Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-02-26
Siden Gassners Tid er det sydlige Tydskland ikke blevet sat saa meget i Bevægelse ved Mirakler, som nyligen ved Fyrst Alexander von Hohenlohe, den samme, som for nogle Aar siden blev bekiendt ved sit Forsøg, at ville omvende Dr. Wetzel, og ved nogle maadelige Prækener. Rygtet om hans i Würsburg begyndte, og derpaa i Bamberg og andre Stæder fortsatte vidunderlige Curer, udbredte sig ved Privatskrivelser, som paa mange Steder meget ivrigen bleve satte i Omløb. Snart derefter lod ogsaa mangehaande hverandre modsigende Stemmer sig høre i nogle sydtydske Tidender, og det varede ikke længe, førend der Warburg udkom smaa Skrifter, som lovede Beskrivelser over hine Begivenheder. Endeligen udkom i f. A. et Skrift paa 103 S. VIII. af F.N. Baur, der paa Titelen foregiver at levere er sand og kort Beskrivelse over Fyrsten af Hohenlohes mærkværdige Begivenhed og velgjørende hellige Handlinger under hans 24 Dages Ophold Würzburg. Skriftet er et høist maadeligt Product, som fortæller Hovedbegivenheden yderst u fuldstændigen, legendeagtigen, uordentligen og med unyttigt Omsvøb, uden at man ofte veed, hvad Forf. egentligen vil sige. Tydeligst er han, hvor han tillader sig Grovheder, Personligheder og Forhaanelser mod dem, som vilde opløse den hellige Hemmelighed og see den Gudsmand lige i Øinene." Endnu kan man fra Würzburg og Bamberg selv ikke saasnart vente nøje og critiske Efterretninger og en upartisk Bedømmelse over hvad der et forefaldet; thi hvor mange indsigtsfulde Folk der end findes sammesteds, vove de dog ikke at fremtræde frimodigen med deres Bemærkninger, da den store Hob, som Reisende forsikkre, er bragt i saa frygtelig en Bevægelse, at en upartisk Dom endog kunde drage personlige Farer efter sig. Skrifter, som det anførte, ere ogsaa godt skikkede til at opægge Folket mod enkelte Personer, og mod Forf. af en i Warburg, udbredt Afhandling anfører Baur: "den lærde Deel leer over et saa vanvittigt Menneske, og Borgeren tørster efter Hevn over den skjændig givtige Fornærmelse, som denne Satans Knegt kaster det Würsburger Publicum i Øinene." Den oplyste baierske Regjering havde imidlertid ladet hine vidunderlige Curer stille under stræng Politie opsigt, ladet dem alle protocollere, og samle alle de Kiendsgierninger, der ere fornødne til at udfinde et rigtigt Resultat. Den har ogsaa givet Haab om, at lade Udfaldet af disse Undersøgelse med Saakyndiges Erklæring, i sin Tid ved Trykken bekjendtgjøre. Hvad der hidtil vides om denne Schillings=Fyrstes Mirakler med histerisk Vished, lader sig indbefatte i følgende: Bonden Martin Michel fra Unterwittighausen, en badensk Landsby, 2 1/2 Mile fra Würsburg, havde allerede i 20 Aar i Stilhed udøvet saadanne Curer, og opmuntret Fyrsten, ved den Forsikkring, at han ved fast Tro kunde gjøre det samme, til saadanne Forsøg. Michel blev fra nu af Fyrstens Amanuensis. Hvad Helbredelsen af Fyrstinde Mathilde angaaer, den første, som von Hohenlohe udøvede Mirakeleur paa, da blev hun, som nu er henved 18 Aar gammel, i sit syvende Aar contract, reiste forgjeves til de berømteste Læger i adskillige Lande, og ankom for to Aar siden til Würsburg, hvor Prof. Textor behandlede hende som Chirurg, og den berømte Heine som Machinist. Den 20 Juni mellem Kl. 10-11 ankom hos hende Fyrsten af Hohenlohe