Berlingske Tidende, 1836-03-25
Committeens Referent, Procurator Haagen, og dens Medlem, Ctatsraad Treschow bemærkede, at Committee-Betænkningen ikke gik udi paa, at der ikke maatte skiftes Laan, uden at Stænderne derover vare hørte, men paa, at Hans Majestæt, naar Laan maatte ansees nødvendige, først vilde forelægge Stænderne til Overveielse, hvorvidt det var muligt for Landet at gjøre forøget Bidrag til Statens Kasse; ligesom at det ingenlunde var Committeens Mening, at Vilkaarene for et saadant Laan skulde være Gjenstand for Stændernes Forhandlinger. Jdet den kongelige Commissarius henholdt sig til sit Foregaaende, samt til det nysanførte Factum ved Stiftelsen af det Wilsonske Laan, bemærkede han endvidere, at skjøndt Statens Udgifter, udenfor overordentlige Tilfælde, bør dækkes ved dens løbende Jndtægter, saa kunne dog Pengeforstrækninger paa kort Tid stundom være fornødne, ligesom og endeel Penge gjøres frugtbringende i den kongelige Kasse, ikke fordi denne søger Laan, men fordi det søges af Vedkommende, som det ved Anordningerne eller specielle Tilsagn er blevet bevilget at indsætte Midler i den kongelige Kasse, og i slige Tilfælde vilde det være ganske mod Sagens Natur, at Provindsial-Stænderne først skulde høres. Den Omstændighed, at der er fire forskjellige Provindsial-Stænder, hvis Mening skulde indhentes, gjør den hele Sag endnu vanskeligere, thi selv naar Spørgsmaalet virkeligen var, om et Laan kunde gjøres overflødigt ved en Skat, vilde neppe den ene Forsamling stemme for dette, uden under den Forudsætning, at Skatten blev fordeelt paa hele Staten, og der kunde let i denne Henseende blive forskjellig Mening i de forskjellige Forsamlinger. Han antog navnligen, at Hans Majestæt ikke i saa Henseende, kunde give noget Tilsagn, thi dette vilde i det Tilfælde, hvor et Laan, der var nødvendigt eller dog særdeles gavnligt for Landet, kun var at erholde, naar Bestemmelsen strax kunde gives, vanskeliggjøre et saadant Foretagende. Der kunde endog hos vedkommende Pengemænd opstaae Tvivl, om et uden den tilsagte Raadførsel optaget Laan var forbindende og saaledes gives dem Anledning til at opskrue Vilkaarene. Regjeringen vilde derved binde sig langt mere end med Hensyn til de i Ford. 28 Mai 1831 § 4 omhandlede Love, thi hvor Omstændighederne skulde gjøre en saadan Lov fornøden, uden at Stændernes Forsamling kunde oppebies, vilde Loven kunne udkomme interimistisk, saaledes som Tilfældet er med den for Hertugdømmene udkomne Anordning om Grundes Afstaaelse til Veianlæg; men med Hensyn til Laan var et saadant Expedient, anvendeligt. IX. Uagtet Committeen, af de Grunde, som oven for ere anførte, maatte antage, at man forat bedømme Landets finantielle Tilstand, ene maa tage Hensyn til de nu bestaaende Forhold, kunde den dog ikke undlade at erindre, at de circa 800,000 Rbd. Sølv af Landskatten, som nu ere henlagte til Banken, om 23 Aar falde tilbage til Statskassen, og at denne der har en Ressource for Fremtiden. Ved første Øiekast kunde det vel synes, som om denne Udsigt til Forøgelse i Statens Jndtægter kunde afbenyttes, idet man ved at aabne Laan paa samme, kunde udløse sig fra Banken og derved strax komme i Besiddelse af den hele aarlige Jndtægt, men herved var imidlertid at bemærke, at man ved en saadan Omsætning paadrog sig rentebærende Gjeld imod at erholde en aarlig Revenne, og at Renten af de circa 20 Millioner, som hertil udfordredes, vilde opsluge den hele aarlige Jndtægt. For strax at drage Nytte af denne fremtidige Ressource for Finantserne, var det blevet yttret, at Regjeringen i alt Fald kunde træffe Forening med Banken om at afstaae det Halve af de til omtalte 820,000, Rbd. som nu anvendes tilSeddelinddragelsen, saaledes at Banken i saameget længere Tid beholdt denne Jndtægt. Dette maatte naturligviis skee paa en saadan Maade, at Bankens Actionærer ikke derved lede Tab, hvorimod dens Stilling ved den Forandring, at der aarligen afdroges et saameget mindre Beløb af Seddelgjelden, forøvrigt blev den samme, og Bestemmelsen i § 2 i Ottroi af 4de Julii 1818 forandredes, forsaavidt den gjør Bankinteressenternes Ret til Udbytte betinget af, at Sedlerne erklæres realisable. Naar man vilde bruge de 410,000 Rbd. Sølv paa samme Maade. som Reservefondet, og naar de fortæredes til løbende aarlige Udgifter, vilde Staten ikke have mindste Nytte af en saadan Transaction, men naar man brugte Kapitalen til Betaling af den rentebærende Gield, vilde heraf