JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-11-28
Blandede Efterretninger. Paa den ikke korte Liste af europæiske Reisende i Afrika, der faldt som Offere for deres kjekke Foretagender til Geographiens og Videnskabernes Beste har Johan Baptist Belzoni en udmærket Plads. J Mod, Udholdenhed, Talent og Begeistring for Maalets Opnaaelse stod han ei tilbage for nogen af sine Formænd, og ved overordentlig Legemskraft overgik han dem. Han var fød i Padua, nedstammede fra en romersk Familie. Den største Deel af sin Ungdom levede han i Rom, og der var Maalet for hans Stræben en Munkekappe. De italienske Krigsuroligheder i Aaret 1800, og den uventede Jndmarsch af en fransk Armee i Rom, gav hans Bestemmelse en anden Retning. Han blev nu for sin hele Levetid en Vandringsmand, og berømt i Reisernes og Opdagelsernes Historie. Han var en meget ung og skjøn Mand, hans Væxt var udmærket høi, ikke mindre end 6 Fod og 7 Tommer, derhos havde han en forholdsmæssig Styrke, og en frie og ædel Anstand. Jkke længe efter sin Ankomst til England indlod han sig i Ægteskab, og kom snart i Penge forlegenheder; men med det Mod og den Kierlighed til Uafhængighed, som han viiste sit hele Liv igjennem, vidste han at udfinde Midler til Udkomme, og at vinde offentlig Agtelse. Ved hydrauliske Forestillinger paa de folkerigeste Stæders Theatre tilvandt han sig bifald og Jndtægter; men da den sindrigeste Mekanisme ikke tilstrækkeligen fyldestgiør et Publicums Skuelyst, saa gav han som Jntermezzo Prøver paa sin beundringsværdige Styrke. 1812 gik han til Lissabon, hvor Direktøren af Theatret San Carlos gav ham Hovedrollen i Dramaet "Simson", og hvor Prøverne paa Kraft og Smidighed tilvandt ham overordentligt bifald. Siden spillede han Simson, i Madrid for den kongl. Familie, gik derpaa til Maltha, stiftede Bekjendtskab med Jsmael Gibraltar, den ægyptiske Vicekonges Agent; og blev af ham indbuden til Cairo. J May 1816 indskibede han sig med sin Kone, og James Courtain, en fra Jrland medtagen Dreng, til Egypten, og efter en hældig Fart af tre Uger ankom de til Alexandrien. Hans Neiser i Egypten og Arabien vare forbundne med Farer og Møysommeligheder, men lønnede med herlige Opdagelser og Samlinger. J Sept. 1819 indskibede han sig tilbage til Europa. Hans Kon havde ledsaget ham paa møisommelige Vandringer, og sjelden fjernet sig fra ham. Nu besøgte de hans Familie, som han i 20 Aar ei havde seet. (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-11-28
Kjøbenhavns Børs, den 28 November 1826. Hamburg 2 M.a vista 223. Species 229.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-11-28
Specier solgtes til 13 Rbmk. 12 s. Bank-Disconto 5 pCt. Norske Speciessedler. pr. 100 Specier Rbd. Sedl. Svenske Sedler. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 49 Rbs. Tegn. 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R. Rbd. Sedl. Dito Dito. - i Banco Nationalbank Obligationer. (af Laanet 4 Febr. 1820) 100 100 1/2 Rbd. r. S. Dito Dito....... 114 1/2 115 Sedler 4 pC. uopsigel. Rigsbkobl. Renter pr. 6 Januar 9000 Rbd. r. S. 6 pC. norsk Laan, ved Hambro & Søn. 103 1/2 - i Banco 4 pC. Dito nye..... i Banco, Asiatiske Actier..... i Sedler. 3 pC. nye danske Oblig. 60 60 1/2 L. Sterl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-11-28
