Berlingske Tidende, 1831-01-08
London, den 28de December. Ministrene agte strax efter Ferierne at forelægge det paa nye forsamlede Parlament deres store Reformationsplan, angaaende det ny Repræsentativsystem. Endnu er intet Vist bekjendt om denne Reforms Detail, men den skal være meget omfattende og overhovedet give den britiske Forfatning en heel anden Skikkelse. Efter Rygtet skulle alle Stæder med fleer end 10,000 Jndvaanere faae Ret til at sende Deputerede til Parlamentet. Denne virkelig universalhistoriske Forandring i den britiske Statsforfatning vil give Grundtrækkene i vort Lands hidtilværende Politil en ganske anden Retning, og sætte dem i større Harmonie med Nationernes gjensidige almindelige Fordringer og Fornødenheder. Saalænge Parlamentet har været constitueret saaledes som nu og Aristokratiet og Jorddrotierne deri havt enevældig Jndflydelse, som kun Trykkefriheden siden det forrige Aarhundredes sidste Halvdeel formaaede at holde indenfor visse Skranker, har en reen Egoisme været vor Politiks Grundcharacter. Selve Cannings Administration var ingenlunde fri derfor, thi denne store Mand kunde i hans Forhold ikke byde over vor Legislatur. Deraf kom ogsaa de mange Misbrug, som de bedste og i Sandhed patriotiske Ministre maatte taale, for at beholde de mange Familier og Borg ejere til Venner, hvilke Parlamentet i egentlig Forstand tilhørte, Deraf fremdeles den umaadelige Nationalgjæld og Vedligeholdelsen, af saa mange monopolistiske Corporationer i et industriøst friLand, medens andre, mindre frie, europæiske Lande allerede for længe siden ikke meere kjende til dette Onde. Men Tiden til den største Omvæltning, den engelske Statsforfatning er undergaaet i 8 Aarhundreder, synes nu omsider at være kommen; ogsaa vil den, ligesom Emancipationen for to Aar siden, tilvejebringes paa den fredelige constitutionelle Vei. Dennefinde, som før, indleder Kronen selv, styttet paa Nationens Villie, Sagen og leder de til Tidens Tarv svarende og nu modnede Fordringers Opfyldelse. Nærkværdigt er i denne Henseende et Vidnesbyrd om det nuværrende Ministeriums Oprigtighed i en Tale af Sir Jammes Graham, der, nu Minister, maatte underkaste sig et nyt Valg for Cumberlandshire, som havde valgt ham til sin Repræsentant. "Det har altid været min Mening - sagde han til Vælgerne -at Folkets Repræsentanter bør være Folket ansvarlige for deres Færd, og ifølge denne Grundsætning, der egner og sømmer sig for en oprigtig Reformator af Underhuset, har jeg modtaget en Ministerplads. J samme Øjeblik, Hertugen af Wellington er klærede sig imod Reformen, blev hans Administration alle gode Borgere forhadt og Opposition imod samme en Pligt. Parlamentet var kun Redskabet til hans Fald, det var Folket, den offentlige Mening, som fordrer ham fra hans Plads. Neppe vare 8 Dage forløbne efterat Hertugen havde erklæret, at ingen Reform skulde finde Sted, før Folkets Villie styrtede ham ned fra hans ophøiede Standpunkt og sagde: Der skal foretages en Reform!" - En ikke mindre mærkelig Yttring hørtes for nogle Aftener siden i Parlamentet af Skatkammerkantsleren, Lord Althorp. Et obscurt, nyt Parlamentslem, Hr. Grosse Price, talede meget heftig imod, at den franske trefarvede Nationalfans var bleven baaren omkring imellem hundrede andre, ved Lauge nes Procession i London. Herpaa gav Skatkammerkantsleren følgende Svar: "Det ærede Medlem betegnede den trefarvede Fane som Processionens Vanærelse; jeg derimod maa eengang for alle erklære, at den trefarvede Fane nu har en ganske anden Betydning, end forhen. Jkke heller vanærer den nogen, der bærer den som et Emblem paa de nyeste Begivenheder i Frankrige, hvorved dette store Folk vidste at forsvare sine Rettigheder mod Tyranniet, som vilde bøje det under Aaget." Paa denne Erklæring fulgte et længe vedvarende bifald fra alle Partier. De aldeles Uformuendes Antal er i Storbrittanien og England tiltaget til en i Sandhed skrækkelig Grad. En særdeles Grund til dette