JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1840-11-27
(Jndsendt).¬ J dette Lottori har jeg spillet i mange Aar, dog uden nogen Tid at vinde; men skadesløs er jeg stedse kommen derfra ved de smaae Gevinster, som ere tilflydte mig ved forskjellige Trækninger. Man har vel Grund til at antage, at dette Slags Lottori nu fremdeles vedbliver, siden Tallottoriet, efter Regjeringens Formening kun kan ophæves ved at lægge nye Skatter paa Landet, som Stænderne indtil videre fraraade og vistnok ikke uden Grund. Men da Classelottoriet saaledes Jntet har at befrygte for at gaae ind, og dette Spil af Mængden, foretrækkes for Tallottoriet, var det at ønske, hvad ofte tidligere har været fremsat, at Classelottoriets Gevinster, hvoraf de tvende største udgjøre 50,000 Rbd. og 30,000 Rbd., istedetfor at tilfalde 2de Enkelte, bleve deelte saaledes, at de enten vandtes af 20 Personer, hver med en Gevinst af 4000 Rbd., eller, som maaskee var endnu bedre, af 40 Personer, hvoraf hver kunde erholde 2000 Rbd. Paa denne Maade vilde dog den Nytte indvindes ved Spillet, at disse Pengesummer ligeligere vilde blive fordeelte blandt Folk, som, ved at vinde et Par Tusinde Rigsbankdaler, vilde blive hjulpne ud af de Pengeforlegenheder, der altfor ofte trykke Almuesfolk, ihvorvel det vistnok er Daarskal paa denne Maade at hige efter Opreisning. Saa overvættes høie Gevinster som 30 og 50,000 Rbd., ere desuden aabenbar til Skade, ei alene derved, at kunFaa erholde dem, men tillige af den Grund, at det ikke sjelden hændes, at de Personer, som den blinde Lykke saaledes begunstiger, ved at springe pludseligen fra Armoden lige ind i den straalende Penge-Overflødighed, tabe af Forstandskisten, hvad de vinde i Pengeskrinet; men selv hvor dette ikke finder Sted, veed dog disse somoftest ikke, retteligen at anvende en Guldmine, som hæver Lykkeridderen saaledes over al jordisk Bekymring, at den vante Arbeidsomhed og Virkelyst ganske qvæles, for at give Plads for Lediggang og Laster. Ogsaa er det ærgerligt at see, som nu ved 3die og sidste Trækning ved Classelottoriet skeete, at de to første Gevinster tilfaldt selve Lottoriet, medens kun Smaagevinster tilfaldt enkelte Spillere. Mit Ønske er det derfor, at disse Linier maatte give Anledning til, at denne Gjenstand for Manges Begjæring maatte blive tagen i nøie Overveielse, saa eftertidig 2040 Personer kunde nyde Godt af, hvad nu kun 2de som oftest blive generede med.
