Berlingske Tidende, 1779-01-11
Madrit, den 2den December. Den 12te Nov. vilde man saa meget, som mueligt, høytidelig holde i Saragossa Hs. Durchl. Prindsens af Asturien Fødselsdag paa det der værende Theater med et Søngespil, Artarerres kaldet, med smukke Danse og Jlluminationer ved et Selskab af Jtalienske Sangere, som allerede havde spille der nogle Maaneder forhen. Adelen og Folket forsamlede sig i Mængde ved den sædvanlige Tid, paa det særdeles usmykkede og illuminerte Comoedie=Huus. Stykket blev begyndt, og de tvende første Optrin vare alt lykkeligen agerede med Tilskuernes store Biefald. Men just da man vilde begynde den anden Dans, der med meere end sædvanlig Jllumination havde skuldet forestillet en prægtig med mange Æres=Støtte og igiennemskinnende Udziringer forherliget Fest, løbe 3 eller 4 Dandserinder i fuld Angest over Theatret, og tilligemed hør, te man en raabe: Brand, Brand, Strax derpaa blev Allarm iblant Tilskuerne; men en trinte frem paa Theateret og erklærette offentlig, at det havde intet at betyde. Jmedens han talede for at giøre det forskrækkede Publikum roeligt, løbe endnu andre Mands- og Qvindes=Personer hastig over Theatret, og af fuld Hals skrege ængsteligen. Generalen spurgte af sin Loge, hvad denne Allarm vilde sige. Endelig lod Jmpressarius selv sig see, og forsikrede nok en Gang, at det havde ingen Fare: men knap havde han udsagt disse sidste Ord, førend man saae det heele Theater staae i Lue, saasom det var opfyldt med meget brændbare Materier. Et Vindstød, som opkom af den opblussende Jld selv, udslukkede alle Lysene i det heele Huus, og i mindre end 5 Minuter stode alle Logerne, Dækket og overhovedet den heele Bygning i fuld Flamme. Det beængstede Folk, som af den stærke Røg og Skræk var uden for sig selv, søgte forgiæves sin Frelse ved Flugten, thi den eneste Udgang, som ikke var tilskrekkelig for den tilstimlende Mængde af Folk, blev strax belagt med mange af Angest eller Vold kuldkastede Personer; Den ene steeg over paa den anden; Mands- og Qvindes=Personer styrtede sig fra Logerne ned paa Parterret, eller sprang igiennem Vinduer, ne ned paa Gaden, hvor de brækkede Arm og Been eller og ved Halsen. Med et Ord, Nød og Forvirrelse var iblant de ulykkelige saa stor, at meer end 100 Personer bleve qvalte af Røg forbrændte af Luen eller fortrykkede og nedtraadte af Folk, deels og ihielslagne af de nedfaldne Stykker. Tallet paa de saarede og lemlæstede Personer, beløber sig til meer end 400, af hvilke endnu daglig mange døe. Jblant disse befinder sig og Hr. Manso, General=Capitain og Commandant over Aragonien, som døde 4 Dage derefter, saasom han ved denne ulykkelige Tildragelse havde forbrændt sit heele Ansigt, og brækket sit ene Skulderblad. Hans Gemahlinde styrtede sig ud af et Vindue til Gaden, men saasom Folket havde taget imod hende, kom hun med en ringe Skade derfra. Til største Ulykke var just denne Aften Comædie=Huset meget overordentligt fuldt. Næsten den heele Adel, Officier=Corpset, og de fleste Fremmede vare forsamlede i samme, hvorfore og mange af disse 3 Classer allerede ere døde, og endnu mange fleere af dem befinde sig i en øiensynlig Livsfare. Mange Damer og frugtsommelige Koner omkom tillige i Luen. De Døde bleve, eftersom man trækkede dem frem af Dyngen, bragte til den næst hosliggende Franciscaner Kirke, og de Geistlige fik Ordre til at lade dem begrave i mueligste Stilhed inden lukte Dørre. Jlden vedvarede den heele Nat, og af Bygningen blev intet uden de blotte Muure staaende.