Aarhuus Stifts-Tidende, 1828-09-02
J rum Tid have den civiliserede Verdens Beboere troet Astronomerne paa deres Ord, at Kometerne ingen i Himmelrummet omseilende Brandere, ere. Planet-Sammenkomsterne og Formørkelserne have, endnu for længere Tid siden, tabt det Privilegium, de fordum havde paa, at sætte Jordens Folkefærd i endnu langt ufornuftigere Angst. Af disse Rædsler bliver nu Jntet tilbage, uden den vistnok imodsigelige Mulighed, at Jorden kan træffe sammen med en Komet. Men Sandsynligheden af dette Tilfælde er saa nendelig liden, at intet fornuftigt Menneske lader sig forurolige derved. Den Kommets Bane, som vil lade sig see 1832 og som vender tilbage i Mellemrum af 6 3/4 Aar, blev beregnet i Frankrig, og disse Jagttagelser bleve bekiæntede og berigtigede i Tydskland. J Aaret 1832 vil denne Kommet, naar den er Jorden nærmest, endnu være otte Millioner geogr. Mile fra den; den kande, uden Skade, komme ti Gange nærmere, thi i Aaret 1770 kom en Komet os nær paa 750,000 franske Mile. Lalande regner, at en Komet først vilde foranledige mærkelige Uordener paa Jorden, naar den kom den nær paa 13000 franske Mile. Men temmelig nær forbi Jordbanen vil denne Komet gaae, nemlig i en Frastand af halvfemte Jordgjennemsmit, eller omtrent 6100 geographiske Mile. J Aaret 1773 blev Lalande, paa lignende Maade, uskyldig Aarsag i en endnu langt større Skræk. Newton i havde, da han talte om de Følger, en Komets Sammenstød med Jorden kunde have, yttret, Forsynet havde indrettet Alt saaledes, at et saadant Sammentræf var umuligt. Lalande var af andre Tanker. Vistnok kjendte man ingen Komelbane, som krydsede Jordbanen; men de planctariske Attractioner kunne forandre Banerne betydeligt, og desuden var man langtfra at kjende alle Kometbaner. Var det altsaa ikke for dristigt, med Vished at paastaae, at Jngen af de ikke beregnede Komethaner kunde træffe sammen med Jordbanen, og at ingen af de bekjendte kunde vorde saaledes forandret, at den maatte skjære Jord banen, Saa tænkte Lalande, og Tiden har stadfæstet hans Ord. Thi den Komet, som viser sig igjen efter 6 2/3 Aars Forløb, gaaer saa nær forbi Jordbanen, at begge Banerne, ved den ringeste Perturbation, kunde skjære hinanden. Men skal en Ulykke skee, saa maa ei allene Banerne, men Himmellegemerne selv, træffe sammen i Gjennemsnitspunctet, og Sandsynligheden for, at dette ikke vil skee, er uendelig stor. Lalande havde nu en Afhandling af dette Jndhold i Lommen; den var bestemt at oplæses i en af Akademiets offentlige Sessioner. Men da han kom til at staae langt tilbage i deres Række som havde noget at foredrage, blev Tiden for kort, og Afhandlingen blev ikke oplæst. Jmidlertid kund det ikke feile, at jo Titelen: "Betragtninger over de Rometer, som kunde komme Jorden nær", maatte interessere de fleste Tilhørere. Man spurgte hinanden om Afhandlingens Jndhold, man erfarede, at den handlede om Følgerne af en Komets Sammen stod med Jorden, og snart lod det overalt, Kometen, kom virkeligen, Laalande havde forudsagt det. Almindelig Rædsel, Svage Personer døde af Angst, frugtsommelige Qvinder nedkom i Utide, visse Folk fiskede i det rørte Vand, og solgte Pladser i Paradiset til høie Priser. Larmen blev saa almindelig, at Politi Lieutenanten forlangte at læse Afhandlingen. Han fandt Jntet deri, som kunde retfærdiggjøre Publikums Skræk, og lod den strax trykke. Men nu gik Rygtet, at Forfatteren havde undertrykt den ængstelige Spaadom, for ei at sætte Verden i Frygt ved at forkynde en Ulykke, hvorimod der intet Middel gaves. Uden Hensyn til den store Usandsynlighed af en Komets Sammenstød med Jorden, ere de nye Jagttagelser over disse Himmellegemers Natur, særdeles skikkede til, at bibringe Menneskene andre Begreber, end hidtil, om Følgerne af sligt et Sammenstød. Thi disse Himmellegemer ere virkeligen dannede at saa let et Stof, at man seer Stjerner af første og anden Størrelse blinke derigjennem. Kometernes særdeles hurtige Bevægelse er ogsaa en Omstændighed, der beroliger meget, thi en nødvendig Følge af denne Hurtighed er det, at deres Virkning paa Jorden, maatte være af meget kort Varrighed. Efter Duseejour's Beregning vilde den gaae forbi i to, høit tre Timer; men mangen Læser vil maaskee tænke: idenne Tid kunde man drukne eller qvæles mange Gange. (Morgenblatt f. gebildete