Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1845-08-23
Blandinger. J Dannevirke" læses følgende Jnjurieklage fra Advocat Blaunfeldt i Flensborg imod Advocat Bruhn af Apenrade: "Paa en Reise fra Flensborg til Haderslev indtraf jeg Søndag den 10d. M. om Aftenen omtrent Kl. 11 til Apenrade og tog ind i den forhen Stadt Copenhagen" nu "Schleswig=Holsteinisches Haus" kaldte Gjæstgivergaard. Værten, Rudolph Rudebeck, en mangeaarig Bekjendter af mig, fremkom i Døren, da jeg holdt for, og besørgede, at Porten blev aabnet. Jeg kjørte ind i Gaarden, lod spænde fra og Hestene føre paa Stalden og erklærede for Gaardskarlen, at mine Heste maatte forres saaledes, at jeg præcis Kl. 5 næste Morgen kunde kjøre videre. Efterat jeg havde anordnet dette, gik jeg ind i den sædvanlige Gjæstestue, som benyttes saavel til Underholdningsværelse for Reisende som for siddende Gjæster. Her sadde i en Halvkreds den Anklagede (Advocat Bruhn), Herredsfoged Steffens fra Nordborg, en Studiosus Brinkmann, Kjøbm. Petersen fra Klingbjerget, Kjøbm. M. M. Her zog og to mig ubekjendte Mænd. Værten Rudebeck befandt sig ligeledes i Stuen. Jeg havde næppe lagt mit Tøi fra mig, førend Adv. Bruhn viste sin Nærværelse paa en Maade, der satte mig i Forbauselse, fordi jeg slet ikke ventede en saadan Grad af Raahed af en Mand, der vil gjøre Fordring paa Dannelse og tilhøre Advocatstanden. Du gemeiner Hund, Du Spitzbube og lignende Udtryk udgjorde Jndledningen til hans glimrende Tiltale; Du Veräther der du bist, Du bist in den Schleswigschen Verein getreten, hast das Land und uns alle Schleswig=Holsteiner verrathen" udgjorde Midten, men Slutningen indeholdt den beskyldning, at jeg havde bedraget ham 80 Rd. fra. Paa min Opfordring til Værten, Hr. Rudebeck, om at han maatte skaffe mig Ro i sit Huus, gik han ud og lod Bruhn skjælde. Jeg vilde berolige ham, men forgiæves, han erklærede, at jeg ikke skulde faae No den hele Nat i Apenrade, men blive stenet ud af Byen, og Prygl kunde jeg faae strax. Han trængte, efterat Herredsfoged Steffens nu havde forladt Stuen, ogsaa med knyttet Næve virkelig ind paa mig, og for ikke at komme i den Stilling, haandgribelig at skulle forsvare mig, hvilket jeg gjerne vilde undgaae, fordi jeg ikke gad tage Deel i gemeent Slagsmaal, undveg jeg et Slag. Jmidlertid var Værten atter kommen ind i Stuen, og jeg opfordrede ham endnu engang meget alvorlig til at skaffe No. Nu holdt han Bruhns Arme op og bad ham for Guds Skyld om at lade det nu være nok. Den Frihed, jeg derved vandt, benyttede jeg til, at jeg udbad mig Pen Blæk og Papir for at anholde og Politiets Beskyttelse. Jeg gik til den Ende paa et Kammer, men kort efter traadte Værten ind til mig og sagde, at alle Gjæster vare borte, og Bruhn, som havde frygtet for at blive arresteret, var ogsaa gaaet. Saa blev for Øieblikket Politiets Jndblanding overflødig, men jeg reiste videre. Jeg retter nu mit Andragende derhen, at en høitæret Ret vil behage at fastsætte en Termin til Undersøgelse og Afgjørelse af denne Jnjuriesag og hertil at indstævne saavel Anklagede som de nedenfor denominerede Vidner 1 til 6 og foranledige Afhøringen af Vidnet 7 per subsidiales. Dernæst andrager jeg i Henseende til Kjendelse paa: at Anklagede findes skyldig, inden 6 Uger, for den mig tilføiede svære Jnjurie at gjøre mig Afbigt for Retten, give mig Æreserklæring, gienkalde