JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Adresseavis for Børn, 1779-02-10
Spørsmaal. Hvad er det kiereste i Livet, Meere om Jord-Kuglen. (See No. 5.) Jorden dreier sig uophørlig omkring fra Østen imod Vesten, og har sin visse Gang eller Løbebane, om i Luften. Deraf kommer det, at vi synes Soelen gaaer omkring Jorden. Men Synet bedrager og her, som i mange andre Tilfælle, for Exempel. Naar vi seigle forbie et Skib, som ligger stille, saa synes det, som Skibet gik forbie os. Det var jo ogsaa urimeligt, at Soelen, som er ti hundrede tusende Gange større end Jorden, skulle dreie sig om den; Men rimeligere er det, at den mindre Planeet bevæger sig om den større. Jorden ligger 20 Millioner Mile fra Soelen, og har sin egen Luftkreds eller Sphære, der dreier sig tillige med den omkring Soelen. Den bestaaer af Land og Vand, blandet mellem hver andre, dog henge alle Have sammen, saa at man kan betragte dem som eet. – Deres Overflade er meget usevn, og afvexler med Bierge og Dale, saavel paa Landjorden, som paa Havets Bund. De høieste Bierge ere omtrent en Miil høie. Men saa ujevn Jorden maatte synes at være, formedelst dens mange uhyre Klipper og Bierge; saa har dog denne Ujevnhed en stor og uundværlig Nytte, thi dersom den vor gandske flad, og ingen Bierge eller Høie havde, vilde Havet gandske oversvømme den, og altsaa ikke kunde beboes, uden af lutter Vand-Dyr. Men nu samler Vandet sig i de dybe Steder paa Jorden, og de høie bliver til Boelig for Mennesker og Land-Dyr.
Adresseavis for Børn, 1779-02-10
Correspondence. Min kiereste Broder Johannes, Det bedrøver mig vist, min søde Broder, at jeg var saa uartig mod dig, og kaldte dig en Mobs. Jeg tænkte ikke det var saa groft; men Pigen siger, det er en Hunds Navn. Og det gjør mig nu saa hiertelig Ondt, at jeg skulle give min fødeste Broder saa hæsselig et Navn. Men jeg veed ikke, hvordan det var, jeg blev saa vreed, fordi du vilde, at jeg ikke maatte læse i Ug spil, og naar jeg nu ret betænker mig, saa var det dog ikke Avis ikke saa Ondt meent af dig. Tilgiv mig nu denne Feil, min søde Broder, og vær ikke vreed paa mig. Jeg skal aldrig, om jeg blev gjort nok saa megen Fortred, skielde dig meere. For det lader dog saa ilde, især for Sydskende, at være saa gemeen, og skielle hverandre. Lad mig nu vide, om du har tilgivet mig det, jeg har ikke Roe, førend jeg faaer dig god igien, og nu forbliver jeg din oprigtige Syster Frederica. Nyheder.
Adresseavis for Børn, 1779-02-10
En 14 Aars Jomfrue, fandt for godt i Fredags Aftes at ville gjemme sin Aftens Mad til hun fik Appetit, og sadte den under Sengen. Formodentlig var hun bange, at hendes Sydskende kunde faa Lyst at spise nok engang om Aftenen. Endelig bliver den lille kloge Jomfrue hungrig, og vil da tage sin forvarede Mad frem; men finder en tom Tallerken. Hun bliver forundret, og beskylder sin Broder for, at have taget samme. Mama faar at høre deres Trætte, og sin Jomfrue Datters Uforsigtighed. Hun undersøgte Sagen, og fandt, at Hunden, som stoed endnu og gjorde sig tilgode paa det sidste Stykke, var Tyven, og Slutningen blev denne: at Jomfruen, for at blive klogere en anden Gang, og ikke paa saa urimeligt Sted forvare sin Mad, maatte til Straf gaae sulten i Seng. Det er min Silke, sagde den lille Birgithe til sin Broder Christian. - Nei det er min sagde han. - Hvad skal du med Silke, du er jo ingen Skræder Dreng. – Det er det samme, saa faar du den dog ikke, for det er min egen. Jeg skal sige det til Mama, saa skal du nok herud med den. Kan du ikke sige det lenge nok. - Birgithe gik til Dørren, for at fortælle Mama hans Motvillighed; Men imedens fandt Mons. Christian for godt, at putte Silken i Kakelovnen. Dette var en Uartighed, som vist nok aldrig kunde gaae got af. Man vil sige, at Mama ved en lille Revselse drev den lille Ondskab til Dør, og lærte Monsieur Christian, at Føielighed og Tienstagtighed holder vor Herre langt mere af end Gienstridighed. Fra den Dag af, har han heller aldrig nægtet nogen af sine Sydskende, hvad de har bedet ham om, som har været anstændigt. for Børn.