Onde ligger i Grundeiendommens Sammendyngelse, som Lovene beskytter, og i uovervindelige Vanskeligheder, der lægges dens Fordeling i Veien. J de Egne, hvor denne Sammendyngelse ikke er saa hyppig som andetsteds - f. Ex. i Lincolusshire og Rutlandshire, hvor Grundejerne overlode Huusmændene et Stykke Land, der var tilstrækkeligt til at forskaffe dem Arbeide, saalænge Forpagterne ikke behøvede deres Tjeneste, - er Almuens Moralitet øiensynligen større og Fattigskatten ringere. J andre Egne derimod f. Ex. i Sommersetshire, er deres Antal, der underholdes af Fattigskatten, større end deres, der betale denne, og efter et Middeltal regner man, at de Fattige paa et Jordsmon af middelmaadig Bonitet allerede fortære 25 Procent af dettes Netto=Provenue. J særdeles høi Grad er de Fattiges Antal tiltaget i Manufacturdistricterne. I Fattighusene i Andoveer, Birmingham, Bradfield a., bleve i Aaret 1826 - 2,906 Jndividuer, og i Aaret 1830 - 3,956, altsaa over en TredieDeel meer optagne. J samme Forhold var deres Antal forøget, der ved Almisser erholdt Forpleining og Understyttelse udenfor Fattighuset. Man har beregnet, at Fattigskatten i England i de sidste 80 Aar er efterhaanden stegen til det Tidobbelte, og altsaa i et langt større Forhold end Handel, Rigdom og Folkemængde, Den overordentlige Nød, der hersker i Jrland, yttrer sin Jndflydelse nærmest paa Storbrittanien, thi Jrlænderne, der Skareviis drage did, og der arbeide for den usleste Dagløn, bidrage til at forringe de arbeidende Almueclassers Erhverv. Det er hyppigen Tilfældet, at et Ondes voxende Storhed netop forskaffer de Forhold, af hvilke det udsprungen en længere Varighed, deels fordi Sædvanen bidrager til at bære det desto lettere, deels fordi Mængden af dem, der i nogensomhelst Henseende have større eller mindre Jnteresse ved dets Vedvaren, efterhaanden tiltager. Et saadant Onde er den engelske National gjeld, der for største Delen er en Følge af et forkeer politisk System, og af en Forfatning, der først gjorde dette Systems Anvendelse og Fremgang muelig. Man kan derfor, og ei uden Føje, vel med Franklin og Lord John Ryssel, paastaae, at denne Nationalgields Oprindelse har været en Velgierning, thi den har mægtig fremskyndet Nationens Energie, men desuagtet ikke kunne nægte, at deres nuværende Størrelse i enhver Henseende er en Ulykke for Storbritannien, fordi den gjør Modsætningen mellem Rigdom og den dybeste Armod meer contrasterende, formedelst Argifternes Forbøielse gjør alle britiske Produkter dyrere, og saaledes truer den engelske Jndustries mægtige Concurrents paa alle Verdens Markeder med en daglig tilagende Fare. J Løbet af de 65 1/2 Krigsaar fra Revolutionen 1688 eller rettere sagt fra Krigen med Frankrige 1689 er den britiske Nationalgjeld fra ikke fuldt 790,000 Pd. St. stegen til meer end 1,054,000,000 Pd. St. Endnu i Aaret 1792 beløb Renterne deraf sig ikke til meer end omtrent 9 1/2 Mill., men forøgedes i de følgende Krigsaar indtil over 29 Mill. Saa betydelig var Tilværten i et par Krigsaar, at den, efter den sidste Krigs Tilendebringelse, har opvejet Resultater, af Afbetalingsoperationerne under alle Fredsaarene. Af heele den britiske Statsgield tilhører Udlandet en Kapital af ikke fuldt 12, Mill. Pd. Sterl. og en Rente af maaskee, af den aarligRentesum. Alt det Øvrige er indenlandsk Gield. Den engelske Banks Bøger tælle over 274,800 forskjellige Contoir, som aarlig stige fra 10 til 1000 Pd. Sterl.; og da i enhver af samme efter et Middeltal i det mindste fem Personer ere interesserede, saa beløber Jnteressenternes Antal sig til omtrent 1,570,000 Personer, men det er uomtvivleligt, at en radikal Parlamentsreform, til Jndustriens Fremme, og, som følge deraf, en pludselig Forandring i den financielle Lovgivning - navnlig den fri Kornhan deels ufortøvede Tilbagegivelse - maatte gribe voldsomt ind i alle occonomiske Forhold, ryste Statscrediten, og udsætte Statscreditorerne for stor Fare. J denne