Berlingske Tidende, 1836-01-16
Hvad nu først angaaer det prævenerende Opsyn med Kassebetjentene, da beder jeg Opmærksomheden henledet paa det hele de Kongelige Regjeringscollegier umiddelbart overdragne Revisions og Decisionsvæsen. Disse Collegier ere nemlig ved Siden af de høist vigtige samme betroede, Lovgivningen vedkommende, Forretninger, og ved Siden af den ved en vidt udstrakt Detailbestyrelse bestandigen forøgede Mængde løbende Sager, bebyrdede med udstrakte Revisions- og Decisionsarbeider, der fordre megen Flid og Nøiagtighed, naar de grundigen skulle udføres. Det bor taknemmeligen paaskjønnes, at Revisionsarbeiderne under flere Collegier desuagtet fremmes og tilendebringes med en ønskelig Hurtighed, men under andre Collegier, hvor Revisionsforretningerne have et meget større Omfang, har dette ei ladet sig opnaae Mangel Regnskaber blive først berigtigede lang Tid efterat de ere aflagte, og ikke sjeldent henstaaer saaledes Berigtigelsen af en fratraadt eller afdød Amts forvalters eller lignende OppebørselbetjentsRegnskaber 15 til 20 Aar. Herved bortfalder for størstedelen Revisionens Nytte, og Tid og Kræfter spildes ved en Revision af gamle Regnskaber, hvoraf dog Jntet, efter saa mange Aars Forløb, udkommer. Det maa dernæst med Hensyn til Revisionens Grundighed og Sikkerhed være ligefrem umuligt for Collegiet i det Hele, og meget vanskeligt og oftere vel ogsaa ugjørligt for det enkelte Collegii Medlem, der har mangfoldige løbende Forretninger, ved Siden af at være Decisor for hans Departements Revisioner, om Revisionens materielle at forvisse s. Nøiagtighed. Saaledes kommer denne i Gjerningen til at beroe paa underordnede og for en stor Deel slet lønnede Betjentes Duelighed og Redelighed. En anden mærkelig Ulempe, der hidtil har hindret den ved Extracter og slige Beretninger tilsigtede løbende Control med de betydeligere Kassebetjente, især Amts forvalterne, ligger deri, at de have Oppebørseler under forskjellige Collegier og Autoriteter, navnligen under Rentekammeret, Cancelliet og Banken, og altsaa kunne have store Beholdninger under den ene Autoritet, som blive den anden ubekjendte, saalænge ei en almindelig og samlet løbende Control for disse forskjellige Oppebørselers Vedkommende finder Sted. Det synes derfor fra flere Sider tilraadeligt, at Revisionsvæsenet i Almindelighed og navnligen under det kongelige Rentekammer blev afsondret fra de kongelige Regjerings-Collegiers umiddelbare Bestyrelse og henlagt under en Mellemautoritet i Overøvrig. hed, bestaaende af enkelte vel lønnede Medlemmer, med de fornødne Underarbeidere, som ene havde at anvende deres Tid og Kræfter paa, at Revisionen forsvarligen og hurtigen fremmedes, som havde at føre et stadigt Tilsyn med Kassebetjentene, især derved, at En af deres Midte til ubestemte Tider foretog locale Kasseundersøgelser, og som paa den ene Side maatte staae til Ansvar, naar de ei forsvarligen havde opfyldt deres Pligt, i Kassemangler derved vare blevne mulige, medens de paa den anden Side havde at afgive nøiagtig Beretning til vedkommende Collegier og Revisionens stadige Fremgang. "Men, foruden, at en saadan Adskillelse maaskee ei er tilraadelig med Hensyn til de Regjeringscollegier, hvem ganske enkelte, afsondrede og mindre omfattende Deele af Statshusholdningen ere underlagte, moder den omhandlede Adskillelse af det hele Revisionsvæsen fra de overste Regjerings-Collegier, saa ønskelig den synes mig, og saa sædvanlig den er i andre Stater, dog maaskee betydelige, mig ubekjendte Vanskeligheder. Der kunde imidlertid dog i det mindste være Grund til at anbefale denne Gjenstand til Hans Majestæt Kongens allerhøieste omhyggelige Overveielse, og navnligen at herom maatte blive hort den allernaadigst forordnede Commission, som i lang Tid har været beskjæftiget med at udarbeide Udkastet til en ny almindelig Anordning om Kasse- og Regnskabsvæsenet. "Men, bør man end ikke gjøre noget bestemt Forslag om det hele Revisionsvæsens Adskillelse fra de Kongelige Regjeringscollegier, saa formener jeg dog, at Provindsialstændernes Forsamling har Grund til at andrage paa at Oppebørselsbetjentene herefter i Almindelighed ei skulle staae under det Kongelige Collegiumsumiddelbare løbende Opsyn, med Hensyn til Regnskabers Aflevering, de løbende Extracters Gjennemgaaelse, locale Kasseundersøgelser og deslige, men at ligesom det er paalagt de almindelige Overøvrigheder at have et sligt Opsyn med de offentlige Stiftelsers, Umyndiges og Skifte-Midler, saaledes bør og en Overøvrighed anordnes, der skal have jevnligt Tilsyn med og bør foretage locale Undersøgelser hos de Kassebetjente, som nu høre under de Kongelige Collegier. Det forekommer mig nemlig aldeles klart, at et Værn mod Underslæb af Kasse betjente altid er søgt og maa søges i deres Foresattes Ansvarlighed, naar de have ladet det mangle paa det Tilsyn, hvorved altid betydelige Underslæb