Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-03-29
Man siger Gustav besidder en fast og urokkelig Caracteer. Jeg ærer en saadan Fasthed og Urokkelighed, naar den er forenet med Fornuft og Overlæg. Men vee den Regent, der stamper med Fødderne mod Maanen, og opoffrer sine Undersaatters Lykke for den forfængelige Tanke, at ansees for caracteerfast, Havde Gustav, uden at blande sig i uvedkommende Sager, forenet sig med Dannemark, hans naturligste Bundsforvandte, saa havde Pommern endnu hørt til Sverrig og hans Krone ikke været paa Spil. Hvad kan han vente af det Engelland, i hvis Rævesax, han med saastor Begjerlighed er løben, Maa han ikke deele fælles Skjebne med det i alle dets Gjenvordigheder, Udelukkes han ikke fra hele Fastlandet, Og antaget at Engelland, som en rig Røverstat, endnu en Stund kan undvære Fastlandsmagterne, kan derfor det fattige Sverrig undvære dem: Ret, dette ulykkelige Rige maa bære tidobbelt saa meget af Krigens Byrder som Engelland. Britterne kunne rane andre Nationers Krigst og Handelsskibet det kan Sverrig ikke, om det ogsaa vilde. Det maa lade sig nøie med de udle Leiepenge, som den Brittiske Høimodighed slænger hen til det. O ulykkelige Svenske Folk, hvor meget fortjener Du ikke vor Medlidenhed! Det blev Din tunge Lod, snart at regieres af en Afsindig, der troede, at der ikke behøves mere end Forvovenhed til at erobre Europa, snart af en Svermer, der troede, at Snildhed og Overtalelsesgave, uden Magt, er noktil at styrte Ruslands mægtige Keisertrone, snart af en uerfaren Yngling, der troede, at et heelt Riges Vel er en Fjerhold, og at Kroner kun gives Konger til at lege med. Endnu bløde de Saar, Carl den Tolvtes rasende Planer have bibragt Sverrig; endnu føler det Virkningerne af Slaget ved Pultava. Jstedet for at gode Balsom i hine Saar, have baade tredie og fjerde Gustav ubesindigen oprevet dem paa ny. Hele Sverrig veed og føler det vel, men Sandhedens hellige Røst tør ikke lade sig høre i dette Land. Tunge Jernlænker fængsle Tankens Yttring, og lønnede Speidere bevogte Sandhedsvennens Skridt. Vee den Svenske Regjering, naar disse Slavelænker engang briste, Linieskibet Prinds Christian. Kygterne om dets Skjebne. – Jessens Heltemod De veed, at Linieskibene Prinds Christian og Lovise Augusta undgik lykkeligen de Brittiske Hvænel, kiver, og havde begge reddet sig ind i Norske Havne. Forgieves opfordredes de af en overlegen fiendtlig Magt til at overgive sig. Britterne erfarede, at de havde med Danske Søkrigere at giøre, og maatte drage bort med uforrettet Sag. Med Jubel modtoge vi disse Orlogsmænd – den sidste Levning af Dannemark uovervundne Flaade paa Kjøbenhavns Rhed. Vi følte hvad en Moder foler, som Døden kun svarede to Børn af en heel Flok. De mindede os om, at Britanniens Vandaler endnu ikke kunne opvise et eneste Dansk Linieskib, som de have erobret i ærlig Kamp Orlogsskibet Prinds Christian afseilede igjen for otte Dage siden fra vor Rhed. Vi skiltes fra det som en Fader fra en elsket Søn. Vore varmeste Ønsker ledsagede det. Jessen, Rhode, Willemoes vare de Anførere, til hvis Kiekhed og Klogskab det var betroet. Vi kjendte Jessens og hans Folks heeltemodige Beslutning: "hellere at døe som Hvidtfeldt, end at stryge Dannebrogs uplettede Flag for Bretlands Ransmænd. Hvilken beroligende, hvilken trøstende Tanke, Men liig en underfordisk Jld, der rullende under Vesups Fødder bebuder et Jordskjælv, udbredte nu et sørgeligt Rygte sig. "Jessens Skib hedte det: "er tabt. Dette Rygte gik fra Mund til Mund. Jngen vilde troe det, ingen kunde troe det. Men endelig have vi faaet Vished om denne sørgelige Begivenhed. Jessen blev anfaldet af fem Engelske Krigsskibe, der slyngede sig omkring ham *) Den 2den April 1801 førtes vel Skibet Holsteen, bort fra vor Rhed. Men det kom aldrig til Engelland. Engellænderne have siden givet et af deres egne ny Skibe dette Navn, for at kunne indbilde de tre forenede Rigers Pøbel, at de dog havde faaet noget for en Expedition, der kostede dem 2,700 Mennesker og mange ødelagde Skibe. som Klapperslanger. Som sande Niddinger anspændte de fem Mands Kræfter mod een. De skjød og skjød, men til Trods for Britterne blev det Danske Flag ved at vaie, rasende over denne Modstand entrede de Skibet, og banede sig som Furier over deres egne Landsmænds Liig Vei til det Skib, som alle deres Jldsvælg ikke kunde overvinde. Tilsidst maatte denne sande Helteborg segne, ikke for Fiendens Canoner, men for hans vilde Horders Hukkerter og Sabler, til evig Hæder for det Danske Flag og nudslættelig Skjændsel, for Havets usle Tyranner, Frugterne af Britternes blodigste Anstrængelse var et ødelagt Skrog. Et saadant Nederlag er den største Seier, Danske Søkrigere nogensinde kunde tilkjæmpe sig. "Fred med eders Aske, J som faldt, J døde Heltens Død og eders Minde vil leve evig i Efterverdenens Erindring. J har erhværvet os dobbelt Agtelse hos alle Nationer og indgydet vore Fiender dobbelt Skræk for Dannemacks Krigere. Nu først vil Britanniens Røverskare lære ret at indsee, hvad der udkræves til at kjæmpe med Danske Orlogsmænd i ærlig Kamp; nu først vil hiint skjændige Ministerium blive nødt til at indrømme, at man ved Troløshed og Stiemandsfærd vel har kunne aftvinge Dannemarks Krone sin ældste og ypperste Prydelse, men at end ikke en femdobbelt Brittisk Magt kan erobre et eneste Dansk Krigskib i aabenbar Feide. Lader os ikke fælde qvindagtige Taarer over de Hedenfarne. Hvilken Død er skjønnere end den at falde som Hvidtfeldt, velsignet af sine Samtidige, høiagtet af sin Konge og hædret af Efterverdenen, Hvad er et heelt møisomt Liv mod en saa ærefuld Død, Den Agtelse, Jessens Heltekamp har forskaffet Dannerfolket, er mere værd end en heel erobret Flaade.