Berlingske Tidende, 1789-06-05
De som have noget at fordre i Stervboet efter Erich Kin strøm, der haver faret som Matros, med particulair Skibet Henrich Carl, og i Aaret 1784 ved Døden er afgangen, indkaldes herved med 12 Ugers Varsel, at møde i Hof= og Stads=Rettens Skifte=Commission, for at anmelde og bevise deres Fordringer; ligeledes indkaldes og den Afdødes Arvinger, at melde dem inden den i Loven foreskrevne Tid, med Beviis om deres Arve=Ret, og iagttage deres Tarv under Skiftet. De som have noget at fordre i Stervboet efter Peter dernands fra Portugal, der haver fabret som Matros med partien, lair Skibet Henrich Carl, og i Aaret 1784 ved Døden er afgangen, indkaldes herved med 12 Ugers Varsel, at møde i Hof= og Stads=Rettens Skifte=Commission, for at anmelde og bevise, deres Fordringer; ligeledes indkaldes og den Afdødes Arvinger, at melde dem inden den i Loven foreskrevne Tid, med Beviis som deres Arve Ret og iagttage deres Tarv under Skiftet. De som haver noget at fordre i Stervboerne efter: 1) Peter Werner Lundberg, fød i Trelleberg i Sverrig, og 2) Johan kundqvist, fød sammested, der begge have faret som Matroser med particulair Skibet, Henrich Carl, og ved Døden ere afgangne, den første i Aaret 1783 og den sidste i Aaret 1784, indkaldes herved med Tolv Ugers Varsel, at møde Hof= og Stads=Rettens Skifte=Commission, for at anmelde og bevise deres Fordringer; ligeledes indkaldes og disse Afdødes Arvinger, at melde dem inden den i Loven foreskrevne Tid med Beviis om deres Arve=Ret og iagttage deres Tarv under Skiftet. han, altid været anseet som en naturlig Allieret af Frankerig, en Allieret, som den bestandig havde hiulpet med Subsidier. Dannemark havde aldrig gjort noget imod Storbrittaniens Fordeel, og nu toge vi Partie mød den. Rusland var vor naturlig Allierte, og endskiøndt et Land ikke altid havde det i sin Magt at udvirke et Forliig med sin naturlig Allierte, saa var det dog immer dets Fordeel, ikke at giøre noget, som kunde forøge Misforstaaelsen og giøre Forliget vanskeligt. Lorden sagde, at han var altid villig, at give Ministerne. Ret, naar de fortiente det. De vare at prise, for at have trukken Holland ud af Frankerigs Armee, og de gjorde viseligen, at benytte sig dertil af deres Allierte, Kongen af Preussen. Men de burde lede Preussen, i Stedet for at taale at Preussen indvikler dem i nærværende Krig. Han spurade om Overdragelsen til Frankrig af Gothenborgs Havn ved Enden af den Amerikanske Krig, hvorved den sit Myndighed, over Magazinerne, og blev sat i Stand til at reparere dens Skibe i en nordisk Havn i Mundingen af Østersøen, var det særdeles Beviis paa Sverrigs Preditection for dette Land, som kunde berettige den til nu at ansees af Storbritanien med saadan Partiskhed. Han erklærede, at han maatte forundre sig over Frankrigs Lykke; han misundte Frankrig ikke fine store og mægtige Resoureer; han misundte den ikke sin habile og fuldkomne Minister ; Kongen af Frankrig havde Ret til Nytten af sit eget Valg ; han kunde taalmodig betragte dens Forlegenhed med den Slags Philosophie, som Frankrig, uden Tvivl vilde ansee vore Vanskeligheder; men det, som han misundte, var Frankrigs besynderlige gode Lykke og Held, i at faae sin naturlige Alliance understøttet og hiulpet ved sin naturlige Fiende, da den selv hverken kunde understøtte. eller hielpe samme J nærværende Tilfælde, henseende til Fremtiden, var en fælles Fordeel imellem Frankrig og Storbritannien i at vinde Sverrig, og endskiønt der var noget Odlumnogen Vanskelighed og nogle Omkostninger derved, tilbød Storbritanien sig med en Grad af Heftighed uden Exempel og ønskede at