Viborger Samler, 1844-12-24
Det Algreen-Ussingske Andragende har endog fremkaldt Bevægelse i den Bruunsvigske Stænderforsamling! Den Deputerede Hollandt har nemlig indgivet et Andragende med Hensyn til den Fare, der truer Hertugdømmerne Slesvig og Holsteen ved Danismens Anmasselser!" Dette Andragende er gaaet igjennem med stor Majoritet, idet kun 5 Medlemmer stemte derimod, J den røeskildske Stænderforsamlings 52de Møde foretoges den foreløbige Behandling af Sagen og Finantsvæsenet, hvilken Comiteen (Ussing, Bang, David, Haagen, Scavenius) indstillede: At Stænderforsamlingen allerunderdanigst vilde gjentage sit tidligere Andragende om Besparelser og Jndskrænkninger i forskjellige Grene af Statshuusholdningen, med tilføiet indstændig Begjæring om, at der, forsaavidt Stændernes dertil sigtende Forslag ei gaves Medhold, maatte blive meddeelt Forsamlingen en tilstrækkeligt oplysende Fremstilling af Grundene herfor. – Af Grosserer Meinerts Foredrag under denne Sags mundtlige Discussion ville vi anføre Følgende: Endnu er der et Punct i Budgettet, som jeg skal berøre, og det er den i Udgifts=Bilaget p. XXIl anførte Udgiftspost til de maroccanske Presenter, der for 1844 er ansat til 51,000 Rbd. Jeg var den Første, som her i Forsamlingen i Aaret 1842 bragte denne Sag frem, og den fandt Understøttelse i Forsamlingen og endnu mere saavel i Viborg som i Slesvig. Jmidlertid opstod Uenigheder imellem Frankerig og Marocco, og Danmark sendte under disse Omstændigheder en Flotille, bestaaende af 2 Corvetter og 1 Krigsdampskib til Middelhavet. Dette erfarede man, siden spurgtes, at denne Flotille var kommen hjem, men dette er ogsaa Alt omtrent, hvad man omdenne Sag har erfaret. Af Rygter have vi derom iøvrigt havt nok, af Avisefterretninger ogsaa Jeg kunde tillade mig at forelægge et Spørgsmaal for den kongelige Commissarius om, hvorledes det egentlig forholder sig med denne Sag, hvorvidt det er rigtigt, at Danmarks Deeltagelse i denne Affaire meget har beroet paa en vis Samtale i London imellem den danske Gesandt og Ministeren for de udenlandske Anliggender, Lord Aberdeen; om denne Samtale har havt nogen Virkning med Hensyn til, at denne Flotille blev rappelleret, og tildeels kom hjem paa samme Tid, som den svenske Regjering atter sendte en Fregat til Middelhavet. Maaskee den kongelige Commissarius ikke vil, ja, maaskee kan han ikke, efter sin Stilling, svare mig derpaa; men paa eet Spørgsmaal kunde han dog svare mig, nemlig om, hvorledes det egentlig forholder sig med Danmarks Stilling til Marocco; og Freden er sluttet, og i saa Fald paa hvilke Betingelser; og hvis den ikke er sluttet, da om der er Sandsynlighed for, at dette snart vil skee. Tanken om Marocco leder Sindet atter til et Sted i Budgettet for indeværende Aar, nemlig til det 13de Udgifts Bilag p. 126. Det indeholder et Udgifts-Bilag vedkommende Admiralitets- og Commissariats=Collegiet, og af dette Udgifts Bilag sees det, at de hidtil havte Udgifter ved Danmarks Sodefension beløber sig til 1,020,000 Rbd. Dersom Danmark havde en constitutionel Forfatning; dersom paa den kongelige Commissarii Plads sad Søkrigsministeren for at forsvare sit Budget, da vilde det Første, jeg vilde have at sige til ham, være en Compliment; jeg vilde nemlig da bevidne Hans Ecellence min Tak for Bestridelsen af en saa belydelig Stats udgift med en efter Omstændighederne saa ringe Sum, som 1,020,000 Rbd., som kun udgjør 1/2 Deel af hvad Landhæren koster, og omtrent kun 1/2 Deel af, hvad Civilisten og dertil hørende Udgifter i det Hele beløber sig til. Men denne Compliment vilde jeg dog kun gjøre ham for det Tilfælde, at han virkelig med denne Million kunde bestride, hvad der skal bestrides, saa at vi virkelig kunde være istand til at værne om Landet med vor Sødefension, som vi burde værne om det: værne om Landet saaledes, at ingen troløs Fiende eller overmodig Ven skulde være istand til at lægge sig imellem Batterierne og Hovedstaden, og Borgerne med Rolighed kunde sove i deres Senge. Ja, jeg havde endnu adskillige Ting at spørge ham om, som for Exempel, hvorfra det hidrører, at Anstaffelsen af Materialet, som efter Normal-Reglementet er ansat til 303,000 Rbd., nu kan bestrides med 248,000 Rbd., om man med denne Sum er istand til at anskaffe til Soetaten al det Materiale, hvortil den trænger. Jeg vilde ogsaa tillade mig at spørge ham om, hvorledes det egentlig hænger sammen med den Flotille af 3 danske Brigger, som, hvis jeg ikke ganske tager seil, blev afsendt fra Kjøbenhavns Rhed i Eftersommeren 1842, hvorledes