Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-02-12
J Thisted A. findes Følgende forlangt indrykket: "Nei, det er da reent galt, At en skikkelig og honet Borgermand en Aftenstund har faaet sig en Pidsk, og at Vægteren slæber ham hjem, det er undskyldelig og hører til hans Rettighed, thi han er jo Borger af Byen; men at en Bonde faaer sig en saadan Kanon, at han falder af Hesten og bliver i halvbevidstløs Tilstand bragt hjem af Vægteren, den Vægter, som lønnes af Byen, det er uforsvarligt, og er at gjøre et Jndgreb i Borgernes Rettighed. Det bør heller ikke tillades Bønderpiger at komme ind og tage Tjeneste i Byen, tage Næringen fra Byens egne Børn, ja endog forvandles til Syepiger, Jomfruer og Madamer; Havnecommissionen bør i det mindste paasee, at intet Havnearbeide tillades Uberettigede. Men i Særdeleshed bør Politimesteren have et aarvaagent Øie med den Handel, der drives blandt Store og Smaa med chemiske Svovlstikker og Pølsepinde; er der ikke for Tiden brændbart Stof nok blandt Gemytterne? Man vover jo at knurre høit baade mod Amtmand og Byfoged; det er en skrækkelig Tid vi leve i og gives der vel et mere forræderigsk Jnstrument end en chemisk Svovlstikke, den kan jo i et Øieblik oplyse, Alt, hvad der skulle skjules i det dybeste Mørke; selv Borgerne kunne ikke være uforstyrrede i deres lovlige Beskjæftigelser, efter at det er bleven mørkt, og Pølsepinde, hvilken stor Ulykke har ikke mangen en Pølsepind afstedkommet: Et Forslag om Pølsepindes Afskaffelse ligger færdig for at indleveres ved næste Raadstueforsamling, og en Afskrift skal blive Avisredactionen meddeelt til Jndrykkelse, og haaber jeg at det bliver indrykket gratis, som et Forslag af Vigtighed. J Aarhuus Avis har Hr. Skuespiller Printzlau, indrykket følgende Jndlæg i den Aalborgske Theater Sag. "Jdet jeg, efter Løvte, tillader mig at fremstille de ubehagelige Conflicter i Aalborg Theater den 9 Jan., samt Anledningen til samme, maa det være mig tilladt, at forudskikke den bemærkning, at det i Almindelighed er en mislig Sag, og et lidet lønnende Arbeide, for en Skuespiller, at tage til Gjenmæle mod Theater-Critik ker, enten saa disse - hvad ikke sjeldent er Tilfædeindeholde, enten en overdreven Roes, eller en umotiveret Dadel. Jeg skulde derfor vist ikke have uleiliget hverken Publikum, eller mig selv, med disse Linier, dersom ikke den ærede Redacteur af Aalborg Stiftstidende ved idelige og eensidige Gjentagelser (vide Aalb. St. Td. No. 6, 8, 14, 15 & 17), som derfra forplantedes i de fleste af Landets respective Blade, havde paadraget mig en ualmindelig Opmærksomhed, som ingenlunde kan være mig behagelig, med Hensyn til Maaden, hvorpaa det har behaget ovennævnte Redact, at omtale mig. Det Aalborgske Publikum er saa nøie bekjendt med sacta, at jeg i dette har fundet mit bedste Forsvar; men da jeg ikke tør haabe, at dette kan være Tilfældet andre Steder, og Man derfor muligen dømmer min Færd kun efter de Beretninger Aalb. Stiftst. har givet derom, har jeg anseet det nødvendigt, at fremkomme med nærværende Referat. - Ved min Udførelse af Felix Sandru's Rolle i Den letsindige Løgner", tillod jeg mig at indlægge to Münchhaustader, som jeg vidste vilde finde Behag hos Publikum, der tidligere kjendte disse, og hos hvem de tjente til almindelig Moroe. - At disse to Tilsætninger eller Forandringer vare ligesaa uskyldige, som tilladelige, og ikke laae udenfor Stykkets, eller den i Stykket fremstillede Hovedpersons Charakteer, maa jeg paa det bestemteste paastaae, og afviser derfor de Jnsinuationer Hr. Ree, paa en saa smage og aandfuld Maade, i denne Henseende fremkommer med i No. 6 af oftnævnte Tidende. - At Skuespilleren i Regelen ikke maa tillade sig, ved Tilsætninger eller Forkortninger, at forandre