bære dette Odium og Byrden af det Hele. Efter adskillige politiske Anmærkninger sluttede Mylord Stormont med at igientage hans Besværing mod Ministerne, at de meget ubetænksom og uforsigtig havde indgaaet et Forbund med en Magt, som virkelig var i Krig, hvis Følger maatte blive høilig fornærmende for dette Land. Herpaa stod Lord Canzieren op og sagde : At dersom LordStorments Sætning, at hele Tractaten maatte forelægges Parlementet, skulde holde Stik, saa vilde ingen Forbund med hemmelige Artikler kunne sluttes, hvorpaa han anførte adskillige Exempler. Lord Stormønt svarede : At hans Jndvending ikke angik de hemmelige Artikler, men der, at visse Artikler, som vare unddragne Parlementets Kundskab, kunde forandre Forbundets hele Mening og Virkning. Han talede herpaa vidtløftig om Sagernes nærværende Forfatning. Norden ; erklærte, at Engelands Alliancer maatte rette sig efter Omstændighederne; at der var paa Hoffernes Taknemmelighed, hvorpaa Lord Stormønt forhen havde sigtet, efter hans egen Erfaring, kun liden Regning at giøre, saasnart en nærværende politisk Jnteresse var derimod ; at han ligesaameget som den ædle Lord ønskede en Alliance med Ruslanmen at man ikke bestandig, endog ikke ved Høieligheder, kun erlange det man ønskede; og at vise Stater ved forandre Omstændigheder ogsaa maatte forandre sine Foranstaltn. ger. Lord Stormont stod nu tredie Gang op, og paa stod : at Storcanzierens Grunde ikke vare anvendelige paa det nærværende Fald ihenseende til Forbundet med Presen, saasom han ikke talede om hemmelige Artikler, m. derom, at de som vare ubekiendte, kunde forandre Tr. tatens hele Meening og Natur. Og herpaa blev han og Storcancelleren havde sagt, at paa Hoffernes Taknemmehed var ikke at giøre Regning, naar den kom paa Vægtskamed politisk Fordeel. Som en almindelig Marimme til han Sandheden deraf, og i den Betragtning, var Hof nes Taknemmelighed ikke at forlade sig paa. Men om var noget, som kunde forbinde Mand, som bære Kronen, var det en Sønverain, som ved en anden var sat i Stand til erholde et favori Anliggende af personlig Amdition. Den Gunst har Frankerig viist mod Sverrig, og han kunde i indsee andet, end at den vilde blive længe i Erindring. Lord observerede, at Storcancelleren havde declareret, at han i skede saa ængstlig som nogen Mand, at Storbrittanien og de tilbagevinde sin Connexion med Rusland, dens natuAllierte; men sagde, at Høftighed og Overtalelse (Sal. tation, var ikke altid det bedste og virksomste Middel til at holde en Alliance, som man meget ønskede. Det var upaatvivlelig ikke; men sikkerlig, at formere Misforstaae, og giøre Forligen mere vanskeligt, var under saadant et Procament hverken viis eller politisk. For at ligne store Ting : smaa og tage et privat Liv til Exempel, om nogen Mand Dispute med sin naturlig Ven, og ønsker at fornye hans Be skab, endskiøndt han maatte vide, at Ydmyghed og Op ning ikke vare de raadeligste Midler til at vinde igien. Vens Hølagtelse, vilde han derfor vende ham Ryggen forene sig med hans naturlige Fiende mod ham, Sikker han vilde være klogere end at begaae saa gal en Gierning. L. Stormant raisønnerede paa den Maade nogen Tild, og ef at have gaaet over til hans forrige Argumenter, og førkde nye Forbund, i hvilke, han saade, der var megen S. til at formøde, at Ministerne havde entreret, og efterat citeret President Montreguun, for at bevise, at de DrinMinistre havde mindre Leilighed at handle inddirecte end hvert andet Hofs i Europa, og deraf uddraget den S. ning, at det var deste større Skom for dem, at tage Deden Sag, som de havde engageret sig i, satte han sig i og Huset adjournerede.