Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-08-14
En Forening med Danmark og Norge er saaledes i mine Tanker det eneste Middel, som er tilbage for os, til i Tiden at forblive en selvstændig Nation, og det Maal, som alle vore Bestræbelser bør sigte til. Jeg vil i Korthed gjennemgaae alle Fordelene af denne Forening, og siden anføre og besvare alle de Jndvendinger, som derimod kunne gjøres. - I. J Henseende til den geographiske Stilling blive vi derved Mostere af Østersøens Udløb, og vinde derved mere end om vi indsluttede en stor Deel af dette Hav, mere end om vi tilbagevandt hvad vi i Kriger mod Rusland mistede. Med Hovedet i Torneaa Elv og Fødderne i Elbens lunkne Vager hvilede Skandinavien, paa engang Herkules og Neptunus, paa sin Kølle og Trefork, og ingen skulde vove at angribe det. Naar Kjæmpen reiste sig til Strid skulde han indjage Skræk, og alle skulde kappes om at have ham til Ven. - Som Landmagt naar som helst færdig at lade sig see paa Tydsklands Sletter, som Sømagt Mester af trende Have, Østersøen, Kattegat og Nordsøen, skulde vi blive respecterede af alle og Frankriges høieste Jnteresse fordre at være vor Bundsforvandt, ligesom og alle Østersøiske Magter at beholde vort Venskab. Jngen kan forestille sig den Vigtighed, vi derved vilde faae i det Europæiske Statsforbund, uden den, som veed, hvor meget endog en blot Alliance imellem Sverrig og Danmark af de andre Magter paa enhver Tid har været frygtet og modarbeidet. 2. Men om de politiske Fordele af denne Forening for vor udvortes Sikkerhed og Anseelse allerede gjør den ikke allene ønskværdig, men endog nødvendig, hvor meget mere de Oeconomiske og Commercielle, som deraf vilde flyde? Alle vore Forsvarsanstalter imod hverandre vilde bortfalde, alle de Kræfter, som vi nu enten til Unytte eller hverandres Skade og Svækkelse spilde, vilde spares. Med et formindsket Forsvars system, til Lettelse for det Hele, vilde vi være bedre forsvarede mod vore naturlige Fiender. Betryggede i Sønden og Vesten af Danmark og Norge, vilde vi vaage for dem i Østen og Norden, og vort Forsvar blive heldigt, fordi det var mueligt. De offentlige Byrder, som vi nu hver for sig maa bære, vilde, fordeelte paa os alle, ikke mærkes, især da flere af dem vilde aldeles forsvinde, f. Ex. alle Udgivterne til den ene Nations Hofhold og Diplomatie &c. De commercielle Fordele af Foreningen vilde blive saa meget større, som det ene Rige har at sælge hvad det andet behøver og saaledes for hverandres Producter kunde erholde hvad de nu for rede Penge maa kjøbe. Danmark har Korn og Victualier i Overflødighed, men det mangler vore Metalproducter. Norge er ikke istand til med egne Skibe at udføre alle Producterne af sine rige Fiskerier og Skove. Her aabnedes saaledes nye Udveie for den Svenske Søfart. De Svenske Fabriker ere, i Sammenligning med de Danske, i en bedre Tilstand; men de maa kjøbe fra Udlændingen deres raa Materialier af Uld og Skindvarer, hvilke Danmark igjen eier i Overflødighed. Med eet Ord, den indvortes Handel og Jndustrie vilde, ved denne Forening, stige til den største Høide og blive en Kilde til almindelig og enkelt Velstand. Ligesaa store vilde de videnskabelige Fordele blive. Da de Danske Øer udgjøre den Bro, over hvilken vi have Communication med Fastlandet, saa indseer enhver letteligen, hvorledes ved dens Forflyttelse indenfor vore Grændser, alt Slags Samqveni Henseende til Videnskaber og Konster mellem os det øvrige Europa vilde befordres til største Fordeel for vor Oplysning. Hvad vilde ikke ogsaa ved en Forening af alle tre Rigers ypperste Mænd i alle Grene af menneskelig Kundskab og Konstflid kunne udrettes til det Heles Hæder og Nytte? – Naar saaledes Fordelene af en Forening mellem alle tre Nordens Riger uden mindste Vanskelighed indsees af enhver Medborger, saa vinde de en fornyet Styrke af den Omstændighed, at ikke en eneste væsentlig Hinder hos selve Folkeslagene gives for denne Forening. Ligesom Naturen forenede Engelland og Skotland har den ligeledes forenet Sverrig og Norge, og hvad Naturen ei gjorde med de Danske Øer og os, det har Sprog, Religion og Sæder gjort. De to største Foreningsbaand mellem to Folk ere uden Tvivl Religion og Sprog, og disse have vi allerede tilfælles baade med Danmark og Norge. J Henseende til Sproget ere vi nærmere forenede med disse Riger, end vi have været med Finland, paa hvis Hengivenhed for og Kjerlig hed til vore Land vi dog have saa store Prøver, da en Svensk uden Vanskelighed kan forstaaes i Danmark og Norge, endog af meenig Mand, hvilket ikke er Tilfældet i Finland. Vi ere