Berlingske Tidende, 1798-03-12
Kiøbenhavn, den 12te Martii. Under 31te Januar d. A. er Amtsforvalter Johann Boye Cimber, som Landvæsens=Commissair, allernaadigst forund Rang med Kammerraader. Ligeledes er under 7de Februar, Revisor Søren Hee allernaadigst udnævnt til at være Amtsforvalter for Callundborg, Draxholms og Sæbyegaard Amter, samt Fuldmægtig Frantz Jørgen Hvas til at vær Revisor for de siellandske og fyenske Overformynderie=Regne skabers Revisions=Comptoir. Det fugtige og saa ustadige Veirligt, vi have havt hele Vinteren igiennem, lader Landmanden rimeligviis frygte for skadelige Følger for Qvæget. Underskrevne kiender af andres og egen Erfaring ved Qvæg, som tilhørte ham selv, et ligesaa simpels som virksømt Middel til at for bygge befrygtende Sygdomme. J samme Gade, hvor alt Gienboens Qvæg styrtede i Stalden og blev bortført tæt forbi den aabne Dør at Stalden, hvor en af mine Venners Qvæg stod, holdt dette Qvæg sig foruden mindste Tegn til Spadom. Den samme Vækning gjorde det paa en Gaard i Marsken i det nu Hertug lig Oldenborgske, da Qvægsygen dog grasserede rundtomkring i Egnen. Disse og egne Erfaringer troede han, berettigede ham til at anbefale dets Brug, allerede for lang Tid siden, til adskillige af sine Bekiendtere; og nu holder han det for Pligt, da han ikke erindrer sig, at have læst det Omtalte i no ger bekonomisk Skrift, at giøre Midler, saavelsom dets Brug, saa meget mueligt, almindelig bekiendt, da Rygtet gaaer, at man vil have Efterretning fra Holsteen, at Qvægsygen det et Sted skulle have yttret sig. Naar Qvæget allerede er smittet af Sygen, da hielper det ikke, men som Præservatipulveriserer man den Morter, 2 Dele Salt, 1 Deel Ene ber, i Deel Svovel og blander det vel sammen; hvoraf gives Qvæget strax om Morgenen 1/2 Spiseskee fuld, som de første Gange maae appliceres Qvæget brav langt tilbage paa Tungen; thi det under det ikke strax, men siden, vant dertil stikker det selv begierlig derefter. Hver 8de Dag giver man Qvæget en Spegesild dyppet i Tiære, et Middel, som mange desuden betiene sig af, førend de om Foraaret slippe Qvæget paa Græs. Saltets, Svovlets og Enebærets midicinske Nytte er saa bekiendt, at Midlets Brug, nu da Erfaringer i dette Tilfælde tillige taler for det, vel ikke behøver mere detailleret Anpriisning, endog ikke for Almuen, end blot at nævnes. Wedel Jarlsberg. Bidrag til Besvarelsen af Spørgsmaalet: Hvorvidt bør Landmanden tillades at brænde Brændeviin 1) Tillades Landmanden at brænde Brændeviin; hvem kommer da til at nyde Godt af denne Tilladelse, Bliver det ikke Herremanden, Præsten, Forpagteren, Forvalteren og den rige Selveier=Bonde? Hvor mange Fæste og hoverie giørende Bønder kan man giøre Regning paa kunne formaae at benytte dem af Friheden, Det ere altsaa Folk, der ikke trænge til denne Forøgelse i det, der udfordres for dem, endog til at leve vel, som ville høste Frugterne af den tilladte Brændeviinsbrænden paa Landet. 