Politivennen, 1807-01-01
Om Fængsler. (Tilegnet det danske Kansellie). (Fortsat fra No. 479) Hvad hint første Formaal angaaer, for at opnaae Fængselets vigtigste Fordring Fasthed, at arbejde derhen, at selve Fangerne ikke skulde søge at angribe den, da vil dette vel af sig selv saaledes forstaaes af Læseren, at om det end aldrig tør haabes fuldkommen at opnaae dette Formaal, vil det dog være muligt at opnaae det i en høj Grad, og kan man vel naae mere end dette i nogetsom helst menneskeligt Anliggende? Til den Ende ere da dels Stedets allerede forhen fremsatte Egenskaber det bedste Middel, dels fordres og, at en god Behandling gives fra alle deres Side, der kunne og skulle virke paa Fangerne. Seer en Fange, at det er yderst vanskeligt, om ikke umuligt. gjennem Vægge, Dør og Vinduer at bane sig Vej ud; seer han at om end dette skede, vilde den Fængselet (see ovenfor) til alle Sider omgivende Mur sætte ham nye Hindringer i Vejen; seer han at det er umuligt, at udenfra kan gjøres noget til at hielpe ham ud; skuer han fra sit Vindue en mandstærk Vagt i Nærheden, der strax vil være ved Haanden i et Tilfælde af udvendigt eller indvendigt Forsøg paa, med Vold at erholde Frihed; - - da vil alt dette meget kraftigen virke paa ham, til at afholde sig fra frugtesløse Arstrængelser. Derimod er det efter min Formening ikke det Middel, der er allervælgeligst, for at forebygge Forsøg paa at komme ud, at straffe haardt den Fange, som forgæves prøver derpaa, og endnu haardere den, der opnaaer at undkomme eller udbryde, naar han igjen paagribes. - Dette Middel er vel ved Lov gjort gældende ved visse Fængselsarter i Fædrelandet, men sikkert kun som et Nødmiddel, indtil fortrinligere kan iværksættes. - Dersom Frygt ligesaa vist var istand til at lamgjøre alle Sjelevner og Legemskræfter hos ethvert Menneske, som den rigtig nok formaaer det havde fleste, da par Middelet, om end ellers derimod kunde indvendes, dog fyldeligen Hensigten vorent. Men der øvet enkelte Menneskeslele, hven Hindringer blot ere Opmuntringer, næsten kjærkomne Opmuntring, Sjæle den ingen menneskelig Magt er istand til at skræmme fra de, kes Forsætter, og paa disse er Middelet tabt. At derfor og bemeldte Middel kan glippe, haves kun alt for ofte ved Undvigelser Beviser paa. At det derhos dog ogsaa er virksomt paa mange Fanger bør ligesaa lidet nægtes. Men naar engang de Midler, der alt ere opgivne og herefter skulle opgives i denne Betragtning, ere iværksatte, vil ogsaa uden al Tvivl hin Lov, som da aldeles overflødig, ophæves. Slet Behandling mod Fanger fra et Fængsels Foresattes Side, den vise sig nu i at lade dem lide Mangel paa Fødemidler, eller give dem slette Fødemidler, i at lade dem døje Kulde, Urenhed, Stank, Usundhed af Stedets Beliggenhed, eller i spottende, tirrende, grov eller voldsom Medfart, er et ligesaa sikkert Middel, til at forøge Lysten til at undvige hos nogle, og til at opvække dem hos dem, der ikke havde dem, som den modsatte Behandling er skikket til, at mindske den hos hine og dæmpe den aldeles hos disse. Endelig have Præsterne og selve Jurister neendnu det Middel tilovers, at virke paa Fanger med, at det er disses Pligt ej at undvige. Jeg vil ikke anfægte deres Grunde; kun saameget være sagt, at virker de førstes Maade, at udlede denne Pligt paa, kun lidet, og dette lidet næsten allene hos den lavere Klasse, da virker vist de sidstes Bevisførelse aldeles intet. Fangen er Endæmonist, og det er en almindelig Jagttagelse, at Selvkjærligheden faaer en ny Styrke hos den, der troer at see al Kjærlighed andetsteds fra udslukket. Vi forbigaae altsaa dette Middel aldeles. - Hvorimod neden under skal tales udførligere om Fangers Behandling, naar vi komme til at betragte dem i Særdeleshed. Saaledes følger da nu det tredie Formaal, hvortil for at opnaae den vigtigste Egenskab ved Fængselet, Fasthed, bør arbejdes, dette nemlig, at Fængselet er forsynet med en Foged, der vil overholde den; og finde vi da at en Fangefoged, Arrestforvarer, Slutter, eller hvad man vil kalde ham, bør 1.) være vel lønnet. Herved forstaaes at være uden Næringssorg, endog om han har Familie af flere Munde, og have vis Udsigt til enten Forflyttelse til et Embed, hvori han kan sørge for sin