Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-01-09
Efter skeet Jndbydelse, som kun i een Dag havde været offentlig udlagt i den Reitzelske Boglade, samledes om Middagen paa den kongelige Skydebane saamange som dette Locale netop kunde rumme, nemlig 200, for den største Deel høit anseete, Borgere og Embedsmænd, for at deeltage i et Festmaaltid for det danske Sprogs Talsmand, Slesvigeren Peter Hjort Lorenzen. Høiesteretsadvocat, Justitsraad Høgh Gulberg, som førte Forsædet, aabnede Festen med Hs. Majestæt Kongens Skaal saaledes indledet: "Jeg reiser mig, for at udbringe den Skaal, der altid bør være den første, hvor fædrelandssindede Mænd ere samlede i festlig Anledning, en Skaal for Hs. Majestæt Kongen Dog er det i dette Øieblik ikke blot Statens Overhoved, vil bringe denne vor Hylding, men det er fornemmelig Nationalitetens ophøiede Beskytter, ham, der fra sin tid ligste Ungdom vant til i videnskabelige Studier at søge Næring for sin Aand, stedse har med sønlig Kjærlighed elsket det dyrebare Sprog, som udgjør vor helligste Arv og Eie; ham der, da Forsynets Villie satte ham paa Danmarks Throne betegnede sit første Regjeringsaar med en Haandhævelse af dette Sprogs undertrykte Ret paa de Steder, hvor det fra Alders Tid har levet i Folkets Hjerte som paa dets Læber; ham, der høitideligt har erklæret, at han aldrig kunde give en Beslutning Medhold, som vilde krænke dansktalende Mænds naturlige Rettigheder. Vi bør derfor nære den tillidsfulde Forventning, at Kongen vil vide fremdeles med kraftig Haand at opretholde den danske Nationalitet, og idet jeg i Forsamlingens Navn udtaler det faste Haab, at denne Tillid stedse vil vinde forøget Styrke, udbringer jeg et Længe leve for Dannerkongen Christian den Ottende!" Derpaa udbragte Samme en Skaal for P. H. Lorenzen med følgende Ord: "Saalænge varm Fædrelandskjærlighed og urokkelig Standhaftighed i Opfyldelse af Ærens og Pligtens Bud, saa længe borgerligt Mod og djærv men besindig Fasthed, hvor det gjælder Fædrelandets og Medborgeres helligste Rettigheder, have et fuldgyldigt Krav paa levende Erkjendtlighed, saalænge skal Navnet paa den Mand, der idag er vor Gjæst ved dette festlige Bord, lyde høit paa alle Danskes Læber! Thi det er ham, der har stillet sig saa godt som ene i Kampen for Danmarks Sprog og Danmarks Nationalitet, det er ham, der under de vanskeligste Forhold og under Omstændigheder, hvor en mindre kraftfuld Characteer let kunde have opgivet Haabet, har, uden at vige et Haarsbred, haandhævet sin Post som Folkets uforfærdede Talsmand. Lader os derfor, mine Herrer, tømme et Glas for Hædersmanden Peter Hjort Lorenzen, med det Ønske, at Danmark aldrig maa savne Sønner, der ligne ham, Længe leve Peter Hjort Lorenzen!"Et ni Gange gjentaget jublende Hurra ledsagede denne Skaal. Hr. P. H. Lorenzen svarede derpaa: "Mine høitagtede Medborgere. Da jeg sidste Gang talte i en Forsamling af Mænd, var det med Harme, De vide alle hvorover; men nu taler jeg for at udtrykke inderlig Glæde over de utallige Beviser paa Deeltagelse, som de danske Slesvigeres Sag har fundet hos det danske Folk. Man har lagt altfor stor Vægt paa min Personlighed; thi det, jeg har gjort, er kun lidet. Det gik her, som en aandrig Mand har sagt, Glasset var fuldt til den sidste Draabe, kun denne god jeg deri. Thi hvorledes kunde det ellers gjøre saa stor Opsigt, at jeg talte Dansk i en Forsamling, som repræsenterer et Land, hvis halve Befolkning er dansk, og at dette blev mig forbudet, paa mine danske slesvigske Landsmænds Vegne takker jeg det danske Folk, ikke blot den her tilstedeværende Deel deraf, men baade dem i Viborg og dem i Kjøbenhavn og dem i hele Landet, som have ydet vor Sag deres kraftige Bistand. Vi haabe, at det danske Folk ikke vil slaae sig til Ro, for der er skeet os fuld Ret og Retfærdighed; thi det er ikke nok, at vi faae Lov til at tale Dansk i Stænderforsamlingen, men de Danskes og det danske Sprogs Rettigheder maae ogsaa anerkjendes overalt udenfor samme. Saalænge dette ikke er skeet, vil der ingen Fred kunne blive. Kongen har udtalt et vigtigt, et gyldent Ord, idet han i sit Rescript af 2den December har nævnt Folkets naturlige Rettigheder. Dette Ord ville vi holde fast ved. Vi ville stole paa, at Kongen ikke vil og heller ikke kan nogensinde kalde dette Ord tilbage, og at Hs. Majestæt ikke vil undlade at træffe de Foranstaltninger, som deraf ere de nødvendige Følger. Jeg vil derfor bede Dem, mine høitagtede Medborgere, at tømme et Glas for Folkets naturlige Rettigheder."