Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1773-03-26
Besvarelser: Erklæring paa Spørgsmaalet i No. 12. Jeg haver i min Veiledning a. maattet navngive de Feil, som jeg finder ved de indførte og almindeligen brugelige Christendoms=Lærebøger for Børn og Ungdom. Thi naar ieg ikke i det mindste havde kundet det, maatte det med billighed forekastes mig, at det var overflødigt, forgleves og unyttigt, at jeg vilde fremkomme med noget nyt Arbeide af det Slags, og det efter saa gandske anden Plan og Indretning. Tillige, da jeg, for at befordre saa meget, som maatte staae til mig, den gavnligste og beste Underviisnings Maade i Religionens og Christendommens Sandheder, som ieg vidste, fandt det fornødent at fremlegge og udvikle de fornemste Grund=Regler, hvorefter samme maae indrettes, og hvorefter jeg ønskede, at min Lærrebog og foreslagne Underviisnings=Plan maatte baade prøves og bruges: saa maatte jeg derhos angive de Poster, hvori ieg meente, at hine Lærebøger ikke vare overeensstemmende med de fremsatte Grund Regler, og hvorover altsaa heller ikke, den Underviisning, som efter dem gives, kunde fuldkommeligen svare dertil. Jeg staaer fast endnu i den Tanke, at naar man ikkun nøie vil overveie de af mig i forudgaaende Underretning fremsatte Grundregler, og dernæst efter samme upartisk bedømme baade de indførte og almindeligen brugelige Lærrebøger, som ogsaa min foreslagne Plan, og mit øvrige dertil hørende Arbeide, saa skulde man snart ikke have behov meget at spørge videre i den Materie. - Men udførligen og stykkeviis at legge de angivne Feil og Mangler nærmere for Dagen, og altsaa fuldstændigen at gotgiøre de beskyldninger, som det vel maae hede, at jeg haver gjort imod hine Lærrebøger, kunde jeg i berørte Skrift ikke indlade mig i Thi for det første vidste jeg meget vel, at jeg langt fra hverken var den første vidste ieg meget vel, at jeg langt fra hverken var den første, eller den eneste, der indsaae den Ubeqvemhed og slette Beskaffenhed, som samme Lærrebøger have ved sig, og altsaa kunde det hede siden, at det var ufornødent, at jeg vilde opholde nogen med noget vidtløftigt Beviis derover. Dernæst kunde saadant Beviis for Rummets Skyld heller ikke i den udgivne Veiledning a. have Sted. Thi naar saadant Beviis udførligen og fuldstændigen skulde føres, end- ogsaa ikkun i de betydeligste og fornødneste Poster, men dog saaledes, at det kunne blive fuldkommen fatteligt og overbevisende for enhver, som det maatte vedkomme at indsee det og overtydes derom, maatte det letteligen i det mindste fylde 4 til 5 trykte Ark, hvilke dog var en Tilvext, som hint Skrifts Bestemmelse, saavel som andre Omstændigheder ikke kunde taale. Heraf forstaaes da tillige, at jeg heller ikke i disse Blade kan meddeele den af mig fordrede eller begierte Underretning, som Spørsmaalets Fremsætter behager at benævne den. Han forlanger den udførlig, og vil ogsaa, at jeg skal angive, hvilke, og det endda de mange, Ting i de to benævnte Lærebøger ere, hvori ieg haver sagt, ingen fuldkommen Grund og Rigtighed at være. Ei heller vilde det vel, enten i den eene, eller i den anden Henseende være nok med nogen blot Angivelse, uden nærmere Udførelse til fuldkommen Overtydning. Men dermed kan disse Blade ikke opfyldes. - Jeg kan derfor her ingen anden fuldkommen Forklaring, give derover, end at den forlangte udførligere Afhandling gjerne skal offentligen meddeeles, naar Fremsætteren af Spørsmaalet, eller andre, vil holde mig frie for Udleg og Tab i Henseende til de paa saadan Afhandlings Bekiendtgiørelse gaaende Bekostninger. Jeg skal da fuldstændigen, og forhaabentlig til enhvers Overtydelse, gotgiøre ikke allene de tvende af Spørsmaalets Fremsætter ommeldte, men ogsaa de andre Poster af mine fremførte beskyldninger imod de tvende benævnte Lærebøger. Men at dette ikke skal endnu ansees blot som en Udslugt, da man dog lettelig, om man saa behager, kan tage mig ved mit Ord, saa vil ieg dog ogsaa her, Speciminis causa, tilføie nogle faae Poster til det omspurgtes Besvarelse. Et Par forudgaaende, skiønt til Hoved=Sagen ei henhørende, Erindringer maae derved tillades mig at sende fori veien. - 1) Jeg haver ikke