2) Man sætte endog, at en stor Deel Fæste= og hoveriegiørende Bønder ville bruge Friheden at brænde Brændeviin, kan man da med Vished antage, at de ikke ville misbruge denne Drik, som, nydt til Maade, tiener den Arbeidende til Styrke og Qvægelse? Hvor vanskelig Fristelsen for den ringere Classe lader sig overvinde, seer man dagligdags paa en stor Deel af dem, som i Kiøbstæderne brænde og udskienke Brændeviin. Vilde Bondens Tienesterende ikke tage Anledning til at giøre Fordring paa oftere og dagligen det hele Aar igiennem at gives denne Drik til stort Tab og Skade for Hosbonden, Maatte man ikke befrygte, at mangen Bondegaard af Uforsigtighed ved Maltgiøren og Brændeviinsbrænden vilde svie af: Fristedes ikke Bonden til hyppigere Skov tyverie, Kunde der saa vel sørges for, at Bondens Helbred, ikke leed ved at nyde fordervet og svedet Brændeviin, naar den brændtes i Landsbyerne og i de udflyttede Gaarde, som denne Ting ganske let kan paasees, naar Kiøbstæderne allene have denne Tilladelse 3) Brændeviinsbrænden er en af vore danske Kiøbstæd, ders Hovednæring. Hvad vil der blive af de fleste, naar denne tages fra dem, Man svarer: Kiøbstæderne skal lægge sig efter Fabrik=Vindskibelighed. Dette kan siges uden syn derlig Hovedbrud; men sæt det i Værk, og Da fortiener de hæderligen at udmærkes iblandt Dine Brødre. De fortiente Landmænd, Høegh og Wedel, have tydeligen viist os, at en stræbsom og fornuftig Bonde kan blive en formuende Mand uden at han behøver, for at naae dette, at brænde Brændeviin. Naar Bonden troeligen vil passe sin Dønt, kan denne give ham nok at tage vare. Hvorfor skal Bonden tillige være Brændeviinsbrænder, Lad ham lige med den fornuftige Haandværksmand blive ved sin Syssel. Tilsidst vil man ve have, at han ikke maae sælge sine Huder, Skinde; men at han og skal forædle disse, garve og berede dem, sye selv sine Skoe og Buxer m.m. Det er en Stats sande Fordeel jo flere Mennesker der kan leve vel ved Siden af hinanden Staten. Lad derfor kun Brændeviinsbrænderne leve og lid vel i Kiøbstæden; saa længe Bonden tillige uden hiins Fornærmelse kan have, hvad han behøver, og der ikke tarrigt af sin Ager og Qvægal. 4) Man bør ikke antage, at Regieringen skulle have lagt en saa betydelig Afgivt paa Brændeviinsbrænderierne, som Consumtionen er af de Kornvare, der anvendes dertil, naar samme ikke nødvendigen behøvede det. Hvorledes faaer nu Statskassen Erstatning for denne Afgivt, naar Brændeviinsbranderierne i Kiøbstæderne enten ganske eller tildeels gaae til Grunde, At lægge en ny Stat paa det allerede nok betyngede Hartkorn, var endog fra den Side ikke at tilraade, at i saa Fald den Landmand eller Bønde, som ikke vilde eller kunde benytte sig af Friheden at brænde Brændeviin, kom til at betal for den anden, der nod Godt af Friheden. At lade dem paa Landet, som brændte, betale en Afgivt forholdsmæssig efter deres Kiedlers Størrelse, ville for Controllens Vanskelighed og have meget imod sig. Jkke alle, der brændte, angav det. Andre, som i Aar havde en maadelig Kiedel, af hvilken han svarede Afgivten, ville næste Aar uden Anmeldelse for ikke at komme til at svare høiere Afgivt, lægge sig en større til a. Hvor mange odieuse Huus=Jnqvisitioner og sistalske Undersøgelser ville dette ikke give Anledning til Lad os antage at Uaar og Misvert paa Kornet indtraf, vilde det saa ikke se langt værre ud for Landet, end nu, efter nærværende Jndretning. 4) Dranken eller Bærmen, siger man, er Agerbrugeren saa særdeles nyttig. Oeconomiske Skrivter have allerede længe tilfulde beviist, at Klever, Kartofler, Roer og Rødder, disse sidste især, kogte, ligesom og Vandet, de toget med, fuldkommen er ligesaa godt til at føde og fede Creaturer. som Dranken eller Bærmen. Man behøver altsaa ikke at bryde sin Hjerne saa meget for at skaffe Bønden Bærme, de han har Midler i Hænde til at kunne undvære den. - De synes saaledes baade moralsk og politisk urigtigt, at Bønden, brænder Brændeviin. NB. En nødt to knakken.