Berlingske Tidende, 1833-04-08
J Anledning af den Jrske Tvangsbill foreslog Hr. OConne i Onsdags, at en Clausul skulde indrykkes, der bestemmer, at hele Actens Jværksættelse skulde suspenderes under Valgene, der skee efter et Parlaments Oplysning. Denne Klausul, som Hr. Stanley modsatte sig, blev forkastet med 214 Stemmer imod 72. Ofte gjør man vore Ministre den Bebreidelse, at de drei Kongen efter Vinden. Saaledes have de atter opsat Discussionen angaaende Billen om det Jrlandske Kirkevæsen i en heel Uge, fordi de ikke havde Mod nok til at paastaae, at den skulde foretages før Marinens Status, som efter regelmæssig Orden den 25de Marts forelagdes Huset. Dersom man ikke vidste, at det aldeles ikke er O'Connel magtpaaliggende, at faae beroligende Forholdsregler iværksatte i Jrland, saa maatte man undres over, at han ikke angreb Ministrene paa Grund af denne Opsættelse, som desuden give Modstanderne Tid og Leilighed til at forstærke sig i alle Retninger, og vinde alle, som have endog blot den ubetydeligste Jnteresse i Sagen, for deres Partie. Hvo kan under saadanne Omstændigheder, undres over, at Ministrenes Popularitet tager af, og at man næsten allevegne, hvor ny Valg have fundet Sted (det er skeet, i mange vigtige Stæder, har forbigaaet de ministerielle Candidater, og valgt Torver eller Radicaler, De bemidlede Folkeclasser begynde vistnok at blive bange for Radicaler, nes Heftighed, og hvor de Rige have Jndflydelse, vælges sjeldent en Radicaleformer. Ogsaa de laveste Almueclasser og de ubemidlede Kræmmere og Haandværkere foretrække ved Valgene en Torv for en Whig. Da netop disse Classer af Nationen ved Reformbillens Antagelse have været Whigpartiets Grundpille, saa kunde man lettelig ved første Blik fristes til at holde dem for ligesaa vægelsindede som utaknemmelige. Men det ere de virkelig ikke; de føle meest Tidernes Tryk, med en liden eller næsten ingen Capital, og blot ernærende sig af den Profit, som de daglig vente sig af deres Arbeide eller Haandværk, men ofte forgjæves. Da den tiltagende Concurrents nøder dem til, meget ofte at arbeide med Tab, saa ere de meer end alle de andre Borgere begierlige efter at erholde Lettelse i adskillige, kun i England stedfindende, byrdefulde Afgifter, som ofte ere Skyld i deres Bankerotter. Denne Lettelse havde de i Særdeleshed ventet sig af Reformbillen; de troede, at Whigpartiet ufortøvet med Alvor vilde skride til Afskaffelsen af alle Sinecurer, og til en betydelig Nedsættelse af de meest trykkende Skatter. At Jntet af Vigtighed kunde foretages i begge Henseender, uden at forrette Statens Creditorer, have de ikke indseet, og dersom de betænke det, ville de vistnok hellere vælte Byrden paa andres Skuldre, end selv bære den. De tro nu om Ministrene, at disse ere komne frem med den Jrske Tvangsbill allene i den Hensigt, desto lettere at finde Leilighed til at opsætte de nødvendigste Reformer, eller ganske at udelade dem; - kort, de troe, at Whigpartiet er ligesaa tilbøieligt til at beholde et kostbart Administrationsystem og kun har fremmet Parlamentsreformen for at faae fast Fod mod Torrypartiet, medens det mangler Torryernes Duelighed og Magt, som behøves, for paa en conseqvent Maade, med Kraft og tillige uden Tidspilde, at iværksætte de Forholdsregler, hvilke det finder, at være det hensigtsmæssigt. - Man mindes ved denne Leilighed især Hertugen af Wellington og den Energie, hvormed han udvirkede Catholikernes Emancipation; mange troe, at han, dersom han igjen kom til Roeret, med Kraft vilde indføre mange Forbedringer, som Whigpartiet nu ængsteligen opgiver, eller det iværksætter paa en mangelfuld Maade, saaledes, at de ikke erhverve sig Nogens Taknemmelighed. Den Commission, som nu allerede i et Aar har været beskjeftiget med Undersøgelsen af den hensigtsmæssigste Maade, hvorpaa de i deres Øine ligesaa politiske som velgjørende Love om de Fattiges Understyttelse i England kunde bringes i Udøvelse, - har opdaget en saadan Masse af Misbrug deri, og i andre Bestyrelsesgrene, der staae i Forbindelse der. med, at Publicum vil forhauses derover. Men Regjeringen har intet at gjøre med Fattiglovenes Administration, som ganske er overladt til Municipaliteterne og Fredsretterne. Blandt mange andre Misbrug i denne Henseende viser det sig, at en flittig Dagleier i Gjennemsnit ikke har meer end 122 Unzer Kjød og Brød om Ugen til sin og Sines Fortæring, medens ethvert Fattighuuslem, som aldeles ikke arbeider, har henved 170 Unzer, og enhver Forbryder i Londons Tugthuus 174 Unzer, i GuilfordsFængsel 266 Unzer, og paa Fangeskibene, som staae umiddelbart under Regjeringens Opsyn, fra 274 til 330 Unzer om Ugen!