Corsaren, 1843-03-31
Procurator Kraft i den Fiedlerske Sag. Det er bekjendt nok, at Grosserer Fiedler, der blev sat under Tiltale for formeentlig bedragerisk Forhold ved hans Fallit, nylig i denne Sag er bleven idømt Fængsel paa Vand og Brod i 3 Gange 5 Dage, og at dette Udfald af Sagen har vakt megen Deeltagelse hos det dannede, det velklædte Vublicum. Naar vi sige: det velklædte Publicum, saa er det ikke uden Hensigt; det refererer sig til en gammel, gammel Erfaringssætning. Medens man hver Dag med den største Ligegyldighed i Bladene, seer de lange Lister over Personer af det "kjoleløse Democrati", der for Tyveri eller deslige blive idømte Forbedringshuus- Rasphuus-Fæstningsarbeide; medens Massen af de dertil dømte Personer er saa stor, at Retterne næsten komme til at ligne Maskiner, der producere Strafanstaltscandidater; medens man næsten kunde komme til at opkaste sig selv det Spørgsmaal: Hvor ville de tilsidst faae Mennesker fra til denne Production - ligesom der ved Papirfabrikationen spørges: Hvor skulle vi tilsidst faae Klude fra? - medens det sjelden eller aldrig. falder En ind at anstille Undersøgelse over, hvilke sørgelige, ofte rørende Bevæggrunde, der have ledet adskillige af disse Personer til Forbrydelser, og hvorved de i moralsk Henseende kunde blive undskyldte, om end ikke forsvarede (saa vist som det at sulte og see sine Kjæreste sulte er en Art Undskyldning for at stjæle Spise) saa er derimod den almindelige Deeltagelse strax paa rede Haand, naar Ulykken rammer en Mand af det "kjoleklædte Aristocrati". Hvoraf kommer det? Det er, fordi den menneskelige Sympathi ikke længere gaaer igjennem Nerverne. Sympathien ligger i Kjolen, min Kjole bliver greben af Deeltagelse, naar en Kjole af samme Slags Tøi kommer "i Forlegenhed". Hvorledes kan jeg altsaa have Sympathi for dem, hvis Kjole er grov, laset, lappet, pialtet, eller endog for dem, der slet ingen Kjole have? De staae electrisk- isolerede fra mig, det Stød, der gaaer igjennem dem, naaer ikke til mig en fiin Kjole og en grov Kjole imellem to Mennesker isolere de to Mennesker godt fra hinanden. Man misforstaae os her ikke, man troe ikke, at vi ville forsøge at gjøre Fiedlers Ulykke end haardere ved at berove ham den Deeltagelse og de mange Undskyldningsgrunde, som netop hans Handlemaade ifølge de oplyste Omstændigheder i har Krav paa - vi ville tvertimod beklage, at Loven fordrer en Straf over ham, der for ham er frygtelig, medens den for en "simpel Mand", der kom i samme Categori, var saa godt som ingen Straf, vi ville beklage denne Ulighed for Loven - thi det er en Ulighed i - der ikke kan finde sin Modvægt uden i den offenlige Deeltagelse; vi ville beklage denne Ulighed for Loven, sige vi, og kunne gjøre det, uagtet vi ikke kunne deeltage i: at det dog var Synd for, saadan en Mand", at Sagen dog gjerne kunde være, dysset ned" o. s. v. Han er altsaa dømt, og herom var intet Mere at sige, hvis der ikke var en ret mærkelig Omstændighed forbunden med hans Domfældelse. Den imod ham beskikkede Actor, Procurator Kraft, har nemlig formedelst "visse Rygter" og en vis, ufordeelagtig Omtale" seet sig foranlediget til at fremkomme med en offenlig Erklæring (. Berlingske Tidende Nr. 81), hvoraf sees, at han væsenlig har foranlediget Fiedlers Domfældelse derved, at et Brev og et Charteque med Documenter ved Uagtsomhed af Fiedlers Defensor faldt i hans Hænder. Brevet har Hr. Kraft ikke benyttet, eiheller læst, derfra afholdt Æressolelsen af; han erklærer det, og vi troe det. Men Documenterne, der paa aldeles i lige Maade faldt ham ihænde, dem ansaae han det tilladeligt ei alene at læse, men ogsaa at benytte. Hvorfor vare de mindre hellige end det aabne Brev? Er det den blotte Form, de Folder, hvori et Vapir sammenlægges, der afgjør dets Ukrænkelighed? De vare faldne ham ihænde, i Manden Kraft, ikke Actoren Kraft fandt dem, og, havde lend Manden Kraft ikke Kraft nok til at lade være at læse dem, saa burde dog Actoren Kraft ikke have vidst af deres Jndhold; thi Manden Kraft var ikke offenlig Anklager, endnu mindre offenlig Angiver; en Actor skal ikke udfinde Forbryderen og stille ham for Retten, han skal af de Beviser, Retten giver ham, documentere hans Forbrydelse. "Vapirerne vare af Jnteresse for en anden Tiltalt, for Hr. Groth" - hvad kom det hertil, var Kraft Groths Defensor? Vel sandt, der opkommer herved et Tilfælde af "Collision mellem Pligter"; men det var ikke opkommet, hvis Actoren Kraft ikke havde overvundet Manden Kraft og bevæget ham til at læse Fremmedes Papirer og overgive ham dem til Brug. Saa meget kommer altsaa ud af den Hele, at i den Personlighed, der hedder Kraft, har Actor-Jngredientsen en Overvægt over Menneske-Jngredientsen. Naar Hr. Kraft kaldes til den traurige Pligt at skulle overlevere et Menneske til Lovens Straf, saa tager Jveren for at faae ham dømt, for at være Actor med Fynd og Klem, ham i Beslag fra Toptil Taa, saa omfatter han denne Jdee med hele sit Sind, saa arbeide hans Øine, hans Hænder, hans Fingre med ustandselig Kraft til dette Maal - han er født til det, det er hans Natur, han er skabt til at være Actor. Nu, der kan Jntet siges herimod, Naturen gaaer over Optugtelsen, det kan maaskee være hæderligt, maaskee kan Hr. Kraft i ethvert lignende Tilfælde finde Folk, der, efter hans egne Udtryk, om de end misbillige hans Adfærd, dog ikke dadle den (skjøndt det synes os vanskeligt for dem at gjore en saadan Distinction mellem deres Følelser, om Hr. Kraft end beder dem derom) kun det maa være os undskyldt, at vi forFremtiden ikke kunne tænke paa Hr. Kraft eller nævne ham under anden Titel end: Hr. Actor Kraft.