Almuevennen, 1842-11-16
Det vilde vist være i Menneskehedens Jnteresse, om man kunde forsone disse Tusinder af Samfundets Stedbørn med deres Stilling, og den, der kunde dette, vilde vist udrette noget Godt; han vilde bevirke Manges Lykke, Fleres Fred. Huusmandssagen anbefaler sig saaledes som en Sag af høi Jnteresse for hver den der vil have Fred, thi han vil ogsaa gjerne give den. Men navnlig anbefaler den sig som en Sag af stor Jnteresse til alle Jordbrugerne og især til Grundeierne. Det er Grundeiernes største Jnteresse at tilveiebringe en Klasse af forstandige og villige Arbeidere, udviklede paa Legeme og Siel. Men hvorledes skulle saadanne dannes i en nedtrykt Stilling, Hvorledes skal den Mand, der ikke har Sikkerhed for Huus og Hjem for sin Livstid, føle Lyst til selv at arbeide og opdrage sine Børn til Arbeid, Jeg troer ogsaa at Forbedring af Huusmandstandens Kaar er i alle Herskabers og Tyendeholderes Jnteresse. Vi holde alle Tjenestefolk og ønske os dem arbeidsomme, troe, lydige, ordentlige, sædelige, og jeg for min Deel ønsker dem ogsaa gudfrygtige. Vi ønske dem og saamegen Dannelse at de ikke støde vor æsthetiske Følelse. Men hvorledes skulle vi erholde saadanne Tjenestefolk uden gjennem Opdragelsens Haand? Men hvorledes skal denne finde Sted i en nedtrykt Klasses Skjød, Den maa skee i et Hjem, i et Familiehjemhvor de Unge kunne lære huuslig Flid og Orden, og hvor de kunne formanes med en kraftigere Stemme end Herrebud. Ligeledes maa vore Tyender have Udsigt til et Hjem, som de kunne erholde. For at have troe, duelige, for vor Cultur passende, Tyender, maa vi have en hæderlig Huusmandstand. Men det er ogsaa Communernes Jnteresse, om Huusmandstanden kunde gaae frem til det Vedre. Det skulde dog være besynderligt, om Grundeieren stedse skulde kunne etablere et saa stort Antal Familier i en Commune, som han vil, og naar de, trættede af Arbeide og i en fremrykket Alder, ikke meere kunne betale ham deres Afgift, da lade dem føde af Communen. Jeg veed vel, at vi have ædle Godseiere, men alle ere det dog ikke; og Communerne maae vist attraae, at Arbeiderne erholder Sikkerhed for stedse at beholde Tag, over Hovedet, saa at Communen ikke skal udsættes for at maatte modtage ham, naar legemligt Arbeide har fortæret hans Kræfter. Naar Huusmandstanden staaer saa lavt, at dens Stilling er afhængig af enkelte Menneskers Vilkaarlighed, og altsaa bliver god, hvor disses Villie er god, men slet, hvor dette ikke er Tilfældet, da maa den dog vel ogsaa have Ret til at kræve Ernæring og Ophold af dem, til hvilke den staaer i dette Forhold. Saaledes er f. Ex. en Slaveier Vestindien, der har en stor Slaveflok, pligtig til at ernære ogsaa den syge og gamle Slave; men om Nogen af os endog gjennem en lang Række af Aar op slider en Arbeidsmands Kraft, der ved Forholdene er bunden til os, have vi dog ikke Forpligtelsen til at ernære ham, men kan skyde denne over paa Communen. Dette synes dog i Sandhed urigtigt og unaturligt. Men det er ogsaa i Statens og Regjeringens, Kongens og Folkets Jnteresse, at Huusmandens Stilling sikkres saavidt mueligt. Det er vigtigt, at en Stand, der har saa stort et Maal af Jord inde, behandler den vel, men, naar Huusmanden ikke besidder sin Jord paa Livstid, vil han i Regelen behandle den slet, hvorimod han i modsat Fald sandsynligviis vil dyrke den vel. (Fortsættes.