Den Vest-Sjællandske Avis, 1838-07-06
J denne Skrivelse kan jeg kun see et nyt Beviis paa den gamle Sætning, at Vreden forblinder Menneskets Øie og lader ham see, hvad der kun existerer i hans egen ophidsede Jndbildning. Hvorledes kunde Forf. ellers beskylde mig for at have sammenlignet Skolelærerne med Bondens maare Heste? – Jeg har sammenlignet Staten, naar den opretter flere Skoler, end den kan tilbørligt forsørge, med en Bonde, som holder flere Heste, end han kan føde; men kun den af Lidenskab Forblindede kan der finde en personlig Fornærmelse mod Skolelærerne. End meere forblindet maa Den være, der kan paastaae, at man uden at foraarsageMeningsforandring meget godt kan begynde med "da" istedetfor "naar, og forvanske den til Betingelsen knyttede Undersætning: "og iblandt saamange slet lannede Leiesvende kan man just ikke vente at finde mange troe Hyrder, – til: "vilman ikke finde" &c. Dersom jeg havde sammenlignet Skolelærerne med Bondens forsultne Heste, dersom jeg havde paastaaet, at de ikke opfylde deres Pligter, u. u. – da havde vel enhver Skolelærer Grund til at føle den billigste Harme, derover; men da jeg aldeles ikke har enten tænkt eller yttret, saadant Galskab, saa indseer jeg virkeligen ikke, hvad den gode Mand er bleven saa vred over. Den nys anførte Sætning, at man iblandt sletlønnede Leiesvende ikke kan giøre Regning paa at finde mange troe Hyrder, kan saa lidt ansees for en Fornærmelse imod Skolelæverne, at den meget mere indeholder en Undskyldning for dem, naar de, forat opholde Livet, fristes til at vende deres Hjerter bort fra deres egentlige Kald. Leiesvende ere de, saavelsom andre Statens Tienere, for saa vidt som de modtage Løn for deres Arbeide; men blot Leiesvende kunne de blive derved, at Omsorgen for det daglige Brød ikke tillader dem at opoffre sig ganske for deres Skole. Derfor søger jeg vort Almueskole væsens Mangler fornemmeligen deri, at man har oprettet flere Skoler, end man har Midler til at forsorge tilbørligt. Det synes, som om man har anna seet det for nok at opbygge Skoler, ansætte Lærere, derved, sætte dem under strengt Tilsyn o. s. v., uden at tænke paa, at det er Lysten, som driver Værket, og at der ikke udrettes meget Godt ved Tvang." Dette mener jeg at jeg har udtalt saa tydeligt i mine paaankede bemærkninger, at jeg endnu allermindst kan begribe, hvorledes Forf. kan tillægge mig den Troe, at man kan behandle Skolelærerne, som man behager, og bør søge at gjøre sig selv stor paa deres Ruin." Mangen Skolelærer maa vistnoføle, at han staaer i et ubehageligt Afhængighedsforhold, naar han har en streng og urimelig Foresat, men hvorved har jeg givet Forfatteren den fjerneste Anledning til at troe, at jeg, som Præst, er en saadan? – eller at jeg anseer det for ret at nedtrykke den – som Forf. selv erkjender – allerede ved udvortes Kaar noksom nedtrykte Skolelærerstand, Har jeg ikke netop paaanket den Maade, hvorpaa Skolelærere dannes, som Grund til deres afhængig Stilling og ringe Anseelse? – Eller mener maaskee Forf., at det er en Fornærmelse mod Skolelærerne at laste de Jnstituter, paa hvilke de dannes, – Davar det jo ogsaa en Fornærmelse imod de studerede Embedsmænd at gjøre opmærksom paa Mangler ved de saakaldte lærde Skoler eller Universitetet. Men Forf. har, forblindet af sin Lidenskab, aldeles miskjendt min Hensigt og mistydet mine Ord. Jngen kan inderligere ønske Almueskolelærernes Held end jeg, netop derfor har jeg offentligt udtalt min Mening om de Mangler, som Seminarie-Underviisningen synes mig at lide af. Thi skal Skolelæreren nyde den Agtelse og Anseelse, som hans gavnlige og besværlige Kald berettiger ham til, da maa han være saaledes dannet og forberedt dertil, at han ikke skal behøve idelige Tilretteviisninger af sine Foresatte, da maa han besidde en almindelig Aandsdannelse, som kan hæve ham over Almuen og sætte ham paa nogenlunde lige Trin med hans Foresatte ligesom f. Ex. en Lieutenant kan staae paa lige Dannelsestrin med sin General, – da maa han være saa oplyst, at han kan see og kjende sine egne Mangler og ikke forledes til at bryste sig af blot indbildte Fortrin. Hvorvidt Seminarierne i den korte Tid, Skolelærerne der kunne forberede sig, ere i Stand til at meddele dem en saadan Dannelse, beroer deels paa om Lærlingerne komme aldeles raae, d. er uden af foregaaende Aandsdannelse, dertil, deels paa Underviisningens Beskaffenhed. En Bondekarl kan ligesaa vel, som ethvert andet Menneske, blive en duelig og agtværdig Skolelærer; men kommer han aldeles graa, til Seminariet, da vil det i det Mindste være vanskeligt for ham at blive dannet dertil i tre Aar, og dette troede jeg, for at være billig, at maatte bemærke til Undskyldning for Seminarierne naar Enkelte gaae halvraae derfra igjen. Underviisningens Skyld er det derimod, naar Seminaristerne have faaet Hovedet fuldt af halvfordøiede Brokker af unødvendige – om ikke unyttige – Videnskaber og derimod staae tilbage i det Nødvendigere Dertil har jeg sigtet ved at yttre, at mangen Seminarist kan "disputere og Catechetik, men ikke catechisere;" thi det er unegteligen en Feil at forsømme den practiske Øvelse i en saa practisk Kunst over dens lidet frugtbringende Theorie. Naar Forf. roligt og uden Lidenskab overveier dette, da tør jeg haabe, at han ikke længere vil finde nogen saavel aandelig som bogstavelig Modsigelse" i mine Yttringer og Skolelærerne, hvoraf jeg, Gud skee Lov, kjender mange duelige og i enhver Henseende agtværdige; men netop disse have tilstaaet mig, at de skylde Seminariet den mindste Deel af den Dannelse, som gjør dem duelige og agtværdige. Jeg tør haabe, at ingen Skolelærer, som har læst mine omtalte Bemærkninger med Rolighed og Eftertanke, har fundet, at hans Stand deri er behandlet med saa utilgivelig Haan," at de ei kunne være udgaaede fra Kjærlighedens og Fredens Aand, eller at de trængte til at fremsættes i en sømmeligere Stiil. Til Gjengield for det gode Raad, Forf. i denne Anledning giver mig, vil jeg give ham det, at han i Fremtiden hører, før han taler, og seer sig ret for, før han skriver om Noget; thi dette vil være sømmeligere" for ham, end at udøse sin Galde i anonyme Breve. Næsbye den 22de Juni 1838. L. Børresen.