Viborger Samler, 1814-10-12
Christianstads Weckoblad indeholder følgende: Napolcon Bonapartes Brev til Keiserinde Josephine. Elskede og høiagtede Josephine! Jeg har skrevet Dem til i disse Dage, men De har maaskee ikke faaet min billet. Man stred endnu, og det er mueligt, at den er blevet opsnappet. Nu, da jeg har taget mit Partii, og Samfærslen atter er tilvetebragt, tvivler jeg ei, at denne kommer i Deres Hænder. - Jeg vil ei gjentage, hvad jeg har sagt i mit forrige. Jeg beklagede mig den Gang, over min Stilling, nu anseer jeg mig lykkelig. Jeg føler mit Hoved og Sind befriet fra en utaalelig Byrde. Mit Fald er stort, men det er i det mindste nyttigt. - Jeg skal i min Eensomhed sætte Pennen i Værgets Sted. Min Regjerings historie vil uden Tvivl blive meget kjerkommen. Man har ene seet mig i Profil, jeg skal fremstille mig heel og holden. Hvor meget skal jeg ikke gjøre bekjendt, Fra hvormange Menneskeer skal jeg ikke drage Masken? Jeg har overøst tusinde Uslinger, med Velgierninger, hvad have de tilsidst gjort for mig. . . De have alle - ja alle, overgivet mig. Fra dette Antal undtager jeg den redelige Prinde, saa værdig Dem og mig. Maatte han altid vorde lykkelig under en Konge, som er skabt til at vurdere Naturens og Ærens Følelser. - Farvel, elskede Josephine, Føi Dem, som jeg, efter Skjebnen, og tab ei Mindet af den, som aldrig skal glemme Dem. (Undertegnet Napoleon.) - C. Sk. Paa Øen Elba venter jeg mig Underretning om Dem. J Rom circulerer et Skrivt, som Bonaparte skal have skrevet paa Øen Elba. Det interessanteste deraf er følgende: "Vore politiske Selskaber, Bygning er brøstfældig og styrter sammen. Jngen menneskelig Kraft formaaer at opholde Naturens er vige Løb. Ligesom den modne Frugt falder af, saaledes henvisne Staterne, naar deres Høst kommer. Det hele civiliserede Europa staaer paa det Punkt, som kun en Deel af Jtalien stod under Cæsarerne. Revolutionens Uveir, hvis første Skyer trak over Frankrig, vil leire sig i en rædsom Nat over vor bele Verdensdeel, og først naar Naturen har udtømt sit brændbare Stof, vil Tordenen ophøre og en klarere Dag frembryde. Verden er ikke til at redde uden ved en Bloddaab, som kan borttage dens Synder, og kuns en frygtelig Storm kan rense den giftige Pestluft, som hviler over Europa. Naar v overlade os til Begivenhedernes Gang, da vil det gaae os som det sydlige Europa ved Romerstatens Forfald, som Barbarerne vist vilde have stormet forgjæves imod, dersom den ikke havde været anstukken af Usædeligheds Kræft. Jeg eller Jngen kunde redde Verden. Jeg havde givet den Lidelsernes Kalk i een Slurk, som den nu langsemt maa pines med De troe sig reddede! Det tænker Jngen som kjender den Aand, der styrer Nationer og Kabinetter. Jngen forstaaer sig paa Tidens Tegn, vilde man ved ellers vende tibage til det Gamle, som engang maatte forgaae, fordi det ikke kunde holde sig? Hvad der begynder i Spanien og Rom, skal efterhaanden udbrede sig over heele Europa. Et Spøgelse som de mane op af Gravene, hvori de Døde i Aarhundrede udhvile af deres Tids Jammer og Daarligheder, ansee de for den Rednings=Aand, der skal bringe dem Lykke og Viisdom. Jeg forudseer, at Naturen, som ofte ved enkelte Sygdomme, vil søge at blive hjulpen Lægerne foruden. Kommer det saavidt, da er Krisis frygtelig. Jeg kjender Menneskene og mit Aarhundrede. J meget havde jeg fremskyndet det bedre, hvis de, som jeg havde med at gjøre, ikke havde været alt for slette.... Nu anklage de mig for, at jeg har foragtet og nedværdiget dem til Slaver. Deres Kryderi, deres Tørst efter Guld og Udmærkelse lagde dem for mine Fødder; kunde jeg vel gjøre eet Skridt uden at træde paa dem. Jeg havde sandelig ikke nødig at lægge Snarer for dem, naar jeg udsatte den giftige Honningdrik for deres Forfængelighed og Egennytte, da styrtede de som hungrige Fluer derpaa, for at mætte sig. Slaverne behøvede en Herre, jeg ingen Slaver. Hvad skal man tænke og fyrgetyve Millioner Mennesker, som hyler over, at Een undertrykker dem,"