Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-08-11
Et stort Værk er nu fuldbragt. Nørre Jyllands Provindsialstænder have nu udført det Ærinde, hvori de for noget over 15 Uger siden her traadte sammen, og, da de Slesvigske Provindsialstænder til samme Tid ville blive opløste, saa hadet nu overalt udviklet sig, hvorledes de nye Folkeraad, hvorved Kongen har søgt at knytte sig nærmere til sit Folk og Folket til ham, ville svare til hans landsfaderlige Hensigter og til Folkets glade Forventninger. Hvad der i disse Forsamlinge er virket af de Mænd, som den almindelige Tillid gav Plads i samme, er efterhaanden hurtig og fuldstændig bragt til almindelig Kundskab, og om føie Tid vil hvad der endnu staaer tilbage af dette Vidnesbyrd om Forsamlingens Virksomhed ligge for Alles Øine, saa at Samtid og Fremtid derom kan dømme. Sikkert vil Jngen af Dem agte dette Vidnesbyrd, denne Dom ringe. Men dog er der et andet Vidnesbyrd, som De, mine ædle Medborgere, vist til enhver Tid og fornemmelig i denne Stund især lade komme til Orde, en anden Dom, hvorfor De stille Dem. Enhver kalder sin hele Virken i det ham betroede Hæderskald frem for sin indre Bevidst hed, og naar denne, efter nøie og upartisk Randsagning, sige ham, at han troligen, af al den Evne, Gud har givet ham med redelig Stræben for at bortfjerne Alt hvad der saa le uformærket stiller sig mellem Os og Sandheden, har grandsket hvad der er ret og gavnligt, og at han frimodigen, uden ethvert fremmed Hensyn, har udtalt hvad han saaledes fand saa vil han med en tilfredsstillet Følelse forlade sin Plad Om han vil finde Bifald eller ikke er ham kun en underordnet Sag; Medborgeres Erkjendelse vil uden Tvivl af sig selv tilfalde ham, og skulde dette glippe, saa bærer han ogsaa de med rolig Fatning. Hvad jeg med fuldkommen Sikkerhed forudsagde, har bekræftet sig. Ved at behandle de fædrelandsk Anliggender, hvorover Kongen har æsket Deres, som forherDeres i Roeskilde forsamlede Brødres Raad, have De, langt fra forfængelig Lyst til at sige noget nyt, dog prøvet og dømt med selvstændig Indsigt. J de fleste Sager have De vel væsentlig været af lige Tanker med Deres Brødre, men de nye og afvigende bemærkninger eller Tilføininger, som De have meddeelt, ere dog hverken saa eller uvigtige. For en stor Deel have de deres Grund i Jyllands særegne Forhold og Tilstand, men ikke sjeldent kan man dog deri blot finde den Menings Ulighed, som flere tænkende og erfarne Mænds selvstændige Gransken over samme Æmne saa let fører med sig. Denne gjentagne Prøvelse vil forøge de Midler til at finde det Rette og Gavnlige, som Kongen ved denne Indretnings Stiftelse har søgt at sikkre sig og sine Efterkommere paa Thronen. Begge Forsamlingers Raad vil Han nu tage under, omhyggelig Overveielse, for derefter i sin Viisdom at beslutte hvad der skal være Lov. - Ogsaa denne Forsamling har som Østifternes gjort et omfattende Brug af den Rettighed, som Kongen gav sine Provindsialstænder til ogsaa udenfor de Gjenstande, hvorover han har fordret deres Raad, at bringe Forbedringer i Landets Love og Jndretninger i Forslag. De fleste af de Bønner, som hiin Forsamling har baaret frem for Thronen, have De deelt. Dog vare der adskillige, som ikke her kunde komme i Betragtning, fordi de angik locale Anliggender indenfor Østifternes Grændser. Og af de øvrige ere der nogle og det ingenlunde uvigtige, som De, efter nøie Overveielse, ikke have fundet tilstrækkelig Grund til at