Aarhuus Stifts-Tidende, 1816-02-24
(Jndsendte Stykker.) En Mand der frem for nogen i den hele Geistlighed, een eneste undtaget, troer sig kaldet til at bekæmpe Rustgudinden og hendes formeentlige Yngel Berberisserne, om ikke directe med Staal og Brand, saa dog inddirecte ved List og Bagtelelse, og som lover Himlens Velsignelse til alle dem der ville følge hans Fane, nytter det mig ikke at stride imod. Jeg skulde ikke videre have ledet Publicum med denne Materie naar ikke Hr. Hansen i Følgebladet Nr. 25 havde deLiteret saadanne Urigtige a som jeg kan og bør oplyse. Naar undtages Schølers Berberisser, der vare de første Offere for hans Jver, ere Berberisserne i Hammel neppe formindskede siden Berberisstriden begyndte, thi Præsten havde kun een eneste liden Busk der havde skiult sig bag andre Buske Eieren uafvidende, men som dens Fiender vare lykkelige nok til at finde og til Menneskehedens Tarv udrydde. Præsten havde en Hæk paa sit Steendige til Gaden, hvilken Hæk han af kristelig Medlidenhed mod en kiær Menighed, Halvbroder og Degn, lod oprydde 1815, men jeg plantede samme Aar en nye Berbetishæk paa den anden Side Gaden (hvor formasteligt!) og de Berberisser i min anden have, som 1814 endnu vare smaae, ere nu meget større, denne have vender mod Marken, men de opryddede Berberiser vendte til Gaden. Altsaa ere Berberisserne der i Byen i de sidste Aar snarere tiltaget end aftaget, og de ere Markerne nærmere siden 1812. Hvoraf nu den ypperlige Ruggrøde dette Aar, just paa Laderne til den Side hver Haven er: - At Hr. Greve Frys skulde have givet Ordre til alle Berberissers Udryddelse ved hans Gaarde er usandt, skiøndt han ikke skaaner dem der ere hans Anlæg i Veien, men at S. og H. og nogle lettroende Bønder ville søge at formaae ham dertil det veed jeg. Gav han end efter for deres Bønner, var det dog intet Beviis for Berberissernes Brøde, men en Føielighed, hvoraf han ikke selv erkiender nogen Nytte. - Om den Forsamling som S. og H. med de indbudne Herrer S. og B., og 4 af dem selv Uandt deres Bønder (alle villige Vidner, skal have havt paa Hammel Mark 1814, har jeg vel høre tale, men den er stredt saaledes incognito, at jeg aldrig har kunne erfare dens Forretning, mindre var jeg eller andre Paagieldende indvarslet, som er en nødvendig Egenskab ved et Syn. Om og hvor deres Optegnelser ere bledigede, derom er jeg endnu uvidende. Det Udbrud, vi have ikke flere Vidnesbyrd behov, er her ilde anbragt. Dog har jeg hørt: at benævnte 2de Herrer fulgte meere af Føielighed end Deeltagelse. At deres Tog, saa lidet stemmende med L. 116, i Videnskabernes Selskab er anseet for hvad det er viser Selskabets Bekiendtgiørelse : at ingen af de indkomne Afhandlinger tilstrækkelig har beviist enten Berberiissernes Skadelighed eller Uskadelighed. Altsaa er Sagen henviist til lovligere Behandling, og forinden kan anden Dom ikke ventes. Gaaer saadan Dom Berberisserne imod, det er at sige: at Berberisserne i min Have kan skade Naboer i Marken, skal ingen være villigere end jeg til at tage dem op. Men at vi Svag troende helst erkiender et Forum, hvor Beviser veies og Grunde prøves, maae undskyldes os. - At Hr. Hansen ved hans Kundskaber kunde gavne meere paa anden Maade end ved Korstog mod Berberisserne, den Mening deeler jeg med Flere, thi her er Nytten meget tvivlsom. - Tillad endnu et Spørgsmaal: Vel stiller Partiet ingen Borgen for Følgerne af dets Udryddelses-System, som dog bør skee naar man vil have Execution førend der er dømt, men lykkes det desuagtet omsider, ved List, Forfølgelse og Forhandelse, at faae alle Berberisser bort, og Kornrusten ligefuldt vedbliver, hvad Hæder og Tak har det da fortient: Herneden ville vi høre en ældte og kyndigere MandsStemme, som ogsaa beklager at han ikke kan see det som for hine Indviede maae være føleklart. Frysenborg den 23de Septbr. 1816. Tommesen.