Jyllandsposten, 1840-11-27
En liden Modbemærkning
Jyllandsposten, 1840-11-27
Om Folkefesten paa Nørreriis har en Stemme i Helsingøers Avis, udtalt nogle krænkende Sigtelser, som jeg dog formener saa aldeles falde tilbage paa Jndsenderen selv, at de egentlig ei vare noget Svar værd Men efterat Hr. Adjunct Birch med billig Harme har tilbageviist det Taabelige i Jnseratet, tillader jeg mig i Anledning af den lunkne Aand, der gaaer igjennem en saadan Bespotter, som ei engang kan opvarmes ved Tanken om sit Fædrelands Befrier, uden at snakke og fremkunstlet Nationalaand - at bringe denne uægte Dannemand den Beretning i Erindring, som i sin Tid blev fremsat i dansk Folkeblad, hvori anførtes, hvorledes Schweitzerne i Aaret 1615 bare sig af med en Mand i Zürich ved Navn Rudolf Weid, som havde kaldet Wilhelm Tell en Rakker. Han blev nemlig nødt til i Byraadets Nærværelse at gjøre Afbigfor et Gesandtskab fra Tells Fødecanton Uri; ligeledes blev en Præst, som havde kaldt ham en Morder, tvungen til at gienkalde sine Ord. Og jeg formoder, at Hr. Jndsenderen, hvad enten han er dansk eller holsteensk, i Analogi hermed vil finde det billigt, om han ifølge et nu snart indtrædende Landcommuneraads eller mulig endog Stænderraadets Medvirkning, blev givet en eller anden alvorlig Reprimande i Anledning af hans upassende og høist ubetimelige Yttringer om en Nationalfest, som kun med Ærefrygt ei alene burde omtales, men endog festligholdes af hver ærlig Dannemand. Dog nei, vi ville ei søge Beskyttelse hos Raaderne, som Schweitzerne; vi vide og erkjende, at Lunkenheden i Danmark spiller en stor Rolle, men dog skulde man haabe, at Tanken om Holstenerne ikke skulde indjage Dansken saadan Hjerteklappen, at han ei engang turde glæde sig ved Forfædres Stordaad, uden at skjælve og bæve, for at vække Nationalhad; thi saadant Hensyn falder, ved denne Leilighed, vel meget i det comiske. At Jntet under Solen bliver eens bedømt af alle Mennesker, dette erfares kun altfor ofte, og saaledes skal det være paa denne ufuldkomne Klode; hvorledes skulde da N. Ebbesens Færd, meer end enhver Andens, undgae Miskjendelse, Mistydning og skjæv Bedømmelse. Nei, dette er som det skal være; men, hvor saadanne Modstandere af en national Stordaad kun udgjøre en ganske lille Minoritet i Forhold til de almindelige Begreber, som Fædrelandets Venner istemme, der har denne ei stort at betyde, og kan simpeltvæk paralelliseres med saadan Modstand, som den, hvor et enkelt Medlem af den roeskildske Stænderforsamling stedse stemte imod "Besparelsers Jndførelse.
Jyllandsposten, 1840-11-27
J Anledning af den Beslutning, som den Comitee tiltraadte, der havde dannet sig i Randers, angaaende en Støttes Opreisning for Landets Befrier, nemlig at indhente Betænkning fra Skriftcomiteen i Trykkefrihedsselskabet i Kjøbenhavn om Niels Ebbesens Daad, blev det, som bekjendt, Professor Velschow overdraget at give en Fremstilling af dette Emne i dansk Folkeblad, som man vistnok med Rette, efter den af ham grundig anstillede videnskabelige Undersøgelse af Documenter, Actstykker og Skrifter, kan antage, at have udtalt den almindelige Folkemening, og hvorom han i Slutningen siger: "Veed man nu, at det var Geerts Hensigt, at udrydde den jydske Adel, for at give dens Godser til sine Tydskere, at det var let at begribe, hvilken Fare dansk Nationalitet vilde udsættes for, dersom Saadant lykkedes, saa viser sig den Bevægelse, som den Gang gik igjennem det hele Land, og navnligen yttrede sig i Jylland, som en Kamp for dansk Nationalitet imod fremmed Undertrykkelse. Men det vilde dog være høist ubilligt at antage, at Niels Ebbesen, som i Kamp fægtede i forreste Række, var bleven urørt af de ædlere og bedre Følelser, der da bevægede Folket. Maa man ei snarere troe ham drevet saa meget stærkere af dem, som han har viist større Jver og Hengivelse for Øiemedets Fremme, Fra denne Side betragtes ogsaa hans Færd i Folkevisen. Disse ere dens Slutningsstropher: Gud bevare Din Sjæl Niels Ebbesen! Du varst en Dansker Helt, Saa gjerne havde Du Dit Fædreland, Ved fremmede Gjæster skilt. Krist signe og hver god Dannesvend, Som baade med Mund og Haand, Uden Skjemt og Tant med Flid og Troe Vil tjene sit Fædreland. Saaledes dømte Folket om Niels Ebbesen for Aarhundreder siden. Der synes at være god Grund til at stadfæste denne Dom."
