Jyllandsposten, 1840-06-30
Efter disse forudskikkede bemærkninger skulde jeg nu, foruden at henholde mig til mit foreløbige Svar i Extrabladet til Aarhuus Stiftsavis af 8de ds., tillade mig at contramøde Bestyrelsens Svar, som følger: Det er høist mærkeligt, naar Communalbestyrelsen, anfører, at der ikke har været Anledning til noget Raadstuemøde, Udskiftningen betræffende, siden Cancelli-Resolutionen af 11te Febr. d. A. indløb; thi først er det vitterligt, at der alt var forløbet 14 Maaneder siden Raadstuemødet af 10de December 1838, og fordet andet er det en Sandhed, at Borgerne i Almindelighed paa bemeldte Møde ikke tilfulde havde opfattet Sagens Betydning, saa meget mere som Communebestyrelsens Bekjendtgjørelse i denne Anledning ingenlunde omtalte de Principer, som man havde lagt til Grund for Græsningsrettens Ophævelse, langt mindre ved Forhandlingerne i hiint Møde aldeles fulgt den, i dets Andragende til Cancelliet, paaberaabte Comitee Betænkning, som ved Trykken vel var bleven bekjendtgjort, men hvilken Bekjendtgjørelse dog ingenlunde kan ansees for almindelig, og saaledes er det temmeligt klart, at de fleste Borgere ikke have opfattet Sagens vigtige Betydning eller forstaaet de af Magistraten og Communebestyrelsen paa hiint Møde fremsatte Grundregler for Græsningsrettens Ophævelse; og for det tredie var det jo rimeligt, at Borgerne, som allerede i 14 Maaneder havde ventet paa hiin Cancelli-Skrivelse og havde havt Tid til nøiere at erkyndige sig om og til at tænke over denne vigtige Sag, kunde finde Trang til yderligere at erklære sig over samme, og endelig erdet jo aldeles i Medfør af Lovgivningen, at Raadstue møder afholdes hvor det angaaer slige, for Borgerne i Almindelighed, vigtige Anliggender, eft. Rescript af 20 Apr. 1791, samt Reser. af 14 Decbr. 1798, hvilke sætte. det udenfor al Tvivl, at Borgerne skal indkaldes til Raadstuemøder i saadanne vigtige Sager, som bemeldte Rescripter udtrykkeligen nævne, og følgelig i Alt, hvad de angaaer deres Markjorder og Eiendomme, være sig disses Fraskillelse fra de Paagrændsende ved rigtigt Skjæl eller deres Opmaaling og den paafølgende Udskiftning imellem Jndvaanerne. Disse Lovbestemmelser ere langt fra at være hævede ved Communal-Lovene af 24 Octbr. 1837, men den 25de § udtrykker sig endog tydeligt nok med Hensyn til Raadstuemøder, saa jeg ingenlunde kan være enig med Bestyrelsen i, at der ikke havde været Anledning til noget Raaadstuemøde i denne for Byen, vigtige Sag; men tillader mig endogsaa at være af en ganske anden Mening, og den nemlig, at det havde været saavel Magistratens som Repræsentanternes ubetingede Pligt, uopholdeligt at have sammenkaldt Borgerne til Raadstuemøde, for der at have gjort dem bekjendt med hiin Cancelli-Resolution, der desuden heelt igjennem anbefaler Sagens Behandling ved Raadstue møder, og for efter 14 Maaneders Betænkningstid at høre Borgernes endelige Mening. Endvidere synes et Raadstuemøde ogsaa i andre Henseender at have været at anbefale, saameget mere som der var ingen rimelig Grund til Hastværk, da hiin Cancelli-Skrivelse indløb, og der baade med Hensyn til det Landmaalerne bevilgede Salair af 1500 Rbd., som og med Hensyn til de øvrige dermed i Forbindelse staaende Udgifter, hvorover man fra Communebestyrelsens Side vistnok med fuld Ret kunde have ventet et calcularisk Overslag fremlagt, og det synes i Sandhed som der fra 14de Febr. til 10de Mai, den Søndag, Politiassistent Nielsen præsiderede i det protocolløse Møde paa Raadstuen, havde været Tid nok til at foranstalte det Fornødne i denne Sag. Desuden skjønner jeg ikke rettere, end at Magistraten ved en Landmaalers Antagelse og ved strax at skrid til en Udskiftning har overilet sig; thi om den i Raadstuemødet den 10de Decbr. 1838 trufne Overeenskomst end ikke af Cancelliet de fucto er nægtet Antagelse, saa er den ei heller definitiv antaget eller approberet, og saalænge Grundprinciperne ikke ere approberede, saalænge ere Borgerne i Uvished om deres Skjæbne med Hensyn til de vigtigste Punkter i denne Sag, nemlig og Jndtægterne af de 400 Tønder Land, som eventuel skal udlægges til Erstatning for den almindelige Græsningsrets Ophævelse, skal fordeles efter Grundtaxten eller flyde i Kæmnerkassen, hvilket sidste Borgerne ikke vil, eller om det andet af Borgerne fremsatte Alternativ, dette nemlig, at naar det første ikke antages, da ønske de, om Udskiftning finder Sted, de ommeldte 400 Tdr. Land udloddede til Grundene, saalænge derfor Borgerne ikke have nogen Garanti for, at den ene eller den anden af de fremsatte Betingelser, under hvilke de alene vil taale en yderligere Udskiftning af Byens Jorder, er eller bliver approberet, saalænge maa det absolut staae dem frit for, ikke alene at gjøre nye Betingelser og saadanne, som de maatte ansee fordeelagtigere, end de paa Raadstuemødet den 10de Decbr. 1839 tagne Bestemmelser, men endog ganske erklære sig imodGræsningsrettens Ophævelse og Tilintetgjørelse, og saalænge altsaa Sagen imellem Borgerne og Cancelliet ikke er paa det Rene, er Sagen ingenlunde saaledes moden til Afgjørelse, at der skulde være Anledning til at paabegynde Opmaalingen og Udskiftningen, og der er efter mit Begreb ingen Anledning for Magistraten og Repræsentanterne til at antage en kostbar Landmaaler og lade ham paabegynde en Udskiftning, imod hvilken en betydelig Deel af Borgerne alt have protesteret, og følgelig maa det blive Magistraten og Repræsentanterne, og ikke Communen, der maae bære enhver spildt Udgift i denne Anledning; thi hvor har man vel i Verden seet, at Nogen har befattet sig med at udskifte eller udbytte en Eiendom, førend betingelserne, under hvilke den er solgt eller kjøbt af Parterne, ere antagne? Det samme gjælder her om Markens Udskiftning, hvorpaa ingen Borger vil indlade sig, før han veed om de af ham dicterede Betingelser blive ratihaberede. Sæt f.Ex, at Udskiftningen gik sin Gang, og at Magistraten og Repræsentanterne, som ere af en anden Mening end Borgerne i Almindelighed, ved deres Erklæringers særdeles Vægt kunde bringe det derhen, at Sagen blev approberet efter deres Anskuelser, og følgelig at Mark jorderne ikke alene bleve udskiftede paa ny, men at end- og Jndtægten af de udlagte 400 Tdr. Land kom til at stryge i Kæmnerkassen, kunde det da ikke kaldes letsindigt, at indlade sig i en saa vigtig Sag, før man var forvisset om, at de Grundprinciper, man havde gjort til betingelse for Græsningsrettens Ophævelse, bleve approberede i Eet og Alt.