Henseende kan paastaaes, at den uhyre engelske Nationalgjeld er bleven en kraftig Stytte for den engelske Statsforfatnings Mangler, der vel efterhaanden vigen for den store Folkemasses Trængen, men dog afværger, at det engelske Aristocratie ikke pludselig kuldkastes. (Slutningen af det i Gaars Nr. afbrudte Stykke). Sa meget end Transportmidlerne ere forbedrede, forøgede og blevne billigere i Storbritannien, see vi dog, at Værdien af Menneske kraften, hvorpaa det fremfor Alt beroer ved Bedømmelsen af en Nations Velstand, er sjunken saa dybt, at Menneskene maa lade sig bruge til Lastdyr, for ikke at gaae aldeles ørkes løse. Som bekjendt have Jorddrotterne mangensteds været nødte til enten ganske at eftergive, eller dog at nedsætte Forpagtnings afgiften. I de 16 Aar fra 1814 - 19, have næsten 61,000 Mennesker i England og Wales erklæret sig insolvente, og i den sidste Tid er deres Antal langt større, end i de tidligere Aaringer. Antallet af Handelsbankerotter udgjorde i Løbet af et Aar indtil Udgangen af Januar 1830, ikke mindre end 1677, hvoriblandt 100 vare betydeligere Handelshuses. Endelig synes de aftagende Jndtægter af Accisen i denne og i forrige Aar, ligefrem at tyde ten paa, at Nationens større Pluralitets Nydelsesevne er formindsket, hvoraf man med saa megen desto større Vished kan slutte sig til den stedse tiltagende Ulighed i Fordelingen af Formuen, eftersom Nationalformuen, i det Hele taget, og Landets Befolkning paa samme Tid er forøget. - Andre Kjendsgierninger bevise, umiddelbart denne paafaldende Ulighed i Fordeling af Eiendom og dermed tillige den britiske Stats betænkelige politiske Tilstand, Af Totalindtægterne, en Sum af omtrent 220 Millioner L. St. i England, ansætter man Godsejernes og Forpagternes Andeel til næsten 74 Mill. Pd. St.; Kjøbmændenes, Værtshuusholderne iberegnede, til 45 - 48 Mill.; den arbeidende Klasses til 82 12 Mill. og endelig Embedsmændenes, Dommerpersonalets, Lægernes Apothekernes o. s. v. til næsten 20 Mill. Pd. St. Fremdeles beregnes ethvert Jndivids Gjennemsnitsindkomst af Arbeidsklassen, en Menneskemasse af 7 1/2 Millioner, til lidet over 11 Pd. St., medenne Jorddrotternes og Forpagternes, Kjøbmændenes, de høiere og ringere Embedsmænd o. s. v. beregnes til respective 26, 41 og 67 Pd. St. Hvor usikkre saadanne og lignende Beregninger i den politisk Arithmelik end kunne være i det Enkelte, yde de dog stedse - anvendte med tilbørlig Skjønsomhed, - en lemmelig rig tig Anskuelse af Forholdet imellem en Nations større Bestand, deele. Naar vi altsaa lægge Arbeidsclassens beregnede Gjennemsnits-Jndkomst til Grund for vor Bedømmelse, maae ved antage den for yderst ubetydelig i et Land, hvor Dagleien, der er den naturligste Maalestok for Prisen paa de uundværligste Livsfornødenheder, omtrent er fire Gange saa høi som i Tydskland, og dette vi maae saa meget mere, da ei alene Dagleiere og Haandlangere, men ogsaa Mestere, Fabrikanter og de større Manufacturister regnes til Arbeidsclassen. Tage vi nu specielt Hensyn til Jorddrotternes Jndtægter, den, efter Fradrag af 3. pagternes, udgjør meer end 40 Millioner Pd. Sterl. aarlig omtrent 1,435,000 frie Jordegodstjere, saa kunde det synes, i om det jorddrottlige Aristocraties Overvægt ikke var saa gan unaturlig, som den i Almindelighed fremstilles, fordi Rigdom og for sig, uden Lovenes særdeles Beskyttelse, hævder sin J flydelse i det offentlige Liv. Men uændset, at den brittiske A stokraties saare betydelige Jndkomster væsentlig beroe paa Ko handelens aristokratiske Jndskrænkelse, maae vi endnu tage i Letragtning, at ved hiin Beregning den paa faste Eiendom hvilende Gjæld ikke er beregnet til Afdrag. Engelske statsoconmiske Skribenter forsikkre, at 12 Dele af alle faste Eiendom ere pantsatte, og anføre dette med Rette som et Beviis paa industrielle Klassers tiltagende Indflydelse og tillige som et Vinesbyrd om, hvor lidet Fødsels og Rigdoms Aristokratie i vor Dage bør ansees som eenstydige.