Jyllandsposten, 1840-11-27
Hvorvidt imidlertid den gode Jndsender i Helsingøers-Avisen, vil tiltræde Dommens Stadfæstelse, eller som vor Fr. Sneedorff Birch siger: fjerne sig fra den sunde Fornufts Centrum og gaae lige ind i Peripherien af uendeligt Nonsens, dette maa nu være hans Sag, kun saameget være her bemærket i Forbigaaende, at Fr. S. Birch - endnu forinden den russiske Flaade har lagt sig paa Kjøbenhavns Rhed - agter at indskibe sig af Helsingøer til, som der siges, for i Hovedstaden at støde sammen med den i Anledning af den Nørreriser Folkefest oprettede Comitee - om for at imponere Helsingøersmanden eller for at opvække hans patriotiske Tankegang skal ei kunne siges. Men i ethvert Tilfælde vilde det glæde Comiteen, om den fritoges for yderligere Sværdslag i denne Anledning, idet man, for at blødgjøre den forfærdede helsingøerske Jndsender, endog er betænkt paa, at oversende denne en Due med et grønt Egeblad, som, afplukket den tusindaarige Eeg ved sidste Folkefest, end i vore Dage er et levende Mindemærke fra Valdemarernes Tider, og som muligen kunde faae den Jver til at gløde, hvorved Folk, selv af den mere dannede Klasse i Helsingøer, ingenlunde behøver at skamme sig.
Jyllandsposten, 1840-11-27
Redact.
Jyllandsposten, 1840-11-27
(Jndsendt.) Ved i forrige Uge at gjøre en Tour fra Aarhuus og om paa Mols og Hels, kom jeg til en Kro, som kaldes Rønne, den var uhyre simpel, ligesom der fandtes maadelig Opvartning; men da jeg vilde gaae til Stalden, for at see til mine Heste, var jeg nær bleven siddende fast i Snavs; thi dette gik saavidt, at man kunde gaae der til midt paa Benene. Veien var forøvrigt taalelig, undtagen fra Knebel Broe og igjennem Tved og til Tillerup. Ovenfor Tillerup befindes en Leerbanke, som fortiden næsten er ufremkommelig, da der aldeles intet Gruus er kommen derpaa, saa Vognen gaaer i Leer lige til Naven; men saasnart man er derover, kommer et Stykke Vei, som er saa aldeles fuldt af dybe Huller, at der næsten Jngen kan befare det, og Grøfter er der ingen af. Der er nu fra Knebelbroe og til Tved for omtrent 3 Aar siden anlagt en ny Vei; men denne var i Sommer pløiet og besaaet med Korn, saa man maatte, som forhen, kjøre nedenom ved Stranden imellem store Steen, og vilde have været meget uheldig, om man havde været kjørende i en viidsporet Vogn. Disse Veie ligge i Randers Amt, Mols Herred, Tved Sogn, og det var meget at ønske, at vedkommende Justitsbetjent vilde tage denne Erindring i nøiere Overveielse.
Jyllandsposten, 1840-11-27
En Reisende.
Jyllandsposten, 1840-11-27
(Jndsendt.) Den 22de October sidstleden var en Sorgens Dag for mig, da den ædle Madame Funder forlod Aarhuus; hun hialp mange Familier, hvis Kaar vare trykkende; hun var og min Hjælper uopfordret, og derfor vil hendes Minde aldrig udslettes af mine Tanker.