Jnformation i det italienske Sprog, tilbydes af en indfødt Jtaliener, som besidder Øvelse i at undervise og taler det danske, tydske og franske Sprog. Hvo som maatte ønske hans Veiledning, ville behage at opgive Navn og Bopæl i en forseglet Billet, mærket Jtalien, hvilken bedes aflagt hos Hr. Conditor Pedrin paa Gammeltorv Nr. 89. Trykt i L. J. Jacobsens Bogtrykkerie, Kjøbenhavn. Forlagt af S. Soldin. Østergade No. 60.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-02
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. noksom om Treogtyvende Aargang. No. 96. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 2 December 1826. Om Pengevæsen. (Slutning; see forr. No.)¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-02
Hvad der saaledes i Udviklingen af Danmarks Landvæsenssystem, senere i dets nye organiserede Pengevæsen, og endelig i det saaledes derfra udrindende heldløvende frie Handels System, nu efter flere Aars Erfaring ligger for Øjet, tør man vel, trods Tidens Møje og Vilkaar, med Glæde opfatte, og har man end ved at agte alvorlig paa Gangen i det Hele, stødt an mod Ord om det Enkelte – det faaer at være - de redelige Tanker ville altid forstaae hinanden. Vel er det sandt, at Erfaringen har lært, at der gives Forhold, under hvilke et Folks Pengevæsen ikke kan bestaae, aldrig under nogen somhelst Foranstaltning. Enhver særdeles Opoffrelse, enhver saadan særdeles Anstrængelse mod virkes, opsluges som et Jntet og er forgiæves.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-02
Folket maa tidligere eller sildigere, mere eller mindre paafaldende, forarmes og afkræftes, synke dybere og dybere i Fattigdom og Gield, saalænge den endnu kan gjøres; Alt, hvad enten saa dets Pengevæsen er det Ene eller det Andet, skjøndt da vistnok helst det som mindst bedaarer. Da have Tvivlerne Ret. Vil Folket, under saadanne Forhold, da er som Jndividet, sætte Tæring efter Næring, vil det ikke forsage hvad det ikke kan tilvejebringe eller betale; vil det, saalænge dog endnu den borgedie Skilling, vil gaae fra Haand til Haand, ikke i Tarvelighed og Maadehold, i Flid og Vindskibelighed (helst disse vigtige borgerlige Dyder udøvede af Alle efter Vilkaar og Kald, alle Høje og Lave forenede), tilvejebringe sig Fordelen eller Ligevægten i Handelsforholdet, og saaledes ikke i redelig Stræben sætte Seddelvæsenets Troe og Love imod Myntvæsenets Guld og Sølv; men gjør sig endog skyldig i aabenbar Bedrag, da maatte det neppe af Regjering eller dets første Mænd fordre Opreisning af hvad det selv nedbryder, og hvad saaledes uopreiselig maa falde. Kunne Tvivlerne nu bevise, at det er saaledes hos os, og at man feiler, naar man, (efter med Erfaringsblikket at have ledet sig frem i disse Ting), troer at kunne hæve det til en glædeligere Oversigt - da kunne de vel, som sagt, faae Ret, men Ret mod Folket, ej mod Pengevæsenet, - og man kan, indtil Beviset er ført, følge hiint Blik.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-02
Men det hedder i et af de Liigvers, der ere satte over Baggesen. Odu sein Volk, Sein lettes langes Sehnen, war in der Muttererde Schos zu run Dette stemmer ikke ganske overeens med hans egen Fortælling, efter hvilken han i Foraaret havde foresat sig, fra Dresden med en bekiendt Landskabsmaler at gaae lige til Norge, for der at lægge sine Been, da han, af meget begribelige Aarsager, ikke kunde overtale sig til at reise hiem. Men hans tiltagende Svaghed nødte ham til at begive sit Forsæt. Jeg hyldede Sandheden fra de tidlige Aar af, da min Aand opfindende og skabende begyndte at udvikle sig, indtil mit Øie, lukkende sig for Jorden, aabnede sig, for at skue den i et endnu renere Lys.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-02
