Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-09-01
Indenlandske Efterretninger. En (sig i det Mindste saakaldende) Blikkenslager, har angaaende den printzlauske Sag tilskrevet Fædrelandets Redaction et Brev, som denne har lovet at besvare i næste Nummer. Vi have ogsaa her i Byen (Odense) særdeles duelige Blikarbeidere; men det er dog nok Kjøbenhavn forbeholdt, at fremvise Blikkenslagere, der kunne skrive saa godt for sig. Efter først at have berørt, hvorledes det er ubegribeligt at de, hvem det paalaae at have Tilsyn med Printzlau, have troet ham saa godt og ikke bedre passer paa ham, især da han strax havde viist, at han var en Person, der skulde passes paa, raisonnerer Brevskriveren: "det veed jeg, at havde jeg ikke bedre passet paa mine Svende og Drenge, end der er passet paa ham, saa havde jeg længe været ruineret. Herfra gaaes over til alvorlige Betragtninger over, at det var i Begyndelsen af 1835 at Printzlaus Bedragerie blev opdaget og Hof- og Stadsrettens Dom afsagdes først den 15de Juli 1837 (endda er Høiesteretsdommen tilbage. For tre Fjerdingaar siden siger Forf. i Brevet – stial en Karl, der ud paa Landet tjente hos min Moders Nabo, en He af knap 30 Rbdlr.s Værdie og ham har jeg alt seet arbeide som Slave med Bolt og Jern, medens den Anden, der for over 2 1/2 Aar siden bedrog Landet for 70,000 Rbd., i det mindste endnu har det meget bedre. Bestemmes skal Tabet accurat, det kan jeg nok indsee; men da Accuratessen ikke saa synderligt kan gavne her i dette Tilfælde, saasom Landet dog ikke faaer en Skilling af Pengene at see, synes mig, at man ligesaa godt kunde dømme gesvindt. En Bekjendt af mig meente, at det er Noget, som de galante Folk, naar de gjøre Kieltringstreger, have forud for gemeene Kieltringer, at det varer længer inden de blive dømte, og at Retfærdigheden ikke er saa expedit med dem: i det Høieste holde de Qvarantaine hjemme eller i et Arresthuus, som da bliver møbleret fordem, og de blive fodrede paa Landets Bekostning. "De - siger Brevskriveren derpaa til Fædrelandets Redaction – De, som maaskee veed bedre Beskeed herom, ville derfor gjøre mig og sikkert flere end mig en Tjeneste ved at forklare os det, som forekommer os ubegribeligt i et Land, hvor Kongen elsker Retfærdighed, hvor Domstolene ere bekjendte for deres Upartiskhed, og hvor det er bekjendt, at med Lov skal man Land bygge. Vil eller kan De ikke selv give os den Beskeed, som vi ønske, kan De maaskee foranledige, at en Anden gjør det, og derfor er jeg saa fri at tilskrive Dem." Til Slutning forsikkres, at det ikke er Haardhjertethed eller Mangel paa Medlidenhed med en Ulykkelig, der ikke tidsnok kan komme til at arbeide i Bolt og Jern, der har bevæget Forf. til at skrive dette Brev; "nei det er tvertimod Medlidenhed med Landet; thi det kan jo ligesaalidt taale at miste en Tønde Guld som min Moders Nabo at miste en Hest; det er af Medlidenhed med ham, der stial Hesten, maaskee for at kjøbe sig et sølvbeslaaet Pibehoved for at stadse med, forført dertil af den megen Stadsen, som han seer og hører om; det er af Medlidenhed med de Enker og Faderløse, over hvem det gaaer ud, naar en Casserer løber bort med Kassen. De kan troe, at der er mange simple Folk, som i dette Punkt tænke som jeg, og det er et godt, naar menig Mand troer, at det hører til de høiere Classers Forrettigheder, ei paa samme Maade at staae under Loven som de fattigere Stænder, hvor Nød, Mangel, slet Exempel, og Forførelse ofte frister til at forsynde sig mod Guds og Kongens Lov. (Hemp. Av.)J samme Blad læses under "Meddeelt Følgende: Høsten her i Sjælland for indeværende Aar, eller i Almindelighed den hele sydlige og østlige Deel, kan langtfra ansees at være saa rig som Anmelderen i No. 150 beskriver at være Tilfældet i Fyen og formener ligeledes at være Tilfælder over hele Danmark. Vintersæden, især Rugen, har lidt meget ved det barske Foraar, paa de lavere og side Jorder gik den tildeels reent bort, nærmest som en Følge af den usædvanlige Vinter, som indfandt sig den 9de April, idet et vedholdende 24 Timers Sneefog, som kuns Faa kan huske Mage til paa den Aarstid, faldt over det hele sydlige Sjælland saavelsom Falster, Lolland, og Møen, saa at alle, saavel Hoved som Biveie vare ufremkommelige, indtil flere Dages Sneekastning atter banede Folk Samfærsel. Det er bekjendt, at denne betydelige Snee ikke faldt i det nordlige Sjælland eller Fyen, men derimod i endnu større Grad i Engelland og de for os sydlig liggende Lande. Vaarsæden er, ihvorvel den ikke kan kaldes maadelig, dog heller ikke saa rig som i almindelige gode Aar, da Tørken i Fortiden var for langvarig. Jndtil den 16de Julii havdes en uafbrudt Tørke i 6 til 7 Uger, hvor Bygget saavelsom Havren leed meget, og paa de lettere Jorder visnede i Bunden; indtil ovenmeldte Datum, da en vedholdende 24 Timers Regn i hele det sydlige Sjælland kom endnu saa betids, at den kunde hielpe Axet frem, og derved forskaffe Straaet nogen Længde, men Tørken havde allerede havt den Jndflydelse paa Bygget, at det blev tyndt, Havren derimod kortstraaet. Denne for det sydlige Sjælland saa velgjørende Regn strakte sig langt fra over hele Landet, og endnu 14 Dage a 3 Uger efter sukkede Landmanden forgiæves efter Væde paa hele den østlige Side, navnligen i Stevns og Bieverskov Herreder, lige op til den nordlige Deel, hvor ogsaa Følgerne af den langvarige Tørke kjendeligen sees.