Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-07-01
Nyeste Post-Efterretninger. Underhandlingerne imellem Dronningen og de Kongelige Ministre ere afbrudte. Correspondencen om denne Gienstand er paa Kongens Befaling bleven forelagt begge Huse og udgjør ialt 10 Documenter. Begge de første ere rigtige Copier af begge Grev Liverpools Breve af 10de Juni og Hs. Majestæts Svar derpaa, hvis Jndhold saaledes, som det tilforn var bleven bekiendtgjort var bleven aldeles urigtigt fortalt, eftersom Hs. Majestæt er der slet ikke bleven opfordret til at frasige sig sin Forbindelse med Kongen og sin Titel af Dronning. J et andet Brev fra Lord Liverpool hedder det blandt andet: at endskiøndt Ministerne ikke havde modtaget Svar paa deres Forslag af 15de April, saa vare de dog beredte til at modtage de Forslag, som det maatte naadigst behage Hendes Majestæt at giøre dem. Herpaa svarede Hs. Majestæt, at hun ikke havde modtaget Forslaget af 15de April førend ved sin Ankomst til London, men da hun var særdeles tilbøielig til at efterkomme Parlamentets Ønsker, saa vilde hun modtage og skiænke den største Opmærksomhed til ethvert Forslag, som Hs. Majestæts Ministre maatte giøre hende, naar det blot kunde stemme overeens med Hds. Ære og Værdighed. Men at det var Hs. Majestæt af den største Vigtighed, at hendes Navn blev indført i Lithurgien, eftersom Udeladelsen deraf var imod Statuterne og kunde lede til den Formening, at nogle parlamentariske eller legale Procedurer skulde foretages mod hende. Hun maatte derfore paastaae denne Forholdsregel for at udslette det ubehagelige Jndtryk, som Udcladelsen af hendes Navn i Kirkebønnerne kunde frembringe. Endvidere maatte en anstændig Kongelig Residenz anvises hende, f. Ex, de Værelser i Palladset Kensington, som hun aldrig havde opgivet, og naar alt dette bliver hende tilstaaet, saa var hun beredt til at høre videre Forslag. – Herpaa svarede Lord Liverpool, at Udeladelsen af Hs. Majestæts Navn af Lithurgien ikke stod i Forbindelse med nogen parlamentarisk eller legal Procedure, men at det grunder sig paa en ældre Fremgangsmaade, da nemlig ikke heller Kong Georg den 1stes Gemalinde blev nævnet i Kirkebønnerne; og i Henseende til den Kongelige Residenz, saa var nu ingen ubeboet, da Hs. Kongelige Høihed Hertuginden af Kent residerede i Kensington. Men Hs. Majestæts Ministre vare bemyndigede til at bevilge Dronningen saadanne Midler, som satte hende i Stand til at vælge en Boepæl efter hendes Behag. Derpaa svarede Dronningen, at Kong Georg den 1stes Gemalinde blev allene udeladt af Kirkebønnerne, saalænge hun opholdt sig udenfor Landet og at Jndførelsen af hendes Navn var aldeles nødvendigt for hendes Ære. Nu blev en Mægling foreslaget og antaget, og de fremlagte Documenter ere de Protokoller, som referere sig til den Forsamling, som Cabinetsministerne og Dronningens Advocater have holdet i Lord Castlereaghs Huus. J disse Conferencer blev der yttret fra Hs. Majestæts Side: at det under de ulykkelige Omstændigheder, hvori hun er bleven indviklet, er dog hendes inderlige Ønske, at den offentlige Rolighed ikke maae blive forstyrret, hvorfore hun vil give Slip paa den Jdee at forblive i England, endskiøndt hun giør det nødigt; dog maatte, naar hun skulde opslaae sin Residenz i fremmede Lande, Hs. Majestæts Ministre være forpligtede til at indføre hende som Dronning for de forenede Kongeriger ved ethvert Hof, som hun vilde besøge. Gientaget forlangte hun at blive nævnet i Kirke bønnen. Herpaa blev svaret: at dette stred imod alEtikette at modtage nogen ved et fremmed Hof, det maatte saa være, hvem det vil, naar samme Person ikke