Adresseavis for Børn, 1779-02-10
Befordringer. Jomfrue Johanne, som nu kun gaaer om Eftermiddagen i Skoelen, har allerede bragt det saa vidt, at hendes Mama, som er meget svagelig, kan lade hende gaae i Huusholdningen, og betroe Nøglen til Spisekammer og Kielder Hvad der fornemmelig har befordret hende til dette Æres Skridt, er hendes store Lyst, hendes Forsigtighed og hendes Reenlighed. Monsr. Jens, som saae, at hans Side-Kammerat, der var kommen sildigere i Skoelen end han, havde ved sin Fliid opsvinget sig til den 3die ved første Bord, har saaledes stræbt, og i sin Stræbsomhed faaet Lyst til Flittighed, at han derved ikke allene har forhvervet sig sin Læreres Yndest; men endog bleven befordret til den første ved det øverste Bord.
Adresseavis for Børn, 1779-02-10
Søe- og Handels-Efterretninger. Vi have den største Aarsag at takke Gud forden ubeskrivelige Nytte, som Søefarten forskaffer os. Hvor skulle vi kunde faae alt det, baade fra vore egne og fra fremmede Lande, som vi faaer, om vi skulle hente det med Heste og Vogne Lad os for Exempel betænke: Vi eye det Skib, som kan romme 300 Læster. En Skibslæst veed vi er 2 Tønder. Nu veier en Tønde 2000 Pund, og altsaa beløber 300 Læster sig til 600 Tønder, følgelig til en Million og to hundrede tusende Pund. Det høieste nu en Hæst kan trække, er tusend Pund. Altsaa vilde der udkræves til en saadan Ladnings Fortbringelse tre hundrede og tolv Vogne, og i det ringeste ligesaa mange Mennesker til at kjøre dem, og tolv hundrede og atte og fyrretyve Heste til at trække dem; Hvor kostbart vilde dette ikke blive Ja, hvor kostbarere vilde nu ikke de store Skibs=Ladningers Befordring blive. Hvor skulle vi saa befordret vor Rigdom og vore Vare, vor Handel og Kiøbmandskab, dersom Alting skulle gaae for sig paa saa langsom en Maade. Hvilken Aarsag haver vi ikke som lever i et Land, hvor Handel og Søefart blomstrer, at erkiende Guds velsignende Haand, og saa ofte vi see et rigt beladent Skib i Havnen, at prise og takke ham for denne Velgierning Rei Avis Reisende.
Adresseavis for Børn, 1779-02-10
Udpasserede. Den unge Herr von Hastig frem, som altid har havt stoer Lyst til at reise, begav sig med sin Hofmester paa Veien. Neppe vore de kommet paa et fremmed Sted, førend han spurgte, hvor reiser vi nu videre frem, Aldrig gav han sig Tid til at see sig om, eller lægge Marke til et eller andet, som forekom paa det Sted han opholt sig. Han stundede kuns efter at reise, at komme fra et Sted til et andet. Uagtet hans Hofmester forestilte ham, hvor nødvendigt det var at opholde sig noget paa hver Sted; at man ellers ingen Nytte havde af sin Reise, saa var det dog altsammen forgiæves. Hr. von Hastigfrem vilde kun reise, og fare fra et Sted tilet andet. Hvad skeer, Han fik sin Villie, men endelig kom den unge Herre hiem. Han vidste nu ikke at fortælle om andet, end hvor mange Stæder han havde faret igiennem, og at sige Navnene paa disse Byer. Dette giorde ham til en Latter for sine Jevnlige, han blev skamfuld over sin Uvidenhed, og fortrød nu inderlig, at han ikke havde profiteret meere af sine Reiser.
