Københavns Adresseavis, 1775-01-25
Da de fleste formerkede Tvivlsmaal og Jndsigelser mod halvt Hegns billighed reise sig deraf, at man ikke fuldkommen fatter hvad der ligger i Spørsmaalet; Om Byer bør tage halvt Hegn med hinanden, eller tage Hegn efter Hartkorn, da agtes det fornødent (og meere skulde man heller ikke tænke at behøves) at forklare Spørsmaalet, og fremsette det med andre Ord saaledes: Enten bor enhver Bye, den være liden eller stor, hegne det halve af sin Omgrændsningslinie (da halvt af samtlig Dele udgiør halvt af det Hele) eller bør den snart hegne mere, snart mindre, ligesom den har, eller faaer, ligesom Skjebnen og Tidens Forandringer have givet eller give den mindre, eller større, Naboebyer og Steder. Enten bør en Bye faae Hegn efter eget Anleg, større eller mindre Jordsmon; eller efter Naboebyers og Steders Anleg: Enten bør en Bye vinde ved større og tabe ved mindre Naboebyer og Steder i Hegns Tagelse; eller hverken vinde eller tabe ved Naboer, i hvad Størrelse de end have eller erholde; men stedse uforandret hegne halvt af sin Omgrændsningslinie, hvilket skeer ved halvt Hegn med Naboer, Enten bør en Bye, ved at hegne Halvdelen af sin Omgrændsningslinier: Halvt med Naboer, bære den Byrde som Tingens Natur og naturlig billighed medfører (de ingen Bye kan have mindste Grund til at fordre, at Neboebyerne skal være større end den, eller den mindre end Naboerne, men i Hegns Tagelse bør ansee og regne dem, som de vare af lige Størrelse med den; thi videre kan den jo ikke fordre?) Eller bør den, i Fald Naboebyerne ere eller blive større, paabyrde dem en Deel af det den tilfaldende Deel, og derimod, i Fald Naboerne ere eller blive mindre, lade sig paabyrde mere, end halvt Hegn af sin OmgrændsningsLine? Naar Spørsmaalet saaledes med forandrede Ord, med i Meningen aldeles uforandret, fremsettes, da synes Billigheden af halvt Hegns Paabud saa tydelig og aabenbare, at al Modsigelse bliver aldeles uventelig og utroelig. For desto større Tydeligheds Skyld (thi paa Tydeligheds Gave maa det vel have feillet mig, da jeg merker, at Een og Anden, ved mine hidindtil anbragte Grunde for billig heden af halvt Hegn, ei fuldkommen er overtydet) har jeg da ikke vildet undlade Spørsmaalet saaledes at paraphrasere. Og til denne min anførte Paraphrasin vil jeg endnu til ydermere Oplysning ved føye følgende Spørsmaal. Hvilket er rettestog meest fornuftmæssigt: Enten at Hegn paalegges og paabydes efter et vist og fast Princip. En Princip, udledt af Tingenes Natur, og som i alle Tilfælde iagttager den nøyagtigste billighed. Eller at Hegn paa bydes efter en blind Skjebne, uvis Hændelse, eller tiligereller sildigere, ældre eller nyere foretagne Forandringer, Naar Byer og separate Steder anbefales at tage halvt Hegn med hinanden, da følges dette unegtelige Princip og Grundsetning: At lige Byer faaer lige Andeel i Adskille sens Hegn. At en Bye med lige Naboebyer faaer halv Hegn. Og (siden ingen med Føye kan paastaae, at Ne boerne skal være af en anden og forskiellig Størrelse, siden ingen kan sige sig at tabe ved Naboers Lighed. Eller det Hegn, som falder mellem lige Naboer, at være for besværligt og ubilligt, at det Hegn, som falder med lige Naboer, er det retteste og billigste, og altsaa, at enhver Bye eller adskilt Sted hegner Halvderen af sin Omgrændsningslinie; thi halvt af det Hele giver halvt af samtlige Dele, halvt med hver Naboe. (Da endogsaa denne Setning: At enhver Bye eller Sted bør hegne halvt af sin Omgrændsningslinie, ganske uden al Beviis med megen Ret kan og bør antages, som en Grundsetning.) Og er det, som man vel maa agte, ligeledes fra dette Princip, at det Hegn, som falder med lige Naboer, er det