Berlingske Tidende, 1815-06-16
En af de bedste Souverainer, Frankrig har havt, Ludvig den 16de blev et Offer for grusomme Kongemordere. Denne Forbrydelse blev til Skræk for Verden, og til Fortvivlelse for Frankrig, der med dyd Smerte saae Souverainernes Række af den bourbønske Stamme afbrudt; hine Konger, der fortiente Tilnavnet de Retfærdige, de Fromme, de Elskede, der stedse vare deres Undersaatters Fædre, der stedse tiente Gud, i deres Rige hævdede Retfærd, Fred og Rolighed, som udgjør Staternes Lykke, og maae være enhver Regierings Hoved formaal; hine Souverainer, der søgte deres Hæder i deres Staters Vel og hævede Frankrig fra anden Rang blandt Magterne til en herskende Magt i Curopa. Rædselsøren endte den ulykkelige Ludvig den 16de Dage. Hans Kongelige Dyder vege fra Frankrig, og søgte et Fristen i Ludvig den 18des Hierte. Fra denne frygtelige Dag blev Konger i get en blodig Skueplads for Anarchie og allehaande Factioner. Disse forenede sig endelig, forat skabe Bonapartes Tyrannie, og i hans Hænder at concentrere ten vilkaarligste Magt, om hvilken de hidtil havde stredet. Ved Forførelse, List og Magt blev han af det franske Folk udraabt til Keiser, og, begunstiget af Krigslykken, bragte han det dertil, at han blev erkiendt af de europæiske Staters Souverainer. Spanien gav alle Nationer Exemplet paa at befrie sig fra Verdens Relighedsforstyrrer, qvæle Tvedragten, forene al sin Magt mod den fællede Fiende, slutte den retfærdigste Alliance, forat giengive Frankrig sin retmæssige og elskede Souvernin, og støde den ugudelige Asurpateur fra Tronen. Dette Menneske, der er ligesaa frugtbar paa Midler, som lidet betænkelig over deres Valg, der har vænnet sig til at tillægge Resultatet af Bedrag og Voldsomhed Navn af Tractrat, troede at kunne adsprede den Storm, der truede ham, ved at underhandle med Mig i Valenciennes, og han fik blot den Ydmygelse at det ikke lykkedes ham. Den Troløse formeente, at han paa en dobbelt Maad kunde bedrage Mig, eller at Jeg vilde være i Stand til at kjøbe Mi Frihed paa Mine Undersaatters Friheds og Europas Noligheds Bekostning. Himmelen maatte begunstige de allierede Souverainers Foretagende, fordi Moral, Religion og Menneskeheden krævede det Den gode Sag triumpherede, og alle Nationer aandede efter lang Tids Forløb for første Gang igien, da de i Parisertractaten faae deres Rettigheder stadfæstede. Og det er disse Fordringer, hvorpaa Bonaparte og den umoralske Deel af Nationen grunde hans Ret til Tronen, medens den fornuftige Deel af samme Nation er i Fortvivlelse, og kun nærer et Ønske, nemlig at leve under Ludvig den 18des ret J færdige og milde Regiering. Da Spaniernes Troskab og Tapperhed i Forening med Magternes Bistand brøde de Klæder, som holdt Mig tilbage i Valencay, kom Jeg til mine Undersaatter, som en Fader til sine Børn. Til den Glæde, Jeg følte ved at see Mig blandt Eder, Spaniere, kom Haan i det om igien at udslette den ulykkeligste og blodigste Krigs Ødelæggelser. Vanskeligheden af dette Foretagende var det eneste der voldte Mig Bekymring. Krigen havde berøvet Provindserne deres Jndvaanere, forvandlet de frugtbareste Landstrækninger til Ørkener, øde i lagt Handel, fordærvet Sæderne, krænket Religionen og betaget s. Lovene deres Kraft. Hvor mange vigtige Grunde til at tiltrække sig en Souverains Opmærksomhed, der ikke blot vil leve for Sig alene, i men befæste sit Folks Lykke! Der udfordres kuns kort Tid til at ødelægge flere Aarhundreders Værk, men meget lang Tid til at opreise det paa ny. Jmidlertid haaber jeg at overvinde alle disse Vanskeligheder ved Standhaftighed, ved en varig Fred, og ved en Regierings i Aarvaagenhed, som Himmelen beskytter; men den har ved sine undforskelige Raad tilstædt, at Bonaparte er kommen tilbage, forat forstyrre Europas Rolighed og erklære sig for dets Fiende, ved at træde Parisertractaten under Fødder. Den Krig, hvortil Bonapartes Angreb opfordrer, retfærfærdiggiøres ikke blot ved den Forpligtelse, der se paaligger