Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1845-06-26
Ved Tørvegravning i Friberg Mose ved Byen, Thorup, Hedonsted Sogn, fandtes den 14de Juni sidstleden et Menneskelet og tæt neden under Samme Benene af - 5 Hunde, som det synes 4 Mynder og 1 Støver. Finderen, Skovfoged Rasmus Stauenberg, der selv eier Pladsen, gjorde sig al Umage for at fremdrage Alt heel og holden; men opdagede kun, foruden det nævnte, et Fragment af et Stykke fingertykt og 8 Tommer langt Reb, der dog strax hensmulrede. Mosen, der befindes i en Egn, som forhen var bevoret med stærk Skov, hvorved den dengang har været af vild og skummel Caracteer, har tilbørt Thyrs bek, senere maaskee Agersbøl og endelig Villiamsborg. De menneskelige Rester synes at have tilbørt en er 20 Tommer høi Mand paa 30 til 40 Aar. Den færdeles massiver Legems-Construction tyder paa ualmindelig physisk Kraft. Skulde dette Fund muligviis ikke kunne sættes i Forbindelse med et eller andet deri Egnen eristerende Sagn om en vældig Røver, som Retfærdigheden saaledes har skaffet af Veien, eller omen mægtig Godsberre, der formedelst Forskrivning til den Onde, eller for sit Bondeplageri, sin Rygges hed eller vilde Jagtfærd pludselig var forsvunden paa en Jagttour med samt sine Hundes. Der er tidligere funden Menneskebeen i denne Mose. Her i Jylland, og som det synes Ringkjøbing, har i denne Tid fundet en aabenbar Overtrædelse til Hedenskabet Sted, forsaavidt man derunder forstaaer en fuldkommen Vantro til den christelige Religions Sandheder. Af et udførligt Referat derom i Fædrelandet optages her følgende: Skomager Niels Hansen Berg, 42 Aar gl., det iblandt sine Omgivelser var bekjendt som en redelig og godmodig Mand, der ved Flid og Arbeidsomhed skaffede sin Familie en tilstrækkelig, skjøndt tarvelig Underholdning, blev den 29de Mai f. A. kastet i Fængsel, for under en i hans Huus samme Dag afholdt Fogedforretning at have overfaldt den fungerende Foged. Skomageren havde næmlig i længere Tid vægret sig ved at lade sit ælde sle Barn, en Pige paa 13 Aar, søge Skolen, ligesom han ogsaa have undslaaet sig for at lade sit yngste Barn, født den 3die Marts 1843, døbe. Jngen Advarsler, Mulcter eller Udpantninger kunde formaae ham til nogen af Delene; tilsidst havde han intet Gods mere, hvori der kunde gjøres Udpantning, og han hensattes da i Fængsel paa Vand og Brød. Da dette imidlertid heller ikke kunde hjælpe, blev det ved Cancelli-Skrivelse af 23de April f. A. resolveret: at Børnene skulle tages fra Faderen og paa hans Bekostning anbringes hos paalidelige Folk, der kunde besørge deres Ondtagelse indtil de vare confirmerede, og faae det yngste Barn døbt. Da den constituerede Byfoged i Ringkjøbing, Cand. jur, Hoffmeyer, den 28de Mai f. A. indfandt sig i Skomagerens Huus, for at udføre Cancelliets Resolution, vægrede Skomageren, sig ved at udlevere Børnene og erklærede: at man da først maatte stille ham ved Livet. Byfogden tilstod ham Betænkningstid til næste Dag; men heller ikke dette bevirkede nogen Forandring hos ham. Da Byfogden nu omsidder, efterat have forestillet Skomageren, at han ved at lægge hindringer i Veien for Udførelfen af Cancelliets Ordre udsatte sig for Tiltale og Straf, nærmede sig Døren til det indre Værelse, hvor Børnene vare, og lagde sin Haand paa Skomagerens Arm, for at føre ham fra Døren, foer Skomageren, dog uden at sigte efter at ville tilføie ham noget personligt Onde, ind paa Byfogden, greb ham førstmed begge Hænder i Brystet og skjød ham tilbage i Stuen, samt fattede ham derefter med begge Armene om Livet og holdt ham tæt til sig, hvorhos han søgte at rokke ham frem og tilbage og at skyde ham bort fra Døren. Byfogden lod derfor Skomageren belægge med Arrest, og han lod sig ogsaa uden ringeste Modstand bortføre; hvorefter Konen samtykkede i at lade det yngste Barn døbe og det ældste deeltage i Skoleunderviisningen. Som Motiv til sin Vægring har Skomageren, der forøvrigt selv er confirmeret med udmærket gode Religionskundskabet og har viist megen Flid ved Religionsunderviisningen, indrømmet Rigtigheden af hvad der er anført Sognepræstens Jndberetning til Cancelliet: "at han næmlig ikke har nogen Agtelse for den christelige Religion; men anseer al Tale, om Christus for noget Urimeligt, og derfor ogsaa fandt det nrimeligt at lade sine Børn døbe og at anvende Tid og Opoffrelser paa deres Underviisning i Christendommen, for at Geistligheden derefter kunde faae Leilighed til at aftvinge ham og senere Børnene nogle Penge; hvorhos Skomageren var af den Formening, at Lovbestemmelserne om Barnedaab kun kunde være gjældende for dem, som i Hjærtet bekjende sig til den christelige Religion, hvilket han erklærede ikke at være Tilfældet med sig, da han hverken bekjendte sig til den eller nogen anden Religion.