JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-10
Lord Bolingbroke. Man talte i benævnte Lærdes Nærværelse meget ilde om Hertuaf Martbouroughs overdrevne Gieragtighed, og spurgte endeliden Lorden, om det ikke var sandt, Han var saa stor en Mand, svarede Bolingbrote, at jeg aldeles ikke har lagt Mærke til de Feil han kunde have. Gammel Sandhed. Et deligt Ansigt uden Forstand er ligesom et smukt Skildt, der giør, at vi blive opmærksomme, og standse – men erfare vi da, at der i Huset kun findes slette Varer gaae vi videre. Frøerne og Muulæslet. Lader os, sagde en Frøe til de øvrige, forene med hverandre vore behagelige tonefulde Stemmer. Det skal, jeg er overbeviist derom, ikke feile os paa Beundrere. Paa engang var Skriget almindeligt. Et Muulæsel, hvis Vey faldt forbi, bevidnede lydelig sin Beundring. Jntet er saa opmuntrende for Kunsten, som Kienderes Bifald. Allerede fra det fjerde Aarhundrede af, lettede de Fromme sig Fastetiden ved den Tro, at en Fugl er en Fisk. Det staaer nemlig i Bibelen: Paa den femte Dag befalede Gud at Vandet skulde frembringe Fiske og Fugle som fløi paa Jorden." – Heraf sluttede man, at Fiske og Fugle havde et Udspring, følgelig vare Fuglene ogsaa Fastespise. Flere Kirkefædre vare af denne Mening, og Munkene af den strængeste Orden spiste veltilmode paa Fastedagene stegte Fasaner.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-10
Conciliumet i Aachen udgav endelig i det Aar 817 den Lov, at Fuglene ingen Fiske vare, men endnu i lang Tid derefter brød man sig ikke derom.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-10
Endnu til denne Tid æde Spanierne og Portugiserne i Fasten Hovedet, Vingerne, Halsen og Fødderne af alleslags Fugle, men Kroppen vove de ikke at spise. Hvorfor Det veed de ikke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-10
En Pottemager i England lod sig sætte følgende Gravskrivt: "Jeg har levet af Jorden, thi jeg var en Pottemager; jeg vender igjen tilbage til Jorden, thi jeg var et Menneske. Vandrer græd ikke, i Jorden bliver jeg nu forandret. Gaae i min Bod, saa vil du maaskee finde mig igjen, som Natpotte. Dyreagten var forhen ligesaa elsket, som nutildags Menneskelagten. Vi har endnu en kjærlig Sang fra det tolvte Aarhundrede, af en Greve af Oranien, som var Trobadour, hvori han siger sin Elskede: "Gid det aldrig maa vorde mig forundt at jage, eller at holde en Falk paa Haanden, hvis mine Tanker have været rettede paa nogen anden Qvinde, siden J skjænkede mig Eders Hjerte. Mange Riddere sværge ved deres Hunde og Falke, som Araberne ved deres Skjæg, og det maatte endog forbydes den hellige Jomfrues geistlige Riddere, at tage deres Jagt med i Kirken. – Ludvig den Kilde var den berømteste Jæger i sin Tid, især i at jage med Falke, og man meente at det var ganske naturligt, naar Anagrammet: roi tres rare, estime dien de la sauconnerie indeholdtes i Ordene, Louis treizieme roi de france et de Navarre. Ludvig selv havde opfunden allehaande Maader at kunde i det slette Veirligt forlyste sig i Haven ved Louvre med Høge og Duer, hvilket i Grunden ikke var Cardinal Richelien ubehageligt. - Ogsaa Damerne elskede Falkefagten, og man maatte endogsaa forbyde Abbedisserne den. Til Ære for Damerne puttede man imellem levende Vagteler og Agerhøns ind i Posterer. Fuglene fløi ud saasnart Laaget toges bort, strax stødte en galant Falk ned paa dem, og lagde dem blødende i Damernes Skjød. Følsomheden var dengang endnu ikke i Mode.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-10