det hang sammen med Briggen St. Jean, som ved sin Afgang fra Kjøbenhavn var i en saa maadelig Forfatning, at det blev fornødent, at lægge ind til Toldboden med den, for at den kunde repareres, og desuden ikke blev bedre istandsat, end at den blev nødt til at gaae ind til Norge og gjøre Haveri, ligesom en ordinair Coffardinand. Jeg vilde spørge ham Hvis Feilen var, thi at der var Feil hos En eller Anden kan ikke paatvivles; om hvem der egentlig stod for Skibets Eqvipering og Besætning, og om Sagen hørte under Admiralitetet, eller, som i Kjøbenhavn paastodes, om Sagen vedkom Holmens Chef. Jeg vilde fremdeles spørge ham, om det er nodvendigt for Danmark, under Flaadens nærværende Reduction, at eie saa betydelige Skibsværfter, som den nu er i Besiddelse af paa Gammelholm og Nyholm, om de Udgifter, som anvendes derpaa, ei ere større end nu fornødent. Jeg vilde spørge ham, om det ikke skulde være hensigtsmæssigt at tage under Overveielse, om ikke Socadetacademiet burde underkastes en Revision; om dette ikke vilde være hensigtsmæssigt, at danne Marineofficerer omtrent paa samme Maade, som England danner sine Søkrigere, ved at lade det Practiske være Hovedsagen, og derefter at bibringe Officererne den fornødne Theori. Med dette sidste Spørgsmaal vilde jeg ikke have kastet nogen Skygge paa Soofficererne; der er Jngen, som mere end jeg anerkjender Søetatens Værd i mange Henseender; jeg tvivler ikke om, at de ere gode Krigere, og med Rolighed vilde man i forefaldende Tilfælde kunne overlade Danmarks Flaade til dem. Men jeg skal dog ikke negte, at, hvad der paa den senere Tid er passeret, giver Anledning til at tvivle paa, at deres Opdragelse i nautisk Henseende ogsaa er ganske hensigtsmæssig. Jeg finder i Budgettet, at Udgifterne i Anledning af Trekroner ere ansatte til en Sum af 1000, skriver eet tusinde Rigsbankdaler. Jeg vilde da spørge Ministeren, om han ogsaa var saa ganske sikker paa, at disse 1000 Rbd. have været tilstrækkelige til at sætte dette vigtige Punct paa Kjøbenhavns Rhed i tilbørlig Forsvarsstand; jeg vilde spørge ham, om dette vigtige Batteri er saaledes forsynet med Krigsmateriale, som det burde være, selv i dybeste Fred. – Den kgl. Commissarius svarede herpaa paa følgende Maade: Hvad det Spørgsmaal angaaer, som er fremsat om Gangen af de Underhandlinger, hvorved Danmark har søgt at blive fritaget for Udredelsen af den maroccanske Present, da kan jeg ikke meddele Videre, end at jeg er overbeviist om, at der er brugt virksomme, saavel Underhandlinger som andre Foranstaltninger, for at opnaae Maalet, og at man vel, saavidt jeg veed, endnu ikke er kommet til et endeligt Resultat, men at der dog haves et godt Haab om, at Danmark snart vil blive befriet for denne i mange Henseender ubehagelige Byrde. Betræffende de øvrige Yttringer, som den foregaaende ærede Taler, hvis Danmark var en constitutionel Stat, og den Plads, jeg nu indtager, var beklædt af en Søminister, vilde fremføre, da er jo Stillingen nu en anden, og jeg kan derfor hverken tilegne mig de Complimenter, som han, under hiin Forudsætning vilde sige Søministeren, eller besvare de mangfoldige Spørgsmaal, som han, under samme Forudsætning, vilde have fremsat. Jeg skal kun gjøre den almindelige bemærkning, at det falder meget besværligt for de Stater, som baade skulle være Landmagter og Sømagter, at holde deres Søværn i Fredstid i en saadan Stand, som kunde ønskes med Hensyn til en fremtidig Krig. Der føres netop i mange constitutionelle Stater bittre Klager over, at Soværnet er i en mangelfuld Tilstand, saaledes ankes der i Norge over, at der intet Tilstrækkeligt gjøres for at bringe Soforsvaret i behørig Stand, og selv i Frankerig og England hører man jevnlig Klager over Søværnets Forfald. Det er sandsynligt, at disse Klager ere overdrevne, men indtil en vis Grad ere de vistnok grundede, forsaavidt Søværnet ikke har faaet al den Kraft, som kunde ønskes, hvilket imidlertid udentvivl er foranlediget ved Hensyn til de overordentlige Ayrder, som det vilde medføre for Statens Borgere at skulle tilveiebringe de dertil fornødne Midler. Jøvrigt har den ærede Taler indslaaet en Vei, der ikke svarer til den Plan, som Comiteen har lagt for Sagens Behandling; thi det synes, at Comiteen antager, at det paa Tingenes nærværende Standpunct ikke vilde føre til Noget, at gaae ind i Detaillen angaaende enkelte Udgifts-Brancher, men at man forTiden bør indskrænke sig til paany at forebringe Kongen visse almindelige Ønsker og Sætninger, samt at understøtte disse ved enkelte Udviklinger.