enhver Souverain til at være sine Tractater og Alliancer i tro, men ogsaa ved de helligste Pligter, som Nationernes Sikkerhed 6 paalægger ham. Krigen er et stort Onde, og en Souvetain tør ikke indlade sig deri uden det skeer forat afvende en større Ulykke fra Folket. Spaniere! Saaledes er den Stilling, hvori vi befinde os. Efterat Bonaparte har angrebet Frankerig og dets retmæssige Souverain, og brudt den Tractat, han havde indgaaet, paastaaer han, at han ingen Nation har fornærmet, at han igjen har faaet sine Rettigheder tilbage, at Souverainerne ikke kunne giøre ham disse stridige, og at han vil leve i Fred med Alle; men Usurpateuren vil ingen Fred, men blot see sig befriet fra udvortes Sørger, for ved den bevæbnede Deel af den franske Nation at undertrykke den talrigeste, veltænkende og ubevæbnede Deel. Forat kunne paasætte sig Kronen vil dette Menneske indbilde os, at han vil beskjæftige sig med Europas Fred og Lykkesom om Europa kunde glemme, at skrækkelige Krige have, fra den Til han tog Regieringens Tøile, afløst hinanden, og at Kilderne til offentlig Velfærd ere blevne tilstoppede i alle de Lande, der underkastedes hans Jndflydelse. Hvo vilde være ubesindig nok til at troe, at Bonaparte nogensinde vil afstaae fra de troløse Grundsætninger, der altil have været Rettesnoren for hans Fremfærd : Under disse Omstændigheder (hedder det efter andre historiske Skildringer, kan Jngen tvivle om hvad Parti man bør vælge. Hele Europa har taget det sikkreste og hæderligste, Mistilliden mellem Magterne er forsvunden, og den fælleds Fare har forenet deres Jnteresse, Preussen vil ikke meere være en ørkesløs Tilskuer til Østerrigs Ulykke Østerrig vil ikke meere ligegyldig see paa Preussens Undergang; Rusland vil ikke meere tilstæde, at Europas sydlige Deel vorder deelt ved Lovkastning for deraf at danne Kongeriger for kronede Slaver; Engelland vil vedblive ikke at regne blandt Souverainer den forvovnEventyrer, der endog vilde fordriste sig til at foreskrive Love, som skulde gielde paa Havet; kort, Souverainerne ville kun have Retfærdighed og Almeenvel, som maa være Regieringernes høieste Lov for Øie. - Spaniere! Loven byder Eder Krig; den er retfærdig og lovmæssig. J. Spaniere! have endnu stærkere Grunde dertil. Bør J ikke straffe det Menneske, der har lagt den ugudelige Plan at tilintetgiøre den christelige Religion, som han i sine hemmelige Instructioner til Cervelloni kaldte et Resultat af Fordomme og Vildfarelser, Visselig passe ikke for Napoleon de Love, der fordømme den Stær teres Ret, den eneste, som han erkiender. Den, der er for Ret og Billighed, kan ikke behage Tronernes Usurpateur, ikke behage den Menneske, som mener, at Ravn af Retfærdig og Dydig ikkun tilkomme Erobrerne. Retfærd, Klogskab og Religion byde denne Krig, forat befrie Frankrig fra det Aag, hvorunder det sukker, og fora erobre Verdens Rolighed. Ærgierrighedens Raad have ingen Jndflydelse havt ved et saa vigtigt Anliggende. Frankrig vil ikke blive sønderlemmet; det vil beholde sine Provindser og sine Fæstninger dets Grændser ville nøie blive respecterede, og forat de forenede Hær ikke skulle sætte en Fod paa dets Grund, behøver Frankrig kun at tænke paa den Forhaanelse, der er tilføiet dets Nationalværdighed, og som giør det til en Bold for allehaavde Factioner. Vil det med Ligegyldighed see paa at dets Konge, sit Folks Fader, afsættes af en Uhyre, som er næret med Menneskeblod, saa vil det bedække sig med undslettelig Skiændsel. - Jeg veed, at Jeg kan erklære og begyndt Krig. Jeg er sikker paa, at Mine Undersaatter have den Forviisning at en Konge, der grunder sin Lykke paa sine Undersaatters Vel, ikke uden sand Smerte kan begynde Krig; men Jeg har villet støtte Mi paa Overbeviisningens Kraft, forat synes retfærdig i Nationens Øine oplive Mine Troppers Tapperhed, og ved Krigens Hellighed vække Haab om hans Bistand fra hvem Seieren kommer, Fra Mit Kongelige Pallads i Madrid, den 2den Mai 1815. Undertegnet. Ferdinand. Pedro Cavallos.