Københavns Adresseavis, 1785-10-19
(Jndsendt fra en af Provindserne.) Allerede halvanden Aar forløben, og ingen erindrer hans Fortienester, ingen yder hans ædle Fortrolighed, hans rene Venskab den skyldige Erkiendtlighed; ingen viser hans sande Dyder det velfortiente Minde. Cammen tier; ingen sigen Efterverdenen, hvor god, hvor græstfrie Han var ingen af skildrer med Sandheds Farve (thi hykkelsk Sminke vilde her kun give Skygge uden Lys). Jngen afskildrer hans ømme og varige Faderkierlighed mod saa mange Cammonens og de frie Konsters Sønner, der i Ham fandt den redeligste Been, den beste Vert, og saavidt hans Svaghed tillod, det munterste Selskab. Saa mange Fremmede og Ubekiendte nøde under hans venskabelige Hyrdeboeligs Tag frie Adgang til Mandens, den beste Mands for Dyden stedse aabne Vennehierte. De lærte at kiende Dig, alt for tidlig savnede Giøe, og dit Venskab gjorde dem dit Taastrups Padigheder dobbelt yndige, og af alle disse, ikke een eneste som erindrer Dig, dog, hvad siger jeg, ikke een, som erindrer Dig? ney, det er umueligt; alle, alle, som kiendte Dig, nød dit Venskab og fortiente det; alle vil i et, ved Tanken af dit Savn saaret Bryst gjemme den sønligste, den broderligste Høyagtelse for dine Dyder; de vil bære den som en Helligdom for deres Grave. Men, ingen reyste Dig et Minde. – J vor Barm, Elskværdigste! J vor Barm reyste dine Dyder Dig selv det beste, det varigste. Tidens Alting fortærende Haand skal ikke formaae at udslette den mindste Tøddel af dette herlige Mindeskrift, Sandhed og Erkiendelighed prægede, " Saalænge de, sande Christens, den gode Borgers, den omme Mands, Faders og Vens Dyder, blive agtede blandt Dødelige, vil Giøes Erindring blive dyre har for alle, som kiendte og savne Ham."F. P. S. Velærværdige og Høylærde Hr. Bager, Dyrædle Jomfr. Joh. Nicol. Frydendahl. Den 14 October 1785. Held mig! i Dag jeg Venner skuer. Ved Brudefaktens rene Luer. At nærme sig til Alteret, Og værdigt Ægtebaand at knytte, Som evig Godhed vil beskytte; Thi Dyd og Fromhed knytte det. O ædle Par, De intet savne! Naar De hinanden henrykt favne De eye al Lyksalighed. Hvad bedre kan jeg Dem tilbede. End Varighed i denne Glæde, Som Pagtens Dag udmerks ved. Ja - Du som troner i det høye, Og Skiæbnens Magt kan ene bøye, Du mærke paa min ivrig Bønt Din Varetægt Dem selv omgive, Og værdig talriig Afkom bliver For Deres Dyd og Elskov Løn. N. Fre Til Hr. W. i W. den 14 October 1785. Dgid jeg, beste Ven, Dig kunde see med Glæde, At følge unge Brud i Brudesengen hen; Men, som mit Kald mig bod Hiemreisen at tiltræde, Jeg mig nu nøye maa med Forestillingen. Jeg seer da med Behag en om elskværdig Pige, Som Himlen skabte til at blive Dydens Løn, At krone værdig Mand med Hæld foruden lige, Og danne ham et Huus, der er som Eden skiøn. En Kummer ey Fortred din Bolig sig skal nærme, Saalænge Kierlighed med Dyd forenet er, Forgiæves Avind skal Dig søge at fornærme; Thi dydig Nøysomhed er kun hvad Du begier. Sørge=Tanker over afgangne Mad. sal. Else Kirstine Olsen, forrige Tøyhuusforvalter Tønnis Olsens afdøde Hustrue, som den 28 Decbr. 1719 blev fød Tuxen; gift med bemeldte Hendes efterlevede Mand den 30 October 1761; døde den 7 September 1785 i sit Alders 66 Aar, efter 24 Aars fuldendt Ægteskab, og den næstpaa følgende 12te dito blev geleidet til sit Hvilesed. Hun i sin Levetid lod sig gelegen være, At vandre frem i Dyd, da man af Hende saae Al muelig Virksomhed, der sigted til Guds Ære, Jndtil den sidste Stund, da Prøven Hun aflaae. Af fine Sødskende, den sidste Hun nu var, Og efterlød en Mand, som denne Sorg ey glemmer; De kierlig levede, Hun huuslig gik Ham var. Han trøstes nu derved, en Datter dette fremmer. Er denne Erindring sildig, at Støvet erindres skal, Er det dog en for seent, at have det i Minde; Gid alle maatte saa, til Evighedens Sal, I stille Roe udgaae, og Hende der at finde.