Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-10-10
Det synes ogsaa haardt, at vores Lovgivning saaledes nægter Embedmanden den ædle Glæde, at kunne oversee og tilgive, hvad en beruset eller hidsig Person har yttret i et ubetænksomt Øjeblik, som maaskee længe er angret og tilbagekaldt, da Følelsen om, at Sligt ikke kan formindske den Agtelse, som hans Embedsførelse har erhvervet ham, ofte vil være ham en langt høiere Glæde, end den fuldstændigste Seir ved Rettergangen over en Ubetænksom. Det vilde glæde mig meget, om en saa ædeltænkende Embedmand som Duer, vilde yttre mig sin Mening over denne min Anskuelse, da det forekommer mig bevisende, og jeg selv er tilbøielig til at troe, at ligesom Embedsmanden stedse nyder Beneficium processus gratuiti i alle Sager, over Embedsførelsen, saaledes burde ogsaa enhver Privatmand, der ved Retten beviser, at en Embedsmand har overtraadt sine Pligter, ikke alene være befriet for alle ved en saadan Proces foraarsagede Omkostninger, men ogsaa paa een eller anden Maade nyde et Bevise derom, at han har erhvervet sig en Fortjeneste af Staten og hans Medborgere, som saa meget som mueligt, burde komme umiddelbar for Landsfaderen. Du minder mig om at tale over det andet Spørgsmaal, hvem der skal dømme over Embedsmændene, da Du frygter, at min sidst yttrede Jder vil give Anledning til Angiverie; men det er just dette fatale Uvæsen, jeg ønskede at afskaffe, da jeg finder det uforeenbarligen med god Orden, om enhver misfornøiet Undersaat vil løbe hen og være Angiver hos Overøvrigheden, hos de høiere Collegier, eller selv hos Hans Majestæt, vor gode Landsfader, og der haabe at slippe fri for Straf, naar han har anmeldt usande Ting om en Embedsmand. Dette er efter mit Begreb høist skadeligt, og maa baade fordærve Moraliteten hos et Publikum, hvor dette skeer oftere, og svække den Tillid og Harmonie, som bør finde Sted imellem alle de administrative Autoriteter. Nei; alt maa henvises til en ordentlig Ret, og meget nøje Undersøgelser maa anstilles, formlige Beviser aflægges, inden Dommen fældes; men en saadan fast dømmende Autoritet, beregnet til Embedsmandens Pligtforhold, synes vi endnu at savne. Skal en underordnet Øvrighed sættes under Tiltale, saa udnævnes en Sættedommer, eller en Commission, til at undersøge og paadømme Sagen, og dette er allerede en Uregelmæssighed, som jeg anseer for skadelig. Den private Mand, som vil anlægge Sag imod en Embedsmand, kjender ikke den Autoritet, som skal undersøge og paadømme Sagen; ved Udnævnelse af Sættedommer eller Commission er det tænkeligt, at Menneskeligheder passere, og Dommen over mange forskjellige Embedsmænd kan ikke være saa overeensstemmende, Reglerne, hvorefter deres Forhold skal bedømmes, kan ei uddannes saa fuldkommen og blive saa faste og bekjendte for Publikum, som de burde være, saalænge en nye Autoritet skal skabes for enhver Undersøgelse af dette Slags, og saalænge ikke alle de Sager, som angaae en Embedsmands Pligt forhold, behandles af een og den samme eengang dertil instrueret og anordnet Ret. Dette synes mig at være klart, thi da man overdrager al Bedømmelse og Rettigheder og Pligter til faste Autoriteter, som dømmer efter publicerede Regler, saa synes mig, at man allermeest burde fordre denne faste Fremgangsmaade, hvor et Spørsmaal. af den Vigtighed skal afgjøres, om en Embedsmand har opfyldt sine Pligter eller ikke, hvor vedkommende høiere Autoriteter, som have fremmet Mandens Udnævnelse til Embedet, og som saa ofte have benyttet hans Hielp, maa have en naturlig Tilbøielighed til at beskytte ham, og hvor altsaa Publikum let kunde troe, at Bedømmelsen ikke var fri for Partiskhed. Du begriber altsaa, at det er min Mening, at Lovgivningen, hvorefter Embedsmænds Forhold skulde bedømmes, maatte udarbeides saa nøiagtig og tydelig som mueligt, og at een eneste Autoritet for hele Landet skulde organiseres, til efter disse Reglev at dømme over alle Klager angaaende Embedsmændenes Pligtopfyldelse, uden Undtagelse, hvilket da maatte gielde for samtlige Embedsmænd, under hvilket Collegium de ellers sorterede, saavel for de Høiere, som for de Laveste, da selv Sognefogder eller en Skole= eller Fattigforstander i Smaa kjøbstæderne, saavidt han anklages for hans Embedsførelse, maatte sortere under denne Ret, som burde være inappellabel. Ønsker Du nu at vide, efter hvilke Regler Embedsmændenes Forhold skulde bedømmes, saa er Dit Spørgsmaal alt for omfattende, til at jeg kunde befatte mig med sammes Besvarelse; kun saa meget veed jeg, at, naar jeg fik en Stemme, derved, saa skulde den Embedsmand, som mistede sit Embede for hans Pligtforsømmelses Skyld, ikke ved nogen Pension falde Landet til Byrde; og vil Du vide, hvorledes denne Domstol skulde være organiseret, da kunde derover vel siges meget, som et Brev ei kunde indeholde alt om, men som det Vigtigste vil jeg kun nævne, at man dertil ei maatte vælge saadanne, som ere, eller ønske at vorde Embedsmænd, men helst saadanne Mænd, hvis faste, rerskafne og patriotiske Caracteer var Borgen, for, at Retfærdigheden og Fædrenelandets Vel vil være deres eneste Bestemmelsesgrund (salus publica, luprema er est, og hvis udvortes Stilling ikke giver Anledning til at sætte Mistillid til deres Caracteers Fasthed. Til en for Landet saa saare vigtig Forretning, fandtes vel Mænd, der kunde ansees værdige til Hans Majestæts Tillid, som havde sund Menneskeforstand nok, til at kunne dømme efter tydelige foreskrevne Regler, og som uden Vederlag paatoge sig denne hæderlige Forretning, som kun et Par Gange om Aaret vilde nøde dem til at samle sig paa eet eller andet Sted i Landet. At en Mand ansættes til at føre Protocollen, ordne Archivet, og at føre Correspondencen, synes at være den eneste Bekostning, som en saadan Domstol vilde medføre, og dens Fordeel synes mig saa indlysende, at denne Bekostning ei kan komme i Betragtning. Alene den Tanke, at Embedsmanden staaer under en Ret, som dømmer efter faste Regler, og har Folks Tillid, vil virke saare gavnligt baade paa Embedsmanden og paa Folket, og vor gode Konge vilde være fri for den ubehagelige Nødvendighed, selv at dømme, og at bøie hans menneske kjerlige Hjerte under den strænge Retfærdighed, hvilket Folkets Vel desværre kan kræve, selv naar Deeltagelsestaarer rinde for den Ulykkelige. Der har Du mine Tanker, gode Ven, hjertelig skal jeg takke Dig, om Du vil unde mig et Svar, da det, ved Din Sagkyndighed, vist vil blive meget lærerigt for mig. Philotas.