sagt, at i den Lærdom, som af Religionens Lærere hos os fremsættes og forplantes, findes de Feil, som Spørsmaalets Fremsætter haver udtaget af de beskyldninger, som ieg haver gjort imod de tvende af ham benævnte Lærrebøger, men ikkun at i disse Lærre bøger saadanne Feil findes. Retsindige, og tillige forstandige Religions=Lærere vide nok i deres Forredrag, enten det nu er ved de Unges, eller ved Gamles Underviisning, mundtlig at sette til og supplere, hvad som i Lærrebøgerne findes manglende eller ufuldstændigen fremsat, og at afholde sig fra, eller forbedre og rigtigere fremsætte, hvad som i de samme, maatte findes af det Slags, at deri ingen fuldkommen Grund og Rigtighed er. Jmidlertid maatte det dog være saadanne retsindige og forstandige Religions=Lærere, meget kiærere, især ved de Unges Underviisning, og tillige til de Unges større Nytte, om der ved Lærebøgerne ikke fandtes nogen saadan Mangel og Ufuldstændighed, og endnu mindre saadanne urigtige eller Ugrundede Forestillinger, som der meere end tilfulde kan bevises at findes nok af i dem begge. - 2) De i min Veiledning a. S. 38 gjorte Beskyldninger imod begge Lærebøgerne ere at tage, om jeg saa maae kalde det, i Samling; d. c. om en eller anden af dito se beskyldninger ikke i nogen synderlig Graad skulde treffe den ene af Lærebøgerne, saa kan den saa meget desto mere treffe den anden; og om den ene eller den anden af de navngivne Feil alene ikke kan giøre den ene eller den anden af Lærebøgerne, eller dem begge, til at være saa meget slette og ubeqvemme, saa tør man dog vel kalde dem saa, naar samtlige navngivne Feil, for saa vidt enhver af dem findes hos hver af Lærebøgerne, tages til haabe. Paa saadan Maade alene vil jeg have mine gjorte Anklagelser forstaaede. For nu da, som sagt er, blot til en liden Prøve, at anføre noget til nogen nærmere Gotgiørelse ikkun af de tvende Beskyldnings=Poster, som i Spørsmaalet berøres, saa vil ieg melde og hver af begge Lærehøgerne især. Først da i Henseende til Mangel og Ufuldstændighed i Luthers lille Catechismo, saa henregner jeg dertil allerfornemmeligst den liden Anledning der, efter den, gives til at lære Børn at kiende Gud efter hans Væsen og Egenskaber, for saa vidt dog for smaae Børn kan høre. Her er nu da nogle NB. af de væsentligste og nødvendigste Religions og Christendoms=Sandheder, der enten mangle eller u fuldstændigen fremsettes i denne Lærrebog. Man sige mig ikke, at i det der tales om Gud, saa haver man Anledning til at sige Børnene i den Materie alt hvad der behøves, og som de kan fatte. Thi skal det komme blot an paa, hvad Lærerne mundtlig kan foresige Børn, uden at have nogen nærmere Anledning, eller hypotyposis dertil i Lærebogen, saa behøvedes ingen Catechismus. Saaledes fremlegges der da i denne Lærrebog intet Begreb om Gud, der findes intet om Guds Usynlighed og aandelige Natur, som man dog betids nok kan, og da tillige bør give Børn Begreb og Underretning om, ved at sammenligne Forestillinger om Gud, med hvad man kan føre dem i Erfaring om, i Henseende til deres egen Siæl, intet og Guds Allestedsnærværelse, Alvidenhed, Visdom, som dog ere Ting, som Børn bør vide af og kiende, endda længe førend de have behov at vide, at de ikke skal slaae Folk ihiel, eller at de ikke skal bedrive Hoer, og at hver skal elske og agte sin Hustrue. - Flere under denne Punkt hørende Poster kunde ieg endnu med god Grund fremføre, men Rummet forbyder mig at føie dertil, hvad der maatte behøves til Gotgiørelse af hvad jeg vilde sige, altsaa vil jeg heller afholde mig fra at nævne dem. Dernæst Forestillinger i denne Lærrebog, hvori der ingen fuldkommen Grund og Rigtighed er. Jeg siger: Forestillinger; Thi disse regner ieg ligesaa vel, som Lærdoms Punkterne selv iblandt de Ting i en Lærrebog, hvori der altid bør være fuldkommen Grund og Rigtighed. Hvor underlig er da ikke f. Ex. Forestillingen paa, hvad Daaben er? Hvad heder det: Vand indsluttet med Guds befaling? Saa vidt jeg kan indsee, maae dermed ville siges: Vand, som der haves guddommelig befaling om, at det skal bruges, samt hvorledes, og hvortil det skal bruges; eller som bruges alene efter guddommelig befaling, og blot paa Grund deraf. J saadan bemærkelse alene kan der siges, at Matth. 