Anecdoter. En Tjener bad sin Herre om Tilladelse at gaae bort en Times Tid. Herren gav ham Tilladelse, men bød ham komme igjen førend Klokken 12, da han behøvede hans Opvartning. Klokken slog 12, der kom ingen Tjener, og Herren havde adskillige Gange spurgt efter ham. Endelig kom han, da Klokken netop slog Et i Stuen, hvorover han blev vred og slog til Uhret med sin Stok, saaat Glasset gik itu. Herren spurgde ham siden, hvorfor han havde slaget til Uhret? Naadige Herre, sagde han, jeg er viis paa, at Deikke bliver vred, thi hvor kunde jeg andet end slaa igjen, naar det slaaer først.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-10
En Bonde saae en Dame paa Gaden i en underlig Dragt, som ham syntes, og bad hende sige ham, hvad den kaldtes. Damen, lidt forundret over dette Spørgsmaal, kaldte ham en uforskammet Karl. - Jeg beder, at De ikke bliver vred, sagde han, jeg er en stakkels Bonde, og da jeg nu just skal reise hjem, og min Kone har bedet mig at sige hende, hvorledes Fruentimmerne gaae klædte her, saa vilde jeg gjerne vide, hvad De kalder det, som De har paa. - Det er en Sæk, sagde hun med haanlig Vrede. – Ja, da har jeg nok hørt om en Grus i en Pose, sagde onden, som var fornærmet over hendes Opfør men jeg har aldrig seet en Soe i en Sæk før nu.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-10
Da En, som havde en offentlig Kasse under ænder, havde giftet sig med sin Maitresse, sagde en anden. Min Gud, jeg troer ogsaa, at den Mand altid skal bestiele Publikum. at Side.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-10
Kjøbenhavns Børs, d. 10 November 1829. Hamburg d. M. a vista M. Species 200 Specier solgtes til 12 Rbmk. 8 1/2 s. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler. 2, 1 Rbd. Sal. pr. 100 Specier Svenske Sedler 40 Rbs. Tegn. pr. Rdlr. Rigsgjeld. Rbd. Sedl. 4 pCt. Kgl. Oblig. (u. R.) 3 i Banco. Dito Dito. . Nationalbank-Obligationer 102 1/2 103 Rbd. r. S. af Laanet 4 Febr. 1823) Dito Dito. i Sedler. 4 pCt. uopsigel. Rigsbkobl. Renter pr. 6 Januar 100 10 r. S. 6 pCt. norsk Laan, i Banco. ved Hambro & Søn. 4 pCt. nye norske Obligat. ved 99 1/2 100 r. S. Dito lydende paa r. S. 4 pCt. Dito Dito . i Banco. 63 Rd. Banco. 4 pCt. uopsig, norske Statsobligat. 3 pCt. nye danske Obligationer, 71 3/4 72 L. Sterl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-14
Nyeste kilderie a Kjøbenhavn. saadannanananSexogtyvende Aargang. No. 91. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 14 November 1829. Efteraaret. om en den Storm fra det kolde Nord farer susende giennem Blomsterdalen - den siger os et alvorligt Ord om Død og Forgjængelighed, om det som svinder, og der som varer evigt. C. Molbech. Haan Stormen svæver hid fra høie Nord Tunge Skyer dale paa dens Vinger: Vinden hyler nu sit vilde Chor, Floras Blomsterflok til Død den tvinger Over Stubben. Vandrer Gubben, Stille mod sin Aftenstund. Lillien sank - og Rosen blegned snar Spredte Blade nu for Veiret drive, Skoven skjønne Krone misted har Tusind Skabninger ei meer i Live Regnen strømmer, Skyen tømmer Nu sit Væld paa nogne Ford Lundens høie Sangere forskumme, Taus er Luftens glade Chor Løvet rasler - Bølger hvide skumme, Trækfuglskaren drog fra kolde Nord; Solen daler.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-14
