Københavns Adresseavis, 1765-02-25
Man vil meddele en Doctoris Medicinæ Besvarelse, som er følgende: "Det er vel sandt, at man i Engelland, Bayern og andre Steder har allerede for længe siden forsøgt, at opføde Børn uden Ammer, paa det at de skulde blive bevarede fra Følgerne af en usund Melk; men det er ogsaa sandt, at alt hvad man antager og betiener sig af i Stedet for den Næring, som Naturen har fororduet, kand ikke tilstrekkeligt nok erstatte Tabet af den naturlige Næring. Man vil vel kunde nævne nogle Børn, som ere komne got fort efter den Bayerske Methode, der uden Tvivl bliver den samme som den Engelske; men man taler ikke om Tusinde andre Børn, der ikke ere saa sterke, og som ere omkomne ved saadanne Forsøg. Man holder Undtagelsen for Reglen, og Reglen for Undtagelsen. Man vil have noget Nyt i alle Stykker, og jeg troer, at saadanne Naturens Antipoder snart ville raade os til, at vi skulle see, spise og gaae med noget andet, end Øyne, Mund og Fødder. Naar en Moder har ingen Melk i Bryster, ne, saa er det ikke unaturligt, at man i hendes Sted betiener sig af et andet Fruentimmers Melk; men derudi, stikker ikke nogen Viisdom, at vi ville tænke at giøre det bedre end Naturen, og i Stedet for den naturlige Næring at betiene os af en anden. For 80 Aar siden vilde man indføre denne Skik ved Hitte=Børns Husene, efterdi derudi døde saa mange Børn formedelst Ammernes slette Omhyggelighed for dem. Men Forstanderne androge først Sagen for Parlamentet i Paris, som befalde en Commission, der bestod af 10 Medicis og Chirurgis, at undersøge Sagen og dømme om den; deres Kiendelse blev da, at man i Mangel af Ammers Melk, skulde give Børnene Melk af Dyr, Gieder eller Kiør. Men derhos maae jeg dog endnu erindre, at man maae holde denne Melk i den naturlige Varme, som Melken har i et Fruentimmers Bryster, og at man dernæst lader Børnene suge Melken til sig igiennem saadanne Rør, som ere bløde, som enten af Taft eller dellige, udstoppede med fine Krølhaar, paa det at de ikke skal beskadige Gummerne og TandKiøder. Min Herre! Jeg har i lang Tid hørt Lovtaler over Agerdyrkningen; man søger, og det med billighed, at give denne Kunst en Anseelse, som den første iblant alle Kunster. Den frembringer den allerfornødenste Underholdning, og maae altsaa understøttes. Men fortiener vel Handelen mindre Opmerksomhed, Og dog synes det, ligesom man glemte at give Agt paa den, og holdt for, at Fordeel og Lyst til Vinding skulde være et tilstrekkeligt Middel til at opmuntre Kiøbmænd, at giøre sig Umag og svinge sig op. Hvilken Forskiel! J de fornemmeste Stæder i Europa seer jeg Sælskaber til Agerdyrkningens Befordring, men næsten slet ingen for Handelen. Hvoraf kommer denne Forskiel? Er ikke Handelen og Agerdyrkningen de to Støtter for et Land, Forskaffer ikke Kiøbmanden ligesaavelsom Bonden, Jndvaanerne Underholdning? Naar denne giør Landet frugtbart og Folkerigt, beriger da ikke hiin det almindelige Væsen, og maae man altsaa befordre den ene til den andens Fornærmelse? Hvor megen Jndsigt og Erfarenhed meddeler disse Selskaber ikke Agerdyrkerne? Ere Kiøbmændene ringere at agte, Dersom jeg tør tage Vegtskaalen og holde begges Fortrin imod hinanden, saa haaber, jeg at vise Forskiellen. Da Agermanden og Bonden forskaffer os det Allernødvendigste, saa maae vi visselig skat tere ham høyest; men derfor er det ikke nogen Følge, at det skulde være meere fornødent at understøtte Agerdyrkningen. En Landmand behøver intet videre, end en Underviisning, som falder i Sandserne, og som bestaaer udi igientagne Experimenter, og tidt givne Exempler, som giøres for hans Øyne af velhavende og forstandige Folk, og Frihed til at handle med hans Korn, saa har han nok, og intet videre at giøre. Det fælleds Beste og den almindelige Nytte gaaer ham lidet an; han sørger for sig og sin Familie, og derved maae man opmuntre og tilskynde ham til Flittighed og Arbeyde. Han har intet videre at eftertænke og beregne, og det gaaer altsammen maskinmæssig til efter Sædvane og Exempler hos ham; han seer ikke andet end Ting, som ere corporlige, og som falder i Sandserne. En Kiøbmand derimod behøver og maae bruge ligesaa megen Forstand ved sin Handling, som en Lærd ved Videnskaberne. Han tænker, overveyer, afpasser, beregner, sammenbinder Begreber, undersøger, kiender Myndtsorternes Forhold imod hinanden, Vexel=Cour sens Forandring, som han ofte forudseer, og Farligheden, til Søes, som han taxerer. Han giør Systemmer. Fra hans Stue og Kammer giennemvandrer han en Part af Verden; Han maae kiende Nationernes Character, Tilbøyelighed, Sæder, Love og Skikke, han maae vide, hvad det Land frembringer, hvorpaa han handler; han skal forud see Overflødighed, Dyrtid, Krig, Fred, og Aarsager, ne til den offentlige Credit og dens Aftagelse, og rette sig derefter. Hvad for et Systeme, hvad for Jndsigt og Mod har ikke en Mand fornøden, hvis Forretninger ere saa vildt udseende, Nu spørger jeg Dem, min Herre, om han har ikke lige saa megen og mere Aarsag til, at føre sig sine Medborgeres Jndsigter til Nytte, som Agerdyrkeren? og hvor skulde han have meere Leylighed dertil, end i saadanne Selskaber, som man kunde oprette til Handelens Befordring, Derudi skulde enhver Handelsmand, som ved Eftertanke og Erfarenhed havde indseet noget, meddele de andre sin Kundskab og Jndsigt, og dermed skulde og saa danne være tiente, som, omendskiønt de ere forstandige Folk, dog ikke vover, at troe deres egen Jndsigt saa meget at de efter samme skulde udvide deres Handel, og derved forøge Landets Rigdom. 2) Ved Udviisningen udi Sorgenfrie Skov er i dette Aar fældet et Bøge=Træe, som har staaet strax uden for den Hr. Cammer=Herre Greve Holst i Lyngbye tilhørende Gaard, hvorpaa er udskaaren nogle Bogstaver, samt tilligemed Aarstallet 1742. d. 1. S. T., da ved en Hazard ved Kløvningen af dette Træe, Spaltningen har været saalykkelig, at den just er truffen paa det Sted inde udi Træet, hvor samme Bogstaver og Tal sees langt tydeligere, end paa Barken, da dog fra dette Sted af indtil Barken er findes noget Tegn af sligt, endskiøndt der er en 4 a 5 Fingers Tykkelse imellem begge Steder. Jmidlertid da denne Tildragelse er særdeles curieur saa ønskede man og gierne derom at kunde faae nogen mere Oplysning, hvorledes dermed tilgaaet er. Og da det ikke kand lade sig giøre uden ved den Person, det er skeet; saa anmodes herved tienstlig at ifald samme Person endnu maatte være tilstæde, og sig om foranførte være er udrende, han da ubesværget ville behage at give sig tilkiende hos Hr. Cammer Herre og Hof=Jægermester von Gram, for nermere derom, med ham at tale.