med sin Martin Micheel, holdt Bøn med hende, og bad hende derpaa reise sig. Hun stod allene op af Sengen, kastede Maskinen fra sig, lod sig paaklæde, gik derpaa ned i Gaarden og Haugen, holdt næste Dag i Kirken, under Lov- og Takkesange, sin Andagt &c. Dette maatte forekomme os som Mirakel, dersom Hr. Heine ikke offentligen havde erklæret sig i Henseende til Prindsessens Tilstand paa den Tid. Han siger, at Fyrstinden, ved Konstens Bestræbelser og eget Mod, var efterhaanden bragt saavidt, at hun allerede i 14 Dage, i Legemets lodrette Stilling, ofte havde staaet 56 Timer om Dagen uafbrudt, og derhos kunnet bevæge sig frem og tilbage uden al Hinder. Af Frygt for Anstrængelse vilde man ikke overile sig i at lade hende gaae frit. Det hele Mirakel reducerer sig altsaa dertil, at Mirakeldoctoren tillod Fyrstinden en Anstrængelse, som den virkelige Læge ikke fandt raadeligt at tilstede hende. Jøvrigt havde Mirakelcuren saa meget mindre at betyde, som Fyrstinden fik et Tilbagefald, og maatte paa ny behandles af Lægerne. Jmidlertid begyndte der ret for Alvor at gaae Ny af Mirakelmanden i Warburg. Folket trængte sig til ham, og hos det lykkedes Curerne ham, men de Forsøg, han anstillede i Overværelse af Sagkyndige, mislykkedes altid. J Würsburg opholdt han sig indtil d. 2 Juli, reiste derpaa tilbage til Bamberg, men blev snart indbuden af Kronprindsen af Bayern, at komme til ham til Badet i Brücknau; han forlod igjen Bamberg, og kom d. 9de anden Gang tilbage til Würsburg, blev der indtil d. 11te, kom d. 12te til Brücknau, og helbredede – som Baur i sit forvirrede Sprog beretter – overalt ulæggelige Mennesker, skaffede Blinde deres Syn, Døve deres Hørelse, Værkbrudne deres førlighed igjen. Fra d. 27 Juni til d. 30 Juni var de Helbrededes Tal allerede over 100. En Slagter, der var contract i alle Lemmer, blev baaren paa Lagener ind i Huset, og gik noget derefter ud igjen og fatte sig i sin Chaise. En Seminarist, som havde været syg i to Aar af en Skade i Benene, blev kjørt frem i en Vogn. Fyrsten gik hen til Vognen, holdt Bøn, og bød ham derpaa i Jesu Navn at staae op. To Opfordringer modstod det haardnakkede Dæmonion, men efter den tredie reiste den Syge sig. (Hvorledes det gik videre, omtaler Hr. B. ikke.) De paafølgende Efterretninger om Curer ere endnu mere ubestemte. Om nogle hedder det blot, at de fremførte Personer have været meget syge og Døden nær, uden at der tales det ringeste om Sygdommens Natur, andre fremsættes med den Forsikkring, at de troværdigste Mænd kunne bevidne Sandheden deraf. En erfaren Læge, Prof. Vend, Stadsphysicus i Würzburg, der har overværet adskillige af hine Curer, erklærer, at Fyrstens Helbredelser lade sig reducere til Contrakthed, som ere efterladte følger af Gigt, sygelige Smertesfølelser, f. Ex. Hovedpine, Øre pine, Sliden i Lemmerne, Nervesygdomme, hysteriske og hypochondriske Affectioner; kort, paa Sygdomstilstande, der ikke ere betingede ved organiske Feil, men som have deres Grund i Nervernes Atonie. Han bemærker, at saadanne Tilstande overhoved kunne helbredes ved psychiske Jndvirkninger, hvorved Vitaliteten af hele Nervesystemet vækkes, og beraaber sig paa Exempler, hvor Skræk, der dybt og hurtigen rystede Nervesystemet, har cureret mangeaarig Lamhed. (Efter Callisen, i hans phys. medic. Betragtninger over Kjøbenhavn, T. 2. S. 546, have Adskillige befundet sig stærkere og sundere efter det engelske Bombardements electriske Stød paa deres Nerver.) Enhver kan udøve Psychointrik, der mægtigen kan forhøje Gemyttet hos et andet Jndivid, opflamme dets Jmagination, og vække en høi Sjele Exaltation. J de Ord: Din Tro har hjulpet Dig, gaae, Du er helbredet, ligger saaledes det hele Trylleslags Magt. (Anmeld, har kjendt en dansk Mand af simpel Stand, der forsikkrede ham allerede for endeel Aar siden, at han havde været lam i den ene Arm, og at han, efter en Bekjend ters Raad, en Aften i Maanskinsveir skulde see stift op til Maanen, og sige nogle Ord, paa hvis Kraft han fast maatte troe, og at han aldrig saasnart havde gjort det, førend han kunde bruge sin Arm igien, som i sin sunde Tilstand. Vi lade Sagen staae ved sit Værd. Men vist er det, at Jndbildningskraftens mægtige Virkninger ere en endnu alt for udykket Mark i den psychiske Videnskabs Rige.) Baur undlader ikke at tale om Syge, der fik igjen Tilbagefald, uagtet de paa Stedet vare blevne helbredede, fordi de igjen bleve drikfældige, som forhen. Dette lader sig ikke vel rime med Fyrstens Paastand, at der til Helbredelsen hører en levende Tro og gudelig Hensigt, thi hvorledes kan han i saa Fald have cureret Mennesker, der, strax efter deres Helbredelse, igjen henfaldt til deres forrige liderlige Levemaade, En levende Tro bør dog vel være mere end en øieblikkelig En anden Omstændighed, som gjør disse Mirakelcurer mistænkelige, er: at Fyrsten mødte i Capitelhuset, for en af Magistratslemmer, Stadsphysicus, adskillige Læger og Andre bestaaende Commission. Han havde selv aftalt, at Forsøgene skulde anstilles med Orden og Rolighed, under Commissionens Opsigt. Men det skeete ikke, Fyrsten forlod Commissionen og gik ud paa den offentlige Plads, omgiven af en uhyre Mængde Hjelpsøgende, og endnu langt flere Tilskuere. De Lammes, Blindes, Døves &c. Helbredelse varede længe, indtil omsider en heftig Skylleregn drev hele Selskabet fra hverandre. Men ligesom Regnskyerne, forsvandt de Helbredede; kun Rygter og Sagn bleve tilbage. Fyrsten kom nu tilbage til Commissionen; opfordret begyndte han nu sin Virken i sammes Overværelse; 20 til 30 Forsøg gjordes, men uden Held. Adskillige Tilskuere og Tilhørere fandt især følgende meget paafaldende. En pukkelrygget Dreng, og en anden, som Munden og Næsen vare lemlæstede paa, bleve Mirakelmanden forestillede. "Marsch, sagde han, saaledes behandle de een den Ene skal man blæse Pukkelen bort, den Anden sætte Kjød til." At Fyrsten i Begyndelsen forlod Commissionen, og begav sig ud blandt Hoben, er en mærkelig Omstændighed, som synes at bevise, at han helst vælger til Skueplads for sine Mirakeleurer Steder, som ikke ere skikkede til at anstille Jagttagelser, men hvor en mirakelsyg Skare enten ikke lægger Mærke til de mislykkede Forsøg, og hvert halv lykket derimod med største Overdrivelse udskraales. J Würzburg var en Afhandling med Overskrift Medicinens Seier i Omløb, som Haandskrift, der udgaves for en Tale, Prof. Schoulein havde holdt for sit Auditorium. Vel har Prof. Schon lein offentligen erklæret, at han ikke havde den fjerneste Deel i denne Afhandling, men de deri anførte historiske Opgivelser har Baur ladet blive ganske uden Modsigelse. Man seer deraf, at Fyrsten to Gange har besøgt Hospitalet, men uden at gjøre Mirakelcurer.