Viborger Samler, 1786-04-03
Jeg kiender i Særdeleshed et Sogn, som tilhører et Herskab uden flere Lods-Eiere; dette Herskab, som tænker ædelmodigt, contribuerer noget anseeligt aarlig til Fattiges Underholdning, Præsten og øvrige Sognets Beboere ligeledes, hver efter sin Evne, saa der neppe vilde findes Mage til dette Fattiges Regnskab. skab i en stor Omkreds, men formedelst at mange trængende Huusfolk, som dog ere arbeidsføre, forøge de Fattiges Antal til en anseelig Mængde, kan de allernaadigste Anordningers Øiemeed end ikke i dette Sogn opnaaes. Desaarsage troer jeg, det var gavnligt om der allernaadigst blev anordnet. 1.) At i ethvert Sogn skulle forfattes ny Ligning til de Fattiges Underholdning, og at ingen blev anseet for rette Almisselemmer, uden de, som formedelst Alderdom, Skrøbelighed eller Sygdom intet kunde fortiene, eller ikke vare stærke nok til at gaae paa Betlerie, hvilke skulle tillægges saa tilstrækkelig Almisse, at de uden Hunger kunde nyde Livets Ophold. 2. Maatte det være alle andre Harttrængende, om de endog vare arbeidsføre (thi Erfarenhed har viist, at omendskiønt en Mand baade kan og vil arbeide, og kan faae Arbeide, at det dog er ganske umueligt for ham, ved Arbeide med Greb eller Spade at fortiene Næringen for sig, Kone og mange smaa uopdragne, Børn, end sige Klæderne) tilladt, at gaae om og søge Almisse hos medlidende Mennesker, dog ikke uden i et vis Distrikt, nemlig i det Herred, hvor de boede, eller i den Jurisdiction, som var deres foresatte Herredsfoged anfortroet, om han endog havde 2 a 3 Herreder, men ikke for de ved et lovligt Tingsvidne, hvorunder maatte være fremlagt deres Sielesørgeres Attest, fra deres Værne=Ting beviiste, a. at de virkelig vare fattige og hartrængende, b. at de ikke selv formedelst Dovenskab, Fraadserie, Fylderie, eller andre grove Laster, vare Aarsag til deres Trang, c. Maatte det under Tingsvidnet være beviist, i det mindste mentioneret i Præste Attesteen, om det Menneske, som Tingsvidnet forhverver, er bekiendt for skikkelig, eller været berygtet for noget Ondt, paa det Folk i sidste Fald kunde vide, at vogte sig, ligesom og, om det nyder nogen Almisse af Sognet, eller ikke. d J Slutningen af Tingsvidnet skulde Dommeren saa nøie mueligt beskrive Betlerens Legems Statur, at Folk deraf kunde skiønne, om det var den samme Mand eller Qvinde, som havde forhvervet Tingsvidnet, som betiente sig deraf til Betlerie. Alt hvad som i saa Fald ved Retterne passerede, maatte skrives paa slet Papiir, og den Fattige meddeles, uden mindste Skillings Bekostning, enten til Dommer eller Skriver, hvilket Tingsvidne den Fattige altid maatte medbringe, naar han søgte Almisse. (mere følger.) Den anden Recept for Snive, hvor den flydende Materie er rødblandet: Tag Fænumgræcum for 3 s., graat Svovel 3 sk. Guult Svovel 3 s., hvid Senop 1 s. Laurbær 1 s., Krudt 2 s. Alt dette stødes smaae og sættes paa en Pot Viinædike, som kjøbes for 1 Mark. derudi Terpentinolie for 2 s., Spansksalt en Haandfuld. Det staaer i 8te Dage i en Krukke vel tilbunden, og om rystes hver Dag et par Gange, derefter gives det syge, Best paa før ommeldte Maade hver 5te eller 6te Dag deraf en halv Pægel paa Gangen, og hver Gang ligesaameget sød Melk oven paa. Til mange Bester laves en større Portion. Det bruges saalænge, indtil Materien lader af at flyde, da Bestet er sundt, og ei behøver videre Medcin. Dog byder Forsigtighed her ligesaavel, som ved Steenkrop, at giøre vel reent, hvor de befængte Bester have staaet. Sniven er meere hidsig, end Steenkrop, thi naar den begynder at flyde, kan den dræbe et Best i et Fierdingaar, dog kan det være meget haardt angrebet, og endda komme til rette. Ved tvende Gaarde her i Siælland, greb Snive om sig i Aaret 1773, jeg forsøgte da den først anførte Kur for Steenkrop, men uden Nytte. Et Best var allerede død deraf, da jeg fik nogen Oplysning om den sidstanførte Recept, hvilken en Mand havde brugt, som nu var død og havde efterladt sig en Datter, som havde nogen Opskrift derom, men havde Resten endnu i Hukommelsen, fra den Tiid, da hendes Fader havde brugt samme. Ved denne Kuurs Hielp komme Besterne sig, og have siden været sunde, hvilket endnu er i frisk Minde ved bemeldte Gaarde: saa man har Aarsag at takke Gud for denne Opdagelse. Gunderslevholm d. 26 Dec. 1777.