Adresseavis for Børn, 1779-02-10
Saa gaaer det de unge Descipler, som ikke vil give Agt paa det, deres Lærere forklarer fordem, men kuns vil fort i deres Læsning, for at faae en Ende derpaa, uden at vide, hvad de har lært. Slutningen bliver, de veed ingen Ting. Dem, som vil lære noget, maae give sig Tid, tilat fatte, hvad ham siges, og have nøie Agt paa det, hvori han undervises, og ei før tile til Enden af Bogen, førend han ret har fattet Begyndelsen.
Adresseavis for Børn, 1779-02-10
Auctioner. En lille Jomfrue fik forleden fat paa en Catalog, og læste iblandt andet saa mange deilig Silke=Addriener, Skiørter og Trøier, som skulle sælges. Mama sagde hun, hvorfor mon disse rare Klæder skal sælges. – Fordi den, som har hørt dem til, er død, mit Barn, og kan altsaa ei bruge dem meere. – Skal da mine ogsaa sælges, naar jeg er død – Aa ja de hører Verden, til og kan kun bruges her paa Jorden. - O hvad er det da værd at holde saa meget af disse skadselige Klæder. Jeg kan jo døe i Dag, og saa skulle mine Klæder kanskee sælges i Morgen. Fra for Børn. nu af skal jeg aldrig bryde mig om Stads mere Mama. Du kan gjerne være stadselig, siden Verden saa vil have det, naar du kun ikke henger dit Hierte dertil. Vor Herre elsker selv Orden og Reenlighed, og for ham er det det samme, enten vi bære Klæder af Silketøi eller af Vadmel. Vi maae allene ikke være forfængelige og stolte deraf. - Det har Mama ret i, for det var jo meget dumt at vilde være stolt af det, vi ikke kan tage med os i Guds Rige.
Adresseavis for Børn, 1779-02-10
Til Kiøbs. Agurker, er en Hauge=Vext, som voxer paa lange og lodne Stilke lang med Jorden. Tæt ved Stilkene udspringe Blomsterne, der ere skabte, som en Klokke af en guul farve, hvoraf Agurken fødes. Den kan voxe til en halv Fods længde, og saa tyk som en Arm. Den hvidagtige Agurk holdes for den beste. Naar Agurker ne blive modne, ere de guule. Denne Frugt er just ikke meget sund, dog ved Tilsatser af skarpe Ting har den sin Nytte. De smaa grønne Agurker, ere dem, man sylter. De maae plokkes, førend de modnes. Man nedlægger dem i afkogt Viin-Edikke med Salt, Peber, Jngefer, Laurbærblade, Peberrod, Neleker, saa tage de en behagelig Smag, og man bruger dem da ved Spisebordene til Steg.
Adresseavis for Børn, 1779-02-10
Bøger. Dersom vi ikke havde Papir, vilde vi heller ikke kunde have trykte Bøgger. Altsaa er Papiret den første og fornemste Ting, som udfordres, forend vi kunde vente at see en trykt Bog. Hvorfra faae vi da Papiret? Hvorledes bringes det til Veie, Saa vigtigt det er, saa simpel er dets Oprindelse. Det giøres af de Lapper og Klude, vi kaste paa Møddinger eller ud paa Gaden, og som vi ikke meere kan bruge. Disse opsamles af fattige Folk, som vi dagligen see paa Kiøbenhavns Gader, der gaaer og udsøger dem af Skarn hobene. Disse Lapper og Kluder, bringes da til Papirs=Møllen, hvor de stampes og knuses, og bringes til en tynd Masse, hvoraf Papiret formes og giøres. Derefter tørres samme, og presses. Man burde ikke være saa skiødesløs med Papiret, naar man betænker, hvor megen Møi Avis og Arbeide det koster, for at forfærdige det. Ef hvert Ark maae 32 gange igiennem Hænder, og sex gange lægges i Præsse, førend det er færdig. Af linnede Klude giøres Skriv Papiret, og af de uldene, de mange øvrige Sorter, saasom Trykpapir, Cardus og graae Papiret. Maae man ikke forundres over, naar vi tænke paa den forfærdelige Mængde Bøger, der er til, og paa de mange Skriverier, hvor alle de Lapper og Klude kommer fra, som dertil udfordres. Men saaledes virker Guds Viisdom imellem Menneskens Børn, at endog af det Allerforagteligste og Uanseeligste i Verden skal drages Nytte, ja den fattigste Mands Pialter kommer os til Gavn.
