Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1789-03-17
Stokholm, den 28de Febr. Da Hans Majestet havde holdt op at tale, traadde Landmarschallen frem, og tiltalede Kongen og Stænderne saaledes: 1 Stormægtigste, Allernaadigste Konge! Med den dybeste Underkastelse erkiender jeg den Høikongelige Naade, som mig af Deres Kongel. Majestet er vederfaret. Jeg har saa ofte erfaret samme, og nyder den ogsaa nu med al muelig Tilfredsstillelse. Min underdanige Ærefrygt er evig op ofte Deres Kongelige Majestet, men mit Hierte for Deres Majestet og Fædrenelandet. - Men, naadigste Konge, da jeg nu er sat i Stand til at vise mig for Tronen, for D. M. troe Undersaatter, for samtlige Ridderskab og Adel, som den af D. K. M. naadigst forordnet Landmarschall, saa udbeder jeg mig den høikongelige Naade at det maa tillades mig at sige mine værdige Medborgere, Ridderskabet og Adelen nogle faa Ord: De veed, mine Herrer, hvad der paa nogen Tid har unddraget mig den Ære, at bivaane Deres amindelige Forsamlinger. De Omstændigheder, sm ved min sidste Sammenkomst med Dennem ce indtrufne, vare ikke forudseete, aldrig af mig inskede, og ere og af mig evig forglemte. Jeg kar en længere Tid havt den Ære at have Deel Deres Overleg, og derved stedse nydt Deres Fortrolighed. Dette udbeder jeg mig ogsaa, ligesom jeg ønsker altid at være indsluttet i Deres værdige Venskab. - Stormægtigste, Allernaadigste Konge! Med den inderligste Glæde seer jeg mig igjen forenet med D. K. M. Undersaatter, Ridderskab og Adel, og kan saaledes ingen større Ære ønske mig, end at fore Landmarschalstaven for denne første Rigstand. Men da mine Aar har megen Jndflydelse paa min Sundhed, og mine Kræfter ikke altid ere overeensstemmende med min Tilbøielighed og min Villie, i at tiene D. M., Riget og min Stand; saa er jeg nødsaget, til de mangfoldige af D. M. hidtil nydte Naadesbeviisninger at bede om denne, at D. K. M., efter den Anledning, som Rigsdagsprotokollen af Aar 1710 giver i Hænde, da det Kongelige Senat ved Landmarschallens Upasselighed har at en Vicelandmar, schal, vil naadigst behage at forordne en Vicelandmarschal, som, dersom Forhindringer skulde tilstøde, kunde forrette mit vigtige Kald. - Den Høieste forlænge D. K. M. Dage til Glæde og Beroeligelse for alle troe Undersaatter, og give sin Naade og Velsignelse, til alle de vigtige Foretagender, som kunde tildrage sig under D. K. M. vise Regiering, hvorved jeg indslutter mig i D. M. sædvanlige Naade, Huldskab og Bevaagenhed." Efter at Landmarschallen havde endt sin Tale, blev Kongen saaledes ved: Da jeg for næsten 17 Aar bekræftede med Eder, just i dette Værelse Regieringslovene, som lagde Grunden til Eders Frihed og Min Ret, og tilbagebragte Roligheden i Riget, var Fædrenelandet foruroliget næsten af de samme Omstændigheder, som nu paa en kort Tid har hiemsøgt Os. Den samme udenlandske Fiende, som da hemmelig, men nu aabenhar giør Os underfundige Efterstræbelser; de samme indenlandske Mangler, som da undergrov og plaaede Rigslemmerne, synes nu igjen i een endnu høiere Grad at være oplevede. Hvad kan dog slige Forstyrrelser foraarsage, som strax efter een igien frembragt Rolighed, paa nye bryde frem, da al gammel Tvedragts Jld syntes at være udslukket? - De kunde ikke have meere end et Udspring: den forskellige Tænkemaade om Jnteresse mellem hinanden, hvoraf Mistroe og Misundelse bliver avlet, og en urigtig Udtydning af enhver Stands forskiellige Rettigheder, men hvori man til det almindelige Vels lige Befordring. nødvendigviis skulde være overeensstemmende. The et lige frit, i et og det samme Land født, paa en og den samme Grund boende, eens Love adtyden de, een og den samme Konge erkiendende, een og den samme Gud tilbedende Folk maa, i Hensigt til Rettigheder, ikke være af nogen deelt Mening, i hvilken alle Medborgere synes at have en almindelig Fordringsret, - men Stænder, som deels ved gamle Anordninger, og en lang Rekke af Begivenheder, deels ved Rigets Indretnings Natur, deels ved glindsende Fortienester, ere forskjellige fra hinanden, skulde dog, nødvendigviis besidde visse Rettigheder, som i Besynderlighed ere deres Sland egne, og uadskillelig tilhøre dem. Men beroe disse Fortrin enten paa egne retmessige Grunde, eller ikke ere behørig bestemte, saa kan det ikke feile, at de opvække indbyrdes Adskillelser, som foranledige Uroligheder og foraarsager Skælven, som, om de og ikke saa stedse sette det almindelige Væsen i den største Fare, dog i det ringeste nedbryde den saa nødvendige Rolighed, og gemeenlig aflede fra det rette Øiemeed. Naar et Rig nogensinde har erfaret Følgerne heraf, saa er det visselig vores kiere Fædreneland, som arisigeratisk Æresyge har bragt til at skælve, og demokratisk Sekomagt har skilt ad! - Det er Tid at tilintetgiøre disse Hvelvinger, som jeg ved min Regierings Tiltrædelse har troet at udrydde, og til Vores Regieringsloves Befæstelse har arbeidet paa at afskaffe. Det er billigt, at befæste de Privilegier, som begge de første Stænder af Riget nyde, Men da de i deres Regieringsform ere uordentlig benævnte, saa kan heraf opkomme ny Stridigheder. Det er ret, at fastsette Fortrin for den uadelige Stand, i hvilke Medlemmerne af samme, som lige Medborgere i et lige Land, synes af Naturen at have erholdet en Forhaabningsret. Og til hvilken Tid kunde J bedre fortiene det at have en større Ret, at see Eders egne, og Eders Børns Rettigheder fastsatte, bestemte og befæstede paa sikre Grunde, end i den nærværende: -