Ribe Stifts Adresseaviser, 1797-02-28
Jean Reubel er i Aaret 1746 bleven født i Colmar, hvor han tilbragte sine første Leveaar. Den Opdragelse han der nød, udviklede vel hans Naturgaver nemlig en sund Dømmekraft og en rolig og solid Forstand, men den udslettede kun halv hiin tydske Haardhed, som Frantsoserne saa lidet kunne finde sig i; formedelst hvilken et godt Raad lyder som en Bebreidelse, en bemærkning som et Afslag; som allerede anstaaer den ilde, der ingen Magt har, men for hvilken Manden, der beklæder et Statsembede især maae vogte sig; da den skræmmer Klageren, giør den Ulykkelige modløs, og bortstøder den uundværlige Ven, ved at give de meest agtelseværdige Tilbøieligheder et modbydeligt Udseende og skiule dem, endog for den meest Klarsynede. Den, hvis Træk, jeg her tegner, ligner i visse Maader den sære Velgiører i Commedien (Bourruebienfalsant Mistænkelig som han i sine Formodninger, lakonisk i sine Taler, kold i sin Modtagelse, og endog stiv i sine Manerer, har han ligesom hiin en oprigtig redelig Carakter og et got, ædelmodigt Hierte. Lader os gaae over til hans offentlige Handlinger. Hans Kierlighed til Uafhængighed yttrede sig længe førend Revolutionen. Som Advocat ved Conseil Souverain i Elsat, forsvarede han ofte saavel enkelte Personer som hele Meenigheder imod Godseiernes Despotisme, og beraabte sig ved adskillige Leiligheder uden Frygt paa Borgernes medfødte Rettigheder. Han kæm vede modigen imed forhadte Privilegier, og forhvervede sig adskillige Mægtiges Had og Agtelse. Reubel syntes fra Barnbeen af at have gjort det At føre Krig imod de Store, til sin Grundsætning. Capitlerne, de rige Prindser og le Conseil Souverain, som forlangde hans Tienester, og af hvilke han kunde vente sig Pensioner og Æresposter, fandt i ham deres bestandige Modstander. I den constituerende Nationalforsamling hvor Kundskaber, Veltalenhed og Genie glimrede paa en saa udmærket Maade, hvor det var saa saare vanske. ligt og følgelig saal roesværdig, at vise sig, udmærkede han sig som Deputert fra Elsat. Strax efter den constituerende Forsamlings Ophævelse blev Reubel beskikket til at være Prokureur=Generalsyndik i sit Departement. Jndvortes herskede her de gamle Fordomme og Fanatismen, og uden fra truede de fiendlige Armeer. Den 10de August foraarsagede endnu større Allarm. Reubel vidste at holde Borgerne og Armeen i deres Pligter. Som Conventsmedlem tilbragte han 7 Maaneder, i Mainz. Da han kom tilbage var Parkiaanden i Conventen stegen paa det høieste. Reubel blev med den maynzer Armee, som Commissair sendt til Loirens Bredder. Ved hans Tilbagekomst var Conventen fuld af Usurpateur. Ogsaa han blev anseet for en Misfornøiet og Rebel, og man talede adskillige gange om at sætte ham i Arrest. Midt i denne ængstelige Forlegenhed bidrog han tilligemed Deputationen fra Over rhinen, til at indbilde Tyrannerne at de i hine Egne ei havde nogen Fiende men at deres Decreter med Ærefrygt bleve iagttagne. Paa denne Maade bleve Tyrannerne førte bag Lyset, og medens Døden svævede over enhver Punkt af Frankrig, beholdt Colmar og dens Naboestæder et Slags Sikkerhed, og ingen Blodsdraabe udøstes paa deres offentlige Pladser. Efter Tyrannernes Fald bibragde han, som Medlem af Velfærdscommitteen, hiin Sekte, som dengang vel var ydmyget men syntes at være færdig til at opløfte sig med fornyet Kraft, adskillige kraftige Stød Det gik saa vit, at man maatte frygte for at Graver og Fængsler vilde aabne sig igien; Regieringscommitteerne forskrækkedes selv i en almindelig Raadslag, ning over Afgrundens Dybhed. At lukke Jacobiner nes Forsamlingsted syntes de fleste Medlemmer alt for voveligt. Man overlagde Sagen, man tvivlede; enhver frygtede derved for sit eget Hoved. Reubel mærkede det, blev fortrydelig, skildrede de skadelige Følger, af en saadan Svaghed, forelæsde Beslutningen nok en gang og var den første der undertegnede samme. Anerkisterne have endnu ikke glemt dette og tilgive ham det vist nok aldrig. Man har Reubel at takke for den berømte Haagen, Traktat, saavelsom for Traktaten med Preussen. Som Medlem af Statsforvaltningen, foreener han med Hensigternes Reenhed og Grundsætningers Strenghed, hiine Arbeidslyst, rigtig Dømmekraft, Aandstyrke og Forudseelse der udgiøre Statsmanden.