Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1814-01-07
Enhver kjender de Forhold, som i 3 Aar knyttede Barern til Frankerig, saavelsom de Bevæggrunde, der foranledigede dem, og den samvittigheds ulde Troskab, hvormed Kongen har opfyldt deres Betingelser. Andre Stater foreenede sig lidt efter lidt med det franske Riges første Allierede. Denne Forening af Stuverainer antog Form af en Forbindelse af det Slags som den tydske Historie mere end een Gang nævner. Den i Paris den 12 Juli 1806 underskrevne Konforderationsakt fastsatte, skjøndt ufuldkomment, de gjensidige Forholde, som skulde have Sted mellem de konførdereerte Stater og Hs. Majestæt de Franskes Kriser, som Rhinforbundets Beskytter. Hovedformaalet for denne giensidige Overeenskomst var begge Parters Jnteresse; der kunde intet andet existere; ellers var Konfoederationsakten ikke andet end en ubetinget Underkastelsesakt. Jmidlertid syntes den franske Regjering virkelig at have betragtet den som saadan; thi under alle paa hiin høitidelige Overeenskomst følgende Forhandlinger tog den ved Anvendelsen af den Grundsætning, som gjorde Fastlandskrigene til en fælleds Sag for de forskjellige kontraherende Parter, hverken Hensyn til den Aand eller det Formaal man havde for Øie ved Affattelsen: den gav paa en vilkaarlig Maade denne Grundsætning den meest udstrakte Fortolkning; den reqvirerede efter Behag de Konfordereertes Stridskræfter til Krige, som vare ganske fremmede for deres Jnteresse, og hvortil Grunden, ikke engang var dem meddeelt. Bayern, som ansaae Frankerig for sin Vedligeholdelses Hovedstøtte, og derfor oversaae Uregelmæssigheder, hvis Princip dog opvakte den alvorligste Bekymring, opfyldte med største Iver og Redelighed alle fine Forpligtelser mod Frankerig; intet Offen var det for kostbart, naar det kom an paa at befordre dets Allieredes Hensigter, og bidrage til en Kontinentalfred. som var det foregivne Maal for hans fornyede Foretagende. Da Keiser Napoleon i Aaret 1812 havde besluttet Krigen imod Rusland, fordrede han af Bayern at stille dets Kontingents Maximum. Ustridig var denne Krig høist fremmed for Bayerns Jnteresse; det faldt det i enhver Henseende tungt at lade sine Tropper marschere imod en Stat, der hidtil havde været dets Ven, og allerede længe havde garanteret dets Uafhængighed, og mad en Souverain, som et dobbelt Slægtskab knytter til den Kongelige Familie. Allerede havde det franske Ministerium gjort høist foruroligende Yttringer, ja endog ved diplomatiske Artstykker proklammeret dem for Europa. Disse Ytringer havde intet andet Øiemed end at vise de konfordereert Stater, som Frankerigs Vasaller, og, under Straf for Ulydighed, tvinge deres Fyrster til at gjøre alt hvad Hs. Majestæt Keiser Napoleon maatte finde for godt at fordre af dem. Hvor store end de Bekymringer vare, som Ytringen af slige Grundsætninger maatte opvække, besluttede Bayerne dog, uagtet disse Grundsætninger ikke understøttedes at nogen Retsgrund, og man blot kunde betragte dem som Misbrug men ikke som Regel, at lade 30,000 Mand af sine Tropper støde til den franske Armee. De uhørte Ulykkestilfælde, hvorved dette Feldttog udmærkede sig, ere altfor bekjendte til at man skulde have nødig her at gjentage deres sørgelige Skildring. Den hele haverske Armee, med 8000 Mand Forstærkningstropper, som i Løbet af Octbr. vare stødte til den, blev tilintetgjort. Der gives saa Familier, som ikke nedsænktes i Sorg ved hine skrækkelige Tildragelser, og dette var desto smerteligere for Faderhiertet, da saameget Blod flød for en Sag, der ikke var Nationens Sag. Jmidlertid gjordes Foranstaltninger til et nyt Feldttog, og Bayern, der var sin Allierede saameget troere jo ulykkeligere han havde været, undslog sig ikke for at lade en nye Division forene sig med det Tilbageblevne