Norske Intelligenssedler, 1769-09-20
Fortsættelse fra næst forrige Uge. Blanche forloed Enriqve det hastigste hun kunde i den Tilstand hun var Bie Madame, raabte han: Bring ikke den Prinds til Fortvivlelse, som er snarere sindet at støde Thronen over Ende, den J beskylder mig for at have agtet høiere end Eder, end at efterkomme hvad hans nye Undersaatter ønske. Dette Offer er for nærværende Tiid unyttigt, svarede Blanche. Man maatte først med Magt tage mig fra FeldtMareschallen, før man vilde lade see Prøver paa saa stoer en Ædelmodighed. Efterdi jeg nu ikke er min egen, da agter jeg lidet om Sicilien laae i Aske, eller hvem der bliver Eders Gemahl. Har jeg været saa skrøbelig at lade mit Hierte betage, saa har jeg i det mindste saa megen Standhaftighed, at jeg kand qvæle de Bevægelser, som det endnu maatte plages af, og lade den nye Konge af Sicilien see, at Feldt-Mareschallens Frue ikke er meer Prinds Enriqves Elskelige. Hun var nu just ved Døren af Dyre-Haven, gik derfor med Nise hastig ind, lukkede til efter sig og lod Prindsen blive i sin Bedrøvelse. Han kunde ikke komme til sig selv igien, formedelst den Tidende Blanche havde bragt ham, angaaende sit Giftermaal. Ubesindige Blanche, sagde han ved sig selv, J har da forglemt den Forbindelse, der var imellem os. Uagtet mine og Eders Forpligtelser, ere vi adskilte. Den Tanke jeg har gjort mig om Eders skiønne Persons Besiddelse, har kuns været en Drøm, Ach jeg betaler dyrt nok den Lykke at J har bevilget min Kiærlighed! Herpaa forestilte han sig sin Rivals Lykke, og Jalousie tog nogen Tid saaledes Overhaand hos ham, at han nær havde ladet baade Feldt-Mareschallen og Siffrediselv føle Virkningen af sin Forbittrelse; Men Fornuften stillede dog strax disse hæftige Bevægelser. Jmidlertid den Umuelighed det var ham at betage Blanche de vrange Tanker hun havde om hans Utroeskab, bragte ham til Fortvivlelse. Han haabede at rydde disse Tanker ud, hvis han frit kunde tale med hende. For at bringe det dertil, syntes ham, at han burde faae Feldt-Mareschallen af Veien, og besluttede derfor at lade ham sætte i Arrest, som den man havde Mistanke om i Statens nu værende Omstændigheder Han gav til den Ende Ordre til Capitainen af Garden, som forføiede sig til Belmonte, forsikrede sig hans Person ved Natte-Tider og bragte ham til Slottet i PalermaDenne Hendelse opvækkede en Forskrækkelse paa Belmonte. Siffredi reiste strax til Hove, for at være Borgen for sin Sviger-Søns Uskyldighed, og forestille Kongen de onde Følger, som kunde reise sig af saadant Fængsel. Prindsen havde forudseet, at hans Minister vilde giøre dette; Og da han i det mindste vilde have en hemmelig Sammenkomst med Blanche, førend han satte Feldt-Mareschallen paa frie Foed igien, havde han udtrykkelig forbudet, at ingen maatte understaae sig at tale med ham, førend følgende Dag; Men uagtet dette Forbud, magede dog Leontio det dog saaledes, at han kom ind til Kongen. Dersom det er tilladt, sagde han, at en troe og underdanig Undersaat maa klage over sin Herre, da kommer jeg for at klage over dem for dem selv. Hvad Fejl har min Sviger-Søn begaaet? Har Eders Majestæt betænkt den ævige Spot de giør min Familie, og overvejet hvad der kand følge af saadan en Arrest, som kand volde, at de Personer, som beklæde de anseeligste Poster i Staten, kand forlade Deres Majestæts Tieneste, Jeg har sikker Efterretning, svarede Kongen, at Feldt-Mareschallen har en strafværdig Forstaaelse med Jnfanten Don Pedro. Strafværdig Forstaaelse, svarede Leontio med Forundring, Achl Eders Majestæt, troe ikke det. Man bedrager dem derudi. Utroeskab er aldrig funden i Siffredis Familie; Og det er Feldt-Mareschallen alt nok, at han er min Sviger-Søn, for at være frie for saadan Mistanke. Han er uskyldig; Men der maa være hemmelige Hensigter, hvorfor han er bleven fastsat. Efterdi J taler saa aabenhiertet, svarede Kongen, saa vil jeg handle ligeledes med Eder. J beklager Eder over Feldt-Mareschallens Arrest: ej har jeg ikke Aarsag at beklage mig over Eder, J er den Barbariske Siffredi, som har skilt mig ved min Roe, og bragt det ved Eders Omsorg for mig derhen, at jeg vilde