Kiøbenhavns Postrytter, 1792-06-29
Warschau, den 9 Junii. (Slutning; see forrige No.) Denne, elskte Medborgere, er Eders Konges og Faders redelige Advarsel, ligesom og de confoedererte Stænders Advarsel. Dog, Eders Kiækhed, Eders medfødte Kierlighed til Friehed giver os den glædefulde Forsikkring, at Broderkierlighed vil foreene Eder til Fædrenelandets Forsvar, og at Samdrægtigheds Aand vil samle Eder ved Eders Konges og Faders Side for, liig den stærkeste Muur, at trodse ethvert Fiendens Anslag." til J indsee vel, ærværdige Landets Jndvaanere, at hverken Rigsdagen i denne Republikens betænkelige Tilstand, kan ophæves eller Confoederationens knyttede Baand opløses, uden at udsætte Nationens Egenvælde og Friehed for at tilintetgiøres. Der er virkeligen kun faae Gienstande, som behøve at bilægges; men der, hvor det kommer an paa Handling, hvor Vi, Kongen, personligen ille hen, for at give den Os af Gud betroede Nation virksomme Beviser paa vor Faderkierlighed, der maa roelige Beraadslagninger ophøre. Af denne Aarsag maatte Vi, Kongen med de confoedererte Stænder, give vore Sessioner og Rigsdagen et kortere Maal, og udsætte Confoederationerne til anden Tid. "Det under Navn af Declaration af den Russiske Minister instuerte Skrivt vil ikke erkiende eller agte denne Rigsdag, som dog blev til ved Landbudenes dobbelte Valg, og blev befæstet med Nationens eensstemmige Villie. Denne hele Nationens Villie, som gaa Rigsdagen sin Magt, og som høytideligen ved almindelige Taksigelsesaddresser og eedelige Forpligtelser sanctionerede den, bliver altsaa ogsaa foragtet; imidlertid fordrer Nationens høyeste Magts Anseelse, at den haandhæves ved at give Rigsdagen længer Varighed. At Landdagenes Friehed ey kunde bestaae med fiendtlige Troppers Jndfald, det lærer hiin ulykkelige Landdags undslettede Erindring, paa hvilken Landbudenes Valg beroede paa en fremmed Krigsmagts Befalinger. Nationen beklager endnu hiine Landdages sørgelige Følger, og kan ikke uden Gysen tænke derpaa. For altsaa at beskytte Republiken for ligedanne Voldsomheder, maa den høyeste Magt, saalænge Krigen varer, stedse haandhæves af den Rigsdag, som i Frihedens Tid blev forsamlet, og paa de sidste ligeledes frit handlende Landdage blev af alle Woywodskaber, Landskaber og Districter kronet med Ære, og Roes for sit til sand Lyksalighed sigtende Værk. Desuden ere jo Anliggenderne med den Durchlauchtigste Chur fyrste ey endnu tilendebragte, og dog kan der uden Rigsdagens høyeste Magt ingen Ende blive derpaa. Endelig vil den evig barmhiertige Guds Hielp engang forskaffe os Roe og Sikkerhed; og da maa Rigsdagen nødvendigen viis sig i sin fulde Kraft. Kort: da Rusland i sin Declaration forlanger en nye Rigsdag, som under fremmede Troppers Undertrykkelse kan fuldføre alle Ruslands befalinger; saa fordrer Republikens Loves Frieheders og Uafhængig heds fuldkomne Haandhævelse, at den nu værende virkelig frie Rigsdag uafbrudt besørger Nationens Anliggender.""J kiende da nu, Statens elskte Borgere, den Forfatning, hvori J befinde Eder; J kiende de Midler, Eders Konge og de confoedererte Stænder vil gribe, til det Heles Redning. Gid nu Eders hele Siæl og Hierte maatte opfyldes med det levende Forsæt at forsvare Fædrenelandet. Gid Fredens og Samdrægtighedens adskillelige Baand maatte i denne farlige Tidspunct forbinde Eder indbyrdes! Nu vel da, følger Eders Konge, Eders Fører og Fader; ham, en Spire af Eders Stamme, som J betroede Scepteret, og som nu, de graae Haar nær, udsætter sig med Eder for alle Farer, for at beskytte det fælles Fædreneland. Lader os paa begge Sider ved Ord og Exempler opmuntre hverandre; lader os modigen kæmpe for vore Love og Frieheder, Lader os ved Mod og Standhaftighed overvinde hver Hindring, hver Vanskelighed, og aldrig glemme, at den Skjæbne, som nu træffer vort Fødeland, vil blive afgiørende for vore Børn og sildigste Efterkommere. Og du almægtige Gud, vore Fædres Gud, som kiender vor Skyldfriehed, vort retskafne Forhold og vore Hensigters Reenhed, udrust Pohlens Nation med Tapperhed, og Enighed, Velsign vore Krigsmænd, da ikke Stolthed, ikke Herskesyge, ikke Erobresyge driver dem til at udøse Menneskeblod, Velsign dem, o Gud, da de allene søge at forsvare de Nationallove og Frieheder, som du har skiænket dine fornuftige frie Skabninger, og at beskytte deres Fædreneland, som du allerede selv saa ofte ved din Almagt har reddet, og nu vil redde fra sin nærforestaaende Undergang. Om denne Naade anraaber Kongen og den rettroende Nation dig, og vil med Lov- og Takoffer forherlige din Almagt og Beskyttelse. ved "For nu saa hastig som mueligt at faae dette Universale bekiendtgjort over alle Rigets Deele, paalægge Vi alle Commissioner i Woywodskaberne, Landskaberne og Districterne at sørge derfor, samt at lade det fire paa hinanden følgende Søndage læse af Prædikestolene, og opslaae paa Dørrene til Kirkerne, Tingstuerne og Cancellierne. Givet i Warschau, den 29de Maji 1792.