Den Vest-Sjællandske Avis, 1822-11-19
Der gives for Øieblikket tre store politiske Knuder at opløse, Tyrkiet, Spanien og Jtalien; den sidste er paa nærværende Tid af den mindste Betydenhed, og fra den holder England og Frankerige sig tilbage; men hvad de to første angaaer, saa vil England sætte sit Princip igiennem, at fremmede Stater ikke skulle blande sig i en anden Stats indvortes Anliggender, uden i den allerstørste Nødvendighed, og naar de selv udsættes for Fare, og England vil ved at modsætte sig enhver Jndblanding i disse Staters Anliggender forebygge al Krig i Europa. Men dersom Østerrige og Rusland skulde give efter for denne Grundsætning saa vilde Hensigten af Congressens Sammenkomst for en stor Deel tilin te giøres, og den vilde fra en activ blive forfat i en passiv Tilstand, desuden kunne deres politiske Jnterresser ikke tillade en saadan Uvirksomhed; thi det Statsforfatningsystem, som er opstillet i Spanien ligger i en altfor væsentlig Strid med det monarkiske Princip og truer det med for megen Fare. til at det kan tolereres, ikke heller kan Grækenlands Friehed tillades uden de tilstødende Magters Jndflydelse og Veiledning, da den kan blive i Fremtiden et Brændepunkt for store politiske Foretagender og Udbredelsen af republikanske Jdeer Endelig har Rusland at paatale sin krænkede Anseelse, saavelsom sin billige Fordring paa Erstatning for de Omkostninger, hvori Portens Malconduite har sat det. Preussen forholder sig ved alt dette uparthisk, blot mæglende og vaagende over Fredens Vedligeholdelse, Frankerige misbilliger det herskende Princip i Spanien; men ønsker ingen væbnet Jndblandelse fra den hellige Alliances Side, da de udenlandske Armeer skulle ellers passere dets Lande; men blot, at der skal virkes ved Trudsel eller Overtalelse paa det herskende Parthie for at bevæge det til Maadehold og Eftergivelse. Jmod Grækenlands Friehed har Frankerige ingen Jndvending at giøre fra sin politiske Jnterresses Side og den Humanitets Følelse, som hersker i dets Cabinet taler til Fordeel for dets Vel. Alle Magter ønske Fredens Vedligeholdelse; deres Financers Forfatning tilraader dem det og Regenternes Charakteer og Venskab tilskynde dem desuden dertil; men Skjebnen bringer dem ind i de vanskeligste Forhold, og sætter deres Viisdom og Fredskiærlighed paa Prøve; Tingenes uimodstaaelige Gang fører dem hen paa uforudseelige Veie. Man synes at have foreenet sig om at ville formane og true de Cortes til at forandre Constitutionen; men ConstitutionsParthiet seirer imidlertid i Spanien, det lægger det bestemteste Forhold for Dagen og Spanien allierer sig med Portugal, og der er ingen Eftergivelse fra dets Side at forvente. Endnu antage Magterne det udvortes Venskab med Hensyn til Porten, som sees af Tonen i den Østerrigske Jagttager, for blot at søge at bevæge den til mindelige Underhandlinger; men den vægrer sig standhaftig i at indlade sig deri, da den frygter for deres Gang og Udfald, og den bestræber sig i dette afgiørende Øieblik at afslutte en Vaabenstilstand med Grækerne for at fæste sig i en imponerende Forsvarstilstand, mod Congressen, at redde sine Fæstninger og bringe Faren til at gaae over og den vedbliver at paastaae, at den har ikke noget at underhandle med Rusland, om. Hvad vil der blive af alt dette De Europæiske Magter ville Fred, men Skjebnen ikke, at ville det, der lader til at være en stor Plan for, som skal frem i hvor haardt den end klemmer; det er en svar Fremtid som truer, var man en Stockjobber saa gjorde man maaskee Ret i strax at sælge. sine udenlandske Statspapirer.