unægtelig opstaae Fordeel for Statskassen. Committeen fandt det imidlertid saare betænkeligt, at gjøre Forandringer ved et Jnstitut som Banken, der er stiftet under de helligste Forpligtelser fra Regjeringens og under saa store Opoffrelser fra Nationens Side, et Skridt, der i høi Grad ville svække Jnstitutets Credit, om end dets Actionærer intet positivt Tab derved vilde lide. Naar der gjøres nogensomhelst Jndskrænkning i de Banken tillagte Rettigheder, er dens Grundpille rokket, og det lader sig ikke beregne, hvortil det første Brud paa dens Jnviolabilitet med Tiden kan lede. Da Bankens Administration bestaaer af 15 Repræsentanter, der ei ere valgte af Actionærerne vilde enhver Overeenskomst om Forandring i Bankens octroimæssige Rettigheder vække foruroliggende Betragtninger, ikke alene hos Actionærerne, men hos hele Folket, der har seet saamange og store Ulykker af et fluctuerende Pengevæsen. Den gamle Courantbank og Species bankens Exempler staae i denne Henseende som varslende Forbilleder. Hertil kommer, at det neppe lader sig gjøre, at træffe nogen Overeenskomst med Bankens Bestyrere uden at tilføie Actionærerne positivt Tab, thi deels beroer Spørgsmaalet og Sedlernes Realisabilitet, hvoraf Jnteressenternes Ret til Udbytte afhænger, paa den Seddelinddragelse, som de facto finder Sted, og denne maatte naturligviis afhænge af den Kapital, som aarligen dertil anvendtes; deels er det nu, da Coursen staaer pari, efter det aabne Brev af 4de Februar 1820, Banken tilladt at anvende den omtalte Deel af Landskatten til Afdrag paa det i samme Anledning omtalte Laan, og Banken vilde saaledes under alle Omstændigheder lide Tab ved at see sin aarlige Jndtægt formindsket, forsaavidt den maatte anvendes til Betaling af rentebærende Gield. sidstnævnte Henseende kan man vel anføre, at Finantserne i sin Tid maatte godtgjøre Banken det heraf resulterende Rentetab; men forsaavidt der skulde svares Renter, vilde Finantserne ikke have anden Nytte af Transactionen end den, som de kunde have af hvilketsomhelst andet Laan, Som Grund, hvorfor Bankens Actionærer formeentligen burde afstaae en Deel af dens aarlige Jndtægt imod at erholde denne i saa meget længere Tid, har man anført, at den ved en saadan Opofrelse af sin Ret muligen kunde opnaae et Forlig om en formeentligen tvivlsom Qvæstion, idet man antager det muligt, at Ban ten skal af sine andre Jndtægter og in Specie af, hvad der maatte indkomme fra Hertugdømmene af dem, der paa en af de i Plac. af 4de Juli 1818 foreskrevne Maader udløse si af deres Forpligtelser til Rigsbanken, indløseSeddelgjelden, uagtet det udtrykkeligen hedder i Octroien af 4de Juli 1818, Litr. B. Nr. 1, at den skal have som aarlig Jndtægt 1/2 Dele af Hæftelses-Renternes Beløb for Jorder og Tiender i Danmark, saalænge indtil alle nu courserende Rigsbanksedler derved kunne blive inddragne. Dersom dette Spørgsmaal virkeligt er tvivlsomt, hvorom Committeen ikke ansaae sig beføiet til at yttre nogen Mening, maatte det vel neppe antages sandsynligt, at Staten skulde opoffre en saa betydelig Fordeel for at erhverve en anteciperet Betaling paa et Beløb, hvoraf den dog i Tiden maa komme i Besiddelse. Uagtet det vistnok, for at tage midlertidige Forholdsregler, kunde være af stor Vigtighed for Finantserne at af erholde Vished om, naar de ommeldte 3 Jorder og Tiender i Danmark falde tilbage til Statskassen, kunde Committeen, der ikke veed, hvorvidt de vedkomme Autoriteter selv nære nogensomhelst Tvivl om Omfanget af de Banken tillagte Rettigheder, ikke tilraade, at Forsamlingen, skulde indgaae med noget Andragende til Hans Majestæt om at lade en Qvæstion afgjøre, hvorom der maaskee aldrig vil komme til at versere Dispute mellem Finantserne og Banken. Paa Grund af det Anførte antog Committeen, at de titomtalte 820,000 Rbd., der nu anvendes til Betaling af Bankens Seddelgield, maatte forblive urørte og conserveres i det Øiemed dermed i Tiden at gjøre Afbetaling paa Statens Obligationsgield. Naar Besparelser ikke i den Grad kunde finde Sted, at der af de aarlige løbende Jndtægter kunde blive Overskud til Afdrag paa Gjelden, var det nemlig en Trøst for Nationen at vide, at den Gield, som i sin Tid paahvilede Staten i Anledning af Courantbankens Sedler, aarligen formindskedes ved Hjælp af den ovennævnte til Bankens Disposition henlagte Sum og at Staten deri har Ressource til med Tiden at gjøre lignende Afdrag paa Obligationsgjelden, naar Sedlerne ere inddragne.