Aftenrøden maler Stærke Skyggerids paa Skyens Rand. Natten kaster sine brede Skygger, Og bedækker tause Høi og Dal. Der hvor Nattergalen bygger J den Sommernat saa klar, Flygter Løvet. Kraft og Skjønhed røvet Bort for Stormens stærke Tordenrøst. Skjønne Sommernat, du er forsvunden Glædeløs er mørke Vinter jo Dog, hvad straaler klart i Midnatstunden, J den dybe stille Ro Klare Stjerne. Du saa gjærne Vinker os til evigskjønne Vaar. Lad da Natten mørknes for vort Øie Himlens Bue lysner huld dertil; Tusind, tusind Verdner i det Høie Til os tale høitidsfuld og mild: Bag min Bue Vil Du skue Ham, som Vaar og Vinter hører til s min Faders Huus er godt at vær Mange Boliger han har beredt Huld modtager hver af vore Kjære. Hver en Byrde vorder let; Oden Lære, Os skal bære. Gjennem Livets Vintertid. C. Mülertz. Fangen. En spansk Fortælling. (Oversat. Meddeelt.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-14
Paa vor Reise fra Alicante til Valencia havde vi naaet San Antonio's Venta. Solen gik ned bag Bjergene, og fra alle Kanter ankom der belæssede Mulæsler. Vi satte os uden for Døren for at nyde den kjølige Luft. Det var en henrykkende Aften. Jgjennem den rene Æther flød Orangedufter, og i Myrthe buskene sang Nattergalen, fra de mørke Oliven høje nedsteg Tusmørket, og paa den klare Himmel oprandt Stjernerne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-14
Det var over Midnat, Maanen var gaaet ned. Vi begave os til Stranden og fandt Alt rede.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-14
Nu først blev den hele Hemmelighed opdaget for de tolv spanske Slaver. Vi bestege Skibet og de sovende Maurer vare paa Øieblikket overmandede. De bleve bundne og indsluttede i Rummet. Tavse bestege vi Strandbredden og toge Veien af Lyststedet til. Havedøren stod aaben, Zoraide ventede os. Jeg kaldte sagte paa hende ved hendes Navn, og hun laae i mine Armee. Men i samme Øieblik var Agimorato vaag net. Han hørte Larmen i Haven og skreg om Hjelp. Zoraide faldt i Afmagt, og mine Kammerater trængte ind i Huset.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-14
Jnden faae Minutter bragte de Agimoratomed sig. De havde tilstoppet hans Mund, og slæbte ham til Skibet. Zoraide bedækkede sine Øine. – "O min Fader, Min Fader!" – var Alt hvad hun kunde sige. Jeg maatte bære hende bort i mine Arme. Saaledes naaede vi Skibet. Zoraide anraabte os om at lade hendes Fader blive tilbage. Jeg var tilfreds med Alt, men Renegaten satte sig derimod. Vi vil blive forfulgte. Hun fandt at han havde Ret. Jeg svor hende til, at sende hendes Fader tilbage fra Spanien, og hun beroligede sig. Agimorato syntes endnu stedse at holde hende for vor Fange, og hans Smerte var ubeskrivelig. Han gav hende de ømmeste Navne, og bød os en Million Realer for hendes Løskjøbelse. Zoraide kastede sig til hans Bryst, de holdt hinanden omslyngede, og deres Taarer blandede sig Renegaten tog endelig Ordet, og aabenbarede ham den hele Hemmelighed. Han blev forhavset. Er det sandt, min Datter." – sagde han, og hun svarede ja. Næppe havde han hørt det førend han rev sig løs og styrtede sig i Bølgerne. Havet var uroligt, næppe kunde vi haabe at redde ham. Jmidlertid dreiede vi Skibet, og satte hurtig Baaden ud. Det lykkedes os at opfiske ham, men han syntes at være ganske livløs. Grædende kastede Zoraide sig over ham; dog kom han snart til sig selv igjen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-14