Adresseavis for Børn, 1779-02-10
Bortkomne Sager. Jomfrue Amalia skulle forleden Dag i Visiter med sine Forældre, og havde iblandt andet Stad, faaet sin vare Guldring paa. J Selskabet blandt de andre smaa Jomfruer, syntes hun at være lidt stolt af sin deilige Guldring, enhver skulle see den; den kom endelig af Fingeren, og løb nu fra en Haand til en anden saa længe, at Amalia glemte at spørge efter den. Nu blev der kalt til Bord, og under Maaltidet savner Amalia først sin Ring. Hun bliver bestyrtset, og kunde ikke spise. Maaltidet faaer Ende; hun fø ger, hun spørger; Nei, ingen vidste, hvor hendes Ring var. Nu maatte hun tage hiem med sine Forældre, og bedrøvet var Amalia; Mama spurgte, hvad der feilte hende, men Svaret blev, hun havde saa ondt i sit Hoved. Jmidlertid for Born. skulle hun klædes af, og Pynten forvares. Mama savner hendes Ring. - Hvor er den henne blev der spurgt: – Der stoed Amalia Hvad skulde hun svare, Hun vidste intet uden dette at den var borte. Godt min Datter, Hvad der da passerede, kan enhver lille Jomfrue nok tænke, som veed hvad Skiødesløshed og Uagtsomhed fortiener;) - Havde jeg været i hendes Sted, jeg skulde vist ikke have gjort mig stolt af min Ring, og endnu mindre ladet den komme fra mig. Thi saa maatte jeg vidst have ventet, at det samme vilde have mødt mig, som mødte hende, nemlig: for det første Straf, og dernest, at blive berøvet den Fornøielse at gaae med Ring paa min Finger, saalænge jeg ikke bedre vidste at passe paa mit Tøi.
Adresseavis for Børn, 1779-02-10
Fundne Sager. Den lille Erick havde fundet en Guldring om Morgenen paa Gulvet i sin Mamas SoveKammer, han seer det er den lille Jomfrue Amalias, som der var spurgt og leedt efter Aften tilforne; Stiltiende springer han hen til hendes Forældre, føler hendes Bedrøvelse, ønsker at hendes Mama ikke maae have savnet den, og søger at faae Amalia allene i Tale, for at levere hende sin Ring. Han kommer, den lille Jomfrue Amalig møder ham med Taarene i Øinene, forfæller sin Skjebne. - Hvad kunde Erich giøre, Han græder med, og beklager at han ikke før søgte efter Ringen, og forekom Jomfrue Amalias Bedrøvelse. Subskribenterne, ere end videre Jfr. Dorothea Elisabeth Treld, Mr. Frantz Peter Andresen. Charlotte Amalia Treld. Hans Jørgen Herlow. Frøk. Maria Sophia Clozel. Jfr. H. S. Schram. Msr. Christian Hendrichsen. Sophie Lucretia Schwarnen. Berthel Kierkegaard. Mr. Nicolay Johan Copman. Jens Christian Kierkegaard. Jfr. Lovise Amalia Passavant, fra St. Croix. Jfr. Dorothea Christine Rondahl. Msr. Hans Peder Holm, fra Søeholm. Maria Margretha Rondahl. Jens Beck Gottsche i Donse Krudt-Mølle, Dorothea des Campeaur.
Adresseavis for Børn, 1779-02-10
(J næste Blad følger flere.)
Adresseavis for Børn, 1779-02-17
Aar. Nummer, Første Avis Aargang. for Onsdagen. Børn. den 17 Februarii. Jlden staaer stille for Speddet som gaaer, Saaledes gaaer Jorden for Soelen som staaer Opløsning. Paa Spørsmaalet i Rummer 6. Set kiereste i Livet, er Sundheden. Hvad hielper os alle Behageligheder i Livet, naar vi ikke har opr Holsen. En riig Mand i Ære skulle ønske, naar han vorder sig i sin bløde Seng, fra en Smerte i en anden, at være i den fattig men frate Hyrdes Sted, som staaer ved Leedet, Og den Fattige, som lider de største Mangler og Gienvordigheder i Verden, i sine sunde Dage, skulle i sin Sygdom ikke viste sig mere end Sundhed.
