Ribe Stifts Adresseaviser, 1827-06-08
Jgiennem det Kongelige Rentekammer er under 16de Maji sidstleden emaneret følgende allerhøieste Forordning, angaaende Fortrinsretten i Henseende til resterende Kongelige Skatter og Afgivter for Hertugdømmerne Slesvig og Holsteen. Vi Frederik den Sjette, af Guds Naade Konge til Danmark, &c. &c., gjøre vitterligt: Det er allerunderdanigst blevet Os foredraget, at ved den uindskrænkede Fortrinsret, som Vor Kasse hidtil i Opbudsboer har nydt i Henseende til resterende Skatter og Afgivter fremfor andre Fordringer paa Boet, Restancerne undertiden ere opvorede til betydelige Summer, hvorved de med Restancer behæftede Contribuenters Pante Creditorer i flere Tilfælde have lidt betydelige Tab. For nu at forebygge sligt Tab for Fremtiden og isærdeleshed for at ophielpe Grundeiernes Credit, have Vi allerhøist fundet Os foranledigede til for Vore Hertugdømmer Slesvig og Holster at fastsætte og forordne Følgende: 1. Alle Restancer af de Vor Kasse tilkommende Skatter og herskabelige Afgivter, med Jndbegreb af Arvepagtsafgivter og Canon, hvilke maatte blive paadragne, efter Begyndelsen af Aaret 1827, skulle herefter kunne med samme Fortrinsret, som hidtil, kræves for det Aar, hvori Opbudet skeer, og for de nærmest foregaaende to hele Aar, men, forsaavidt fornævnte Restancer maatte være ældre, staae tilbage for alle protocollerede Fordringer, og stædes til Betaling umiddelbart efter dis se. 2. Ligesom der, ifølge heraf, naar Ansøgninger til Vort Rentekammer maatte indgives om Henstand, ikke vil blive bevilget Terminer til Afdrag af saadanne nyere Restancer paa længere Tid end den, hvori Fortrinsretten er forbeholden, saaledes skal ogsaa den Bemyndigelse, som ere tilstaaet de Anthoriteter, hvilke det efter Anordningerne paaligger at foretage Restance-Undersøgelserne, i Amterne, Landskaberne, de Os tilhørende Godser og Stæderne, til at give henstand med resterende Skatter og Afgivter, i Henseende til de fra nu af forfaldende Afgivter være indskrænket dertil, at de ikkun kunne bevilge Terminer for det sidst forløbne Aars Restancer, og blot i det løbende Aar, hvorimod alle Restancer fra ældre Tid, forsaavidt disse ikke ere paadragne før Aaret 1827, uden videre ere at ansee som forfaldne til Betaling, og ere at inddrive inden udløbet af Terminen for Fortrinsretten. Vore Kasse og Oppebørselsbetiente paalægges ogsaa derfor herved udtrykkeligen Ansvaret, hvis de, uden speciel bemyndigelse, lade saadanne nyere Restancer henstaae over den ved Restance-Undersøgelsen fastsatte Tid, og have de, efter Vort Rentekammers Bestemmelse, ufortøvet at tilsvare det Tab, Vor Kasse derved maatte lide, af deres egne Midler, dog under Forbehold af deres Regres imod Restance-Debitorerne. 3. Med Hensyn til alle nuværende Restancer af Skatter og herskabelige Afgifter indtil Slutningen af Aaret 1826 forbeholdes den hidtil anordnede Fortrinsret, saa at deslige Restancer fremdeles nyde Betaling fremfor alle protocollerede Fordringer. Dog skulle Vore Overøvrigheder og andre Autoriteter alvorligen vaage over, at disse ældre Restancer efterhaanden formindskes, og ved Restance-Undersøgelserne ombyggeligen bestemme det Afdrag paa disse Restancer, der bliver at svare, efter Debitorernes Evne. 4, paa det iøvrigt Øiemedet, Privatcreditens Opretholdelse, saavidt mueligt maa kunne opnaaes, skulle vore Kasse- og Oppebørselsbetiente, efter saadanne ContribuenterForlangende, som nu maatte have betalt deres samtlige Statter og Afgivter indtil Slutningen af Aaret 1826, eller i Fremtiden maatte afdrage disse, imod det sædvanlige Qvitteringsgebor udstæde en særskilt Attest derom til disse, ligesom og Protocolførerne, mod det for en Posts Udslættelse hvertsteds bestemte Gebuhr, ordret skulle indføre denne Attest paa Contribuenternes Folium i Pantebogen og Biprotocollen. 5. Da det ogsaa hidtil ofte har været Tilfældet, at ved Salg af faste Eiendomme de paa disse hæftende Restancer, endog undertiden for flere Aar, ere gaaede over paa de nye Eiere, saa ville Vi herved tillige have anordnet, at fra nu af ved Overdragelsen af faste Eiendomme til nye Eiere, paa hvilken Naade samme end maatte skee, dog blot med Undtagelse af der lovbestemte eller en hermed lige testamentarisk Arvefølge i saadanne faste Eiendomme, samtlige Restancer fra de siden Begyndelsen, af 1827 og indtil den nye Eiers Tiltrædelse forløbne Aar skulle afdrages, forinden Tilskiødning skeer, ligesom og de mueligen fra den indtil Slutningen af Aaret 1826 forløbne Tid endnu værende ældre Restancer ikke maae gaae over paa den nye Eier, med mindre Vort Rentekammer, naar derom indgives Andragende, efter Omstændighederne dertil maatte give speciel Bevilling, til hvilken Hensigt de, som begiære en Eiendom tilskiødet, have at fremlægge Attest fra vedkommende Oppebørselsbetjent om, at samtlige Restancer ere betalte, eller, hvor det giøres fornødent, Beviis for, at de ældte Restancers Overdragelse maatte være bevilget af Bort Rentekammer. Og, endskiøndt Vi ogsaa efter Tilskiødningen ville have forbeholdt Vor Kasse dens Fortrinsret til Eiendommen i samme Udstrækning, som den tilkom samme før Tilskjødningen, saa ville Vi dog have de Betiente, som enten maatte udstæde urigtige Attester om Restancernes Afdrag, eller foretage en Eiendoms Tilskjødning, uden at der iforveien er tilveiebragt Beviisligheder for, at Restancerne ere afdragne, eller at der maatte være bevilget Henstand med Afdraget af de ældre Restancer, gjorte ansvarlige tilligemed Eiendommenes Besiddere for ethvert Tab, som Vor Kasse maatte lide ved det imod Anordningerne undladte Afdrag af Restancerne, hvorhos det vil beroe paa Vort Rentekammers Bestemmelse, i hvilken Orden det vil gjøre de Vor Kasse tilkommende lovlige Fordringer gjældende mod vedkommende Eiendomme eller Personer.