Jyske Efterretninger, 1769-08-04
Alt dette bevæger mig paa det beste at anbefale Saltets Brug ved alle Spiser, hvor det kan anbringes, men i sær ved dem, der let kunde raadne i Maven. Af sidste Art ere alle dyriske Spiser, undtagen Melk; men i sær Kiød, Fiske, Kræbs, Æg og deres Supper. Alle disse Spiser, vorde gemeenlig alt for lidet saltede hos os, og dette er een af Aarsagerne til vore Smaaherrers almindeligen slette Fordøyelse. Ved den Mængde af Spiser og Drikke, hvilke en slig Martyr af Mave daglig har at udarbeyde for sin Herre, og hvoraf de fleste helde til Forraadnelse, førend den endnu kan fuldende sit Arbeyd paa dem, var det saare billigt at understøtte den med et saa uskadeligt og lemfældigt Fordøye Middel, som tillige sikkert forebyggede Spisernes Fordærvelse. Men, man gjor intet mindre end dette. Man spiser Fiske og Kræbs, hvilke fornemmelig behøvede Salt, ved de fleste Borde, saa færske, at det knap er mueligt at smause tre Dage ved slige Borde, uden at mærke et fordærvet Fordøyelses og Forraadnelses Kiendetegn i Maven, Væmmelse, Qvalmer, raaden Opslag, o. s. v. Hvor mange, og ofte hvor farlige Sygdomme skulde man ikke forebygge, dersom man ikkun rigeligere betienede sig af dette Kryderie, for at beskytte og befordre Fordøyelsen, for at vedligholde den saa nyttige Tørst ved og efter Spiserne, og forde 250 & des. destobedre at opløse Spisernes Grød ved tynd Drikke, og for at fyldestgiøre den gode Smag og Lægernes Love; Tho alle Læger erkiende Saltet for et godt og priisværdigt Fordøye Middel. Geoffroy anbefaler det mod tung Fordøyelse, og Legemets Forstoppelse. Junker udleder dets almindelige Nytte i Leve-Ordenen fra dets Virkninger. Kruger, anpriser det i sær for dem, der plages af Sliim og Forstoppelser, og alle Læger tale næsten af samme Tone. Men andre have en stor Frygt for Saltet, da de troe, at det volder Hede, avler Skiørbug, stivner Traadene for meget, opvækker Hoste, og ved sin urindrivende Kraft forvolder Nyre=Steen. Hvad lader sig ikke sige, naar man først har foresat sig at overdrive en Sag, Jeg æsker ikke, at man skal leve af Salt, eller misbruge det. Jeg skal aldrig raade at nyde lutter. saltede Spiser; men alt, hvad jeg laster, er, at man salter Spiserne alt forlidet. Denne Feyl kan afhielpes, uden at man tør befrygte det ringeste af alle ovenmeldte Sygdomme, saa længe man ey endnu er virkelig syg; thi jeg taler her ikke om de Syges Leve-Orden. Det er sandt, at Saltet kan frembringe nogen Syden og Hede, formedelst dets Opirring i Føle=Seenerne, hvorved deres Sammendragning og følgelig Omløbet i Kanalerne formeeres. Men et Maaltid, der vel skal fordøyes, kræver af Naturen et livagtigere Arbeid af Traadene og Pulsen. Den megen Drikke, hvilken Tørsten af vel saltede Spiser, kræver, drukner Saltet for største Deelen igien i Fordøye Veyene, og udbreder det saaledes i den fortyndede Melke Saft, at det ikke længer kan giøre nogen umaadelige Virkninger i Blodet, og omsider skulde denne Hede, hvilken Saltet volder, endnu stedse være et mindre Onde, end at Maven daglig udarbeidede en raa og fordærvet Nærings=Saft, der omsider maatte fordærve vore Vædskers heele Masse. Naar man siger, at Saltet giør Skiørbug, saa vil jeg have denne Fordom tilbørligen indskrænket. Skiørbug bestaaer i en Safternes Forraadnelse, hvorudi den ludagtige Skarphed ustridig har Overvægten. Nu er det vel vist, at denne Skarphed boer i et Blod, som er alt for meget opløst, løst og for flydende, og at Saltet gjør Blodet end merefindende. Men det er ogsaa lige saa vist, at man ikke har den Virkning i Blodet at befrygte af Saltet, naar man ikkun til Nødtørft salter Spiserne, paa det de ey i Fordøye Veyene allerede skulde smittes af en Forraadnelse, som skulde giøre den heele Nærings=Saft til en Forraadnelses Tønder for Blodet. Men dette kan Saltet vist afværge, følgelig en Faren for raadnende Sygdomme stedse større, naar man nyder de til Forraadnelse næmme Spiser med for lidet Salt, end naar man nyder dem vel saltede.