Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-03-13
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. og og Mes Ma Syvende Aargang. No. 45. Kjøbenhavn, trykt hos P. H. Höeckes Enke. ar Tirsdagen den 13 Martii, 1810. de med Obligationen eller de to Speculantere. (Fortsat.) En herlig Udsigt, sagde Budæus da Tom var gaaet. - Blink. Naar han nu tager Kongebrev i Dag, – Budæus. Og lader sig vie i Morgen, – Blink. Og reiser Pokker i Vold i Overmorgen, – Budæus. Saa er hundrede og et ude. Blink. Mit Samtykke faaer han aldrig, den Landstryger. - Budæus. Mit saa mæn ikke heller. – Blink. Om jeg ogsaa skal lade ham reise til Vestindien med den Taske. Men er der da ingen Lov og Ret til i Kjøbenhavn, Hvad? – Budæs. Hvad det angaaer, da forstaaer Procurator Rap sig ganske fortræffelig paa at skaffe Folk Ret. Han er en fornuftig og redelig Mand. - Blink. Jh, saa kunde vi jo overdrage ham hele Sagen? – Budæus. Ja, lad os det, skjere Svigerfader. Jeg er viis paa, han skaffer os Lovise om han ogsaa skal reise til Siebenburgen efter hende. Det er en Mand, som med sin Jura kan gjøre umuelige Ting muelige. Men see der kommer han jo ligesom han var kaldet. – Rap. En underdanig God Morgen Hr. Blink. Jeg kommer for at hente den bevidste Obligation. - Blink. Haster det da saameget med den? – Rap. Eieren bryder sig nu intet mere om at sælge den. Dersom jeg ærbødigst turde bede om den? – Budæus (til Blink).Er den Sag endnu ikke afgjort, kjere Svigerfader, De har jo lovet mig Obligationen, – Blink. Det haster vel ikke til i Morgen, Hr. Rap Rap. Jeg er meget for at have Alting kant og klart saa snart som mueligt. Dersom jeg maatte bede om Obligationen, - Blink. Jeg er ogsaa for at have Alting i Rigtighed saa snart som mueligt. Hvad Du vil gjøre i Morgen det gjør i Dag – er mit Valgsprog. Men ingen Regel uden Undtagelse og ingen Undtagelse uden Regel. - Budæus. De maa ikke være saa paastaaelig Hr. Rap. Hr. Blink behøver, reent ud at sige, i denne Tid Deres gode Raad og Bistand. Rap. Naar det kan skee med en reen Samvittighed – med Hæder og Ære, saa skal det altid være mig kjert at kunne tjene Hr. Blink. Blink. Behag at sidde ned, Hr. Rap. (De sætte sig alle tre.) Seer De, jeg er bleven indriklet i en ligesaa delicat som intricat Sag. Jeg har en Datter, hvis Haand, jeg har lovet bort til Hr. Budæus, men en ung Nar fra Vestindien har smigret sig ind hos hende, og bortført hende med Vold. – Rap. Voldførelse er saa godt som Voldtægt. Det har man rene Ord for i Loven, og om jeg husker ret, saa er Lovstedet endnu skjærpet ved et Rescript og fornyet ved en Politie placat. Videre Hr. Blink – Blink. Men ikke nok, at han er løbet bort med hende; han vil endnu ovenikjøbet tvinge mig til at give mit Samtykke til Giftermaalet. Han truer ellers med, at føre Pigen til America. - Rap. Har De ingen Vidner – intet Beviis. – Blink. Hans egenhændige Brev. - Rap. Ja, det kan han fragaae, og Folk ere i denne Tid saa slemme med at negte deres Haand. Jeg skal imidlertid nok maae det saa, at Brevet skal fælde ham. Men veed De da ikke hvor Jomfruen er – Budæus. Ja, paa det Lav, Naar vi vidste det. – Rap Men det maa man jo nok kunne faae opspurgt; Blink. Vi har største Formodning om, at en vis Kornby her henne i Gaden skjuler dem begge. - Rap. Men det er ingen Spøg at inqvirere hos en Mand. Der hører i det mindste stor Konst og Routine dertil. Men man maatte overalt først søge at faae Adgang til Huset, og det er heller ikke saa let. Supercargo Kornby er en gammel but Knurrepotte, som ikke er meget for Snak. - Blink. Der falder mig noget ind! Jeg har kjøbt et Partie Varer af ham, som jeg endnu ikke har ladet afhente. Hvad om De gik hen til ham, Hr. Rap, sagde, at hans sidste Opførsel ikke tillod mig at komme selv til ham, at De har Ordre at modtage Varene paa mine Vegne, og for at trække Sagen lidt ud, kan De jo tilbyde ham Elias Henningsens Obligation. - Budæus. Det synes jeg dog ikke saa godt om, kjere Blink. Hvorfor ikke, Sviger Svigerfader. søn, Hvad? – Det er jo den bedste Leilighed til to tre Ærinder, Han modtager sikkert ikke Obligationen strax. (til Rap) Og skulde han sige Hr. Procurator, Jeg maa først høre mig for saa svarer De: "som De behager Hr. KornbyNaar De saa kommer igjen, saa mager De det saaledes, at De atter faaer et Ærinde. Aa, det vil Hr. Procurator Rap nok passe. - Budæus. Men naar han saa siger, at han vil beholde Obligationen? – Blink. Jh, naar han vil tage den med 100 