Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-05-10
Jndenlandske Efterretninger. "Deutschland und Dänemark. Under denne Titel indeholder "Augsb., allg. Zeitung" den 24de April atter en af disse fjendtlige Artikler, hvormed det i det danske Monarki støiende unge Tydskland, (vore academiske Slesvigholsteenere) jevnlig søge at ophidse de tydske Staters Regjeringer og Befolkning mod Danmark, i det Haab, fra disse at erholde Hjælp ikke alene til Hertugdømmernes Losrivel at fra den danske Krone, thi hermed vil man ingenlunde nøies, men til Kongerigets (Jyllands og Øernes) politiske Udslettelse og Omdannelse til det stolte Tydsklands Fodskammel i Norden, eller med et hæderligere Udtryk, til dets Skibbro ved Nord- og Østersøen, medens det dog skal tillades de Danskes Drot at fungere paa samme indtil videre som Bro foged. Bemeldte Artikel er dateret Kopenhagen, Anfang Aprils", og det er meere for en sørgelig Curiøsitets Skyld af at lade Læseren skue ind i disse politisk phantastiske Operationer mod hvad der er os mest helligt og dyrebart paa Jorden Fædrelandet, end for at indlade os paa en, af den indskrænkede Plads os formeent, Gjendrivelse, Kommenteren &c., at vi her fremhæve Artiklens Glands pletter. J Begyndelsen udtales den Fryd, det maatte opvække, at Kongen ikke vilde modtage de kjøbenhavnske Borgerrepræsentanters Adresse i Anledning af de slesvigholst. Anliggender, men at kun Cabinetssecretairen modtog en Afskrift. Denne indirecte Tilbageviisning - hedder det – har, hvor meget den end maa ansees som et Beviis paa Kongens Viisdom og Retfærdighed, dog ikke tilfredsstillet Deeltagerne, ja der var saagar Tale om, atter at tilbyde Adressen i høitidelig Procession af alle Haandværkslaugene og med flyvende Faner og Sindbilleder i Spidsen. En Forsamling har i denne Anledning fundet Sted, hvori denne Plan foreløbig er vedtagen. Det er mærkværdigt, saaledes som de Danske i dette Spørgsmaal gaae tilværk. De have over 600 Aars Historie for sig, og hvert Aarhundrede har viist dem at deres Tragten efter at vinde Herredømmet over Hertugdømmerne er forgiæves – fører kun til Kiv og Strid og blodig Krig. Nu, og netop i det Øieblik, da det tydske Liv opvaagner, da Tydskland vil slutte sig sammen til en Eenhed (Republik, begynde de paa denne Strid. Men der hjælper alligevel Jntet imod dem – Jntet, De trænge uafladelig paa Volds forholdsregler; de troe at have Magten i Hænderne for med blodigt Sværd at kunne skrive Love paa de til Slaveri fødte Tydskeres Rygge; de opægge og spore Massen, de gjøre Regjeringen næsten voldsom. - Det er et mærkværdigt Phænomen. Turde man vove at forklare denne Heftighed, Tilvisse - den er aldeles naturlig. Striden mellem de Danske og Tydske er saa gammel som disse Folkeslags Berørelse til hinanden (?). Men aldrig endnu har den hos de Danske havt den Jntensitet og Bidsthed, aldrig har den saa meget overskredet alle Grændser; thi aldrig har det tydske Publicum saaledes taget Deel deri, som nu. Tidligere laae Hertugdømmernes Stamme, under omskiftende Lykke alene i Marken mod de Danske. Men en Ulykkestjerne forledede de Danske til at yppe den gamle Strid just i det Øieblik, da Thiers's Plan i Frankrig havde alvorlig vakt den tydske Nationalitetsfølelse af sin lange Slummer. Da Striden mod den Side var tilende, gjenlød endnu Kampens Gny fra Eideren, og da skuede Tydskland, ogsaa om mod den Kant, forhavset over, her at finde en Strid, hvorom det hidtil selv intet havde vidst. Hvad hidtil kun Englænderne, neppe Franskmændene havde gjort, det vovede nu med eet Slag hele Tydsklands offentlige Bevidsthed; Tydskerne begyndte at tænke sig deres Kraft, deres Stilling, deres Opgave i Forhold til hele Verdens Stilling og Opgave. Den Gang tog Franzosenfresseriet, en rask Ende, og det blev klart, at man behøvede en Flaade, for atter at vinde den gamle Magt. Netop i dette Øieblik af ungdommeligt Opsving af hiin herlige Jdee faldt Blikket paa Danmark og Slesvig=Holsteen. Hvor mindes ikke, med hvilket Udbrud af Glæde og Forventning denne Opdagelse hilsedes af Tydsklands Blade? For Tydsklands Fremtid syntes pludselig at være vunden en ny Verden. Da var Talen kun lidt om de Danske; Jylland var den tydske Sømagts Sværd, udstrakt mellem Nord- og Østersøen, Kongen af Danmark skulde være Forbundets Storadmiral, Kjøbenhavn Østersøens Berlin; England havde faaet en Rival. – Alt dette maatte de Danske høre paa - og man kan neppe fortænke dem i, at de, nedstyrtet fra Olympen af deres Gudebevidsthed og pludselig omskabt til en Fodskammel for tydsk Udvikling, nu udvidede deres Uvillie fra det lille Slesvig=Holsteen til det store Tydskland, uagtet de kun kunde lade Førstnævnte føle samme. - Nu var Tiden kommen, da Tydskland og Danmark første Gang virkelig stod ligeoverfor hinanden; og trods alle mindre og større Bevægelser have begge siden aldrig tabt hinanden af Sigte. J samme Øieblik aabnede Foraarets Gud den nordalbingiske Stammes Hjerte og Øine, og efter en kort men kraftig Frem- og Tilbageløben styrtede den sig i sit tydske Fædrelands Armee. Saa blev det sandt, at hiint Tydskland og dets dunkle men ungdommelig kjække Phantasi kunde af de Danske netop rammes og bekæmpes i Slesvigholstenerne; og fra den Stund, laae Freden langt borte, langt ibag Enden af Striden om nogle statsretlige Spørgsmaal. (Her skildres Slesvigholstenernes øvrige Gierninger, Tydsklands stigende Deeltagelse, det ussingske Forslag m.m.) – Følgerne blev nu for de Danske, at maatte opgive deres første Position, opgive Holsteen som tabt. og hjemfalden Tydskland, trække sig over Eideren for her med fordoblet Jver at forsvare sig i Slesvig.