Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1773-11-26
Om Præmier. Saa vi uden Tvil ere komne de Tider nærmere end nogensinde før i Verden, hvor hvert Rige og Republiqve søger, at drage al Handel og Commerce til sig allene; saa velsigne vi billigen Kongen, vor dyre Konge med ævige Velsignelser, som saa vaager over disse Tider; Før aldrig tog nogen Konge sig Commercien nærmere til Hierte, end han. Han har, ved saa mange herlige Freds=Forbund og Commerce Tractater, Stiftelser og Anordninger, ja ved utrolig store og egne Depenser, søgt at fortsette Commersen, og til den Ende anlagt saa mange skiønne Fabriquer og Manufacturer, uden hvilke al Commerce og skulle være ligesom forgiæbes. Han har ved de mange Klæde Silke- og Uldene Manufacturer, nu saa nær overvunden alle de mangfoldige Hindringer, som enten Vanvittighed, Egennyttighed, eller Troløshed, saa uafladelig i 70 Aar har søgt at legge i Veyen. Han har fordet almindelige Bæste selv antaget Collonierne i America, St. Thomas, St. Croix og St. Jan, samt Fortet Christiansborg i Africa. Han har beskienket Compagnierne med adskillige skiønne Skibe, og beskyttet Handelen med saa mange Orlog Skibe. Han har givet et Dronning=Sæde til høye Kunsters Boelig. Han har søgt at inspirere. rere sit Folk den gamle Apostoliske og Oeconomiske Text. Fordrer hverandres Gavn, og seer ikke allene paa det som er eders eget; men paa det som er hverandres Gavn. Ja, han har ved de allerpris værdigste Forordninger, ligesom villet nødt sit Folk til at blive lyksalig imod deres Villie, og saaledes sadt at sin Glorre i sit Folkes Lyksalighed. Og hvad monne den bæste Konge paa Jorden kunde giøre meere for sit Folk, end han har gjort. Hvem skulde nu tænke andet end at alt dette og Majestætens eget store og høye Exempel, som altid pleyer at have saadan en mægtig Ascendant over Gemytter, skulle jo have tilskyndet alle at komme samme hans Majestets store Øyemed til Hielp, En ved sin Formue, een anden ved sine Tanker, og alle ved deres Troskab og Onske. Men undersøge vi om saadant og er skeet, da troer jeg, at mange til deres Skam maae sige, at mange Ting vidne imod dem. Jeg vil ikke egentlig tale om alle de Confiscationer, som endnu høres hos os, og ikke om alle de Defrandationer, som ere echaperede Fiscum; Men vil kun bede, at man dog ikke vil skrive i Glemme Bogen al den fordærvelige Handel, som zeg i det andet Capitel har vist, at vi føre med Fremmede; men see hvor vidt, at Egennyttighed og Skiødesløshed, har bragt os. Jeg beder at man vil betænke, om det ikke er den allerhøyeste Tiid at vi indbyrdes opmuntre og oplive hinanden med en Esprit Puplico, i Følge af den Jnvitation af 31 Martii 1755, for at fremme hans Majestets store Øyemed og vor egen Lyksalighed. Vi see hvordan Fornødenheden hænger. os over, ret at tænke og om, og eengang at gribe til et Raad, for at hæmme saa fordærvelig en Handel. For aldrigskal jeg troe, at nogen endnu kan tænke, at der ligger ingen Magt paa at den Tusindfold fremmed Krams Jndførsel til os, eller at vi ligge under saadanne fortvivlede Nødvendigheder, at der ingen Bod kand raades paa Bevar os fra saadanne Omstændigheder, Vel tilstaar jeg, at det vil holde hart, at hale ind igien de fremfarne Tider, og saadanne gyldene Tider af 36 Aars Fred; Men i alt dette har jeg endnu et Haab i hans Majestets allerhøyeste Omhue og uforanderlige Protection, og hans store Mænds Nidkierhed og Kierlighed. Og bille man saa holde mine ringe Tanker til gode, frommeligen overveye dem, og som Compatrioter forbedre dem hvor de have Mangel, saa tænker jeg at Raad blant andre skulle endnu være dette: Om de Rige ville lade sig overtale til at opmuntre deres fattige Landsmænd.