Nu styrede vi ved gunstig Vind af Øen Malorka, da vi ved den afrikanske Kyst øinede et Fartøi, som sandsynligen gik til Algier. Vi besluttede at raabe det an, for at sætte Agimorato og de øvrige Maurer paa det. Sagen blev uden Vanskelighed iværksat; og hans Afskeed fra Zoraide vil blive mig uforglemmelig. Han stødte hende med Afsky fra sig, for igjen i samme Øjeblik at trykke hende til sit Hjerte. Snart forbandede han hende, snart besvor han hende igjen at følge med sig. Smerte og Raserie Kjerlighed og Vrede syntes uophørlig at afvexle i hans Siel, imedens Zoraide havde kun Taarer til Svar. Vi satte ham paa Fartøiet, og tabte det inden føje Tid af Syne. Zoraide syntes at vorde roligere; hun kyssede sit Mariebillede. Jmidlertid drev Vinden os med Pilefart til den spanske Kyst, og alle Hjerter vare fulde af glad Haab. Næste Aften tænkte vi at naae Mallorka. Det var Kysten af Valencia selv. Vi kyssede Jorden, og Zoraide omfavnede mig med Ømhedens Taarer. Nu først følede jeg min hele Lykke, og derfor tier jeg derom. Den ædleste Qvinde var min Her er hun; J vil forlænge siden have gjættet det. Om nogle Maaneder er hun optaget i Kirkens Skjød. Ved disse Ord omfavnede den Fremmede den skjønne Zoraide, og hele Selskabet takkede ham for hans Fortælling. Han tog derpaa et lidet Skrin frem, som var fuldt af Juveler, og lod os alle see det. Enhver ønskede ham til Lykke, Enhver beundrede ham. Noget om Brugen af Steenkul i Aakkelovne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-14
Af den Aalborgske Avis Nr. 175, hvor Dhrr. Udgivere bemærke at den almindelige Interesse Brugen af Steenkul har fundet i Aar foranledigede dem til at forskaffe sig Underretning om den rigtige Maade at omgaaes dette Brænde-Material.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-14
For saavidt vi her ville tale om Anvendelsen, af Steenkul til Huusbrug, saasom til Kakkelovn, som Kjøkken, holde vi det for overflødigt at tale om dette Brændematerials udbredte Nytte. At man i England almindelig, ja næsten udelukkende ikke betjener sig af andet end Steenkul til nævnte Brug er vitterligt nok. Kun er Spørgsmaalet; ere vore Fyr=Indretninger af den Beskaffenhed at vi uden betydelige Forandringer kunne gjøre Anvendelsen af Steenkul, Vel have vi herpaa det Svar, at vore Fyr=Indretninger tilvisse ere meget forskjellige fra de engelske, thi istedetfor vore Ovne kjender man i England kun til Cammer, og med Hensyn til Arnesteder saa er Forskjelligheden endnu meget betydeligere. Alligevel troe vi at Brugen af Steenkullene kunde indføres her, ifølge de os meddelte tilforladelige Anviisninger, uden noget betydelig Bekostning, og ere disse Meddelelser desangaaende af en Mand der har været bosat i London i næsten et Par Decennier.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-14
Fremfor alting maae vi bemærke, at Kullene for det meste maa bestaae af store Stykker, (De meest yndede i England ere Russels wallsend) og først naar disse ere gjennembrændte noget maa man lægge Kulstøv ovenpaa. Fremdeles maa Kullene ikke lægges paa Kakkelovnens flade Bund, men paa en Rist, der lader Asken falde frit igjennem og tillige befordrer Trækluften nedenfra. Denne Indretning tilligemed en Skuffe til Askens Modtagelse var let gjort i vore almindelige Vindovne, der ere fortrinligen skikkede til at fyres i med Steenkul. Dette veed Referenten af Erfaring da han selv havde kostet sig en saadan Vindovn i London, og brugt den i mange Aar. Hvad nu Arnestederne angaae, saa ere de kjøbenhavnske Indretninger (de bedste Referenten, her til Lands har