Jyllandsposten, 1840-11-27
Nyheds Post. Det hedder om de nye Stændervalg Kjøbenhavnsposten blandt Andet: "Allerede begynder man at fremlægge nye Valglister, allerede begynde de forestaaende Valg meer og meere at blive et Emne for Conversationen. Det er vel derfor paa Tiden, at Pressen ogsaa begynder at rette sin Virksomhed paa de nye Valg. - Altsaa Løsningen af det Spørgsmaal, om Danmark skal tilhøre Fortiden eller Nutiden, om Danmark skal styrkes ved Eenhed eller om det skal sønderlemmes Smaapartikler uden Kraft og Selvstændighed, vil i dets videre Udvikling blive betroet til de nye Repræsentanter. Derfor have vælgerne vistnok et saare betydningsfuldt og ansvarsfuldt Kald; thi det er de Resultater, der bringes for Dagen gjennem Valgene, som skulle bestemme, om hine Fædrelandets Livsspørgsmaal. løses med Jndsigt og Viisdom. Endskjøndt Vælgerne have i de sidste sex Aar gjort mægtige og sikkre Skridt fremad i politisk Udvikling, og skjøndt langt flere offentlige Characterer staae til deres Disposition end første Gang, da de afgave deres Stemme, saa er dog Vælgernes Kald ingenlunde let at udføre; thi det er ikke nogen Ret, som er indrømmet Vælgerne, men meget mere er det en Pligt, der er paalagt dem." Det hedder til Slutning: Vist er det, at den allervigtigste Sag for alle fædrelandssindede Borgere i Danmark nu er at udfinde og vælge de liberale og characteerfaste Mænd, der som Stænderdeputerede i de næste sex Aar kunne og ville repræsentere Folkets Sag og virke for Opnaaelsen af statsretslige Garantier, for Skattebevillingsret og Deelagtighed i Lovgivningen.
Jyllandsposten, 1840-11-27
I den i Aarhuus oprettede Læseforening, som allerede tæller et meget betydeligt Antal Medlemmer og som fornemmeligen bestaaer af Byens Borgerklasse, afholdt Adjunct Fr. Sneedorff Birch 2de høist interessante Foredrag, hvori han i det første med sand Humor udviklede Sneglens Capacitet til paa Væddeløbsbanerne, efter tilbørlig Dressur, at beseire selv det ægteste Fuldblod, og i det andet gav et meget characteristisk Overblik over sit eget Liv og Levnet, indstroet med mangfoldige, baade vittige og veemodige Betragtninger, som ikke kunde andet, end tildrage sig den største Opmærksomhed hos de Tilstedeværende, der Alle i Digterens geniale og livfulde Udtryksmaade fandt Aftrykket af den elskelige Personlighed, hvorom der kun hersker een Mening hos Alle, som kjende ham, hvorfor han, ved Ophøret af sit Foredrag, der havde spændt Alles Tankegang, ved de hjerteligste Bevidnelser modtog de meest velmeente Ønsker for sin fremtidige Livsbane, som han agter fortsat i Hovedstaden. - Var Vaarsædens Besaaning i dette Foraar saa almindeligen begunstiget, at Landmændene neppe dertil erindre Mage - en Omstændighed, der meget bidrog til Aarets overordentlige Frugtbarhed – saa har derimod Vintersædens Nedlægning i dette Efteraar medført saadanne Besværligheder, som næsten overgik dem, hvormed man i de vaade Aar 1828, 29 og 30 havde at kjæmpe. Man seer derfor ikkun enkelte gode Vintersædmarker i dette Efteraar, da Sæden enten er saaet for tidlig eller for sildig. Den tidligste Sæd, som er saaet i August, er som Følge af den idelige Regn fuld opløben af alle Slags Ukrudtarter, som meget have svækket Vintersæden, ligesom den paa andre Steder har været udsat for Forraadnelse. I den bedste Sædemaaned, som er September, blev desværre meget faa Marker bestilte, eftersom Regnen i denne Maaned saa uophørlig vedblev, at det endog paa de bedre Jorder var en Umulighed at lade dem betræde af Heste. Først ind i October Maaned blev derfor størstedelen af Rugmarkerne her besaaede, men dog kun ved at ælte sig igjennem Plovfuren, da Jorden var vaad og kleg. Man seer derfor ogsaa overalt, at Sæden løber meget tyndt og sparsomt op, som mulig ogsaa for endeel deri er begrundet, at en ikke ubetydelig Frost bandt Jorderne sidst i October, hvilket Tilfælde som bekjendt udsætter en stor Deel Kjerner for Bortfrysning paa en Tid, dagden i Melkeform opløste Kjerne er i Begreb med at udvikle Spiren. Man seer derfor baade paa Herre= og Bøndergaarde Saaningen endnu fortsat, ihvorvel det neppe er at botvivle, at det Udbytte, som Vaarsæden vilde afgive paa frugtbare Jorder, langt kunde ventes at overgaae hen i November nedjasket Vintersæd. Af dette Blad udgaaer to Nre, ugentlig, som betales med 1 Rbdr. 1 Mk. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1840-11-27
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1840-12-01
Franosposten. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Aarg. Tirsdag d. I. Decbr. 1840. No. 66. Maa trykkes. Nielsen. Om Kjedelfører=Compagniet.
