Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1836-09-12
Under 29 Juni erholdt jeg et Brev fra Webster, hvori han yttrede, hvor ondt det gjorde ham, at han muligen havde affattet hiin Erklæring noget bittert, hvorfor han overlader mig nu at gjøre med Sagen, hvad jeg maatte finde rigtigst, og erklærer at ville, dersom jeg vilde tillade ham at afgive en anden Erklæring, med Tak modtage Saadant, skjøndt han endnu stedse antog ei at være forpligtet til at udstede Skudsmaalet. Under disse Omstændigheder benyttede jeg den givne Tilladelse og hverken Pastor Wohnsen eller nogen Anden har fra mig erfaret, hvad der nu er fremlagt som passeret mellem Webster og mig. Jeg sendte nu de mig først fra Wohnsen sendte Bilag til Amtmanden, udviklede de pro et contra fremsatte Grunde og bad ham decidere i Sagen; jeg meldte tillige Webster, at jeg havde sendt Sagen til Amtmanden, men tilbageholdt Jndlægget af 15 Juni og tilføiede, at jeg havde yttret den Anskuelse, at Pigen, for hvem først længe efter 1 Mai var skeet Tillysning, maatte ansees at være kommen til Kullerup 1 Mai i samme Kategori. som Tyende overhovedet, skulde et saadant Ophold af Almuesfolk paa fremmedt Sted, fortsat gjennem Uger, og Maaneder, kunne, ved at benævnes Besøg, fritage for Skudsmaal, saa var Grændsen for Eludering af Forordningen om Skudsmaal ei at øine, og dens Bud maatte som Følge deraf - blive at ansee som opløste. Saaledes var der gaaet aabenlyst tilværks af mig mod Webster; han vidste til hvem, i hvad Form og med hvad Anskuelse jeg havde indsendt Sagen og han kunde altsaa, om han havde villet, baade mundtligen og skriftligen end yderligere have henvendt sig til Amtmanden. Denne antog det rettest og meest afgjørende at indstille Sagen til høiere Sted, hvorfra den Resolution faldt, at Maren Jensdatter burde erhverve Skudsmaal og til den Ende indlevere Skudsmaalsbog, medens den Anelse, jeg i mit Brev til Webster af 28 Mai havde yttret, gik i Opfyldelse, idet det paalagdes mig at give ham en Jrettesættelse og tog paalægge ham under en daglig Mulct af 2 Rbd. at meddele det ved Forordningen af 24 Juli 1822 befalede Skudsmaal. Jeg kunde ligefrem have communiceret Webster denne Skrivelse, men havde dog meere Hjerte til om muligt for det Første at undgaae dette og tilskrev ham derfor den 50 Juli, at det med megen Alvorlighed var mig paalagt at paasee Skudsmaalets Udstedelse, hvorfor jeg ønskede, at han, ved hurtig Opfyldelse deraf, vilde fritage mig for at gaae frem paa den Maade, som det i modsat Fald var paalagt mig at iagttage. Dette er nu Sagens korte Fremstilling. Det vil sees, at Pastor Wohnsen efter den 19 Mai Jntet, har havt med Sagen at gjøre, ja formodentlig indtil dette Øieblik er uvidende om Meget af det, der efter den Tid passerede. Skulde der altsaa efter den Tid være i formel Henseende begaaet noget Urigtigt mod Webster, maatte det formodentligen lægges mig til Last; jeg har imidlertid nu oplyst Sagen og overlader til dem, som kjende Forordninger og Embedspligt, at bedømme, om der kunde gaaes anderledes, aabenhjer tigere og humanere frem mod Webster fra min Side, end skeet er. Slutteligen tilføies, at Webster døde den 7 August af Brystsvaghed, hvoraf han i mange Aar havde lidt. Skulde altsaa Nogen falde til den Formening, at hiin berørte Sag skulde have fremskyndet eller end- og foranlediget hans Død, da skylder jeg Mandens Ære at modsige dette; thi vel kan mangen Sag selv for den retsindige Embedsmand medføre mindre behagelige Timer; men hvis den, især saa ubetydelig i Realiteten som den nærværende, virkelig skulde kunne koste en Mand Livet, da vilde deraf en Slutning maatte drages til Skade for hans Embedsdygtighed og aandelige Kraft; en slig Tanke tjener snarere til Vanære for Manden i hans Grav, end til Hævdelsen af hans Ære, saa meget meere føler jeg mig forpligtet til at maatte modsige Samme. Til Slutning vil jeg ret meget ønske, at den Vedkommende, som ved sin Yttring i Aarhuus Avis har aftvunget deels Hr. Pastor Wohnsen deels mig offentlig Fremstilling af det i fornævnte Sag Passerede, vil i Fremtiden vise den Agtelse for Publikum, ikke at besvære det med Sager af saa liden reel Vigtighed for det Offentlige, ligesom jeg ogsaa tør haabe det undskyldt, hvis jeg en anden Gang skulde tage i Betænkning at meddele Oplysninger, naar løst henkastede Yttringer, uden Navns Underskrift kunne gjøre Forsøg paa at fremkalde dem. Odense Bispegaard den 12 September 1836. N. Faber.