Jyllandsposten, 1839-06-03
Frandsposter. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Mandag den 3die Juni Nr. 22. Maa trykkes. Fleischer. Om Agger-Canalens Lukning. "Det er en Umulighed at opdæmme Landtungen og lukke Canalen - skrives der fra Thisted - en Umulighed, eftersom Vandmassen 1834, ligesom iaar, gik i 12 til 16 Fods Høide over hele Landtungen i en Strækning af to Miil eller, som en senere Beretter fra samme Kant anfører, fire Miil; – en Umulighed at erholde Materialier paa denne øde Havkyst, hvor der paa en Længde af tre til fire Miil kun findes et eneste Par Heste. Sildefiskeriet i Liimfjorden, hedder det endvidere, er ei gaaet tabt ved Gjennembrud det 1825, thi fire Aar efter var dette endog rigere end Aarene forud. Syv Tiendedele af Thisted Amts Beboere stemme mod Canalens Lukning, som især vilde være til Skade for de vestre Byer ved Liimfjorden, m. m. Saaledes løde da disse Beretninger, som vi ville tage lidt nærmere i Øiesyn og undersøge, om de virkelig ere byggede paa de hydrauliske og locale Kundskaber, som man her har troet at kunne tilegne sig, fordi man boede nærmest ved Liimfjorden og Aggerca nalen, idet man aabenbart ved disse Anførsler synes at have til Hensigt mere at vildlede end veilede de i Sagen Undviede, for derved, uanseet Landets Tab ved Oversvømmelser, at modarbeide Canalens Afdæmning alene af den Grund, at Seiladsens Fordeele paa Liim fjordens Vesteregne derved vilde lide Afbræk 1) Vi spørge derfor: Er der endog kun Rimelighed i en Paastand, som den, at Vandmassen ved bemeldte Leiligheder skulde have optaarnet sig i den Grad? Man beretter her, at Jordtungens Kam kun hæver sig henved 2 Fod over Havets daglige Høide, og at Storm floden hævede sig indtil 16 Fod over denne, følgelig indtil 18 Fod over Middelstandpunctet. Men havde dette været Tilfældet ifølge den Nivelations=Forretning, som den thistedske Beretter under bemeldte Stormflod, maa have afholdt i en Høide af over 16 Fod Landtungen, da maatte ustridig Liimfjordens Kyster have kunnet bekræfte denne Kjendsgierning, hvilket imidlertid paa det bestemteste modsiges af alle indløbne Efterretninger, som stemme overeens i den factiske Sandhed, at Havet kun steeg fra 6-8 Fod over dagligt Vande. Betænker man nu, at Lemvig kun ligger to Miil fra den overskyllede Landtunge, da er det let at indsee Umuligheden i, at Vandmassen her skulde have naaet denne Høide, da det indstrømmende Vesterhav, om det end ikke havde fyldt hele Liimfjordens Vande til saadant Maal, dog nødvendig maatte have opstemmet den skaalformige Havbugt indtil Ottesund, hvorved der følgelig ei vilde være bleven Steen paa Steen tilbage i Lemvig. - Meget kløgtigt indvender en anden Forfatter, at Udløbet ved Hals, der er meget bredere end 300 Alen, som er Canalens Bredde, nok kan modtage det Vand, som indkommer fra Vesten, hvilket han antager ved sidste Stormflod skyllede i det mindste fire Miil over Vesterjylland, altsaa omtrent fra Bov bjerg til Blokkenbjerg; men det physiske Modbeviis, som han selv vil kunne hente sig ved pludseligt at overfylde en Tragt, som fordrer langsomt Afløb, maa man dog haabe vil kunne overbevise og aabne ham Øinene; ligesom en saadan Anførsel røber stort Ubekjendtskab med Fjordens østre Vandhøide, som netop altid stiger ved de vestlige Storme, der ogsaa drive Havet fra Nordsøen ind i Kattegattet, saa at Fjordmundingen fyldes og Liimfjordens Udløb standser; hvilket Phænmen netop