Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1778-01-02
Vi maa herover, naar vore Betragtninger bestyres af kold Fornuft og Overlæg, nødvendigen finde os overtydede om, at der ikke er nogen nødvendig Forbindelse imellem Rang, udvortes Anseelse, eller nogen anden Afbildning paa Magt og Storhed, og virkelig Værdie, Høimodighed, og Sinds Jndependents; at mange af dem, som besidde Rigdom og Magt, ere aabenbar berygtede for deres Daarlighed og Skielmsagtighed, uden det mindste Grand af Fortieneste og sand Værdighed, eller at de have tilkjøbt sig dem paa deres Ærligheds, Frieheds og Fædernelands Bekostning; at ingen Rigdom eller Glands kan tildække eller skiule de Skændigheds og Vanæres Pletter, hvorved de ere erhvervede; at ingen sand Ypperlighed kan opstaae uden Dyd; og at det er Spidsen af Daarlighed, at forgabe sig i Skyggen, naar det Virkelige er borte, eller letsindigen behandles. Men, for at formilde det Barske i dette Skilderie, maa der kunne siges, at Naturen selv i visse Maader forleder os i det den lærer os i visse Tilfælde saadan Bedømmelse, som ofte bliver Dyden til Fornærmelse. Saaledes opvækker naturligviis et smukt Ansigt eller udvortes Væsen Jder om Værdie, Beskeedenhed, Mildhed, Høihed; og naar man er saaledes bleven indtagen foriveien, kan man neppe hindre, Et man jo føres frem til nogen Grad af Beundring og Kiærsighed. Ligeledes, stolte Bygninger, smukke Hauger, med al den Symmetrie, og alle de Udsiringer, som derved kan anbringes, give os naturligviis Jdee og Høihed, Artighed, og en fiin Smag. Music blødgiør og løsner Sindet, og er oftere en Tønder til Vellystighed, end til Dyd. Forlystelse, i Almindelighed, er en saa fængslende, galnskabsfuld, og tillige indsnigende Fornemmelse, at den letteligen svækker Ungdommens Beslutninger, hvis naturlige Fyrighed hielper med dertil; og at den afkræfter endogsaa de stærkere Forsæt af Fornuft og Philosophie, med mindre de ere blevne befæstede som Vaner og Færdigheder. Det er fra denne Side heller, end fra Høihed og Magt, at den største Fare med Rette er at befrygte for den moralske Dyrkelse og Forbedring. Til alle disse Omstændigheder kommer endnu, at visse Professioners og Stænders Dragt, ikke alene Krone og Bispe=Hat, Purpur, og Skarlagens=Kaabe, men ogsaa Stav og Stierne, Ridder=Baand, og andre Æres=Mærker, vare af Begyndelsen Fortienesters Belønninger, og, ved en vilkaarlig indført Agtelse, ere blevne bestemte til at afbilde dem, og at give Forestilling om Distinction og Magt. Nu bliver Brug og Sædvane, som den anden Natur, ved at føie til disse Ting de samme Jdeer om Værdighed og Ypperlighed, enten de, som bære dem, besidde nogen fortrinlig Fortieneste eller ikke. Og hvorsomhelst vi mærke en Smag paa de ringere Arter af Smukhed, eller Overlæg, falde vi letteligen til at tænke, at der ogsaa maa være en rigtig Smag paa Smukhed og Orden i høiere Ting. Saa at deels Natur, og deels Sædvane og vor Tids Alders Skik aabner for os en Slags fortryllet Scene, hvor enhver Ting synes dobbelt, eller forstørret over den rette Proportion; og hvor vi, ved en mild, men mægtig, og fast uimodstaaelig Forførelse, bringes i Jndbildning over moralsk Apparener, uden nogen rigtig Grund. Jndbildnings=Kraften bestemmes og føres afsted, førend Forstanden faaer Tid til at undersøge, om Personernes Egenskaber svare til det udvortes smukke Skin. J gamle Dage har Publicum selv Omsorg for at danne og lede den offentlige Smag. Folkets Jndbildnings Kraft blev der arbeidet og forbedret paa ved saadanne Obiecter, Øvelser, Skuespil, og Tidsfordriv, som indprentede alt hvad der var stort, smukt, og harmoniskt i Naturen og det Selskabelige. De bleve anførte til at foreene saadanne udvortes Ting med Ærlighed, Kiehed, et paa triotiskt Sind og Tienester imod Fædernelandet. Saaledes havde deres offentlige Øvelser aabenbar Hensigt paa det offentlige Gavn, i det de vare lige vel indrettede, baade til at giøre deres Legemer stærke, og saaledes beqvemme til Krigs=Disciplin, og at danne deres Sind til Maadelighed, Tapperhed, Retfærdighed, og Heroisme. Deres offentlige Malerier i deres Skoler, Forsamlings Saaler, og andensteds, fremviste ædle Afbildninger paa Borgeres, Anføreres og Magistrats=Personers offentlige Dyd, der have fægtet tapperligen, eller ere faldne hæderligen i Fædernelandets Sag. Deres Music var en offentlig Disciplin, til at formilde og polere en vild og halstyrrig Folkemængde, eller til at opvække ædle og martialske Lidenskaber. Deres Magistrats=Kjortler, og deres Rustning, som de bare til deres Fædrenelands Forsvar, de Seierminder, Statuer, Ollietræes= eller Laurbær=Krandse, som efter Folkets Stemmer bleve uddeelede, vare baade Belønninger, og majestætiske Afbildninger paa Retskaffenhed og Høimodighed, og saadanne ophøiede Begreb om national Ære og Kiærlighed til Fædernelandet, som viste at deres Liv var det Almindelige aldeles opofret. Deres Skuespil, som bleve opførste paa Statens Bekostning og under dens Opsyn, vare ædle Drive=Værk til at forfine Folkets Smag, og ophøie deres Sindsmeninger. Kort at sige, Stoltheden i deres Raadhuuse, Forsamlings=Saler, Templer, og andre offentlige Bygninger, som alt var udført af de dueligste Mestere og efter de beste Anlæg, opfyldte deres Sind med de værdigste og høieste Ideer, og lærte dem tillige at kiende det Baand, hvori de stode med det Almindelige. (Resten følger.)