Københavns Adresseavis, 1776-10-25
Dette Forsøg har jeg igientaget tre Aar efter hinanden, og da det, uagtet Vinterens, Kuldens og Veyrligets Forskiellighed, er faldet ud et Aar som det andet: saa bliver det deraf klart, at Mangoldvexten meget vel kan holde sig de strengeste Vintere over, naar Bladene kun ey bliver afskaarne som paa Snitkaal, men ikkun til Maade bladede om Efterhønen. Dette Forsøg er gjort i en Jordbund, som ved et tung og steenig, men dog meget frogthar, neden for Harbiergene, og derfor er det ubegribeligt, hvorledes det er gaaet til, at det ikke har vildet lykkes for Luders, at overvintra Manguldvexte ni en sandig Bund og i varmere Enge. At de som jeg lod skeere af oven for Hiertebladene, ikke kunde udholde Frosten, dertil kan maaskee Grunden findes derudi, at alle Blade, undtagen nogle faa oventil fremskydende, ere blevne beskadige de ved Kniven, og ikke har kundet voxe til igjen førende Frosten kom, altsaa ey har kundet imodstaae Kuldens Jndtrængelse. Endog de overflødige Planter, som jeg lod staae paa Stedet, har slet intet lidt af Frosten, men ere allesammen blevne gode Om Mangoldfrøet. De Stokke, som jeg Vinteren over loed staae paa Stedet, bleve opgravede om Foraaret, og nedgravet hos de andre, som allerede for Vinteren vare nedlagte i Jorden. De skiøde ud allesammen, satte friske Blade, og bare alle rigeligen Frøe, deels bruunt og deels sort. Det sidste Slaas samlede jeg fornemmelig, fordi det var det største, og af de Stokke, som havde meget hvise Aarer paa Bla denne, (de Stykke, som har røde eller grønne Aarer, ere udattede). For at erfare, om ogsaa dette Frøe kunde holde sig Vinteren over i Jorden, ligesom det af den almin elige Bede, lod jeg en stor Mængde sidde paa Stæng lerne, og overlod Naturen at udsaae det; derhos brugte jeg dog den Forsigtighed ifald det enten ikke skulde komme op, eller og Planterne selv skulde mislinge, i April Maa ved det følgende Foraar, at trekke en Fuure omtrent en til to Tommer dyb langs med Muren, lagde Frøekornene, derudi temmelig tæt og tildekkede dem med Jord. Omtrent sorten Dage derefter viiste sig en utallig Mængde smaa Planter omkring de gamle Stokke, og omtrent 14 Dage eller 3 Uger sildigere kom ogsaa de nyelig saaede for Lyset. Heraf følger da, at Frøekornene ikke raadner eller gaaer ud i Jorden og Vinteren. Jeg lod siden Planterne uden Forskiel optage, og plante i Fiirkant to Fod fra hinanden. De voxte allesammen lige got. Og omendskiønt de Planter, som vare opkomne af det fra de gamle Stokke affaldne og Vinteren over i Jorden lagte Frøe, i detmindste siorten Dage førend de andre kunne blades, og altsaa for saavidt havde et Fortrin, kan jeg dog ikke nægte, at adskillige af disse skiøde meget hastigt op i Frøestængler, da de andre Planter derimod bleve allesammen gode. Hvem det altsaa er derom at giøre, at kunne have storten Dage til tre Uger tidligere Planter til Blad ning for Qvæget, gjør vel i, at legge Frøe for Vinteren, eller i Januarii eller Februarii, naar Veyrliget tillader det. Det Tab, som endeel Planters Opskydning i Frøe stængler foraarsager, kan ikke komme i nogen Betragtning, da man let kan erstatte deres Afgang ved store Planter, eller for mere Forsigtigheds Skyld, plante dem noget tættere, og siden udtrække de overflødige. Men hvor som ikke seer paa Qvægfoderet, gjør bedst i at legge Frøet i April, og sætte Planterne naar de har skudt sex eller otte Blade. Nyheder. I Dag Kl. 1 var ved Hoffet Cour, og bliver herefter indtil videre hver Fre ag Cour og hver Mandag Apartement til den sædvanlige Tiid.