retteste, at det af Lovens Paabud udflyder: at Byemænd skal tage Hegn efter Jordsmon og Andeel i Byens Marker; thi ved at tage Hegn efter Jordssmon faaer en Byemand lige 3: halvt Hegn med Naboer, om hans Byemænd og Naboer med ham vare lige i Jordsmon. Saa at de 2de Lovens Paabud, for Byer, at tage halvt Hegn, og for Byemænd, at tage Hegn, efter Jordssmon, skiønt de for en flygtig og løselig Betragtning kan synes forskiellige, ja stridige, dog ere ganske overeenstemmende, og fra et og det samme Princip udflydende, nemlig dette: At det Hegn, som tilfaldt med lige Naboer, er det retteste, ja ene rette og billige, og deciderer denne Regel alle om Hegn opkommende Tvistigheder baade paa det retteste og letteste. Paabydes derimod Byer og separate Steder at tage Hegn efter Hartkorn, da dependerer, Byens Hegn af paastødende Naboers mindre eller større Grundstrækninger; da faaer den med større Navver min dre, og med mindre Naboer meere at hegne, end det halve af sin Omgrændsningslinie; da faaer den et uvist Hegn, alt efter Naboers ved Separation og Udflytning foretagne Forandringer; da vinder den ved større, og taber ved mindre Naboebyer og Steder. Den mindre Bye selv, som nu, ved halvt Hegn at tage med de større, agter sig besværet, kan da faae meere end halvt Hegn, naar den ved Udflytning omgives med mindre Naboer. For det Paabud: at Byer skulle tage Hegn efter Hartkorn, er altsaa intet vist, intet fast og stadigt Princip. Men deres Hegn, enten det skal være meer eller mindre, end halvt af deres Omgrændsningslinier dependere af en Slump, af en Hændelse, af Naboers gamle og ældre Anlæg, eller nyere foretagne Forandringer, Adskillelser og Udflytninger. Naar enhver Bye derimod hegner halvt med enhver af Naboerne, og altsaa Halvdelen af sin Omgrænds ningslinie, saa har den altid et vist og fast Princip at følge. Et Princip, som aldrig kan geraade enten den, eller Naboe byerne, enten til Tab eller Vinding. Og der allene observeres billighed, hvor der paa ingen af Siderne er Tab eller Vinding, siden Vinding paa den ene Side her nødvendig medfører Tab paa den anden. Jndvendes her, at ved Hegns Paabud efter Hartkorn haves og følges dette Princip og Grundsætning: lige Hartkorn, lige Hegn. Lige Fordeel, lige Byrde. Da svares: foruden alt hvad forhen hertil svaret er) at dette Princip, hvad Byers Mellemhegn angaaer, ikke har Sted, og kan ikke antages, uden med det Tillæg: saafremt begge Byers Anlæg er det samme. Men har den ene Bye taget et Anlæg, hvorved mindre Hegn falder paa hver Tønde Hartkorn, og den anden et Anlæg, hvorved større Hegn falder paa lige Hartkorn, da kan og bør Hartkornet ikke bestemme disse forskiellige Byers Andeel i Hegnet. Jeg vil oplyse dette med et Exempel, angaaende Konge=Ægters Paabud. Siger man her: lige Hartkorn, lige Konge=Ægter, lige Fordeel, lige Byrde. Da svares: Ja, i Fald Beliggenheden er den samme. Men er en Bye i Amtet saaledes beliggende, at den kan giøre sine Ægter paa een Dag med 5 Miles Reyse fra og til sit Hiem, og en anden derimod af den Beliggenhed, at hver Konge=Ægt foraarsager 10 Miles Reyse, og medtager 2 a 3 Dage. Kan det da være billigt og ret, at den sidste skal giøre ligesaa mange Ægter, som den første, Bør den forskiellige Beliggenhed her ikke nødvendig komme i Betragtning, Saaledes bør Byernes forskiellige Anlæg nødvendig tages i Betragtning i Hegne Tagelse, saa at de, hvis Anlæg medfører mindre Hegn, naar det paa Hartkornet udregnes, og faaer mindre, og de hvis Anlæg medfører større Hegn, og faaer større. Saaledes, at enhver faaer og beholder det halve af sin Omgrændsningslinie at hegne og tager halvt Hegn. Hvorimod Byerne, hvis deres forskiellige Anlæg ey tages i Betragtning, snart