indtraf ved sidste Stormflod, hvor Havet ved Sæbye steeg 6 Fod over Middelstand. Denne Naturbegivenhed, som Jngen kan nægte, er det derfor af allerstørste Vigtighed at tage i Betragtning, da Liimfjorden ved næste Stormflod, muligen opskruet til en endnu større Høide, vilde udbrede sin Ødelæggelse langt videre end dennegang. Men idet hiint Parti ved at berette, at Vandmassen skulde være stegen indtil 8 Alen over Landtungen, maa have havt til Hensigt at afskrække fra det Foretagende at opreise et Værn mod Vesterhavet til saadan Høide, geraader det ei alene i haandgribelig Modsigelse med sig selv, da Kystoversvømmelserne gjendrive dette; men det fremkalder derved endog en yderligere Beængstelse for Provindsens Beboere, som nok var værd at lægge Mærke til. Antager man nemlig, at Vandmassen i Liimfjorden kan stige 8 Alen over dagligt Vande, som muligt næste Flod med fortsat Storm fra Syd og Nordvest kan sætte over Marker og Byer, da vilde hele Jylland end- og i sit Jndre rystes ved slig Ødelæggelse, og Klagerne ei alene lyde fra Liimfjordens men endog fra Guden aaens Bredder, da ogsaa Jndbyggerne her vilde faae Leilighed til at smaae Vesterhavets bittre Skaal. J en Provinds som Jylland, der i alle Retninger er gjennemskaaret af Aaer og Vandløb, staae disses Enge og Fordybninger i den nøieste Forbindelse med hverandre, og ved en saadan Naturbegivenhed vilde det snart vise sig, at Liimfjorden forholder sig til vor Halvøe omtrent som Hjertet til Legemet, saa at en Opsvulmen i dette Bassin vilde have den meest udstrakte Jndflydelse. En 8 Alens Vandcolonne i Liimfjorden, fortsat ned tilHjarbeksfjord, vilde efter Kyndiges Mening let danne sig Udløb i Randersfjord eller Nøraae ved Hjelp af Skalsaae forbi Løvelbroe, Nørbekbye og Fousingsøe. Hvilken Rolle Brakvandet her vilde spille paa Guden aaens frugtbare Enge og kostbare Laxefiskerier, staaer da ved den vestre Canalaabning endnu til at forsøge; men antageligt er det, at ogsaa Randers Bye, som har saa lavt et Leie, at Høivande næsten hvert Foraar overskyller Gaden langs Aaen, vilde udsættes for dobbelt Fare ved en saadan Styrteflod. Hvad der imidlertid vil indtræffe for Revolutioner ved dette Vesterhavs Jndpas i Liimfjorden, ahne vi maaskee endnu kun langtfra; men forinden den nuværende Landtunge aldeles skylles ind i Liimfjordens Dybder, burde ingen Møie eller Bekostning spares, for med et kraftigt Værn at komme Naturen til Hjelp. 2) "Men et Værn (hedder det) vilde her selv med Opoffrelse af Millioner ei opnaae Hensigten, da Materialier mangle paa den øde Havkyst." - Vi mene dog ei saa ganske – thi en meer end tilstrækkelig Mængde af Materialier er netop her tilstede, saafremt Tilladelsen blot maatte gives til disses Afbenyttelse. Og vi ville anføre de Meninger, som Mænd, der besidde den i denne Materie meest udbredte Local kundskab, herom have yttret. Det er nemlig alminde deligen antaget, at Havet selv kan danne dette Værn, naar Kunsten blot vil gaae Naturen tilhaande ved Opreisning af Staaer, Flet gjærder, samt Klitplantning. Det er nemlig en Erfaringssætning, at det oprørte Hav idelig opkaster og atter bortskyller Sand til og fra Landtungen. Det gjælder derfor kun om at sikkre sig Opkastningerne, hvorpaa man i Ringkjøbing Amt med stort Held har anvendt ufortrøden Flid, som følge af, at Spørgsmaalet her kun gjaldt om at danne et varigt Brystværn mod Vesterhavet, uden at have andre Privatinteresser for Øie. At dette