Viborger Samler, 1849-04-23
J Kjøbenhavn er en Patriot fremkommen med det rigtignok temmelig taktløse Forslag, at Rigsforsamlingen skulde sætte sig i Spidsen for en Jndsamling af Gaver til nye Sørustninger. Jdet Fædrelandet (Nr. 87) med Føie fraraader dette, da Rigsforsamlingen jo, naar det behøvedes, kunde tilbyde Regjeringen en Forøgelse af Krigsskatten, hvilket meere vilde stemme overeens med Forsamlingens Stilling, fremfører bemeldte Blad tillige nogle Grunde imod en Jndsamling i det omhandlede Øiemed overhovedet. Disse Grunde skal jeg her nævne og paavise Modgrunde, som let frembyde sig. Der anføres saaledes, at store Orlogsdampskibe, om hvis Anskaffelse vel nærmest maatte være Tale, ikke let kunne faaes tilkjøbs strax; at Marinen endog har udsat Fuldendelsen af et Dampskib, der ligger paa Stabelen, og at den med det tilstedeværende Apparat synes at kunne præstere de Rustninger, som det lidte Tanødvendiggjør, uden nogen overordentlig Udgift for Statskassen, hvorved denne kunde komme i Forlegenhed. Men Fædrelandets Udgivere kunde vel ikke saa nøie vide, om store Dampskibe dog ikke ere at faae, og de tale slet ikke om de mindre Dampskibe, som ogsaa kunde gjøre Nytte; desuden vil man vel ikke foreskrive nogen bestemt Anvendelse af de indsamlede Gaver. At Regjeringen har ladet et stort Krigs-Dampskipaabegynde, kan kun være skeet i den Hensigt at bruge det, og naturligviis at bruge det nu, i Krigen, og ikke efter Fredens Slutning; at man ikke gjør det færdigt saa hurtigt, som man kunde, tyder altsaa hen paa ubekjendte Forhindringer; og det Hele, der er sagt om dette Dampskib, beviser kun, at Marinen for Øieblikket har et stort Krigsdampskib mindre, end deønskede at have. At de nye Rustninger, som behøves for at erstatte et saa betydeligt uforudseet og udenfor enhver Beregning liggende Tab, nødvendig maae udkræve endog en saare betydelig uforudseet Udgift, selv om meget Materiale ligger tilrede, kan Jngen tvivle om. At denne Udgift ikke for Øieblikket kan sætte Regjeringen i Forlegenhed, er en slet Grunimod den patriotiske Hjælpelyst, da enhver stor og uberegneUdgift nok til sin Tid vil lade sig fornemme, hvor man ikke forud har kunnet og burdet forsyne sig til Overflod. Hvad Fædrelandet fremdeles anfører, synes nærmest rette imod Rigsforsamlingens Jndblanding i denne Sag, nemlig at Regjeringen derved kunde drives altfor meget til at udtømme Landets Kræfter i Sørustninger; og at det kunde see ud for Udlandet, som om vort Tab var større, end det er, og som om der var Nød paafærde. Jngen af disse Virkninger behøver man at befrygte, naar de frivillige Offre til Landets Bedste skee ved privat Jndsamling paa de forskjellige Steder, som den der er paabegyndt. Forrige Aar gave Mange Heste, Victualier og Klædningsslykker til Armeen uden at genere sig for Tydskerne, og da fandt Jngen det fornødent at advare derimod. Lader os opfatte Sagen i dens Væsen og Sandhed, uden at fægte med Grunde og Modgrunde. Folket er paa det piinligste blevet berørt ved den store Ulykke, der uventet rammede en Deel af vor Sømagt; Enhver har følt sig saaret derved Men i et kraftigt Legeme vækker et Saar, som ikke overskjærer nogen Livsnerve, kun stærkere Modstand og forøget Anspændelse. Der kunde ikke være Tale om nogen Modløshed; kun een Følelse var levende hos Alle: at oprette Tabet og hævn det. Den samme Følelse, som øieblikkelig drev Hundreder af Frivillige til at melde sig paa Holmen, den samme gik over hele Landet. Nogle sendte strax betydelige Summer; Flere opfordrede hverandre, som de mødtes, til at samle Bidrag, overalt følte den Enkelte, at han maatte gjøre noget for at finde Ro. Hvad betyde nu alle hine Betænkeligheder imod Fædrelandskjærlighedens nødvendige Bud? Vi beskatte os selv ved at give, siger man, og denne Skat bliver uligelig fordeelt og træffer meest de Villigste. Som om Nogen tænkte paa Skat eller Skatteligning, naar han giver af sit Hjerte. Lad da Enhver, som føler sig dreven dertil, give sin Skjærv. Der vil endda blive Evne og Villie nok tilovers for at hjælpe de Saarede og Efterladte, hvis Sag ogsaa Fædrelandet anbefaler i Modsætning til den her omhandlede Jndsamling. F. C. Olsen.