maae kunne hindres, naar vedkommende Foresatte ei paa anden Maade sættes ud af Stand til at fyldestgjøre denne Pligt. Vel kunde der maaskee indvendes, at Regjerings-Collegierne, naar Hans Majestæt Kongen overdrager dem det umiddelbare Tilsyn med Kassebetjentene, og ning, at gjøre og bekjendte med det Passerede i Boet, samt til saa maae staae Kongen og Landet til Ansvar, hvis de lade det mangle paa behørigt Tilsyn med disse Kassebetjente. Men et sligt Ansvar er ei udtrykkeligen paalagt Collegierne, ligesom det er uden Exempel, at det er dem affordret, uagtet store Kassemangler ere forekomne hos de her omhandlede Kasse betjente. Et sligt Ansvar vilde og altid blive illusorisk, om det end blev Collegierne paalagt. Dette følger ligefrem af de nærværende Collegialforholds Natur, der paa den ene Side i Almindelighed gjør det umuligt, at alle Collegiets Medlemmer skulle kunne have det omhandlede Tilsyn, medens paa den anden Side det enkelte Medlem ei vel kan blive gjort ansvarligt, eftersom Collegiet handler som et Heelt. Skal altsaa den nødvendige ansvarlige Control finde Sted, saa maa Opsynet med de omhandlede største og vigtigste Kassebetjente, som nu er overdraget umiddelbart til Collegierne, overdrages til en særegen ansvarlig Autoritet under Collegiet. Det skjønnes ei, at betydelige Bekostninger herved vilde kunne foraarsages, da Arbeidet med sligt Tilsyn sparedes i Collegiet paa samme Tid, som det overdroges til en særegen Autoritet. En saadan Ansvarlighed for den Foresatte har ogsaa det Gode, at den strenge Undersøgelse hos Kassebetjenten, derved, at den foresatte Autoritet, for selv at undgaae Ansvar, ei kan undlade samme, vil tabe det Odisse, som den nu ved en falsk Opinion tildeels har faaet. Dernæst mener jeg, at det er af Vigtighed, at de Foresattes Ansvarlighed for manglende Tilsyn ved hensigtsmæssige Foranstaltninger gjøres til en Sandhed, og ei kommer til at staae som en død Skrift i Loven. Det er allerede bemærket, at først Landsloven og derefter senere Anordninger paalægge de almindelige Overøvrigheder et med Ansvar forbundet Tilsyn med offentlige Stiftelsers, Umyndiges og Skifte-Midler. Hvor mange Underslæb her ere begaaede af utroe Betjente i de sidste 20 Aar, er hver Mand bekjendt, men det er ei bekjendt, at nogen eneste Overøvrighed er kommen til at give Erstatning, ja blot er bleven tiltalt for at have ladet det mangle paa det den ved Loven paalagte Tilsyn, naar den blot ei ved positiv Handlen selv har forvoldt Tab. Vel veed jeg, at man ei tør fordre mere end rimelig Agtpaagivenhed, og at, uagtet Anvendelsen af denne, kunne mindre Kassemangler, navnligen for det løbende Aar, tildeels skjules. Men de begaaede Underslæb med Hensyn til de her omhandlede Midler have været saa mange og betydelige, at det kun er lidet rimeligt, at alle Over øvrigheder i Danmark, under hvem slige Underslæb ere begaaede, skulde have været uden beviislig Brøde med Hensyn til det dem ved Loven paalagte Tilsyn. Det gjør et saa meget ubehageligere Jndtryk, at det ei er blevet vitterligt, at disse høiere Embedsmænds her omhandlede Forhold er blevet undergivet nøiere Undersøgelse, som der for Umyndiges og Andres Vedkommende er gjort Krav paa, at Staten skulde erstatte dem, hvad Statens Embedsmænd, til hvem deres Midler efter Loven nødvendigen skulle overgives, have forvansket, men dette Krav er blevet afviist af den Grund, at der ei kunde fordres mere, end at Staten, kalder vedkommende Embedsmænd til Ansvar og giør Lovens Strenghed gjeldende imod dem; men hertil hører ei blot, at den utroe Betjent selv straffes, men og at hans Foresattes Forhold nøiagtigen undersøges og undergives Domstolenes Paaskjendelse, naar det har været af den Beskaffenhed, at disse rimeligviis vilde paalægge dem det subsidiære Ansvar for den utroe Betjent. Det forekommer mig derfor, at det burde fastsættes som ufravigelig Regel, at naar en offentlig Regnskabs betjent var dømt for Kassemangel eller saadan ved hans Død befunden, burde vedkommende Regjerings-Collegium affordre hans Foresatte, der med ham skulde havt Tilsyn, deres Erklæring om, hvad de til deres Retfærdiggjørelse havde at anføre, fremdeles indhente Betænkning fra vedkommende Overret eller Høiesteret, naar samme havde afsagt Dom i Sagen, og derpaa, hvis Collegiet ei fandt sig competent eller foranlediget til selv at lade Sag anlægge imod Vedkommende, nedlægge allerunderdanigst Betænkning for Hans Majestæt Kongen, om det var antageligt, at Øvrigheden havde gjort sig skyldig i saadan Mangel paa tilbørligt Tilsyn, at samme burde drages til subsidiært Ansvar for Domstolene. Det blev under Forudsætning af en saadan reel Control vel muligt, at man uden stor Risico kunde naae det ønskelige og Staten, værdige Formaal, at den overtog Garantien, for de til dens Embedsmænd efter Lovgivningen betroede, Arvinger, Umyndige og offentlige Stiftelser tilhørende, Midler.