Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-07-18
At udvidet Tilladelse til Brændeviinsbrænding er ei skadelig men gavnlig for Sædeligheden, har Hr. Th. i Løndoekonomisk Tidende vel sagt, men ei bevist, og Dr. B. gaaer Sædeligheden aldeles forbi. At ellers tvende Forfattere betjene sig af een og samme Grund for at understøtte modsatte Paastande, er ei synderligere, end naar Man for kort Tid siden anpriste Brændeviinsbrænderiernes Jndskrænkning, og nu anpriser deres Formerelse som tjenlig til Statens Vel, men synderligt var det, om her i begge Deeler skulde feilles. Ønskeligt var det ogsaa, om Hr. Provst Lütkens Skil Ring af vor Tids Bønder var aldeles upassende; men jeg frygter, at hvad Hr. L. har sagt, der er noget Andet, end hvad Hr. B. lader ham sige, er endnu ei Usandhed. Hr. Dr. B. tager heraf Anledning til at forlade den egentlige Qvæstion omde landlige Brændeviinsbrænderiers skadelige Jndflydelse paa Sædeligheden, og bestiger Dagens Kjephest, Bondestandens Oplysning og Forædling ved et forbedret Skolevæsen og et forbedrer Landbrug, og vedbliver at tumle sig med den, istedetfor at gjennemgaae hvad Hr. Amtsprovst L. har sagt i sit Jndlæg under No. 1 og 2. Det ver Vanvid, og Skjændsel at viskiende det meget Gode, som ved Regjeringens Omhu er i den sidste Menneskealder udrettet for Bondens Vil. Dette er saa bekjendt og erkjendt, at det ei behøver at omtales. Landmanden er derved bleven mere forstandig, mere dristig, mere velhavende, og hvor meget er ikke dette, men det er ei afgjort, at han derved er bleven sædeligere, og nu viser mere Agtelse for sit eget aandelige Værd, eller mere Agtelse for sine Medborgeres Rettigheder. Vil man maaske indføre den Troe, at Kyndighed og Duelighed ere adskilleligt forbundne med Retskaffenhed, Men saa maatte Tilstanden i vor af Oplysning pralende Tidsalder være langt bedre; saa maatte den Erfaring, ikke saa ofte fornyes, at kloge Mennesker vise sig som store Skurke. Der skal Andet end en Agerdyrknings, eller Sundheds eller Stjerne-Katekismus til at forbedre Almuens Sindelag og Forhold. End ikke en Religions Katekismus formaaer dette. Det er ei Christendommens Bogstav, men dens Aand, som forædler Mennesket. Og naar denne Aand ei hersker i de høiere, hvorledes skulde den da herske i de lavere Stænder, da disse jo altid søge at efterligne hine? Naar Kjøbmanden opskruer sine Priser, eller giver slette Vare, saa gjor Bonden ligesaa. Naar Embedsmanden omgaaes med Uretfærdigheder, saa tillader Bonden sig det Samme. Om det end kunde bevises, at Bonden nu var mindre drikfældig end for en Snes Aar siden, saa var dermed ikke bevist, at hans Moralitet nu var bedre. Han kunde endnu være en opblæst Daare, en lumsk Bedrager, en aabenbar Skiendegiest, en uforsonlig Forfølger. Men Hr. Dr. B. behøver man ei. at sige, at Exempler, hvortil han alene holder sig, ikke ere Beviser. En Anden kan fra andre Egne fremføre modsatte Exempler, og Sagen bliver da lige langt fra sin Afgjørelse. Saaledes paastaaer jeg om de forrige bernstoriske Bønder, at de ei ere blevne ordentligere; men de ere blevne rigere, og beruse sig nu, ligesom Amagerne, ei i simpelt Kornbrændeviin, men i Aqvaviter og Punsch, om er i Viin. Hvad Hr. Provst Lytken under No. 3 har anført, kalder Hr. Dr. B. tømme Declamationer; men jeg finder mange Sætninger der fremsatte, som vel maae bifaldes, og mange Fact, anførte, som vi Ældre kunne bekræfte at være sande. Man turde vel