Viborger Samler, 1790-10-04
(Jndsendt.) Tanker paa Landet. ved Kronprindsens og Kronprindsesse Marias festlige Jndtog i Kiøbenhavn den 14 September sidstleden, Hyrebare Prinds til Nordens Hæder baaret, Kiendte Du ei for dit Folk, saa kiend dem her, Mærk vor bifald med Prindsessen, Du har kaaret, Mærk, hvor vi har Dig, dit Valg, din Velfærd kier; Alle Hierter sig bereder, Til at deele Dine Glæder Og at see den Brud, Din Faders Haand fremleder. Alle Landets Børn med Ham vor fælles Fader Føle for Dit Vel og Dig lykønske Held, J hver Hytte - Bonde=Bye - paa Kiøbstæd Gader Over Søe og Land og Skov og Mark og Field Smaa og Store sig udtrykke: Naadens Gud giv Prindsen Lykke. Med sin Skat, Hans Faders Haab - to Rigers Smykke, So 578 S. Høie Fyrstelige Tanker, Prinds, ledsager Din Bestemmelse - Dit Valg er sund og frie, Kaldet følger Du, hvor Himlens Vink Dig drager, Baandet knyttes af sig selv per Sympathie. Hiertet, Hiertet Dig veiledder, Og den Gud, som Du tilbeder, Giør, at Lodden falder Dig paa skiønne Stæder. Hiertet, Prinds - hos een saavelsom hos en anden Stemt for Elskov, deeles og udvider sig Hos en Bonde - Hyrde - som hos Thronemanden, Mennesket er skabt sælskabelig. Prinds - Du mærker og det samme Vel - den reene Elskovs Flamme Brænder i Faveur af Nordens Konge-Stamme, Jkke tinger Du med stolte Naboe-Magter Op om Skat og Medgift med ukiendte Brud, Alt for viis dertil, Du Throne-Tvang foragter Faaer en bedre Arv af Dine Fædres Gud. Unge Helt, Dig Guld ei blinder, Blot ved Valg Du Dig forbinder Meer end Guld Du faaer, en Brud blant Heldgudinder. O den Torn, som tit bag Kronen trykker Konger ikke maa for sig, for Hiertet frie, Dronning vælges efter Stats-Raison og Nykker, Kunstlet Ægteskab er gylden Slaverie, Dyrt betalt er slig Udvalde, Salg, ei Valg man det bør kalde, Muse=Dækket ned – for denne Scene falde. Hist og tapre Prinds - Du drog dit Sværd af Skede, Varm for Ærens Sag Du fægted uforfærd, Efter Krigens Jld, kom Kierlighedens Heede, Helten saae, den Kiækhed var hans Datter værd. Sværdet nu ei meer udtrækkes, Mars afvæbnes - Amor vækkes, Skiøn er Palmen, Helt, som Dig fra Kampen rækkes. Nr. 579 R. Ei omsont man saae til Schleswig Dig at vanke, Søge Hvile der fra aarlig Mynster-Leir Der ophang Du Hielm og Rustningen den blanke, Der paa Venskabs Bane vandt den beste Seir, Gode Prinds, man nu begriber, Hvor det kom, Du Dig forlieber, Modet allerbest hos Deilighed sig sliber. Unge Fyrstelige Brud, udvalt blant mange! Nordens Dagmar, Danmarks anden Dannebod, Deillige i Skoen ere Dine Gangel Bliv saa lykkelig som Du er ciegod Ventet Foster Moer for Riger, Som, for Du paa Thronen stiger, Throner i Din Prindses Siel, den raske Kriger, Kriger er Han vist mod Vellyst og mod Laster Mod hver Landets Fiende grum som Hevnens Jld Men naar Han til Dig og Dyden Øie kaster Er hans Ansigt Solen, som Guds Engels mild. Blide Lys for os at skue! Reen er Prindsens Elskovs Lue Reen for Moderen er hans fuldkomne Due, Hil Maria Dig - benaadede blant Qvinder, Vel, at Du har valgt den ypperligste Part Lad kun Konge Døttre – Erke HertuginderDig misunde – Du hos os er vel forvart; Gottorf Slot og Schleswigs Gange Var, Prindsesse. Dig for trange; Dyd - som Din, bør krones, bør sin Ret erlange. Drag mod Majestæt igjennem Hæders=Buer, Engler Roser strøe omkring i Dine Fied, Hør den Jubel-Sang af Herrer, og af Fruer, Hør det Hierte Sprog af Folket, Kong med Fred, Gid enhver af os, Fyrstinde! Naade for Dit Øie finde! Gid Du leve, og fornye Lovises Minde, S. 580 S. Drag velsignet Par - igiennem vore Stræder Til Høisædet - J, som Hiertet først indtog, Hør det Udraab af de lydelige Glæder, Hør det Udtryk i hver ærlig Puls, der slog: Konge Døttre skaffer Riger, Men blant Fyrstelige Piger, Du, Prindsesse. Du dem alle overstiger. Og naar Kronen Hovedet engang vil trykke, (Kronen glimrer vel, er derfor ei saa let) Deel Prindsesse, Prindsens Sorg med Prindsens Lykke, Gid din Engle-Haand Ham stytte Hovedet! Fyrster er som andre svage, Men en Brud, som Prindsens Mage, Giver Staten Liv, og Aar til Kongens Dage. Smiil, Prindsessel til den Kongelige Fader! Stil hans Længsel - qvæg hans Siel med ømme Blik Han er eenlig næst hans Gud - han sig forlader Paa Din Dyd - og Viisdom af hans Friderich. Aldrig giør da Gud til Skamme, Kongens Haab og Kongens Stamme. Ny ved Dig, den skal til Verdens Ende bramme. Vivat skingrer af Almuen og Noblessen, Tys - der er en Engel og en Guds Herold, Cherub hilser - hvor er Prindsen og Prindsessen, Her er Krands for Gratien - og Heltens Skjold. Gud ved mig Dem Fred forkynder, Siger: Trods et Folkes Synder! Jordens Hellige og Herlige jeg altid ynder. Pagten jeg med Dem i Naade har oprettet, Den ei brydes skal, den evig fast bestaaer. Aldrig blive skal min Yndlings Sæd udslettet Førend Thronen selv med Verden undergaaer. Cherub svandt - og Vellugt spreder Rundt om sig af Salligheder, Høie To gaaer i Lønkamret ind og beder.