Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1843-07-01
Preussen. (Slutningen af Beretningen om Danmark og Preussens Kongers Ophold paa Rugen, see sidste Torsdagsavis!) Alt bidrog til at gjøre Maaltidet til et af de muntreste og interessanteste i enhver Henseende. Blikket svævede over en Udsigt af henrykkende Skjønhed. Havet laae i sin hele Majestæt aabent og grændsesløst for Øiet. Til begge Sider var der steile Vægge, der stræbte op mod Kridiklipperne, i Midten dybt nedenunder paa Bølgerne Dampfregatten "Heklar, der havde ankret under Klippen. Under hele Maaltidet fyrede det prægtige med 60 pundige Bombekanoner armerede Krigsskib med skarp Ladning Kongesalut og ricochetterede sine uhyre Kugler langt hen over den speilglatte So. Et Korps Hornblæsere, opstillet i Skoven i nogen Afstand og som accompagneredes af Klippevæggenes Scho, forhøiede Øieblikkets Jndtryk, Conversationen dreiede sig naturligviis især om Dagens Begivenhed. Man opsøgte de historiske Minder, som begge Kongers Sammenkomst paa denne i den gammelnordiske Historie meget omtalte Øe, hvorfra Man gjennem Kikkerten troede at kjende Sverrigs lige overfor liggende Kyster, muligen kunde kalde tilbage. Man saae her for sig Skuepladsen for hine gamle Krige, som i Aarhundreder og just i disse Vande vare førte mellem de danske Konger og Rugens Hedningefyrster, i disse Dage var det netop 675 Aar siden Christendommen blev indført paa Øen af de Danske - den 15 Juni 1168 havde Waldemar d. 1ste af Danmark stormet Arkona, hvis øde Volde Man saae til Siden i Nordvest, og de paafølgende Dage, efter Øienvidnet Saxos Beretning, ødelagt Afgudstemplet og omvendt de hedenske Rügenere. Man mindedes Landets Skjæbne i de siden den Tid henvundne Aarhundreder, hvorledes det regjeredes af egne Fyrster til 1325, derpaa til den westphalske Fred af pommerske Hertuger, dernæst blev aftraadt til Sverrig, dog under det tydske Riges Høihed, som Godtgjørelse for denne Magts Offre i Trediveaarskrigen, indtil det brandenborgske Huus's voxende Storhed fik svensk Pommern indlemmet i sig og Landet endelig 1816 hyldede den høisalige Konge, ikke alene ifølge Traktater, men ogsaa som et ligesom af Naturen og Historien selv for Preussen bestemt Pertinens. Det forglemtes ikke, at, egentlig talt, havde Preussen ikke faaet Landet af Sverrig, men af Danmark, under hvis umiddelbare Landshøihed det stod i Forveien, idet det paa Wiener-Congressen først afstodes Danmark, men allerede efter faa Ugers Forløb aftraadtes af dette til Preussen, hvis nuværende Konge just nu besøgte Landet første Gang og tillige som den første Konge af det preussiske Huus. Endelig forsømte Man ikke med varme Ønsker tillige at mindes det store tydske Fædreneland, paa hvis nordligste Kyst Man just stod, og hvilket ikke blot Kongen af Preussen med sit hele fædrenelandske Hjertes Fylde, men ogsaa Kongen af Danmark, som tydsk Forbundsfyrste for sine tydske Lande, tilhører. Da Maaltidet var endt, med hvis Anordning, skjøndt den frembød eiendommelige Vanskeligheder, Hs. Maj. Kongen behagede at udtale sin særdeles Tilfredshed, spadserede begge Monarker endnu en Gang omkring Klippens Rand og nøde Udsigten, der end mere forskjønnedes af den nedgaaende Sol. Hs. Maj. Kongen tiltalte med den huldsaligste Venlighed atter ved denne Leilighed det øvrige Publikum, der havde sat sig til at spise i Skoven saa godt som det lod sig giøre. Henimod Aften, for det bestemte Fyrværkeries Begyndelse, vendte Hs. Majestæt tilbage til Putbus, hvor han ønskede at indtræffe med Hs. Maj. Kongen af Danmark for Nattens Begyndelse.