Aalborg Stiftstidende, 1827-08-16
Gaarmand Laurs Hansen i Vestertørslev fandt i Foraaret, ved at udgrave Steen til et Dige af en Høi paa hans Mark, et lille steensat Rum, hvori stod en Leerurne. Da den var bragt for Dagens Lys og Jndholdet undersøgt, fandtes der, at Been, der endnu ere aldeles kjendelige som brændte, laae paa Bunden. Det Øvrige af Urnen var fyldt med en feed, sort Jord, iblandt hvilken dog opdagedes to Stykker grøndt Metal der var guldfarvet i Bruddet. Det ene havde omtrent Sikkelse af en Fiskerkrog med et bredt Skaft paa, af 1/4 Alens Længde, det andet var mindre og saae ud som en Sukker eller Riptang. At disse Sager imidlertid neppe kunne være Guld, (som Rygtet har udgivet dem for) lader sig slutte deraf, at det ene Stykke gik itu under Hænderne paa Finderne og det andet allene ved at falde paa Gulvet. Urnen har en temmelig symetrisk afrundet Form, er af rød Leer, omtrent en Alen høi og smuk glat af dreiet. Den var belagt med et fladt Laag, som passede i en False til Mundingen, og tilklinet. Metallet er indsendt til Commisionen for Oldsagers Opbevaring; men Urnen henstaaer endnu hos Herredsfogden, Hr. Krigsraad Schiøtz i Mariager, der, formenende at man har Mængde af saadanne Urner, har villet spare Commissionen for Oversendelsens Bekostning, indtil han modtog dens bestemte Yttring derom. Tale. holden i Vibelselskabets sidste Generalforsamling af Pastor V. H. Rothe.) Ære være Gud i det Høieste, og Fred paa Jorden, og i Menneskene Velbehagelighed Da æres Gud jo, ædle Forsamling! naar Han dyrkes som Faderen i Himlen og Hans Navn holdes helligt paa Jorden; da er der Fred paa Jorden, naar Guds Lov høres og forstaaes og Hans Rige kjendes i de Levendes Bedrifter; da er der Velbehagelighed iblandt Menneskene, naar de ophøiede i Sind bede: Fader, skee Din Villie paa Jorden, som den er i Himlen, naar de annamme deres daglige Brød, som af Hans runde Hænder; da er der Velbehag endnu for den angrende Synder, naar Han skuer Naadens Porte opladne, synes og veed, at Hans Skyld er Ham tilgiven, Syndedommens Strikker løste fra Hans Sjæl, saafremt Han ikke selv beholder sig sine Synder, ved at ville beholde sin Broder Hans; da er den Fred over Kjødets skrøbelige Barn, naar Han kan fortrøste derpaa, at Ham ingen Fristelse skal paakomme, uden menneskelig, men Gud er trofast og vil i Nødens Time udfrie Ham fra det Onde; da herliggjøres Faderen i det Høieste, naar Tidens Børn af Hjertets Fylde udsjunge: Dit er Riget og Magten og Æren fra Evighed til Evighed, Amen. Hvor, hvor paa Jordens Kreds er saadant saligt Liv hjemme, jeg hører Eders Hjerter, ædle Christne, svare med mit, det er i Jesu Christi Menighed og intetsteds foruden der. J den Grad Christus har opfyldt Hjeterne, i den samme Grad leve de i Gud og ere salige i Ham. Men hvorledes er Christus tilstede iblandt os, det er jo ikkun formedelst sin Aand. Jkkun siger jeg for vor jordiske Skrøbeligheds Skyld, der kalder den legemlige Nærværelse virkelig og flytter Tanken om Aandens Nærværelse over til Mulighedernes tomme Rige, enddog vi ved Christi Lys burde forstaae det Modsatte. Men hvorledes lever og virker Christi Aand, uden i det legemlige Ord, som os er givet om Ham. Guds Aand i Hans Ord er Menneskenes Salligheds Kilde; derom vidne jo de døde med de levende Slægter, derom vidner jo Eders Forsamling i denne Stund, J, som Kjærlighed til Guds skrevne Ord kaldte hid, J som af Aandens Drift yde villige Offere til Ordets Udbredelse; J, som med spændt Forventning begiære at høre, 7) V. H. Rothe Søn af Statsraad C. P. Rothe og Brodersøn af Tyge Rothe er født 1777. Som Student reiste han udenlands til Tydskland, Frankrig og Jtalien. Blev 1810 Sognepræst til Helsinge og Valdbye i Sielland. 1818 til Vartov Hospital i Kjøbenhavn. 1823 residerende Capellan til Trinitatis Kirke i Kjøbenhavn.