Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1835-02-27
Efter denne forudskikkede Beretning over dette vigtige Udfald, tilføie vi blot Følgende om Parlamentets Aabning og det stedfundne Valg. Allerede tidligt om Morgenen den 19de forsamlede store Menneskemasser sig i Nærheden af den nyindrettede Parlamentsbygning, hvilke vedbleve at forøge sig til Kl. 2. Efterhaanden som de enkelte Medlemmer ankom, yttrede sig Mængdens Sindelag for disse. Reformisterne hilsedes med levende Jubel; Torverne modtoges med Piben og Mishagsraad. Ved Hertugen af Cumberlands Ankomst blev Larmen især meget stor, og Pøbelen syntes at ville gaae saa alvorligt tilværks imod ham, at det talrige Politie maatte lægge sig derimellem. Ogsaa bleve samtlige Biskopper udpebne. Efterat Lordkantsleren og den af Kongen udnævnte Kommission Kl. 2 havde aabnet Parlamentet, og erklæret, at Hs. Majestæt vilde selv, naar Medlemmerne vare tagne i Eed, tilkjendegive dem Grundene, til deres Jndkaldelse, begyndte i Underhuset Debatterne angaaende Præsident=Valget. De aabnedes af Sir FrancisEgerton (forhen Leveson Gower), som androg paa Sir Ch. M. Suttons Valg, især paa Grund af hans Uundværlighed, da hans 18-aarige Erfaring vilde betydeligen bidrage til at afhielpe Savnet af de mange Dokumenter, som ere tabte ved Parlamentets Brand. Han understøttedes af Sir C. Burrell, der især lagde Vægt paa Kandidatens Dygtighed og Retsindighed. Nu optraadte Hr. W. Denison og erklærede, at kun hans Venners indstændige Bønner og Vigtigheden af den Sag, hvorpaa Engelland, Europa, ja den hele civiliserede Verden forventningsfuldt henvende Blikket, havde formaaet ham til at frembære Andragendet, om Hr. Abercrombys Udvælgelse, hvem han i enhver Henseende ansaae som denne Post voxen. Han understøttedes af Hr. Ord, der reentud erklærede dette Valg for en Prøvesteen paa begge Partiers Kræfter. Gjensidigen lod Man iøvrigt Modpartiets Kandidats personlige Karakteer vederfares fuld Retfærdighed. Sir Ch. W. Sutton tog nu selv Ordet, for at forsvare sig imod de ham offentligen gjorte Beskyldninger; iøvrigt vilde han villigen underkaste sig Husets Kiendelse, da han fuldkommen erkjendte Hr. Abercrombys fortræffelige Karakteer og Dygtighed, hvilken Kompliment denne ved sin Optrædelse gjengjeldte med den Erklæring, at han, naar han havde tordet følge sin personlige Følelse, gjerne vilde vige for en saa høist erfaren Mand; men her gjaldt det om Seier eller Undergang for de Principer, som Nationens Fleerhed følger. Om sig selv vilde han ikke tale, da han ansaae sin politiske Anskuelse og sin Karakteer, tilstrækkeligen kjendte. - Hovedspørgsmaalet, hvorom Man indtil Parlamentets Aabning svævede i Tvivl, var, om Lord Jde Stanley med sit Partie vilde stemme for eller imod Tory Kandidaten. Han tog Ordet for Sir Charles og stemmede med Toryerne. At disse desuagtet maatte ligge under i Kampen, er et glædeligt Beviis for, at Reformisterne ogsaa uden Hielp af disse saakaldte konservative Whigs ere stærke nok til at erholde Majoriteten, – Noget, de maaskee ikke selv havde ventet. Ogsaa Sir J. Graham stemmede for Sutton. Sir Fr. Burdett afholdt sig med sine Vælgeres Jndvilgelse fra Stemmegivning. Paafaldende var Hr. Fergusons Erklæring, at han, paa Grund af personlige Forhold, saae sig, imod sine Vælgeres Anskuelse, nødt til at stemme for Sutton, og Hr. Cobbetts Yttring, at han ikke kunde stemme for Abercromby, hvorpaa han forlod Salen. Ved den fortsatte Debatte glimrede især Lord John Russell, som med Varme besvarede Lord Stanley. Ogsaa Ministeren Peel tog Ordet. Kl. 6 fulgte Afstemningen, med ovennævnte Resultat. Endnu har ingen finde et saa talrigt Antal Medlemmer været tilstede i Huset, nemlig 626, hvoraf 4 afholdt sig fra Stemmegivning. (Selv ved den anden Forelæsning af Reformbillen den 6 Juli 1831 havde kun 621 indfundet sig). Et Beviis paa, hvor megen politisk Vigtighed Man tillagde dette Valg.