Aalborg Stiftstidende, 1827-08-18
Hvo som kjender noget Nøiere til Forholde og det Enkelte ved Omstændighederne, kan ikke være uvidende som, at nogle venskabelige Magters Ministre i Begyndelsen af Opstanden have tilbudet den Høje Port deres virksomme Bistand til Rebellernes Tugtelse. Men saasom dette Tilbud angik en Sag, som aldeles henhører under dem, der staae allene under Portens Godtbeindende, saa lod den sig nøies med, efter vigtige, saavel Nutiden som Fremtiden angaaende Betragtninger, at svare, at ihvorvel et saadant Tilbud tilsigtede en Understøttelse for den Ottomanniske Regering, kunde den dog alligevel ingen fremmed Jndblanding tillade. Hvad der er endnu mere: Da Ambassadøren fra en venskabelig Magt, men han var underveis paa sin Reise til Ministerstævnet i Verona, i Conferentser med den Ottomanniske Minister, indlod sig paa Oplysninger over den foreslagne Mægling, saa erklærede den Høje Port paa den utvetydigste Maade, at et saadant Foreslag ikke kunde ændses; og hver Gang at den Materie igjen kom paa Bane gientog den sin Forsikkring, at politiske, nationelle og religiøse Hensyn gjorde denne Vægring uundgaaeligen nødvendig. Overtydet ved disse Grunde og efter flere Gange at have inddrømmet, at Porten havde Retten paa sin Side, erklærede bemeldte Ambassadør efter sin Tilbagekomst fra Verona til Constantinopel igjen tydeligen og paa Embeds Vegne, i adskillige Samtaler, efter sit Hofs befaling og i de øvrige Magters Navn, at det Græske Anliggende ansaaes for at høre til den Høie Ports egne indre Forhold, og at det som saadant var at tilendebringe ene og allene af Porten selv; at ingen anden Magt herefter saaledes skulde indblande sig, og at dersom nogensinde nogen skulle gjøre det, da vilde alle de andre handle overeensstemmende med Folkerettens Grundsætninger. Agenterne for en af de store Magter, som nylig har befæstet sine Venskabs= og gode Forstaaelses-Forbindelser, med den Høje Port, erklærede ligeledes i deres Samtaler med de Ottomanniske Agenter, paa Embeds Vegne og udtrykkeligen, at ingen Jndblanding i denne Anledning skulde finde Sted. Da denne Erklæring har tjent som Grundlag til Udslaget af hine Conferentser, saa kan nu ikke meere være Tale om dette Anliggende, hvilket den Høie Port er berettiget til at ansee for fuldeligen og fra Grunden afgjort. Jmidlertid finder Porten sig endnu beføjet at tillægge følgende Betragtninger til Støtte for sit herover Anførte: De Forholdsregler, som den Høje Port fra Begyndelsen af har truffet mod de Græske Oprørere og endnu stedse fortsætter, maae ingenlunde give Krigen Anseelse af en Religionskrig. Disse Forholdsregler udstrække sig ingenlunde over hele Folket i Almindelighed, men de have ene og allene til Formaal at undertrykke Oprøret; og straffe de Undersaatter af den Høje Port, der, lig ægte Røveranførere, have begaaet ligesaa frygtelige som oprørende Umenneskeligheder. Den Høje Port har aldrig nægtet dem Tilgivelse, som underkastede sig. Naadens og Miskundhedens Dørre ere stedse blevne aabne. Det har den Høje Port beviist ved Kjendsgierninger, og beviser det endnu, ved at skienke dem sin Beskyttelse, som vende tilbage til deres Pligt. Den sande Aarsag til Oprørets Vedvaren ligger i de adskillige Foreslage, der ere gjorte den Høje Port. Den af Krigen flydende Skade er følt af Porten allene thi vitterligt er det for hele Verden, at den Epropæiske Skibsfart ikke er bleven afbrudt ved denne Tingenes Tilstand, men at den tværtimod, istedetfor at skade Europas Kjøbmænd, har givet dem betydelig Vinding. Desuden finde Urolighederne og Oprøret kuns Sted, i en eneste Provinds af det Ottomanniske Rige og iblandt de Jldesindedes Tilhængere; thi, Gud være lovet, de øvrige Provindser af dette store Rige have paa ingen Maade lidt, men nyde, med alle deres Jndbyggere, den dybeste Ro. Det er derfor ikke let at indsee, hvorledes disse Uroligheder skulde kunne meddele sig fremmede Lande. Men sæt endog, at dette var Tilfældet, saa maatte enhver Magt, som uindskrænket i sit eget Land, kjende de Undersaatter indenfor dens Grændser, der forraade oprørsk Tænkemaade, og har at straffe dem i Overeensstemmelse med sine egne Love og de med dens Overherlighed forbundne Pligter. Det vil være overflødigt her at tilføje, at den Høje Port aldrig vil indblande sig i Slige Anliggender. Overveier man nu de her nu ud fra hinanden satte Grunde, tagne fra billighedens og Retfærdighedens Synspunkt, da vil Enhver lettelig overtyde sig om, at der ingen Grund er til videre Forhandling denne Gjenstand betræffende. Men saa passende som det imidlertid vilde være at høre op med al Jndblanding, saa er man dog til Slutning kommen frem med et Tilbud om Mægling.