Aarhuus Stifts-Tidende, 1812-09-02
Udenlandske Efterretninger. (Af Altona Mereur og Hamborg Correspondent.) Norden. Efter al Sandsynlighed vil nu det vig ligste man altsaa for det første kan vente sig fra den russiske Krigsskueplads være Udfaldet af det forventende Slag ved Smolensk, hvor den russiske Hovedstyrke stod samlet, og som Keiser Napoleon ifølge Gaarsdagens Beretbinger rykkede imøde d. 15de August, (der just var Kei rens Fødselsdag) og hvor han udentvivl Selv vil lede sine Krigere til Kampen; saa at mueligt denne Dag vi blive dobbelt mærkværdig for den kommende Tid. De franske Krigere ere besielede af Mod og Længsel efter at maale sig med de russiske Hære, hvorimod disse vedblive stedse meer og meer saaledes at tiltage i Modløshed og Uorden, saa at endog Bagration selv skal have yttret, at han befrygtede et slemt Udfald for Russerne af dette Feldtog. Desuagtet nærer Keiser Alexander, i den faste Overbeviisning, at der for Gud intet er umueligt, endnu det bedste Haab, og har langt fra ikke opgivet Feldtoget fordi han har forladt sin Armee, som man let kunne forledes til at troe; men tvertimod treffer nye Anstaltet til Stridskræfternes almeene Forøgelse, og har i denne Anledning befalet en Rekrutudskrivning over hele Riget, (i Siberien undtagen, hvor der i dets Sted skal dredes Penge, 2000 Rubler for hver Mand) ved følgende Proklamation, Leiren ved Polotsk den 1/2 Julii 1812. Alexander 1. Efterat Fienden har overtraadt vore Grændser, fortsætter han sine Marscher, og trænger lige ind i Hiertet af Rusland, i det Haab at forstyrre dette store Riger Rolighed, og tilintetgiøre dets ældgamle Roes og Lykke. Med Troløshed i Hiertet og Smiger paa Læberne bringes han det sine Lænker. Under den Almægtiges Anraabelse til vores Bistand ville vi modsætte denne vort Fædrelands Voldsmand vore Hære, der brænde af Begierlighed efter at sønderknuse og forjage ham tilbage, ud af Riget. Vi sætte et grundet Haab paa vore brave Krigeres Med og Kraft; men dog kunne og tør vi ikke fortie vore troe Undersaattere, at de forskellige Magters foreenede Armeer ere stærke og talrige, og at der under disse bydende Omstændigheder udfordres overordentlige Anstrængelser, og et høit Mod til at standse deres videre Fremskridt. Det er derfore nødvendigt, at der i det Jndre af Riget forene sig nye Stedskræfter, uafhængig af den staaende Armee, der kan udbrede Frygt og Skræk iblandt Fienden, at danne en anden Linie til den førstes Forstærkning, til at vaage over Eiendoms, Oldingers, Qvinders og Børns Forsvar. En lignende Opfordring have Vi allerede udstædt til Vores gamle troe Stad Moskau. Den nærværende er til Vore samtlige Undersaattere af alle Stænder, saavel Geistlige som Verdslige, der alle herved opfordres at understøtte Os med Raad og Daad i vore Foretagender mod Fienden, saaledes at han ved hvert Skridt hvor han end maatte henvende sig, kunde finde brave Russer, der med Magt og Kraft maatte drive ham tilbage og foragte hans troeløse og smigrende Tillokkelser. Gid han i enhver Adelsmand maae finde en Pojarskii enhver Geistlig en Palitirii, og i enhver Borger en Minine. Russiske Adel, stedse reddede du dito Fædreland, Hellige Synod og Geistlighed, ved Eders hiertelige Bønner udbredtes altid Alherrens Velsignelse over Rusland. Og du, russiske Folk, tapre Slavers berømmelige Afkom, som saa ofte endog Ulve og Tigere, der vare beredte til at sønderrive dig, skielvede for Forener Eder nu alle, og med Kraft i Hiertet og Sværdet i Haanden, vil ingen menneskelig Magt være istand til at modstaae Eder. Det nye Mantskabs Udskrivning og Foretning overlades til ethvert Gouvernements første Adelsmands Disposition, til hvem det ligeledes overlades at udvælge de som skulle føre disse topre Sønner i Kampen. J Moskan skal Antallet blive kunde gjort og Overanføreren udvalgt. Opfaagne russiske Breve. Til Politieministeren Balaschoff. Petersborg d. 6te Julii 1812. . . . . Den i Tidenderne indrykkede Proklamation har udbredt en almindelig Skræk og synes ikke at være godt optaget i Moekau. Man finder ikke den Sætning god, at Fienden er framrykket med det Forsæt at tilintetgiøre Rusland. Alle Kirkerne ere der bestandig opfyldte med Mennesker, paa alle Kanter holdes der Bønner, og Veien til Trefoldigheds-Klosteret; er næste ufremkommelig for luttet Eqvipager. o. s. v. Udtog af en anden Skrivelse til den samme, af samme Dato. J dette Øieblik er der maasker forefalden store Begivenheder med Fienden. Det Keiserl. Manifest har imidlertid foraarsaget meget Bestyttelse, da Publikum havde den Tiltroe, at vore Armeer vare saa talrige og behændige, at de kunde være overalt, og end ikke lade en Fugl undflye dem. Derimod erholde vi pludselig den Efterretning, at Fienden allerede var gaaet over fore Grændser og truede at tilintetgiøre Rusland. Har han troet, ved dette Middel at opvække en større Enthusiasme, saa har han ikke bedraget sig, da han formodentligen veed, at vore Russer bedre forstaae at agere end politisere. Her gaaer det Rygte, at 8000 Mand af Rhinforbundstropperne og 200 Preus. Ossicerer skal være gaaet over til os. Gud give, at det maatte være sandt. J ethvert Tilfælde maa man udbrede saadanne Efterretninger for at berolige Gemytterne.