blev modtaget ved sin egen Fyrstes Hof men naar Hs. Majestæt vilde beqvemme sig til at vælge Hoffet i Mailand eller et andet Jtaliensk Hof til sit Opholdsted, saa vilde Hs. Majestæt befale sine Ministre ved saadanne Hoffer at vise hende den skyldige Opmærksomhed, som tilkommer en Dronning af England; dog kunde Hs. Majestæt ikke indestaae for, at hans Anbefaling ved udenlandske Hoffer vilde bevæge dem til at modtage hende som Dronning. Man gar hende videre at forstaae, at naar hun først havde bestemt sin tilkommende Residence, saa vilde Kongen andrage for Parlamentet at en bestemt aarlig Appanage paa 50000 Pund Sterling maatte blive hende bevilget paa Livstid. Dronningens naturlige og værdige Svar herpaa var nu, at Pengeanliggender maatte slet ikke blandes ind i denne Sag, da hun var langt fra at tænke paa dem; hun underhandlede ikke om denne Gienstand, som man ikke videre maatte berøre; kort, hun kunde ikke indlade sig paa en conventionel Anbefaling for at blive modtaget ved udenlandske Hoffer, men maatte holde sig til sin første Paastand, uden alle Betingelser. Herpaa bleve alle Negociationer afbrudte. - Desuagtet seer man af disse Forhandlinger, at begge Partier have nærmet sig til hinanden, da Kongen vil tilstaae hende Rang: og Titel af en Dronning, og hun vil beqvemme sig til at residere udenfor England; man siger og saa, at nogle Personer af Anseelse bestræbe sig forat bringe et fuldkomment Forliig imellem disse høie Personer tilveie. – Bladet Times holder den største Lovtale over Dronningen, især fordi hun har den Selvbevisthed at torde forlange en offentlig Undersøgelse, og siger, at det kan være hende ligegyldigt enten hendes Uskyldighed bliver nu beviist eller blot erkiendt. Det Engelske Folk viser megen Jnterresse for Dronningen. Saaledes have 600 Personer i Staden York anmodet Lordmajoren om at overlevere Hs. Majestæt en Addresse i Anledning af hendes Tilbagekomst til England. Da Lordmajoren, Aldermænnene, Scherisserne og Medlemmerne af Communeraadet for Staden London havde overleveret Dronningen deres Addresse, og begave sig bort, trak Folket Aldermann Woods Vogn med Jubel til hans Hiem. Mod Lordmajoren udviiste Folket mindre Hengivenhed. Overbringeren af Addressen havde den Ære, at kysse Dronningens Haand, som besvarede Addressen med megen Huld og Værdighed. Samme Dag som den blev overleveret hende gav hun ogsaa Audience til sin Svigersøns Prinds Leopolds Overstaldmester, som han havde sendt til hende. – J Staden Spils bye have Jndvaanerne foranstaltet en høitidelig Procession i Anledning af Dronningens Tilbagekomst til England. Toget bestod af 4000 Personer, hvori man faae en Konge og en Dronning, begge kronede og smagfuldt prydede med Blomster. Efter dem fulgte tre Mænd, som vare smaae Tavler, hvorpaa læstes de Navne Brougham, Wood og Denmann. Ved det derpaa følgende Giestebud bleve Togsts udbragte paa Kongens og Dronningens Vel og flere Nationalsange bleve afsungne. – Den Londonste Pøbel forholder sig temmelig roelig; Bevægelserne imellem nogle Tropper af Garden have aldeles lagt sig, de Misfornøiede ere ganske faldne til Føie Pøbelen havde samlet sig uden for deres Caserne og søgt at bevæge dem til Opstand endskiøndt forgiæves. – J Egnen ved Vellington have 5 til 6000 Steenkulsgravere hørt op med at arbeide og begaaet, store Uordener. Tropper ere fra alle Sider blevne sendte imod dem. – Den berømte Parlaments taler Hr. Grattans Liig er blevet begravet med stor Høitidelighed; Hertugerne af Susser og Welling ton vare imellem de Følgende; ogsaa den berømte Lærde Sir Joseph Banks, Præsident i Videnskabernes Akademie, er ved Døden afgaaet.