endog af samme Herkomst og samme Stamfædre, ligesom vi og, paa hele Banen af vor Statsdannelse, trolig fulgtes ad. Paa eens Tid have vi dyrket eens Guder; vore Religionsforandringer ere indtrufne næsten paa een Tid. Vi have engang tilforn været forenede, nu ere vi forenede ved fælles Lidelser af Krig og indvortes Ulykker og ved fælles Sorg over en elsket Første, der var en Foræring, af Broderlandet. - Men siger nogen (for at komme til de Jndvendinger, som imod denne Forening maatte gjøres), bevise ikke Ulykkerne af den forhadte Calmar=Union, at denne Forening er umuelig eller i det mindste ikke kan blive af lang Varighed? – Alle, som have skrevet over CalmarUnionen, Spittler, Hegewisch m. fl. og hos os Gramburg, have eenstemmigen erkjendt Fortræffeligheden af Planen og eenstemmigen viist hvori Aarsagen til dens Mislykke laae. - Hege wisch gjennemgaaer (Hist. phill. u. litt. Schriften, Th. L. p. 84. o. s.) Punct for Punct Calmar Unionens Vilkaar og viser, at de i sig selv indbefattede deres Opløsning. Ved det første og andet Vilkaar, at de tre Riger skulde have een Konge og at de ved hver Thronledighed, tilfælles skulde vælge samme, anmærker han, at det første vel var et nødvendigt Resultat af den sluttede Forening, men intet Middel at iværksætte den, for saavidt man ikke gav den ny Monark den uindskrænkede Magt i arvelig Succession; at det andet, eller Valgets Jndførelse i tre Riger, hvoraf hvert forud havde en arvelig Thron følge, var meget uklogt, da derved (uden at regne Uleilighederne ved en Valgforfatning i Almindelighed) ved hvert nyt Valg den udstrøede Sæd til Mistanke og Avind, omsider, især hos Nationer, som ikke forhen vare overeenstemmende, ville bære ulykkelige Frugter. Det tredie Vilkaar, al naar det ene Rige med Krig anfaldes, begge de andre skulle staae der bi af alle Kræfter, forudsætter allerede, at de tre Riger vare adskilte Riger. Til en virkelig Forening udfordredes, at de alle tre forenede sig til een Stat i Henseende til Krig og Fred, ligesom de 7 Hollandske Provindser og de 13 Americanske Fristater. Men at hver Nation skulde have sin egen særskilte Jnteresse i Henseende til sine udvortes Forhold og hver for sig have Ret til at erklære Krig, slutte Fred og Forbund, det var at aabne Døren for Splid og Uenighed. Endnu betænksommere og en uundgaaelig Kilde til Misforstaaelser i Fremtiden var den fjerde Artikel, "at naar Kongen i Samraad med det ene Riges Raad indgik udenlandske Forbindelser, skulle de gielde for alle tre Riger. Da hvert af dem særskilt skulde beholde sin egen Jnteresse i Politik, Handel og Søfart, saa kunde naturligviis, naar Kongen, i Kraft III. af dette Vilkaar, med eet af Rigens Raad indgik udenlandske Forbindelser, Tvivl opstaae hos begge de andre, hvorvidt disse Forbindelser ikke blot ei vilde gavne, men foraarsage begge de andre nye Byrder og Besværligheder. Tvertimod burde man fastsætte det Modsatte, nemlig: at alle tre Rigers Samtykke udfordres til Gyldigheden af en saadan Forbindelse. Det femte Vilkaar, at hvert Rige skulde beholde Love og Retter, var ganske ubestemt. Forstod man herved Privat-Retten, Civillovene, saa var derimod ikke saa meget at indvende, uagtet en alt for stor Ulighed i Civillovene i een og samme Stat altid er et Onde, paa hvis Afværgelse en viis Lovgivning bør arbeide; men forstod man derved de tre Rigers Statsret, saa var det en Modsigelse at ville forene sig og beholde en saadan. J Følge denne maatte Kongen til Embeder i hvert Land kun ene befordre Jndfødte – en Betingelse, der snarere vilde underholde Mistro og Avindsyge, end Samdrægtig hed blandt Nationerne. J dets Sted havde man burdet fastsætte, at, ved en almindelig og gjensidig Naturalisation, hver Medborger i det ene Rige skulde erholde den fuldkomneste og meest uindskrænkede Borgerret eller Jndfødsret i begge de andre. Hvor urimeligt, at de tre Nationer skulde forene sig, og at ligefuldt den Danske altid i Sverrig, skulde ansees som Udlænding, og Nordmanden og Svensken ligesaa i Danmark, - De Forandringer, som 1436 gjordes, saasom, at ingen Krig uden efter fælles Beslutning og i alle tre Nationers Navn skulde føres, at Kongen under sit Ophold i eet af de tre Riger skal ledsages af tvende Raadsherrer fra begge de andre, hvilkes Samtykke til alt, hvad der vedkommer deres respective Riger, udfordres, vare vel Forbedringer, men istedet for den sidste Udvei havde man burdet indrette et fælles Rigs-Collegium for alle tre Riger, saaledes som Kongressen for de 13 Americanske Stater, og forsyne det med fornøden Magt til at ordne og besørge alle Rigets Anliggender.