Den Vest-Sjællandske Avis, 1819-02-16
Jndenlandske Efterretninger. Slutningen af Dr. Chr. Bastholms Biographie. (See forrige Tillæg.) 1784 udgav han den naturlige Religion, saaledes som den findes i de hedenske Philosophers Skrifter. Den 4de April confirmerede han Hs. K. H. Kronprindsen (vor nuværende Konge) og 25de September næste Aar H. K. H. Prindsesse Lovise Augusta. Som Confessionarius blev han beskikket til Meddirectør ved Herfølge eller Valløe Hospital og til at have Direction over de Kongelige Pagers Underviisning. Hvor mange og tildeels byrdefulde hans Forretningte nu end vare, vedblev han dog at arbeide for det læsende Publicum. 1785 uagav han sine Andagtsovelser for Syge &c. og derpaa Forsøg til en Forandring i den udvortes Gudstieneste, hvilket sidste gjorde overordentlig Opsigt, foranledigede en Hær af Stridsskrifter, og blev i Sverrig endog confisqueret. Efterat den liturgiske Feide, som den kaldtes, var forbi, udgav han sin Religions bog for Ungdommen, som fandt god Afsætning, og derefter de fire Evangelisters Efterretninger og Christo &c. Ogsaa hans Philosophie for Ulærde – en ligesaa nyttig som underholdende Bog – udkom i dette Tidsløb, og blev oversat paa Svensk. 1788 udgav han den anden Aargang af sine gandelige Taler, og ikke længe derefter sine Andagtsovelser for Communicantere. Efterat have levet 11 Aar i Enkemandstilstand, giftede han sig 1789 med en Datter af J hilosophen T. Rothe. Han blev valgt til Meddirecteur af det sammeAar oprettede Selskab for Naturhistorien, og derefter paalagt at indtræde som Medlem af Commissionen for det danske Skolevæsens Forbedring. Han udgav nu sin Udsigt over den aabenbarede Religions Historie, og derpaa Philosophiske Breve over Sielens Tilstand, efter Legemets Død. 1792 udkom hans udvalgte Stykker af det gamle Testamentes Bøger, som bleve oversatte paa Svensk. Foruden mindre Skrifter, som hans Opfordring om en Jndretning, der sætter i Sikkerhed mod at begrave Nogen levende, hans Betænkning over Cancelliets opgivne Spørgsmaal om Kirkestittene, hans Skrift: den Hensigt, som den christelige Religions Stifter havde med sine Bestræbelser, alle udkomne fra 179294, udgav han i det sidste Aar sin Viisdoms og Lyksaligheds Lære. Da man i den ranske Revolutions Dage begyndte at yttre sig meget frit over religiøse Gienstande, især for menig Mand, thi for de egentlige Lærde var der allerede længe førend Revolutionen skrevet ligesaa frit, saa leverede B., for at sætte Dæmninger for Misbrug, sine Tanker om vor Tids Fremgangsmaade, for at befordre den religiøse Oplysning. 1797 udgav han alle Jesu Christi Taler, oversatte efter Grundsproget, og 1798 Forsynets vise Foranstaltning til Menneskeslægtens Forædling &c. Samme Aar faldt han i en haard Sygdom, hvorved hans allerede længe svage Nervesystem blev endnu svagere, og i Aaret 1800 saae han sig nødsaget til at tage sin Dimission. Efter Lægernes Raad forlod han Kiøbenhavn, for at søge en sundere Luft, og nedsatte sig i Slagelse, hvor hans Søn ikke længe forhen var bleven Sognepræst. J denne hans landlige Censomhed fuldendte han sine historiske philosophiste Undersøgelser over de ældste Folkeslægters Religiøse og philosophiske Meninger; den 4de og sidste Deel af hans historiske Efterretninger til Kundskab om Mennesket i dets vilde og raa Tilstand, og endeligen en Oversættelse af Keiser Marc Aurel Antonius Leveregler, som han foreskrev sig selv, der udkom 1805. – Siden Holbergs Tid har Danmark – naar man undtager den udødelige Suhm – ikke havt en flittigere Skribent end B. Da han skrev i henved et halvt Aarhundrede, saa er det naturligt, at hans Arbeider maa bære de forskiellige Perioders Præg, men aldrig vil nogen dansk Mand glemme hans Fortienester af at indføre en forbedret Smag, udbrede Oplysning og vække Menneskene til at tænke over almeenvigtige og lærerige Gienstande. J Sverrig hav hans homiletiske Skrifter vundet næsten et endnu større bifald end i Danmark, og han havde saaledes et dobbelt Publikum at skrive for. Skiønt svag af Legem beholdt han dog lige til en høi Alder sin sædvanlige Aandskraft. Det var hans sidste Villie at bringes i al Stilhed til sit Hvilested. Jmidlertid mødte dog Kiøbenhavns Geistlige d. 30 Jan paa Assistence kirkegaarden, for der – som hans efterladte Enke udtrykker sig – at bevidne ham det sidste Farvel, og en Deel Studerende bare hans jordiske Levninger til (Skild.) Graven.