Jyllandsposten, 1840-12-01
J 40 Aar har Undertegnede været bosat her i Byen, som Gjørtler. Mange af disse Aar ere henvundne under trange Kaar, uden at dog noget Uheld ramte mig, og uden at jeg selv - eller Nogen - kunde bebreide mig, at Aarsagen dertil laae enten i min Uduelighed eller Uvirksomhed. Alene det fordærvelige Kjedelfører-Compagnie har været Aarsagen. Siden i Aaret 1823, da en Søn af mig blev etableret i Kjøbenhavn som Handlende, og som Saadan fik Leilighed til at anbringe mine Arbeider i Handelen og forsende samme til Vestindien og Amerika, have mine Kaar temmeligen forbedret sig, saa jeg kan desaarsag nu sige, at jeg har mit Udkomme. Uden denne tilfældige Omstændighed, maatte jeg, som næsten alle Gjørtlere i Jylland, have henslæbt min Tid i Fattigdom, fordi disse Omreisende tage Brødet af Munden ligesaavel af denne Klasse af Borgere som af Kobbersmedene og flere Andre. Jeg blev derfor ikke lidet glad, da jeg læste nogle mig ihændekomne Jnserater i Jyllandsposten, hvoraf jeg først fik Kundskab om, hvorledes Tingene hænge sammen. For den Tid troede jeg, med Flere, at det var disse Brabandtere, der vare privilegerede; at komme rigtig efter Sammenhængen har aldrig villet lykkes mig, til hvem jeg end har henvendt mig. Jeg med mange Flere ere derfor den ædle Patriot, der paatog sig at oplyse Publicum om denne høistvigtige Sag, høiligen forbundne og Tak skyldige!
Jyllandsposten, 1840-12-01
Til den første Stænderforsamling indgav jeg et Andragende, som jeg selv skrev det bedste jeg kunde, efter den Kundskab, jeg havde til Tingen, men det gjorde ingen Lykke og blev henlagt i Læseværelset. Til den anden Forsamling lod jeg det atter passere, som det var og er, da jeg endnu ikke var klogere end før, og Andragendet opnaaede det Held, at blive omtalt af Commissarius, som dog affærdigede det med de Ord, der var en Lovgivning i Arbeide til Jndskrænkning i Kiedelførernes Privilegium." Saaledes er det idetmindste mig berettet. Efter Commissarii Yttring i Stænderforsamlingen i Roeskilde, at dømme, i Anledning af et lignende Andragende fra Øerne, lader det til, at han hælder til den Mening, at Fabrik-Herrerne bør beskyttes, eller at deres Privilegier ikke kunne tages fra dem. Skal denne Mening blive den gjældende, saa har det lange Udsigter med at faae disse Snyltegjæster fordrevne, og det Haab, at opnaae Ret til at ernære sig som Gjørtler eller Kobbersmed i det kjære Fædreland, maa ansees som forsvunden.
Jyllandsposten, 1840-12-01
(Jndsendt). I en Tid, da saa megen Opmærksomhed er henvendt paa vore forfaldne og tildeels ødelagte Skove, der nu, saavidt det lader sig gjøre, søges conserverede og ophjulpne baade ved at skaane og frede, hvad Øxen har levnet, og ved at beplante de Steder, hvor saadant findes hensigtsmæssigt, er det vist neppe overflødigt, at undersøge, hvilke de fordeelagtigste Træsorter ere til en saadan Beplantning. Nytten af Eeg, Bøg og Naaletræer er Enhver bekjendt, ligesom og, at disse Træsorter meget vel voxe og trives her i Danmark, men hermed er det endnu ikke afgjort, at ingen andre Arter fortjene at anbefales til Fremmelskning ved Siden af disse.
