Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1775-08-21
Jndsendt. Til N. N. i Bergen. Jeg sender herved tilbage den smaae Piece, som nyelig hos eder er skrevet om den Nordenfieldske Tørfiske-Handel. Efter det lidet Begreb, jeg har om den Materie, er den meget vel skrevet og med Jndsigt. Tvende Ting ledte jeg efter der, som Autor enten har glemt, eller med Stiltienhed gaaer forbie. Det ene er en Forordning af forrige Seculo, uden Tvivl af Kong Frederich, den 3die Høilovlig Jhukommelse, og af Aar 1667. Samme er kun paa et Qvart-Blad, og Jndholden kortelig, at den forbyder at virke Rundfisk i Bergens Stift, siden det fornemmes, at Veirliget falder der meere fugtig end Norden fore saa den Fiske-Sort ei der kand faae sin rette Tørke; men de maa der i dens Sted enten tørre den til Rotskier eller salte den; thi det mærkes, at den Tid vedste man her og i Trundhiems Stift ei af at virke Klipfisk, som først for omtrent 30 Aar siden her er ført i Brug. Men deraf seer man, at Forfædrene have tænkt det samme om Rundsisken, som Autor fuldstændigere har udført, og samme bør des meere opmuntre os og Efterkommerne, at holde fast over det Forbud, om at virke Rundsisk paa Søndmør eller Romsdalen, samt her i Stiftet, paa det, at den Gren af Handelen, der er som en Ædelsteen i den Norske Handel, (sær da fremmede Nationer neppe skal kunde betage os den, eller giøre os den efter) ei skal blive bederved og komme i Vanrygte igien. Denne Forordning, som jeg gandske vist har seet og læst, (uden at erindre naar og hos hvem) har jeg siden ledt efter hos et Par gode Venner, som har en riig Samling af forrige Seculi Forordninger, men har ei fundet den igien; veed dog vist den er til, skiønt jeg ei husker til visse af hvem og hvad Aar den er udkommet, men synes ovenmeldte Aarstal er det rette. Det andet jeg savnet i Skriftet, som Autor dog har rørt lidt, men kun løselig ved, er dette. Han viser gandske grundigt, at Aarsagen, hvorfore vor Tørfisk i mange Aar var i saa slet Priis og i saa stor Miscredit udenlands, var den slette Rundfisk, som kom fra Romsdalen og Sundmøer, siden den blev strax udskibet og afsendt fra Holland op igiennem Lan denne, førend den Nordlanske kunde her ankomme; og da den første strax blev suur og bederved for Kiøberne, bleve Vedkommende forlegen med den sidste, og kunde ei faae Kiøbere til den. Men mon dette var ene Aarsagen, Den fornemste Aarsage troer jeg nok det var, men vel ei den eneste. Man veed, at fra først af i dette Seculo var Prisen dog ei saa gandske ringe, ja fra 1720 af til 1726 voxte den noget skikkelig, og saa vidt jeg har hørt, var Prisen i Aaret 1726 alt 1 Rdlr. pr. Vaag for Rundsisken; thi af egen Erfarenhed kunde jeg som da en Ungdom og i de Ting gandske nerfaren, ei minde det. Men det er og virkeligt, at samme Aar mistede Bergen sin Handel paa Findmarken, og et Compagnie i Kiøbenhavn fik den igien. At holde her Klagemaal over Bergens Tab derved, Findmarkens halve Ruin formedelst samme Forandring, og Norges utroelige Forliis derved i sin Fiske-Handel, nytter intet. Bergens og Norges Vilkor bliv derfor ei bedre: Sigest in fatis. Men at samme foraarsagede og Mispriis paa vor Tørfisk, bliv vel gandske sikkert, thi det er bekiendt, som og Autor i bemeldte Skrift ved de anførte Priser beviser, at strax i Aaret 1727 og siden alt fort faldt Prisen paa Fisken saa overmaade indtil nu paa en halv Snees Aar, at Autor har største Ret deri, naar han siger, at Norge har tabt Tønder Guld. Aarsagen, hvorfor den Forandring med Findmarken, forandrede Prisen paa Tørfisken, er jeg, som lidt kyndig i Handelen, vel ei mægtig at udføre til Gavns, havde derfor ventet at finde noget derom i Skriftet, da en saa duelig Mand gandske vist, om han havde villet, havde været beqvem dertil, Dog naar man betænker følgende, kand man nogenledes see Aarsagen. Det Compagnie i Kiøbenhavn, som fik Findmarken igien, forstode sig lidt eller intet paa Tørfisken, hvorledes den burde for teres, og hvor hen hver Sort burde føres. de første Aar førte de al Fisken ligesom de fik den i Findmarken usorteret, lige til Holland. De Hollandske gaae Kiøbmænd, der fik saadan Mængde, og deriblandt de Sorter, som de dyrere maatte kiøbe, satte Compagniet snart Prisen for, efter eget Behag. De norske Kiøbstæder, som siden kom derhen med de sædvanlige Sorter, maatte tage mod den Priis, Hollænderne havde sat, og bleve til største Deel forlegen med deres Fisk. Og saaledes faldt Prisen i mange Aar gandske ringe. Om nu det Kiøbenhavnske Find marks Compagnie bedre har lært Tørfisk Handelen (som man dog nesten skulle slutte) stilles derhen. Dette ønsked jeg, ovenmeldte Autor ville, efter sin Jndsigt i den Post, tydeligere udføre, og sætte den i bedre Lys, saa fremt han ei holdes Materien for deelicat. Morden 15de Julii 1775. Ph.