en Forfatters Arbeide, veed jeg fuldkommen vel, men ligesom enhver anden Regel er denne heller ikke fri for enkelte Undtagelser, og at det navnlig ved ældre Oversættelser ofte er blevet indrømmet, og aldrig (uagtet det hyppigt er skeet, saavel paa større, som paa mindre Theatre, at Skuespillere have tilladt sig slige Friheder), - saavidt mig er bekjendt, - er blevet dadlet, - veed jeg ogsaa, NB. naar ikke disse Forandringer ere fremstaaede paa Rollens eller Sømmelighedens Bekostning. - Den første Tilsætning, jeg gjorde i ovennævnte Rolle, bestod i, at jeg istedetfor at fortælle, at jeg engang "red paa en Sælhund," fortalte, at jeg red paa en Crocodille."*) - Den anden Tilsætning var den bekjendte Anecdote om en Ring, der, tabt i Havet, atter blev fundet efter nogen Tids Forløb i Jnd voldene af en Fisk, - istedetfor en Ring forandrede jeg det til en Pennekniv, da der just i Rollen bliver talt om en saadan, som Advocat Loder, efter den opdigtede Duel, er løben bort med i Brystet. At jeg endvidere, hvor Løgneren" fortæller, at han er bleven udnævnt til "Kammerraad, forandrede denne Titel til Hofjunker, troer jeg ligesaalidet at have paadraget mig noget Ansvar for, hver Titel kan vel være god forsig. - Ligesom jeg i det ovenstaaende troer at have godtgjort, at jeg, hvad de der omtalte Tilsætninger angaaer, har været i min gode Ret, idet jeg ikke er traadt udenfor Sømmelighedens eller Velanstændighedens Grændser, saa maa jeg tillige tilstaae, at jeg ved en ufrivillig Attring, som undslap mig, har gjort mig skyldig i en Forseelse, idet jeg alluderede til et i Theatret tilstedeværende Jndivids Stilling paa Tilskuerpladsen, (hvortil jeg dog maa bemærke, at dette ogsaa skeete, uden at afvige fra den Rolles Characteer jeg havde at fremstille) - da det ikke tilkommer Skuespilleren fra Scenen at critisere det tilstedeværende Publicum, - (den paagjeldende Personlighed kan naturligviis ikke tjene mig til Forsvar, da det jo her blot gjelder Principet i Almindelighed). - Disse ere de Forseelser, jeg har begaaet, og heri fandt Hr. Ree, - efter hvad jeg har flere Grunde til at antage, en forønsket Leilighed, til at omtale meg paa den haanligste Maade (vide Aalb. Avis No. 6), og det uagtet han ikke engang selv var i Theatret bemeldte Aften. - Dette Hr. Rees Referat ansaae Publicum for saa overdrevent og skaanselløst, at det vakte en almindelig Jndignation, og dette gav sig Luft næste Spilleaften, ved at modtage mig med en ualmindelig stærk Acclamation, hvorimod den Person, der troede sig fornærmet af mig - (denne Tro fik han først i Hænderne efter at have læst Avisen Nr. 6), understøttet af en Bogbinder og en Gjørtler, opponerede ved at pibe, hvortil Hr. Ree uden Pibe, men efter bedste Eyne assisterende Pibelyden, (vide Aalb. Av. 1) Her maa jeg bemærke, at jeg for circa 4 Aar siden, medens jeg var i Hr. Skuespildirecteur Müllers Engagement, under mit Sommer-Ophold i Kjøbenhavn, havde medbragt Stykket: "Den letsindige Løgner." for at formaae Hr. Cand. Borgaard til at foretage nogle Forandringer deri, deels ved at stryge enkelte Replikker og indsætte andre istedet, blandt disse maa det have været Skjæbnens Jroni, at just dette Sælhunderidt af ham blev indflikket; thi i Aalborg skal efter Forlydende nu for Tiden opholde sig en Person, der skal have fortalt, eller og hvem der fortælles at han har fortalt, at han i Vestindien, har foretaget et Crocodille-Ditto. Nr. 14) havde sluttet sig. *) Denne Kamp, om den kan kaldes saaledes, naar 4 kjæmpe mod idetmindste 150, varede længe, og da de fire Herrer vedbleve at lade deres Færdighed høre med og uden Piber, forhindrede dette, at Stykket kunde fortsættes, hvorfor Tæppet, maatte falde. Da der efter en Pause var bleven nogen Rolighed, gik