kan faae meere, og snart mindre Hegn, end Halvdelen af sin Omgrændsningslinie, alt som Skiebnen og Tidernes medførte Forandringer giver Byen mindre eller større Naboer. Da den nu mindre Bye ved Naboers Fordeeling og Udflytning kan blive den større, og derved selv faae den Last af mere end halvt Hegn, som den nu vil paabyrde andre Jndvendes: At den mindre Bye kan have en Situation saa ufordeelagtig, og som foraarsager saa meget Hegn, at halve Hegn vilde blive den besværlig, da svares: At den større Bye kan have ligesaa ufordeelagtig Situation, og at en Byes ufordeelagtige Situation gemeenlig medfører, at de Paagrændsendes Situation, i Henseende til Hegnet, heller ikke er fordeelagtig. Videre: at en og anden Byes ufordeelagtige Situation ey kan komme i Betragtning i at bestemme en almindelig Regel for Hegnet. Og endelig: at med lige Naboer fik den dog nomgiengelig halvt Hegn, og med mindre meere end det halve, i Fald Hegn efter Hartkorn, som den nu ønsker, blev fastsat. Jndvendes: At der kan ingen billighed være i, at den mindre Bye, fordi den har sine Grunde nærmere, skal have større Hegn, da svares: Ney. Den skal vist ikke have større, men lige Deel i Hegnet efter Alenmaal, enhver hegner det halve, den større Bye af sine større, og den mindre af sin mindre Omgrændsningslinie, uagtet hvad Alenmaal, der kan beregnes at falde paa lige Hartkorn i hver Bye. Men at den mindre Bye, hvis man faaer i Sinde (som her er ufornødent, Sagen uvedkommende og ilde passende) at udregne, hvad Hegn der i hver Bye falder paa en Tønde Hartkorn, da faaer mere, end den større, det er en Sag. som er naturlig og uadskillelig forknyttet med deres forskiellige Anlæg, mindre eller større Grundstrækningers Jndhegning, som jeg af Mathest viist og oplyst haver, og ligesaa let af Parallelogrammer, Jsosceles, samt regelmæssige Tre=Fem= og Sexkanter vises kan, som af Qvadrater. Almindelig ønskes og søges jo nu at giøre Byerne mindre. Dette Ønske og Attraae er jo slet daarligt, dersom de allerede værende smaae Byer ikke kan bære den Byrde af Omgrændsnings=Liniens halve Hegn, det de dog uomgængelig maae faae, naar de har eller faaer Naboer af lige Størrelse. Kan den Fordeel af Grundenes Nærliggenhed, ikke fuldkommen erstatte og opveie den med smaae Byers og separate Gaardes Anleg naturlig og uskillelig forknyt tede Besværlighed af større Hegn paa lige Hartkorn. Hvorfor søger man da ved Udflytning at giøre Byerne mindre, og ikke langt heller, at giøre Byerne større, og samle fleere i Een? Thi den Regning, at vilde afvelte den største Deel af Hegnet paa tilgrændsende større Naboer, kan, om endog Hegn efter Hartkorn blev paabudet, blive de udflyttende Gaarde heel falsk, og høist bedragelig, siden det staaer Naboerne ligesaa frit, som dem, at udflytte og fordeele sig En Fordeeling til smaae Byer og særskilte Steder, naar og saafremt de ikke kan taale den Byrde af halvt Hegn, naar de ikke kan undvære paagrændsende større Naboer, var da ingenlunde at tilraade, mindre med anseelig Uleilighed og Bekostning at foretage, om end Hegn, tvertimod Loven og sidste allernaadigste Forordning, blev paabudet efter Hartkorn; thi da kan ingen forsikre dem, at de jo Tiden endog vil faae meere, end halvt Hegn, ved udflyttede paagrændsende mindre Naboer. Jeg haaber, at Publicum anseer det ikke for overflødigt, at en Sandhed af saadan Vigtighed og Indflydelse i LandVæsenet betragtes paa en og anden, ja, om mueligt, paa alle Kanter, at dens Lys desto bedre kan falde i Øinene; thi hvor vanskelig en Sag er det ikke, af sit eget og endnu meer af andres Hoveder, at udrydde antagne Meeninger og gamle Fordomme: Hedensted den 12 December 1774. J. F. Lukken, Kongelig Landmaaler.