seet) meget brugbare til Steenkulsfyring og uden mindste Forandring; og hvor Fyrstederne bestaae af en simpel Masse Muursteen, vil det vist kun volde ringe Bekostning og Umage at anbringe Fordybning og Rist, og en Aabning underneden der modtager Asken og tillige befordrer Trækken. Naar Jlden sættes paa, saa er som almindelig Regel at anbefale, at det nederste Lag bestaaer af smaa Træpinde eller af andre let antændelige Ting, der lægges huul paa hinanden, hvorpaa der i Førstningen, naar Jlden oppustes, kun lægges et forholdsmæssigt lidet Kvantum Kul da disse ei alene paa denne Maade brænde saa meget hurtigere igjennem, og saaledes egne sig til Modtagelsen af et større Kvantum, men den hur ris Antændelse varmer ogsaa Luften i Skorstenen, ge giver denne Tendentsen til Opstigelse, førend endnu kan have samlet sig megen Røg, der begen maa gaae saa meget lettere i Veiret. Med Hensyn til Kjøkkenredskaber, saa ere de fleste i England brugelige vel af Metal, men da man i mange Tilfælde ogsaa der benytter sig af Leerkar til Madkaagning, saa indsees ikke hvi der skulde være nogen Hinder i at bruge vore almindelige Kar af samme Masse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-14
Hvad forøvrigt Steenkulsdampen angaaer, saa er det, efter Storbrittanniens fortrinligste Lægers Dom kun Fordom, at den skulde være skadelig for Helbredet. J det collossale London, hvor Røgskyerne stige op i en saa uhyre Mængde, har det natuliqvis sit Ubehagelige, men det sunde Udvortes og den stærke Legemsbygning af de mangfoldige Mennesker man seer i Londons Gader, maa uden al Tvivl godtgjøre Rigtigheden af Lægernes Udsagn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-14
Referenten mener at have bemærket her i Jylland mange daarlig anlagte og byggede Skorstene, der foraarsage den megen Kakkelovnsrøg, og vil derfor ogsaa gjøre opmærksom paa hvad man i England kalder Coke. Coke er nemlig de af svovlede eller saa at sige stegte Steenkul, hvoraf Gas allerede er fabrikeret. Fordi nu Gasdelene allerede ere udtrukne af Kullene, saa antændes de vel ikke saa hurtigt, men de røge heller ikke det mindste. Med et forholdsmæssigt lidet Underlag af Kul gjennembrænder Coke dog imidlertid snart, og uden at volde Lue eller røge kaste de en stærk Hede fra sig. Disse ere at faae i England for ringere end halv Priis imod Kul
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-14
Blandede Efterretninger. Woltmanns Skildring af Wallenstein, efter hans Afsked. Wallenstein drog til Bøhmen, og levede paa sine prægtige Godser, især paa sit Palæ i Prag, hvor han, efter Hævn tørstende, udvidede sit Gemyts Hovedtræk, indtil dets sidste Grændse. Nu steg hans Stolthed, til det Høieste, da Lykken mindre smilede ad ham. Al Fortrolighed svandt fra hans Omgang. Vanskelig trængte man igjennem hans Livvagt, igjennem en Skare af Pager og Betiente, ind til ham. Af de Kammerherrer, som førte de Fremmede til ham, havde nogle baaret den keiserlige Nøgle. Ethvert Talent fandt hos ham kongelig Belønning. Jmedens i hans sin Sjæl svævede Planer til Ødelæggelse, voxede paa frygteligste Maade hans Urolighed, hans Mistanke, hans tillukte Stemning og hans Nysgierrighed; uophørlig rullede hans Øine i Hovedet, og søgte Hemmeligheder; hans Samtale gik næsten ene ud paa Spørgsmaal om Dagens Tildragelser. Kun sagte Toner torde komme ham nær vidt om hans Vaaning stode Poster, som paabøde de sig Nærmende at gaae stille forbi, nys var han kommen fra