Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-11-16
Nyeste benhavn Skilderie af KjøHaachelsen, Sextende Aargang. No. 92. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Der hører stærke Been til at bære gode Dage. (Luciansk Samtale i de Dødes Rige.) Besidderen. Standsperson- - CapitaliskGodseier og ønskede Dig hid, Nu, det er vist, at der er Jntet, jeg begriber mindre Nykommeren, Dog er det som Du siger. Bosidderen. Mon og fandt, Mon Døden - hadet ellers paa hver Kand af Verden, frygtelig for Børn og Mænd, for Slaven selv, hvem den er sidste Ven, og Sygtingen, hvis Qval kun Grav kan lindre 7 mon den – var den - hvorfor var den Dig kjær. Nykommeren, Et lidet Øieblik opmærksom vær, og, at jeg havde Ret, Du sander vel! – Jeg kjedede af Lykke mig ihjæl Tirsdagen den 16 November 1819. Besidderen. Hvad nu Ved Agtelsen, Du topmaalt nød, og Guldet, der Dig regnede i Skjød, Du kjededes, og, kjed af bare Held, omsider Du Dig kjedede ihjælNykommeren, Afvexling hører til, skal Lykke smage Den Glæde, der seer eens ud allenstund, forspilder selv sig Priis fra Glades Mund. Det er Forandringer, der længst behage At leve altid lykkelig er jo at leve altid eens, men aldrig fro. Det kjeder, naar idag man fra igaar veed Alt, hvad der imorgen forestaaer. Nyt, Nyt, Forandring, Solskin efter Torden, er sandeste Velsignelse for Jorden! Bosidderen. Viisk og forstandigt, Men – fortæl mig nu behager det Dig her, Ja, siden Duhar ønsker tidt Dig hid, gaaer det vel afNykommeren, Jeg lider godt de Dødes mørke Land! Den Lighed, her er indført, qvæger mig; hist blev man træt, blot af at bukke sig. Og, at forresten der er mørkt hernede, kun bryder Dem, som efter Andre lede. Jeg savner, mindes, søger Jngen her. Nu er jeg kommen did, hvor ei – som der, jeg kom fra - Mad og Klæder meer skal være den Ene Spot og Spee, den Anden Ære. Bosidderen. Gid den Tro vare ved Gid det ei gaae Dig her, som hist! Nykommeren: Hvorledes at forstaae? Bosidderen. Du frydes, at Du er for Livet fri det kjedede, thi Alt var eens deri. Om her, hvor Alt er eens, Du kjedes med, hvorhen, Du skifter ei meer Opholdsted, En Vei gaaer hid, kun een, men herfra ingen. Nykommeren, Du skrækker mig Bosidderen. Saa farlig er en Tingen. Jeg veed et Raad, der, fulgt af saare Faa, af Alle kjendes, og, det lyder saasom Verden er, fornuftig Mand den tager. og, hvor det bør ham bære, aldrig klager! John Barthold. Den indbyrdes Underviisning. Om Pastor Harders Angreb. i Slutning; see forr. No.)(Sp. 40-44, S. 12 og 13.) Hvad betræffer dette Aandens "nye" Væsen, saa har Hs. V. selv nogle Tvivl, saa at de følgende 4 Spørgsmaal, lykkelig nok for den indbyrdes Underviisning, ikke angaae denne, men hiint nye Væsen. Hs. V. spørger "om Aandens nye Væsen, skjøndt misbrugt hist og her, er farlig og forkasteligt, om ikke den guddommelige Aabenbaring selv kan misbruges, om ikke denne Misbrug alt tager af, o om vi ikke allerede have Erfaringer derom?" Anm., der kun søger at tage den ulykkelige indbyrdes Underviisning lidet i Forsvar, troer billigen at burde overlade Svaret til Hs. V. selv, men han troer det tillige Pligt, at bede den velærværdige Forfatter, at komme og see den indbyrdes Underviisning og Børnene i den, inden han saa strængt erklærer, at den hindrer Sielekræfternes Udvikling og Brug. Det er lidt haardt at fordømmes ukjendt og uhørt, det synes vidunderlig at man saa let kan fælde Dom over følge og Virkning af en Ting, der skeer paa en Snee Miles Afstand fra os. Sp. 45, S. 13, er det, som anført, hvori Forfatteren selv mener, at