Berlingske Tidende, 1801-11-02
Skrivelse fra Stege paa Møen. Onsdagen den 21de October gav Hr. Skuespiller Knudsen, i Byens Kirke en ligesaa skiøn som rørende Mindeslest for den 2den Aprils Helte, til Bedste for de Faldnes Efterladte og de qvæstede Krigere. Høitideligheden blev udført med den Aand, den Smag og det hele herlige Talent, der udmærker denne sieldne Mand, som ene ved sin varme Patriotisme veed at bringe Fædrenelandets Forsvare saa rige Offere og ethvert Hierte den Jld, med hvilken der bør kæmpes for Konge og Konstitution, for Arnested og huuslig Lykke, for borgerlig Friehed og Selvstændighed. Den gandske Bye var illumineret. Selv den fattige Arbeidsmand skaanede ikke heller hertil sit Bidrag. Allene i Kirken brændte henved 1000 Lys. i den skiønneste Orden. Festen begyndte Kl. 6 om Aftenen under alle Klokkernes Ringen og Signalskud af de paa Kirkens Territorie anbragte Kanoner. En Pricton militær Borgerskab trak først op og posterede sig i Kirkens Hovedgang, nærmest det af Hr. Knudsen bygte Fædrenelands Alter. Dem fulgte Landværnstropperne, et skiønt Korps omtrent paa 200 Veteraner, som Bataillons=Chefen Hr. Oberstlientenant von Sammes selv kommanderede, og som vare indbudne til denne Høitidelighed af Amtmanden Hr. Kammerherre von la Calmette, der ædelmodigen beholdede dem, som ikke troede at kunne undvære Arbeidsdagens Fortienester. Efter at disse ligeledes, under Krigsmusik, vare rykkede ind i Kirken, toge de Post med opplantede Bajonetter, den lange Hovedgang igiennem i modsatte Geledder, indtil de sidste for merede, i den nederste Chorsgang 2 stærke Kolonner, imellem hvilke Fæstens Alter glimrende hævede sig. Forsiden af samme viste Hensigten ved den transparente Jndskrivt: Hædersminde for den 2den Aprik. Ved Foden laae, i den uskyldigste Skiødesløshed, tvende dellige Børn, for som Gener at imodtage de Hæderskrandse, der skulle offres de hengangne Heltes Skygger. J en liden Frastand sad en af de ærværdige Kampens Martyrer, hvis venstre Beener, Kugle havde borttaget. Høiere - enhver paa sin Side af de Udødeliges Urne, der hvilede paa Alteret, stod tvende virkelige Gratier - den ene, som den lidende Taalmodig hed, skuende med blideste Veemod paa Urnen; den anden, den triumpherende Kraft, med Glædens Blik til Himlen, henstrækkende, i usigelig Værdighed, sig høire Haand paa Marmoret. Over Urnen valede det hellige Dannebroge og dets seirende Vimpel. Man maa have seet Dekorationen, for at vurdere dens Storhed og Skiønhed. Den prægtig lyse Tempels Baggrund var prydet med Guirlander af løvfulde Egeqviste og utallige Blomster. Høit under Hvelvingen udbredte sig Sanggadindens Chor - ni Par yndig voxne Piger, alle eens klædte i blendende holdt og med fine ste Smag, Choressekrandsen om Tindingen og Livet, Laurbærkrandsen til Heltenes Grav i Haanden. Dybere tilbagSangerne og et vel besat Orchester. Saasnart Hr. Knud sen havde taget Plads paa en Forhøining, midt iblandt de skiønne Sangerinder, begyndte Atten selv ved en stærk Kanonade. Man opførte nu en Symphonie og derefter i fuld Chor de bekiendte skiønne Krigs-, Hæders= og Gravsange, hvorunder man bekrandsede de faldne Heltes Urne. Man erfarede ved Tilbagegangen med reen Glæde, at Gaverne til de faldne Heltes Efterladte og de Qvæstede, havde været Hier rets Sag, i det Jndkomsten fra Landet og Byen beløber sig til 326 Rdlr., hvilket, i Forhold til Provindsens Størrelse, er betydeligt. Et stort Selskab, fra den første Øvrigheds person til Bonden og Haandværksmanden, samlede sig derefter uden for Porten i Skydeselskabets Bygning til et der anrettet Aftens Maaltid. Alt var Nationaliest. Over Borde opfordrede Hr. Kammerherre von la Calmette til Skaaler for Kongen og Kronprindsen, der bleve tømt med den enthusiestiske Fyrrighed og det hengivenhedens glade Hueraraab en saa god Monark og hans Søn, Fædrenelandets første Helt og Borger fortiener. Efter nogle Timer Dands og andre Venskabsfornøielser, drog Selskabet efterhaanden bort, frydfuldt over Fredens Engel, der løster Sørgesløret og synes igjen at ville til smille den blødende Verden; men og bestemt, om det atter skulde gielde, at slaae og dø for Konge og Prinds og Fædreneland.