Rdlr. Rabat, saa lad ham tage den, (afsides til Budæus) Og Procuratoren er jo dog sikker? Hvad? – Budæus (afsides til Blink). Som Guld. For ham indestaaer jeg om det var for aldrig saa meget. - Nap. Men Obligationen udbetaler De mig jo strax. - Blink. Siden det ikke kan være anderledes. Men 500 Rdlr. Rabat er rigtig nok for lidt. Hvad, (Gaaer hen til Chatollet og tæller Pengene op.) Maajeg nu bede om en Transport, – Rap. Paa Øieblikket. (Sætter sig ned og skriver Transporten. Leverer den derpaa til Blink.) Vær saa god! - Blink. Nu er intet Øieblik at spilde. Her maa smedes medens Jernet er varmt. Rap. Dersom jeg ikke skaffer Dem Deres Datter og Vestindianeren inden i Morgen, levende eller døde, saa kald mig Mads. - Blink. Vestindianeren kan det for saa vidt være det samme med. Men min Datter ønskede jeg dog nok helst levende. Farvel saalænge, Hr. Rap. Jeg maa ind og klæde mig paa. Svigersøn bliver her nok en bitte Stund. Hvad, Jeg skal paa Øieblikket være her igjen. (gaaer) - Budæus. Maa jeg nu bede om mine Penge? - Rap. Deres Penge? – Budæus. Kommer Du nu igjen med Dine Lurendreierier, - Rap. Men Hr. Budæus, Hvor kan De være saa uchristelig, – Budæus. Har jeg ikke udtrykkelig accorderet Dig det Halve? – Nap. Ganske rigtig, Hr. Budæus. Men den Gang vidste jeg endnu ikke hvad jeg nu veed. Budæus. Hvad veed Du da nu igjen, som Du ikke vidste den Gang, Lux – Rap. At Hr. Blink er villig at give Dem sin Datter, og at De faaer en god Deel Grunker til Medgift. Budæus. Skal jeg svare Dig Regnskabe forhvem jeg vil gifte mig med – Rap. Aldeles ikke, Hr. Budæus. Men De maa dog betænke, at De er rig og jeg er fattig - at De ikke har et eneste Barn og jeg derimod har Huset fuldt af Glutter, – Budæus. Kan jeg ikke ogsaa faae Huset fuldt af Glutter, – Rap. De kan nok, Hr. Budæus. Men det er altsammen dog kun Gisning, Probabilitet, Supposition og Præsumtion. Jeg derimod kan documentere det med fem nøgne Rollinger. - Budæus. Vil Du da bedrage mig? – Rap. Bedrage Dem, Gud bevare mig fra at bedrage Dem eller noget Menneske. Jeg skal som en redelig Mand betale Dem Deres Andeel naar jeg seer mig istand dertil. - Budæus. Hvorfor betaler Du mig ikke strax, Rap. Fordi jeg ikke kan, Hr. Budæus, fordi det vilde være at give Dem min halve Formue hen. Jeg vil aldrig være ærlig om jeg eier en Skilling mere end de samme Penge. Hvad kunde vel ogsaa et Par tusinde Rigsdaler nytte Dem, En saa rig Ungkarl og lykkelig Frier, – Bludæus. Hvortil har jeg da anvendt al den Umage? Rap. For at tjene Deres trængende Næste, velsignes af en fattig Familie, som lider Nød, og af hele Snese Creditorer, som ere færdige at løbe mig Dørene ind. (gaaer.)(Fortsættes.) Tiden. (Meddeelt.) Intet er vigtigere end Tiden, og dog synes den af mange ikke at agtes som den bør. Jkke saasnart anmeldes en Forlystelse, førend den strax med Begjerlighed søges, uden at det betænkes, hvormeget mere nyttigt der kunde vorde stiftet i den Tid, som derpaa anvendes. Hiin Oldtidens ædle Fyrste, Titus, ansaae den Dag ei vel brugt, naar han paa samme ikke havde gjort noget godt – og denne Mand levede i Hedenskabets Mørke - men en stor Deel af Nutidens Mennesker, skjønt mere oplyste, ligne ham aldeles ikke; de synes kun at henvende deres Opmærksomhed paa deres eget Jeg, uden at tænke paa Andre; kun naar de kan more sig og faae Ende paa den kjedsommelige Tid, saa have de opnaaet deres Ønsker. Aarets første Dag gaaes i Almindelighed forbi, uden at denne vigtige Tidspunct, et tilbagelagt Aar af vor korte Levetid, tages i Betragtning. Fra Morgenens Begyndelse seer man allerede hele Hobe at igjennemstreife Gaderne, for at overtrygle deres Medborgere (der, i Tider som nærværende, føle meget Byrden deraf, især Embedsmanden, og hvorledes anvendes meget af det, som paa saadan Maade indsamles, Disse Nytaars-Lykønskninger have vi arvet fra vore Forfædre; vi have aflagt saameget af det Gode, som disse udøvede, men vi have beholdt det mindre nyttige, kunne vi dog ikke haabe, at denne skadelige Skik maatte afskaffes, For Tidens bedre Anvendelse om Søn- og Festdage har vor i mange Henseender saa fortjente Politiemester sørget; maatte der nu ogsaa sættes Grændser for den alt mere om sig gribende Overdaad, der dræber Tiden og gjør Mennesket uskikket til nyttig Virksomhed, da ville Krigens Besværlighed mindre føles, Hang til alt Fremmed formindskes og Kierlighed til Fædrenelandet tiltage i ligesaa høi en Grad, som Tiden anvendt til at befordre dets Held.