Stande.) Af de mange Kometer, der bevæge sig i Himlensumaalte Rum, kjende Astronomerne egentligt kun Fire, om hvilke de ere istand til at angive Tiden, hvorpaa de ville vende tilbage i vor Nærhed. Den Første er den saakaldte Halleylske, som allerede har viist sig fem Gange, sidstegang i Aaret 1758, og som vi ville faae at see igjen i November 1835. Den Anden blev opdaget af Olbers den 6te Marts 1815, og vil komme igjen i Aaret 1890. Begge disse Kome ters Omløbstid beløber omtrent 75 Aar. Den Tredie opdagedes den 26de November 1818 af Pons i Marseille, og Encke var den Første, som beregnede, at den stedse vender tilbage i Mellemrum af 3 23 Aar; i den anden Halvdeel af indeværende Aar. 1828 vil den vise sig igjen. Men alle disse tre Kometer have en saadan Stilling og Bane, at de aldrig kunne komme nær vor Jord, ei heller nogen af de større Planter i vort Solsystem. Vi have altsaa aldeles ingen skadelig Jndvirkning at befrygte af dem. Gandske anderledes forholder det sig derimod med den fjerde Komet, som den østerrigske Capitain von Bicla i Josephstadt opdagede den 27de Februarii 1826 i Væderens Stjernebilled, som en liden rund Taage med et fiint Lyspunct i Midten, og hvis Omløbstid han ogsaa først beregnede at være 6 3/4 Aar. Den blev allerede observeret i Aarene 1792 og 1805, uden at man dengang erkjendte dens Vigtighed, og mod Udløbet af Rovember 1832 vil den atter vende tilbage til os, idet den vil staae Solen nærmest den 27de November f. A. For let at opsatte Forskjellen mellem denne og alle andre hidtil bekjendte Kometer, kan man tænke sig Jordens Bane som en kredsformet og Kometen som en for det meste meget langagtig, eller elliptisk Ring. Begge Ringe ere kun sielden lagte nær hos, men meest over hinanden. Men ved alle hidtil bekjendte Kometer er den langagtige Ring enten meget snevrere, eller meget videre ved sine Ender, end Jord ringens Gjennemsnit, saa at Kometen maa gaae os forbi, enten inden eller udenfor Jordringen, og derfor aldrig kan komme Jorden selv meget nær. Men nu har den Bielaske Komets Ring ulykkeligviis en saadan Stilling og Skikkelse, at den, hvor den skjærer Jordringen, hartad har samme Størrelse, og at derfor begge Ringe, som Ledene af en Kjæde, berøre hinanden meget nær i tvende Puncter. Skulde derfor Kometen nogensinde komme i et af disse to Berørelsespuncter paa samme Tid, som Jorden gaaer igjennem samme Punct, da vilde begge Himmellegemer støde sammen, og Virkningerne af en saadan Conflikt kunde vistnok vorde meget sørgelige for os, medens, som sagt, alle andre hidtil bekjendte Komme ter aldeles ikke kunne indgyde os nogen saadan Bekymring, efterdi deres Ringe enten ere for store eller for smaae i begge de afgjørende Puncter, hvoraf følger, at alle hine Kometer maae gaae os forbi, enten langt indenfor, eller langt udenfor vor Jordring. Der reiser sig nu det Spørgsmaal, hvad have vi egentligen med Grund at befrygte af denne Komet? Først og fremmest maa bemærkes, at der i Svaret paa dette for os vistnok meget vigtige Spørgsmaal ei kan ventes nogen saakaldet mathematisk Nøiagtighed. Hvorvel Astronomien med Rette kan kaldes Videnskabernes Dronning og den menneskelige Aands Stolthed, saa bærer den dog endnu mangfoldige Spor af sin menneskelige, ufuldkomne Tilstand, og ihvormeget den end har præsteret, lader den dog endnu Meget tilbage at ønske, Meget, som maaskee først vore sildigste Efterkommere ville afsiøre. Saa ledes har, for kun at nævne en af de hidhørende Omstændigheder, den Bielaske Komets Bane en saadan, Stilling, at denne Komet, i ethvert af sine Omløb, kan komme Jupiter meget nær. Denne, den stærkeste og mægtigste af vore Planter, vil derfor underkaste Kometringens Størrelse, Form og Stilling stedsevarende Forandringer, og det er vel muligt, at en af disse Forandringer i Tidernes Løb kan falde saa ulykkeligt ud, at derved bevirkes, om ei et Sammenstød med Jorden, saa dog en stor Nærmelse. Men om og hvornaar denne Begivenhed vil finde Sted, ere vi, ved Videnskabens nærværende Tilstand, ei istand til at afgjøre. Vore Kundskaber og Jupiters og Kometens Masser, samt om deres Baners Forandringer, ere endnu meget for ufuldkomne til at vi skulde kunne sige noget derom med Bestemthed, og vi maae lade det være nok, at vi kun overhovedet, have antydet Muligheden af en saadan Tildragelse.