Aalborg Stiftstidende, 1837-11-09
Den utaalmodige Nysgierrighed efter at høre noget Ny fra Constantine bliver maadeligt tilfredsstillet. Hovedindholdet af en Telegraphdepesche fra Toulon af 27de, der har Efterretninger derfra til 20de Octbr. incl. er, at begge Prindser befinde sig vel, at der siden den 13de ikke er forefaldet nogen ny Fægtning, og at Tilførselen af Levnetsmider fra Araberne i Omegnen hidtil har været tilstrækkelig Prindsen vilde forlade den nye Erobring mellem 20de og 30te Octbr. Det svære Artilleri, General Damremont Lig og en Transport Saarede ere allerede indtrufne til 1 Guelma. Denne Depesches magre Jndhold egner sig kun lidet til at qvæle mangen en ængstelig Bekymring og selv Journal des Debats synes at inddrømme dette. Hvorfor taler man om, at der fra 13de til 20de ingen Fægtninhar fundet Sted, naar man ikke havde ventet noget Sligt, men at vente et nyt Angreb fra Arabernes Side, stemmer kun lidet med den tidligere Paastand, at Achmet Bey har trukket sig tilbage i Ørkenen. Journal des Debats har er Brev fra en Artilleri-Officeer ved Expeditionen, der meer end alle tidligere Beretninger synes at indeholde den rene usminkede Sandhed. Desuden er dets Skildring af Begivenheden selv livlig og læseværdig. "Den 13de om Morgenen, Kl. 5 havde man paa Bresche=Batteriet en heftig Geværild, fra Fæstningen at udholde. Kl. 8 fik de til Stormen bestemte Colonner paa 300, 600 og 1000 Mand Ordre til Angreb. Den første Colonne trængte i Stormskridt frem fra Batteriet til Breschen og havde underveis kun 1 Død og 1 Saaret. Den trefarvede Fane vaiede paa Breschen, men Vanskeligheden bestod i at komme videre, bagved den havde Kabylerne forskandset sig. Vore Soldater modtoges med en Hagel af Stene, og Stillingen var saa vanskelig, at jeg nu, naar jeg tager Kamppladsen i Øiesyn fra alle Sider, maa ansee det som et Vidunder, eller meget mere som en af vore Troppers alleroverordentligste Anstrængelser, at de kunde bane sig Vei ind i en Stad, hvis krumme Gader, ere saa snevre, at Husene paa begge Sider berøre hinanden ved Tagskjægget og at et belæsset Muulæsel neppe kan passere dem. J et Qvarteerstid gik alt meget godt, og man saae vore Soldater fordrive Araberne fra Huus til Huus, da pludselig endeel Krudtsække, 8 i Tallet, hver paa 100 Pd., som vore Sappeurer havde medbragt for at sprænge Husene, og som vare stillede i en Hob, ved et eller andet Tilfælde antændtes. Explosionen var frygtelig, øieblikkelig bemærkede vi, at vore Tropper trængtes tilbage til Breschen og nu sendtes 2 nye Compagnier til Forstærkning. Angrebs=Colonnerne trængte snart atter frem i Pladsen, men vi havde et meget betydeligt Antal Saarede, Forbrændte og Dræbte, i tre Qvarteer ydede Breschebatteriet et rædsomt Skue og Overgangen var frygtelig. Jmidlertid sank Soldaternes Mod intet Øieblik; Officerernes Tapperhed og Prindsens Koldblodighed, om hvem det i Forbigaaende være sagt, at han ei var 2 Skridt fra General Damemont, da denne, Dagen før Stormen, faldt, maatte i denne Kugleregn beundres og det er disse Egenskaber, i Forening med Soldaternes Bravour og Beleirings=Arbeidernes hensigtsmæssige Bestyrelse, man maa takke for, at mar i halvanden Times Tid kunde gjøre sig til Mester af Saden. Jeg antager Antallet af Døde til 150-180 og af Saarede mellem 450600.