Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-17
Ved min vidtløftige Fortælling om hvorledes jeg paa Za blev modtagen har jeg villet vise hvor eens Grækernes Sæder i deres Simpelhed ere med de gamle Beskrivelser derom. Paa Za havde jeg den Fornøielse langt fra at see den fremløbende Spids af Attika, og Ruinerne af Minervas Tempel paa den steile Suniske Odde, som nu kaldes Cap Colonna af de endnu staaende Kolonner af Frontispicen *). Efterat *) Af Frontispicen til Søen er endnu trende Kolonner, tilovers, samt en Plaster af Muren imod Nordsiden. Paa den ene Side af Længden findes 9 Kolonner, fast meget beskadigede, samt et Entablement over dem, paa den anden træffer man blot endnu tre Kolonner. Under min Reise fra Smyrna til Athenen gik jeg i Land ved Cap Colonna og klattrede oppaa Bjerget, hvor Ruinerne af Templet ere. Man har derfra en meget prægtig Udsigt over de smaa Øer, som ligge udenfor, samt til Athenen paa den anden Side, hvor man seer Minervas Tempel eller Stormen havde lagt sig og Vinden var bleven gunstig, gik jeg igjen om Bord for at fortsætte min Reise. Ved Udløbet af Havnen var Skibet nærved af en hastig opkommen Byge at kastes paa en Klippe. Men siden seilede jeg med god Vind forbi Spidsen ved Negropont, samt de smaa bjergrige Øer Andro og Tine. Snart faaes det rige Scio, og Sapphos Fædreneland, det fordum saa vellystige Lesbos, nu Metelin kaldet. Et behageligt Klima og en bestandig Afverling af de meest pittoreske Udsigter, tilligemed de Erindringer alle Stederne vække, i Særdeleshed hos dem som elske den klassiske Literatur, yde Reiser i Archipelagus en fortryllende Behagelighed. Men uden at gaae i Land og besee det indvortes af Øerne, gjør man sig dog ufuldstændige Begreb om deres Beskaffenhed. En bestandig Fare ei alene for Sørøvere, men ogsaa for Plyndring af tyrkiske Fartøier, har nødt Grækerne til paa de fleste Steder at anlægge deres Byer og Stæder i nogen Afstand fra Søen og for det meste at lade Strandene udyrkede. Den stærke Solhede bortbrænder desuden, om Sommeren, det Grønne paa alle højtliggende Steder, saa at man ej troer paa disse bjergrige Øer mere at finde den Frugtbarhed, hvorfor de fleste fra ArildsTid have været berømt, og som de ogsaa ved nærmere Undersøgelse befindes at have, uagtet den sønderknusende Undertrykkelse de saa længe af Tyrkerne have udstaaet. Vinden minskedes og lagde sig ganske, da jeg var kommen forbi Tenedos, saa at Skibet laae aldeles stille. Hele Dagen snart betragtede jeg fra Dækket Trojas Strandbred, samt de ærværdige Gravhøje, snart læste jeg i Homers skjønne malede Beskrivelser. Disse Beskrivelser, forfattede paa det rigeste og mest bøielige Sprog, kunne vel aldrig læses uden for Fornøielse; men denne Fornøielse gaaer over til Henrykkelse, naar man befinder sig ved de Steder, han har besunget og hvis virkelige Ubetydelighed hans Snille har givet et Jnteresse, som ingen Tid kan udslette. Jeg befandt mig just i den Egn, hvor Homer havde det saakaldede Pantheon opstige over Marene af Akropolis. sat Neptuns Bolig i Havets Dyb, hvortil han fra Samothrapes Spids nedsteg, for at hente sin Vogn og sine Heste, og ile de slagne Grækere til Hielp, medens Zeus havde vendt sine Øine fra Trojas blodige Marke hen til andre fredelskende Folkeslage. Mørket, som afbrød min Læsning, forandrede blot Prydelserne af Scenen. En smuk SommerAften og Nat i Levanten er Noget saa skjønt og behageligt, at Nordens Jndvaanere, uden Erfaring, derom neppe kunne gjøre sig Begreb. Lyset svinder efterhaanden, og Natten udbreder, aldeles som Digterne male det, sit mørke, men lette og gjennemsigtige Flor. Himlen er uden Sky eller Røg den har en klar og skær gjennemsigtig lyseblaa Farve, som vi i Norden blot see afbildet paa gode Jtalienske Malerier, og, mere tindrende, synes Stiernerne ogsaa at være længere borte. Maanens hele Omkreds sees, endog den mørke Deelnyanceret efter den oplyste.