Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-05-19
Da man ikke kan forudsætte, at Morderen om Søndagen ved høillys Dag vilde kaste Liget i Vandet, saa sluttede man, at Conen var bleven dræbt endnu samme Nat og hans Liig umiddelbar derpaa kastet i Rhinen. Paa Grund heraf erklære des Bødkerens Udsagn, i Forening med Fonck, at have myrdet Conen i hiins Pakhuus, saavelsom Vidnernes, at Adam Hamacher skulde have tilstaaet, at han havde kjørt en Tønde, hvori Conens Liig laae, for falsk. Det var oplyst, at Liget var kastet i Vandet Natten fra den 9de til 10de November, og da Uhret stod paa Kl. 3, 6 Minuter, saa maa det være skeet paa den Tid, og Conens Morder saavel som Bødkeren Hamacher, behøvede altsaa ikke om Søndagen den 10de November at leie en Vogn, for at kjøre Liget hertil Rhinen, og A. Hamacher, der skulde have kjørt det, kunde om Morgenen Kl. 4 ikke mere bortkjøre et Liig, som allerede 24 Timer i Forveien havde ligget i Rhinen. Af den Tilstand, hvori Mayen i Liget, som to anseelige Læger havde undersøgt, befandtes, vilde man vide, at Conen havde levet indtil Kl. 12 1/2 Natten fra den 9de til 10de November, og man formoder nu, at han havde tilbragt samme Nat i et offentligt Huus, men paa Tilbageveien var bleven dræbt i et Slagsmaal. At Sagen ikke aldeles kan hænge saaledes sammen, sees imidlertid deraf, at i November 1820 blev Fonck atter arresteret, og paa ny taget under Forhør. Pøbelens Raserie var saa stort, at man, paa en ganske ubekiendt Vei, maatte føre ham til Fængslet. Udfaldet af Sagens Behandling paa ny er endnu ikke blevet bekjendt. Den hele Grund, hvorpaa Dommerne have bygget Foncks Frikiendelse, var den Omstændighed, at den Myrdedes Uhr var næsten fuldt optrukket, da hans Lig toges op af Vandet; men her opstaae to Spørgsmaale, paa hvis Besvarelse det beroer om ikke hele denne Grund skal opløse sig i Jntet. 1) Er det afgjort, at Uhret ikke er blevet optrukket, efterat Liget var taget op af Vandet, Vel har den ene af dem, der fandt Ligget, bevidnet det Modsatte, men er dette ene Vidnesbyrd nok til at bekræfte Sagen, Lader det sig ikke tænke, at man, da Uhret blev fundet, af Nysgierrighed optrak det, og siden, af ubekiendte Grunde, nægtede det? 2) Er det ikke mueligt, at Uhret kan have været optrukket adskillige Dage i Forveien, og allerede standset, medens Conen leved, Vil man indvende, at det begyndte at gaae, da Retten lod det undersøge hos en Uhrmager, og altsaa ikke havde nogen egentlig Feil, saa svares, at dette beviser intet. Nærværende Anmelder eier et kostbart engelsk Guld=Lommeuhr, der, uagtet det er optrukket, kan standse i adskillige Dage, og naar det tages op og bevæges, kommer til at gaae igjen. Mange Snese Gange har dette været Tilfældet, uden at Uhret har nogen synlig Feil. Enhver Dommer burde saavidt mueligt vogt sig for, at slutte for meget fra Sandsynlighed til Vished, thi intet kan bedrage mere end Sandsynligheden. Anmeld er eengang hændet et Tilfælde, som end mere kan bevise denne Sætning. Han havde mistet et Bind af et vigtigt Værk, hvori tredie Bind manglede, og der var ingen Tvivl om, at en Person, der arbeidede i det Værelse, hvor Bøgerne stode, og der siden blev paagreben og dømt for andre Tyverier, havde taget det tilligemed adskillige andre Skrifter. Da det var ham om at gjøre, at faae det ham frastiaalne Bind igjen, lod han bekjendtgjøre i offentlige Blade, at han ønskede at kjøbe saavel dette, som det forhen manglende Bind. En gammel Mand indfinder sig med begge Bindene, ganske saaledes indbundne, som de øvrige af Værket. Forbauset tager Anmeld. dem i Haanden, sammenligner dem med de øvrige, og finder, at det er hans Bøger. Han spørger Manden hvad de skulle koste, og denne fordrer en temmelig høi Priis; han spørger fra hvem han er sendt, og Manden svarer, at han tør ikke sige det. Dette sidste bestyrkede Anmeld. endnu mere i sin Mistanke. Kun en Ting kunde han ikke begribe, nemlig, hvorfra det 3die Bind, som altid havde manglet, nu var kommen; men han antog i det mindste for mueligt, at den, som havde havt dette i Hænde, ved et Tilfælde ogsaa havde faaet det nyligen bortkomne. Anmeld, siger nu til Budet: min Ven, De seer her selv, at disse Bøger høre mig til, og at de svare fuldkomment til de øvrige Bind. Dette Bind er nyligen blevet mig frastsaalet, og De maa sige mig, fra hvem De er sendt. Da Manden nu nævnte mig, efter først at have indhentet sin Herres Tilladelse, dennes Navn, gik der et Lys op for mig, og Anm. fandt nu, at hvor meget end begge Bind syntes at høre til hans Værk, dog ikke tilhørte ham, endskjøndt han, naar han ikke havde faaet at vide, hvor de kom fra, havde veddet 10 mod 1, at de begge hørte til hans Værk. - Hvorledes gik det nu til, at Manden just kom og tilbød Anm. de to Bind, han manglede, ganske saaledes indbundne, som de øvrige, ganske lignende dem, som den ene Draabe Vand den anden, Meget naturligt. Værkets egen Udgiver havde just staaende endeel Defecter, deraf, og da han læste Anmelderens Bekjendtgjørelse, tog han de to Bind, der forlangtes, og lod ham dem tilbyde. Men hvorledes gik det tilat de saa ganske lignede de øvrige, ogsaa meget naturligt. Forlæggere og Udgivere af Skrivter, lade i Almindelighed indbinde en heel Deel Exemplarer paa eengang hos een Bogbinder. Denne indbinder dem sædvanligen i eet Slags Bind og sætter et Slags Stempel og Snit derpaa. Altsaa kunne ofte 50 Exemplarer af eet og samme Værk paa det fuldkomneste ligne hverandre.