Københavns Adresseavis, 1773-11-10
Grav=Skrift. I Dag blev Sal. Madame Becker i St. Petri Capelle nedsadt, paa Pladen stod følgende Jnscription. Hier ruhet. MARIA MARøARETA BFCksk. gebohrne AMANN. Sie ward gebohren am 1sten Mürtz 1748. Der Schönste Thil bres Lebens verfloss in einer Liebreichen Ehe mit ihrem nachlebenden Gatten, CEO RC. ÖOTTLob BEC.E. Königl. Hoff Proviant Inspecteur. Aber ach Disse Glückseligket währete nu 4 Jahre, 11 Monat und 3 Tage, Jhr Alter brachte Sie auf 25 Jahre, 8 Monat und 2 Tage. Sie stab. am 3 Novem er 1773. und sette Sich vorher Selbst diese Grab-Schrift: Hier ruh ich arme Sunderin, Die ich allein durch Gottes Enade Gerecht und seelig morden cin. Es folgte Schlag auf Schlag. Gott schlug an Deine Brust, Und du schlugst af Sein Hertz. Nun war von allem Schmertz Dir weiter nichts bewust, 80 folgte Schlag auf Schlag, Das war des Höchsten Rath. Wir Menschen mögen dencken, Gott kann alleine lenken, Da var sein weiser Rath. Johann Daniel Bracke. Moralsk Artikel af den Pensylvanske Huusholdings Calender. Engang vare mange Folk forsamlede, for at blevaane en Auction paa fremmede Kiøbmandsvahre, og da det varede noget længe, førend den blev begyndt, saa faldt de paa at tale om de slette Tider, og Pengemangel og om Skatter Jochum Lünborg, en anseelig Tydsker, sagde til en anden slet men reenlig klædt Mand med graae Haar, Men Broder Jacob, hvad tænker du da om Tiderne, om de svære Skatte, Ere vi vel i Stand til at betale dem? Hvad mener du derom, Jacob stod op og sagde: jeg vil nok sige eder min Meening, mine gode Brødre, dersom J ville vide den. Tingen er vidtløftig, men jeg vil fatte mig saa kort som mueligt; et Ord er nok for den Vise, og det er godt at prædike for den Forstandige. - Selskabet bad ham, at sige sin Meening som en ærlig Mand, satte sig ned rundt omkring ham, og stoppede Tobakspiberne fulde, og Jacob begyndte paa følgende Maade. Paaleggene, mine klere Brødre, ere tunge; men dersom de, som Regieringen har paalagt os, vare de eneste, som vi havde at betale, saa kunde vi endda let staae os. Men vi maae bære mange andre Afgivter, som ere langt tungere for mangen een og for de fleeste iblant os. Vor Dovenskab paalegger os en dobbelt Skat; vor Stolthed en tredobbelt; (a) Pensylvanien er en Engelsk Colonie i Nord=America, som til en stor Deel er bleven bebygt af Tydske. vor Daarlighed en firedobbelt; og hos disse svære AfgivtersOppebørselsmænd er ikke den ringeste Eftergivelse at vente. Lader os derfor være opmærksomme paa gode Raad, saa kan vi endnu staae til at hielpe. Lykken hie per dem, som hielper sig selv, saa staaer der i Calenderen. Man skulde holde det for en meget haard Regiering, som vilde tvinge Folket til, at tilbringe den 10de Deel af sin Tid i dens Tieneste. Men Dovenskab tager meere Tiid bort fra mangen en af os. Dovenskab bringer Sygdom og forkerter Livet. Dovenskab, lig Rusten, fortærer meere end Slid, og Arbeyde, og en Nøgel, som bruges, er altid blank. Den som du elsker Livet, saa forød ikke Tiden, thi Livet bestaaer af Tid; som Calenderen siger. - Hvor megen meere Tiid end fornøden er, forøder vi ikke ved Søvnen, og glemmer, at en sovende Ræv fanger ingen Gaas, og at vi i Graden har Tiid nok at sove. Dersom Tiden er af alle Ting det kostbareste, faaer Tidsvolde den allerskammeligste Øsselhed, som Calenderen siger, og videre, den forlorne Tid finder man aldrig igien; og det, som vi kalder Tild nok, hedder egentlig