Den græsk tænkende Romers Ord humonitag, Menneskelighed, mener ikke abstraheret Sprogkundskab, men i Tale og Sang udtalt Viisdom og høiere Tænkemaade, som opløfter Menneskets Aand over dyrisk Velstand til det Guddommelige. Allerede opvaagner i mange Skoler den Aand.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-02
Et glædeligt Forbud paa, at, efter den mystiske Vinternats dorske ruende Qvalmtaage, det oplivende Foraar igien frembryder med den ædlere, alsignende Menneskeheds Frugtknopper. Til denne Aands Opvækkelse har jeg - det tør jeg med redelig Selvfølelse sige – medvirket, og medvirket, som Faa. En ædlere, alsignende Menneskehed skal fremkomme og trives paa Jorden; i Ungdommens Hierter skal Sæden dertil udstrøes, i dem skal den pleies. Dertil forberedede jeg mig tidlig, allerede da jeg, femten Aar gammel, forbandt nogle af mine Meddisciple med mig til et Selskab, hvis Hensigt var Selvtænken, og Arbeiden og Dannelse ved Muserne. For saadan Virksomhed – thi aldrig vil en Lærer, som ikke selv har tænkt, opdrage tænkende Disciple – forlod jeg i Göttingen Jabrødrenes betraadte Sti, og indslog i Kunst og Videnskab den egne Vei, og styrkede og opmuntrede mig ved et Forbund med Ligesindede, hvis Valgsprog, var: "Hvem den hellige Genius blev anbetroet, ham luttre Sandhed af evig Kraft, at skue, hvad Godt er og Skiønt, hvad der fra Støvets Fordom og Lyst hæver til Ætheren, Fuld af stille Ærefrygt ahne han Guddommeligheden som boer i Mennesker, mærkende den visere Oldtids høie Flugt (Frihedens Vinge hævede den i Veiret) i Tale og Sang og Bedrift. Ved Harmonier da tæmme han Fædrelandets Tilvært, en Orpheus, Fromheds og Ordens Lærer, ubøielig mod Anseelse, frank, en Foragter af Misundelse, og høvisk. For saadan Virksomhed øvede jeg mig paa Homer, og lærte, hvorledes Menneskeligheden udvikler sig, hvorledes den ved Harmonier tæmmer, og saaledes bliver Ordens og Fromheds Lærerinde, jeg solte Hommer, og fattede den Tanke, at lade Grækeren engang tale i mit eget Sprog. Saaledes dannet, begyndte jeg mit Læreembede, ikke gjørende til Begyndelse, hvad der skal være Ende. Jeg smigrede ikke Phantasien, for at lokke Ungdommen til mig; jeg lod den, efter Digterens Ord, føle, at Gudderne, som for Dyden, saa og for det Skiønne, have sat Møie og Sveed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-02
De høieste Mynstre for det Skiønne sindet i Oldtiden. Mit Kald det var, at aabne Ungdommens Sands for denne, at opvarme og begeistre den for samme. Jeg giorde det, ikke derved, at jeg, udgaaende fra en sildigere Tids Meninger, efter disse maalte den tidligeres Enfoldighed og Sandhed, for en grumset og hykkelsk Phantasie, som for en Domstol, trak den ægtes og renes Skabninger, og lod det Levende, Virkelige forsvinde for et Uvirkeligt, Dødt, for Allegorie og Symbolik, men derved, at jeg fulgte Naturen paa dens Vei, som denne i Grækernes Folk saa klar lader sig paavise, at jeg gotgjorde, hvorledes Menneskeligheden saa tidlig viste sig i det, og ved den medfødte Sands for Skiønhed, udviklede sig i en Homer, hvorledes den ædle Vært udskød i mangfoldige Grene, og paa enhver eiendommelige Frugter modnedes, hvorledes en mild Viisdom, udgaaende fra det Menneskelige efterhaanden opløftede dette til det Guddommelige. De der have læst mit Skrift, over Guddom og Siælens Vedvarenhed efter oldgræsk Forestilling, ere blevne vaer, hvilken mild, siæleopløftende, virkelig menneskelig, ja endog christelig Aand her vaer, hvorimod nyere Symbolikers phantastiske Drømme, i Begyndelsen