opnaaedes, er beviist, og denne Sandhed burde derfor selv Modpartiet billig indrømme, istedetfor at raabe: "det er en Umulighed!" – Om ogsaa meget er umuligt for Menneskene, er dog Jntet umuligt for vor Herre. Naar Menneskenes Børn blot vilde og maatte gaae Naturens Almagt en Smulle tilhaande, saa vilde et varigt Værn snart kunne trodse Vesterhavets ødelæggende Jndbrud. Fremgangsmaaden, hvorved man i Ringkjøbing Amt forstaaer at barricadere sig mod Vesterhavet, er den, at man lader 4 a 5 Alens Stager nedramme med Mellemrum af 20–30 Alen i flere Rader langs med Havkysten. Ligesom enhver fast Gjenstand paa Sandvolden tilbageholder Hav sandet, saaledes lader det omhvirvlende Havsand sig fastslutte om Stagerne, og danner derefter Figurer, liig Sukkertoppe. Midt imellem disse Forskandsninger nedrammes nu lignende Stager, altsaa kun 10 til 15 Alen mellem de først nedrammede, og saaledes fortsat kan Værnet voxe til den attraaede Høide. Dette Mid deel, i Forening med Fletgjærder og Klitplantning, ansees for den mindst bekostelige Maade at erholde en fast Havstok. Vel anfører man imod Fletgjærder, at Vesterjylland mangler Materialet hertil, hvilket nægtelig, formedelst Skovløsheden, maa indrømmes; men Bekostningen ved fra vore store jydske Heder at lade tilføre en saa betydelig Mængde af Enebærriis og lang Lyng, som endog hertil skal afgive et fortrinligt Marterial, eftersom saadanne Fletgjærder meget længe modstaae Forraadnelsen, maatte man finde sig i, naar kun Øiemedet kunde opnaaes. Ogsaa paa anden Maade lod det sig mulig gjøre, at komme Værnet til Hjelp, nemlig ved at overføre paa Baade eller Pramme Jord material fra Revs Herred til Opfyldning af Landtungen, hvilket Forslag man indtil videre maatte henstille til Kyndigeres Overveielse, hvorvidt det herværende Leermaterial kunde anvendes til ydermere at styrke og befæste Havsandet. Aggerbjerget, som skal bestaae af Blaa= og Rødler, var det vistnok tilraadeligt at lade henstaae urørt, eftersom dets Grundlag ved sin solide og compacte Masse danner et fast Støttepunct, for et varigt Værn. At Søtransporten af Revs Herreds Leermaterial over Fjorden vilde være ulige mindre bekostelig, end at hente Materialet paa Vogne 3 a 4 Miil derfra, formenes indlysende. Det i Fjorden indflydte Sand kunde ei standse Tilførselen til selve Landtungen, naar et Løb for Prammen stedse blev holdt aabent ved Hielp af en Muddermaskine. Vogn transporten behøvedes derfor alene til at føre Jordmaterialet til og fra Prammene, som saaledes meget vilde lette Udførelsen af dette Arbeide. Angaaende selve Canalens Lukning har man ofte hørt tale om det Middel at nedsænke gamle Skibe, og, at endog Modpartiet antager, at saadant lader sig udføre, sees deraf, at man beklager sig over, at Dronning Margrete afbenyttede sænkede Skibe, for at formene Sørøverne Jndpas i Fjorden, ved paa denne Maade at afdæmme Jndløbet. Men selv i det Tilfælde, at Canalens Lukning af sagkyndige Mænd blev erklæret for en Umulighed, ansee vi ikke destomindre Landtungens Opdæmning for en Gjenstand af høieste Vigtighed, eftersom den enkelte Vandmasses Jndstrømning gjennem Canalen alene ved indtræffende Stormflod ei vil kunne anrette den Skade, som naar Vesterhavet en masse tillige styrter over Landtungen; thi det er kun det flere Miil lange Terrains Overskylning over Canalen og Landtungen, som foranlediger den pludselige og voldsomme Oversvømmelse, der først og fremmest burde