Jyllandsposten, 1840-12-01
J "Nordisk Landvæsens- og Landhuusholdnings Magazin for 1802 har sammes Udgiver Hr. Landinspecteur Lund søgt at henlede Forstmændenes Opmærksomhed paa Dyrkning af Sukker-Løn, SukkerAhorn, Acer Sacchorinum. Veddet af dette Træer hvidt, haardt og seigt, kaster sig ikke og beskadiges ikke af Orm, det giver derfor det ypperligste Gavntømmer og er meget fortrinligt at brænde. Den vigtigste Nytte af Træet er dog Saften, hvoraf ethvert voxent Træ kan, uden at have Skade deraf, give aarlig 50 til 60 Kander, som ved Jndkogning give 5 a 6 Pund Sukker, der, efter en i Amerika bosat Landsmands Forsikkring (see Tillægsbladet til Fyens Stifts AdresseAvis Nr. 34, 1836) er næsten lige saa godt som det Vestindiske. Af Hr. Assessor Rafn have vi den Beregning: "At naar hvert Træ gives en Flade af 20 Alen, saa kan der voxe 700 Træer paa en dansk geom. Tønde Land. Antages nu, at hvert af disse Træer endog kun giver halvt saameget Sukker, som i Nordamerika, nemlig 3 Pund aarlig, og Pundet kun anslaaes til 9 Skilling dansk, saa udgjør dog dette en Sum af omtrent 200 Rbd. Cour. Medgaaer den halve Deel heraf til Sukkerets Kogning og andre Omkostninger, saa bliver der dog 100 Rbd. Cour. tilbage i aarlig reen Gevinst af hver Tønde Land, Træerne uskadte." Ved altsaa at beplante en Tønde Land med Bøgetræer og en anden Tønde Land med Sukker=Ahorn, vilde den sidste, efter al Rimelighed, kunne yde en Jndtægt af 100 Rdr. Cour. mere end den første, saa Fordelen af at dyrke Acer Saccharinum er indlysende, naar det blot hos os vil lade sig fremmelske. Herom har Jndsenderen overbeviist sig afvigte Sommer. Den i dette Blad Nr. 31, 1836 af Hr. Kammerraad Dalgas saa hæderligen omtalte særdeles dristige Landmand og enthusiastiske Ven af Trækulturen, N. H. Schmidt, paa Kransbjerggaard i Haderslev Amt, ønskede længe, at gjøre Forsøg med at opelske Sukker=Ahorn, og det lykkedes ham i Efteraaret 1837 at erholde noget Frø deraf. Det blev strax faaet, og i Sommeren 1839 havde han heraf en Mængde Træer, over 2 Alen høie i den frodigste Væxt. Meddeleren er ikke i den Stilling, selv at kunne drage den gjorte Erfaring til Nytte, men ønsker derfor ikke mindre, at kunne bidrage til at fremme, hvad derkunde gavne et Fødeland, der er ham kjært, og saaledes tillader han sig at opfordre enhver patriotisksindet Mand i Almindelighed og Skovelsker i Særdeleshed til at værdige Sagen den Opmærksomhed, som det synes den har saa grundet Krav paa Skulde Nogen ønske sig Ahornfrø - der bør saaes i Efteraaret – da meddeler dette Blads Redaction Underretning om, hvorledes dette kan faaes saa billigt som muligt. Opfordring, til kongl. Frie (nei, Friheden har Manden selv givet Afskeed) Murer Anders Nøthen.