vel glimrende og ved broget Gøgleri bestikkende Indbildningskraften, nu allerede nedsiunkne til det Latterlige, snart aabenbare sig i deres Nøgenhed, i deres Foragtelighed *). Jeg har, som min Lessing, mit hele Liv igjennem, endog da endnu de Bedre ved hiint Gøgleri skuffedes, mandigen kæmpet imod Barbari, Fanatismus, imod Tidens Svaghed, som skyer Lyset; jeg har opbudt alle mine Kræfter for at adsprede den Taage, der søgte at trænge sig om Sandhedens Sol og at fordunkle det hellige Lys 1). Hvor skulde jeg da kunne finde Smai Frithiofs Saga, som Baggesen har bragt med sig! Det er jo ikke andet end et gammelt Eventyr, pinet i rimede Linier af forskjellig Længde, besat med Lignelser til Zirat, og med cosmogoniske, physiske og ethiske Tydninger til Opbyggelse. Jeg finder intet deri af den Sandhed, jeg hyldede paa Jorden, og her skuer i det reeneste Lys, intet af den Viisdom og høiere Tænkemaade, som opløfter Menneskets Aand over dyrisk Velstand til det Guddommelige. Jeg seer en selvraadig Pantasies vantrevne Foster, hvori kun lidet er levende, virkeligt, og dette lidet forsvinder for et Uvirkeligt, Dødt, for Allegorie og Symbolik. Er det mueligt, at Symbolikernes qvindagtige Drømme, have faaet Jndpas i det mandige Norden, at, som Baggesen fortæller mig, den nordiske Mythologie forklares physicalsk a la Kreuzer, Da beklager jeg Norden. Thi Symboliken er det Godes og Skiønnes Grav. Fly den, o Nordbo, og, døv imod Klogskaben, som byder at rette sig efter Tiderne, lyd Viisdommen, som, efter Cicero, er VIII alle skiønne Kunsters Moder. *) Han mener den slette Bog, Symboliken.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-02
Efter Neues Archiv für Philologie undPadagogik 1ster Jahre. 1stes und 2tes Heft lod
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-02
Jndenlandske Efterretninger. Viborg, d. 25 November. Veiret er nu efter Frostens Ophør, meget mildt og den Riim tage, der falder af og til om Natten, hindre dog ikke, at man endnu seer enkelte Blomster Den Fattige, der ikke har forsynet sig med Jdebrændsel, der ellers her i Hede-Egnene er godt Kjøb, og som ikke kan forsørge sig med Rug og Kartofler til de nu gængse Priser, er ilde faren, Spind- og Haandarbeide betales ikke i Forhold til andre Ting og man lader nødig meere forarbeide, end høinødvendigt – Jfølge af det maadelige Kornvextaar, er Melken meget vanskelig at faae, og Øllet stiger og, med Hensyn til de høie Bygpriser - Da det endnu kun er i Begyndelsen af Vintren, hvoraf der næsten er halvsjette Maaned tilbage, saa maae den Fattige enten fortvivle eller og stole paa, at Goddædige saavel af den ypperste, som den formuende Stand ville sikkre dem i det mindste de allerførste Levmetsmidler for taalelig Priis - Dersom den Fattige havde Penge, kunde der nu kjøbes Kjød for usædvanlig got Kjøb, nedsaltes og røges. Ligeledes har der i mangfoldige Aar ikke været saa rigt et Fiskerie i Liimfjorden af Helt som i Aar - Der komme daglig her paa Torvet flere Læs, og Stykket sælges for 3 a 3 1/2 s. (Hvo som vil ønske at lære Omgangsmaaden, med deres Tilberedning som ræsede eller spegede, finder det i A. F. Justs Naturhistorie. Kan man end ikke faae Gjedhelt eller Hannerne, kan man end røge Rognheltene (Hunnerne, der ere meget større end hine, og da bruge dem. kogte til Kartofler eller og uden disse - Sildene ere derimod sjeldnere i Aar og koste fra 3 til 4 Mk. Olen her - Der har i Aalborg i en Uge i November været overført 2040 Gjæs fra Vendsyssel dertil – Flere kom fra Øst og