Almuevennen, 1842-08-03
Da den Kongl. Commissarius aabnede Stænderforsamlingen i Roeskilde 1838, skildrede han Kongens Anskuelse af sit Forhold til Gud og til Folket, med følgende Ord: "Kongen veed, saa godt som Nogen, hvem der er den rette Enevoldsherre, og bøier med et ydmygt Hjerte sine Knæe for ham. Kongen veed, at Hans og Alles Herre har skrevet en Lov, der ikke mindre binder den, som han har sat paa Samfundets Tinde, end den, der indtager det laveste Stade, ja at denne Lovs Fordringer og det Ansvar, som dertil knytter sig, blive større i Forhold til den Gierning, der er Enhver betroet. Ogsaa har han for vel opfattet Betydningen af det store Kald, hvortil han er kaldet, til at kunne troe sig bestemt til at føre dem, til hvis u Hoved og Styrer han af Kongernes Konge er sat, som villieløse, blinde Redskaber hen til et Maal, han sætter for dem, uden at dette optages i deres egen Bevidsthed, i deres egen Villie. J disse Ord have vi Svaret paa vort Spørgsmaal, om Kongen er en Ven af ReligionsFrihed, thi vil han ikke føre Folket som villieløse, blinde Redskaber, da vil han det allermindst i dets høieste, helligste og vigtigste Anliggende, vil han ikke føre det til et Maal som ikke er optaget i dets egen Bevidsthed og Villie, da vil han aldrig tvinge eller forsøge at tvinge en Eneste af Folket til en Troe denne ikke har, eller til at holde sig i et Troes-Samfund, hvis Troe ikke er hans, tvertimod vil han unde Alle og Enhver at ære, tjene og dyrke Gud, efter den Troe der lever i deres egen Bevidsthed, naar kun dette kan forenes med den vældige Beskyttelse af den almindelige Lands-Religion, og den Omsorg for Statens indre No og borgerlige Orden, der ogsaa paaligger ham som Landets Konge. Disse Grundsætninger har han jo ogsaa alt udtalt og søgt at bringe til Anvendelse i Livet 1824, i Anledning af de gudelige Forsamlinger i Fyen, thi som Gouverneur der i Stiftet tilskrev han i den Anledning Cancelliet, at disse Forsamlinger først og fremmest holdtes i den gode Hensigt at søge Opbyggelse ved Guds Ord og at forbedre sig, og at Følgerne virkeligen var, at de som deeltoge i dem bleve sædeligere og meere moralsk gode Mennesker; hvorledes de skadelige Misbrug der ogsaa fremkom af disse Forsamlinger, paa bedste Maade kunde forekommes, vilde Geistligheden bedst kunne vaage over, "men ikkun ved aandelige Vaaben kan dette udrettes. Ved sandevangelisk Christendoms Foredrag i Skolerne, fra Prædikestole ne, i de religiøse Forsamlinger og Bibellæsningen, som Præsten selv bør forestaae, og et formene sin Menighed, naar den ønsker Samme, bør de vrange Begreber, som en saadan Seet udbreder, mod arbeides og berigtiges. – – Ved ei at indrømme disse vrange Meninger mere Vigtighed end de fortjene, og ved at undgaae at Skin af Meningsforfølgelse, tabe slige Secter, der fængsle Nysgierrigheden, deres Jnteresse, og Sandhed vinder da den Seier som den omsider altid tilfægter sig selv. Her er det udtrykkelig erkjendt, at der Jntet udrettes ved verdslige Vaaben i religiøse Anliggender, at vrange Meninger kunbørmodarbeides medaandelige Vaaben, og at selve Skin af Menings forfølgelse bør undgaaes, for at Sandheden, selv kan tilfægte sig Seieren, og denne Erkjendelse er visselig Frugten af en lys Aand og enomfattende Dannelse, af Grandskning og Erfaring, og at Kongen ikke nu har forandret disse sine Grundsætninger, er vist deraf, at den Cancellieskrivelse som Gouverneuren ved sin ommeldte Skrivelse udvirkede, og som skaffede de fyenske Christne Fred ved deres Forsamlinger, den har han nu som Konge udvidet til at gjelde for hele Danmark. Af alt det Anførte kan da formeentlig uddrages den sikkre Slutning, at Kongen er saa langt fra at billige udvortes Tvang og Forfølgelse i Troessager, at han meget mere maa ansees for en varm Ven og Befordrer af Religions-Frihed. Hertil kan ogsaa mærkes, at Regjeringens Organ i Stændernes Forsamling den kgl. Commissarius, har der sagt, at naar der er Tale om Menneskerettigheder eller almindelige Borgerrettigheder, da vil han ubetinget lade den Sætning gjælde, at lige Byrder bør skjænke samme Stats Borgere lige Rettigheder, naar de ikke ved daddelværværdig Opførsel gjøre sig dertil uværdige.