tiltræde. Der er især een af disse, som det maaskee vil blive Dem bebreidet, at Deikke har gjort til Deres. Men man vil have megen Uret, dersom man, fordi De ikke bestemte Dem for at bønfalde Kongen om at Forsamlingens Dørre for Fremtiden maatte aabnes, vil tillægge Dem det Ønske, at unddrage Deres Virken fra Deres Medborgeres Kundskab. Nei, De have erkjendt, at Provindsialstændernes Forhandlinger gjennem den Tidende, som derom udgaaer, allerede har en Offentlighed, der, enten man seer paa den Kreds, hvortil den naaer, eller til Meddelelsens Fuldstændighed og Paalidelighed, langt overgaaer den, som kunde opnaaes gjennem de enkelte Tilhørere, som af og til maatte indfinde sig inden Forsamlingens Sale, hvis disse bleve aabnede, og De fandt, at dette intet kunde lægge til den Omhu og Frimodighed, hvormed De gjennemgranske de Sager, som komme under Overveielse, og udtale Deres Mening om samme, men at Mange derved kunde finde sig bundne og hæmmede i deres frimodige Tankeyttring. De ville ganske vist Offentlighed; kun ikke den Art, hvorom der spurgtes. Lad end Andre mene, at ogsaa denne vilde være ønskelig. Men disse have dog ikke Ret til at gjøre det til et Tegn paa en mindre frifindet Tænkemaade, at De ikke have deelt denne Mening. Det er meget mere at prise, at De ikke, mod egen Overbeviisning, have erklæret sig for det, hvorved De kunde gjør Regning paa at finde meest bifald hos dem, der lydelig lade sig høre. Foruden de Anliggender, som Øestifternes raadgivende Forsamling havde sat under Overveielse, ere mange andre her komne i Bevægelse, tildeels Gjenstande af høieste Vigtighed. Flere af dem vedkomme alene Jyllands særegne Tarv. Men andre have lige Jnteresse for det hele Statssamfund, og deriblandt ere der nogle, som røre ved de meest indgribende Grundsætninger for Ordningen af de borgerlig Forhold. Alt hvad der i saa Henseende er bragt paa Bane, har vistnok sin Rod i Ønsker, som ofte have rørt sig i Folket, og som heller ikke mangle stærkt anbefalende Grunde Jmidlertid ere det Gjenstande, som fordre en mangesidig Prøvelse, og Forsamlingen har for en stor Deel fundet sig overbeviist om, at en saadan giver et gandske andet Resultat enddet, der frembeder sig for den mindre omfattende Betragtning. Nogle af det Slags Forslag have De derfor ladet falde, og ved andre Leiligheder have dog de Betænkeligheder, som træde i Veien for Ønsket, fundet en saadan Erkjendelse, at et ikke ringe Stemmetal har erklæret sig derimod. Hvad der imidlertid kommer frem for Thronen som Forsamlingens Bøn vil sikkert blive underkastet den omhyggeligste Prøvelse, og der hvor Landsfaderen ikke finder det foreneligt med sine Pligter, at samtykke det Begjærte eller dog ikke at samtykke dei sit hele Omfang, vil det uden Trivl blive gjort indlysende, at der ere vigtige i Retfærdighed og det Heles Vel grundede Overveielser, hvorfor han maa nægte sig den Glæde at føie sig efter hans troe Provindsialstænders Begjæring. Det vil altid være af en høist velgjørende Følge, at slige almindelige Ønsker finde et dygtigt og kraftigt Organ i de af Folket udkaarne Mænds Raad, men at de ogsaa der prøves fra all Sider. Folket kommer til bedre at kjende baade Regjeringens Grundsætninger og sit eget Tarv, og mangen Spire til Utilfredshed og Miskjendelse vil derved blive qvalt; men ogsaa erhverver Regjeringen en sikker Kundskab til Folkets Synsmaader og dets Ønsker, og, selv hvor den ikke kan opfylde disse Ønsker i deres hele