Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1844-07-29
Odense. Red. har modtaget følgende Skrivelse: De har i Deres Avis No. 125 optaget en Dem meddeelt Begivenhed med 3 unge "Slesvig=Holsteinere",der foranlediger mig til ogsaa at gjøre Dem en Meddelelse, og som jeg er overbeviist om vil møde samme Modtagelse hos Dem. At jeg paa Als, naar jeg der besøger Slægt og Venner, med min Familie vises al den Opmærksomhed vi kunne ønske os, og at man som Følge deraf i Samtalerne behandler Alt hvad der er Dansk med den største Agtelse og Deelicatesse, er ligesaa naturligt som man kan vente dette af dannede Mennesker, uden Hensyn til i hvilket Sprog det skeer. Men, nylig retourneret fra en Reise til Kiel og Omegnen, maae vi have i levende Erindring, den Forekommenhed man overalt har viist os som Danske, og der endog er gaaet saa vidt at os ubekjendte Personer have søgt Leilighed til at tale dansk med os; ligesom vi med vore derværende Venner have talt Dansk paa alle offentlige Steder. Og naar en paa et offentligt Sted i det tydske Sprog ført Samtale overden beklagelsesværdige Strid, der nu synes at have naaet den Høide at man tilstrækkelig har udtalt sig over den, og bør vække hinanden Haanden til Forsyning, - ender med det almindelige Ønske: at den maatte være endt, og at man kun behøver at reise fra Holsteen, til Danmark eller fra Danmark til Holsteen, for at overbevise sig om at det ikke i Virkeligheden og i Folket forholder sig saaledes, som vi af de Exalterede alt for ofte paa begge Sider see det udtalt; saa mener jeg at, fremfor Alt, Jntelligentsen paa begge Sider maa gaae forud; thi Tidsaanden er: Alles Lykke! og Alles Rettigheder lige agtede. Ved Jntelligensen skal denne Sag indlades til Doms for Historien: Lad os altsaa haabe, at Jntelligentsen, hvis Organ Pressen er, vil vise sig vor Tid og dens Aand værdig, og ikke gjøre sig skyldig i ogsaa at maatte optages blandt alle de forskjellige Aristocrater, som Humaniteten nu mindre end nogen finde vil hylde. Og lad os ikke glemme at vi have fægtet for Statens uddeelte Bestaaen til evige Tider, der kun i Kjærlighed og Enighed vil finde et fast Baand. En Behandling af Sagen som Orla Lehmanns Tale paa Skamlingsbanken og de vakkre danske Slesvigeres Sang der, vækker ingen Harme, men indgyder Agtelse for hvad der er Dansk. Dette har jeg erfaret. - Gid da at hver dansk Mands Tale i denne Sag maatte føre dette Præg, og at hver dansk Sanger, der her føler sig begeistret til at synge, liig de vakkre Studenter, vilde mindes: at ikke den, der raaber høiest, synger bedst; men at det er Harmonien, der tiltaler Hjertet. J hvilken Grad jeg erkjender Vigtigheden af, at dansk Sprog og danske Jnteresser i Nordslesvig vedligeholdes, har jeg tilfulde beviist; men lad os aldrig glemme, at vor Tid har sine store Fortrin for Fortiden, og at Ordet nu har en anden Betydning end dengang. Jeg er Slesviger med Liv og Sjæl, og derfor glæder jeg mig ved enhver Behandling af Sagen, der er den og begge Parter lige værdig. For hvem der ikke vil forstaae mig, har jeg ikke adresseret Dem, høistærede Hr. Redacteur, disse Linier; men vil De aabne Deres Spalter for meer af samme Slags, saa skal det være mig en Fornøielse at udtale hvad den fornuftige og besindige Slesviger tænker og dømmer over Alt hvad derer passeret og over selve Sagen; og jeg tør dette om saameget meer, da Grundtrækket deri er: Hele Staten bevaret som den nu er, og Enhvers Rettigheder agtede! Saavidt jeg har erfaret er det samme Tilfældet i Holsteen. Partier med exalterede Jdeer gives der overalt; men uden at kunne see dette med Ligegyldighed, er jeg dog ligesaa overbeviist om at Regjeringen nok vil vide at møde dem, som vi Andre bør lægge os meer efter at respectere den frie Tale vi selv fordre. Et mærkeligt Særsyn fremviser denne Sag derved, at jo nærmere man i Slesvig kommer den jydske Grændse, jo meer vil man synes at være tydsk. - En forunderlig Higen hos Mennesket efter at ville synes hvad man ikke er! Riegels." Snoghøi den 27 Juli 1844.