Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-12-17
J denne Tid prøves en ny Opera: "Bartholomæusnatten" med Musik af Meyerbeer; den skal, efter Sigende, komme til i Pragt og Originalitet at overgaae Alt hvad der endnu er seet, ja det siges endogsaa, at der i den skal bruges Kanoner i Orchestret. Bellinis Død har vakt stor Sorg i den musikalske Verden, som ventede meget af denne Mand, der i sit 29de Aar allerede havde komponeret saa mange skjønne Operaer. Man var meget vred paa Erkebispen, fordi han, i Anledning af Sørgefesten over ham, satte sig imod Fruentimmersang i Kirken, og da Hs. H. var stiv i dette Capitel, arrangerede man flere Musikstykker af Componistens Opera: J. Puritani, hvilke udførtes af halvandethundrede af de dygtigste Medlemmer fra Operatheatrene og 100 blæsende Jnstrumenter. Jeg har aldrig hørt Mage til en Qvartet, der ved denne Leilighed udførtes af Rubini, Jvanof, Tamburini og Lablache. - Den af Kjøbenhavnerne yndede Pianist Mortier de Fontaine har ladet sig høre i Gymnace, musicale og i Theatre Vaudeville; begge Gange vandt han meget stærkt Bifald, der, som De veed, har noget at betyde. - Vi have i disse Dage Snee og lide mere af Kulden end i den koldeste Vinter hos os Pariserne see skrækkelig forfrosne nu. Dronning Gunhild. (Som bekjendt blev der sidstleden 20de Octbr. fundet et mumieagtigt qvindeligt Liig i en Tørvemose i Skibet Sogn ved Veile. Det var pælet ned i Jorden, idet baade Hænder og Fødder vare befæstede ved Trækroge, der vare tilspidsedi Enderne, og Pæle vare ligeledes lagte tværs over Liget. Jndvoldene og Kjødet vare fortærede, saa at Liget kun bestaaer af Knokker og Hud, hvilken sidste er saa haard som Pergament og gandske sortebruun, Haaret var gaaet af, men laae ved Siden, og om det var der et tykt Baand; Dragten, er stor Skindtrøie, er ligesom Liget sortebruun af Mosevandet. Mosen, hvori dette Liig fandtes, er i Egnen bekjendt under Navnet: "Gunhildsmosen." Vor lærde Oldgrandsker, Hr. Geheimeregistrator Petersen anseer det for høist rimeligt, at dette mumiagtige Liig er Liget af den norske Dronning "GunhilKongemoder." Om denne Dronning fortæller han følgende: "Denne i mange Henseender mærkelige Dronning, som Folket ansaae for en Troldqvinde, blev med sin Mand Erik Blodore og Sønner fordreven fra Norge og flygtede over til Engelland, hvor Familien antog Christendommen. Efter at Kong Erik var falden i et Slag, tyede Gunhild med sine Sønner til Kong Harald Blaatand i Danmark, hvor de fik et Lehn til de res Underholdning; de bekrigede herfra Norge, og en af Sønnerne, Harald Graafeld, blev der Konge. Men Omstændighederne forandrede sig; Harald Blaatand, lod Harald Graafeld fælde i Liimfjorden ved Guld harald, og denne blev igjen dræbt af Hagen Jarl thi alt dette skete, for at han kunde vinde Norge. Men skulde dette Maal naaes, saa maatte ogsaa Kongemoderen skaffes af Veien. Hagen Jarl sendte derfor Bu til Danmark, og bad Kong Harald skrive hemmelig til Dronningen og beile til hende; Harald gjorde det, og skrev: "Danmark vilde blive lykkelig ved en saadan Dronning, han selv var allerede en aldrende Mand, og ønskede sig derfor ingen ung Qvinde."Dronninger fik Kong Haralds Brev, glædede sig i sit stille Sind til dette Giftermaal, og var lettroende nok til at reise ned til Danmark. Men der lod Kongen hende strax gribe og nedsænke i en Mose (in quandam paludem demergi fecit). Denne Beretning findes hos Theodoricus Monachus de regibus Norveg. i Langebek Scriptor, rer. Danic. T. 5, S. 317. En anden Fortælling siger omtrent det samme om Giftermaalet, og vedbliver: at Harald Blaatand og Hagen Jarl havde overlagt med hinanden, strax naar hun kom til Danmark at dræbe hende; hun kom seilende med tre Skibe; da hun kom til Land, sendte Kong Harald hende og hendes Folk en Vogn imøde, og hun blev sat i en prægtig Vogn, og man sagde til hende, at der hos Kongen var anrettet et kosteligt Gilde for hende. De kjørte med hende om Dagen, og om Aftenen da det var blevet mørkt, kom de ikke til Kongens Hall, men i dets Sted var der en stor Mose for dem, og de grebe da fat i Gunhild, og trak hende af Vognen, og handlede ilde med hende . . . . . . Strike). . . . . . derpaa ud i Mosen, og druknede (eller nedsænkte, dreken) hende der, og saaledes lod hun sit Liv, og det Sted kaldes siden Gunhilds Mose. Derefter droge de bort, kom hjem til Kongen, og fortalte ham hvad der var skeet. Kongen sagde: "Det er godt, der har hun nu den Hæder jeg tiltænkte hende." (Jomsvikingesaga, Kap. 7.) Tiden er saa omtrent 970. Disse Beretninger antoge Suhm, Langebek, Münter o. fl. for historisk sande, hvorimod Torfæns forkastede dem, ogsaa mig forekom denne Begivenhed saa oprørende, den sidste Kilde desuden i flere Henseender saa usikker, at jeg hidtil ansaae Fortællingen for et Sagn, der let kunde opstaae om en Dronning, der var christnet og saa forhadt, som Gunhild, og paadigtes en Konge som Harald, hvem man heller ikke havde nogen god Tro til; men ved det nys fundne Liig træffe alle Omstændigheder sammen med begge de gamle Beretninger til at bekræfte, at det er Dronning Gunhilds, at hun der er nedsænket, og derkan da heller ikke meere være Tvivl om Harald Blaatands nedrig-seige Tænkemaade. At Mosen endnu bærer Gunhilds Navn, at Almuen veed at der spøger, at denne Mose findes just der, hvor Gunhild maa være bleven dræbt, i Nærheden af Kong Haralds Residents, at endelig et saadant mumiagtigt qvindeligt midaldrende Liig er fundet just paa dette Sted med alle Beviser paa at det henhører til en meget fjern Tid; det synes mig maa hæve enhver Tvivl, skjøndt det snart lader som et Under. Gunild er da seilet op lige til nuværende Skibet, hvor der dengang var Havn. Man har foregivet at ville føre hende til Jellinge, Kong Haralds Sæde, men paa Veien udført hans grusomme befaling. Hvilket Beviis er ikke da dette Liig paa Historiens Remesis, som efter næsten ni hundrede Aars Forløb bringer det Skjulte for Lyset. Uden Tvivl vil det Offentlige allerede have draget Omsorg for, at derer ydet et i ethvert Tilfælde saa mærkeligt Liig den Opmærksomhed det fortjener, og der maa have skinnet en sand Ulykkestjerne over denne Dronning og Kongemoder, hvis hun, efter et stormfuldt Liv og en saa skrækkelig Død, endnu i vore Dage skulde gives til Priis. for uværdig Behandling."*) Her mangler desværre noget i Haandskriftet, og kun Ordet streng, Strikke, kan læses, hvilket er ret mærkeligt med Hensyn til det tykke Baand, der fandtes om huint Liigs Haar. Opraab til Kjøbstædhaandværkerne.