Adresseavis for Børn, 1781-08-01
Ottende Optrin. Vilhelm, Jonas med en liden Fiol under Armen, og de Forrige. Vilhelm. See, her kommer jeg med min Musikant. Lovise. Hvor har du hjemme, min lille Dreng? Jonas. Jeg har hjemme ved Bergstaden. Lovise. Leve dine Forældre endnu Jonas. Min Moder er død for længe siden; men min Fader har jeg endnu levende. Thrine. Men sig mig engang, hvor kommer det sig, at du er kommen saa langt bort fra dit Hjem, og er kommen herhid. Jonas. Jo, min stakkels Fader er gammel og næsten blind. Han kan ikke arbeyde mere Derfor gaaer jeg nu omkring i Verden, og maae søge at fortiene lidt med min Fiol til hans Ophold. Lovise. Men det varer jo længe, førend du kan komme hiem til ham; han kan jo være død imidlertid. Jonas. Ney, naar jeg har fortjent en Dalers Penge, saa sender jeg ham den hjem med Posten, og min Syster hjemme passer nok paa ham. Lovise. Vil du da nu lade os børe dit Spil Jonas. Ja saa mænd vil jeg saa. Jeg spiller ret hjertelig gjerne for saadanne smukke Jomfruer og Cavalierer; men mit Spil har dog ikke meget at betyde. Vilh. Spil du kun, saa godt som du kan, For os spiller du altid godt nok. (Jonas stemmer sin Fiol. Thrine rækker imidlertid Vilhelm Tallerkenen med det øvrige Stykke Kage paa Han takker hende og beholder Tallerkenen i Haanden. Jonas Spiller først Melodien til en Sang; derpaa spiller og synger han tillige.) Nu, til god Lykke da Jeg er en fattig Bondedreng, Som spiller og synger for Folk i Fleng, De Fattige og de Rige. For at fortjene Skillingen, Jeg stryger Fiolen, og synger til den. Det pleyer mig ey at svige. Jeg pleyer da noget at vinde, Og saa skal al min Sorg forsvinde. Thi Avis. Thi Maven og Buen de fordre hver sit, Og naar man giør noget, saa har man Profit Vilh. An, du stakkels Dreng, du vil ogsaa have noget for din Mave. Du skal faae. Bie lidt, bie lidt, See der, der har du for det første mit Stykke Kage. Spiis det Jonas. Ney, min smukke unge Herre, behag kun at spise det selv. Vil De siden give mig et Stykke Brød til, saa er jeg fornøyet. Vilh. Du skal faae Smørrebrød, førend du gaaer. Men spiis du nu kun Kagen, Jeg kan og spise Smørrebrød, ligesaavel som du Jonas. Ja mænd da, saa siger jeg megen Tak, men saa vil jeg nok gjemme den, og spise saadan en lækker Mundfuld engang, førend jeg gaaer til Sengs. Lovise. Jeg fortryder, at jeg har spiist mit Stykke Kage op, ellers skulde han havt det med. Chrine. Hvorfor kunde han ikke ogsaa kommet lidt før Lotte. Jeg har endnu Halvparten af mit Stykke, det vil jeg give ham med. See, see der, lille Dreng, det skal du have med. Jonas. O Ney, Ney Beholdt hun kun sin Kage selv, min smukke Jomfrue, Jeg har saa mænd nok i det ene Stykke. – Jeg faaer kun sjelden saadanne Lækkerbisgener i Verden; og jeg vil heller ikke vænne min Lyst dertil. Thrine. Ojo, tag du kun Kagen af Jomfruen og spiis den strax, min lille Dreng, Jonas. Ney, skal jeg endelig tage den, saa vil jeg gjemme den med til i Aften. Maae jeg svøbe den i mit Tørklæde og tage den med mig, (han søger efter Tørklædet) Jh, er det nu ikke galt. Jeg har glemt det, hvor jeg var sidst, der svøbde jeg et Stykke Ost og Brød der. De er nok saa gode, at give mig et Stykke Papir, Lotte. Jeg skal siden give dig et lille Tørklæde, du lille Spillemand. Vi ville imidlertid sætte Kagen her i Vinduet. Jonas. O ja nok, min smukke Jomfru, Jeg er nu her hos Dem, for at spille, og ikke for at spise. Vilh. Nu, hvad vil du da spille for os. Lad os faae nok et Stykke at høre. Jonas. Det skal skee, lille Herre, Vil De, at jeg skal spille og synge nok en Vise. Jeg kan for Børn. en meget fornemme og stolt Vise. Den gaaer vel ikke saa høyt, som Kjøbstæd Viserne, men den er, gid jeg faae, dog godt meent. (Han spiller og synger vexelviis.) Jgjennem dybe Schachter ned En Bergmand fare maae, Og dybere sig grave ned For haltig Erz at faae. Han Døden rundt omkring sig seer, Hvorhen han Øyet vender; Kun dyb og skummel Afgrund seer