Viborger Samler, 1813-01-28
Indenlandske Tidender. (Af Statstidenden.) I de 5 Aar, siden fiendtlig Vold paatvang Danmark en Krig, som dets uforanderlige og faste politiske Fremgangsmaade didindtil havde afvorget og burde kunnet sikre det for, har dets Pengevæsen forringet sig, først med langsommere, siden med hurtigere Skridt. Aarsagerne til denne Forringelse hidrørte tildeels fra de med en saadan Krig undebliveligen forbundne Folger, men ogsaa for en stor Deel fra de Fleres Tilvirken, der søgte at drage egen Fordeel af Alles Uheld. Sølv, Vare og Eiendomme bleve ikke meere søgte som Gienstande for virkeligt Behov, for reel Handelsomsæt. ning eller for vindskibelig Productionsforbedring, men oftest alene i den Hensigt, at drage en, skiønt ikke aabenbar lovstridig, dog for det Almindelige høist skadelig Fordeel af Pengesedlernes stedse synkende Værdi. Den unaturlige Tilstand indtraadte, at den, der havde Penge tilgode, blev hver Dag fattigere, den der var Penge skyldig, blevhver Dag mere velhavende, Varene Somi Saadannes Hænder, som ved Opkjøb paa Credit, og Salg inden Betalingstiden, søgte og fandt en Gevinst, der alene var beregnet paa Pengevæsenets frem gaaende Forringelse; saaledes og Eiendommene; Kiøber. ne af disse regnede ikke paa en forbedret Production, men blot paa Salg om føie Tid til høiere nommal Værdi, hvormed de kunde afgiøre Kiøbesummen, og for sig selv beholde et betydeligt Overskud til Jværksættelsen af flere saadanne gientagne Speculationsomsætninger. Paa denne Vei var det, ved Udgangen af Aaret 1812 kommet saavidt, at her i Kiøbenhavn betaltes et Lod Sølv med 8 Rdlr., en Tønde Rug med 110 Rdlr. og en Tønde Land med 3000 Rdlr. og derover. Ballancen mellem Statens Jndtægter og Udgivter var naturligviis tilintetgjort. Jkkuns nogle Skridt videre frem paa samme Vei, og vi havde fundet os i den ulykkelige Forfatning, at tusinde Forarmede havde maattet trygle Tilværelsens Fornødenheder af enkelte Berigede; at tatens reelle Formue, geraadet i nogle Vandbiers Værge, ikke længere vilde have levnet til strækkelige Ridler til den sande Vindskibeligheds Underholdning og Opmuntring. Hver Tænkende faae med Ængstlighed i denne mørke Fremtid, men fandt Beroligelse ved sin Tillid til, at Landsfaderen, vor flette Frederik, ikke kunde, ikke vilde lade det komme til saadan Yderlighed. Ei heller er denne Tillid bleven skuffet. Forordningen af 5te denne Maaned har skiænket os den længe attraade Forandring i vort halv tilintetgjorte Pengevæsen og dette er nu for Fremtiden bygget paa en fast og urokkelig Grundvold. Denne Forordning, som indeholder forandrede Bestemmelser angaaende alt hvad der griber ind i, saavel de Privates som det Offentligges Pengevæsen, er efter sin Natur meget vidtomfattende; dens Bud ere imidlertid saa kort sammendragne som mueligt, og der fordres overveiende Eftertanke til at bedømme dens velgiørende Følger i al sin Udstrækning. Ved en Forandring af saadan Beskaffenhed er det desværre ikke usædvanligt, at den mindre Kyndige og Oplyste, bliver ført baa Lyset af den Snildere; Udgiveren anseer det derfor som en kjær Pligt, at give et kort Begreb om denne Forandring i Pengevæsenet, forsaavidt den angaaer menig Mands daglige Virkekres. Da bemeldte Forordning udkom, havde vore danske Courantsedler en saa ringe Værdie, at hvo der for disse vilde tilvexle sig en eneste Species, som er lidet over 2 Lod Sølv Kjøbenhavns Prove, maatte for samme betale mellem 17 og 18 Rd. i hine Sedler, og enhver af os, uden Undtagelse, havde veden sørgelig Erfaring noksom begrebet, og ofte nok gjentaget eller hort gjentage den ubehagelige Sandhed, at en Rigsdalerseddeel kuns var værd 7 eller 6 s.; alt ligesom Jøden, Kræmmerdrengen, Valdbyeren, Spekhøkeren, Skomageren, eller hvem man eller havde med at bestille, behagede at opgiøre Regning for os. Nu Forordningen om det forandrede Pengevæsen er der - hører man disse selv samme gode Regnemestere, der saa ofte have foretygget os, at en Courant Rigsdaler kuns var 7 eller 6 s., med eet udraabe - Gud bevare Os! Kongen har nedsadt Rigsdalersedlerne til 16 s., Altsaa fra 7 til 16 s. er en Nedsættelse? Hvor Aagreren, Pugeren eller Prangeren troer at øine en Fordeel, der kommer det ham ikke an paa den aabenbareste Usandhed; - men ikke ville vi, som godmodige Daarer lade os forlede af Prangerfortolkninger: lader os derfor selv nøiere overveie Beskaffenheden af det nye Pengevæsen. At vore hidtilværende Courantsedler stedse