Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-11-20
Man vil vel med samtlige Stænderdeputerede indvende, at Amtmændene kunde have været ønsket udelukkede fra Jndflydelse paa Kjøbstædernes oekonomiske Bestyrelse; men foruden at det gamle Ordsprog her gjør sig gieldende: "at den Steen, man ikke kan løfte, maa man lade ligge," saa kan der ogsaa for en modsat Mening siges, at Amtmændene ligesaa godt kunne tage Ordet for, som imod Borgernes Ønsker, og i deres uafhængige Stilling mange Gange bedst bedømme, hvad der er det Rette. Og hvorfor skulle de ikke ville det, De have jo ingen Fordeel af at gaae til den urette Side, og gjøre de det desuagtet, saa er Veien jo ikke spærret til at nyde Ret hos høiere Vedkommende. Amtmændene ville vel desuden selv vogte sig for at intrigere under de forhaanden værende Omstændigheder, hvor Communernes Anliggender i deres Nøgenhed kunne læres kjendte af Borgerne, hvor ikke faa af disse, og præsumtivt de Skarpsindigste, føre Ordet og kunne vente særdeles Opmærksomhed skienket af Cancelliet: en Forudsætning, som jo vel tør gjøres, da det ellers vilde være temmelig unyttigt at gjøre Forandring i Commune Forvaltningen ved Medvirkning af Borgerne. Hindringen for Borgernes Velvære er altsaa just ikke Amtmændene; men Knuden er derimod den, at have og træffe dygtige Borgere til Communens Repræsentanter. Er man saa heldig, da vil og kan ingen Amtmand modstaae, hvad der bør være, saameget mindre, som Borgernes Klager af Naturen have en mægtig Talmand for sig, nemlig Vægten af at Jngen bedre kan sige, hvor Skoen trykker, end den, der har den paa. Men for at kunne tale en Sag, især en Communes diverse Anliggender, maa der ogsaa nødvendigviis forudsættes Evne dertil hos Talmændene, og for Byens Repræsentanter bliver det derfor efterdags saameget mere fornødent at have lidt Talent og en god Portion Jndsigt i Communens Anliggender og hvad dermed staaer i Forbindelse, som de nu paa egen Haand skulle udgjøre et eget Collegium under en af deres Midte valgt Præses, der ikke alene skal lede Forhandlingerne, fremføre Forslag, drøfte og opfatte Meningerne, føre dem til Protokols og expedere det Vedtagne, over hvad der i Byens Affærer kommer til deres Erklæring. Og da det saaledes kan hænde sig – hvorlidet det iøvrigt er at ønske –, at Repræsentanterne stundom kunne komme i Opposition med Øvrigheden angaaende Sagerne, saa indsees det let, at der hører varm Folelse for Byens Gavn, uhildet af personlig Jnteresse, grundig Tænksomhed forenet med gode Jndsigter og et klart Blik til, for i paakommende Tilfælde at kunne danne en passende Modvægt til Øvrigheden. Herforuden skulle Medlemmerne af Repræsentantskabet nu ogsaa tage Deel i Controllen med Byens Kasse- og Regnskabsvæsen, i Skole- og Fattig Bestyrelsen, i Skatteligningen, og kort sagt, alle Administrationsgrene, der staae i Forbindelse med Byens Oekonomie - og dertil hører ogsaa noget mere end at snakke udenad om det i Vennelag ; og ansees derhos Slagelse for en af de Byer, som skulle afgive Borgere til Magistrats Medlemmer, nemlig som Raadmænd, da maa ogsaa Vigtigheden af disses Dygtighed og Redelighed være iøinefaldende; thi vare de blot Jabrødre med Øvrigheden, vilde de kunne være Byen til stor Skade ved den Vægt, der da gik over paa Øvrighedens Side, hvorimod de vilde være en vigtig Støtte for Borgernes Sag, naar de kastede sig paa deres Side, hvor Sagen fortjente det Om nu Slagelse vil komme til at afgive Borgere, til Raadmænd og saaledes ogsaa behøve dygtige Mænd dertil, vil beroe paa det Regulativ, som for Byen vil blive forfattet af Øvrigheden. Men uden at foregribe Øvrighedens Anskuelser i den Henseende, synes det dog antageligt, ved at hensee til Anordningens Bydende, hvorefter Communens Betydelighed og større Bestyrelses-Personale skal komme i Betragtning derfor, m. m.; thi foruden at Slagelse har 3000 Jndvaanere – og altsaa hører til Byerne over Middelstørrelse – er den og med sin Handelsflor og tilliggende 1640 Tdr. Land af megen Betydenhed, hvad Regjeringen ogsaa hidtil har anseet den for, da den baade har Borgermester, Byfoged og 1 eligerede Borgere. Af samme Grunde tør det ligeledes forventes, at de egentlige Repræsentanters Antal ikke vil komme til at udgjøre mindre end ti, og vel dette Antal, som et formeentlig passende Middeltal mellem 5 og 18, imellem hvilke Tal Forordningen begrændser deres Antal. Men naar der nu, efter det Foregaaende, fordres saamegen Sagkundskab og Dygtighed hos en Repræsentant, hvis han skal kunne udrette Noget for sin Byes velforstaaede Jnteresse og bringe den i Harmonie med det Almindeliges Gavn og den bestaaende Lovgivning, hvem – vil man spørge – skal Valget da falde paa, navnligen i Slagelse: Et bestemt Raad kan vel ikke gives i denne Henseende, men dog maaskee nogen Veiledning.