Vestkanten. Derfor kjøbtes og slagtede Gjæs for 1 til 2 Mark – Saaledes er det og gaaet her i ViborgGaasehandlerne og Gaaseopføderne have i Aar ikke vundet andet end Fjerene, og neppe det. I Nærheden af Fræer By i Viborg Stift, Aalborg Amt, er den 18de November fundet en qvalt Mand, hvis Halstørklæde var ved Hjel de Trævind tilsnøret, hvilket havde forvoldt hans Død. Den Døde var iført blaa Klædes Trøie, med hvide Metalknapper, blaa korte Beenklæder, rød og grønstribet Fiinslets Undertrøie, Dreils Vest af samme Farve, hvide Uldstrømper, en rød og hvid Bomulds=Nathue, Hat og Støvler, Hørgarns Skjorte med paasyet J. L. S. Den Døde har lyst Haar, rødladent Skjæg, har efter Anseende været mellem 40 til 50 Aar, og afMiddelstatur. Hans Paaklædning vidner om, at han har været en velhavende Mand.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-02
Den Skipper, som forleden anmældtes i Udbyhøjlisten at være afseilet fra Randersfjorden, med saltede Sild til Aalborg, hvilket for Enhver, der ikke kjender nøiere til Sammenhængen, lyder gandske som en Paradox, var kommen til Randers fra Aalborg med ferske Sild, for at udsælge, men da han beholdt en Slump af en 50 til 60 Ol usolgte, saltede (eller snarere dryssede) han disse, og seilede tilbage til Aalborg efter ny Ladning. Uden spartansk Strænghed og uden at søge Lære- og Leveregler fra Oldtiden, synes den unde Fornuft at lede til Ønsket og Jndskrænkning i Overdaadighed, især i Klædedragten. Mange Taarer og megen Elendighed skulde undgaaes, naar Klædedragten ikke næsten overalt ødelagde Familierne; og Statens Handelsbalance skulde være bedre, naar ei de Varer der fordres, for at tilfredsstille hiin Klædepragt, eller de raa Stof ser, som dertil ere fornødne, maatte søges fra Udlandet. J det sidste halvt Aarhundrede har man nu seet de Danske, hvad Klædedragt angaaer, at skride fra den største Ulighed til den største Lighed; ja var der med denne udvortes Lighed tillige søgt og erhvervet den ædlere Lighed i Kul ur og Videnskabelighed, da skulde vel Afvigelse fra Tarvelighedens strænge Fordringer være undskyldelig. - Men skulde ikke en anordnet Nationaldragt nu være at ønske, Var ikke i det mindste en Embedsdragts Jndførelse overalt paa landet nyttig, Nu ere blandt Civile, hvad landet og de mindre Kjøbstæder angaaer, blot Amtmændene, Politimesterne, Branddirecteurerne de, der ved Embeds- og Kaldsdragt ere kjendelige. Naar al anden Embeds- og Kaldsdragt, saasom Amtsforvalteres, Prokuratorers, Godseieres, Forvalteres o. s. fl. blev af en enkelt bestemt Farve, f. Ex. graae med forskjellige Kraver, Opslag og Distinctionstegn, blev derved den størst mulige Tarvelighed befordret. Man har forhen kjendt Almuens Forkjærlighed for egen Klædedragt, og saaledes har, i Hovedstadens Provinds selv, næsten hvert Amts Beboere gjort sig kjendelige ved egen Dragt eller Snit og ved egen Farve. De nordlige Amter ved rødbruun; det forrige Tryggevelde Amt ved blaae; det forrige Vordingborg Amt graae, Møens Amt hvid, Ringsted Amt grøn o. s. fl. Tilligemed saadan Mandkjønnets Forskjellighed udmærkede Qvindekjønnet sig ogsaa, saaledes at Skov- og HedeboDragterne vare forskjellige, og ved andre Særkjender. Den almindelige graae Dragt, hvorved Afgrøden af Landets egen Faareavl, den sorte og hvide Uld, blandes, uden at falme, til Farvens Besparing, – Farvning er for alting det dyreste ved hjemmegjort Tøi - var den sparsommeligste og bedste, da hverken Støv eller Smudsk paa samme gjør sig kjendelig, eller idet mindste findes alle andre Couleurer mere udsatte for Kiendelighed af Pletter, Støv og Smudsk. Hvo vilde skamme sig derved,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-02