bytte Skiæbne med det ringeste Menneske; Thi bild Eder ikke ind, at jeg vil følge Eders Tanke min Formæling med Constance er vel besluttet, men bliver ikke fuldført. - - - - Hvorledes, svarede Leontio skiælvende, Eders Majestæt kand undslaae sig for at ægte denne Princesse, da de dog i deres Undersaatters Nærværelse har lovet hende det. Dersom jeg ikke opfylder dette deres Haab, sagde Kongen, da er det allerne Eders Skyld. Hvorfor har J bragt mig til den Nødvendighed at love dem det, som jeg ikke kunde holde dem, Hvem har tvunget Eder til at sætte Constances Navn i det Papiir, som jeg havde underskrevet for Eders Daatter, J vedste min Hensigt, Burde J være saa tyrannisk mod Blanche, at nøde hende til en Mand, som hun ikke elskede? Og hvad Magt haver J over mit Hierte til at give det bort til en Princesse, som jeg hader, Har J glemt at hun er den grumme Mathildes Daatter, som traadde Slægtskabs og Menneskeligheds Love under Fødder, og lod min Fader give Aanden op i det haardeste Fængsel, Og jeg skulde tage hende til Gemahl, Nei Siffredi, lad dette Haab fare, Thi førend denne afskyelige Formæling skulde gaae for sig, før skulde J see Sicilien i lys Lue og alle dens Marke oversvømmede med Blod. Har jeg hørt Ret til, raabte Leontio, Ach Eders Majestæt, hvad Ulykke viser J mig forud, Hvilke gruelige Trudsler, Dog, jeg bedrøver mig uden Aarsag. J elsker Eders Undersaatter for højt, for at giøre deres Tilstand saa bedrøvelig. J vil dog ikke lade Eder overvinde af Kiærlighed. J vil ikke fordunkle Eders Dyder, ved at falde i de Skrøbeligheder, som kun findes hos den gemeene Mand. Har jeg givet min Daatter til Feldt-Mareschallen, da har jeg allerne gjort det, for at skaffe Eders Majestæt en tapper Undersaat, som baade ved sin Manddom, og den Armee han commanderer, kand forsvare og befæste deres Jntresse mod Prindsen Don Pedro. Jeg tænkte, at naar jeg indlemmede ham i min Familie ved saa uopløseligt et Baand--- Ach raabte Prindsen, det er just dette Baand, det ulykkelige Baand, som giør min Fortræd. Grumme Ven, hvorfor har J skudt mig med saa smertelig en Pill, Havde jeg givet Eder Fuldmagt at sørge for mit Anliggende paa mit Hiertes Bekostning? Hvi lod J mig ikke selv forfølge min Ret, Fattedes mig paa Mood, for at bringe de af mine Undersaatter til Lydighed, som vilde sætte sig op imod mig, Jeg skulde vel have straffet Feldt-Mareschallen, om han havde været mig ulydig! Jeg veed at Konger bør ikke være Tyranner, at deres Undersaatters Beste bør være deres fornemste Øjemærke, Men bør de være deres Undersaatters Slaver, Og, i det Øjeblik, som Himlen udseer dem til Regieringen, taber de da den Ret, som Naturen tilstaaer alle Mennesker, at vende deres Kiærlighed til hvem de selv ville, Ach! kand de ikke have den Fordeel, som de uselste Mennesker, da skil mig, Siffredi, ved den uindskrænkede Magt, som J, med min Roligheds Forliis, har vildet befæste mig i. Det kand ej være Deres Majestæt ubekiendt, svarede Ministeren, at det just er til Giftermaal med Princessen, som den afdøde Konge har bundet Rettigheden til Kronen. Og hvad Ret, sagde Kongen, havde han til denne Forfatning, Havde han faaet denne uanstændige Lov af sin Broder Carl, da han tiltraade Regieringen efter ham, Burde J være saa skrøbelig at indgaae saa ubilligt et Vilkaar, For en Canzeler er J ilde underrettet om vort Lands Skik Med et Ord: Har jeg lovet mig til Constance, da har det været mod min Villie, jeg har ikke i Sinde at holde mit Løvte. Og dersom Don Pedro grunder sit Haab til Thronen derpaa, at jeg vegrer mig herved, da, uden at blande Undersaatterne i en Handel, som maatte koste for meget Blod, kand Kaarden skille os imellem, hvem af os to er meest værdig til Regieringen. Leontio torde ikke anmode ham videre, men faldt paa Knæ og bad om Naade for sin Svigersøn, den han og udvirkede. Gaae! sagde Kongen, reis til Belmonte, Feldt Marschallen skal snart følge efter. Ministeren forføiede sig strax, forsikret at hans Svigersøn, strax kom efter; Men han tog Feil. Enriqve vilde den Nat besøge Blanche, og derfor opsatte hendes Mands Løsgivelse til den anden Morgen. Fortsættelsen følger. Scheen.