Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-11-10
Jndenlandske Efterretninger. (Stænderforsamlingen i Viborg.)J det 14de Møde oplæste Oliemøller Schytte det af ham indgivne og i det 8de Møde anmeldte Andragende (see Stiftstid. No 135). Da vi ere overbeviste om, at de Discussioner, dette Andragende fremkaldte, ville læses med mere end almindelig Jnteresse, og at dets Behandling, navnlig af dette Stifts Beboere, ville følges med spændt Opmærksomhed, skulle vi meddele saavel Andragendet, som de efter sammes Oplæsning forefaldne Discussioner. Ved ikke at gjøre Uddrag, men ved at meddele Forhandlingen heel og holden, troe vi bedst at respectere de forskjellige Anskuelsers Ret og at sætte vore Læsere istand til at fatte en selvstændig og upartisk Mening om dette Andragendes Værd og Behandling. Det lyder saaledes: J Aaret 1840 indgav den jydske Stænderforsamling til Hans Majestæt Kongen en Petition om Forandringer i Stænderinstitutionen, hvori det, i Anledning af indkomne Andragender og Forandring i Statsforfatningen fra 9 Kjøbstæder og 169 Sogne med ialt 6297 Underskrivter – blev udtalt: At der i Folket bevæget sig en Trang til at see vore Samfundsforhold ordnede saaledes, at Nationen under Tidens Omvexlinger kunde være betrygget imod de Uheld, som en mindre begavet Fyrste, og et mindre heldigt Valg af de Mænd, hvormed han omgiver sig, maatte kunne paaføre Landet, og at det især er en besluttende Medvirkning af de af Folket valgte Repræsentanter i Bestyrelsen af Statens finantsielle Anliggender, der er Gjenstand, for de Betragtninger og Ønsker, som beskæftige Folket i alle Klasser. Ligesom Forsamlingen allerunderdanigst indstillede: At Hans Majestæt allernaadigst vilde tage den i Forholdenes Natur begrundede, ved historiske Vidnesbyrd godtgjorte og efter Forsamlingens Overbeviisning tilværende Trang til en friere Udvikling af vore Samfundsforhold i Overveielse, og i sin Viisdom træffe de Foranstaltninger, som det fælleds Vel maatte udkræve." Det Ønske om en friere Forfatning, hvis Tilværelse dengang viste sig saa almindeligt, saavel ved de mangfoldige Petitioner, som ved det under Sagens Discussion Yttrede; det Ønske, hvortil Kilden ligger i Nationens Culturgrad i Forbindelse med den europæiske statsborgerlige Udvikling; det Ønske, som blev yttret saa levende, fordi en høihjertet og frisindet Konge havde besteget Danmarks Throne, og som isærdeleshed fæstede Rod ved Tanken om, at Tiden var uvis, naar denne vor ophøiede Konge, af hvem vi turde vente Sikkerhed for Statens Velvære i Nutid og Fremtid, efter Naturens Love kunde vorde os berøvet: - det samme Ønske lever endnu, efter Alt hvad jeg har kunne erfare, i Folket, ligesaa varmt som dengang, og deles, som jeg tør antage, denne min Mening af den ærede Forsamling, vil det ogsaa være dens Pligt, saavel mod Kongen som Folket, at udtale dette Folkets Ønske, atter at henlede Hs. Majestæts allerhøieste Opmærksomhed paa dette Nationens vigtigste Anliggende. – Det maa imidlertid erkjendes, at der, foruden de Hindringer, som høiere, mig ubekiendte Statshensyn kunne stille iveien, isærdeleshed i de statsretlige Forhold imellem Kongeriget og Hertugdommene og imellem disse indbyrdes, saaledes som disse Forhold for Tiden i Virkeligheden vise sig, ligger betydelige Vanskeligheder for at indføre en, Alle tilfredsstillende, fri Forfatning, og da det tillige maa erkjendes, at disse Forhold først maae ordnes, saa skulde jeg formene, at Forsamlingen, i Erkjendelsen heraf og i Conseqvents af den i 1840 indgivne Petition, bør allerunderdanigst frembære den Bøn, at dette for Statens Existents høist vigtige Anliggende maatte vorde Gjenstand for Hans Majestæts særdeles Opmærksomhed, saa at de nævnte Forhold, saavidt muligt, snarligst maatte vorde ordnede; thi Vanskelighederne og dermed Faren blive større og større, jo længere den nuværende factiske Tilstand henstaaer uafgjort. – Men saa store Vanskelighederne end maatte være, saa vilde de dog neppe være uovervindelige, naar, som den høitagtede kongelige Commissarius i sin Aabningstale saa smukt har sagt: Konge og Folk, og dettes forskjellige Afdelinger tillidsfuldt og trofast række hinanden Haanden. – At vore retsindige Medbrødre i Hertugdømmene ikke mindre end Kongerigets Jndvaanere maae ønske den UsikkerhedsTilstand fredeligen ordnet, hvori de svæve, derom kan jeg ikke nære Tvivl, og det Udsigten til en fri Forfatning, fremfor nogetsomhelst andet Motiv, vistnok vilde føre til en ønskelig Nærmelse, tør jeg troe, at Ordningen bedst vilde kunne iværksættes, hvis de 4 Stænderforsamlinger bleve bemyndigede til at udnævne et lige Antal af de dygtigste Medlemmer, der tillige besad Forsamlingens fulde Tillid, for at disse, paa Hans Majestæts befaling, kunde sammentræde i foranførte Øiemed. – Efter hvad jeg her har fremstillet, tillader jeg mig at foreslaae for der ærede Forsamling, at den til Hs. Majestæt Kongen indgiver en allerunderdanigst Petition, hvori Forsamlingen udtaler Folkets Ønske om en fri Forfatning, og ansøger Hs. Maj. om: At Delegerede fra alle 4 Stænderforsamlinger. maae sammentræde, for at søge at ordne de statsretlige Forhold mellem Statens forskjellige Deele, samt at gjøre Forslag til Hs. Majestæt saavel herom, som og Jndførelsen af en til Tidens Krav og Folkets almindelige, i Forsamlingens Petition i 1840 udtalte Ønsker svarende friere Forfatning.