Jyllandsposten, 1840-04-07
De ved Friisholt foretagne Mark Operationer udviste noksom, at Ritmester Halling var en meget activ Landmand, idet han uophørligt med en overdreven Menneske- og Hestekraft rastløst snart havde dette, snart hiint Arbeide for. Eftersom imidlertid hverken Plan eller Beregning var hans Sag, idet han, uanseet de paaflydende Bekostninger, par force stedse satte Øieblikkets Jdee i Udførelse, gik det her, som i Regelen ved alle Agerdyrkere, der ere hengivne til Experimenter, at Hovedtingen blev tilsidesat for Bagateller, de reelle Forbedringer for Uvæsentligheder, hvilken Fremgangsmaade ved en Avlsbedrift saameget mere hævner sig som det uforholdsmæssigt høie Folke= og Hestehold saa let opsluger en heel Gaards Production, som, inden Aaret var løbet til Ende, ofte bekræftedes ved Friisholt, hvor undertiden taltes over 60 Mandfolk og over 50 Heste foruden Arbeidsstude. Efter salig Pastor Svitzers Opgivende, i Sahl, forsikkredes det, at Halling allerede for flere Aar tilbage skulde paa selve Eiendommen Friisholt have tilsat en Capital af over halvanden Tønde Guld, hvilket han beviste deels af hans Forbrug af den af ham modtagne Arv, deels den Sum af henved 30,000 Rbd., som han contant erholdt udbetalt som Medeier af Silkeborg og deels ved Salget af den til Eiendommen hørende herlige Skov, som han aldeles lod omhugge i de Aar, han fik Favnen betalt med den høie Priis af fra 10-14 Rbd. Ligesom Skoven saaledes blev ruineret, bleve alle Tørvemoserne paa Eiendommen det ligeledes ved den Fordømmelsesdom, der var gaaet over alle paa Marken værende Kæmpehøie, som bleve sløifede lige med Jorden og henkjørte i Moserne, paa Jettestenene nær, som anvendtes i Digerne. En betydelig Udstrækning af Elleskov blev ogsaa opryddet, for ud af Ellemosen at fremtrylle Eng, hvilket, uagtet Udgrøftning, bemærgling og mange Bekostninger, dog ei skal have svaret Regning. Markernes ordentlige bemærgling efter Tour fandt derimod ei Sted, hvorfor Besætningen heller aldrig naaede nogen til Gaardens vidtløftige Areal proportional Størrelse J selve Gaardens Bygninger maatte man derimod i høi Grad beundre den udmærkede Orden og Proprets, som overalt fandt Sted, hvilket maatte paa den behageligste Maade tiltale Enhver. De mangfoldige Særheder, man blev vaer i Hallings Characteer, synes til denne at være gaaet i Arv fra Forældrene, som Begge til Overflod excellerede deri. Brigadeer Halling til Dronninglund har derfor saaledes foreviget sig ved sine Farter i Vensyssel, at hans Navn endnu i mange Tider der vil nævnes. Historien om Vinkelskriveren paa Godset er saaledes endnu i Alles Munde. Denne arme Synder lod Brigaderen bringe op paa det høieste Bjerg ved Gaarden, hvor han blev indslaaet i en Tønde med fastnaalet Bund, og derpaa rullet ned, hvor Bjerget var steilest. Saadanne Minder gottede ofte Sønnen, som med Henrykkelse gjentog denne Bravour og ofte forsøgte Lignende. Saaledes havde han indført den Skik, at lade de Folk tjære, som stial hos ham. Hos en Landmand i Nærheden af Friisholt attraperede han saaledes engang en Karl, der havde stiaalet Linned fra hans Bleg. Tyven tilstod sin Forbrydelse og Ritmesteren gav ham nu Valget, enten at komme i Tugthuset eller at lade sig tjære. Karlen valgte det sidste, hvorpaa H. tre Gange dyppede Tiærestikken, i Tjærekanden og gav da Karlen trende Jndsmørelser, paa Hovedet. En Røgter var engang nær ved at blive overredet i Marken af H., som i sin Heftighed i fuld Carriere satte efter ham; en bred Grøft fuld af Vand var dennes Redning, idet den Rapfodede sprang overden, medens H. ei turde sætte over. Jmod alle Betlere nærede han et uslukkeligt Had; understod imidlertid en forvildet Omløber, der ei kjendte H., sig ind i Gaarden, lod han ham strax hensætte til et eller andet Markarbeide; skete her Modsigelse, lød Raabet almindeligt til Staldkarlen, fire eller sex Hunde løs, – og nu opstod enten en rædsom Hundespektakel eller Synderen beqvemmede sig til at lyde Ordre. Med sit Tjeneste tiende havde H. idelige Politisager, og Jntet morede ham mere, end i Retten at gjennemhegle deres Forseelser med samt forøget Opkog af Andres Afstraffelse. Med Pastor Svitzer havde han en lang Proces ang. den ham tilkommende Udviisning af Brændsel i Friisholt Skove, som H. nægtede ham. H. tabte Sagen, men undlod derfor ei at lægge Præsten alle Hindringer iveien for at erholde Udviisningen. Saaledes skal engang, efter at Træerne vare anviste et ukyndigt Bud, som Præsten havde sendt for at paasee Stemplingen, Dagen derefter alle Stempelstederne have været paaklinede Bark, saa Præstens Folk nær aldrig havde fundet Træerne. J Sahl Bye klagede engang Bymændene over, at deres Dam var saa fuld af Mudder, at de knapt kunde vande deres Kreaturer deri om Sommeren. H. tilbød sig villig til at rydde Dammen, imod selv at afbenytte Dyndet. Dette Forslag indvilligede de taabelige Bymænd, som ei indsaae den uskatteerlige Skat, Dyndet var for egne Marker. H. anbragte nu en betydelig Hestekraft, i den tørre Sommer 1826, paa at udkjøre Dyndet paa sin Mark, som grændsede tæt til Byen. Men efter her at have udkjørt alt Dyndet, fandt han i Bunden den ypperligste Mergel og nu gik det løs paa dette Fund. Men nu begyndte Bymændene at jamre sig og græde over, at han gravede saa dybt ned i Jorden, at de vare bange for at Husene i Byen tilsidst kunde styrte sammen, da Dammen laa midt i Byen. Men jo mere man klagede og græd, jo stærkere han kjørte og lo. Bønderne maatte nu lade nedlægge en Protest, som de forfulgte ved Retten, men H. ved blev at paastaae: "at Bønderne havde bedet ham om at rydde deres Dam, og dette vilde han nu holde dem ved at rydde Dammen, saa den ei i deres Levetid skulde blive lænds paa Vand." Politiet maatte nu standse den farlige Damrydning. At samme Sind omtrent maa have behersket Brigadeerinden, er noksom bekjendt, hvorom kun saameget: Da hun for første Gang i Wienervogn med 4 Heste svingede ind i Friisholt, hvor hun vilde besøge Sønnen, fandt hun Gaarden at ligge saa utaaleligt, at hun ei vilde stige ud af Vognen, men tilraabte Kudsken: "kjør, kjørt - og nu gik det i Gallop ud igjen af Gaarden.