de af ham brugte ærerørige Udtryk og betale samtlige af denne Retsstrid flydende Omkostninger, sammes Optegnelse og Moderation forbeholden; men forresten paalægge ham en Bøde af omtrent 400 Rigsbankdaler Sølvmynt. S.S. Desforuden pp. - Vidner: Stud. Brinkmann i Apenrade, Kjøbm. M. M. Herzog sammesteds, Kjøbm. Petersen paa Klingbjerget sammest., Gjæstgiver Rudolh. Rudebeck sammest, sammes Hustru og Huusjomfru, og Herredsfoged Dr. jur. Steffens i Nordborg. Flensborg den 13 August 1845. Blaunfeldt, conc Vi kunne - hedder det i Dannevirke, af 20 ds. - ikke indestaae for sammes Ægthed, men her cirkulerer det Rygte, at de forbudte slesvigholsteenske Faner atter vare komne tilsyne i Aabenraa (Apenrade) i Mandags, at der herover var opstaaet hidsig Strid imellem Folket, og at Magistraten til langt ud paa Natten havde i denne Anledning holdt Forhører paa Raadstuen."(Apenrader Ugeblad giver herom følgende Oplysninger: J Anledning af en ung Sømands Bryllup havde slige Flag atter været heiste i Fredags, navnlig paany hos Skibsbygger Paulsen og paa et svensk Skib i Havnen. Men Hoveddagen for en stor og udbredt schleswigholsteinisk Flagning frembrød i Mandags den 18 ds., da den Deputerede for Staden, den noksom bekjendte Advokat Dr. Gülich, var ankommen dertil, og blev om Aftenen fereret med et Festmaaltid paa Raadhuussalen. Man vilde vistnok vise denne det schleswigholsteiniske Riges drabelige Kæmpe, at Man ikke var forknyt i mindste Maade, og derfor fremmyldrede de tidtomtalte Flag i større Mængde, end Man nogensinde havde seet dem. Og spørges der nu hvad der er bleven gjort imod alt dette, da svarer bemeldte Ugeblad for i Onsdags: Saavidt vi vide Jngenting." - Om det i Anledning af Festen for Hr. Gülich Passerede melder bemeldte Ugeblad Følgende: Hen paa Aftenen drog den herværende Liedertafel i Procession med Stanglanterner fra Gjæstgiverstedet "Schleswig=Holsteinisches Huus til Raadhuset, og bragte den Deputerede et "Standchen, for hvilken Ære han fra Vinduet af takkede med en lang Suade. Efterat der derpaa var udbragt et meget svagt Hurra for Dr. Gülich, istemte pludseligen endeel Stemmer: "Kongen og de Danske skal leve!" Dette Udraab, som udgik fra endeel unge Søfarende og Tømmermænd fra Skibsværfterne, maa have gjort et forfærdeligt Jndtryk paa visse Herrer, idet der er bleven os sagt, at en her i Staden velbekjendt Schleswig holsteiner, sprang frem og greb en af de unge Mænd i Brystet med truende Ord, at han havde gjort Spektakel (ved at lade Kongen og Nationen leve!!) o. des. Da et Par Andre traadte til, lod den ivrige Roligheds ven ham rigtignok fare, men henvendte sig til en forbigaaende Mand med Spørgsmaal om han kjendte den betræffende Person, og da Manden svarede ja, sluttede hiin Herre med et betydningsfuldt udtalt: "Saa er det nok, saa findes det" – som om Gud veed hvilken Hævn skulde tages over de forvovne Mennesker, der, selv i et saadant Øieblik, endnu tør tænke paa Konge og Fædreland, Slig grændseløs Anmasselse af en Privalperson er meere end noget Andet skikket til at fremkalde Uordener. Da Liedertaflen marscherte til Schleswig=Holsteinisches Haus", fulgte den forsamlede Mængde bagefter, og her udbragte de unge Mænd, der havde prydet deres Hatte med den danske Nationalkokarde, atter et kraftigt Hurra for Kongen og de Danske, hvori de udenfor Forsamlede istemte.