Adresseavis for Børn, 1779-02-17
Spørsmaal. Hvad er den største Dyd, Fastelavn. Alle veed at taabe paa Fastelavn, men kun faae ved hvad det Navn betyder. Ordet Faste lavn, er det samme, som Tillavelse eller Forberedelse til Christi Lidelses Fæst. Med hvilken stille Andagt burde vi da ikke begynde der første Dag af denne Forberedelse. Og dag, hvilke Daarligheder opofre vi os ikke til paa samme Fastelavns Mandag, er ligesom en Fæstdag for Støi Sviir, Galskab og Forvildelse. Vist nok have vi hine hedenske Fæste at takke herfor, der ved Christendommens Tiltagelse, forvandlede sig i de saa kaldede Carnevaler blandt de Catolske, hvis Udsvævelser noksom ere bekiendte, og gemeenlig bestod i Overdaadighed, Lystigheder, Comoedier, Masqverader og alle de muelige Gøglerier, som det sandselige Menneske kunde forfalde til. – Fra disse Carnevaler stammer vore Fastelavns=Leege, Vedeløbe, Lystigheder og Galskaber. – Megen Misbrug er opkommen af velmeente Hensigter; Saa gaaer det og med Faste-Tiden blandt mange Christne. - J den første Christne Kirke, forberedde man sig til den hellige Paaske, eller Jesu Opstandelses Fæst, ved 40 Timers Faste eller en frivillig stræng afhold fra al Spise, og de Penge man derved sparede, blev givet til de Fattige. Tid efter anden blev denne Fastetid meget forlænget indtil den i Aaret 500, var voxet til 40 Dage, i hvilken Tid hverken Brøllupper eller nogen Slags Lystighed maatte have Sted. Hvor anderledes tænker man nu Fasten er forvandlet til Fraadserier, og Andagten selv omskiftet sig igien i de Glæder, som fornøiede Hedningen. Vor store Luther anbefalede vel Fasten, som en smuk udvortes Tugt Men han gjorde det ikke til nogen Nødvendighed; Den kan vel opvække Eftertanke og Andagt hos nogle, men den kan det ikke hos alle. Jesus eller hans Apostler har aldrig paalagt de Christne den legenlige Faste, som en Pligt. Tvertimod Avis. det behagede endog den livsalige Frelser kort for sin Lidelse, at indstifte sin Jhukommelse af samme, ved en hellig Nadvere. Det er kun Overdaadigheden, Fraadserierne som giør det anstændigt for os, som Christne, at vilde derved forberede os til den helligste, den andagtsfuldeste af alle Fæster. En retskaffen Faste af syndige Lyster og en sand Korsfæstelse af vore onde Begierligheder, er den sande Faste, og kun den allene er Gud behagelig, men denne er os nødvendig, baade i Fastetiden og enhver Aarstid.
Adresseavis for Børn, 1779-02-17
Priis=Materie. En Fader vilde prøve sine Børns Forsig tighed, og udsadte et deligt stort Æble til Priis for den, som i et Væddeløb først kunde naae Maalet. Men Rendebanen have han dem uafvidende, ladet belægge med adskillige Grene hist og her, og nu gav han Tegn til Løbet Fritz var sikker af den Tanke at vinde, efterdi han troede at løbe hurtigere end Frederich, men Frederich troede han skulle vinde, efterdi han paa en lang Bane troede at kunde holde det lengere ud. Nu gav begge sig paa engang i Rend. De varede ikke længe, førend Fritz var allerede nogle Skridt forud for Frederich. Men hvad skeer Fritz er for hastig i sit Løb, snubler over en af Grenene, og ved dette uforsigtige Fald, giver Frederich Leilighed til at komme foran sig. Hvem fik nu Æbler, – Jkke den Hurtigste, men den forsigtigste.
