Aalborg Stiftstidende, 1836-04-07
Stænderforsamlingen i Roeskilde. Forhandlingerne i Sagen ang. Udkastet til en Placat, indeholdende nærmere Bestemmelse af Trykkefrihedens Grændser, indeholdes i Dobbeltnumrene 102-163, til 106-107 incl. Refultatet af disse Forhandlinger findes meddeelte i dette Blad Nr. 49 og 50. Stændertidendens Dobbeltummere fra 108. 109 til 118-119 incl. indeholder Forhandlingerne i Sagen ang. de forskjellige Andragender om Danmarks Finantser. Som Supplement til den af os igaar meddeelte foreløbige Beretning om Sagens Resultat, optage vi endnu her nogle Hovedmomenter, af den, af Committeens Medlem, Propr. Tutein, efter Conferents med flere af Committeens Medlemmer, forfattede Petition, Naar Stændernes Forsamling herved allerunderd, henvendes sig til Deres Majestæt med et Andragende, betræffende Statens finantsielle Tilstand, skeer dette med Haab og Fortrøstning. Det skeer med Haab, thi end øiner Danmark Udsigt til en lysere Fremtid, med Hensyn til dette vigtige Statsanliggende, naar der i Tide tages alvorlige og kraftige Forholdsregler, og de skeer med Fortrøstning, thi det danske Folk veed, at dets Konge med Glæde hører sine troe og hengivne Undersaatters billige Ønsker, og at han besidder kraftig Villie og ufortrøden Jver til at virke for Landets Vel. - Deres Majestæt vil ikke unaadigen optage, at Stændernes Forsamling i dette høist vigtige Anliggende tillader sig Hjertets tillidsfulde Sprog, og ligesonDeres Majestæt i Alt, hvad der angik Landets Vel, stedse har været den første til at handle, saaledes vover Forsamlingen og saa først at henlede Deres Majestæts Opmærksomhed paa de Summer, som i det oftnævnte Actstykke (Budgettet) ere anførte for dermed at bestride de i Forbindelse med Hofhuusholdningen staaende Gienstande, saasom Hof= og Stald-Etaten, de kgl. Bygninger og Haver. Den store Tarvelighed, den, for et kgl. Hof sjeldne Simpelhed, hvormed Kongehuset lever, havde foranledget den Tro, at disse Udgifter ikke vare betydelige, men, seer man hen til deres angivne Størrelse, maa dette lede til at antage, at Besparelser ville kunne finde Sted. - Forsamlingen erkjender det nødvendigt, at der holdes Ministre ved adskillige udenlandske Hoffer, den anseer det nødvendigt, at disse Mænd aflægges efter en anden Maalestok end den, der gjælder for de i Landet boende Embedsmænd, men den kan ikke tilbageholde den Yttring, at der uden Tvivl holdes Ministre og diplomatiske Agenter i Lande, med hvilke Danmark faa Berørelser ei synes at fordre det, og at der ved flere Hoffer holdes Diplomater af høiere Rang, hvor ikkun Diplomater af en underordnet Rang ere fornødne. - Man erkjender, at det er af Vigtighed for Landets Handel, at Danmark har Colonialbesiddelser, men man troer ikke, at den Fordeel, Handelen ved disse erholder kan erstatte saa betydelige Tab, som Besiddelserne i Afrika og Ostindien medføre for Finantserne, og man troer, at Jndtægter og Udgifter, med Hensyn til Ds. Majestæts vestindiske Øer, ikke staae i et passende Forhold til hinanden. - Det er kiendes, at Landets Forsvar udfordrer, at en Armee holdes, og at den øves i Brugen af Vaaben; det erkiendes, at Armeens Officerer ere endog knappere aflagte, end man billigen kan gjøre Fordring paa; men man troer tillige, at Armeen er større, en Danmarks Stilling udfordrer og at ogsaa med Hensyn hertil betydelige Besparelser kunne finde Sted. - Forsamlingen erkjender Nødvendigheden af et Søværn, men det forekommer den, som om de dertil medgaaende Summer staae i Misforhold til Landets Kræfter. Forsamlingen kan ved denne Leilighed ei tilbageholde den Yttring, at det maaske er ikke mindre ved pecuniaire Midler end ved physiske Kræfter, at Nutidens Krige føres, og at saaledes Finantsernes bedst mulige Tilstand, vil afgive sikkrere Værn for vort elskede Fødeland, end en Armee og Flaade, uden denne betingelse, ere istand til. - Man erkjender det store og retlige Krav paa Forsørgelse, som Embedsmænd og disses efterladte Familier have, men man tør ikke undlade at henvende Ds. Majestæts Opmærksomhed paa, at maaske mange nyde Gratialer, som ikke trænge dertil, mange nyde større Pensioner end nødvendigt, for at tilfredsstille deres retlige Fordringer. - Forsamlingen erkjender det Gavnlige i, at der er tillagt enkelte Jndretninger det Fornødne, for at Øiemedet med disse fuldstændigen kan opnaaes, men betvivler Rigtigheden af, at der tillægges de enkelte Jndretninger saa store Jndtægter, at disse derved see sig istand til at oplægge Capitaler, og dette saameget mere, som en sørgelig Erfaring har lært, hvor høist usikkre saadanne Capitaler blive opbevarede. Paa en Tid, da Finantsernes Tilstand er mislig, og Folket har Vanskelighed ved at bære de Byrder, som Nødvendigheden kræver, maa den end mere betvivle Rigtigheden af dette System. Forsamlingen skal imidlertid ikke trætte Deres Majestæt med at omtale, hvorledes Besparelserne kunne iværksættes, og det saameget mindre, som den ikke er i Besiddelse af de Oplysninger, der vilde være fornødne, for at kunne gjøre dette med den nødvendige Kundskab, og den skal derfor indskrænke sig til, allerunderdanigst at bede Deres Majestæt om, at lade denne Sag blive underkastet den nøieste og alvorligste Undersøgelse o. s. v.