Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1775-12-15
Om Kong Knud den Store, (See No. 49. Den Rolighed, de Danske levede udi de sidste Aar under Kong Knud, foraarsagede indbyrdes Kiv, Trætte og andre Feil, som Ørkesløshed fører med sig, hvorudover han gav en Gaards=Ret, bestaaende af disse Artikler: 1) Enhver skulle sidde øverst, eftersom han havde længst tient i Kongens Gaard, saa at, om nogen af de ældste Betiente kom silde, efterat Maaltidet var begyndt, skulle de andre reise sig og for dem, og indrømme dem det Sæde, som dem tilkom. - En meget naturlig Rangforordning. 2) Hvo som udi var falden saa dyb Søvn paa sin Vagt, at man kunde stiæle hans Vaaben og Klæder, han skulle være Æreløs. 3) Den, som havde Tiltale til en anden, skulde klage først for Kongen, og bede ham kiende udi Sagen; - Hvoraf man seer, at Kongens Throne da var den første Instantz udi Rettergang. 4) Vederparten skulle 3 gange indstevnes ved 2 Hofmænd. De skulle første Gang give ham een Gang Varsel til hans Boepæl, om han var besiddende, og siden 2 Gange over Borde, enten han var tilstede eller ei Var han ikke boesiddende, da stevnedes han 3 Gange ved Kongens Bord hos sit Sæde, 5) Naar Kongen og Raadet havde sat sig udi Retten, da fremgik de, som Stevningen havde gjort, og svore, at de lovligen havde kaldet dem, som søgtes, og vandt, at de intet vidnede udi Sagen for enten Vild eller Venskab. 6) Dernæst skulle Vidnerne fremtræde, som i det ringeste skulle være to, hvilke tilholdtes, at giøre deres Erd, at de ikke skulle sige noget, Anklageren til Villie, eller hans Gienpart til Had. 7) Naar Vidnesbyrdene vare forhørte, skulle Dommen strax afsiges uden videre Forhaling. 8) Efterat Dommen var afsagt, skulle Kongen opstaae af sit Sæde, og spørge sit Raad, omde havde noget at sige derimod. 10) Sigtedes nogen foren Sag, og ikke kunde fældes ved lovlige Vidnesbyrd, da skulle han tage 6 Mænd med sig, og befrie sig med sin Eed. 11) Hvo som blev fordømt saaledes efter denne Ret, skulle ogsaa forfalde udi Kirkens Band. Saa at den verdslige Ret og Kirkens Band vare forenede i at straffe Misgierninger. - Disse ere de første Formaliteter in jure, som vi læse om udi Danmark, thi før den Tid bleve de fleeste Tvistigheder afgjorte ved Enekamp eller Dueller, og den holdtes for at have Ret, som havde de stærkeste Arme Kong Knud var selv den første, som overtraadte denne Gaards=Ret ved et Mord paa en af sine Tienere. Hvorfor han og, for at styrke sin Lov, underkastede sig selv Retten; thi han lod forsamle sit Raad, og mødte selv Personligen for Retten saaledes: Han steeg ned af sin Throne, satte sig ned paa Jorden, hvor han tilstod sin Forseelse, og forlangte Dom. Raadet, som baade var om over Kongen, og ikke troede Freden, sagde da, at den Synd, som Kongen havde bedrevet, kunde regnes blandt Vaades Gierninger, og, at det var Straf nok for saadan mægtig Konge, at han saaledes ydmyggede sig. Men, som Kongen ikke ville lade sig nøie dermed, grebe de til det Expedient, at giøre ham til sin egen Dommer, foregivende, at det ikke anstod Undersaatterne, at dømme deres egen Landsherre, Kongen dømte sig da til at betale 360 Mark Sølv, da man ellers ikkun gav 40 Mark Sølv til Mands=Bøde - Denne Gaards=Ret stod ved Magt udi 8 efterfølgende Kongers Tid. - Udi denne Konges Tid bleve og de første Myntesteder oprettede udi Danmark, saa at fra hans Tid de Nordiske Folk begynder at legge Vind paa Myndt; thi da det almindelige Søe=Røverie blev afskaffet ved Christendommens Jndførsel, fik de ei Fremmedes Penge at behielpe sig med, hvorfore de selv maatte mynte. Af Jnskriptionen paa denne Konges Penge sees at de ere slagne at Engelske Myntmestere, efterdi Jnskriptionen er baade Dansk og Engelsk. - Jmedens Kong Knud endnu levede, deelede han sine Riger imellem sine 3 Sønner, saaledes, at Svend fik Norge, Harald fik Engelland, og Haarde Knud fik Danmark. Dog regierede Svend ikkun 3 Aar udi Norge, thi han gjorde sig strax forhadt blandt Nordmærdenne, især ved de Love han udgav, nemlig 1) Jngen maatte under Livs og Godses Fortabelse drage ud af Landet uden Kongens Forlov. 2) Naar nogen bliver dømt Udslæger eller Fredløs, skal hans Arv falde Kongen til 3) Bønder skulle bygge alle de Huuse, som Kongen vil have bygde. 4) Bønderne skulle udruste hver 7de Mand udi Riget, som var 15 Aar gammel, med Vaaben og Skib, 5) Udi hvert Skib, som seilede af Landet, skulle Kongen lades et Rum tvert over Skibet. 6) Danske Mænd skulle være udi saadan Anseelse udi Norge, at een Dansk Mands Vidne skulle fælde 2 Norske Mænds Vidne. Anføreren, for de Norske Misfornøiede var den gamle Kæmpe Einar Tambeskielf og Kalf Arnesen, der havde ført Krigen for Kong Knud mod St. Olaf. Disse gjorde en Reise til Kong Jarislaf i Moscov, og der offererede den Norske Krone, til Mogens, St. Olafs Søn, hvilken de bragte med sig til Norge, og, saasom de fleste Norske gik ham til Haande, maatte Kong Svend forlade Riget, og begav sig til Danmark, hvor han døde kort efter. - Efterat Kong Knud den Store havde regieret udi Danmark 21 Aar, 19 Aar over Engelland, og 7 Aar over Norge, døde han omsider Aar 1036 udi Engelland, og blev begraven i et gammelt Kloster til Winchester. Han var kun liden og uanseelig af Vext, og af et svagt Helbred, men havde et høit og novervindeligt Hierte. Dog var han særdeles ydmyg, og til Beviis herpaa fortælles: at da han engang spadserede ved Havet, og hans hykkelske Tienere prisede ham forden mægtigste Konge paa Jorden, der regierede baade over Land og Hav, lod Kongen sig afføre sine Klæder, hvoraf han gjorde en Bylt, og satte sig ved Havbreden, hvorpaa han talede til Havet saaledes: Hav jeg byder dig, at du kommer mig ikke nær, og væder mit Legeme. Men da Havet, uanseet disse Trusler, faldt ind paa ham, og overskyllede hans Legeme, vendte han sig om til sine Tienere, og sagde: Her seer J en mægtig Konge, der ikke har Herredom over Vand=Draaberne. Jngen er mægtig uden Gud, og ingen bør kaldes mægtig, uden den, der har skabt alle Ting.