de 44 af ham gjorte Spørgsmaale maaskee ere overflødige. Da man ingenlunde kan have Noget at indvende derimod, saa gaae vi nu til 43 vigtigere Spørgsmaal, eller rettere 42 Spørgsmaal og 1 Udraab. Sp. 46, S. 13 og 14, er – om der ei er Tvivl om, at Aandens Væsen kan fremmes hvor der er indbyrdes Underviisning!" – at der er Tvivl, beviser Hs. V., men grundet Tvivl, haaber man, er der ikke. Man maa atter indbyde Forfatteren at komme og selv at see. (Sp. 47, S. 14.) "Savnes ikke denne Forening i de Lande, hvor Methoden bruges!" Forf. synes atter at glemme Erklæringen om, hvorvidt den indbyrdes Underviisning her ønskes indført. (Sp. 4851, S. 14.) Men at det synes Hs. V. vanskeligt, – at det er vigtigt at begynde tidligt at danne Tænkekraften – &c. Det kunde vel end gaae med de 44 Sp., ligesom at man, i Anledning af det 61 Sp., ene maa indskrænke sig til at sørge med ham, naar han der sukker over at have forsømte Confirmander. Sp. 6259, S. 14 og 15, ere især: "Tro at Læsning og Regning ei ere blot mekaniske, og Frygt for Skade, voldet ved Mekanismus i Underviisningen." Hs. V. vilde tillade, at om han, paa lang Afstand, Jntet øiner i de Skoler, der i Kjøbenhavn bestyres efter indbyrdes Underviisning i de lavere Klasser, uden en velbekjendt og fordærvelig Mekanismus, saa torde det vel være, at Folk, der nøiere kiende Jndretningen, ansee den anderledes. Man beklager, at slette eller fordomsfulde Efterretninger have bragt ham dertil, og man er vis paa, at Hs. V. sikkert ei selv har udmalet sig saa sort et Billed for at nedrive i Fødselen en nyttig og paa almindeligt Gavn beregnet Indretning. Maaskee torde man lede længe, inden man fandt Forstandsøvelserne drevne med mere Omhu og bedre end i disse Skoler, der have paadraget sig saa megen Vrede, skjøndt man ingenlunde tvivler paa, at Laalands Stift har mange gode Skoler, og god Orden i de af dets Skoler der ere gode, hvorom Forfatt. underretter Publicum i Sp. 60 og 61, S. 16, skjøndt denne Communication er indklædt i Spørgsmaals Form, for en Ordens Skyld. Og er man med Forfatteren overbeviist om, naar han i Sp. 62, S. 17, haaber, at de gode Frugter stedse skulle blive flere. Sp. 68 og 64, S. 17, er Klage over militairmæssig Dressering og militair Kommando, Stillinger, Bevægelser m.m. Var det ikke grundet paa en Fordom, der er almindeligere end den burde være det, maatte Hs. V. tillade Anm. at smille derover. Qvækere, Nordamericanere og Englændere ere vist ikke de Folk, som man beskylder for at elske militairmæssige Former og Snit. Hvori ligger det da deris at stræng Orden ei er almindelig, at den er mødvendig hos de Militaire, og at den altsaa letteligen stemples med Udtrykket militair chvor den findes; – deri; at man end bliver vigtigere Person, maar man tillader sig at hæve sin Stand paa hver andens Bekostning, om man end skulde give Folket Ulyst til at lære at blive Fædrenelandets Forsvarere; – deri, at man vrangvilligen eller betænksomt troer, at en Soldat Jntet kan indrette uden paa militair Fod, og at en Kaserneskole maa have idel Soldaterbørn (skjønt her i indbyrdes Underviisning det halve Antal ikke er militairt), og endeligen deri, at end hos fordomsfulde Mennesker, Jdeer klade ved fra den Tid af, at Offiscerclassen ene hørte den adelige Kaste til og Underoffisere og Soldater valgtes blandt Misdædere eller fremmede Landstrygere. Hs. V betænke alt dette godhedsfuldt, og tillade, at Soldater ei blive saameget fjernet (ved deres Stand) fra barnlig Lydighed mod den himmelske Fader; han være overbeviist om, at