Tæppet atter op; men da den samme Støi, som ved min første Jndtrædelse, atter begyndte, ansaae jeg det nødvendigt, at udbede mig Tilladelse til at træde ud af min Rolle og henvende nogle Ord til Publikum, men - heller ikke dette formaaede jeg at fuldføre, da Een af Herrerne, ved at afbryde mig med Raabet Hold Mund!" paany fremkaldte Acclamationer med dertil hørende Pibe-Accompagnement. Hr. Ree siger herom, at jeg ved at omtale en specielt udhævet Mand, som Organ i den offentlige Mening, fremkaldte nye Uroligheder," - men jeg erklæret paa det bestemteste, at jeg, idet jeg omtalte Stiftstidendens Referat, som den nærmeste Anledning til den stedfundne Urolighed, ikke betiente mig af et eneste fornærmeligt Ord, hverken mod denne eller dens ærede Redacteur; at jeg under saadanne Omstændigheder, og afbrudt af saa velvalgte Ord, som: "Hold Mund! ikke formaaede at udtale mig, som jeg havde ønsket, kan Man vel neppe unddres over. - Hvad der tildrog sig iblandt Publikum indbyrdes denne Aften, maa den, eller de staae til Ansvar for, der have givet Anledning dertil, og jeg kunde saaledes slutte dette mit Referat, dersom ikke en Redactions=Artikel i No. 13 havde gjort mig det til Pligt, ogsaa at imødegaae nogle bemærkninger deri. Hr. Ree siger nemlig, at jeg ved at gjøre slaae Tilsætninger" - (disse bestode i, at jeg, ligesom første Gang, talte om at ride paa en Crocodille, og sagde Hofjunker, istedetfor Kammerraad), fremkaldte stærk og almindelig Hyssen; ligesom at min Fremkaldelse ved Stykkets Slutning ikke kunde udføres, uden at ledsages af stærk og vedholdende Hyssen." Dette tør jeg erklære foren aabenbar Usandhed, og gaaer vist herved ikke forvidt, idet jeg blot underskriver, hvad - (som vist heller ikke kan være Hr. Ree ubekjendt) - mange af de Tilstedeværende i Theatret den Aften - (Mænd, som vist hverken Hr. Ree eller nogen anden Redacteur tør driste sig til at kalde Raahedens Tilhængere,) - have yttret. Forinden jeg slutter, tillader jeg mig den bemærkning: at jeg, med Enhver der er noget bekjendt med vor Journalistik, har al Agtelse for Hr. Reels Fortjenester, og Dygtighed som Redacteur, men dette forhindrer ikke, at Hr. Ree kan feile, og idet jeg villigt indrømmer, at jeg har feilet, skulde Jntet være mig kjærere, end at bringe Hr. Ree til for sit Vedkommende at indrømme, at han ogsaa har begaaet en Feil, idet han ved at fælde en altfor haard og skaanselløs Dom over en Forseelse, som, om den end ikke burde forbigaaes med Taushed, dog kunde være omtalt paa en mindre haanende Maade, og som vist ogsaa turde finde nogen Undskyldning i de locale Forhold, og i det Krænkende for en Skuespiller, at see det ofte omtalte Jndivid i Aalborg Theater hver Aften og med en fornem og dumstolt Mine at vende Ryggen til Scenen. - At denne Fremstilling vil fremkalde bemærkninger af Hr. Ree, forudseer jeg vel; thi det vil jo ikke være vanskeligt for en Mand med Hr. Ree's stillistiske Dygtighed, at slaae mig til Jorden. Jeg har, hvor ubehageligt end dette kan være mig, anseet det nødvendigt, at fremkomme med nærværende Jndlæg i Sagen, og idet jeg beder Læserne at overbære med mig, om jeg ikke altid skulde have valgt de heldigste Udtryk, da jeg er aldeles uovet i at skrive Avis=Artikler, lover jeg tillige, at jeg ikke oftere skal bebyrde dem denne Sag vedkommende." (Hr. Ree har nu svaret herpaa i Aalb. A.) 2) Det turde maaskee ikke være overflødigt at bemærke, at Hr. Ree ogsaa ifjor ved en Redactions=Artikkel gav Anledning til en lignende Opinions=Yttring, idet at Publikum ogsaa dengang modtog den paagieldende Person (en bekjendt yndet Skuespillerinde) med Acclamation, hvorimod Hr. Ree protesterede, dengang bevæbnet med Pibe, men da den tidligere blev stukken ind, opstod ingen videre Scandale.