Aalborg Stiftstidende, 1827-10-27
Hvad nu Storbritanien angaaer, saa lader os antage, at de Følelser som have voldet vor Adfærd i Portugal, vare avlede af Nationalstolthed og Uafhængighed. Naar man nu ved denne Leilighed strax fandt disse Følelser, hvad Under da, eller hvorfor skulde det være beklagelsesværdigt? Efterat man havde faaet Bugt med Fienden, var det en naturlig følge, at Nationens Genius vilde antage en kraftfuldere og friere Holdning, selv imod dens Venner. Vi have ingen Ret til at beklage os herover - det vilde hverken være rigtig eller passende handlet af os, at gjøre saadant. Vi maae selv i deres Excesser respectere en Uafhængighed, hvilken vi selv have forsvaret, og tilgive de Luner, hvis Aand vi selv have fremkaldet. Om Portugal, fra en anden Side betragtet, gade jeg derimod sige, at der paa ingen Maade ligger noget Nedværdigende i at føle Nationaltaknemmelighed; at et taknemmeligt Gemyt er forpligtet og fritaget tillige, og igjen søger at erholde sin Ligevægt ved en retmæssig Anerkjendelse; at imellem Strorbritanien og Portugal hverken finder eller vil finde nogen commersiel eller politisk Skinsyge Sted; at Verden er stor nok, for begges Handel, saavel for Britaniens som for Portugals; og at Storbritanien, fordi det aldrig har forladt sine Bundsforvandte i Nødens Time, ikke stræber efter nogen anden Belønning for alt dets Opoffrelser og Bestræbelser, end gjensidig Tillid og fælleds Velfærd. Jeg er vis paa, at jeg af alle dem, i hvis Nærværelse jeg nu taler, forstaaes rigtig, ei allene med Hensyn til mine Meninger, men ogsaa med Hensyn til mine Motiver. Den omfindtlige Stilling, i hvilken dette Kongeriges locale Gouvernement befinder sig, Vigtigheden af dets Responsabilitet og den Omhu som dermed nødvendigviis (jeg kan bevidne det) staaer i Forbindelse, berettiger dette til Fordringer af særegen Opmærksomhed. Jeg frygter ikke for, at det ikke skulde vilde anerkjende det venskabelige Sindelag som det nærer imod denne Forsamling og hvorom jeg, mine Herrer, forsikrer Dem. J den Overbeviisninat mine Herrer hjerteligen vil imødekomme min Proposition, og at Deres Hjertelighed vil vorde anerkjendt og redeligen giengieldet, vover jeg derfor det Forslag, at vi nu tømme Glasset paa deres Exellencers dette Kongeriges Gouverneurers Velgaaende. Opiums=Æderen. (Dette er Titelen paa en liden Bog, der har gjor megen Opsigt i London, og har i en kort Tid oplere 3die Oplag. Forfatteren giør opmærksom paa den besynderlige Omstændighed, at Fabrikarbeiderne have betjent sig af Opium, da deres ringe Dagleie gjorde det umuligt for dem, at overkomme det fornødne Qvantum af spiritusse Drikke. Om Løverdag Aften vare især Apothekerne stærkt forsynede med Piller af 1 a 2 Grans Opium, som fandt en rivende Afsætning. - Opiummets Virkninger beskrives i denne Bog fra to forskjellige, hinanden modstridende, Synspunkter, nemlig som Kilden til høist behagelige Nydelser, og som Aarsag til mangehaande Piinsler. Forfatteren fortæller nu, ved hviken Leilighed han først havde betjent sig af dette Medikament. En heftig rheumatisk Hovedpine plagede ham i tyve Dage; en Ven tilraadte ham at tage Opium, og han fulgte Raadet. - Opiummets Nydelse maae tilvisse have megen tiltrækkende Magt, da forfatteren endnu har kunnet opbevare i levende Minde, de henrivende Nydelser som Medikamentet havde bevirket, efterat han ligeledes havde gjennemgaaet de umaalelige Pinsler det havde voldet)