Ribe Stifts Adresseaviser, 1788-04-04
J anledning af Forestaaendes Jndsending, løb Mig, S. T. Hr. Boghandler J verfens over disse og meldte Materier, i Bidraget Nr. 4 til hans Fyenske Aviser, saavel, ypperlig og lærerig fremsatte Tanker, i Sinde; - og da de fortiene alles læsning endnu engang, og vel oftere, til en vel overleggende erindrende Betragtning, - - indføres samme saaledes Ord fra andet: - - Da jeg i Samtale med nogle af mine varmeste bedste Venner, hvis Forstand jeg ærer ligesaa høit, som jeg elsker deres gode Hierter, har funden, at en og anden næsten havde ladet sig henrive af Mængden til at giøre sig Skrupler og Satirens Tilladelighed, som ellers har været vor yndlings Moeroe, og tillige forestillet mig Verdens (vor lille bitte Verdens, almindelige Domme om Satiren, hvilke de, saasom de holde mere af saa kaldede Selskabelige Fornøielser end jeg, lettere erfare end jeg i min rolige Ensomhed, hvor mit huuslige Selskab og en god Bogs Læsning er mig det kiereste i mit Arbeides frie Timer; - saa har jeg lovet dem, naar Leiligheden tillod at udlade mig derover udførligere, engang offentlig at fremsætte mine Tanker til Beroeligelse for dem og til Belærelse, for de Vrangdømmende, som saa gjerne ville giøre Satiren forhadt, veedat forvexle den med Pasqvillen. Jeg maae derfor fremsætte følgende: Spørgsmaal. Er det ikke tilladt at male Karrikaturer, og dog blive Naturen troe, Findes der virkeligen Menneskelige Karrikaturer, Og er det mig da tilladt at male disses Masker, naar mig synes at saadant Ansigt udtrykker, meget enten godt eller ondt, og er et Physiognomie som mig endnu mangler i min Samling af J. dealer til Menneskelige Karrikaturer, Enten jeg nu prenter eller maler Karrikaturer er dog vel et begge Deele komme i Publicum og kunne komme paa Efterverdenen. =Men Karrikaturer er hæsselig dog Hvad skader det: "Den ligner N. R., Godt saa er den Naturen troe, at N. N. er hæsselig, seer, uden min Karrikatur, vel daglig enhver, han bliver ikke fælere derfor. Det er altsaa hverken at synde imod Christendom eller Verdslige Love, r og Posqviller. Christendommen, den byder os jo dog at skiule Næstens Feil, De bør heller ik te opdages, men naar de ere saa kiendelige og bekiendte, at enhver kiender, dem i billedet hvo kan da skiule dem, De døe aldrig ud, saalænge Selskabs Timen fra Caffebordet til Spillebordet ikke kan udfyldes uden med Sladder. Kun den latterlige eller lastfulde Original kan giøre den troe copierende Maler til Løgner hos Efterverdenen, naar han forandrer sit Levnet, og derpaa har man dog virkelig mangt Exempel at en har forbedret sig for at giøre Rygtet, til Logn. - Saaledes har og Satiren sin Nytte. Men sætter jeg denne saa uimodsigeligen lignende Karrikatur i en latterlig eller lastværdig Attitude, da bliver det jo dog et Slags Pasqvil, Nei langt fra; thi jeg har endnu ikke nævnet hans Navn; et Menneske kan temmelig ligne et andet; og hvo har f. E. dristet sig til at kalde den fromme Lavaters Physiognomik som næsten findes paa hvert Durchlauchtigt Natbord i Europa) en Pasqvil, og dog findes i samme saa mange levende Personers fravandt lignende Ansigter og Artituder med characteristiske Anmerkninger over; der ofte saaledes brændemmerke endog en og anden Excellences eller Kirkefaders lignende Siele, at man maatte gyse, om saadant Sielens billede var Naturen troe - og desverre, det er det alt forofte og dog kalder Lavater sit Verk: Fragmente til Menneskekundskabs og Menneskekierligheds Befordring, og fra Fyrsten af indtil den Jasigende Tallerkenslikker hører man alle Vægge og Speile gienlyde, at det er une Ouyrage, fort excellente, Men legger jeg nu nogens Navn til en hæsselig Karrikatur, da bliver det jo dog Pasqvil Endnu ikke; saa længe Beskyldne ren ikke skiuler sit eget Navn, thi da kan Karikaturens Original forsvare sig og faae Satisfaction, naar Maleren ikke kan bevise hvad han har skrevet under Maleriet, eller at han dertil har været beføiet; Hvo kan til alletider indsee hvorfor en Maler bruger denne Pensel og ikke en anden; Læserne see altsaa heraf, at Satiren paa ingen Maade kan sættes i Ligning med Pasqvillen, uden af den usleste Dumhed, eller den aldfrygtende Ondskab, Men naar en ubenævnt tillæger en navngiven ærlig Mand Laster og Lyder, som denne ikke besidder, for at giøre ham forhadt eller foragtelig i Publicum, som denne ikke kan saae Satisfaction for, da den nedrige Auctor skiuler sig; da er det Pasqvill og æreløs Gierning, som stundom til Skiændsel for Menneskeligheden nok udføres i Løndom ved Pennen og Gravstikken, men til Ærel for Trykfrieheden aldrig kan have Sted ved Bogtrykkerpressen i Danmark, da hver Bogtrykker, maae indestaae for det han trykker uden Auctor Navn, da der, i hvor usselt et Trykkerie det end maatte være, dog altid findes meere end een Arbeider, og altsaa ikke slig en Hemmelighed kunne blive skiult for Guldets Magt. Enhver Fornuftig maae altsaae vel vogte sig for at ville trække Grændselinie mellem Satire og Pasqvil; de kunne ligesaa lidet staae i Fælledskab som Tyv og ærlig Mand i een og samme Handling. Pasgillanten, (ligemeget enten han er det med Pennen eller med Munden i Selskaber) er nemlig Tyven, som stiæler mit gode Navn og Rygte. Satirskriveren derimod er den ærlige Mand som uformerkt ophænger et Sandheds Speil hvori jeg med andre tilfældig seer mit billede, og faaer Leilighed (om jeg vil ) at afviske den Plet der sidder i mit Ansigt og ingen endnu har havt Ærlighed til at sige mig, da imidlertid en heel Byes Jndvaanere ere passerede forbi mig paa Promenaden, og efter Menneskets medfødte Tilbøilighed gjort Nar af mig i deres Hierter og i deres Samtaler. Satirskriveren har altsaa uafvidende gjort mig en Tieneste, og vilde man derfor være saa ufornuftig at sige: at det Speil som viser for tydelig hvad der sees i, grændser nær til Pasqvil; saa kunde man jo paa den Maade sige: at hver Mand som havde et smuk Speil i sin Stue og mange Lysearme der oplyste det, var en Pasqvillant, - Det ene var saa ufornuftigt som det andet, Satiren er Sielens Speil. Hvo som ikke vil sees deri, probere at hænge et Flor for Sielen, eller tænke paa at forbedre sig, saaledes vil jeg giøre. Grundige Beviis at en Spradebasse har en Siæl. Første Beviis.