Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-01-29
Da nu disse Renter stedse maa erlægges i Sølv med deres fulde Beløb, uden at mindste Liqvidation, som for det øvrige skatteydende Hartkorn, maa finde Stede saa giver man sig herved den Frihed, at anmode en i Amtstue-Beregninger over Mand, til Berigtigelse af de temmelig gængse vildfarende Meninger om Geistlighedens Kaar og Klager, i et af de offentlige Blade at fremsætte en sammenlignende Beregning over, hvad Skatterne af et af de for bedre anseete Kald, med den Bønder og Proprietairer, tilstaaede Moderation, vilde have været paa nærværende Tid, om Lettelsen ved Forordningen af 11te September 1822 ikke var bleven Geistligheden allernaadigst forundt, og hvad de nu udgjøre efter at de fulde Bankrenter ere den paalagte. Som Maalestok fremsættes et Kald af følgende Beskaffenhed. Præstegaardens Hartkorn er 10 Tønder, Tiendernes 450. BankheftelsesRenterne af begge udgjøre omtrent 122 Rbdlr. Sølv. Tiendeskatten betaltes forhen med 24 s. S. af Tde. Hartkorn. Præstegaardens Assurance Sum 450 Rbdlr. S. Det dobbelte S. At Mands List er behænde, Men Qvindelist uden Ende, Har gamle salig Vessel sagt: Og saare Mange har det bragt Saa vidt, at ogsaa de erkjende, At Qvindelist er uden Ende. Hør Læser, hvis Du tænker, Du Qvindekjønnet krænker, Naar denne Parador Du troer, Jeg i Uskyldighedens Vand mig toer, Og min Historie fortæller, Om Du end nok saa meget spræller. En Bondemand - Du rynker Jo Panden alt og klynker: "Hvorfor vel just en Bondemand" Ei eil en Bondemand er dog en Mand, Der ønske kan, som hver en Anden, Sig fri for Dit og Dat i Panden. Den Bonde, som jeg siger, Fra Konens Side viger Saa glad en aarle Morgenstund. Hun laae endnu i Søvnens Blund. Mens han om Halsen Kluden svøber En Skeefuld Kjernemælk han søber. Han havde saa en Vane (Af ei han kunde abne Det slemme Uheld deraf flød.)At op hver Morgenstund han brød Et Qvarteerstid for Solen smilte Fra vaade Leie, hvor den hvilte. Lidt sine Been han rørte Og derpaa Skjæbnen førte J Sovestuen ham igjen. Men - da han vender Øiet hen Til Sengen, hvor hans Mage sover, At troe sit eget Syn han neppe vover. Thi to Par Træskoe stander For Sengen - fælt han bander Og Døren strax paa Nakken taler. Vor Ægtemand ei af de Kjække var; Thi ellers vilde Træskoemanden. Vist mindedes hans Værk i Panden. Dog deri jeg ham priser, At Tænderne han viser, Hver Gang han Konens Aasyn seer; Men Staklen tør ei driste sig til meer, Og heri Du ham ei fortænke - Hvor tidt maa Du ei Sceptret sænke? Dog ligegyldig ikke Den Kone saae de Blikke, Som Mandens Mine gjorde suur. Hun hele Morgenstunden var paa Luur, For gunstig Leilighed at finde Paa Ærmet Manden Lidt at binde. Men spildt var hendes Møje, Thi intet venligt Øie Den hele Formiddag hun saae. Hun vidste ei hvor Raad hun skulde faae; Og dog hun ønsked i sit Hjerte At lindre Mandens bittre Smerte. J Byen var et sandt Orakkel, Et gammelt fælt Spectakkel, Som Gunnild ligned i Peer Paars, Hvis Reise gik til Staden Aars. Med andre Ord: en gammel Kjelling, Hvis Livret var den søde Velling. Did Konen sig begiver, Og hende fuldt beskriver Den Knibe, hvori hun var sat; Den Gamle tog en Priis og strøg sin Kat, Og sagde: "nævn mig Træskomanden!""Det vores Jeppe var, hvem anden. Sig - sagde Qvinden atter Erindrer Du, min Datter, Hvad nød Din Mand imorges først?""Med Kjærnemælk han slukkede sin Tørst." Godt, godt gaae Du kun nu tilbage, Du Aarsag ei skal faae til Klage." Vor Kone gik. Den Gamle Sees efter Krykken samle, For hen til Bondens Gaard at naae. Hun heldigviis ham finder ovenpaa. Paa Taget mener jeg, hvor Vinden Just havde revet Lidt af Pinden. Guds Fred J To deroppe! Kan J dog Hullet stoppe "Som Blæsten rev forgangen Nat? "Pak Jer, J Her!", giensvarte Manden brat; Vil J mig gjøre Hovedet kruset? "Jeg ligger ene her paa Huuset." Haha! - er J ei Tvende? Troer J mig overende, At jeg ei skulde troe mit Syn J har jo samme Øine, samme Bryn To Traade ingenlunde spindes, "Som mere lig hverandre findes." Hør Qvind jeg troer J raser? Saa gammel end J fjaser, Fy skam Jer dog, for en Ufærd! Hvor staaer nu to, For hende Synet at omvende Steg Manden ned til hende. nu er jeg nede Den Gamle langsomt grunder; Ja det er intet Under her. 12 "Nu husker jeg det først, min Ven! J Dag jeg dobbelt seer igien; Thi Kjærnemælk i fasten Mave "Hos Mange denne Virkning have J Himmel, gamle Sidse! "Troer ogsaa J tilvisse, At Mælken denne Virkning har?", Det kan J sikkerligen troe, min Faer! Thinaar jeg fastende den nyder, "Et dobbelt Syn mig altid bryder. Vor Mand løb ind til Konen. Og venlig sød i Tonen Bad hende om Tilgivelse. Den kjere Kone maatte næsten lee, Da hun fik Sidses Konst at høre, Og glemte ei sig den til Gavn at føre. P. C. Becker.