Blandede Efterretninger. (Slutningen om Velzoni.) Han skienkede sin Fædrenestad Padug af sin Samling to Granitstatuer, med Løvehoveder, og de bleve opstillede i Palazza della Justizia. Staden, stolt af sin Medborgers udmærkede Fortjeneste, lod slaae en Hædersmedaille for ham, hvoraf et Exemplar i Guld med en ærefuld Skrivelse blev ham tilskikket. Ved sin Ankomst til England ordnede han sine Haandskrifter, og 1820 udgav han sin bekiendte Beretning om sine Opdagelser i Egypten og Nubien. J Begyndelsen af Aaret 1821 aabnede han i London en Udstilling, ligesaa sjelden som mærkværdig. Hans Foretagelsesaand stundede efter nye Værker; og han fattede den kjekke Beslutning at trænge indi det Jndre af Afrika. J Slutningen af Aaret 1822 reiste han i den Hensigt til Gibraltar; derfra til det Marokkanske, maatte efter mange Vanskeligheder opgive sin Plans Udførelse herfra; gik nu til Cap-Coast-Castle, som han forlod i Oct. 1823 for at gaae til Kongeriget Benin Den 23 Nov. forlod han i en Baad Bobe, i Selskab med en engelsk Kjøbmand Houtson, forat fortsætte Reisen, men under samme blev han syg, og allerede den 3 Dec. havde Døden berøvet Videnskaberne denne udmærkede Mand. Den 4 Dec. blev han begravet under Skyggen af en høi Platan. Houtson, hans Reiseven, bad ved Graven en Bøn, Baadsfolkene paa hin Baad gave tre Gange Geværsalve, og de engelske Skide paa Kysten besvarede samme med Kanontorden. Over Graven blev lagt en Tavle med en engelsk Jndskrift af følgende Jndhold: "Her hvile Benene af Giambaptista Belzoni, Esq., der paa en Reise til Tomboctu d. 26 Nov. 1823, blev angreben af en Dyssenterie, og d. 3 Dec. døde i Gato. Den Gentleman, som forsynede den kjekke Reisendes Grav med denne Jndskrift, haaber, at enhver Europæer, som maatte besøge disse Egne, vil drage Omsorg for at Gravhøjen holdes reen, og at Indhegningen, om fornødent, sættes istand. (Af Zeitgenossen. N. Reise No. XX. 1826.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-02
Damerne i Buenos Ayres have foræret den tappre Admiral Brown et af dem selv forarbeidet Flag, hvilket han i sin Taksigelse har erklæret, ikke skal blive strøgen, førend Masten følger med Anecdoter. (
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-02
En Postkareth, som 1771 i Vinteren, om Aftenen, paa Veien fra London til York blev anfaldet af to Stratenrøvere, frelstes med Passagerern fra Overfaldet ved den Resolution af en af de Medreisende, som var Trompeter, at han stak Jnstrumentet ud af Vinduet og blæsede Røvernes Heste af al Magt i Ørene, hvorover disse Heste bleve skye, løbe løbske og kastede Røverne af Racine tog la Fontaine med sig i Kirken engang; men da Tiden blev denne lang, tog han en Bibel og læste deri. Da han nu traf paa Jødernes Bøn i Baruchs 3die Kapitel, betoges han gandske af Forundring og raabte: Racine, hvo var den Baruch, Det er et stort Genie Vel i 8 Dage paafølgende, spurgte han alle Bekjendte: har De læst Baruch, sandelig, det et stort Genie. – Fabeldigteren kunde ikke glemme denne behagelige Overraskelse. - Men hvorledes forstaaer man slig Uvidenhed hos en Lærd,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-02
Kjøbenhavns Børs, den 1 December 1826. Hamburg 2 M.a vista 223. Species 228.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-02
