Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-01-08
Oversigt. af Dagens indenlandske Nyheder. Uordener og Laster ere Sygdommene i det borgergerlige Selskab, Politievæsenet er deres Lægekonst, og det er at beklage, at dette har en meget udbredet Praxis. Den almindeligste Last, som Politiet har at kjæmpe imod, er Tyveriet; grundet i Trang, mangehaande Daarligheder og Begiærigheder og 1 Mangel paa Følelse for Retskaffenhed, er det destoværre saa almindeligt, at ingen ugentlig Tidende vilde forslaae til at fortælle alle de Forbrydelser af denne Natur, som opdages og blive straffede i alle Rigets Deele; derfor fortiener kun de mærkværdigere at omtales; dertil hører: at en Tyv gjorde Jndbrud Natten imellem den 16de og 17de Octbr. i Kathedralskolens Bibliothet i Odense og har der bortstiaalet en Deel Bøger; Tyvene pleie itte at stiæle Bøger, men denne Jndustriegreen er i Tilvæxt, det traf sig saa besynderligt, at iblandt de maalne Bøger vare en heel Slump gudelige. J Kiøbenhavn mødte nyelig den Begivenhed, at et Fruentimmer med et 8 Aars gammelt Barn paa Armen, trængte sig frem i en Trængsel af Mennesker, og grev fat paa en Mands Kiole, hun holdt Lommen ned, imedens Barnet, som var afrettet dertil, trax Tørklædet op af den; Manden savnede sit Tørklæde, og man fandt det med Møie hos Barnet. Der seer man en Aarsag til Tyveriet, hvis Kilder ere blevne saa omhyggelig undersøgte i vore Tider; det læres destoværre som et Haandværk i Barndommen, og bliver til en anden Natur i den tilvoxende Alder. Ogsaa Professor Gamborg er een af de Mænd, som har drøftet den Materie, hvilke der ere de meest hensigtsmæssige Midler til i en stor Stad, som Kiøbenhavn, at forebygge og afværge Tyverier. Hvori han dog tilstaaer, at han, ved Besvarelsen, af dette Spørgsmaal, gaaer blot ud fra almindelige Betragtninger og ikke fra de Erfaringer, som Bestyrelsen af Politievæsenet forskaffer, man seer af denne Afhandling, at der indkom 15 Besvarelser paa det udsatte Priis-Spørgsmaal. Forfatteren forklarer Tyveriernes Formerelse i Hovedstaden af Garnisonens Forøgelse under Krigen, af den Lediggang hvortil det militaire Liv vænner Menneskene; af den pludselige Rigdom og Overdaadighed hvortil saa mange Mennesker bleve vante under Krigen og at saamange Næringsveies Standsning siden Freden; han mener at Tyverierne skal forebygges ved at udbrede Oplysning hos Almuen, og ved en god Underviisning i Skolerne, som tillige vurde være Arbeidsskoler, for at Børn i Tide kunde vænnes til Arbeide (dog kun for de Børn, hvis Forældre ikke kunne give dem noget at bestille hiemme; vist nok er det det be Middel til at forebygge Tyverier, at vænne Menneskene til Flid, den som har faaet Smag for Flidens Frugter, faaer Afskye for Tyveriets). Det andet Forebyggelses-Middel mod Tive iet er Straffen, da de afskrække andre Mennesker fra at begaae lignende Forbrydelser; herom har Forfatteren meget eget saaledes erkiender han med Rette, at Straffene ikke bør være for haarde, da saa ingen vil angive Tyverierne; men desuagtet foreslaaer han, at Tyvene bør straffes paa Livet, da det er for kostbart og for usikkert at bevogte dem. (Men Straffen bør dog staae i Forhold til Forbrydelsen; er det passende, at forordne Tabet af Liv til Erstatning for Angreb paa Eiendom: der gives vist nor sikkre Midler til at bevogte Tyve, til at lade ham gjore Gavn for det han koster Staten og til at forbedre ham) Forfatteren, som ikke holder af Livsstrasse til Advarsel for andre, vil, at Tyven skulde vælge sin Dødsstraf og døe i Fængslet – og at hvis han skal offentlig henrettes, at det bør skee ved en Guillotine, da det er et modbydeligt Syn at see et Menneske slagte et andet (godt sagt) og at ingen Geistlig bør følge Deelinqventen til Retterstedet, men blot besøge ham i Fængslet, at ikke Afskyen, som Tilskuerne bør føle for Forbryderne, skal formindskes. Dog indskrænker Forfatteren Dødsstraffen til de farligere Tyve og de, som brække ud af Arresterne – ogsaa er det en vigtig Paamindelse, at det ikke bør tillades Tilskuerne, at uddeele Gaa ver til Forbryderen, som offentlig straffes, og at endnu mindre Øvrighedspersoner, som undertiden. skeer, bør udvise en saadan Medlidenhed, hvorved Hensigten af Straffen for en stor Deel tilintetgiøres. Vi Landbeboere kunne ikke takke Forfatteren for det Forslag, at Tyvene skulde forvises fra Kiøbenhavn, og fordeeles om i Provindserne. Forresten raader han til større Strænghed mod Hælerne, og Belønninger for Angivelser af Tyverier. Det besynderligste af alle Forfatteres Forslag er vist nok det, at man skulde sælge Tyvene til Planteurerne i Vestindien; hvilken gruelig Straf, naar den blev anvendt paa enhver Tyv - og uden Forskiel, og om den ogsaa blev kun anvendt paa dem, som ellers skulde miste Livet, hvor kan han troe, at Planteurerne vilde kiøbe saadanne Mennesker, som ikke kunde taale det brændende Klima, og som ere udlærte Skurke, af hvilke de kunde befrygte det værste; det er gandske anderledes med de eenfoldige Sorte; denne Handel vilde aldrig komme i Gang De Bryderier, som Engelland har med sin Forbryder-Colonie i Botanybay ere bekiendte, endskiøndt den er langt bedre skikket til at gjøre de dømte til ordentlige og sædelige Mennesker. Omtalte Afhandling af Prof. Gamborg, findes i Athene for Octbr. d. A. Bevogtningen af Forbryderne vedbliver stedse at være vanskelig; thi man hører uafladelig tale om Undvigelser; saaledes den 13de Novbr. undveege to farlige Arrestantere af Politie-Arre resten ved det nye Raadhuus, de havde brudt Jernstængerne i Vinduerne i tu; de vare begge Nordmænd, begge Raspehuus=Fanger, og den ene var brændemærket; de stial samme Nat Klæder i Maalebye paa Amager, men Dagen derpaa havde Politiet grebet dem. – En lignende Begivenhed med Oprøret i Tugthuset i Kiøbenhavn, indtraf den 1ste December i Tugthuset i Glückstadt; de farligste Forbrydere giorde Forsøg paa at sætte sig i Friehed med Magt; Nogle angreb Opsynsmanden og Betienterne, imedens de øvrige opbrød med Magt Døren til Arbeidstuen; men Vagten kom til og forhindrede dem fra at udføre deres Forsæt og det lykkedes ingen at undvige, – Uagtet denne Vanskelighed ved at bevogte Forbryderne, har man dog ikke givet det Forslag Biefald, at henbeinge alle Slaverne til en øde Øe, som til Kyholm, hvorfra de ikke kunne undvige, man har i den Anledning gjort det betænkelige Spørgsmaal, hvad man derskulde give dem at bestille, og det endnu vigtigere: hvem der da skulde giøre deres Arbeide i Kiøbenhavn og paa dens Fæstning?