Viborger Samler, 1780-12-04
DEN. VIBOREER. OMLER. Kong.) Mandagen den 4 Deccember. Aa(Fortsættelse af Nr. 48.) an dog vel være, min Fornufts Opklarelser, efter Tingenes nærværende Beskaffenhed afkaster mangen en Lidelse paa mig, som jeg uden dem ikke havde: Men det Gode, som de udbrede over min fulde Tilstand, er aabenbar overveiende. De opvække og forædle mine skiønneste Følelser, ophøie Dad mig. mig til et høiere Slags Lyksaligheder og forskaffe mig i Gierninger nogen Herredomme over den ganske ovrige Natur. Hvad har ikke eet eneste Øieblik, i hvilket jeg levende overbeviser mig om nogen vis Sandhed, eller hvori jeg giver en daarlig Fordom Afskeed, eller i hvilken jeg overskuer Aarsagerne og Virkningerne af en for mig vigtig Aabenbaring, hvad Sallighed, siger jeg, har ikke saadan et Øieblik for mig i min Barndom, da jeg endnu ingen Eftertanke gjorde mig over noget, havde jeg og endnu ikke mangen en Uroe, som jeg nu har; jeg behøvede til min Fornøielse mindre end jeg nu behøver, og dersom Dands og Spring derhos kommer i Betragtning, saa maa jeg tilstaae, at jeg den gang desuagtet virkelig meere dandsede og sprang, end nu, Men derfor skal det aldrig falde mig ind at ynske, at jeg maatte blive et Barn igien. Jeg veed for godt, hvor undsigelig meget jeg har vundet ved mine Sinds Gavers Udvikling; og naar jeg tænker derpaa, hvad Verden var for mig som Barn, og hvad den nu er, saa gav jeg ved Beregning over de Glæder, som jeg virkelig har nydt paa Jorden, min heele Barndom bort for een eniste Uge i den mandlige Alder. Vor Fornuft behøver til dens Udvikling meere Tiid, end vore Tilbøieligheder; thi det ædlere danner sig langsommere. Enkelte Lysgnister spruder Tiid efter anden herfrem af den unge Menneske=Siæl, og ogsaa de ere allerede en opmuntrende Aabenbaring for den, som betragter Mennesket. Den arbeidende Natur maa have Hielp, de svage Gnister maa styrkes, de enkelte concentreres. Med hver Formerelse af Lyset i Siælen faaer dens Lyksalighed Tilvext; thi vi skulle dog aldrig kunne antage, at Naturen, som Hos som i alle Ting har handlet saa mesterlig, maa have feilet paa Menneskeet, i det den har indgydet i ham de første Lysgnister, dersom han skulle have været lykkeligere i det dyriske Mørke. At fremgaae med Viisdom paa dens Vei, det hedder at opnaae sin Bestemmelse. Sørger da o Brødre, for Eders Fornufs Opklarelser med utrættelig Jver, Forsker efter Sandhed, Udvider Eders Kundskabers Kreds, Skuer ind i Tingenes Forbindelser, i deres mangfoldige Forhold imod Eder og imod sig selv indbyrdes, og i Eders Bestemmelses ganske Omfang, Jo rigtigere J lære at tænke over Verden og over Eder selv, desto meere Sammenheng skulle J finde i det ganske, og jo meere sammenhengende J finde alt, desto meere overveiende skal det Gode allevegne være i Eders Øine. Meere sand Nydelse af Livet skulle og mange af Eder have, dersom de vare maadeligere i deres Fordringer. Jeg har allerede sagt Eder det, at vi ikke tør lade os det falde ind at gjøre Fordring paa en ganske fuldkommen Salighed. Et Gemytte, som forlanger meget, overseer og det, som det i Sandhed har, hver Øieblik finder det sig bedraget, og med disse Bedragerier maa dets Mishag formeere sig. Troer mig, dersom J altid ret undersøgte det, som J fordre af Skiæbnen, J skulle ofte i en Hast tage Eders Fordringer tilbage; men der er sørget derfor, at vi ikke strax faae alt hvad vi fordre, og denne efter Anseelse Haardhed af Skjæbnen kommer os endnu til gode ved vore overdrevne Fordringer. Jeg har mange gange takket Gud derfor og takker ham endnu i dette Øieblik, at jeg i steden for en Guldkrone bær min simple Kastorhat. En Konge har har mange tusendgange meere at betænke end jeg Saa tit jeg ret overlegger dette hos mig selv, saa tit seer jeg min Hat an fornøiet derover, og tager den af for hver Menneske, om han ogsaa har endnu langt grovere Filt paa, end jeg. Maadelighed i vore Fordringer skal da faae meere Rum hos os, dersom vi villig aabne vor Hierte for Troen paa Gud. Ach mine tusend gange tusende Menneskens Børn, af hvad for Religion J og maatte være, lader Eder alle af Soel, Maane og Stierner