Viborger Samler, 1781-12-03
(Oversættelse.) Jandlingen gaaer for sig uden for en beleiret Fæstning. Donna Florida, eneste Datter af Commandanten i en spansk Fæstning Don Egidio, Bbb. er ved et Tilfælde, da hun i den største Skynding vilde have kastet sig ind i Castellet, kommen i Fiendernes Hænder, og er i deres Leir. En meget tapper Officeer, Don Faustino, vinder Frøkenens Kierlighed. Det er kommen saa vidt med Fæstningen, at der er skudt Breske, og at der skal løbes Storm. Jblandt dem, som skulle giøre Angrebet, er Don Faustino. Donna Florida er i den yderste Forlegenhed, eftersom hendes Kiereste skal stride imod hendes Fader, og hendes Hierte altsaa deeler sig imellem begge. Jmidlertid forlanger Commandanten en Samtale med den fiendtlige General: der bliver sluttet Stilstand saa længe: han kommer, og forstaaer sig til Overgivelse, naar Kapitulationen kan blive paa de Vilkaar, som han foreslaaer. Dette bliver afslaaet, og Commandanten beslutter at imodtage Stormen, men han begierer tilforn at tale sin Datter, hvilket ham tillades: i det han træder ind til hende, finder han en fiendtlig Officeer for hendes Fødder. Egidio. Hal Hvad vil De der, paa Knæe for min Datter, Faustino. (Staaer ganske forvirret op.) Florida. O min allerkiereste Fader! Egidio. Tie Jeg forlanger Regnskab for, i hvad for Hensigt denne fiendtlige Officeer ligger for min Datters Fødder. Faustino. Min Herre, det er for at sige hende det sidste Farvel. Egidio. Og hvor vil De da hen? FauFaustino. Jeg vil hen at bestige Deres Muure. ved Storm, hen at sigte imod Deres Soldater, ja imod dem selv, dersom Skjebnen fører Dem imod min Kaarde. Egidio. Hvad for en Plads beklæder De? Faust. Jeg er Capitaine. Egid. Hvad vil De min Datter, Faust. Hendes Hierte og hendes Haand. Det første har jeg bemøiet mig for, og har erholdt det ved min Kierlighed. Samtykke haaber jeg af Deres Godhed. Florida. Ak, min kiereste Fader! Egid. Tie. Jeg taler ikke med dig (TilFaustino) Er De en Cavaleer, Faust. Ja, mit Navn er bekiendt i Armeen. Egid. Og, hvad heder De Faust. Don Faustino Papiri, Duca de Alba, Herre til Conchiglia. Egid. Jeg kiender Deres Slægt og Familie. Flor. Ol dersom De kiendte hans elskværdige Egenskaber Egid. Tie - De elsker Datteren, og har det Hierte at stride imod hendes Fader, Fanst. En saa tapper Mand, som De er, veed bedre en god Soldats Pligter: ved min Æres Spidse hører Kierlighed op at befale mig. Egid. Saa tale kiekke Cavaleerer. De er min Høiagtelse, De er mit Blod værdig. Flor. Flor. (O Himmel, bøi dog min Faders gode Hierte!) Faust. Min Herre, dersom De har saa fordeelagtige Tanker og mig, saa give De mig deres Datter til Ægte, Egid. Ja, De skal faae hende. Flor. Naar Egid. Tie - Den Tilstand, i hvilken vi befinde os for nærværende Tid, tillader mig ikke at sige meere. Efterkom De Deres Pligt ved Stormen, Jeg skal selv være et Vidne paa deres Tapperhed. Dersom De da bliver, saa ophæver Døden den heele Forbindelse. Døer jeg, og De lever, saa kan De føre Dem mit Løfte til Nytte i Henseende til min Datter: leve vi begge, og Krigen endes, saa skal De af min Haand modtage hende. Jeg har sagt saa meget, som en Cavalleer, den jeg antager til Svigersøn, behøver at vide - Fra dette Øieblik af ere vi igien Fiender. Flor. O Himmel, hvilket et bedrøveligt Bryllup. Ak, min Fader, hav De dog Medlidenhed, lad mig dog ikke døe af Bedrøvelse og Smerte, Egid. Den Smerte maa være saa stor, som den være kan, saa har du fortient den ved din Ubesindighed. Jeg samtykker i din Forbindelse, men i din Opførsel kan jeg ikke samtykke. Et adeligt Fruentimmer, en Don Egidiols Datter, en mine Fienders Fange, burde ikke have ladet Kierlighed Adgang til hendes Hierte, i den Tiid hendes Fader sveder, under Vaaben. Den Lykke, at du har truffen en ædel ædelmodig og brav Elsker, er ikke din Fortieneste, og du kunde ligesaa snart have ladet dig antænde af en uanstændig Kierlighedslue, som du nu brænder af en, der for vort Blod ikke er uanstændig. Flor. O forlad mig, min Fader, Svaghed, Leilighed. Egid. Jeg forlanger ingen Undskyldninger; jeg vil have Lydighed af dig Flor. De have at befale. Egid. Kom med mig. Flor. Hvorhen, Egid. J Fæstningen. Flor. J den skrækkelige Uroe af Vaaben? Egid. Ja, i den skrækkelige Uroe af Vaabnene. Flor. Vil De da udsætte mig for Farerne? Egid. Din Faders og din Brudoms ville blive langt større. Faust. O min Herre, har De dog Medlidenhed med hendes Kiøn, Alder og fiine Legems Beskaffenhed. Egid. Donna Floridals Kiøn, Alder og Fiinhed trænge til bedre Opsigt. Paa den Maade sørger jeg for min Ære og hendes Rolighed. Dersom De er saa ædelmodig findet, som jeg troer, saa kan De ikke beklage Dem over mine retmæssige og ærekiere Beslutninger. (Til Florida) og du, følge med mig uden Forhaling! Faust. Men mon det vil blive Dem tilladt at føre Deres Datter ind i Fæstningen. Egid. Egid. Derom kan De være ubekymret. Jeg har allerede udbedet Deres Generals Tilladelse dertil. Faust. Ja, saa har jeg intet meere at sige. De giøre da, ligesom Dem behager. Flor. (Til Faustino.) De overlader mig altsaa min grusomme Skjebne, Faust. Adlyd De Deres Faders Befaling! Egid. Lav det ikke saa, Florida, at jeg skal nødes til at bruge Magten. adlyde. Flor. O Rei, min Fader, jeg er villig til at Egidio. Himmelen velsigne Dem, min Ven(Han omfavner Faustino, og gaaer.) Flor. Ak! Don Faustino! Faust. Ak! Donna Florida! Flor. O det ahner mig, at vi aldrig igien meere see hinanden! Faust. De haabe, min Elske - Flor. (Til Skuepladsen) Jeg kommer, minFader, jeg kommer. (Til Faustino) lev vel! Faust. Hvordan skal jeg kunne overleve saadanne Bekymringer, O Himmel, hvordan skal jeg kunne bestige disse Muure, da mit Hierte pikker, min Fod raver, og min Haand ryster o. s. v. Just da alting er færdig til Stormen, kommer en Coureer, og bringer Efterretning, at Fred er sluttet. Følgen deraf, nemlig at begge de Elskende naae deres Ønske, og giftes med hinanden, kan man lettelig slutte.