Berlingske Tidende, 1833-12-30
J disse Dage har Adskilligt udviklet sig, der, omendskjøndt det ei vakte Opsigt, dog fortjener at bemærkes. Saaledes har f. Ex. en Advocat, eller hvad man her kaldet Attorney (en Post, der er en Mellemting af Notarius og Advokat), ved Navn Dicas indklaget Storkantsleren Lord Brongham for Retten, paa Grund af en efter Angivende retsstridig Fængsting. Ved blev det beviist, at det, hvad der virkelig fandtes ulovligt ved denne Sag, var ved en Feiltagelse blevet begaaet af Retsdetjenten, og var af Kantsleren endnu i samme Time rettet, og at der følgelig ingen billig Grund til Klage fandt Sted (. commendskjøndt, i Forbigaaende sagt, Oppositionsbladene strax kastede sig over Klagen og opløftede et pøbelagtigt Skrig imod Kantsleren, uden at oppedie dennes Forsvar), saa er det dog en Beviis paa sand Frihed, at en Embedsmand paa en saa hos Post ikke tør ustraffet angribe et Jndivids personlige Frihed, naar han ei har Loven paa sin Side. Men lader os nu ogsaa betragte Skyggesiden, og Bekræftelsen af den gamle bemærkning: at, naar i England de høieste Statens Embedsmænd næsten aldrig tør tillade sig en Uretfærdighed, saa bliver derimod de ringere Øvrighedspersoners usurerede Magt meget ofte udøvet næste vilkaarligt og paa en Maade, der ikke vilde vorde vel optaget at Folket i mange saakaldte despotiske Stater. Næsten ingen Uge forløber, hvori man ikke kan finde Bilag til denne Anskuelse, i Særdeleshed naar man vilde læse Provindsial=Tidenderne; hvor fornemme Folk, i deres dobbelte Egenskab, som Godsejere og Freds dommere, snart hist snart her spille smaa Tyranners Rolle, og erindre os saaledes om den ærlige Goldsmith, som lod sin Vical af Wakefield ønske: at der dog kun maatte gives Een Tyrann, der desuden maatte boeret langt borte, i Residentsen. Aar sagen er: at ingen Fredsdommer kan straffes, naar han ikke ved en lovstridig Fremgangsmaade kan overbevises om hadefulde Hensigte Men hvor vanskeligt er det ikke i de fleste Tilfælde, at kunne overbevise ham herom; den Anklagede skjuler sig bag Mangel var Kjendskab til Loven; og fordi en fornem Mand, der overtaget en Fredsdommers byrdefulde Embede uden Løn og blot for det offentlige Vels Skyld, begaaer en Vildfarelse, vilde det i hvor meget end den Uskyldige kunde have lidt derunder, i England dog ansees som en Grusomhed at straffe ham derfor Vistnok har dette forbedret sig meget siden Goldsmiths og Fieldings Tider; en omhyggeligere Opdragelse saavel hos de Bydende som hos de Adlydende, den Offentlighed, som alle Tildragelse, erholde ved Aviserne og den hurtige Samfærsel har gjort Gods besidderne forsigtigere, og selv de høiere Øvrighedspersoner strænt gere mod deres Feil. Dog have de Kongelige Kommissioner, den bleve udsendte for at undersøge Korporationerne, paa mange Steder opdaget ikke blot enkelte Exempler men endog længe fortsatte Systemmer af Undertrykkelse, Bestikkelighed, eller i det mindste Efterladenhed i Retspleien hos den lavere Instants, hvis Tilværelse Landet i Almindelighed aldrig havde anet. J Morning Chronicle for i Dag findes et fra Kommissionernes Side afholdt Originalforhør i en Flekke ved Shrewsburg, hvilket kan tjen som Bilag til denne Text, og hvori ogsaa forekomme et Pa tydske Kostehandlersker, som bleve slæbte i Fængsel af en Konstabel, blot for at denne kunde have den Fornøielse, paa Districtets Bekostning at kunne bivaagne et Væddeløb i Skrevsburz; har betiente sig detil af en Arrestbefaling, som en Fredsdomme og Maaneder forud havde givet ham in Blanco, med Tilladelse til, efter Godtbefindende, at indføre Personernes Ravne. - Endnu en anden paafaldende Begivenhed. For omtrent en Maaned siden blev, efter en Juris Kiendelse, en Mand dømt til fjortenaarige Deportation; han var anklaget for at have modtaget af en Tyv en Vexel i Forvaring, skjøndt han forud havde Kundskab om at den var stiaalen; og for et Par Dage siden blev den for Tyv Antagne, af en anden Jury, frifunden for hiint Tyverie, Man vil spørge : hvori ligger nu Feilen, i selve Jury=Systemmet eller i Mangelen paa en offentlig Anklager, hvis Pligt det skulde være: saaledes at sammenstille alle Klagepunkter og Beviser, at saadanne al Ret forhaanende Anmalier ikke kunde finde Sted? - Den ovennævnte Attorney Dicas har endnu paa andre Maader gjort sig mærkelig. For nogen Tid siden læstes i et berygtet Søndagsblad, kaldet The Satist, en Artikel imod ham hvorfor han stævnede Eieren for Retten og erholdt derved en Skadeserstatning af 300 Pd. Sterling, foruden Diætpenge. Efter Lovene er ikke blot Eieren, men ogsaa Redacteuren og Trykkeren, ja selv den uskyldige Sælger af en Tidende, hvori en Pasquil forekommer, straffældige. Da imidlertid en Privatperson sjeldent søger Ret imod en Pasquil i anden Hensigt, end for at retfærdiggjøre sig i Verdens Øine, saa er eet Offer almindeligviis nok. Men saaledes tænker Herr Dicas ikke, thi han drager til Feldts ogsaa imod Avishandlerne, og skal have anlagt Sagen imod mere end Tredive af disse, af hvilke allerede to virkeligen have fundet sig i, uden at drive det til det Yderste, at lade sig paa lægge hver en Mulkt af 5 Pd. Sterl. og 86 Pd. i Diætpenge. Men nu have alle de, der befatte sig med Avishandelen, forenet sig om at modsætte sig dette Lovenes Tyrannie, og strax at bringe dette deres Anliggende for Parlamentet. - Den processualske Forfølgelse, som Lord Durham har begyndt imod tre offentlige Blade formedelst een og den samme "Pasqvil; den imod adskillige Redacteurer af den berygtede Hunt anlagte Process, formedelst en eenfoldig Artikel, hvilken enhver Læser strax kunde see, at være opdigtet; den strænge Straf, hvormed Redacteuren af BrigthonGuardian blev hjemsøgt, paa Grund af en Artikel imod Freds dommeren. - Alt Dette har meere eller mindre bidraget til at henvende den offentlige Opmærksomhed paa det Mangelfulde i vore Libellove, saa at disse nødvendigen maae undergaae en gjennemgridende Reform.