Politivennen, 1804-01-01
Tanker i Anledning af den under 15 Junio 1802 allene for Sielland og siden under 5 Julio 1803 for Danmark allernaadigst befalede de Fattiges Forsørgelse paa Landet med Kost. (Af H. Siler, Præst.) No. 1. J Planens 12 Paragraf var efter den almindelig antagne Forsørgelses Maade Kosten destemt for de Fattige, ved Spisning i Omgang, men formedelst adskillige, formodentlig i Anledning af Planen, indkomne Forslag, blev denne Forsørgelses Maade i Reglementet af 5 Juli 1863 inddeelt i 2de Hoved Membra af hvilke det første indbefatter 3 Maader nemlig: enten at tildele den Fattige tilberedte Naturalier, Brød, Meel, Erter, Gryn, Malt, Flesk, Smør og Ost eller Kornvare eller Penge, det andet, som kaldes Foranstaltning efter Omstændighederne til den Fattiges Forslegning paa en for derne og Kommissionen saavelsom den Fattige bekvemmeste Maade, indbefatter 2 Maader: enten Jndtingning i Kost paa det Sted, hvor den Fattige er til Huse, eller Spisning efter rigtig Omgang, hvilken i Sygdoms Tilfælde maatte tilbringes. No. 2. Med tilberedte Naturalier til Kost, hvor disse uden for stor Ulejlighed kan forskaffes i forsvarlig Godhed, Maal og Vægt, er unægtelig de Fattige meget vel tjente. J Købstæderne, hvor Commissionerne ugentlig en Gang i det mindste kan købe hos Bagerne og Spekhøkerne, eller hvad man vil kalde dem, som handler med tilberedte Fødevare og lade Uddele saadanne Naturalier til den Fattige, og hvor den skrøbeligste, der ikke er sengeliggende selv kan hente disse, anseer jeg det for at være den fortrinligste Forsørgelsesmaade, da den ikke forvolder andre Ulejlighed end Opsigten dermed; jeg foretrækker den endog for varm tilladet Mad tildeelt de Faltige fra Spiseværterne eller dem, som paalage sig, at udsælge Portioner deraf, saasom det deels vel kan være skeet, at disse Folk med Tiden kre blevne stødesløse og egennyttige med Madens Tilberedelse, og saaledes stade en god Jndretning, deels og de Fattiges Klager (man betænke de ere gamle, sygelige og branle Folk, nogle vel endog forhen vante til at føre gode og onde Rygter om, og om Alderdommen kan man just ikke formode at den omvender dem) afskrækker saa let den, som ellers vilde gjøre dette uden al Egennytte, saa at det er højst vanskeligt paa denne Maade at forsørge den Fattige. J Kjøbstæderne, hvor det tillige er saa betænkelig en Sag, at give den Fattige nogen betydelig Understøttelse (Leiligheden til at faae Brændeviin er saa stor, den for den Fattiges Deconomie især højtskadelige Kassedrik er der saa almindelig, og til Tallotteriet er der lige6142 fedes den meest fristende Anledning) maae nok Forsørgelses Manden med tilberedte Naluralier altsaa med Rette ansees for den fuldkomneste. No. 3. Paa Landet derimod, hvor ingen Bagerier ingen saadanne Udsalg Steder ere, hvor Sogne Kommissionens Bestemmelse til Leveranten er i Grunden en Befaling for Gaard Brugeren at sælge deres Fødevare for en fastsat Priis uden Hensyn til deres Bonilet saasom disse ere i Stedet for Kornvare og Penge, hvilkes Pris til enhver Tiid lader sig bestemme, møder mange Vanskeligheder, som gjøre denne Forsørgelses Maade til den der mindst antagelige. De Fattige spaa Landel, som hører til første Klasse og skal forsørges med fuld Kost, ere 2de Slags, enten saadanne som intet Arnested have, intet Kjøkkentøj have eller have havt, og ingen Madlavning forstaae eller er i Stand til at besørge, saasom blinde Krøblinger, og affældige ugivte Mandfolk, som ikke have havt med Mads Tilberedelse at gjøre, eller saadanne, som have eget Arnosted og Kjøkkentøj, samt kan forestaae Madlavning. Forsørgelsesmaaden med Kost bliver nu højst forskjellig for ethvert Slags. De som intet Arnested have o. s. v. ere unægtelig best for sørgede ved at indtinges i Kost, hos de Folk som vil modtagge dem mod at erholde Betalning af Sæd in natura og rede Pende, NB. naar disse enten ere Beslægtede, som tillige vil Almisselemmet vel, eller Venner og bekjendte gode Folk; dog kan disse og forsørges saaledes: at naar en By for 7 eller i det mindste 6 Gaardbrugere, hver da een Dag ugentlig (i sidste Tilfælde hver 6te Søndag tillige) giver den Fattige sin Kost, og i Sygdom saavelsom den strænge Vinters Tid bringer den hen. Sædvanlig faaer da Bonden intet videre at bidrage til Fattigvæsenet (skulde noget SogneDistrikt være saa betynget, at de endnu skulde svare betydeligt mere til Falligvæsenet, saa troer jeg, at et saadant Distrikt kunde gjøre Fordring paa Hielp andensteds fra) og naar Sagen forestilles disse Folk fra den rette Side, da troer jeg, at de ogsaa med villige Hjerter vidrager under disse Omstændigheder til den Fattiges Føde, saasom et Menneskes Kost en Dag ugentlig og højst en Søndag hver 6te Uge ikke kan gjøre saadant Skaar i hvad der udfordres til en Bondefamilies Underholdning at det engang bliver nogen følelig Byrde; især naar lages i Betragtning, hvilken Nytte dette er for det Almindelige og hvilken Glæde det maae forvolde enhver, som har den rette Følelse af Religionen, paa saa bestemt en Maade at kunne efterleve dens Bud med Hensyn til Stifterens Forettelse, som paa den store afgjørende Dag skal gaae i Opfyldelse: "Alt hvad J have gjort imod een af disse ringe, have J gjort med mig. (Fortsættes.)