forringedes i Værd, og at det, saa at sige, ikke var nogen Grændse for deres Forringelse, hidrørte først og fornemmeligst fra den Omstændighed, at disse Sedlers Jndlysning med Sølv fra Statens eller Bankens Side, ikke paa nogensomhelst Naade var betrygget. Ved den at kongen ny oprettede Rigsbank, er denne Hovedaarsag til Papiirpengene, Medværdigelse ryddet af Veien; thi det Bidrag i rede Sølv, som skal ydes at samtlige faste Eiendomme i begge Kongeriger og Hertugdommer, er Borgen for Sedlernes Jndløsning. En anden vigtig Aarsag til de danske Courantsedlers stedse synkende Værd var end videre den Omstændighed, at der ikke var sat nogen Grændse for Forøgelsen af deres Mængde, at denne var det offentlige aldeles ubekjendt, og at de Fleste derfor stede i den Formening, at Papiirpengenes Antal dagligen blev forøget uden noget Hensyn paa Andet, end hvad Stadsudgivterne fordrede, altsaa i det Undelige. Ogsaa denne Aarsag til Forringelse er ophørt; thi ved Rigsbankens Fundation er Sedlernes Antal uoverskrideligen bestemt og det aarligen aflæggende Regnskab, hvis Offentliggjørelse Kongen har befalet, vil endydermeere kunne overtyde enhver om Størrelsen af den i Omløb værende Seddelmasse, og hvorledes den, i det mindste til 1 Million hver Aar, fastsatte Jnddragelse af Sedlerne, virkeligen iværksættes. Naar vi eftertænke dette, kunne vi med Sandhed sige, at Værdien af de nye Penge er grundet paa Virkelighed, og naar Prangeren, i sin forstilte Damhed vil faae os til at troe, at han ikke kan fatte andet, end at vore gamle Sedler, ved kuns at beholde en Værdie af 16 gode Skillinger ere nedsatte, saa forelægge vi ham det Spørgsmaal: om han ikke selv længe nok har antaget et Sølv 16 Skillingstykke for bedre end i Rigsdalerseddel, og vil han derpaa svare os, han velertjender det virkelige Sølvs sande Fortrin, men ikke et Papiirs fremfor et andet, saa bede vi ham at forklare os Aarsagen, hvorfor han i de senere Aar saa begierligen har taget de holsteenske Papiirspenge for sex og fleer dobbelt Værd mod de danske; mon allene af Ærbødighed, eller Kjerlighed for den tydste Paaskrivt!! Trænge Vi til end yderligere Beviis, saa giver Kobberskillemonten os dette i Hænde; thi de Kobber=Toldskillinger, hvoraf udgjorde 1 Rigsdaler Courant, gielde nu hver to Sk. Rigsbankpenge; de samme 8 Stykker udgjøre altsaa 1 Mark Rigsbankpenge. Vor hidtilværende slette Rigsdaler kunne vi saaledes nu med Foie kalde en god Mark, og for den gode Mark ville vi, hos enhver, der ikke ønsker at bedrage, kunne fordre og faae det selv samme, som for vor slette Rigsdaler. Dette gielder om alt Kjøb og Salg fra Dag til Dag; thi at der gives Omstændigheder, som fra Tid til Tid kunne foraarsage saavel Stigen som Falden i Priserne paa enkelte Varciorter, endog i de Lande og paa de Steder hvor man ikke kjender andre Penge end det rette Guld og Sølv, er noget som hver Mand kan indsec. Af Forordningens speciellere Bestemmelser bliver her, som vedkommende menig Mand, ikkuns at anføre, at Tvendeløn er til første Skiftetid bestemt til 1 Mk. 8 sig og de Penge for hver 1 Rigsdaler slette Penge; Kongen har altsaa tilstaaet Tienderne et Tillæg af en halv Gang meer end de hidtil havde, fordi disses Lon ved ikke er bleven anseet at være i den sidste Tid forhøiet aldeles i samme Grad, som de forrige Penge have forringet sig. Af samme Aarsag og tildeels vel ogsaa med Hensyn paa Eiendommens betydelige Afgivt i Rigsbanken, fastsætter Forordningen, at Fæsteafgivter, samt Huusleie der er betinget førend 11te Juni 1812, skal betales med i Mk. 2 s. Rigsbankpenge for hver 1 Rigsdaler dansk Courant; men er Huusleien betinget efter 11te Juni 1812, betales samme kuns med 1 1/2 Mk. Rigsbank: penge for hver 1 Rd. Courant. Med samme vel afveiede Retfærdighed ere alle øvrige Pengeforhold mellem Mand- og Mand opgjorte, saa villigen som der nogensinde ved at mindelige Regler er muligt. Enkelte Tab og Opofrelse er en nundgaaelig Betingelse hvor det hele skal reddes. Laden os takke Gud og Kongen, at denne Redning engang er kommet, men lader os tillige ikke glerummet at vort Pengevæsen er i samme Tilstand som den der fra en lang og farlig Sygdom nyligen er helbredet: den fulde Kraft og Styrke som før Sygdommen, kan ikke strax i Øieblikket ere vindes; Spiren til det Onde er hævet. Danskes Vindskibelighed, Spar omhed og fremfor alt samdrægtig et Hengivenhed til Dannerkongen, kan allene fuldende Helbredelsen. Dertil skienke Gud os sin Naade!