Jyllandsposten, 1840-12-01
Den saameget yndede Brændeviin, der, som en ægte Nationaldrik stedse har, og fremdeles vil, muntre Sindet, vække Begeistring og udvikle den sande Fædrelandskjærlighed, synes nu ogsaa at komme til at spille en saare vigtig Rolle iblandt de mange Bevægelser i vores bevægelige Tid; men da det hartad allene er Kartofler, der udskydes som Kugler fra de stridende Partier, saa gielder her Spørgsmaalet kun Kartoffelbrændeviin."Man har nemlig villet paastaae, at Brændeviin, tilvirket af Kartofler, efter nogen Tids Forløb skulde blive til Vand; og da Skriften jo fortæller, at Vand blev forvandlet til Viin, kunde der let paakomme de Rettroende Frygt for, at kjøbe Vand, naar de derimod attraaede en mere styrkende Drik. – Vel skal en vis Professor have yttret: "at saadan Tvivl var Brøvl, idet Spiritus var og blev Spiritus; men saasom Erfaringen har viist, at Professoren ogsaa kunde prøvle, finder man sig ikke ganske beroliget ved denne Erklæring. Derimod er det, at man henvender sig til Dem, høiagtede og velforfarne kongl. Murer Anders Nøthen, som desuden ansees for at have grundigt Bekjendtskab til Brændevinen, – med Begjæring: at meddele Deres gode Tanker udi denne Sag. Vel kunde De henvise os til Brødrene Jensen, som de Første, der have gjort i Kartofler, men da vi fra den Kant befrygte en altfor lærd Afhandling, der vilde komme til at smaae Lægfolk, som Sennop smager Katten, og det just er om at gjøre, at see en saadan rigtig, grundig, ægte, pæn og net Afhandling, saa ville De, høistærede Anders Nøthen, ikke forundre Dem over, at De, just i dette Brændeviinsspørgsmaal, er bleven Publicums udkaarne Mand.
Jyllandsposten, 1840-12-01
- En med 43 Underskrifter forsynet Petition om Skattebevillingsret og passende Andeel for Folket i Lovgivningen er i forrige Uge indsendt til det jydske Folkeraad fra de mindre Landeiendomsbesidderes 19de Valgdistrict.
Jyllandsposten, 1840-12-01
- Efter Forlydende skulle 30 Beboere i samme District ligeledes have tilstillet Stænderforsamlingen et Andragende om Forandringer i Trykkefrihedslovgivningen og om lige Postforsendelsesret for alle Blade og Aviser. Af dette Blad udgaaer to Nre, ugentlig, som betales med 1 Rbdr. 1 Mk. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1840-12-01
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1840-12-04
Frause, sten. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Fredag d. A. Decbr. 1840. die Aarg. No. 67. Maa trykkes. Nielsen. Silkeborg har siden Kongens sidste Ophold paa denne Gaard saameget mere tildraget sig Folks Opmærksomhed, som det skal være mere end blot et Rygte, at Bygningen stunder til en væsentlig Omformning efter en allerede dertil lagt Plan. At Beliggenheden af denne Eiendom er ligesaa indtagende som Godsets Jordbonitet er slet, dette er noksom bekjendt, hvilket meget træffende udfoldede sig ved den Samtale, som Hendes Majestæt Dronningen i afvigte Sommer havde med en Bondekone fra Egnen ved Silkeborg, idet Dronningen ved at beskue Landskabets ynderige Udsigt udbrød til Bondekonen: "O hvor boer Du dog i en delig Egn, hvortil Bondekonen svarede sukkende: "Ja men hun maa troe, den er mæn skarp, og virkelig havde Bondekonen i mareriel Henseende ikke Uret, thi Skarpheden gaaer saa vidt, at selve Eiendommen stedse for Statsgjeldsdirectioner, skal have afgivet betydelig Underballance. J Khvnsp. har en Jndsender, ved at udtale sig noget om denne Eiendom, blandt Andet bemærket: "For omtrent 20 Aar siden overtog Statskassen Eiendommen, men den, som troer, at Staten har spundet Silke ved Silkeborg, feiler vistnok høiligen. Det vakte derfor almindelig Opsigt, at Regjeringen for nogle Aar siden viste fra sig en bekjendt jydsk Klædefabrikant, der fremstillede sig som Liebhaver til Silkeborg, hvor han, i Betragtning af den store Vandkraft, som der er til Disposition, og den ringe Arbeidsløn, hvormed Egnens Beboere tage tiltakke, agtede, ikke mindre i det Offentliges end i egen Jnteresse, at anlægge et omfattende Klædemanufactur.