Berlingske Tidende, 1836-01-23
Major Rømer og Lieutenant Rasch have forelagt Stændernes Forsamling et Andragende, betræffende den ovennævnte Gjenstand, af følgende Jndhold: Forordningen af 9de Juli 1817 angaaende Hegn og Fred for Jorder i Danmark har neppe i nogen af Rigets Provindser medført den tilsigtede Nytte, fuldkommen at indføre Markfred. Paa Bornholm har den kun virket lidet til Markfredens Opnaaelse. Grunden hertil er for en stor Deel, at Landets fleste Sogne endnu ere undskiftede, og at Gaardene have mange meget smaa og vidt adspredte Lodder. En enkelt Gaard har ofte over 20 saadanne, og disse adspredte paa en Strækning af 1/2 Qvadratmill. Mange have derfor været af den Formening, at den umulig kunde være gjeldende paa Bornholm, saalænge Landet ikke fuldkommen var udskiftet, og vist er det, at dersom Beboerne af de større og med meere sammenhængende Jorder forsynede Gaarde havde villet fordre Fred Jorder med al den Strenghed, paa deres Forordningen hjemler dem Ret til, vilde mange af de mindre, med smaa og adspredte Jordlodder bebyrdede Gaardes Beboere været ruinerede. Det er derfor meget tvivlsomt, at en saadan Forordning for et undskiftet Land som Bornholm virkelig er velgjørende, uden forsaavidt den fremskynder Udskiftning. Jmidlertid ere vi fuldeligen overbeviste om Regjeringens vise og velgjørende Hensigt." En anden almindelig Hindring for, at alder det tilden nævnte Forordning ikke op sigtede Maal er, efter vor Formening, de under nærværende Omstændigheder altfor høie Mulcter for Kreaturer, som optages paa fremmed Mands Mark. At disse Mulcter, ere blevne høie, er ingen Underlighed, thi det var en Følge af at den udkom paa en Tid, da baade Kreaturer og Markfrugter vare 5, Gange saa dyre, som de nu ere, om ikke mere; men at deres Størrelse i Forhold til Landmandens Producter er over al Rimelighed for nærværende Tid, synes afgjort. De virke derfor mægtigt imod Forordningens velgjørende Hensigt, istedet for at fremme den. Det gives vistnok Landmænd i alle Landets Egne, som interessere sig for Markfred, og ansee den for meget ønskelig, især hvor Udskiftningen er godt udført, men paa mange Steder nærer man en maaskee ikke aldeles ugrundet Frygt for at indlade sig paa at overholde samme; thi optager En sin Naboes Kreaturer idag, er han, om han endog eftergiver alle Optagelsespengene, ikke sikker forat hans egne Kreaturer næste Dag formedelst Hyrdens Uagtsomhed eller andre Aarsager, kunne komme ind paa anden Mands Lod, vorde optagne, og han, uagtet hans egen Eftergivenhed, see Forordningen fulgt i alsin Strenghed. Paa en saadan Maade kan en Landmand tabe en betydelig Deel af sin Besætning eller noget nær sammes Værdi uden al Skyld eller Anledning fra hans egen Side. Vare derimod Mulcterne ringere, omtrent en Sjettedeel af hvad de nu ere, var saadant Tab ikke at befrygte, og det var dog tilstrækkeligt endog til at afskrække den uordentlige og ligegyldige Landmand fra med fri Villie at afstedkomme Ufred ved sine Kreaturer. "Naar Mulcterne saaledes vare nedsatte, Jngen saa let falde paa at gjøre sig. vilde en Næringsvei af at optage Andres Kreaturer under Paaskud at indføre et forbedret Agerbrug, skjøndt Hovedhensigten er at gjøre 3 Fordele af de høie Optagelsespenge, og skjøndt hans Landbrug er det usleste i hele Egnen. Det er heller ikke uden Exempel, at en Mand har kjøbt sig et Stykke Jord ene alene, for derpaa at optage Andres Kreaturer; dette vilde heller ikke finde Sted, naar Mulcterne vare betydeligt mindre, end de nu ere." Ved enhver Lovgivning, som skal naae sin Hensigt, bør Forseelse og Straf staae i passende Forhold til hinanden, men dette synes ikke at være Tilfældet med den nævnte Forordning. Antages til Exempel, at en Landmand eier 30 Stykker Qvæg, som han sender ud paa sin Mark en Efteraarsdag under en Vogters Opsyn, og denne lader dem af Uagtsomhed komme ind paa Naboens Lod, hvor de vorde optagne, saa seer Eiermanden sig nødt til at løse sine Kreaturer med en Sum af 90 Rbd. Hvad Forhold er der imellem dennes Forseelse og den ham overgangne MulctiVi vove derfor at fremføre det Ønske, at Stænderforsamlingen vil tage under Overveielse, om det ikke skulde ansees hensigtsmæssigt, at indgaae til Hans Majestæt med en allerunderdanigst Jndstilling om, at de Mulcter, som Forordningen af 9de Juli 1817. bestemmer for Kreaturer, der optages paa anden Mands Mark, maatte vorde betydeligt nedsatte, formeentlig til een Sjettedeel af hvad de nu ere, dog med enkelte Undtagelser, saasom: a) for en Somed sine Grise, 1 Rbd. Sølv; b) for et ringet eller uringet Sviin, en noget nær fuldvoxen Griis, Ko Stud eller en Hest 3 Mk. Sølv; c) for en Kalv eller et Fol 2 Mk. Sølv; d) for et Faar eller fuldvoxent Lam 1 Mk. Sølv, for en Gaas, en And eller Høne 4 s. Sølv. Efterat den til at overveie denne Sag nedsatte Committee (Drewsen, Tutein, Ahlefeldt, Neergaard, Juel havde, med Hensyn til flere under Sagens foreløbige Discussion den 21de November opstaaede Spørgsmaal, taget sin Betænkning tilbage til yderligere nøiere Bearbeidelse, afgav den under 7de December en yderligere Betænkning, hvorpaa Sagen discuteredes i tvende Plenarmøder. den 12te og 17de December.