Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-06-18
J London fortjente hun vel noget ved sin Konst, men det var kun ubetydeligt mod hvad det kostede hende at leve der. Jmidlertid mødte hun her al den Agtelse, hendes Talenter berettigede hende til. Paa en meget hædrende Maade blev hun modtagen i Society for Encouragement of Arts, Manufactures and Commerce og præsenteret en Hædersmedaille. J det nordiske Selskab sammesteds blev hun optaget som Medlem. Hertuginden af Devonshire og flere oplyste Mænd og Qvinder besøgte hende jevnligen. Hun gav timeviis Underviisning; man betalte Timen med en Gumee, lod hende hente eller betalte Vognen særskilt. Men hvor megen Udmærkelse, hun end nød, fik hun dog ikke Lov til at faae sit Arbeide, som udenlandsk, ind i London. Maatte vi heri dog ligne Engellænderne og forbyde Jndførslen af det Fremmede, Da kunde vi vente noget af vore Manufacturer og Fabriker. – De ellers misunde lige Engelskmænd have ladet hendes Fortjenester ve derfares Ret, og i den trykte Anmeldelse af Konstudstillingerne i det Europæiske Museum i London, hvori kun de bedste Mestere og hvad der findes Merteligt anføres, staaer hendes Navn ved Siden af Angelica Kausmann. Jthe Morning Post and Daily Advertiser for 1790 hedder det i Artiklen om Konsterne: "Der er for nærværende Tid her Landet en dansk Lady ved Navn Bärens, hvis Talenter i botaniske Tegninger endog langt overgaae dem af den berømte Marien, hvis skjønne Produkter, bevares i det Brittiske Museum. Den ne Lady har, med forunderlig Flid, Taalmodighe- og Gent, frembragt en Samling af Blomster Malerier i Vandfarve, som ere skildrede med den fine ste Smag og Nøiagtighed. Subjecterne ere beundringsværdig grupperede, og Koloriten er udeskrivelig livagtig. Det er ikke Blomster allene, at denne Lady excellerer, men og i Fugle, Conchulier, Jndsekter, Frugt o. s. v., og hendes Landskaber, som ere meget i afgangne Barets Maneer, ere særdeles skjønne. Hun har ogsaa opfunden en ny Art af Naalearbeide, hvori han med saa megen Konst efterligner Frugt, at det er vanskeligt for Øiet, at skjelne den fra Naturen. Den hele denne Ladys Samling vurderes for 3000 Pd., og endskjønt dette vist er en stor Sum, saa synes det dog, naar man betragter den Tid og Umage, Arbeidet har kostet, saavelsom Stykkernes overordentlige Skjønhed, at være ikkun en maadelig Belønning for saa megen Flid, og som har været saa ganske forunderlig heldig. – Enkedronningen Juliane Marie havde som Agtelsestegn foræret hende et Sølv=Thee-Service, og Catharine den Anden lod hende tilsige en Guldmedaille tilligemed 200 Specie=Ducater i Aaret 1786, da den Danske Minister overleverede Keiserinden to Stykker af hendes Arbeide. De bleve strax ophængte i det Keiserlige Cabinet. For 7 Aar siden døde hendes Mand, som havde 1000 Rdlr. i Vartpenge. Uagtet alle Kongelige Embedsmænd ere forpligtede til at indsætte i Enkecassen, var han fritaget fordenne Forpligtelse, paa Grund af den hende om en besynderlig god Pension givne Forsikring. Ved hans Død søgte hun om at maatte beholde hin Vartpenge, i Pension, paa Grund af, at hun skulde have Pensionen for sine egne Fortjenester, at hun var gammel og svagelig, at der var Enker, som havde betydelig Pension, blot for deres Mænds Fortjenester, og at hun var den eneste Danske Konstner, der ingen aarlig Understøttelse havde havt af Regjeringen, 300 Rdlr. blev hende tilstaaet aarlig, men med den Forsikring, at hendes tvende Døttre skulde efter hendes Død nyde Pension, naar de maatte overleve hende. – Hendes Bane her paa Jorden var ikke bestrøet med Roser. Hun følte den Embedsmands og hans Families Stilling, der maa leve under trange Kaar. J Bombardementsdagene maatte hun paa en Karls Ryg bæres fra sit Dem, som hun ikke vilde forlade, førend Nøden tvang hende. De sidste 14 til 15 Maaneder leed hun de græsseligste Smerter af Gigt, som hun stedse, i større eller mindre Grad, havde været plaget af, og var, faa Dage undtagen, sengeliggende. Hun kunde lidet sove og lidet spise og drikke. Gigtmaterien havde kaster sig paa Brystet. Under alle sine Lidelser vedligeholdt hun lige indtil den 7de Junii, da hun døde, sit Legems og sin Forstands fulde Kraft. Hengiven under Guds Villie var det kun enkelte Timer, i hvilke hun var utaalmodig. Ethvert Øieblik, i hvilket Smerterne vare taalelige, opofrede hun til Virksomhed. Hun sørgede for Alt i sit Huus, vaagede over Orden i det Store som i det Smaa, og søgte huusholderisk at samle Noget sammen af det Jndboe, som Bombardementet berøvede hende. For den da brandlidte Underviisningsanstalt for Pigebørn af Embedsmænd arbeidede hun af og til i sine sidste Dage ved at gjøre Tegninger o. s. v. - Paa hendes Kiste stod den simple Jndskrift: Magdalena Margaretha Barens Medlem af Konsternes Academie. Hun ønskede ikke i levende Live at udmærkes; Udmærkelse ønskede hun ikke efter sin Død. Den hende tiltænkte blev derfor frabedt. – Af Sindelav var hun alvorlig, ikke sjelden noget melankolsk, men uden at være fortredelig eller lunefuld. For sine Børn har hun været en mageløs Moder, og blid og overbærende mod sine Medmennesker. Som Pige skal hun have været en Skjønhed. Af Legems skabning var hun mager og høi, men vel dannet. Hendes Portrait, malet af Prof. Lorentzen, er ophængt paa Charlottenborg blandt Konstacademiets Medlemmer.