Ribe Stifts Adresseaviser, 1815-03-07
General Grev Schmethau har faaet sin Afskeed af Krigstienesteen, Statsraad Rosenkrantz er entlediget fra sine Embeder som Statsraad og Director ved Rigsbanken. Kronprindsen er udnævnt til Chef for det søndenfieldske Jnfanterie=Regiment. (Fortsættelsen af Svar paa en Artikel a., s. f. No.) Ei uden Uvillie formaaer man i ovennævnte Artikel endnu at see fremstaae en Forsvarer af Een af de skrækkeligste Begivenheder i dette Aarhundrede; en Begivenhed, der havde til Følge med sig al den Ulykke, der siden ramte Danmark. Her er Talen om Kiøbenhavns Bombardement og Flaadens Borttagelse i Aaret 1807. Danmark berøvedes herved sit National=Palladium, alle sine Marine=Forraad, sin Hovedformue af tusinde paa alle Have adspredte Skibe og fine Colonier uden nogen foregaaende Erklæring. Da dette Overfald gjordes, kunde man ei giøre Danmark en eneste Bebreidelse, for at have overtraadt Neutraliteten. I hiin gaadefulde Tid, da al Grundvold for europæisk Civilisation og Folkeret syntes omstyrtet, hvor Modstand maatte være ligesaa voldsom, som Angrebet, opstod hiin Beslutning. Selv Ophavsmændene ansaae den for en grusom Nødvendighed, og Danmark fandt ei større Deeltagelse hos nogen Nation end just hos det Folk, hvis Regiering troede sig nødt til at udsee det til Offer, Almindelig var Uvillien over denne frygtelige Begivenhed. Ruslands og Østerrigs Erklæringer udtalte den høit, og det er ubegribeligt, at en Tydsker med et Slags Velbehag i dette Øieblik kan tilbagekalde en Begivenhed, der endnu meere fremvirkede en ulykkesvanger Epoche, der for Tydskland har været riig paa sørgelige Følger, der gav Tyranniet en gunstig Forevending til at fortsætte sin Bygning, og at anvende Grundsætninger til Folkeslagenes Undertrykkelse, som neppe Nødværge kan undskylde. Europa og især Tydskland vil vist overlevere tilkommende Slægter den Erkiendtligheds Følelse, der maa giennemtrænge os alle for Englands heeltemodige Anstrængelser til Verdens Befrielse. Men i det vi høit stemme i hermed, kunne vi tillige ei undertrykke det Ønske, at hiint af Ærens og Berømmelsens Straaler omgivne mægtige Rige ei maa holde det for uværdigt for sin sande Storhed at erkiende og, om muligt, godtgiøre en ved Skiæbnens bydende Nødvendighed mod et uskyldigt Folk begaaet Uretfærdighed. Det er Danmark bekiendt og uden for al Tvivl, at General Evald uden at indhente eller oppebie sin Konges befaling, at alt for engstlig Bekymring rykkede frem over Elben mod Hertugen af Brunsvig=Oels, og at dette Skridt ei blev uden ubehagelige Følger for ham. At det havde lignende Sammenhæng med Affairen mod Schill, er ligesaa bekiendt. Mod denne ulykkelige Yngling var allerede hans egen Konges Erklæring udkommen, og i Kiøbenhavn fik man Beretning om det Forefaldne, uden at have foranlediget det. Den Tidspunet, som den meerbemeldte Artikel berører, ligger os nærmere. Det var let under Kampens Trængsler, og da Lidenskaberne vare i Oprør, at forrykke Synspunctet, og at fremstille den sande Sammenhæng af Danmarks Forhold saaledes, som deres Politik fordrede, der støttede deres Regiering paa Forstørrelser paa Danmarks Bekostning, og derfor fremsatte Grundsætninger, der ei ere værdige den Skole, hvori de umiskiendeligen ere lærte. Dog dette Bedrag vil stedse meere forsvinde, og Sandheden vil engang med sine Straaler adsprede den Skye, med hvilken man har indhyllet denne Begivenhed. (forts.)