Ved Lampen, som der brænder. De Klipper ey forskrække ham, Som hænge paa ham ned, Den Vandflod ey forskrækker ham, Som styrter fra dem ned Den Jld og ham forskrækker ey, Hvis Flammer blaa opstige, Og ey den Gift, som paa hans Vey Vil myrde ham tilligeMed Mod han i Afgrundens Dyb Arbeyder paa vor Tarv, Og ud fra Jordens Afgrunds Dyb Opbringer sammes Marv. Den rige Erz til Guld og Sølv, Han ved sin Sveed frembringer, Men selv tidt mangler Guld og Sølv, Naar Armod hannem tvinger. Tilsidst hans Vinding er til Nød. Den tunge Tiggerstav, Sygt Legeme, lidt Salt og Brød, Og saa en tidlig Grav. Og dette alt for Penges Skyld, For andre Folk, han lider. Ach, hvad er dog for Penges Skyld Ey skeet til alle Tider, (Alle Børnene høre meget bevægede og blød hiertige til, gaae stedse nærmere hen til ham og tørre deres Øyne, Ludvig springer imidlertid omkring; kommer hen til Vinduet, hvor Tallerkenen staaer med de to Stykker Kage paa, og spiser dem op.) Vilh. Avis Vilh. (tager Jonas ved Haanden) Du stakkels lille Dreng Du er altsaa vel meget ulykkelig: Lotte. De slemme Penge. De gjøre dog alt Ondt, Jonas. O Ney Jomfrue, Man kjøber jo alt Godt for dem. Og dersom vi ikke havde Bjergværker og der var Arbeydere, saa havde vi jo intet at leve af. Det er vist nok sandt en heel Hob af det, som staaer i Visen; men naar vi ere syge, saa sørger jo den kjere Gud for os, og antager sig os, og naar vi ere døde, saa behøve vi jo ikke meere, end en Smule Jord, og den finde vi jo overalt. Lotte. Odu stakkels Dreng, Du er altsaa fornøyet med dine Vilkaar, og vel tilfreds med din Tilstand? Jonas. Ja hvorfor skulde jeg ikke være det? Dersom vor Herre ikkun vil lade min gamle Fader leve en Tidlang endnu, og jeg kan komme frisk og sund hjem til ham, saa er det godt alt sammen. Skal jeg ikke spille nok et Stykke for Dem endnu Vilh. Mig synes ikke, at han skal spille meer for de Penge, ifald de andre saa synes, saa ville vi give ham Betalingen. Han kan endnu paa andre Steder fortjene sig noget mere i Dag. (Han tager sin Otteskilling op af Lommen og giver ham.) Lotte. Jeg synes det samme, Vilhelm, Men vi maae alle skyde sammen og give ham noget See her, Vilhelm, her er Otte Skilling fra mig med. Chrine. See der er ogsaa Otte Skilling for mig. Lovise. Jeg har en Mark hos mig, den giver jeg ham altsammen, saa kan Vilhelm beholde sin Otteskilling. Vilh. Ney, den Fornøyelse lader jeg mig ikke berøve. (Han tager alle Pengene, og giver Jonas dem.) Jonas. Ney, ney, det er for meget. Det er alt for meget. Herren har lovet mig Otte Skilling, dem har jeg faaet, og dermed er jeg fornøyet. Meer forlanger jeg ikke, min kjere unge Herre! for Børn. Vilh. Tag du kun Pengene, Du gjør os alle en Fornøyelse dermed, og det gjør os Ondt, at vi ikke kunne give dig noget meer. Jonas. 9), vor Herre Gud velsigne Dem. (til Lotte.) Men Jomfruen sagde, at hun vilde være saa god, at give mig en Strimmel Papir, at svøbe min Kage i, som De har foræret mig. Lotte. Det er sandt, det havde jeg saamænd nær forglemt (Hun gaaer hen til en liden Commode, og tager et lidet Tørklæde frem deraf.) See der, du lille Spillemand, der har du et gammelt lidet Tørklæde; det er noget tyndt; men det kan dog være godt nok dertil. Jonas, Ney, o Ney, det er alt for godt, det tør jeg ikke tage imod. Lotte. Jo, tag du det kun, Min Moder har sagt, at jeg maatte gjerne give det bort til nogen. Jonas. Nu, saa giengielde Gud Dem det Gud lønne Dem derfor, (Han gaaer hen til Vinduet, for at tage sin Kage, og lægger sin Fiol ned paa Gulvet.) Lotte. Bie kun jeg skal hielpe dig, at pakke den ind. Jonas. (bedrøvet) Kagen er borte. Jomfru, Lotte. Er den borte, Hvorledes hænger det sammen, Ludvig, Ludvig, du har gandske vist Ludv. (truffen) Ja jeg har spiist den i Tanker - Jeg tænkde ikke paa, at han skulde have den. Lotte. Odet er kjedsommeligt med det Menneske Fy, Broder, hvor kan du dog Jonas. De maae ikke være veed paa ham, min smukke lille Jomfrue, Det