Omfang, vil den dog maaskee kunne træffe Foranstaltninger, hvorved det, der laae til Grund for Ønsket, bliver tilfredsstillet. Det almindelige Vel vil saaledes blive befordret, og det lykkelige Forhold mellem Kong og Folk befæstet. – Den Jndsigt og Virksomhed, den Kjærlighed til Konge og Fædreland, den Frimodighed og Sindighed, hvormed De, høithædrede Medborgere, have udført det store Kald, der var Dem betroet, vil vistnok finde billig Erkjendelse af Konge og Medborgere. Da flere af de Æmner, som her ere komne til Orde, ere af det Slags, der frembyde mangfoldige forskjellige Sider for Betragtningen, saa kan det ikke feile, at mangen Tanke, som her er bleven fremført, ikke finder almindeligt bifald, at stundom ogsaa den Form, hvori den er traadt frem, kan forekomme Een eller Anden anstødelig. Men den, der med Overblik og den billighed, som dette Overblik nærer, veed at betragte Forholdene, vil ikke undres over, at af de flere Sider, hvorfra en saadan Sal kan sees, den Ene griber en og den Anden en anden med særdeles Styrke, og han vil indsee, at det let kan hænde den tænkende og retvillende Mand, at denne, imedens han med sin fulde Sjæls Kraft søger at gjøre den Betragtning gjeldende, der for ham har fremstillet sig som den rigtige og afgjørende, kan sætte en anden Betragtning tilside, som i sig selv turde være af ikke mindre Vigtighed, men endnu lettere, at han udtrykker sig som om denne Jntet gjaldt for ham. Vel er det tilbørligt, at den eensidige Forestilling vises tilbage med Eftertryk, men man bør derfor ikke miskjende dens Sindelag som oprigtig og frimodig har udtalt hvad der fremstillede sig for ham som Sandhed; dette vil og oftest ingen Andre gjøre end den der selv er Bytte for en anden modsat Eensidighed Det lader sig heller ikke anderledes tænke, end at der i en Forsamling, hvori Mænd i de meest forskjellige Stillinger og Forhold, og med ulige Dannelse, skulle virke sammen til at raadslaae om de meest forviklede Gjenstande, maa fremkomme mangen ensidig Betragtning. Saa dybt De end have indpræget sig, at det ikke er for en vis Stand, for en vis snæver Kreds, og allermindst for dem selv, de have at føre Ordet, men at deres Tanke og Jid maa være henvendt paa det Heles Vel, saa er det dog naturligt, at Enhver fornemnemmelig bemærker og føler, hvad der ligger ham nærmest, at han snarest betragter enhver Sag efter dens Forhold dertil. Af den mangfoldige Eensidighed opstaaer, naar hver Synspunct for sig har udtalt sig med Kraft og Frimodighed, den rette fleersidige Betragtning, og omsider ville de Stridende foreenes. Dette har og bekræftet sig i det Samfund, som nu opløses. De forskjellige borgerlige Forhold og de forskjellig Synsmaader have ofte fremkaldt en haard Kamp; stundom ere skarpe Udtryk vexlede. Men herved er Fredens Baand, ingenlunde brudt, Modstanderne ere strax efter mødte hinanden med al Agtelse og Velvillie. De have ikke glemt eller dog have de snart igjen erindret sig, at de hver for sig i deres Jver for at udfinde det Rette og Sande ere udsatte for Vildfarelse og Eensidighed. Hvad mig selv angaaer, da har jeg kun Tak, den reneste dybt følte Tak at yde Dem, mine høitagtede Medborgere, for al den hjertelige Godhed, som De lige fra den Tid, da vi her først traadte sammen, og indtil dette Skilsmissens Øieblik have viist mig. Hele Forsamlingen og hver Enkelt af dens Medlemmer har Krav paa min taknemmelige Erindring. Men i Særdeleshed bringer jeg min Tak til