forebygges. Den Mening, at Landtungens Opdæmning var til ingen Nytte, naar Havet dog kunde strømme ind igjennem Canalen, fordi det fra Fjorden ud i Havet tilbageløbende Vand vilde nedbryde den opdæmmede Landtunge, denne Mening vil af Sagkyndige næppe kunne tiltrædes, eftersom begge Sider af Landtungen omhyggelig maatte inddæmmes, ligesom Canalen nok successive vilde lade Vandet afløbe, uden at foranledige Gjennembrud paa Dæmningen. Vilde ogsaa Sildefiskeriet, som Følge af denne Cana lens Aabenstaaen, eftertidig blive holdt borte fra Liimfjorden, da vilde dog altid Seiladsen unægtelig foren deel gavne Vesterjylland, imedens man vilde være befriet for den største af alle Ulykker, som er og bliver Oversvømmelse, hvis Forebyggelse væsentlig maa paasees. 3) Sildefiskeriets Ophør i Liimfjorden skal altsaa ei være foranlediget ved Havets Jndbrud 1835, siger man - og man tilføier, at vi selv have undergravet vort Fundament ved at anføre, at endog det rigeste Fiskeri fandt Sted i de første Aar efter Gjennembruddet. Men imod denne aabenbart urigtige Slutning protesteres paa det bestemteste; thi naar det er en naturhistorisk Vished, at Sildene først i det 6te Aar ere udvoxne, stadfæstes derved netop, hvad enhver Fjordbeboer desuden veed, at den millionvise Sildeyngel, som tidligere klæbede sig til det riigt vegeterende Fjorddyb og var lagt som Rogn i Aarene førend 1825, først i de paafølgende Aar kunde udvikle sig, saa den sidste Yngel fra 18241825, først vilde være udvoxen i Aarene 182930, fra hvilken Tid Sildefangsten maatte ophøre. Denne Naturbegivenhed viste sig ogsaa paa det bestemteste, eftersom der i Aarene 182930 udførtes resp. 33,438 og 24,236 Tdr. saltede Sild; derimod udførtes der i Aarene 1831, 32, 33 og 34 kun 9,160; 3,767, 958 og 339 Tdr. Sidste gradvise Aftagen tyder saa soleklart hen paa den urokkelige Sandhed, at Sildene formindskedes i samme Forhold, som Fjordbundens Vegetation ophørte, idet de første 4 a 5 Aars gode Fiskeri efter 1825 netop bekræfter den senere Udvikling af den tidligere i Fjorden lagte Yngel. Kun den urimeligste Paastaaenhed kan derfor lade sig indfalde at ville forfægte dette, at Sildene ei skulde være bortdragne af Liimfjorden, fordi denne siden Gjennembruddet blev opfyldt med salt Vand thi Fjordbunden viser nu overalt, at den forrige græsrige Vegetation er forsvunden, hvorved det er umulig gjort Sildene at yngle i Fjorden, da disse som bekjendt aldrig yngle i salt Vand, hvilket hiin Jndsender i Thisted Avis opfordres til beviisligt at godtgjøre, da hans blotte Ord her ei ere tilstrækkelige. Hans Anførsel, at Fjordvandet ved Løgstør og Nibe, uagtet Havets Gjennembrud i Canalen, stedse vil blive brakt nok til at fremavle Grøde, og Fiskene dog derved erholde Fred til Forplantelse en Tid paa Aaret, er ligeledes henkastede Ord uden al Betydning. Sandheden er den, at al Grøde nu er aldeles forsvunden fra Fjorden ved Nibe hvor Havbugten vistnok skulde antages at have sin bedste Legeplads for Sildene – saa at det Sildefangsten fordærvende Jndbrud af Saltvandet her har anrettet det meest enorme Tab. De brillante Bundgarn, som i denne fordum saa lykkelige danske Bye, endog skabte Millionairer, ere nu aldeles overflødige; som Exempel ville vi blot anføre, at 8 Sildestager, hvoraf hvert enkelt førend 1825 betaltes med 1600 Rbd., nu alle ere indkjøbte siden dette Ulykkesaar for 200 Rbd., og det endda med Tab, da de nu aldeles intet ere værd.