Almuevennen, 1842-05-11
Under en privat Samtale med Forstanderskabets høitærede Formand, Hr. Etatsraad og Rentekammercommitteret Povelsen, fordrer han af denne opgivne de Facta, der under Discussionerne i Sogneforstanderskabet leilighedsvis vare anførte til Styrke for den Erkjendelse, der enstemmigen udtaltes, at Eiendomssikkerheden iblandt dem var i en beklagelig Tilstand, og da Etatsraad Povelsen negter at efterkomme et saa ubeføiet og urimeligt Forlangende, tilskriver han ham paa Embedsvegne tvende Breve, der vilde være psychologisk uforklarlige, dersom man ikke vidste, hvorledes Lidenskaben kan omtaage selv forstandige Mænds Omdømme. Uagtet det Utilbørlige og tildeels factisk Urigtige i disse for Forstanderskabet og dets Formand fornærmelige Skrivelser, svarede hiint, efterat denne havde veget sit Sæde, i en lige saa værdig som rolig Tone, og yttrede deri navnlig ogsaa Ønsket om en fredelig Samvirken mellem de tvende Autoriteter, hvis Kald det var i Forening at arbeide paa Communens Tarv. Men Hr. Justitsraad Friederichsen var i sin uvante Jvrighed saa lidet Herre over sig selv, at han troede at burde afbenytte en Fremgangsmaade, som sikkert intet Menneske vil kunne billige. Han gik nemlig personligen til flere Sogneforstandere af Bondestanden, gjorde dem allehaande Forestillinger, og lod Dagen efter ved en Politibetjent og Sognefoged forelægge Attester, som de lode sig bevæge til at underskrive, sam han senere hverken har villet tilbagelevere eller give Copi af, men som synes at have gaaet ud paa at fremstille Sogneforstanderskabets Forhandlingsprotocol som usandfærdig, for saa vidt det deri fremstilles som Forstanderskabets enstemmige Mening, at Eiendomssikkerheden i de nævnte tvende Sogne var i en beklagelig Tilstand. Af disse Attester er kun Gjen part til af een, som vedkommende Bonde ikke har villet underskrive, hvori Pointen synes at være et Ordspil mellem "Klage" og "beklagelig. Hvad Brug Hr. Justitsraad Friederichsen vil gjøre af de saaledes og paa saadan Maade erhvervede Attester, vide vi ikke, men det vides af den officielle Beretning om Sogneforstanderskabets Forhandlinger, at han har vægret sig ved personlig at indfinde sig ved et Møde, hvorved denne Fremgangsmaade skulde oplyses, og nu ogsaa uden hans Tilstedeværelse er saaledes bragt for en Dag, at baade Publicum, Amtsraadet og Cancelliet kan selvstændigen dømme om en i Sandhed forbausende Fremgangsmaade. Hvad Publicum vil dømme, det – tør vi nok indestaae for – vil blive dette, at det hele Commune væsen paa Landet vilde blive det unyttigste og tommeste Tidsspilde, dersom det skulde være Politiøvrigheden tilladt, – i Stedet for at forhandle de fælles Anliggender med Sogneforstanderskabet, saaledes som en Autoritet forhandler med den anden, og hvis den troede sig forurettet, da under lovlige og sømmelige Former at søge Bistand og Opreisning hos den rette høiere Autoritet, – at kalde Sogneforstanderne enkeltvis til Regnskab for hvad de i denne deres Egenskab i Sogneforstanderskabet maatte have yttret, og at en saadan Kalden til Regnskab bliver dobbelt dadelværdig og dobbelt farlig, naar den ikke skeer for en Politiprotocoll, men hjemme i Vedkommendes Bopæl med skjønsamt Udvalg af de Personligheder, man troer at kunne byde Saadant, ved Hjelp af Samtaler, Ordspil og Politibetjente. Derfor har denne Sag en ganske anden omfattende og vigtig Betydning, end den ved første Øiekast synes at have, og derfor er det os en stor Glæde, at en Strid, for hvis Opstaaen det hele Ansvar ene og udelukkende falder paa vedkommende Politimesters Mangel paa Besindighed og Conduite, og hvis Udfald vil være af stor Jndflydelse paa det unge Communallivs selvstændige Udvikling, netop er opstaaet i en Commune, der i sit Forstanderskab tæller flere indsigtsfulde og kraftige Medlemmer, og i hvis Spidse der staaer en saa dygtig og høiagtet Mand som Etatsraad Povelsen. Denne har alt længe besiddet stor Tillid og Hengivenhed i den Kreds, i hvis Midte han lever, og ligesom han med stor Stemmeflerhed er valgt, baade til Sogneforstander, til Sogneforstanderskabets Formand og til Medlem af Amtsraadet, og ligesom han med ualmindelig Arbeidsdygtighed og Nidkjærhed, i den korte fiden hans Valg forløbne Tid har arbeidet for Communens Vel, saaledes vil den glade Jver, hvormed netop alle de, hvis Navne det maatte være ham kjært at finde under den ham overrakte Skrivelse have bevidnet ham deres usvækkede Tillid og uskrømtede Hengivenhed, være ham den kraftigste Opfordring, til med Styrke og Besindighed at føre den opstaaede Kamp til Ende, til Ære for ham og for Frederiksberg og Hvidovre Sogne – til Gavn for hele Communalvæsenet i Danmark. Af dette Blad udgaaer eet Nummer om Ugen, som betales med 24 s. hvert Qvartal. Ligeledes udgaaer i Forbindelse hermed: "Kjøbenhavns Amts Landcommunal-Tidende", der leveres Amtets Landbeboere uden nogen forhøiet Betaling, hvorimod de af Bladets øvrige Abonnentere, som ogsaa ønske at erholde denne Tidende, betaler samme med 1 qvartaliter. Man tegner sig for Bladet, hos samtlige Boghandlere i Provindserne, og i Kjøbenhavn hos Redacteuren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal over Gaarden, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes.