Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-12-13
Udenlandske Efterretninger. Af de Oplysninger, som den engelske Udenrigsminister har meddeelt i Underhuset, seer man, at de 4 Stormagter havde villet paatvinge Schweiz sin Mægling ved Trudsel og øieblikkelig væbnet Jndskriden, dersom begge Partier ikke underkastede sig Udlandets Bestemmelser, men at England har sat igjennem, at de 5 Magter i Forening skulde tilbyde en fredelig Mægling, og dersom den ikke blev modtaget af begge Partier, skulde det staae enhver af de udenlandske Regjeringer frit for at handle paa egen Haand, uden at være bunden ved Conferentser med de øvrige. Den udmærkede engelske Diplomat, Sir Stratford Canning, var allerede paa Veien, til Schweitz ankommen til Paris med disse Beslutninger, da Efterretningen indtraf om Edsforbundets fuldkomne Seir, og han maatte saa standse for at indhente nærmere Ordre fra London, da det ene af de Partier, mellem hvilke han skulde mægle, ikke længere existerer. Nogle mene, at det ikkun har været den engelske Regjerings Hensigt med Underhandlingerne at vinde Tid for Schweitzerne til at afgjøre deres indre Stridigheder paa egen Haand, og i saa Fald er Hensigten fuldkommen naaet. Det er nemlig aabenbart, at England bestandig har taget Parti med Edsforbundet. (2: de forenede Fristaters lovlige Fælledsregjering), og hertil har det en særegen Grund i den store Lighed, som finder Sted mellem det øvrige Schweitz's Forhold til det catholske og jesuitiske Sønderbund og Englands Forhold til Jrland. For Øieblikket giver kun det 16 Qvadratmile store Canton Neuenburg (Neuschatel) Anledning til truende Forviklinger. Dette lille Fyrstendomme hører nemlig til Preussen, men blev ved Wienercongressen optaget i Edsforbundet ved en høitidelig Act, i hvis første Artikel det hedder: Denne Optagelse finder Sted paa den udtrykkelige Betingelse, at Opfyldelsen af alle Forpligtelser, som paaligge Staten Neuenburg som Medlem af Edsforbundet, denne Stats Deeltagelse i Discussionen af Schweitz's almindelige Anliggender, Ratificationen og Fuldbyrdelsen, af Landdagsbeslutningerne udelukkende vedkommer den i Neuenburg værende Regjering, uden at nogen videre Sanction eller Approbation dertil er fornøden. Da nu Majoriteten af de edsforbundne Fristater besluttede med Magt at opløse det oprørske Sønderbund, vægrede Neuenburg, sig ved at stille sit Contingent, og har ikke deeltaget i Striden, hvorimod Kongen af Preussen formelig erklærede dette Canton for neutralt, og i en temmelig uhøflig Note tilføiede, at Staden Neuenburg var bestemt til Samlingssted for de 5 Stormagters Gesandter, som skulde mægle Fred mellem de stridende Partier. – Hertil har den nu forsamlede Landdag i et Møde den 2den de, hvor den først havde modtaget den af Canton Wallis, det sidst undertvungne af de 7 Sønderbunds-Cantoner, tilbudte Overgivelse, efter en levende Discussion vedtaget et meget værdigt Svar, som væsentlig gaaer ud paa, at man ikke har Noget med Preussen at bestille, men skal vide at tvinge enkelte gjenstridige Cantoner til Lydighed mod de fælleds Beslutninger. Svaret ender med følgende Ord, som ogsaa ere rettede til de andre mæglingslystne Stormagter: I Anledning af at Kongen af Preussen endvidere har foreslaaet sin høie Allierede Staden Neuenburg som Foreningspunct for mæglende Forhandlinger angaaende Schweitz, seer Landdagen sig sluttelig endnu foranlediget til at meddele den preussiske Gesandt, at den bevæbnede Fuldbyrdelse af Landdagsbeslutningerne mod det saakaldte Sønderbund er endt, da alle syv Cantoner have underkastet sig Forbundsbeslutningen, og for største Deelen ved at capitulere og uden videre Anvendelse af Vaabenmagt. Det er i kort Tid lykkedes Forbundsauthoritetens Fasthed, Troppernes Mod og Begeistring, deres Anføreres Jndsigt og Humanitet, at gjenoprette Lovlighed og Orden. Afseet herfra, maa dog Edsforbundet paastaae sin Ret til fuldstændig at ordne sine Anliggender, og det saa meget mere i det foreliggende Tilfælde, som Talen hverken er om Forviklinger med andre Stater eller om en Krig med enkelte Cantoner mod andre, men om en Anvendelse af Forbundsmagten mod enkelte gjenstridige Forbundsmedlemmer. Desuden har Edsforbundet her atter beviist, at det baade har Villie og Magt til med Fasthed at møde forbigaaende Forstyrrelser, af den indre Fred." – Neuenburg har erklæret sig villig til at betale dobbelt Pengecontingent til Krigen, men Landdagen menes ikke at ville lade sig nøie hermed, men at ville lade det besætte med Tropper og deele Skjæbne med de øvrige gjenstridige Cantoner. Forsamlingen besluttede i samme Møde 1) at Sønderbundscantonerne skulde betale og solidarisk hæfte for al den Godtgjørelse, som maa gives i Anledning af Krigsplyndring, circa 3,160,000 schw. Fr.; 2) den 20de December skal 1 Million være betalt; 3) indtil Alt er betalt, forblive Sonderbundscantonerne besatte; 4) om Neuenburg forbeholder man sig egne Beslutninger.