sige, at han er til; men troe J paa ham, saa troer og ganske paa ham, og han være Eder Gud i al Henseende, Jntet uden ham - og hvad der nu skeer, er godt. Godt for det ganske paa Stedet, og got for enhver enkelt Deel over lang eller kort. Disse Grundsetninger føre umiddelbar til Fornøielighed; jeg anbefaler dem Eder alle. J maa beboe Paradise eller Udørkene, klæde Eder med Peltze eller omskiørte Eder med Palmeblade, saa recommanderer jeg Eder dem med al mit Hiertes Varme. Ledsagede af dem finde vi i alle Situationer og Tilstande af vor Liv fuld Overvegt af det Gode. Vær mig velsignet Du Viise, levede Du og med faae Fortroelige ved Foden af et forladt Bierg, eller maatte Du ganske eensom gaae omkring paa en Øe nogensteds i Havet, Du som overlader det tilkommende til Ham, som bestyrer det ganske, finder din Skiæbne god, fordi han finder den god, glæder dig taknemmelig over enhver liden nærværende Lykke, og offrer ham alle dit Hiertes Tvivler og Kamper i Soel= og Maaneskin; Du har meere Nydelse af Livet, end Mennesker ofte i den meest blindende Pomp Den Den Mand, som har Følelse for det Skiønne, han finde det hvor han vil, opfylder ligeledes sit Liv med herlige Nydelser. Vant at betragte alle Ting fra sin beste Side, finder han allevegne det overveiende Gode. Beskuelsen af det sande Skiønne fornøier ham ligesom Tonernes Harmoie glæder ham i hans Siæl svæver billedet af det Skiønne, enhver Gienstand uden for ham, som har nogle Træk deraf, omarmer han venlig. Finder han det Skiønne i menneskelige Handlinger, saa sympathiserer han dermed. Finder han det i Kunster, saa beundrer han det. Endnu meere opmuntrende er for ham den skiønne Natur, dens Skiønhed gaaer i det uoverseelige Store, og derhos er den stille, simpel og utvungen. Ach, dette, dette er det Brødre, som J alle maa anvende til Nytte. Seer, J have den alle sammen for Eder; det kommer kun derpaa an, at J have indvortes Sind nok for den. Er dette, saa behøve J kun at erholde lidet af Skiæbnen; det øvrige erstatter Eder den skiønne Natur altsammen. For mig maa andre Dag for Dag befinde sig i den storste Verdens Tummel, nyde ved deres prægtig serverede Taffeler de kostbareste Lekkerier i utilladelig Overflod, spille deres Eftermiddage bort, forsværme deres Nætter, og forsnorke hver Solens Opgang - i mig finde de ikke den Mand, som derover misunde dem. Jeg sover, naar det er Sovetid, er fornøiet med en simpel Ret Mad, klager derhos hverken over Vapeurs f) ikke heller over Jndigestion *), og naar Dagen er klar, saa flyer jeg modig og ubesværet ind maa) Dunster i Hovedet, melancholiske Tanker. a) Slet Fordøielse. i Naturens Skiød, aabner alle mine Sandser for dens indtagende Opmuntringer, lader der indstrømme i mig og forglemmer, at der gives rigere Folk end jeg er. Naturens Nydelse, o J dens Børn, troer, det er Livers ædle Nydelse. Dette vidste fra fordum Tud de viseste og virksomste blant Mennesker, hvilke naar de havde arbeidet for Fædernelandet og for deres Medborgere, forlode Vrimlen af Mængden og flyede ind i Naturens Arme, for i samme at udhvile af deres Arbeider. Nu maatte jeg gjerne endnu gjøre Eder, J Brø paa Jorden, ret opmerksomme paa en af de skiønneste Arter af Eders Livs Nydelse; og det er Udgydelserne af de venlige, de stille og velgiørende Hiertets Drifter. Enhver af disse har Sallighed for Eder; thi et Menneske er aldrig roeligere, aldrig meere fornøiet med sig selv, end naar han har biedraget noget tilsine Med=Menneskers Vel. Den Lighed, som han herved faaer med Gud, er ham alt for paafaldende synlig, at han skulle miskiende den. - Venskab, hvor ophøier den vor Livs Værd, Siæle, som ikke ere i Stand, dertil, tabe meget. Men vider, den er ikke en sværmende Omgang med tusende. Den er Fortroelighed mod Udvalgte af den store Hob, som harmonere, med os i en ædel Tænkemaade, og som vi derfor maa optage i vor Jeg. Med dem gaae vi i uforanderlig Troeskab igjennem Livet, tage Deel i deres Skiæbner, lade dem tage Deeli vores, frygte for hver Afsondring fra dem og giøre dem os ved bestandig fornyede Oprigtighed forbindtlige. (Resten følger.) Vittige. Vittige Jndfald.