Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-09-16
J disse Dage er udkommen: Mærkelige Omstændigheder, som ligne hinanden. i de Gamles og Nyeres Konst, samlede af T. Baden, Professor, og Konstacademiets Secretair. 32 Sider 8vo. Det faaes i den Schultziske Boghandling. - J dette indholdsrige lille Skrift, der fortjente en videre Udførelse, indeholdes mange vigtige Træk, hvorved Forf. søger at vise Ligheden imellem den aldre og nyere Konst, en Jdee, der, saavidt Anmeld. veed, er ny. Mærkeligt er det, at allerede hos Romerne (see S. 15) Luxus med Speile fortrængte Frescomaleriet, ligesom den siden i Frankrig foraarsagede det herviske Maleries Forfald. Senekanævner Speile, saa store som det hele Legeme, saaledes som de i vore Dage noksom bekiendte Paaklædningspeile, hvori en Dame kan betragte sin egen Person, lige fra Diademet, der smykker hendes Hoved, indtil Baandet, der holder hendes Sko sammen. Men, at Dronning Elisabeth forbød Malere og Steenskjærere at male hende eller skjære hende i Steen, indtil en stor Konstner havde gjort et tro Portrait af hende, som kunde tjene til Model for alle Copier i Fremtiden, synes en Skik, som man næsten maa beklage at være gaaet af Brug. Det kan vist nok have været, som Forf. siger, Dronningens overdrevne Ømfindtlighed i Skjønhedsartiklen, som gav Anledning til dette Forbud, men et Spørgsmaal bliver det dog altid, hvorvidt det er billigt, at fyrstelige Personer, som overalt store og udmærkede Mænd, skulde udsættes for at være en Gjenstand for hver Fuskers Pensel, Meisel og Gravstik; Privatpersoner og mindre udmærkede Mennesker have i det mindste den Lykke forud for hine, at de undgaae at see sig offentligen fremstillede som Carricaturer. Vort Ansigt er dog altid vor uindskrænkede Eiendom, og det skjønnes ikke, hvorfor det skal være mindre tilladt at brængaf en Mand, end at gjøre ham selv paa et Stykke Lærred eller Papiir eller en Snustobaksdaase til et Brængebillede. - De Exempler der (S. 18) fremsættes paa skuffende Liighed med Naturen, ere interessante; men at det just altid er et Beviis paa Maleries Fortræffelighed, naar Dyr lade sig skuffe deraf, tvivler Anmeld paa, og Zeuxiss Druer saavelsom Bernazzanos Jordbær kunne maaskee have været maadeligen nok malede, uagtet Fuglene lode sig narre af dem. Disse lade sig og bortskræmme ved en udstoppet Menneskefigur; men dette er dog ikke noget Beviis paa en saadan Figurs skuffende Lighed med Naturen. Dyr ere og blive altid slette Konstdommere. At Pave Paul den Tredies Portrait, malet af Tizian, blev af Mange, ja endog af Pavens Slæbedrager, som daglig var om ham, beviist ydmyg Æresbeviisning ved Udstillingen, fordi de ansaae det for leven de, er uden Tvivl et blot Sagn, og er det en virkelig Kiendsgierning, saa beviser den mere dis ses Eenfoldighed end hiints skuffende Lighed. Med Rette bemærker ellers ved denne Leilighed Forf. at dersom det nu omstunder blev gjort til en Forbrydelse, naar en anden end en lærd Haand, naar en anden Pensel end den, der fortjente at foreviges med Fyrsten selv, malede ham, saa vilde Portraitmaleriet igjen indsættes i den Agtelse, hvorfra intet har fortrængt det uden Sværmen af blotte Haandarbeidere, som have tilsneget sig Navn af Portraitister. Det er unægteligt, at Portrait maleriet, naar det drives til den Høide, som en van Dyck drev det blandt Nederlænderne og en Juel blandt os, altid, som Alt, hvori en Konstner excellerer, vil fortjene Høiagtelse; men stedse vil det dog blive Historiemaleriet underordnet, ford den historiske Composition mangler her, og Tegningen og Coloriten blive hos Portraitisterne Hovedsagen. Hvad der iøvrigt nok har bidraget meest til at gjøre Portraitmaleriet til blot Haandarbeide, hvorved dets Agtelse naturligviis dybt maatte nedsættes, bør nok mere tilskrives dem, der skulde opmuntre, end dem, der udøve Konsten. Den sørgelige Nødvendighed, at maatte arbeide for at kunne leve, og Ligegyldigheden for andre Konst arbeider end de, der kunne smigre Forfængeligheden, giør, at Konsten, som Conti siger, maa søge efter Brød, og hvor skal den finde det i en for al sand Konst saa kold Tidsalder, end netop i Portraitmaleriet, næsten det eneste Slags, der endnu finder Yndere og Understøttere? Hvor faa egentlige Konstbeskyttere findes der i vore Dage, og hvad kan man vente af et Old, hvor Konstyndest endog stundom er bleven en Gjenstand for Satire og Klagterie.