Alderdom, eller til en anstændig Pension. En Fangefoged, der er usselt aflagt, er udsat for større Fristelser til at handle imod sine Pligter. Jkke sjældne Exempler sees af Historien paa Fangefogder, der endog selv ere rømmede ud af Landet med den Fangne, og saaledes selv vare det bedste Middel til at gjøre Undvigelsen tryg. Man kan ogsaa uden Vanskelighed tænke sig dette saa højstforargelige Tilfælde muligt, naar, som let ved en nosel Lønning, en Fangefoged saae en langt bedre Skæbne for sig i Flygtningens Land, end i sit eget. 2.) nyde en passende Agtelse. Den, ne Fordring kunde synes indsluttet i den første. At Opfyldelsen af hin vilde medvirke til, at Fangefogden fik mere Agtelse er sikkert nok, der bliver imidlertid dog noget eget i denne anden Fordring, som lettere lader sig tænke end sige, og som gjør, at den maae staae for sig selv. Jkke altid kan et godt, ja stundum end ej et rigeligt Udkomme nedbryde den Mangel paa Agtelse, en eller anden Næringsvej eller Betjening lider under; denne rejse sig nu af rimelige Aarsager, eller af Fordomme. 3.) ikke have anden Embedspligt, end at passe sit Fængsel. Denne Fordring er saa overmaade ligefrem, at intet grundet kan indvendes derimod. Selv ej det Tilfælde, om samme end nok saa ofte indtraf, at ingen Fanger ere i Fængslet kan give Føje til, at paalægge ham andre Forretninger. Han bør ved intet hindres fra at være ved Haanden ved en Fanges Jndbringelse, og fra første Øjeblik af at tage vare paa ham. Hvor en Fangefoged er, for Ex., tillige Vægter, der bør man ikke falde i Forundring over at Fanger undvige. Hvo skal vare paa Dem, medens han varer paa Byen om Natten? Og hvad kan hans Bevogtning om Dagen betyde, naar han da maae tage sig Erstatning for den spildte Nattehvile? Med eet Ord, en Fangefoged, der staaer i Forhør over en ham betroet Fanges Undvigelse; maae ikke kunne gjøre det hele Forhør til en Daarlighed, ved at godtgjøre at han, da Undvigelsen skede, iagttog sin Pligt. 4.) boe i Fængselbygningen selv. Saa aabenbar vigtig denne Fordring er, saa nødvendig er dens Fremsættelse, hvor der kun alt for meget er syndet derimod. Det er ikke engang nok, at en Fangefoged boer ligeover for Fængselet; thi han kan jo dog fra saadan Bolig kun beskue een Side deraf. J mørk Nat kan han ikke det engang. At staae op af en varm Seng og skynde sig ud i Storm, Snefog eller Regnskyltvers over en i Skarn begravet Gade eller Landevej, er altid en Overvindelse; at faae Klæder paa Kroppen skal der dog et Minut til, at faae sin egen Dør oplukket er et andet Minuts Gjerning, at faae Værge fat det tredies. Men i 3 Minutter, om end ej mere Tid medgik, kan en dristig Fange fuldende den Undvigelse, hvis Begyndelse vækkede Fangefogden af Søvne. Boer Fangefogden derimod i Fængslet selv, da er meget vundet. Den Undvigende bryder da ikke blot et Fængsels Dør, men sin Fangefogeds. Oftere eftersees og nøjere den Bygning man selv boer i. Om Natten hører man da den mindste Larm, eller Arbejden paa Mure eller Vinduer. Denne Fangefogdens Bosiddende i Fængselet selv er desuden blot hvad Menneskelighed mod Fanger byder. En Fange kan blive syg og behøve Hielp, en indsat Frugtsommelig kan komme i Barns Nød. Jld kan opkomme hos saadan Fange, som det ej bør nægtes at have Lys o. s. v. 5.) bør have Medhielpere, om, og saamange, som fornødent er. Der vil vel ingen finde denne Fordring overdreven. En Fangefoged kan selv blive syg, og Tjenesten maae derfor ligefuldt skee sin Ret. En Fangefoged kan døe, og der bør strax være den, der tiltræder hans Plads og Pligter, ligesom den Næstkommanderende ved Tropper eller ombord paa et Krigsskib, Og hvorledes kan dette bedre skee, end naar der ved hvert Fængsel er i det mindste een Medhielper? Denne kjender da Tjenesten og kan strax varetage den i paakommende Tilfælde. Men selv denne eller disse Medhielpere bør være det Offentliges ikke Fangefogdens selvtagne Tjenere. De bør ikke kunne afsættes af ham, men af hans Foresatte, paa hans embedsmæssigen indgivne, og af den uopholdelig undersøgte, Klage. De bør ikke være kummerligen men vel underholdte, og den øverste bør have den Vished for sig, at vorde selv Fangefoged, hvis han paa Ledigblivelse har de fornødne Egenskaber. (Fortsættes.)