vil ikke sige noget. Jeg bildte mig kun ind, hvor glad jeg vilde gaae til Sengs i Aften, naar jeg først havde spiist min Kage; men jeg behøver alligevel ikke at gaae misfornøyet i Seng; ney mænd giør jeg ikke. Vilh. (meget fortredelig) Var jeg ikke en Nar, da jeg bad ham Forlov – Min søde Lotte – vil hun laane mig Lotte. (tager sin Børs op, det samme gjør ogsaa Lovise og Thrine) Jeg havde allerede foresat mig det. See der! Lovise. Og denne vare Penge med Chrine. Avis Thrine. Og tag ogsaa denne med (enhver af dem giver Vilhelm en var Penge i Haanden, og han rækker den hen til Jonas) Vilh. See der, Jonas tag du disse Penge! saa kan du baade sende din Fader noget, og endda kjøbe dig en heel Kage. Jonas. Ney, Kors Gud bevare os, det er alt for meget. Vilh. (rækkende ham meget veemodig sin Haand) Ach, det gjør mig kun ondt, at jeg ikke ogsaa kan give dig noget mere, Men jeg er ogsaa et Fader= og Moder-løst Barn, og maae leve af andres Godhed; – Den Otteskilling, jeg havde, har du faaet Jonas. Ach, min allerkjereste hjerte unge Herre! – Har jeg ikke ham at takke, for jeg er er kommen herind Jeg vilde ønske, at han vilde tage imod sin Otteskilling igjen, Vilh. Du maae ikke bedrøve mig, Jonas! ney – gaae heller strax bort Jonas (lægger sine Hænder sammen) Nu saa Gud velsigne Dem, og lade Dem voxe, og blive brav stor Ludv. (som har staaet en Tidlang og betænkt sig) Bje, bie, et Øyeblik, jeg maae ogsaa hente noget til dig, (han springer hen til Døren, i det han siger dette; men træder i det samme af Uforsigtighed paa Fiolen, som endnu ligger paa Gulvet, og træder den i Stykker, Naar det er ogsaa reent ulykkeligt, (han løber forskrækket udi ad Døren.) Jonas (som seer sig om efter sin Fiol) Ach, Gud forbarme sig, Gud forbarme sig, Nu er jeg ulykkelig. Jeg er gandske ruineret, (alle Børnene udtrykke deres Forskrækkelse og Deres Bedrøvelse.) Jonas. O Jemini, Min hele Smule Rigdom, hvormed jeg skulde ernære mig og min stakkels gamle Fader – o see der engang min stakkels Fiol – den er gandske i Stykker, min stakkels Fader. – o jeg arme Barn, (han græder og vrier sine Hænder.) Lotte. O. den slemme Dreng! – J Sandhed – jeg veed ikke – jeg har slet intet mere for Børn. Kunde jeg bare komme til min Sparebøsse, Hør, min kjere Vilhelm, Lov. Jeg har endnu et Par smaa vare Penge hos mig; see her, Tag dem, Jonas Jonas. (endnu stedse grædende.) Det er godt nok, og Taksværd, Jomfrue, men derfor kan jeg dog ikke kjøbe mig nogen Fiol igien min stakkels Fader. - Han har havt denne Fiol over femten Aar, førend jeg blev født Thrine. See der, Jonas, der har du ogsaa alt hvad jeg har i min Børs, (Hun ryster nogle smaa rare Penge ud af den.) men det er kun lidet. Lotte, (gaaer hen til sit Syeskriin.) See der, Jonas der har du mit Sølvsingerbølle. Jeg kan kjøbe mig et andet igjen. Jeg kan ogsaa gjerne bruge et Messingfingerbølle i dets Sted. Sælg du kun det du kan dog faae noget derfor, til Hielp til en nye Fiol. Vilh. Bie lidt, min lille Ven, jeg vil paa engang hielpe dig. (han bukker sig ned, og tager sine Sølvskoespænder af Skoene, og giver ham dem) Jeg har et Par Tombaks=Spænder, som kan gjøre mig samme Tjeneste. – Du faaer vist et Par Rigsdaler for disse Spænder; de ere mig forærede af min salig Farbroder. (Lotte holder Fingerbøllet og Vilhelm Skoespænderne hen til ham; men han vægrer sig ved, at tage derimod.) Jonas. Ney, det gaaer ikke an Jeg tør ikke tage derimod Folk maatte jo tænke om mig, at jeg havde stiaalet det; og det bevare mig Gud fra Lotte. Jo vist tør du - Tag du kun Fingerbøllet. Vilh. Tag du kun Spænderne. – Du gjør mig ellers vred. – See der, tag dem Lotte. Ja, dersom du ikke tager det Jonas. Saa skal jeg da tage det – ach, du gode Gud, Saa skal jeg da skille Dem ved deres Tøy Vilh. Vær du kun ubekymret, Vor Herre kan give mig langt mere, end denne Bagatelle igjen. Du og din Fader, J behøve Brød, mig har han givet det rigeligen, og jeg har ingen Fader at ernære.