forliden Tiid. Saa lader os da være tidlig oppe og arbeyde, og arbeyde det, som vi har at giøre, saa skulle vi giøre meere og giøre alting bedre. Dørskhed giør alting tungt, og Munterhed alting let. Denn, som staaer sildig op, maae løbe den heele Dag, og er om Aftenen dog sendda ikke ved Maalet. Dørsthed gaaer angsom foran, og Armod gaaer hastig bag efter. Drev du din Forretning, og lad dig ikke drive af din Forretning: Gak tidlig i din Seng, stat tidlig op igien; Det giør dig viis og sund, og riig i Handelen. Det evige Ønske og Haab paa bedre Tider, tilkiendegiver, vor Dovenskab. Vi kan selv giøre Tiderne vedre, naar vi snoer os bedre. I Calenderen staaer: Flittigheden sætter sig ikke hen og ønsker; den som lever af Haab, døer af Sult; der er ingen Vinding uden Møye; hvo der har Jord og Land, maae have Haand som en Mand; hvo der har en Haandtering, har en Herregaard; og hvo der har et Kald, har et Embede, som kan indrette ham Penge og Ære. Men Jorden maa flittig dyrkes, Haandteringen drives, og Kaldet besørges; ellers vil hverken Jorden, eller Haandteringen, eller Kaldet sette os i Stand til, at udrede Afgivterne. - En flittig Mand døer aldrig af Hunger; Hungeren kan vel ligeind igiennem til den flittige, men kommer ikke i Huusdøren. Flid er Lykkens Fader, og Sild giver den Flittige alle Ting. Da Nøleren sov, Den Flittige grov Og bøstede Forraad til Kiøbmands Behov. Lader os derfor, mine kiere Brødre, arbeyde i Dag, thi vi vidt ikke, hvad der i Morgen kan hindre os derfra. Et i Dag er bedre end to i Morgen; siger Calenderen og videre giør det ikke i Morgen, som du kan giøre i Dag. - Dersom J vare Tienere, vilde i da ket skamme eder, i Faldeders gode Herrelodeder gaae gandske ledige? Men J reeders egne Herrer; skamme eder derfor, naar I ville lade eder selv gaae ledige, da der er saa meget at giøre for eder selv, eders Familie, eders Fæderneland og eders Konge. Tager ikke fat paa eders Haandværksredskab med spidse Fingre, og betænker, at den Kat, som har Handsker paa, fanger ingen Muus. Om J ogsaa har meget at giøre, og har blode Hænder, saa gaaer dog alligevel ikkun ofte og modig til Verker, og J skal see stor Virkning deraf. Draabefaldet, siger Calen deren, udhuler tilsidst den haardeste Steen; ved Flid og Taalmodighed kan Musen gave et Skibstoug over; og ved smaae Hug fældes den store Eg. Mig tykkes, at jeg hører nogle af eder sige: men skal da Mennesket ingen Hviledage, ingen Fortriskningstimer have Derpaa vil jeg svare eder, mine ker. Brødre, ligesom Calenderen siger: Anvend Tiden vel, saa saaer du gode Skunder, og da du ikke har nogen Minut vist, saa vær ingen Nar og kast en heel Time bort. Forfriskningstimer er den Tid, da man giør noget nyttigt, dige Forfriskningstimer faaer den flittige Mand, men den Lade aldrig. Et Liv fuldt af gode Stunder, og et Liv fuldt af Døvenskab, ere to meget forskiellige Ting. Nogle ville uden Arbeyde allene leve af deres Vittighed, men de spiller Bankerve, fordi det fattes dem paa Capital, da den ægte Flittighed derimod giver Mod, Formue og Anseelse. Flye Forlystelser, de skal løbe efter dig, naar du flyer for dem, og flye for dig, naar da løber efter dem. En flittig Spinder har en lang Skiorte, og nu da jeg har et Faar og en Koe, hilser mig enhver. Men ved vor Flittighed maae vi og være stadige, bestandige og opmærksomme, at oversee vores Ting med egne Øyne, og ikke forlade os paa andre. En Steen, som ofte bliver veltet hed og