Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-12-31
Fædrelandet. Kjøbenhavns Fattigvæsen er i en bundløs. Gield, hedder det, som meldt, i Hr. Secretair Algreen-Ussings til Stænderforsamlingen indgivne Andragende om det khvnske Fattigvæsens Forfatning: Det er i en Gield, om hvis Størrelse Hovedstadens Jndvaanere ikke have noget Begreb, men hvorom mannepre siger formeget, naar man siger, at den udgjør over halvanden Million Rigsdaler. Kjøbenhavns Borgere afne ikke, hvad de dog om føie Tid maa erfare. Man vil forbauses ved at høre det; man vil ikke troe, at det kan være muligt, og dog er det kunaltfor Sandt. "Men hvorfra har da Fattigvæsenet tage disse uhyre Summer?" vil der spørges. "Hvo har laant Fattigvæsenet dem og hvad Sikkerhed har det givet derfor Og det Svar, man maa give paa dette Spørgsmaal, er endnu det Sørgeligste af Alt, thi det vil deraf sees, at Fattigvæsenet ikke blot har paadraget sig en uhyre Gield, men hvad der er endnu langt værre, at det har paadraget sig et uhyre stort moralsk Ansvar. Det er høist sørgeligt, at man maa sige det, men det er noget, der dog, snart eller seent, maa komme til Borgernes Kundskab, at Fattigvæsenet fornemmelig har paadraget sig hiin Gield ved at optage og forbruge den største Deel af de af Private til specielle Øiemed og navngivne Stiftelser skjænkede Capitaler og Legater, uden derfor at stille den for disse befalede anordningsmæssige Sikkerhed. Samtlige Capitaler og Legater opføres i Regnskaberne som endnu existerende, endskjøndt de ikke meere ere til Henved 800,000 Rbd. henstaaer, som det hedder, i Stadens Hovedkasse. Vil man vide, hvad dette belyder, saa er Meningen gandske simpel den, at det er det gjeldbundne Fattigvæsen som er Debitor for hiin enorme Sum. Hvormange og hvilke Capitaler der saaledes ere forbrugte, er det umuligt gandske nøiagtigt at opgive, førend en Udsigt over Fattigvæsenets hele financielle Forfatning bliver Publikum meddeelt, men man siger neppe formeget, naar man antager, at henved Halvdelen af de Fattigvæsenet legerede Capitaler ere forbrugte og fortærede, og at en Restitution af dem ikke lader sig tænke, uden at vælte en ny Byrde over paa Khons Jndvaanere, der allerede ere besværede med en overordentlig trykkende Fattigskat. En Bekjendtgjørelse om Sagens sande Sammenhæng maa vistnok gjøre et høist sørgeligt Jndtryk. Den private Godgjørenhed mod offentlige Stiftelser vil faae et uopretteligt Stød, thi hvo vil vel for Fremtiden skjænke nogen Capital til Khvns Fattigvæsen, naar han maa befrygte at den, istedetfor at sikres og opbevares, op bruges og fortæres, uden at der stilles Andet til Sikkerhed for den, end at den indskrives paa Fattigvæsenets store Bog, som indestaaende i dets tomme Hovedkasse? Men hvor ulykkeligt endogsaa hiint Resultat er, og hvor sørgelige ogsaa de Følger maatte være, som Oplysningen af Fattigvæsenets financielle Forfatning maatte medføre, maa man dog ønske, at denne Forfatning snarest muligt bliver bekjendt, for at der, jo før jo heller, kan træffes Foranstaltninger til saavidt muligt at see hiin Skade gjenoprettet. Lad os ligesaa godt først som sidst faae at vide, at Fattigvæsenets Gield beløber sig til over halvanden Million Rigsdaler; at det Halve af Fattigvæsenets aarlig Jndtægter anvendes til at betale Renterne af den Gield, det saaledes har gjort, at hine Capitaler ere fortærede, og at Fattigvæsenet ingen Slags Sikkerhed kan yde for samme, men at vedk. Stiftelser, til hvilke disse Capitaler ere legerede, ingen Anden have at holde sig til for den opbrugte Hovedstol end selve det gjeldbundne Fattigvæsen. Lad os, ligesaa godt først som sidst, faae dette at vide, thi det er dog først efter Offentliggjørelsen heraf, at der alvorligen kan tænkes paa Ondets Afhielpning. Thi hvor tung Byrden end maatte være, maa hine uretfærdigt angrebne Capitaler restitueres. Dette byder saavel Retfærdighed som Klogskab; Retfærdighed, fordi deres Fortæring indeholder et Brud paa de af Regjeringen selv sanctionerede Gavebreve &c., Klogskab, fordi ellers Fattigvæsenet herefter for stedse bliver lukket for enhver privat Velgjørenhed. At Fattigvæsenets Bestyrelse saaledes paa egen Haand har paaført Communen en meget betydelig Gield, er en Omstændighed, der i og for sig begrunder en retfærdig Anke, da det, saavidt vides, i intet andet Tilfælde er tilladt en underordnet Bestyrelsesgreen, uden høiere Sanction at paadrage Communen Gield, i Særdelesbed en Gield af saa overordentlig en Størrelsom den her omhandlede. "Jeg anseer det derfor for min Pligt, at bringe denne Sag, der angaaer en Gjenstand af den alleryderste Vigtighed for Khvns Commune, under Stændernes Overveielse, og jeg vilde troe at svigte den Tillid, som mine Medborgere have viist mig, hvis jeg ikke paaankede et Misbrug, der formeentlig finder Sted i Bestyrelsen af en vigtig Jndretning i Staten." Hr. U. har derfor indstillet til For Overveielse og Beslutning, om der ikke maatte være tilstrækkelig Føie til at andrage paa: "at denne for Kjøbenhavns Commune saa vigtige Gjenstand, maatte, det snareste muligt, blive paa det Nøiagtigste oplyst og Stadens Jndvaanere sættes i Kundskab om Fattigvæsenets hele financelle Status, Størrelsen af dets indvortes af udvortes Gield, samt om Maaden, hvorpaa, og Midlerne, ved hvilke denne Gield, forsaavidt Fattigvæsenet maa ansees pligtigt til at afgjøre samme, successive kan vorde tilbagebetalt.""at det maa blive paalagt den administrerende Direction for Kjøbenhavns Fattigvæsen, som ufravigelig Pligt, i Overeensstemmelse med hvad der er befalet i den 215de §, i Planer af 1ste Juli 1799, aarligen ved Trykken at bekjendtgjøre er omstændelig Ballance over Fattigvæsenets Jndtægter og Udgifter, og ledsage denne med alle de Opløsninger, der er nødvendige for at sætte Alle og Enhver istand til deraf at erfare Fattigvæsenets sande Tilstand, og at dette maa tage sin Begyndelse med indeværende Aar 1839, saaledes at Regnskabet for dette Aar offentliggjøres i de første Maaneder af næstkommende Aar, og saaledes fremdeles ethvert Aars Regnskab kundgjøres i de første Maaneder af det efterfølgende Aar."¬