Kiøbenhavns Postrytter, 1791-09-26
Paris, den 12 September. Just i denne Tid, da man venter, at Kongen med allerførste og formeligen vil acceptere Constitutionsacten, gaaer der næsten ingen Dag, paa hvilken man jo hører nye hinanden modsigende Rygter. J Forgaars hedde det, at Accepteringen skulde skee i Dag eller i Morgen, og at Kongen strax derefter, ledsaget af hele Nationalforsamlingen, vil begive sig til Notre Dame=Kirken, for der at lade afsynge Te Deum. Ja man forsikkrede, at Kongen allerede havde affærdiget Courerer til Wien og andre Hoffer, samt til de udvandrede Prindser, med den Efterretning, at han vilde acceptere Constitutionen, og blot bringe nogle Tilsætninger dertil i Forslag. J Dag paastaaer man derimod, at Accepteringen maaskee vil blive udsat til næste Maaned, at man venter et Contramanifest fra de emigrerte Prindser, og at Nationalforsamlingens høyre Side vil offentligen bekiendtgiøre en Protestation imod Constitutionsacten, om den ogsaa blev af Kongen i eet og alt antaget; ligesom og de udvandrede Prindser og deres Tilhængere ville fortsætte deres Planer, enten Kongen accepterer eller ikke. J Nationalforsamlingen opkom i Forgaars en hæftig Debatte imellem de Herrer Barnave og Lameth, som begge ville have Decretet af 15de Maji angaaende Negerslaverne tilbagekaldet, og den øvrige Jacobiner Robertspierre, som titulerer de førstmeldte Herrer for Forrædere og Oprørstiftere. Barnave tabte dog ikke Modet; han tilskrev den Brester ClubsJntriquer og Ophidsninger den sørgelige Tilstand paa St. Domingo og flere Øer, og sagde reent ud, at benævnte Club bestyredes af to National-Deputerede, de Herrer Pethion og Robertspierre. Man gik hinanden temmelig nær paa Klingen. Endelig fik den fornuftigste og moderateste Deel af Forsamlingen gjort Ende paa denne forargelige Disput. Disse og flere Debatter af samme Slags, Uvisheden om Kongens tagende Beslutning, Frygten for inden og udenrigske Fiender, Mængden af falske Assignater, Brødprisens Forhøyelse – alt dette bidrager meget til den almindelige Gæring. Folket her i Staden, som af vore partiske Blade har ladet sig indbilde, at Kornvarene opkiøbes overalt af Revolutionens Fiender, have udstødt adskillige haarde Truseler imod Municipaliteten. Og man har virkeligen maattet gribe til alvorlige Messurer for at vedligeholde den offentlige Roelighed, saa længe nysmeldte gandske vist opdigtede Foregivende endnu ikke er forsvundet. Brødets høye Priis og Mangel paa Meel, hvorover Bagerne klagede, foraarsagede nyelig en saadan Allarm ved Hallen, at Maire Bailly maatte over Hals og Hoved liste sig bort, siden det opbragte Folk truede ham med Lygtepælen, og vilde vist massacreret ham, dersom hans Escorte ikke havde reddet ham. Derpaa lod han bekiendtgiøre, at han, formedelst Klagerne over slet Brød havde ladet alt Forraadet af bedærvet Meel for Aarene 1789 og 1790 forsegle; men Folket var ikke dermed fornøyet, det paastod, at Meelet ey allene burde forsegles, men udkastes i Seinefloden. Maire Bailly torde ikke lade sig see i nogle Dage, og man bebreydede Municipaliteten, at den ikke kunde skaffe ligesaa tilstrækkeligt Forraad af Kornvarer tilveye nu, som de Kongel. Ministre før Revolutionen. Nationalgarden maatte, under Paaskud af et befrygtende Opløb af Pøbelen, træde i Gevær i alle Sectionerne, men forsamlede sig fornemmeligen i Nærheden af Thuillerierne, siden Rapport-Commissionens hemmelige Spioner havde faaet at vide, at Kongen paa nye skulde bortføres om Natten; men alting forblev i Rolighed paa Slottet.