Viborger Samler, 1839-07-16
Den af Taleren anbefalede Deeling af det ottomanske Rige mellem Rusland og de andre store Magter var kun et Drømmeri, en saadan Deeling vilde være en Uretfærdighed, en Nederdrægtighed, hvortil Frankerig ikke turde byde Haanden. Med overstrømmende Veltalenhed gjendrev Villemain Lamartine's Argumentationer, men lod Vingerne synke, da han gik over til at forsvare den ministerielle Politik, angaaende Det, der skulde skee, var han ikke meget udførligere end sin Formand; – den hidtil bestaaende Tilstand maa opretholdes; Sultanen udsones med Paschaen, men den ægyptiske Magt maa ogsaa conserveres, hvorhos Ministeren antydede paa, at gjøre den Protection, hvori Porten befinder sig, noget almindeligere. Den følgende Dag talte Tocqueville med Sindighed og bifald om det orientalske Spørgsmaal. Frankerig maa søge at forhindre Krigens Udbrud mellem Tyrkiet og Ægypten; kommer det til Krig og seirer Sultanen, maa Frankerig staae ham bi; men skulde Sultanen bukke under, da vilde Vanskeligheden blive meget stor, og Frankerig turde i dette Tilfælde blive nødsaget til at gribe en Politik, der ikke lader sig bestemme i Forveien. J ethvert Tilfælde maa Frankerig, saasnart Rusland tager en eller anden Provinds i Besiddelse, strax gjøre et lignende Skridt. Foreløbig maa det indstændig opfordre alle europæiske Magter til at medvirke til Fredens Opretholdelse. Doctrinairen Guizot anbefalede en national, en europæisk Politik, der bestaaer i, at Man maatte bevare Tyrkiet, – kun ikke med Vaaben, for Vedligeholdelsen af den enropæiske Ligevægt. Vel adskiltes den tyrkiske Statsmaskine i sine Stykker; det ene Led faldt fra efter det andet – Grækerland, Servien, Moldau, Wallachiet, Ægypten –, men ved denne Adskillelse maa Europa absolut forblive en ørkesløs Tilskuer, kun maa Frankerig af alMagt stræbe at hindre en eller anden Stat i at bemægtige sig de Provindser, der løsrive sig fra Porten. Denne af Guizot udtalte Politik fandt Modstandere i to af de meest udmærkede Talere, Berryer og Dupin. Den første ansaae de mange Skildringer og den tyrkiske Stats synkende Tilstand for at være overdrevne; han troede tvertimod, at dette Rige engang i Tiden atter vilde indtage den Rang, det tidligere havde havt. Man kunde ingenlunde negte, at Portens Undergang vilde være velkommen for Rusland; men den Politik, dette Rige vilde hylde, kan Man maaskee slutte sig til af dets tidligere Foretagender. England vilde ligeledes optræde som Portens Beskytter, fordi dets mercantille Jnteresse byder det. Frankerigs Stilling er forskjellig fra hine tvende Rigers; det staaer alene og søger forgjeves en Bundsforvandt: men netop af denne Grund maa det hurtig indtage en bestemt og afgjørende Stilling, det maa erklære sig enten for Ægypten eller for Tyrkiet, og dernæst med Kraft, hævde den tagne Stilling. Efter hans Mening maatte Frankerig anvende al sin Kraft for at bevare Tyrkiet, udeelt og ulemlæstet; af denne Grund bevilgede han de 10 Millioner, ikke for at opretholde den vaklende Status quo, men for at gjøre Ende paa samme. Dupin erklærede sig hverken for Ægypten eller for Tyrkiet, men advarede saavel for Rusland, der beskytter Porten, under den Betingelse, at turde svække denne, som for England, der er et Rusland for Ægypten; Alt hvad han forlangte var, at Man skulde vaage over de to frie Passager, Bosporus og Jsthmen ved Suez; i øvrigt forlod han sig paa Regjeringens Viisdom. - OdillonBarrots Tale var en glimrende Protestation mod Lamartines Anskuelser. Med særdeles Varme erklærede han sig mod den umoralske Tanke af en Sønderlemmelse af det tyrkiske Rige. Det egentlige Onde, Man havde at befrygte, var Ruslands væbnede Jndblanding i Orientens Anliggender; det var at ønske, at et fast Baand, maatte dannes mellem de mægtige Stater, for at modvirke Rusland, og sætte en Dæmning mod dets Fremtrængen. Dertil tilbød sig nu en Leilighed. Porten maatte erholde Beskyttelse; endnu var Tyrkiet ikke livløs; Arven endnu ikke tilfalden; det var umoralsk at tale omen Deeling. J disse Yttringer faae Lamartine en Opfordring til atter at tage Ordet. Man havde misforstaaet og fordreiet hans Yttringer; han anbefalede ikke at deele og tilintetgjøre Tyrkiet; han vilde kun, at naar Portens Undergang, der var uundgaaelig, indtraadte, skulde Frankerig forbeholde sig sin Andeel. Og naar den gamle Bygning styrter sammen, behøver Man just ikke at fælde blodige Taarer!" "De, min Herre, tilraabte han Odillon Barrot, troer De, der ikke erkjender Kongernes guddommelige Ret, troer De paa en guddommelig Ret for Barbariet? Hvad jeg har sagt, er ikke Drømmeri; men det er en Drøm at troe, at Rusland vil ved en Protocol lade sig formene at indtage Stambul; det er en Drøm at troe paa Englands Uegennyttighed. Naar vi vaagne, finde vi Rusland i Constantinopel og England i Alexandrien.