Adresseavis for Børn, 1779-02-17
Correspondence. Kierlige Syster Frederica. Længe førend du skrev mig til, havde jeg mit Hierte tilgivet dig den Ubesindighed, at du skieldede mig for en Mobs. Havde du vist hvad din lille Mund sagde, saa var jeg vis paa, de havde hellere tied, derfor tænk en anden gang først, førend du taler. Det er en hæsselig Fe at udskielde hverandre, og allerhæsseligst er det, naar Sødskende vil giøre det. – Tænk min Syster, at give et Menneske, som er skabt i GudsBillede, Navn efter et Dyr. Hvad har Papa ikke lært os, at vi ikke bør vanære det Menneste ved Øienavn, som i Daaben er bleven kaldet en Christen, hust paa dette lille Syster og skield giørig hverken dine Sydskende eller andre. Og for Børn. for du kan see at jeg elsker dig, saa vil jeg og bede dig om Forladelse for, at jeg ikke paa en mildere Maade overtalte dig at lade være at læse i Uglspil. Jeg forbliver din oprigtige Broder Johannes. Nyheder.
Adresseavis for Børn, 1779-02-17
Den dydige Else, som ellers foreener Forstand med alle andre gode Egenskaber, der zire hendes Kiøn, fik i Sinde forleden Søndag at gaae fra Bordet førend de andre, og da man foreholdt hende, hvor ofte hun havde bebreidet andre, at de ei holdte Bordskik, sagte hun ved Undskyldninger at forsvare sig; hendes øvrige ædle Handlinger gav Anledning til, at det derved forblev, men næste Gang kommer hun sikkert til at give to Skilling i Sparebøssen. Christopher og Hans, havde saa stor Lyst at løbe paa Skøiter, men det var dem strange ligt forbudet af deres Forældre, at de aldrig maatte komme paa Jsen, Jkke desmindre have nu enhver af dem faaed en Skøitee, og hvad skulle de med den, naar de ikke maatte glide? – Hør, sagde Christopher en Dag til Hans, ude paa Fælleden er to store Baner, der har vore Fora lore ikke forbudet os at gaae. Det er allene paa Søen vi ikke maae komme. – Nei, det tør vi ikke for Papa sagde, vi maatte ikke komme paa Jsen, og der er jo ligesaa vel Jis paa Fælleden, som paa Søen. - O du er ret saadan vantreven Dreng, aldrig er der nogen Conrage hos dig, som hos andre Drenge, der baade kan rende paa Skøiter og Spasere, og kommer til hverandre. Meener du det ikke ligesaa vel forbydes af deres Forældre, som det forbydes os af vore – Ja lad dem saa giøre: Jeg vil heller undvære disse Fornøielser end fortiene mine Forældres PredeHvad vil du da med din Skøitee, naar du ikke vil bruge den, Saa kan du jo give mig den. Ja du skal nok faae den naar du faaer lov af Pa paa at løbe paa dem. Christopher blev oreedrendte ud og søgte den lille Hanses Skøite op Fik den og begav sig Stiltiende ud paa Fælleden. Hvad skeer, Han vil være lige saa kjæk, som Matros Drengene, der løb paa to Skøiter, om endskiønt han aldrig havde forsøgt det tilforn, men han falder, slaaer sit Ansigt til Skamme, Avis og kommer endelig hiem. Papa havde to gange spurgt efter ham; han seer ham nu komme. Hvo der ikke kan giette, hvad der da passerede, maae ei heller vide hvad det er at være Ulydig, nok den gode Christopher gik aldrig mere ud imod sin Faders Villie, og endnu mindre rendte paa Skøiter, han lærde af sin yngre Broder Haus, at agte sine Forældres Venskab høiere end alle sine selvtagne Fornøielser.
