Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-01-17
Preussen saae sig saaledes presset imellem to Colosser, Frankrig og Engelland. Napoleon behandlede det med Haardhed, fordi han beskyldte det for at have været imod ham og holdt med Rusland; Engelland gjorde Preussen, som havde seet sig nødsaget til at slutte sig til Frankrig, for ikke øieblikkelig at blive et Offer store Bebreidelser, og For meente endog i sin bittre Tale imod det, at man maatte vise paa Preussen et udmærket Exempel, og lade det føl I dette Manifest, som er af 1 April, erklæret Preussen, at det tager Churfyrstendommet Hannover, der i Følge Erobringsretten tilhører Frankrig, i Besiddelse, for tre til samme afstaaede Provindser. Virkninger af en urigtig Politik. Det var især Byttet af Hannover han harmedes saa meget over. "Det (Preussen) bedrager sig, sagde han, naar det troer at have vundet noget ved Hannovers Besiddelse. Vi ville aldrig give Grundsætninger, der stride saa meget mod Selskabets Vel, vort Samtykke. Bytter Mark mod Mark, Qvæg mod Qvæg, men bortbytter aldrig eders Folk, thi Grundvolden for Statsforeningen, Undersaatternes giensidige Hengivenhed, tilintetgjøre J derved ganske." Den Forbittrelse, som denne Hanovers Afstaaelse opvakte i Engelland, overgaaer al Forestilling. Alle Partier vare enige om at udøse deres Harme, og Folket var, hvad den Sag angaaer, i fuldkommen Samstemning med Regjeringen. Aldrig har maaskee nogen Stat befundet sig i en missligere Stilling end Preussen i denne Tidspunkt. Men neppe var det Engellands virkelige Alvor, længe at fortsætte mod Preussen en saa ødelæggende Krig, som det truede med. Dets sande Mening var, at danne en ny og mægtig Coalition mod Frankrig, og at benytte sig dertil af Preussens hidtil usvækkede Kræfter. Men inden dette med Eftertryk kunde skee, aabnedes i Paris, formodentlig for et Syns Skyld, Fredsunderhandlinger; paa engelsk Side brugtes Lord Yarmouth, der havde været civil Krigsfange i Frankrig. Neppe vare disse Underhandlinger begyndte, førend Londonske Breve i Berlin berettede, at Napoleon, havde erkjendt de hannoverske Landes Tilbagegivelse til Engelland som Grundvold for Freden. Enten dette nu var grundet eller ei, saa blev det dog Preussens Monark forebragt paa en Maade, der maatte sætte ham i den Sindstemning, man ønskede, og bidrage til at undertrykke hans Kierlighed, til Freden. Jmidlertid kom Lord Landerdale som ordentlig engelsk Gesandt til Paris. Men det Hele syntes at være Skrømt. Napoleon gjorde vel adskillige Skridt, der skulde vidne om hans fredelige Sindelav; saaledes forbød han Carricaturer, der vare fornærmelige for Engelland; men uden Tvivl mere i den Hensigt, at bevirke lignende Forbud mod engelske Carricaturer, der vare fornærmelige for ham, end for virkelig at lægge Grunden til en sand Udsoning. Ruslands og Preussens Forbittrelse mod Frankrig var stegen til en alt for høi Grad, til at man med nogen Rimelighed kunde antage, at Engelland vilde lade er saa gunstigt Øieblik til en ny Coalitions Dannelse gaae unyttet forbi. Dertil kom endnu, at For paa hvem den franske Smiger under hans Ophold i Frankrig havde virket saa stærkt, døde, og med hans Død svandt det sidste Haab om nogen Nærmelse imellem Frankrig og Engelland. Landerdale vendte tilbage til Engelland, og Hoffet i St. James udstedte en Erklæring, som aandede intet uden Krig. Man beskyldte deri Napoleon for, at han snart var afvegen fra Grundvolden for Freden: Hannovers Tilbagegivelse; at han ved Konster havde faaet den russiske Gesandt til at undertegne en skjændig Separatfred, og siden fornegtet sine egne tidligere Tilbud og Forpligtelser; at han under Løbet af Underhandlingerne havde tilintetgjort Tydsklands Haandhævelse af dets gamle Form, og tillige ophidset Porten mod Rusland, at han, da Tractaten med Rusland blev forkastet, vilde bevæge Engelland til en Separatfred, men at Kongen, da en ganske ny Fredsgrundvold blev foreslaaet, og det Listige i de franske Planer blev aabenlyst, tilbagekaldte sin Gesandt fra Paris. (Fortsættes.) Thomas Bugge.