 Budgettet under Napoleon paa den Tid, da han førte Krig med hele Verden, med 600 Mill. og Budgettet under Carl X. med 300 Mill. – Oberst Brock: "At Budgettet under Napoleons Krige kunde være mindre, er meget begribeligt, da han plyndrede hele Verden, og gav Frankrig alle Fordeele. Justitsraad Holm: "Men Budgettet var og 300 Mill. større end under Carl X. 2 – Præsidenten: "Ja det beviser ligesaa lidet, da Landets Velstand jo kan være gaaet frem." - Oberst Brock: Carl X. offrede Millioner paa Spaniens Undertrykkelse, og paa Jndemnisation til Emigranterne. - Den kgl. Commissarius: "Dette var ogsaa under en constitutionel Forfatning." – Oberst Brock: "Ja, men det var ogsaa en Forfatning derefter." – Godseier, Nyholm: "Naar Justitsraad Holm har oplyst det franske Budgets Størrelse iaar, skulde det særdeles glæde mig, om han vilde oplyse, hvor store Summer det engelske Parlament nylig nægtede, da Regjeringen derom gjorde Forslag i Anledning af Dronningens Formæling, samt hvorledes det franske Deputeretkammer forkastede den Dotationslov, der var foreslaaet med Hensyn til Kongens Søns Giftermaal. Disse Facta turde afgive stærke Beviser paa Betydningen af, at det er Folkets Udvalgte, der raade over Statens Penge. – Justitsraad Holm. "Jeg er ikke istand til at afgive de ønskede Oplysninger, men naar hine Staters Repræsentanter have troet at maatte nægte de forlangte Summer, da er det vel fordi Folket allerede var beskattet i saa høi en Grad, at man tog i Betænkning, at paalægge det yderligere Byrder. Justitsraad Nygaard, "Naar det er yttret, at ved Forelæggelsen af et Finantsbudget vilde alle Ønsker være opfyldte, da kan jeg ikke være enig heri; thi Frederik den Sjette, hvis Villie og Kraft vi dog Alle paaskjønne, befalede i 1813, at der skulde udarbeides og offentliggjøres et Budget – men hvad skeete, Og om nu Kongen forelagde et Budget, vilde det dog kun være som et Lovforslag, hvorover Stænderne skulde afgive Betænkning, naar Kongen ikke vilde følge Stændernes Raad, blev det ligefuldt ved Regjeringens Forslag. Saaledes endtes den foreløbige Discussion af denne Sag.