Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1820-06-09
Den 11te Febr. havde et Detaschement Spaniere uventet overrasket og indtaget Staden St. Barbare, Det havde sandsynligviis havt til Hensigt at fange en høi engelsk Officier, der var i Republiken Benezuela's Tjeneste, og som allerede ofte havde udmærket sig, thi deres første Sorg var, at omringe hans Bolig; men til hans Lykke havde han nogle Dage for begivet sig til Hovedqvarteret. Nu gik Spanierne til Hospitalet, hvor der var 25 Syge af den britiske Legion tillige med en Lieutenant, som de alle tillige med Commandanten og de øvrige i Byen værende Mandfolk ombragte paa Torvet. Adskillige Offentlige Blade melde fra Posen, at Storfyrste Constantin vil, saasnart hans Ægteskab er ophævet formæle sig med en polsk Fyrstinde Radzivil; dog kunne Børnene af dette Ægteskab ikke gjøre nogen Fordring paa den russiske Throne, ifølge den Ukase, som Keiser Alexander lod udgaae tilligemed Tilladelsen til det første Ægteskabs Ophævelse. Da Sands Dødsdom blev forkyndet ham, hørte han standhaftigen og uforfærdet derpaa, og man bemærkede kun en Taare i hans Dine; efterat han havde hørt Dommen oplæse, skal han have sagt, (som dog er neppe troeligt) jeg tænker at det vil være mine Forældre behageligere at jeg omkommer paa Schaffottet, end at jeg skulde de af venerisk Sygdom; ligeledes skal han have sagt: det er meg kjert at endelig den Time er kommen, da min Død skal tilfredsstille dem som hader mig og dem som jeg efter mine Grundsætninger ogsaa maae hade, Der fortælles videre og Sand, at han hørte sin Tom oplære med Rolighed og Fasthed, som ikke forlod ham indtil det sidste Øieblik, og at han derpaa yttrede, at han ikke havde ventet nogen anden eller bedre Skjebne, og at han takkede Gud, at han havde endnu saalænge sparet hans legemlige Kræfter; næsten hele Liden kunde han ikke forlade Sygeleiet og hans Legeme nærmede sig Dag for Dag meere sin Opløsning Folk, som ønskede at see og tale med ham, bleve, ef er et Valg som man gjorde imellem dem tilladte at komme til ham, og bleve for den største Deel indladte. Dagen for sin Død vaagnede han først Klokken 7 1/2 om Morgenen, og fortalte, at han førte sig nu nyrket og at han sikkert troede, at hans legemlige Kræfter skulde blive forøgede ved Sjælens Kræfter. Om Eftermiddagen lod han Skarpretteren komme til sig, og spurgte ham hvorledes han vilde bære sig ad, for at Henrettelsen kunde se sikkert og hurtigt. Om Aftenen kom der tre Geistlige til ham, som han talede med om Religionen. Tilsidst bad han dem om, at de vilde bede stille med ham dette skeete, da det var forbi sagde han alt det Jordiske er fuldendt og det Himmelske kommer. J den Stemming blev han til Klokken 11, da han som ind, Klokken 3 om Morgenen paagnede man ham og nu spiste han sin sædvanlige Frokost. De Geistlige kom nu igien. Han blev derpaa paaklædt. Bindselet om hans Gaar smertede ham, og en Læge som han havde hentet, bandt det om paa nye. Ligesom han med Taknemmelighed havde taget Afskeede med Lægerne, saaledes gjorde han det nu med de Geistlige. Han ønskede imidlertid ikke, at de skulde ledsage ham til Rettestedet, da han var fuldkommen forberedet, og da een af dem spurgte ham, om han døde uden Had, svarede han, at det havde han aldrig følt. (Dette passer dog ikke til den ovenfor af ham anførte Yttring) Da han mærkede at Allarmen tog til paa Gaden, sagde han, at man nu kunde disponere over ham han var beredt. J Gaarden sagde han Farvel til de andre og blev løftet op i Caleschen, denne kjørte langsomt afsted Sandhailede halv liggende i sin Fængselvogters Arme, talte snart med ham og snart saae han op imod Himmelen. Hans Hoved var ubedækket og hans Haar hængte ham over Skuldrene. Tilskuernes Antal var ikke overmaade stort Han hofte, efter sit Forlangende staaende paa at hans Dom blev andengang forelæst hom; derpaa traadie han frem, og skal blandt andet med lydelig Stemme have sagt de Ord; mit Haab paa Gud staaer fast. Hans lange mørke Haar hævede under Henrettelsen hans Ansigt til en blendende hvidhed; hans Legeme syntes styrket ved hans usædvanlige Aandsanstrængelse; han vinkede venlig med den ene Haand, thi den paa den saavede Side var lam; tilsidst omsavnede han sine Ledsagere, og takkede endog Skarpretteren i Forveien for sin Uleilighed; thi, skal han have sagt, siden kan jeg ikke mere takke dem, (Fortsættes.)