Specier solgtes til 13 Rbmk. 11 s. Bank-Disconto 5 pCt. Norske Speciessedler pr. 100 Specier. Rbd. Sedl. Svenske Sedler. pr. Rdlr. Rigsgjeld. Rbs. Tegn. 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R.) Rbd. Sedl. 7485 i Banco Dito Dito. . . . . . . . Nationalbank Obligationer. 100 100 Rbd. r. (af Laanet 4 Febr. 1820) 114 115 Sedler. Dito Dito. ....... 4 pC. uopsigel. Rigsbkobl. 90801 Rbd. r. S. Renter pr. 6 Januar 6 pC. norsk Laan, 1088, 100 i Banco. ved Hambro & Søn. i Banco. 4 pC. Dito nye..... i Sedler. Asiatiske Actier .....- L. Sterl. 3 pC. nye danske Oblig. Trykt i L. J. Jacobsens Bogtrykkerie, Kjøbenhavn. Forlagt af S. Soldin. Østergade No. 60.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-06
Endskjøndt det Foregaaende maatte synes tilstrækkeligt til at afgjøre det fremsatte Spørgsmaal, saa kan en Prøvelse af de Jndvendinger, som man gjør mod Menneskets Ufrihed, og til Forsvar for dets Frihed, om just ikke tjene til en videre Bestyrkelse af Forfatterens Anskuelse, dog virke til at bortrydde de Vanskeligheder, som Mange finde ved Antagelsen af Menneskets Ufrihed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-06
Jndenlandske Efterretninger. i Meddeelt.) Frydeligt er det, naar man i disse blot paa oversatte Romaner, Prækener og Vaudeviller frugtbare og velhavende, men paa vigtige og nyttige Værker magre og trængselsfulde Tider, kan fæste Øiet paa enkelte Producter af sidstmeldte Art, og dobbelt mærkeligt bliver saadant, hvor Forfatteren, der alt har tilbagelagt sit ni og firsindstye Aar (altsaa heri er Ligemand til den i Hr. Generalkrigskommissair Neergaards ypperlige, indsigtsfulde, i alle Henseender velskrevne Afhandling om Menneskets Alder, omtalte Blumenbach) skriver med Manddommens Kraft og nøie Sagkyndighed. Saaledes er nyligen fremtraadt: Kongsberg Sølvbergværk i Norge, dets Opdagelse. i Aaret 1625 og dets Udvidelse indtil Værkets Jubelaar 1725, historisk og statistisk beskrevet af M. Thr. Brünnich, forhen Overberghauptmand i det Søndenfieldske Norge, og Directeur for Sølvværket og Modums Blaafarveværk, Medlem af det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab og andre udenlandske Selskaber. Kjøbenhavn 1826. Trykt hos Peter Thr. Brünnich. 8vo. 304 S.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-06
Den hæderværdige Hr. F. har med Værket ladet medfølge en Fortegnelse paa de af ham i mange Aar samlede skrevne Bergværks Annaler, (ei blot Norge vedkommende) med dertil hørende Situations- og Grube-Korter, hvilke af ham ere skjænkede til Bibliotheket ved Kjøbenhavns Universitet. Samlingen udgjør omtrent 130 Bind i Folioformat, 30 Bind i Qvartformat og ligesaamange i Octav, tilligemed 2 Bind i Royal folio, der indholder 62 geographiske og Grube Korter, og 4 andre løse og store Korter, foruden en Deel Bind der berører den ærede Forfatter selv og hans Embeder. Det er en i sit Slags interessant Samling, og en af de udmærkede Gaver til Universitets Bibliotheket. Til pis desiderig hører a) at det S. 304 omtalte Værk: Brünnichs Biographie og hans Reiser ved fremmede Bergværker indtil Udgang af 1769, maatte snart vorde publici juris, thi hvo vilde ikke begjærligen deeltage i de Erfaringer en Mand med sin udmærkede Jagttagelsesaand har havt, og b) at Forsynet vilde end unde ham saa lang Levetid, at han kunde fuldbringe Resten indtil Værkets Nedlæggelse, der fandt Sted i Aaret 1805. Det vilde være upassende, og ei heller formedelst det indskrænkede Rum lade sig udføre, her at fremsætte nogen fuldstændig Bedømmelse af det Hele. Anmelderen afskriver derfor blot et Brudstykke af S. 48.