Slagenes Bulder, og kunde nu ikke taale at høre en Spores Klirren. De underlige Aander i ham skulde ikke bortskræmmes; han vilde uforstyrret belure dem. Alle betydelige Breve skrev han selv; ingen anden kunde skjult nok udtrykke ham sine Tanker. Sielden viste han si udenfor sit Værelse; alle saae studsende paa ham og skjælvede, naar han viste sig som en frygtet Hermester, om hvem Sagnet fortæller sælsomme Ting, og som med usynlig Haand rigelig kastede gode og onde Gaver fra sig. Han var bleven saare mager, ihvorvel Musklernes Kraft endnu stræbte frem; hans sorte, kortskaarne, Haar, som ikkun bag Ørene krusede sig i Lokker, begyndte allerede at vorde blegt; han styttede sig paa et spansk Rør, og gik langsom formedelst Gigtsmerter. Det gyldne Skind, hans kjæreste Dragt, en Gave fra Philip IV af Spanien, forøgede det underlige Indtryk af hans Udvortes.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-14
Fra London skrives at der i Handsworth nyelig er fremkommen, til en ikke liden Skræk for Dagleiere, en vandrende Tærskemaskine, som tærskeer for en Guinee daglig en stor Mængde Korn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-14
Kornpriserne ere faldne, som fornemmeligen tilskrives den almindelige Pengemangel blandt Landmænd, der tvinger dem til strax at bringe store Forraader til Torv. I det Hele er det flant med Kornhandelen med Undtagelse af nogen Hvede Udførsel til Frankrig. Der skal ligge over tredive Skibe paa Themsen for at indlade Hvede til Frankrig. Fra Kanada meldes at vaadt Vejrligt har havt skadelig Indflydelse paa Kornavlen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-14
J Portsmouth har man efter Forslag af Hr. Parsons gjort Forsøg paa Krigskibet Briton med at anbringe Blikrør af en Tommes Bredde ved Stormasten, i den Hensigt at kunne i Stormvejr lede Stemmen til Mastkurven og derved faae de fornødne Ordrer fremførte og hørte.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-14
Det franske Blad Courier des Spectacles skal berette, at en dansk Mechanicus har opfundet en Maskine der hindrer i at gabe, naar den befæstes paa Hovedet, og tillige foreslaae, at sælge og udlaane denne Maskine i Skuespilhusene, ligesom Kikkerter og Lorgnetter. Om denne Mechanicus, hans Navn, hans Opholdsted, Værksted, og især hans Udsalgsbod, ønskes i et af vore mange Blade nærmere Efterretning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-14
Kjøbenhavns Børs d. 18 November 1829. Hamburg 2 M. - a vista 237. Species 210. Specier solgtes til 12 Rbmk. 2 s. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler. 147 1/2 148 Rbd. Sal. pr. 100 Specier. Svenske Sedler. - Rbs. Tegn. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 4 pCt. Kgl. Oblig. (u. R.) 96 Rbd. Sedl. Dito Dito. ........ i Banco.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-14
Nationalbank-Obligationer 102 1/2 103 Rbd. r. S. (af Laanet 4 Febr. 1820) Dito Dito. ...... i Sedler. 4 pCt. uopsigel. Rigsbkobl. 100 1/2 101 r. S. Renter pr. 6 Januar 6 pCt. norsk Laan 19. - i Banco ved Hambro & Søn. 4 pCt. nye norske Obligat. ved 99 1/2 100 r. S. Dito lydende paa r. S. 4 pCt. Dito Dito. . . i Banco. 62 63 Rd. Banco. 4 pCt. uopsig, norske Statsobligat. 3 pCt. nye danske Obligationer, 72 L. Sterl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-17
