Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-01-28
det saa kaldte lange Parlament, under Carl 1ste, havde han udmærket sig ved sine Talenter og ved sin Duelighed og erhvervet sig Alles Fortrolighed. Da Borgerkrigen var erklæret, fulgte han Kongens Partie og blev af Carl 1ste udnævnt til Skatkammerkantsler og Medlem af Geheimeraadet. Han ledsagede siden Prinds Carl til Jersey, hvor han blev, da Prindsen reiste til Frankerig. Her levede han to Aar og begyndte paa sin Historie og Rebellionen. Ligeledes forfattede han der adskillige Skrifter, der udkom i Kongens Navn, til Svar paa Parlamentes Manifester. Efter Carl 1stes Henrettelse kaldte Carl 2den ham til Frankerig. Han begav sig med Lord Coltinton til Madrid for at forsøge om han kunde udvirke Understøttelse fra det spanske Hof. Han gik derpaa til Paris og siden til Haag, hvor Carl 2den var, men oekonomiske Aarsager nødte ham til at tage sit Opholdsted, i Antverpen. Prindsessen af Oranien, Carl 1stes Datter, vilde have ham til at opholde sig i Breda hos hende og udnævnte hans ældste Datter Anna Hyde til sin Hofdame. Denne Omstændighed var Aarsag i, at to af hans Datters Døttre kom paa den engelske Throne. Carl 2den, som i Mangel af Penge, var meget gavmild med Titler, ophøiede Clarendon 1657. til Storkantsler af England. Mere end nogen anden bidrog denne til Underhandlingernes lykkelige Udfald, hvorved Carl efter CrommelsDød igjen besteeg den engelske Throne. Siden besad han sin Fyrstes hele Fortrolighed og overvældedes med Naade. Hans Tittel, som Stortantsler bekræftedes og hertil føiedes 1660 Kantslerværdigheden ved Universitetet i Oxford. Næste Aar blev han Pair og Baron Hyde i Wiltshire, Viscout af Cornbury i Oxfordshire og Greve af Clarendon i Wiltshire. En saa stor Lykke maatte vække Misundelsen; en uventet Tildragelse bidrog endnu mere hertil. Hertugen af York, Kongens broder, opholdt sig hos sin Søster i Breda og lærte at kjende Anna Hyde, der indgjød ham ensaa hæftig Lidenskab, at han i Novbr. 1659 formælede sig med hende uden Kongens og Storkantslerens Vidende. Først efter Carls Thronbestigelse forraadede Annas Svangerskab denne Forbindelse. Clarendon opførte sig ved Efterretningen herom paa en, hans store Characteer uværdig Maade, hvorimod Kongen, saasnart han var overbeviist om Ægteskabets Gyldighed, erkjende Anna Hyde for Hertuginde, af York, opfordrede sin Broder til at vedblive at elske hende og erklærede, at denne Omstændighed ingen Forandring gjorde i hans Sindelang mod Clarendon. Fra denne Tid forbandt alle Ærgjerrige og Rænkesyge sig imod Kantsleren. Da Parlamentet afviste den urimelige Klage, Lord Bristol frembragte mod ham, søgte man at skade ham i den offentlige Mening. Paa den anden Side formindskedes Clarendons Jndflydelse hos Kongen, som gjorde mindre at en duelig Minister og en tro Ven, end af en Smigrer, der saae gjennem Fingre med hans Ødselhed. Clarendon var ham for streng og skulde som første Minister være ansvarlig foralle de Feil, der bleve begaaede i Statsforvaltningen. Den ringe Lykke, hvormed Krigen fortes imod Holland, Dunkirchens Salg og andre Omstændigheder, vagte Folkets Utilfredshed; Kongens Mishag forvandlede sig til Had, da han saae sin Plan at skille sig med sin Gemalinde og ægte den skjønne Lady Stuart, tilintetgjort: af Clarendon, som fik hende gift med Hertugen af Richmand. Han besluttede at styrte ham og berøvede ham sine Embeder. Der anlagdes Klager i mod ham for Statsforræderie. Clarendon reddede sig ved Flugten og sendte fra Calais en Retfærdiggjørelse til Overhuset. Begge Huse bød at denne skulle brændes af Bøddelen. Efter en anden Parlamentsbill, som Kongen bekræftede, blev Lord Clarendon for stedse forviist og erklæret for udygtig til at beklæde et offentlig Embede. Folkets Had forfulgte ham til det faste Land. J Evreux blev han overfaldet: af engelske Matroser, farlig saaret og undslap med Nød og Neppe. Han tilbragte 6 Aar i Forviisning, afvexlende i Montpillier, Moulins og Rouen, hvor han døde 1774 i Decbr. Hans Liig blev bragt til Engeland og bisat i Westminsterabbedie. Blandt flere Skrifter han har efterladt, er især hans, med stor Nøiagtighed og Upartiskhed skrevne Historie og Rebellionen fra 1641. til Carl 2dens Gjeninsættelse, det vigtigste.