28, 19. er det Guds Ord, som er sammenføiet med Daaben. Men hvorvidt er der ikke imellem Ordene, saaledes som de lyde, og saadanne rigtige Forestillinger, som skal haves derved, Og er det Vandet, selv i Sammenføielsen med Guds Ord, der er Daaben; eller er det Bevædelsen eller Overøselsen med Vandet i saadan Sammenføielse, - Hvor underlig er ikke ogsaa Forestillingen paa, hvad Daabens Brug og Ende er, Det heder, den virker og udretter i os Syndernes Forladelse, er da Synds Forladelse en qvalitas infusa, dog saadant siger ikke engang Luther selv; hos ham heder det ikkun: sie wirket Vergebung der Sunden. Videre: frier os fra Døden a. J Anledning heraf spørges der med allerstørste Føie i Forklaringen Sp. 658, har ikke Christus friet os fra Synd, Død og Dievel, hvorfor tilskrives da den Befrielse Daaben, Sv. Fordi Daaben er det Middel. Men naar Daaben ikkun er Middelet, skiønt medium efficax, conferens, og alt hvad man vil sige, hvorfor forestilles den da, som den var causa efficiens: Kan Sagen ikke forestilles i største Korthed og Enfoldighed baade forstaaeligere og rigtigere, Jeg kunde anføre og udvikle mere af det Slags, og endogsaa Ting, hvori der endnu er mere non sense, som Engellænderne kalde det, dersom her var Sted og Rum dertil. Man sige ikke, at dette er Ordkløverie. Det er Ting, som giør, at enten skal Børn læse og lære Ord, som de ikke forstaae, eller de maae forstaae dem gandske urigtig, eller der skal med megen Møie og Besværing bringes dem Forestillinger i Hovedet, som dog ere vidt borte fra Ordene. Men nu et Ord om den anordnede Catechismus=Forklaring. Her havde ieg nu en vidtløftig og aaben Mark for mig. Men jeg kan ikkun pege paa et og andet. - Hvad Mangel og Ufuldstændighed angaaer, saa vil ieg ikkun, for Kortheds Skyld, beraabe mig paa, hvad jeg haver afhandlet i Christendoms=Lære Sp. 31. 32, og i den heele 4. 5. og 6. Afdeeling. Det skal ikke kunne nægtes mig, at disse Materier jo høre til de væsentligste Religions og altsaa ogsaa Christendoms Sandheder, og jeg troer ikke at have fremsat meere derom, end hvad der vel bør vides og forstaaes. Nu sammenligne man dermed, hvor løsligen disse Materier ere afhandlede i den anordnede Forklaring, saa skal man finde saadan Mangel og Ufuldstændighed, som ieg haver sagt. - Og nu Ting, hvori der ingen fuldkommen, Grund og Rigtighed er. Af saadant Slags er f. Ex. at man forklarer Forsættelsen ved det 4 Bud saaledes, som at Gud derved besynderligen havde tilsagt lydige Børn, fremfor andre, timelig Velstand og et langt Liv især. Man setter sig derved ikkun i Forlegenhed for at forsvare og gotgiøre saadan foregivne guddommelig Forsættelses Sandhed og Opfyldelse, imod hvad alle Tiders Erfarenhed synes at sige, og man nødes til, efter at have foregivet saadan guddommelig Forsættelse, saaledes at subtilisere derover, at der tilsidst bliver saa godt som intet deraf tilbage. Af samme Slags er ogsaa, at der foregives, at i det 9de Bud forbydes den virkelige Lyst, og i det 10de den oprindelige, eller Arve=Synden selv; og det endda tvertimod den Forklaring, som i den lille Catechismo gives over begge Budene. Fuldstændigt Beviis paa begge disse Poster, med Jgiendrivelse af de imodstaaende Argumenter, kan her ikke finde Sted. Endeligen, for endnu at udtage et Exempel af mangfoldige andre, og tildeels endda betydeligere, hvad fuldkommen Grund og Rigtighed er der, i hvad der Sp. 457, svares, naar der er bleven spurgt: hvad var Christi Begravelsee, For det første vares der ikke, som der er spurgt, neml. hvad Christi Begravelse var, men som om der var spurgt: hvorfor blev Christus begraven, Dernæst eftertænke man, hvad det heder, og hvorvidt det egentligen haver nogen Grund i Jesu Begravelse, at vore Synder ere begravede, vore Grave helligede, og deres Fælhed dem betagen. Alt hvad disse Forestillinger ville sige, er Frugter af Jesu Forløsning formedelst hans Lidelse og Død, og ikke af Begravelsen. Naar man saaledes vil udtrække usus af alle med Jesu forefaldne udvortes Omstændigheder, maatte de mest extravagante Ting komme ud deraf. Odense den 26 Martii 1773. N. Nannestad.