Adresseavis for Børn, 1779-02-17
Til Kiøbs. Boghvedegryn. Af hvilke vi lave Grod Velling, Kager eller Brød. Det er alt, hvad for Børn. de fleste Børn veed derom. Men hvoraf faaer vi Boghvedegryn, det veed ikke enhver Boghvede er et Slags Korn, som har sin Oprindelse fra Africa men nu omstunder er det meget almindeligt, og næsten i alle europæiske Lande. J Dannemark er denne Sæd ligesaa almindelig som Ærter, om endskiønt den taaler ingen Kulde. Dog er denne Plante ikke kielen; thi den kan næsten faaes i alle Slags Jord, den trives vel af Regn, varer hastig og modnes snart. Naar den opvoxer at Jorden, skyder den en lang Stengel af omtrent en Alens Høide, som er meget Grenerig og Blade fuld. Paa Toppen af disse Steengler og Grene, udspringe hvide Blomster, tæt ved hverandre, i en Dust. Af disse Blomster, kommet Boghveden, som er et trekantet Frøekorn, omgivet med en tynd brun Skall, der indeholder en hvid Kierne, hvoraf Gyn eller Meel males som vi bruge til Mad. Det er ellers mærkeligt, at efter at Mad som lades af Boghvedegryn eller Meel, bliver man hastig hungrig paa nye. Foeret eller Boghvedehalmen, er en sund Føde for Qvæget saalænge det er grønt, og af Boghvedekornet, kan man ogsaa hastig fede Høns i Gaarden Tienester ledige.
Adresseavis for Børn, 1779-02-17
Hos den unge Baron Car, er en Tieneste la dig for en Tiener, som ikke bander, og ikke lyver, og ikke søger at forføre ham til nogen Slags Daarlighed. Hvorfor det er ham saa meget herom at giøre, er, fordi han nylig mistede en Tiener, der ofte skrækkede ham med sine Eder, lærte ham at give Logn Anseelse af Sandhed, og forstod den Konst, at giøre Lasterne behagelige for ham.
Adresseavis for Børn, 1779-02-17
Trykfeil. J No. 6 af disse Blade under Articulen Jorduglen, staaer, at den dreier sig om fra Østen imod Vesten, men skal være fra Vesten imod Østen. Subskribenterne, ere end videre. Jfr. Caroline Christofine Modrup. Hans Cornelius Klingberg. Hr. Knud Bille Greve af Schak, paa Giesegaard. Jfr. Cicilia Sprunch. Mr. Nicolai Knagh. Mr. Alexander Sprinch. Christen Knagh. Benjamin Sprunch. J i Helsingøer. Mouriz Knagh. Gottlieb Sprunch. Jfr. Elisabeth Knagh. i Holbeck. Jfr. Johanne Henriette Francise, Hvede. Msr. Ole Lund. Mr. Conradt Christian Michael Wunder Christian Lund. Justine Margrethe Wunder. anrich Lund. Dorothea Maria WunderMsr. Lomberd Wahlbrand Klein. Mr. Georg Carl Wunder. Edvard Augustinus Haar. (J næste Blad følger flere.)
Adresseavis for Børn, 1779-02-24
Aar. Nummer Første. vide. Aargang. for Onsdagen. A. 4 a 4 den 24 Februarii. Om Duen har man de Raporter, Der gives to og tyve Sorter. Opløsning. Paa Spørsmaalet i Nummer 7. er gives egentlig kun en Dyd, men da den kan udbrede sig i mange Grene, saa have vi givet enhver af disse Navn af Dyd, for at giøre dens ædle Natur fattelig for Mennesket. Saaledes er Kierlighed, Sagtmodighed, Fromhed, Medlidenhed, Tolmodighed, Ædelmodig, hed, Overbærelse, Tilgivelse, Bestandighed, alle Grene af Dyden, og forenede, udgiøre den reneste, sande og fulkomne Dyd. Da vi altsaa nu kalde enhver af disse Dydens Egenskaber, en Dyd for sig selv. Saa er Spørsmaalet, hvilken af dem holde vi for den største Lad os undersøge dette Spørsmaal fra Grunden. Kierlighed for Exempel, som er begyndelsen til alle andre Dyder, mon den ikke vilde høre op at være en Dyd, naar den blev afbrudt i sin udøvelse af sin Fiende Ukierlighed. – Den Fromme, mon han mere vilde fortiene dette Navn, naar han lod sig overile, og beherske af Vrede og Bitterhed? – Den Medlidende, mon han vidste at være det, naar hans Ømhed forvandlede sig i en haard Følesløshed af hans Med skabnings Elendighed, og saa videre. Hvad bliver da nu den største Dyd, som kroner alle de andre – Bestandighed!