ogsaa fastsætte som Regel, at en Lov, der har virket mere Nytte end Skade, ei bør ophæves, at Fasthed i Lovgivningen er bedre end foranderlighed. Man har vel oftere i Danmark maattet beklage, at mange Indretninger havde altfor kort Varighed. Hvad Hr. Dr. Baden her anfører om de mange Mile, Bonden maae kjøre til Kjøbstæden for at hente sit Brændeviin, kan nok med Ret kaldes en Skingrund. Den Bonde, som gjør en Reise kun af 2 Mile med Vogn og Heste for at hente et Halvanker Brændeviin og intet Mere, røber derved, at han endnu er høist enfoldig; men han har bedre Forstand, og tager tillige flere Ting paa Vognen, eller han lader den blive hjemme og sender sin Dreng med en Dunk. Om Bonden nu maatte brænde selv sit Brænbeviin, har han da Jntet han fra Kjøbstæden behøver, Skal han ei endnu derfra have Jern, Salt, Reb, vel ogsaa Sild og Tjære, Han tager da sit Brændeviin med de andre Fornødenheder. Skal Bonden ei til Marked, Skal han ei levere sin Skattesæd, og selv har han vel endnu Noget at sælge paa Torvet? Ellers beklager jeg ham og seer hans Undergang. Denne hele Regning mener jeg derfor maa falde bort. Og naar her tillige klages over, at Bonden maae føre sit Korn tilKjøbste en og derfra igjen tage Brændevinet, som han selv kunde udbringe deraf, saa kan med samme Ret klages over, at Bonden bringer sine Huder, til Kjøbstaden, dem han selv kunde berede til Læder, og nu maae søge Garver og Sadelmager og Skomager. Man vil svare: Læderet blev da slettere tilberedt; men dette blev just ogsaa Tilfældet med Brænderiet, ligesom det nu er med Brygningen hos Bonden. Endog da enhver Pige paa Landet forstod ligesaa godt at brænde som at brygge og bage, var Brændevinet ofte sveder og afsmagende, undertiden gik hele Mærkningen forloren; hvor mange uheldige Prøver maatte da nu gjøres, hvor mange dyre Lærepenge betales af de Ukyndige, Hr. Dr. B., siger fremdeles, at en Bonde kan hjælpe sig med 2 Ankere Brændeviin. om Aaret. Jeg vil lægge det tredie til, da jeg ei troer, at endog den gode Husholder ellers kommer igjennem. Men jeg spørger endnu, er denne Bagatel, der kan anskaffes for mindre end 100 Rbdlr., vel den Umage og Bekostning og det vovelige Forsøg værd? Hvod kan vindes derved, naar Redskaber og Sæd og Brændsel og Uheld og Tidsspilde tages i Beregning? Hvad kan ogsaa af et saa lidet Qvantum udbringes til Næring for Kreaturerne? Men det er vel iker heller deres Mening, som ville have Brændeviinsbrænderier indførte paa Landet, at der i enhver Gaard kun skulde brændes til yderste Fornødenhed. Bonden skal forvandle sit Korn til Brændeviin, og handle med dette istedet for hiint. Jeg frygter denne Handel vil blive mislig, og at her, som oftere, de Fordele, der beregnes paa Papiret, ei komme i Kassen. Jeg frygter at dette Slags Vare under Tilberedelsen, og inden Afsætningen vil meget hensvinde; thi Leiligheden giver Drankere ligesom den giver Tyve Og man tager altid, efter Erfaring, mindre sparsom af det, som haves i Overflødighed. Hvor bruges vel mest Brændsel, i Kjøbstaden eller paa Landet, hvor det skal kjøbes eller hvor det haves paa egen Grund? Hvor holdes sparsommeligst Huus med Træet, i Skovennen eller paa Heden? Men naar Bonden endnu har Brændeviin at sælge efterat Mange have lettet paa Tønden, maae han ofte sælge med Tab; og naar han altid finder Kjøbere til sit Korn, finder han ei altid Kjøbere til sit Brændeviin. De, som misbyde ham paa hiint, vil skambyde ham paa dette.