Viborger Samler, 1824-04-28
Anden Paaskedag agtede Pastor Thisted at holde sin Afskedsprædiken i Trinitatis Kirke i Kjøbenhavn. Følgende Stykke, der læses i Statsvennen No. 15. synes et Ord talt til rette Tid, hvorfor Man tillader sig, ogsaa at inddrømme det en Plads i denne Avis, "Anvendelsen af den qvindelige Tid. " Gud satte ufeilbarligen Menneskene paa Jorden i det Øiemeed, at de Alle skulde virke til hinandens Vel, meere eller mindre efter den Berørelse, de komme i sammen, og Menneskene ere tilhobe Mandfolk og Fruentimre. Ere nu Fruentimmerne Mennesker, hvilket Prædikat de vel ikke selv ville give Affald paa, om de end i symbolisk Forstand tildeels blive kaldte Engler, saa ere de ligesaa lidet befriede for de Pligter, der udflyde af Øiemedet ved deres Tilblivelse, som Mandfolkene. Rigtignok vidner den for det meste finere qvindelige Legemsbygning om, at ikke enhver Mandens Pligt ogsaa er Qvindens; men ikke desmindre ere Fruentimmerne dog underkastede den samme Lov som Mandfolkene: at virke i hvad de kunne til det Almenes og deres Forbindelsers Vel. Imidlertid, saaledes som den qvindelige Opdragelse nu er, gives der og vil der blive end flere Fruentimre, som kun ere til egenligst for sig selv, ja som kunde siges at være til allene for sig selv, dersom de ikke, formodentligen af Naturfornødenhed, gjorde Verden den Tjeneste at forøge den. J mangen en Familie tilbringe Døttrene deres Tid ligesaa uvirksomme for andre indtil de blive givte, som de ere det i de første Aar af deres Liv for sig selv. Saalænge Skolegang og Underviisning finder Sted, kan det endda passere, da denne Tid er at betragte som Forberedelsen til det tilkommende drivtige Liv; men naar Underviisningstiden er ophørt, naar der er lært Alt, hvad der skal lære, og Pigen er voxen, saa har Selskabet Fordringer paa, at hun skal virke for det, ligesom det virker for hende, at hun skal anvende fine Færdigheder og Evner til dets Vel. Men hvor mangfoldige Fruentimre, ei allene af den høiere Stand, men endog af Middelstanden og den simple borgerlige Stand, er der ikke, som aldrig røre deres Haand til andet, end at sye og decorere og omgjøre deres egne Klæder og deres egen Pynt, og for Resten tilbringe deres Liv allene med at pynte sig, sidde for Vinduet, spadseete, besøge Koncerter, Komedier og andre Forlystelser, og - sove. Naar saadanne Fruentimre blive givte, saa faae deres Mænd vist ret gode Medhielper i dem - til at bringes fra Dynen i Halmen. Hvor skal den, der aldrig har befattet sig med nogen huuslig Gierning, aldrig har rørt sin Haand til andet end Syening og deslige, kunne bestyre et Huus, end sige, hvor det behøves, tage Haand med i Huus gjerningen, Derfor har Man Tjenestefolk vil Man svare. Men monne alle de Fruentimre, som der ovenstaaende Beskrivelse passer paa, blive givte saaledes, at deres Deeltagelse i Huusligheden og Huus gjerningen, uden følelig Skade for dem selv deres Mænd og deres Børn, kan undværes, og at de kunne vedblive at føre det Liv, de ere opfødte til og vante til, De allerfleste af dem blive givte saaledes, at de netop kunne holde een Tjenestepige, mange, om de ikke ville hengaae ugivte, saaledes, at de maae behjælpe sig om ikke strax, saa dog snart, uden Pige. Thi hvor skulde der komme Mænd nok fra efter denne Legions Fornødenheder, Piger, der ere opdragne og vante saaledes, vente sig i Ægtestanden et Canaan, hvor der flyder Honning og regner Manna; men i de fleste Ægteskaber ophører Mannaregnen og Honningstrømmene, saasnart Levningerne fra Bryllupsbordet ere fortærede, og nu hedder det: Erhvervl Dette skal vel Manden; men er denne en ung Haandværker, en ung Handlende, en Pennebruger eller deslige, og han og hans Kone ere uden Formue, som gjerne er Tilfældet, da