did, begroes ikke med Græs. Og videre; tre Forandringer af sin Boepæl ere lige saa gode som een Jldsvaade. Og videre; beholdt din Boe saa vil din Boe beholde dig. Og videre, dersom du vil have din Gierning gjort, saa giør den selv, hvis ikke, saa skik nogen anden. Og videre: Høy, som ved Plougen riig vil blive, Maae selv den kiøre eller drive. Husbondens erne Øyt hielper mere end begge hans Hænder. Efterladenhed er farligere end Uvidenhed. I denne Verdens Ting blive Menneskene lyksalige, ikke ved Trøen, men ved Mangel af samme. En liden Forsømmelse bringer ofte en stor Ulykke. Fordi et Søm fattedes, blev Hesteskoen, tabt, ved dens Tab gik Hesten, og ved Hestens Forliis gik Rytteren for foren; han blev greben og slagen af de Vilde, fordi han havde ikke draget Omsorg for Hesteskorsømmet. Saa meget, mine gode Brødre, om Flittighed og Opmærksomhed paa vore Forretninger. Men hertil maae vi endnu føye Sparsommelighed, dersom for Flid skal have en ret lykkelig Fremgang. Naar man ikke forstaaer den Kunst, at spøre, saa kan man Dag og Nat hænge over sit Arbeyde, og dog dat som en Tigger, Et feedt Kiøkken giør en maver Pung Calenderen siger: For Konerne glemte at spinde og knytte, Og Mændere gjorde kun lidet meer Nytte, End mellem Pakaler Stats=Klogskab udbytte, Har mange fra Huus og fra Gaard maattet flytte. Dersom J ville blive rige, saa lænker ligesaa meget paa at svare, som paa at vinde. Spanien er ikke blevet rig ved heele Jndien, efterdi det udgav meer end det tog ind. Bort altsaa med vore Pengeslugende Daarligheder, saa skal vi ingen Aarsag have meer, at beklage os over de onde Tider, detunge Afgivter, og talrige Familier. Ved Qvinder, ved Viin, ved Bidrag og ved Stil, Vor Pengestok mindskes, vor Trang tager til. Og videre: En Daarlighed koster mere at underholde, end to Børn. Jnænker maaskee, at lidet Thee og Kaffee, lidet Viin, lidet bedre Mad, lidet prægtigere Klæder, og et lidet Tractement nu og da, kan ikke medtage saa meget; men Calenderen siger: Af smaa Gran opkommer et Bierg; et lidet Hul sænker et stort Skib, og videre: hvo som elsker Likker, bisge er for meget, kan siden ikke engang faae det giøre Brød, og videre: Narre anstille Giestebude, og de Visse indfinde sig dertil. Her ere Innalle, mine kiære Brødre paa denne Auction, for at indkiøbe alle Slags uden andske Galanteri=Vahre og Suurrepiberier. J ere lig som ders Koner, forelskede i det Udenlandske, fordi det ofte prunker og praler en Smule bedre eller J maae, for at behage eders Koner, anstille eder, ligesom J vare forelskede derudi. Begge Deele skikker sig ikke for Mænd. - J venter, at Sagerne skal blive solgte for billig Priis, og maaskee det skeer. Men, naar J ikke virkelig behøver dem, saa ere de altid dyre for eder. Betænker hvad Calenderen siger: Kiøber du det, som du ikke bruger, saa maae du snart sælge det, som du bruger. Og videre: Betænk dig altid noget, førend du udgiver en Skilling. Calendermage ren troer, at den lette Priis er ikkun skinbar og en virkelig, thi paa et andet Sted siger han: mange ere blevne fattige derover, at de har indkjøbt meget for Skamkiøb. Det er daarligt, at tilkiøbe sig Anger for Penge, og dog skeer dette daglig paa Auctioner, efterdi man ikke tænker paa Calenderen. Mange bærer Guld paa Klæderne og har intet i Pungen, og kiøber Blonder i Stedet for at de skulde kiøbe Serker. Fløye og Silke kan slukke Jlden i Kiøkkenet. Dette er ikke Livets Fornødenheder, neppe sammes