Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1839-03-03
Hvide Erter – Jndsendt. Fornødent Gjenmæle til Dhrr. Kammerraad Stampe, Kammerjunker Classen, Pastor Ehlers Kock med Flere. Det er unegtelig en afgjort Sandhed, at det er langt lettere at angribe en heel Stand, end et enkelt Medlem af samme, deels fordi det stedse staaer i Angriberens Magt at erklære hver enkelt Person, der tager til Gjenmæle mod ham, at han er undtagen fra de Sigtede, og deels fordi det hører til de uhørte Sjældenheder, at der ikke blandt en heel Stand, skulde være en enkelt, paa hvem Dadlen kunde være anvendelig. Rigtigheden af denne Sætning var os alt indlysende da vi nedskreve vore bemærkninger til Justitsraad Friis's Yttringer i Stænderforsamlingen, men det blev det endmere, da vi saae, at Dhrr. Kammerraad Stampe, Kammerjunker Classen, Consistorialraad Kock, Pastorerne Giessing, Fog, Lund og Winding optraadte imod os, og fandt dem paa Sandhedens og Almeenvellets Vegne opfordrede til at erklære, at Justitsraad Friis's Yttringer i alt Væsentligt er Sandhed, thi efter denne Erklæring kunne vi ikke andet end antage, at de nævnte Herrer have bestemte Facta for Øine, og vi kunne derfor kun beklage, at disse Mænd ikke have fundet dem opfordrede til tillige at bekjendtgjøre disse, for at derved Vedkom kommende kunne faae den fortjente Straf, og de Uskyldige befries fra en krænkende Mistanke og et slet Omdømme blandt deres Medborgere. For at give de ærede Herrer denne Leilighed, og derved tillige sætte dem i Stand til at retfærdiggjøre de Uskyldige, er det at vi undertegnede Sognefogder paa Falster gjentage vor tidligere Erklæring om, at Justitsraad Friis Yttringer i alt Væsentligt er urigtig, og for at ingen senere Trætte skal opstaae om hvad der er Væsentligt, og hvad der er væsentligt i Justitsraad Friis's Diatribe, erklære vi herved, at vi, og sikkert enhver med os, ved det Væsentlige i Klagen forstaae, at under Sognefogdernes Øine og i deres egne Boepæle foregaae betydelige Politinordner, saasom forargerlig Legen og Juul og Fastelavn og andre Aarets Tider, væsentligt er det derimod, at der hos Sognefogderne er bleven spillet Kort og drukken Brændeviin, thi ligesom vi villigt indrømme at begge Deele i al Sømmelighed har fundet Sted hos os, saaledes vil vel og enhver af vore Modstandere tilstaae, at det samme er skeet hos dem. Da vi her bestemt have erklæret at vi ansee de betydelige Politinordner og den forargerlige Legen for det Væsentlige i Justitsr. Friis's Yttringer, saa maa vi naturligviis bede Dhrr. ligesaa bestemt at erklære, om de heri ere enige, og i saa Fald vente vi navngivne de betydelige Politinordner, som ere de ærede Herrev bekjendte at være foregaaede under Sognefogdernes Øine og i deres Huse, ligesom det og med Hensyn til Legene ikke maa glemmes, at disse ere tillagte Prædicatet forargelige, det er, for at tale med Molbeck, saadanne Lege, som forarge, ere usømmelige og uanstændige, og som udtrykkelig under Straere forbudte ved 6311. Efter nu at have yttret os mod hvad der er sagt modos som Sognefogder og derved bestemt nægtet at de skete Sigtelser ere anvendelige paa os, skulle vi endnu tillade os en Bemærkning om den Jvren, som vore senere Modstandere have gjort gjældende mod Bondestandens Forlystelser her paa Falster, og som maaskee hos den med Forholdene Ubekjendte, kan have fremkaldt ugunstige Domme. At Lege ved Juul og Fastelavn finde Sted her, nægte vi ingenlunde, men at disse enten ere forargelige, eller drives til den paaankede Yderlighed, kunne vi med god Grund benægte, og det saa meget mere, som hverken Godseierne eller Præsterne have fundet sig opfordrede til at omtale dette førend vi fremkom med Gjenmæle mod Justitsraad Friis's Yttringer. Naar derhos vor Foresatte, Politiemesteren, erklærer, at han er uberettiget til at forbyde Lege eller Sammenkomster, formaae Sognefogderne det i Sandhed end mindre, hvorfor det nu endog er gaaet ud af Brug at anmelde slige Sammenkomster eller Legestuer for Sognefogden. Forøvrigt vil sikkert Enhver, der blot er nogenlunde bekjendt med Forholdene, erkjende, at Politievæsenet paa Landet lider af flere Ufuldkommenheder, men at give Sognefogderne Skylden herfor, er vistnok ubilligt, da det ikke er dem, der have givet Lovene.