af 38000 Bayrer, som havde fægtet under de franske Faner, Glimrende Fremskridt kronede ved Feldt togets Begyndelse Keiser Napoleons ofte seierrige Vaaben. Tydskland og hele Europa troede, at Keiseren, som nu befandt sig i en Stilling, hvori han kunde vise sig maadeholden, uden at frygte for at vorde anseet for svag, vilde antage den Mægling, som Østerrig i de ædelmodigste og viseste Hensigter tilbød for at skaffe enten hele Verden, eller i det mindste Fastlandet Fred. Dette Haab blev skuffet, og Frankerig saae sine Fienders Antal voxe ved Østerrigs frygtelige Overgang til den Konlition, der allerede var fremstaaet imod Keiser Napoleon. Fra dette Øieblik blev Bayerns Stilling derst kritisk. Vistnohavde den bayerske Regjerings Energie og en Nations Hengivenhed, der intet Offer finder tungt, naar det gielder at vise Kjerlighed for en tilbedet Souperain, ligesom ved et Trylleslag tilveiebragt en nye Armee, som rykkede herimod den østerrigske Grændse. Men den franske Armee, som Keiser Napoleon gav Navn af Bayernes Obserpationsarmet, og som trak sig sammen ved Würsburg, og i den omliggende Egn, erholdt, istedetfor at understøtte den hayerske Armee, pludselig en anden Bestemmelse. J en saa kritisk Tilstaand viste Keiser Napoleon ikke engang sin troeste Bundsforvandte det Venskab at beskjæftige sig med Midler til hans Beskyttelse. Endnu mere: den anden Observationssarmee, som skulde samles under Marskal Augerenus Anførsel, blev ikke dannet, og dens svage endnu i Würsburg staaende Kjerne forsvandt aldeles. Paa denne Maade saa ganske forladt havde Hs. Majestæt krænket fine helligst Pligter, dersom han ikke havde givet efter for sine troe Undersaatters Ønsker, der med hver Dag blive lydigere. De mod Frankerig allierede Souverainer forsømte ikke at bekjendtgjøre den bøyerske Regjering de maadeholdne Grundsætninger, hvoraf de vare besjelede, og at tilsikre den formeligt Garantie for Kongeriget Bayerns Jntegritet, saaledes som dets Grændser dengang vare, under den Betingelse, at Kongen skulde forene fine Stridskræfter med deres, ikke for at paaføre Frankerigen af Ærgierrighed eller Erobringsyge opkommen Krig, men for at sikre den tydske Nations Uafhængighed og de forskjellige Stater, hvoraf den bestaaer, samt formaae Keiser Napoleon til at underskrive en ærefuld Fred. Hs. Majestæt kunde ikke have afviist saadanne Forslag, uden at gjøre sig strafskyldig med Hensyn til fine egne Undersaatter, og miskjende de helligste Grundsætninger, ved hvilke allene deres Velfærd kan bestaae. Fuld af Tilliv til saa aabenhiertige og ædelmodige Tilbud, har Hs. Maj. derfor besluttet at antage dem i deres hele Omfang, og indgaae en Alliance med de tre Magter, som i nærværende Øieblik ere forenede imod de af den franske Regiering ytnide vidt udstrakte Hensigter, en Alliance, for hvis lykkelige Udfald Allerhøistsamme vil opbyde Alt. Hs. Majesset ønsker, at en hastig Fred snart maa gjenoprette de Forholde, hvilke han ikke fratraadte førend den uretfærdige Udvidelse af en Magt, der hver Dag blev mere byrdefuld, gjorde ham det valgte Parti til Pligt. Fra nu af foreenet i Jnteresse og Sindelag med fine mægtig og høie Allierede, vil Hs. Kongl. bayerske Majestæt intet forsømme, som kan bidrage til at knytte de Baand, der forene ham med dem, end fosteret Jfølge en i Wien udstædt Bekjendtgjørelse af 7 Novbr. har Reiser Frantz befalet en tydsk Legions Oprettelse i østerrisk Sold. Endver Tydsker kan gaae ind under den; den skal bestaae af alle Vaabenarter; ved Korpsernes Jnd deling skal fornemm lig tages Hensyn paa, at Landsmaadsskaberne saa lidet muligt adskilles; Tjenestetiden er indskrænket til den nærværende Krig, under hvilken Legionen nyder samm Gigt som den Kriserl. Kongl. Armee. Grev v. Venthelm er udnævnt til at organisere og anføre denne Legien.