Viborger Samler, 1839-09-05
Fra Bordeaux meldes; "J Morgen, den 25de August, ankommer hertil med Dampbaaden fra Pauillac GeneralLieutenant Bertrand, Napoleons trofaste Stald. broder i hans Landsforviisning paa St. Helena. Den hjerteligste og varmeste Modtagelse venter indenfor vore Mure Manden af ubrødelig Troskab. – Manden, hvis Navn vil for stedse være uadskilleligt fra Navnet paa den store Mand, hvis Fangenskab han tog Deel i, og hvis Sukke han har hørt." Storbritannien og Jrland. Faa Dage for Parlements-Sessionens Slutning holdt Lord Lyndhurst i Overhuset en Tale, hvori han søgte at godtgjøre det nuværende Ministeriums Ladhed og Uvirksomhed. Afden lærde Lords Tale tillader Rummet kun at optage Følgende. "J de første fem Maaneder er der hverken i det ene eller det andet Huus gaaet nogen Bill af Viig tighed igjennem. Jkke førend Bænkene i Underhuset næsten ere tomme, ikke førend 550 Medlemmer af samme have forladt Staden, er Regjeringen opvækket af sin Ladhed. Kaster man et Blik paa Dronningens Tale, der aabnede Sessionen, kan man ikke undlade at spørge, hvorvidt de i Talen gjorte Løfter ere blevne opfyldte. Den irske Municipal Bill, Forandringerne i Justitsforvaltningen, at ordne Forholdene i Canada, Udførelsen, af de af Commissionen for de geistlige Anliggender fremsatte Forslag, – disse vare de fire Puncter, der i Thron talen udhævedes som i høi Grad trængende til Afgjørelse, og intet af disse Puncter er blevet afgjort. Hvad den irske Municipal Bill angaaer, da maa man anklage Ministeriets Jnconsequents for at billen er opgiven. Ministeriet er ansvarligt, fordi det har føiet til Billen saadanne Clausuler, der aldrig burde have været optagne. Jngen vil negte Vigtigheden af de canadiske Forhold, og dog have med Hensyn til disse kun leilighedsviis nogle Discussioner fundet Sted. Først for ganske nylig har man tilkjendegivet os, at et Udkast var udarbeidet, men ogsaa dette Udkast er taget tilbage, da man fandt, at det kunde vente betydende Modstand. Vel antoges en Deel af Udkastet (Forlængelsen af Generalgouverneurens overordentlige Fuldmagt i Nedre-Canada, men Loven desangaaende skulde kun tjene til at bringe os til al glemme Hovedøiemedet af Sagen. Den paa Kirke-Commissairernes Forslag begrundede tredie Forholdsregel var aldeles intetsigende. Vel blev en Bill indbragt i Underhuset, og anden Gang læst, men man fandt snart, at den var baseret paa falske Forudsætninger, – den op gaves, og man hørte ikke videre til den. En Reform i Retspleien var af yderste Vigtighed, og desuagtet have Ministrene ikke gjort det mindste Forsøg paa at indfrie Throntalens Løfte angaaende dette Anliggende. – Saaledes have Ministrene aabenbart fældet FordømmelsesDommen over sig selv. Og desuagtet vedblive de at føre Regjeringens Tømmer; men Ministre, der overtage sig de dem paahvilende Pligter, uden at besidde enten Talenter til at føre Stadens Skib, eller Parlementets Tillid, gjøre sig skyldig i en svær Forseelse (misdemennour, og udsætte sig for offentlig Anklage." Lorden omtalte dernæst de nøiagtigt drøftede Forhandlinger og Folkeunderviisningsvæsenet, og gik derfra over til Jamaica Billen, der var den nærmeste Foranledning til Ministrenes Resignering. Han bebreidede dem, at de paa en upassende Maade havde blandet sig i de Forhandlinger, der havde til Hensigt at danne et nyt Ministerium, og denne Jndblanden, bedømt efter constitutionelle Principer, betyder hverken meer eller mindre, end at de aftraadte Ministre havde givet Dronningen det Raad, igjen at indsætte dem i deres Embeder. Endskjøndt de selv havde tilstaaet, at de ikke længere vare i Besiddelse af Underhusets Tillid, modtoge de atter deres Embeder og gjorde, for om muligt at aabne sig en Udsigt til at vinde Husets Yndest, Spørgsmaalet om den hemmelige Afstemning til et aabent Sporgsmaaal (open question.)