Beqvemmelig heder. Blot fordi saadenne Ting falder smukt i Øynene, ønsker J at ey dem. Ved disse og andre Daarligheder bliver de Fornemmere bragte nær til Tiggerstaven, og tvungne til at borge af dem, som de tilforn foragtede, men som ved Flid og Sparsommelighed har slaaet sig igiennem og staaet sig; og i disse Fald er det dog fandt, at Plougmanden paa Benene er høyerrend Adelsmanden paa Knæerne. Maasker hine havde nogen Formue, og vidste ikke at faae Ende paa den; de tænkte: det er Dag, og vil aldrig blive Nat, stedse lidet taget derfra, beløbet sig ikke til meget. Menhører, hvad Calenderen siger: Tag altid fra, leg aldrig til, Du saart til Bunden kamme vil. Og videre. Naar Brønden er som, saa kiender man først Vandets Værdie. - Men al dette skulde de forhen have vidst, dersom de havde betænk, at der er intet bedre Middel til at lære at kiende Penges Værdie, end at være nødt til at laane Penge. Borgender Sorgen; og det er sandt om begge Parter, baade den, som aaner, og som udlaaner. Calen deren siger videre: Lyst til Pragt i Klæder ligger som en Forbandelse paa Menneskene; førend man spørger sin Tilbøelighed, skulde man spørge sin Pung; Stolthed paa Klæder er det meest uforskammede Tiggerie. - Naar J har kiøbt et Gaalanterie Stykke og bærer det, saa maae J kiøbe ti andre og bære dem, paa det at det ene kan passe sig til det andet. -Men hvad siger Calenderen. - Det er lettere at undertrykke den første Begierlighed, end at fyldestgiøre alle de øvrige som paafølger. Det er ligesaa stor en Naragtighed af den Fattige, at ville efterabe den Rige, som det var af Frøen, der vilde blive ligesaa stor som Oxen. Store Skibe kan i Søen uddrive, Men Baadene maae ved Strandbredden blive. Alle disse Daarligheder bliver meget hastigt straffede. Stolthed spiser til Middag med Pragt, og til Af en med Foragt. - Og med alt det, naar vi ikkun betragter Tingen lidet fornuftig, hvortil i al Verden er da den taabelige Pragt i Klæder nogensteds nyttig, for hvilken vi dog vover og lider saa meget: Den kan hverken vedligeholde Sundheden, eller lindre Sygdomme, den forøger ikke i mindste Maade et Menneskes Meriter, men skaffer ham Misundere og Fiender, og befordrer hans Ulykke. Hvilken Galenskab er det ikke, at styrte os i Gield for saa overflødige Ting! Conditionerne ved denne Auction ere, at viskal have 6 Maaneders Credit. Det har gandske vist trakt ikke faa herhid. Eders Koner eller eders Børn, som J opdrager til Narre, har forestilleteder, at her var skiønne Sager at faae, uden rede Penge, og J har været saa enfoldige, eller i Ulide kierlige at troe det. - Men betænker hvad J giøre, naar I gjøre Gield; J giver en anden Magt og Myndighed over eders Friehed. Naar J til bestemte Tid ikke kan betale, saa ville J undsee eder ved, at see paa eders Creditor, være bange, naar Jtaler med ham, forebringe jammerlige krybende Undskyldninger, efterhaanden tabe eders ærlige Sandheds Kierlighed, og tilsidst forfalde til de nederdrægtigste Løgne. Den første Last er at giøre Gield, den anden at lyve. Calender mageren siger: Løgnen sidder Skylderen paa Skulderen. En friebaaren gieldfrie Engelænder tør ikke frygte for noget levende Menneske paa Jorden. Men Fattigdom betager ofte et Menneske alt Mod og Fyrrighed. En tom Sæk kan ikke ved staae lige op. - Hvad ville J tænke om en Landsherre, eller om en Regiering, som gjorde en Forordning, hvorud der blev forbudet en frie Engelænder, under Straf af Fængsel eller