Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1774-12-30
Naar nu den særskilte eller udflyttede Gaard foraarsager, saavidt dens Grund strekker, som oftest dobbelt, ja større men i allermindste en tredie Deel meere Hegn, end ellers, saa faaer jo Naboerne, naar denne Gaard ei skulde tage Hegn uden efter Hartkorn, formedelst den Adskillelse eller Udflytning, større Hegn end de ellers fik. Ligesaa store Andeel i Hegnet, som den adskilte Gaard nu faaer, vilde lodde dens Hartkorn, om den var bleven indcorporeret med en eller fleere af Naboe=Byerne. Alt det større Hegn, som dens Adskillelse foraarsager, tørner da altsammen paa de paagrændsende Byer, og er en Byrde og Overlast, som dens Adskillelse paa fører dem. Saaledes vil Gaarders Udflytning, der naturligviis skulde komme Naboer til Gavn ved at faae nærmere Grunde i steden for længere fraliggende, geraade dem, saafremt Hegn skulde tages efter Hartkorn, til Skade og Fornærmelse. Og hvad kan være urimeligere, end at Byens Hegn i Almindelighed ved dens Formindskelse skulde forøgges, Den ponerede Gaard paa 10 Tdr. omgivet af Naboer paa 800 Tdr. Hartkorn, skulde kuns hegne en en og tyvende Deel af sin Omgrændsningslinie, da den foraarsager Naboerne, at Hegnet, saavidt dens Grunde strekker, i allermindste bliver en tredie Deel længere end ellers. At dette er ubilligt, vil ieg dog haabe, at enhver kan føle og tage paa. Og, som den særskilte Gaard, som nu viist er, giver Naboerne, om Hegn skulde tages efter Hartkorn, endog et større Hegn, saa nytter det vist ikke, at Beboeren til saadan sin Paastands Bestyrkelse vil foregive: at Gierdet af hans Grundes Jndhegning, da samme eneste kommer ham til Nytte, er et publiqve Arbeide, hvortil hans Naboer efter Evne og Kræfter, Tilleg og Hartkorn, bør contribuere. Naboerne vil vist overtyde ham, at det er et privat Arbeide, ja end meere, at det efter hans Paastand iverksat, ikkun geraadede dem til Last og Byrde. Og lige saa lidet kan Adskillelsens Hegn imellem 2 enkelte Byer erkiendes for et publiqve Arbeide, da 2 Byer, som 2 enkelte Personer her bliver at ansee. Endnu et Ord til Slutning: En Tvistighed reiste sig imellem 2de Bryggerkarle, som paa een Stang skulde bære en Tønde Øl. Den ene, som angav sig, og vist nok og var anseelig svagere, paastved først, at siden dette Ølbærende var et publiqve Arbeide, burde det og uddeeles efter Forholdet af Bærernes forskiellige Kræfter, hvilket han dog, da ham gaves liden Tid til at befinde sig, selv straxen frafaldt; dog vedblev han at paastaae: At billigheden fordrede, siden de begge tiente en Hosbond, i samme Forretning, og fik lige Kost og Løn, saa burde de og begge lige bebyrdes, og følgelig Vegten hænge den Stærkere noget nærmere. Den Stærkere svarede dertil kort og got: At naar han selv anden skulde bære en Vegt med den, der tiente for Karl saavelsom han, da vidste han, at den halve Byrde var hans Lød og Andeel, den vilde han bære med den Svagere og Stærkere. Han vilde ikke lide, ved det hans Kammerat var svagere, heller ikke profitere, ved det han var stærkere. Sin Andeel, Halvparten, vilde han bære, og hverken meer eller mindre. Skulde nu Publicum, som venteligt, decidere denne Tvistighed i Faveur af den Sidste, da maa det langt meere bifalde den større Byes Paastand, ei at bære, uden sin Andeel, det halve af Hegnet, i Betragtning, at Beboeren af den mindre Bye, eller Sted, ei virkelig og i Sandhed kan siges svagere end Beboeren i den større Bye, da hiin for hvad sværere Hegn, efter Hartkorn udregnet, han kan have, fuldkommen indemniseres ved hans Jorders nærmere Beliggenhed. Hvor, som negter dette, maae nødvendig tilraade et Anleg af store Byer, ja jo større jo bedre, og som han vist derved vil drage sig alle vore occonomiske Skribentere, samt Landmænd paa Halsen, saa kan jeg aftræde. J. F. Lütken.