Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-03-14
Naar Doctor Baden, som i vore Dage søger sin Lige i at skrive slet Dansk, vil laste mit Sprog, som mørkt og uforstaaeligt: lader dette sig, imedens vi smille, dog lettere forklare, end at han paa samme Side berømmer mig som en god Stylist. Hans Bøn om at forbedre mit Foredrag, kunde jeg antage for en Fristelse, i Fald han ikke vidste, sine Læsere til at troe, at Religionen opstod med Staterne mindre som Bevæggrund til Dyd, end som et politisk Kneb, – Er dette hvad Forfatteren kalder oplyst Religion, saa er jeg enig med ham i at Historieskriveren ingen Religion bør have, at jeg kiendte ham; og hans gode Ønsker for min historiske Arbeiders Fremme har han selv betaget al Kraft. Jmidlertid skal han see mig roligen, med Brugen af de Evner, Naturen forundte mig, at skride frem mod det Maal, som jeg øiner klarere end nogensinde tilforn. Aldrig skal jeg overile mine Arbeider, eller troe, at deres Mængde kunde dække et ringe Værd. Det Folk, i hvis Navn Doctor Baden vil tiltale mig, skal see min Manddom, som min lidet heldige Ungdom, opoffret til Fædreland og Videnskaber; og jeg haaber, de Opmuntringer, det har givet mig, skulle ei være uden Frugt. Men aldrig, saalænge levende Ungdoms følelse endnu fylder min Siæl, skal jeg søge at udrydde den, for at tækkes Doctor Baden; aldrig skal jeg hos ham søge Mønster for mine historiske Arbeider; og saa erkiendtlig jeg skal modtage de virkelige Rettelser, han af sin mere udbredte Læsning og længete Grandskning kan give mine Skrifter, saa lidt skal hans Daddel over mit Foredrag og min Fremstilling nogensinde bringe mig til at forlade eller fornegte min egen Natur. At det, han benævner mine mystiske Sværmerier, skulde i Bund og Grund fordærve unge Læseres Hoved og Hierte, er en Beskyldning, som jeg tør haabe et udrunden af Uforstandighed, og som jeg ikke værdiger noget Svar. Gud give, at Doctor Baden, aldrig meere havde fordærvet sine Læseres historiske Smag, end jeg ved mine törrifter skal fordærve Nogens Hierte, Af mine Ungdomsvandringer er det første Oplag i en Tid af 6 Maaneder udsolgt, naar et nyt behøves, vil det saa godt som uforandret blive aftrykt, af Aarsager, som jeg haaber, de fleste i sin Tid ville finde gyldige. At jeg har mange, endnu kiærere Beviser paa et bifald hos enkelte Læsere, der i høi Grad har overgaaet min Forventning, kan jeg uden Ubeskedenhed tilføie; da det ingenlunde har givet mig den Tro, at min Bog var uden Mangler. Naar jeg lægger hertil, at jeg har det bedste Haab om, i Sommer at kunne giøre en Reise igiennem Danmark, for at udvide mit Kiendskab til det Land, hvis Historie en stor Deel af mit Liv vil blive offret, og at jeg har den lykkelige Bevidsthed, at mange af mine værdigste Medborgere ønske mig Leilighed hertil, da kunde dette egentlig være tilstrækkeligt Gienmæle, imod Doctor Badens Angreb. Paa en ligesaa ubeføiet, som uværdig Maade har han yttret sin Daddel. J mit Forsvar skal han ei kunne sigte mig for uforstaaeligt Sprog eller umandig Tale. Jeg ønsker og haaber, her at have saa ham mit sidste Ord; men hvor og hvorledes vi end mødes i Livet, skal han finde mig ligesaa lidet frygtsom eller tilbageholden, som han her seer, og tilforn har seet mig. - Jeg slutter med den Erklæring, at saameget jeg kan have imod Doctor Baden som Skribent, saa reent er mit Hierte for personligt Had til en Mand, jeg ikke kiender, uden af eengang at have talt med ham, fra min Side venskabeligt og uden mindste Nag; og hvis uanstændige Angreb jeg mere tilskriver indskrænket Aand, end ond Villie. Christian Molbech.