Friehedens Forlus, at klæde sig som en Milord eller som en Lady, Vilde Jukke sige, at J vare frie, at J havde Ret til at klæde eder ligesom eder got syntes; at saadan en Forordning gjorde Jndgreb i eders Rettigheder, og at Regieringen vilde handle despotisk, - Men under Aaget af saadant et Tyrannie begiver eder frivillig, naar J giøre Gield for den taabelige Pynts Skyld. - Eders Creditor har Magt, efter sit Behag, at berøve eder eders Friehed, at holde eder indsperrede saa længe J lever, ja, at sælge eder til Trældom, naar J slet ikke ere i Stand til at betale. Naar J har sluttet eders Kiøb, saa tænker J maaskee lidet paa Betalingen; men Creditorerne har en bedre Hukommelse end Debitorerne. Betalings Dagen kommer førend J mener det, og Gielden bliver krævet, førend J er i Stand til at betale den. Endskiønt J og selv tænker derpaa, saa vil dog den Termin, som først syntes at være saa langt borte, altid rykke nærmere frem, og tilsidst overfalde eder. Det vil forekomme eder, ligesom Tilden ogsaa havde Vinger paa Fødderne. Fasten er meget kort for dem, som skal betale Penge til Paaske. Nogle af eder troe maaskee, at de ere i gode Omstændigheder, og kan taale en liden Udskeytelse uden Skade; men For Alderdom og Mangel man svare maae; Man Morgen=Soel fielden den heele Dag saae. Jndtægten er ubestandig og uvis, men Udgiften er bestandig og vis. Det er lettere at bygge to Ovne, end giøre een heed. Altsaa og Bedre til Sengs uden Aftensmad at gaae, End op om Morgenen gieldbunden at staae. Forhverver hvad I kan, og beholder hvad I har forhvervet, det er den philosophiske Steen, som skal forvandle alt eders Blye til Guld. Naar J har fundet denne Steen, som tillige er en universal Medicin imod al eders Daarlighed, saa skal J ikke meere beklage eder over de slette Tider, eller over de svære Paabude. Denne Lærdom, mine kiere Brødre, er Fornuft og Viisdom, og vore gode Forfædre i Engeland og Tydskland har indklædet den i Ordsprog, paa det hver Mand kunde fatte og beholde den. Denne Skat er kommen med os til America, og skal ogsaa blive hos os, til hvilken Ende vi ikke vil taale saadanne Lærde iblant os, som foregiver, at de arbeyder til vort Bedste, og taler dog i Udtryk, som Folket hverken kan fatte eller beholde. Men ved alt det troer ikke, at det er nok med eders Fliid, eders Sparsomhed, og eders Klogskab allene. Alle disse Ting ere ypperlige, men ikke uden Guds Velsignelse. Derfor maae I flittig bede, og være barmhiertige og gavmilde imod de ulykkelige Fattige. Tænker paa Job, han var ogsaa fattig, men blev siden meget riig. Og nu til Beslutning! Erfarenhed holder en kostbar Skole, men Narre vil ikke lære i nogen anden og neppe engang der. Thi det er sandt, som Calenderen siger: Man kan vel give gode Raad, men man kan ikke give Udførelsen. Jeg har frimodig og tydelig, mine gode Brødre, givet eder mit gode Raad, dersom I følger det, og siden endda har Aarsag at klage over slette Tider og tunge Afgivter, saa har J Ret dertil; men dersom J ikke antager mit Raad, saa vil enhver Fornuftig troe, at de Klager over onde Tider og svære Paalæg ere intet videre, end Klager over eders egen Døvenskab, Liderlighed, og Daarlighed. Saaledes endte den gamle Mand sin Tale. Folket hørte opmerksomt til, roeste hvad han havde sagt, og gjorde det, som var tvertimod, ret lig som det havde været i en ordentlig Prædiken. Auctionen begyndtes, og de undværligste Vahre bleve meest opdrevne. Skue=Spil.