Man lever nu saaledes, at det er godt, om det vil slaae til indtil Enden, saa vil der Flittighed, Stræbsomhed og Huuelighed til, maaskee endog Medhielp til Erhvervelsen ogsaa fra Konens Side, om det unge Par skal holde sig paa Benene og ikke komme paa Knæerne, og da vil der ikke blive Tid meere for Stads nymphen, at tilbringe otte Dage til otte Uger og derover paa at sye og udstaffere en Kjole til sig selv, og give hver Kjole en anden Facen, naar et halvt Aar eller kortere Tid er gaaet, og heller ikke Raad til Anskaffelse af Hatte, Møller, Bobinetter og nyeKlædestoffer, hver Gang der arriverer et mærkeligt Modekostume fra Paris. Naar nu den første Hede i Ægtestanden er dæmpet, naar den Jndbildning, der hos de fleste kaldes Kjerlighed, begynder at forsvinde, saa aabnes for det meste efterhaanden Mandens Øine for, hvad for et godt Stykke Meubler han har faaet, ved at have seet blot paa sin Elskedes Pynt, Stads, Konstfærdigheder og maaskee glatte Ansigt, saa forstemmes Konens Sind, naar hun seer, hun ikke meere, uden et mørkt Ansigt, kan have saa magelige Dage, som hun havde i sine Forældtes Huus, ikke meere kan streife dagligen om paa Gaderne og Spadserestæderne, ikke uden en sjelden Gang faaer en Komoedie at see, ikke kan rekrutere sin Garderobe, naar den i hendes Formening trænger til ny Besætning, og da Godnat Lyksalighed i Ægtestanden! Derfra - fra denne oprindelige Aarsag, den qvindelige Opdragelse af simple borgerlige Piger eller Andre af lige Stand med disse, til Stadsmøer og Modedukker, istedetfor til huuslige, sædelige og nøisomme unge Fruentimre, skikkede til at indtræde i den Stand, de selv ere af som Huusmødre, der formaae at lykkeliggjøre en Familie og en kommende Generation, - de hyppige Skilsmisser. Ogsaa vore Formødre elskede qvindelig Nethed, eiheller de vare i deres Pigestand ligegyldige for deres Udvortes, og bleve det, naar de vare velopdragne, eiheller som Huusmødre; men til det Mode- og Pynteraserie, som nu opsluger al den qvindelige Tid dreve de det ikke. Til at sye en Kjole behøvede de halvanden til to, høit tre Dage, om der skulde være Faldblader eller anden Garnering, paa den, ikke som nu ligesaa mange eller endog flere Uger eller Maaneder; fik de en ny Kjole af Sirts, Silke eller hvad det var, saa svarede de ikke dagligen i den, men brugte den efter dens Bestemmelse, saa at den tjente dem ved enkelte Leiligheder til Brug i mangfoldige Aar, og mangen engang gik i Arv fra Moder til Datter. Da blev der og Tid for de unge Piger til at danne sig ved Øvelse i Huus og Kjøkken til de huuslige Forretninger, og de vare da ikke som vore uerfarne og uvante Gjæs, naar de bleve givte, nødsagede til at overlade Husets Bestyrelse til et ødselt, egennyttigt, maaskee, som oftest træffer udueligt Tyende; da var der en stadigere huuslig Lyksalighed end der er nu, da kunde en Pige vente sig af fine Forældre ikke allene et skikkeligt Udstyr, men endog Hielp for sin Mand til at sætte sig i Stilling og Næringsvei, fordi hun ikke havde forbrugt i sin Pigestand, hvad hun nu skulde grunde sin og sin Mands Lykke med; og da kunde der i mangen en Familie haabes Aro ved Forældrenes Død. Nu derimod stiger Forfængeligheden og Udueligheden til det huuslige Liv, ligesom Evnerne til at tilfredsstille Forfængelighedens og Overdaadighedens Fordringer aftage; og er Velstanden siunken nu saa temmelig almindeligen, hvad vil den ikke synke til om fra Aar, naar Virkningerne og Føl Arne af den nuværende qvindelige Modtopdragelse rigtigen vise og indstille sig. At der gives enkelte Familier, hvis Kaar og Ethvervelse lade dem Frihed, til at handle som de ville, uden at befrygte disse Følger, gjør ikke denne Skildring urigtig. Een Sval skabet ingen Sommer." (Hempels Avis.)