visseligen ingen mere føler Religionens høie Værd, end den oplyste Kriger. Hs. V. behage godhedsfuldt at vogte sig for at smile eller finde høist upassende, at en Offiseer paa Exerceerpladsen kan indlade sig i Samtale med sine Soldater, og kan forklare dem Noget Sp. 6567, S. 17 og 18, eller overalt behandle sine Soldater som en Fader sine Børn thi han tillade Anm. at erindre, at det bliver en veltænkende Soldats Pligt at smile" af Hs. V. og at finde hans Dom "høist upassende, naar han behager at gjøre den Basis latterlig, paa hvilken enhver nyere Armee, man tør sige det, enhver velindrettet Armee, i vore Tider indsees at maatte bygges. Han opvækker billigen hver ædeltænkende Soldats Harme, og Gud være lovet! flere commanderende Offiserer kunne med Anm., i Anledning af Skolerne, bede Hs. V. at komme og see. (Sp. 68 og 69, S. 18.) Og det er det eneste Svar, naar han behager at caracterisere Skolerne efter indbyrdes Underviisning som Exerceerpladse. Sp. 70, S. 19, er især om det er practicabelt baade med Drenge og Piger – de to Pigeskoler her ere vel Svar derpaa, haabes. Sp. 71, S. 19, burde egentligen ikke berøres, thi hvad Svar skal man give den Spørger, der, om en Ting han end ei kjender kierligen formoder "at den indbyrdes Underviisning kan give høist forargelige Optrin." i Sandhed, det kan gjøre Ondt at være udsat for saa feilagtig og hastig Bedømmelse Man vil troe at Hs. V. selv finder det Ord for haardt, med mindre det var lagt an paa at vinde Forældre mod den nye Methode, i saa Fald forfeiler vel Ordet forargelig, ei sin Virkning. (Sp. 7274, S. 19.) Man troer Beskyldningen om det "aldeles mechaniske, og den end haardere den militaire Form vedbørligen ere hævede, som overalt disse 3 Sp. høre med til de 44, Hs. V. selv fandt overflødige. (Sp. 7582, S. 1921. H. V. paastaaer selv, at der i de fleste større Skoler er en Slags indbyrdes Underviisning. Sikkert, det var nok i et Par 1000 Aar Tilfældet: han haaber da og at Alt senere skal kunne forlade den, det er, at den megen Orden, der caracteriserer Methoden nu skal falde bort, især det af ham forhadte militaire Udvortes", de forhadte Kommander a., det er: Hs. V. har Jntet mod indbyrdes Underviisning, men han frabeder sig den megen Orden derved. Svar haves derpaa ikke, især ikke for Hs. V. har behaget at see hvad han nu fordømmer. Betræffende Piben hvormed Signalerne gives, da har dens Omtale i det 79 Sp. jo allerede foraarsaget Forsvar fra en anden Ven af den indbyrdes Underviisning optaget i dette Blads No. 59 af 24de Juli. Sp. 8387, S. 21 og 22, indeholde egen ligen kun Haab om, at Sagen, naar den i 10 Aar blev prøvet ved Seminarierne, skulde befindes at være Jntet værd, og at den velærværdige Forfatter anseer dette smukke Resultat for sandsynligt, og derfor raader til at see Tiden an men var det saa, da synes Hs. V. vel at have Ret, naar han i det 88de Sp. eller Udraab, S. 22, glæder sig over, hvormegen Uleilighed, Bekostning og adskilligt Andet der vil spares, ved slet ikke at begynde. Anm. mener dog at den velærværdige Forf. i dette, det slemmeste Tilfælde, dog kun tildeels har Ret; Bekostning nemlig vil ei spares, skjøndt Tabellerne, eengang anskaffede, spare igjen ABeter, for de 10 Aar &c.; Uleilighed derimod, ja den vil endeel spares af, og efter Fordom, spiller nok ogsaa Frygt for den, det er, god, jevn Magelighed, Hovedrollen, – i Almindelighed forstaaer sig - mellem Bevæggrundene mod den indbyrdes Underviisning. Hvad det Andet endeligen betræffer, da troer man ikke med Føie at kunne indlade sig derpaa.