Viborger Samler, 1786-11-13
Jkke vil jeg opkaste mig som Konstdommer til at undersøge, om alle de saakaldte Vittighedens Mesterstykke i hine Selskabs Sange ere fri for Anstød mod Dyden og den hellige Religion, eller om de altid inddrømme det Høieste Væsen den tilbørlige Ærefrygt; kun dette vil jeg bede dig erindre, at det Vers, du anførte, ikke er sat som en Regel for, men et Portrait paa den unge og rasende Daare, der vist nok er og bliver den sande og i Sandhed ulykkeligelige Contrast af den fornuftige og satte dydige Chri steen. Syng ikkun til Enden! og erfar saa, efterat du har kaldet Elskovs og Viinens sværmende Misbrug dit høieste Gode, i hvilken Klasse du har sat dig selv. Siger ikke det sidste Vers dig: Saa tænker den rasende Unge, hvis Mod Ophidses af Vellyst og Druernes Blod; Den Vise sig Glæder i Gudsfrygt og Dyd, Og venter ved Døden først varende Fryd. Coridon, jeg beder dig for Himlens, for din egen udødelige Siels Skyld prøv dig selv. - hvad er du og hvad dit høieste Gode, Du studser, dog jeg tør endnu ikke overlade dig til dig selv. Jeg bør styrke og føde dine Bevægelser, om de ere til det bedre; og hertil veed jeg intet bedre Middel, end at aabne dig det sidste Optrin af Celadons Liv. Du har formodentlig læst det 36 Blad af Samleren; og du har fundet dig rørt ved at beskue den gode Lysimaks ulykkelige Datter; ja jeg tør endnu troe det om dig, Coridon, Du hader, du afskyer den nedrige Hipponax. Men - hvor afskyelig maae da ikke Celadon blive i dine Øine? Han, som gjorde et daglig Haandværk af at bedrage Ærligheden, forføre Uskyldigheder, og under Venskabs og Dydens Maske, til Trods for hans egen Samvittighed og Himlens Love, at anrette de gyseligste Ødelæggelser i forhen dydige. dydige og lykkelige Familier. Celadon, hvis Ord vare blødere end Vox, og hvis Hierte steenhaarderes end den gamle Forførers; Celadon, som under Maske af den Bløde, den Artige, den Jndtagende, forhærdede Dyden mod sig selv, bedrog Enkers Døttre og daglig nedraabte over sit syndevandte Rovdyrs Hierte de Faderløses Faders retfærdige Dom, berøvede de beste Mænd deres forhen dydige Koner, og lagde ærværdige Fædres Graahaar i Graven med Græmmelse; denne Celadon bliver endelig fangen af sit eget Rov; En vis Olintin, tilforn sin Faders Trøst og sin dydige Moders billede, bliver een Blant de mange Offere, der falde for CeladonsKoglerier; Men hun hevner i sit Fald sig og sine Søstre. Uden at troe eller vide det bliver Celadonfangen og nødt til at ægte OlintiaMen En Forening bygt paa denne Grund, Vee den i Angesters og Trængslers mørke Stund, Ja - Vee den midt i sin indbilte Glæders Sommer, Han vaager, den forhadte Dommer, Bebreider dem enhver forbuden Lyst, Og nu opfylder Skræk de Daarers Bryst. Saa synger en af vor heldige Genier blandt det beskedne Kiøn, og Celadons Ægteskab giver den sørgeligste Bekræftelse. Jnden faa Tider blev hans hans Huus den gyseligste Skueplads paa Synder, Uordener og Forargelser, som tilsidst endtes med Misgierninger, der bragte Celadon paa Retterpladsen. Her staaer det Dødens Barn, Himlens Hevn, Lovenes Retfærdighed og Uskyldighedens Blod fordrer hans lastefulde Liv, som et billigt Offer. Skrækkelige Scene, Men ikke skrækkeligere, end mange, han tilforn anrettede over Uskyldigheden, og slap dog selv til nu; Nu er Herrens Time kommen. Olintia blev et Offer for hans Morderhaand. Et Barn havde de sammen; Dette voxte op i Fædrenes Ugudeligheder og anrettede atter mange Ødelæggelser i Familier og Huuse - O Coridon, hvor daarligt, med en Celadon at søge sit høieste Gode i de nedrige Vellyster, Damon.