den Hædersmand, der her, ligesom i Roeskilde, efter Forsamlingens Valg, har ledet dens Forhandlinger. Denne Mands Valg til Formand for begge de første raadgivende Forsamlinger i Danmark, vil udgjøre et af de ærefuldeste Træk i disse Forsamlingers Historie. Man seer her en mærkelig Forening af dyb videnskabelig Forskning i Fag, som synes at ligge fjernet fra det statsborgerlige Liv, og practisk Brugbarhed i een af de meest betydende Stillinger for det statsborgerlige Livs Udvikling. Men man finder tillige fra den anden Side en ligesaa sjelden reen og beskeden Erkjendelse af det Fortrin, som den udmærkede videnskabelige Dygtighed giver den, som dermed forener det rette practiske Blik. Jkke mindre skjønt og ikke mindre mærkeligt er det, hvorledes Folkets Udvalgte kappedes om at udkaare en af de Faa, der skyldte Kongens Naade og Tillid sin Plads i Forsamlingen. Da denne Mand, efterat han hæderlig og til almindelig Tilfredshed havde udført sit Kald i Roeskilde, ogsaa valgtes af denne ærede Forsamling, saa kom endnu et nyt skjønt Træk til dem, som det første Valg førte med sig. Det var ingen af de Jyllands bedste Sønner, der udgjøre denne Forsamling, om at gjøre at see een af sine nærmeste Landsmænd paa denne Post; de troede ikke, at en dygtig og retsindig Mand fra den øvrige Deel af Riget fortjente mindre Tillid, end om han havde sit Hjem i Jylland; ei heller ansaae man det for en Æressag, at Pladsen skulde beklædes af en Jyde. Den øvede og prøvede Dygtighed gik Forsamlingens oplyste Medlemmer over Alt, og langtfra at nogen af de mange Mænd, som, formedelst Jndsigter og betydende Stilling, kunde have ventet at Valg vilde falde paa dem, attraaede denne Post, forenedes Alle uden Undtagelse om at vælge den Mand, der alt saa hæderlig havde indtaget Præsidentsstolen i Østifternes Forsamling. De have og havt den størst mulige Tilfredsstillelse og Glæde af dette Valg, der ligemeget hædrer Vælgerne og den Valgte. Enhver føler, hvormeget det skyldes vor fortræffelige Præsidents Skarpsindighed, hans varme Jver for en heldig og hæderlig Fuldbyrdelse af Forsamlingens Kald, hans utrættelige Flid, der i Forbindelse med hans lette og skarpe Blik har sat ham istand til at trænge dybt ind i enhver Sag, hans Caracteer fasthed og strænge Agtelse for Lov og Orden, forenet med Blidhed og inderlig Velvillie. Hvad der saaledes giver han Krav paa Forsamlingens Tak, giver ham et ikke mindre Krav paa min; thi Hvem kunde det ligge meere paa Hjerte, at Forretningerne havde hiin raske, faste, regelmæssige Gang? Men ogsaa vil det stedse høre til de skjønneste Erindringer, jeg bringer tilbage fra de Forhold, hvori jeg nu i 9 Maaneder har levet, at en saa reen og ædel Caracteer, som den, jeg længe har æret i denne Mand, mere og meere har udfoldet si for mine Øine, og at jeg har bevaret det Venskab, som han alt forhen værdigede mig. Vi kunne ofte om denne eller hiin Gjenstand have havt forskjellig Mening; men jeg troer at kunne sige med Sandhed, og jeg siger det med Glæde og Stolthed, at vi dog have eet Sind, at vi ere forenede i fælles levende Jver for at den ny Jnstitution maa udvikle sig med Kraft og Dygtighed; men ogsaa med Rolighed og Sindighed, med Ærbødighed for Konge og Forfatning, med til børligt Hensyn til Alles lovlige Rettigheder og under stræng Jagttagelse af de Regler, hvortil Loven har bundet dens Virksomhed. Ogsaa Forsamlingens ædle Vicepræsident fortjener min varmeste Tak. Længe var han mig bekjendt som een af Landets tilforladeligste og dueligste Embedsmænd; men vi vare dog næsten uden personligt Forhold til hinanden, indtil Kongen i Aaret 1832 kaldte ham blandt de Mænd, der skulde raadslaae om den Lov, hvorpaa den Jnstitution i hvis Tieneste vi her have staaet, blev grundfæstet. Her lærte jeg re tilfulde at kjende hans rene og retsindige Villie, hans Jndsigt og hans sjeldne Beskedenhed; disse Egenskaber have og her yderligere aabenbaret sig. Har han end kun enkelte Gange indtaget Forsædet her i Forsamlingen, og har end hans store Beskedenhed udelukket Forsamlingen fra at høre han saa ofte som det havde været at ønske, saa har han dog ved sine grundige og omhyggelige Arbeider i de flere Committeer hvoraf han har været Medlem, gjort sig særdeles fortjent at Forsamlingen og derved ogsaa af mig. Men han har tillige givet mig mange Beviser paa Venskab og Velvillie, som altid ville leve i min taknemmelige Erindring. Ogsaa vender min Tak sig til den høitagtede Mand, som Kongen har givet mig til Medhielper i nogle af de vigtigste og meest forviklede Sager, som her have været til Forhandling. Hvormeget han ved sin omfattende Sagkundskab og sit klare Foredrag har virket til at oplyse disse vanskelige Sager, vil vil hele Forsamlingen erkjende. Saavel Værdien af den Hjelp. han har ydet mig, som det inderlige Venskab, han ellers i et hvert Forhold har viist mig, veed jeg at paaskjønne med et taknemligt Hjerte. Ogsaa de agtede Mænd, som Forsamlingen har bestemt til at udarbeide de offentlige Meddelelser om dens Virken, saavelsom de ærede Secretairer bringer jeg min Tak baade for den Virksomhed og Dygtighed, hvormed de have udført de dem overdragne besværlige og ikke uvigtige Forretninger, og for den personlige Velvillie, hvormed de steds ere komne mig i Møde. Nu til Slutningen vilde jeg atte vende min Tak til den hele Forsamling. Men i dette Øieblik, da jeg har fuldbragt det store og ansvarsfulde Ærinde, som jeg vel, fordi min ædle Konges Villie gjorde mig det til Pligt, villigen, men dog ikke uden lønlig Frygt og Bekymring overtog mig, er min hele Sjæl opløst i Følelse af Taknemlighed, den dybeste, varkneste Taknemlighed. Først og fremmest stiger Taksigelsen op til Ham, uden hvis Bistand intet Menneske formaaer Noget, mod Ham, der har styrket mig i min Svaghed og styret Alt omkring mig saaledes, at jeg, idet jeg træder tilbage, tør vente at have vedligeholdt og befæstet min dyrebare Konges Naade og mine elskede Medborgeres Velvillie, og at jeg stedse med Tilfredshed vil kunne skue tilbage paa denne indholdsrige Deel af mit Liv. Men ogsaa er min Sjæl fuld af Taknemlighed mod Alle, der ved deres gode Villie saavel mod den Sag, hvorfor jeg har arbeidet, som mod min Person, have hjulpet mig frem paa Veien til Maalet, og hertil hører den hele Kreds, hvorfra jeg nu snart skal skilles, men som ofte vil træde tilbage i min Erindring. Læben mangler Ord til at udtrykke Hvad der i dette Øieblik gjennemstrømmer mit hele Væsen. Men Hvad Læben ei formaaer at fremstamme, det samler sig i Sjælens dybe Grund til en stille inderlig Bøn om Himlens bedste Velsignelse over Alt Hvad der er virket og arbeidet i det store fædrelandske Anliggende, der her har forenet os, saa at det maa blive til Glæde for den kjerlige Landsfader og til Held for den Slægt, som nu er, saavelsom for den, der skal komme."(St. Td.) Talerne af Præsidenten og Alderspræsidenten skulle blive meddeelt i en af de næste Aviser.