Aalborg Stiftstidende, 1835-07-11
Indsendt.) Om Nationalbanken. Hr. Toldkasserer Thorbrøgger har i Aalborg Avis Nr. 81, for d. A. fundet sig foranlediget, at henlede Almeenheden, Opmærksomhed paa det Urigtige i Fremstillingen af, hvad jeg i Kbhvnpst. Nr. 37 d. A. har skrevet angaaende Nationalbanken med Hensyn til dens Actionairer. Han forsøger at bevise de formeentlige Urigtigheder ved at opgiøre en Beregning, som afviger fra min i følgende Puncter. 1) at de 6708,752 Rbd., som Bank-Jnstitutet i Attona skylder til Nationalbanken for Hertugdømmernes Andeel i Seddelgjælden, ikke maa ansees som beholden Formue men at hiin Sum maa afskrives fra Bankens Seddelgjælde 2) at de 3,191,100 Rbd., som Banken endnu skylden, paa Laanet af 4de Febr. 1820 for anticiperet Seddelinddragelse, bør optages i Bankens Obligationsgjæld, altsaa ikke henregnes til Seddelgjælden. Dersom denne Regning var rigtig og overeensstemmende med Bankens Octoi, da var Bankens Forfatning rigtignok meget slet; det Følgende vil imidlertid vise, om dette forholder sig saaledes. Bank-Jnstitutet i Altona skyldte nemlig i Aaret 1819 til Banken for en vis Andeel i Seddelgjælden 11,888,328 Rbd. Sedler. Jnstitutet har i Løbet af 15 Aar betalt herpaa 5,179576 Rbd. og skylder nu til Rest de forhen af Hr. Thorbrøgger anførte 6,708,752, Rbd., hvilke efter Overeenskomst skulle afbetales med 318,000 Rbd. Sedler aarligen. Dersom nu denne resterende Summa ikke (som Forf vil have det) skulde ansees som Bankens beholdne Formue, men som et Afdrag paa Seddelgjælden, med andre Ord, dersom Banken for disse 6,108,752 Rbd., ikke kan søge Erstatning i de 2/3 Deel Renter af Jorder og Tiender i Danmark, hvilke Renter ene og alene ere tillagte Banken, for dermed at dække Seddelgjælden, da maa det Samme naturligviis ogsaa være anvendeligt paa de forhen anførte 5,179576 Rbd., som Bank=Jnstitutet siden 1819. allerede har afbetalt. Da nu Banken ikke har anvendt disse Penge til Afbetalingen af Seddelgjælden, men til andre Gienstande, saa er det indlysende, at Banken, eller dens Actionairer, selv maa være en ligesaa stor Sum af Seddel gjælden, som Jnstitutet allerede har betalt; thi i de 2/3 Renter af Jorder og Tiender i Danmark kan Banken ligesaalidt (efter Forsees Mening) faae Erstatning, som den kunde søge den for de 6,708,752 Rbd., og følgelig blev Bankens Passivum over 5 Mill. Rbd. større, og Banken var i en slet Forfatning. At dette imidlertid ikke er Tilfældet, og at Forf. har taget Feil, vil det Følgende godtgjøre. Forf. gaaer ud fra den Forudsætning og som Noget, der var bestemt i Octroien, at : "Bankhæftelserne i Hertugdømmerne staae aldeles ved Siden af de 2/3 af Bankhæftelserne af Jorder og Tiender i Danmark og at altsaa, ligesom Jndtægten af disse varer kun saalænge, indtil et bestemt Øiemed (Seddelinddragelse, er opnaaet, saaledes skulde ogsaa Jndtægten af Hæftelserne i Hertugdommerne ikke være permanent, men kun temporair. Men, hvor er en saadan Bestemmelse nogensinde udtalt, Hverken i Octroien eller i de andre Anordninger, hvor det netop tydeligt og klart hedder, at Hertugdommernes Hæftelses=Kapital hører til Bankens Grundsond, og er aldeles uafhængig af de 2/3 Renter af Hæftelser af Jorder og Tiender i Danmark. Disse Renter, som beløbe sig omtrent til 795,000 Rbd. Sølv aarligen, ere, ifølge det aabne Brev af 6te April 1818 og Bankens Octroi, ene og allene bestemte til at dække Seddelgjælden, saaledes som den var den 31te Juni 1818 og, saasnart denne Gjæld aldeles er dækket, da bortfalder ogsaa Jndtægten af de 2/3 Renter til Banken: men dette er ikke Tilfældet med Bankhæftelserne i Hertug dommerne, hvoraf Banken drager sine Jndtægter, hvad enten Seddelgjælden er dækket eller ikke.