Nyeste kilder. af Kjøbenhavn. annanananannanSexogtyvende Aargang. No. 92. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 17 November 1829. Sea, samt Reisen derfra til Constantinopel. (af Bergsteds Tillæg til hans venske Oversættelse af Chevaliers Reise i Orienten.) huus Den liden Ø Zea fordum Ceos, ligger 18 Sømile sydost for Cap Colonna eller Spidsen af Attika. Den havde fordum ei alene fire Stæder, med og saa stærk en Befolkning, at ved Lov blev fastsat, Ingen maatte leve over 60 Aar. Den som naaede denne Alder drak Sikuta og gjorde derved Ende paa et Liv som de troede, i Alderdommen, at vorde mindre nyttigt for Staten. - Digteren Simonides var født her. - Den maa have været dyrket med megen Omsorg, thi man seer der endnu Terrasser bygte paa Bjergene for at bære den didførte Jord. For liden til at kunne forsvare sig imod større Magter, har Øen ofte skiftet Overherre, og blev endelig af Barbarossa, i Sultan, Soliman l's Tid, indtagen og lagt under det tyrkiske Septer. Den har siden ligesom det øvrige Grækenland meget aftaget. Øens fornemste Produkt er Velani, en Olden som faaes af et Slags der i Mængde voxende Eeg. Man fortalte mig, at disse Olden bruges ved Garvning og ved Farverier, og at deraf udskibes til en betydelig Værdie. Øen frembringer ogsaa Silke, saare god Vin, og især fortræffelige Figener. Jhvorvel bjergrig, har den dog meget frugtbare Dale. Den har nu kun een Stad. Af Julis dens forrige Hovedstad findes blot ødelagte Ruiner. Man seer der en liggende Statue uden Hoved og Arme, hvis Draperier samt Formen af det ene Laar og Been ere meget smukke. Da den forestiller en gaaende Qvinde, er den bleven anseet foren Remesis. Ogsaa finder man endnu af den gamle Vei imellem Juliis og Carthæg Levninger som vidne om dens forrige Pragt. Den nuværende Stad er bygt omtrent hvor Carthæg fordum laae. Man behøver en god Time til af en ret besværlig Vei at klattre did op fra Havet. Staden, ligger paa et Bjerg ved Enden af en Dal. Husene ere smaa, med flade Tage, hvorpaa Indvaanerne sidde, naar Heden ei er for stærk, og hvorfra de kunne gaae over til hinanden. Jndvaanerne ere alle Grækere, og meget lykkelige deri, at ingen Tyrker boe paa Øen. De sende deres Skat til Kapudan Pascha naar han krydser i Archipelagus og udgjøre iøvrigt næsten en liden Republik, som føres af sine Ældste og Notabler. Jeg fandt hos Grækerne paa denne Ø mere Oprigtighed og Bonhommi, end man sædvanlig hos dem træffer. Under sidste Krig havde Lombro, som kommanderede en russisk Flotillie, sat sig i Besiddelse af Øen og Havnen, som er god og saare vel beliggende ved Begyndelsen af Archipelagus. Men
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-17
Det var i Begyndelsen af September, da den stærke Sommerhede var svalet, men ingen ubehagelig Efteraarskelighed endnu føledes. Havet var roligt. Den fulde Maane speilede sig i den jevne Søe, og oplyste af dens blege bærende Skin, saaes de hvide Ruiner af Alexandria Troja iblandt den mørkegrønne Velaniskov paa Strandbredden. Nogle tækkelige græske Piger sad paa Dækket og sang græske Viser, medens en anden Gruppe af græske Oldinger med ærværdige iisgraae Skjæg, fortalte Tildragelser af deres lange Liv. Henimod Midnat opstod en liden Vind, som kruste Havet og førte os sagte forbi Dardanellerne, hvilke bleve hilste med Skud. Neppe vare vi dem forbi og der hvor Kanalen begynder at udvide sig, før vi mødte Kapudan Paschas (Stor Admiralens) egen Kirlangish *) som med stærk Roen hastig fremskød under tyrkisk Sang og Musik. Henimod Morgen lagde Vinden sig igjen og vi ankrede ved Udløbet af Ægos Strømmen.