Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-08-18
Stænderforsamlingen i Roeskilde. (Fortsættelse af Discussionen i Anledning af Andragendet: om Frihed til at afhænde Bøndergods.) Kammerr. Drewsen: Jeg maa, tvertimod det sidsttalende Medlems Mening, stemme for, at der nedsættes en Comitee i denne, som mig synes, vigtige Sag, og jeg skulde ogsaa troe, at det vilde være godt for Sagen, om Andre end Fideicommisbesiddere bleve Medlemmer af Comiteen. At jeg saaledes stemmer for, at Sagen tages under nærmere Overveielse, grunder sig paa forskjellige Aarsager. Først maa jeg bemærke, at der fra 10 Sogneforstanderskaber paa Falster, eller, med andre Ord, fra vel omtrent det hele Qvantum Bønder, der findes paa denne Ø, er til mig indløbet en Petition af samme Jndhold, som den foreliggende. Dette er naturligviis en Petition, som jeg med fuld Føie kan understøtte, da jeg allerede tidligere, i Forsamlingens næstforrige Session, har indgivet et Andragende, der i det Væsentlige gik ud paa det Samme, som denne Petition. Det forholder sig ganske rigtigt, saaledes som den ærede kongelige Commissarius har behaget at anføre, at mit Andragende kom under Behandling af en Comitee, og at denne afgav sin Betænkning over Samme, men at Sagen, af Mangel paa Tid, ikke blev videre fremmet i Forsamlingen. Men jeg maa dog tillade mig at supplere, hvad den kongelige Commissarius i saa Henseende har behaget at oplyse, dermed, at Majoriteten i Comiteen var for Sagen, og at denne Majoritet bestod af - foruden mig - to Medlemmer: den meget agtede Mand, der nu er Deputeret for det 17de Landdistrict, og Proprietair Tutein til Marienborg, – tvende Mænd, som handlede med fuldkommen Sagkundskab til Gods eiernes og Bøndernes Stilling, og som ikke desto mindre vare af den Overbeviisning, at det vilde være til Fordeel maaskee ligesaa meget for Godseierne som for Regjeringen, naar denne opmuntrede til Selveiendom eller Arvefæste istedetfor den nærværende Fæsteindretning. Det Forslag, som disse tvende Mænd dengang fremsatte, gik ud paa at, selv naar en Gaard, derved at Bøndergodset afhændedes til Selveiendom, gik ned under 200 Tdr. Hartkorn, skulde den derfor ikke tabe de Rettigheder, som den hidtil havde havt, kun at den mistede en Qvotient af disse Rettigheder, som stod i Forhold til, hvad den af Bøndergodset havde solgt. Min Jndstilling afveg fra dette Forslag alene deri, at jeg meente, at Gaarden burde beholde alle sine Rettigheder ubeskaarne. J Stændernes sidste Session gjorde jeg, i Forening med een af de jydske Deputerede, Justitsraad With, et Forslag, som sigtede til, hvad der indeholdes i den foreliggende Propositions første Jndstillingspunkt, hvilket Forslag imidlertid, saaledes som den kongelige Commissarius har behaget at oplyse, faldt aldeles igjennem heri Salen. - Jeg troer nu, som forhen, i ingen Henseende at feile, naar jeg antager, at Selveiendom er langt at foretrække forFæsteindretningen, og idet jeg da maa inhærere mit tidligere Ønske med Hensyn til dette Punkt, troer jeg tillige, at der i den Tid, som senere er forløbet, er passeret Adskilligt, som kunde gjøre det mere passende nu, end da, at indgive en Petition af det foreslaaede Jndhold. En stor Hindring for Selveiendoms Jndførelse har jeg altid anseet Hoveriet at være. Men Hoveriet er allerede for en stor Deel faldet og falder bestandig; og jeg skulde tage meget feil, og Grunden hertil ikke maa søges deri, at Regieringen har udtalt, at den med Velbehag seer Hoveriets Afløsning. Jeg slutter da heraf, at, naar Hs. Majestæt vil behage at erklære, at han med Velbehag anseer Selveiendoms Udbredelse, ville maaskee mange Godseiere, falde til Føie og imødekomme dette Hs. Majestæts Ønske. Videre at forsvare Selveiendoms Fortrin fremfor Fæsteforholdet, forekommer mig næsten at grændse til det Urimelige. Man kan dog ikke troe, at der i Mennesket Bonden ligger en anden Natur end i ethvert andet Menneske, saaledes at han ikke skulde ønske, at hans Slægt maatte drage Frugterne af hans Flid og Arbeide. Fæstebonden maa sige sig selv. Hvis du faaer dig sammensparet Noget, kan Du ofte ikke gjøre værre end ved at sætte det paa din Gaard; thi der gives dog Godseiere, - skjøndt der vistnok ogsaa gives Godseiere, i en modsat Retning, – som ville lade Sønnen i sin Tid betale for Faderens Forbedringer. Der bliver altsaa intet Andet for Fæstebonden tilbage, end at lægge de sammensparede Penge, om han ellers kan spare Noget, paa Kistebunden, for derved at tilveiebringe den Sum, som bliver nødvendig for Sønnen til at betale Jndfæstning, naar han engang skal tiltræde Gaarden. Vel sandt, at Bonden selv vil i sin Levetid høste Fordelen af de Forbedringer, som han gjør ved Gaarden; men Jngen har Brev paa sit Livs Varighed. Lægges han tidligt i Graven, og er hans Kone død forinden, da ville Gaardens Forbedringer gjøre, at Sønnen kommer til at svare en saameget større Jndfæstningssum. Jeg kan derfor ikke troe Andet, end at det ligger i Menneskets Natur, at Selveiendom har Fortrin for Fæste, og jeg andrager saaledes paa, at der i Anledning af den foreliggende Proposition, som jeg dog forresten ikke i alle dens Enkeltheder tør gjøre til min, maa nedsættes en Comitee. Den kgl. Commissarius. Jeg kan ikke tilbageholde den bemærkning, at mit Referat om hvad der forhen her i Forsamlingen er passeret, ikke trængte til et saadant Supplement, som den ærede Deputerede har troet, at det behøvede; thi jeg har udtrykkelig sagt, at den i 1838 nedsatte Comitees Pluralitet anbefalede Ophævelsen af Placaten af 26de Jan. 1807 under visse Jndskrænkninger.