Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-09-28
Jndenlandske Efterretninger. Den indske Stænderforsamling. Slutningsmødet. (Sluttet.) Præsidenten tog derefter Ordet saaledes: Et Tilbageblik paa vor fuldendte Gierning, mine Herrer, vil vise, at De ikke i denne Session have udviist mindre Virksomhed, end i de foregaaende, skjøndt det ikke har staaet i Forsamlingens Magt at fuldende et af de forelagte kongelige Lov=Forslag. En Afgjørelse af 28 kongelige Lovudkast og 13 private Andragender, foruden andet Arbeide, i noget over 50 Arbeidsdage, hvis Tal desværre uovervindelige Forhindringer for flere af Forsamlingens Medlemmer ikke have tilladt at forøge – vil bære Vidnesbyrd om en udholdende og anstrængende Virksomhed. - Forsamlingen har troet ikke at burde tilraade nogen endelig Afgjørelse af den Gjenstand, hvorved Regjeringen har søgt at fyldestgjøre et Folke=Ønske om alle Kræfters lige Anvendelse til Landets Forsvar; men den Tid, Forsamlingen derpaa har anvendt, vil dog bære sin Frugt – Anskuelser ere blevne berigtigede, og - dersom det skulde blive Tilfældet, at Stænderne, naar denne Sag igjen forelægges dem, skulde samstemme i den Maade, hvorpaa nu denne vanskelige Opgave, af Regjeringen er løst, da maa det ikke glemmes, at dette Resultat vil være Frugten af en vunden Erkjendelse, der kun kan virke heldigt paa Øiemedet. – Det ligger udentvivl i Folkerepræsentationens Kald at bringe til Kongens Kundskab saavel hvad der efter dens Overbeviisning tjener til Fædrelandets Bedste, som hvad der ligger Folket paa Hjertet. Hvorvidt de Grunde, der have været virksomme paa den folkelige Stemning, have tilstrækkelig Gyldighed, hvorvidt i saa Fald Forsamlingens Bestræbelser for at søge disse Grunde fjernede, ere skikkede til at bære nogen Frugt, det vil nu Regjeringen, der ikke miskjender de Følelser, der hos Folkets Repræsentanter ligge til Grund for deres Bestræbelser, vistnok gjøre til Gjenstand for en omhyggelig og til Alles Vel sigtende Overveielse. -Med denne Overbeviisning skilles vi ad. J Eet ere vi alle enige, det er i en ved Folkets Deeltagelse styrket Stræben for Landets Vel og Kongens stadige Vaagen for dette. J denne Overeensstemmelse ville vi stræbe at finde den Sindsro, hvorpaa al vor Velværen beroer, og hvorfra det er ønskeligt, at alle gode Kræfters Udvikling maa udgaae. At den Mand, der ved sin ualmindelige Jndsigt, store aandelige Evner og sjeldne Grundighed har udbredt saa meget Lys, saa meget Lærerigt i denne Sal, nu atter har indtaget den høist besværlige og ansvarsfulde Plads som Tolk mellem Konge og Folk – det er et fornyet Beviis paa, hvormeget enhver Anstrengelse er underordnet hans Fædrenelands-Sind, og hans ved saa mange Fortjenester af den stænderske Jnstitution stadfæstede Hengivenhed for denne. At frembære Forsamlingens Taksigelse herfor, og for den personlige Velvillie, hvormed han er kommen Enhver af os imøde, er kun en Tilfredsstillelse af min egen Følelse. – Dersom jeg nogenlunde har opfyldt de Pligter, som Deres for mig hæderlige Tillid, mine Herrer, paalagde mig, og hvis Ansvarsfuldhed ganske har optaget mit Sind, da er det den forekommende Velvillie og Redebonhed, hvormed De ere komne mig imøde, der har gjort mig saadant muligt. Herfor beder jeg Dem modtage min oprigtige og inderlige Taksigelse. Alderspræsidenten, Kammerraad Wulff, yttrede dernæst: "Vi have naaet den sidste Dag af vor Samværelsestid, og vore Forhandlinger ere sluttede.