Viborger Samler, 1848-06-01
Til Beviis paa den herlige Aand, der besjæler Jyderne, offentliggjør den constituerede Amtmand i Veile, Justitsraad With, følgende ham fra Gjæstgiver Josephsen i Randers under 28de Mai tilstillede Skrivelse: Ved herhos at lade medfølge min Avlskarl med Vogn, Ploug og Harve samt 2 1/2 Td. 6 rad. Sædebyg, bestemt til at saaes for en af de mange Trængende i Veile Amt, som ved den i dette Foraar stedfundne fjendtlige Occupation have været iblandt de meest Skadelidte, og desaarsag forhindret fra at erholde sin Vaarsæd lagt, han være Kjøbstæd-Jndvaaner eller Landboer, tager jeg mig den underdanige Frihed, at anmode Deres Høivelbaarenhed om, gunstbehageligen at ville beordre Karlen til hvilken trængende Mand han strax har at henvende sig, for at blive anviist det til bemeldte Sæds Læggelse fornødne Pløieland, hvis Bearbeidning og Tilsaaning ikkun maa medtage 3 Dage, og indtil denne Tids Forløb er berørte min Karl medgivet Føde til sig selv og Fourage til Hestene, paa det at han i Arbeidstiden ikke maa falde vedkommende Jordeier til Byrde. J lignende Retning har jeg opmuntret Omegnens Landmænd til at følge mit Exempel; men om og hvorvidt jeg heri bliver heldig, kjender jeg fortiden ikke. Derimod vil der, efter en paalidelig Mands Ord til mig, blive afsendt fra Rosted Sogn her norden for Randers, nogle Victualier til Uddeling blandt fornævnte Amts stærkt medtagne og skadelidte Jndvaanere og Beboere". Vel behøve vi ei den tilbudte Hjælp. - tilføier Hr. With - men Tilbudet er lige stort. Hvor en saadan Aand hersker, der bliver i Sandhed ethvert fjendtligt Tryktil Velsignelse, ethvert Folk uovervindeligt. Under de fjendtlige Troppers Nærværelse i Veile, holdt Fjenden flere Gange Auction over Heste. En Jndsender bemærker i denne Anledning i Veile Avis", at skjøndt han haaber, at disse for Byen lidet glædelige og hæderlige Salg ei ville blive gjentagne, har han dog ei villet undlade at advare derimod, hvis noget Lignende, hvad Gud forbyde! – i Fremtiden skulde skee, da det er begribeligt, at Regjeringen ei kan ansee sligt Salg af røvet Eiendom for lovligt. Fortsat Beretning om Occupationen af Veile: "Man begyndte nu ligesom at sætte sig mere fast i Veile Dalen; de forhen nedenfor Sønderbakken ved den nye Landevei til Fredericia opstillede 4 Kanoner førtes op i Kjøbmand Steensens Toft tæt ved Granplantagen og deres Antal forøgedes, snart var der 8, snart 12. Fra dette Punct kunde de dominere hele Dalen, tillige begyndte man om Tirsdagen den 9de paa Anlægget af en ny Vei tvers over den store Eng fra Sophiesminde af til Ribe Landevei, lidt øst for Teglbrænder huset ved Petersholm. Der tilsagdes Vogne i hundredeviis til at kjøre Gruus paa denne Vei, der af Fjendens egne Folk blev indkastet. 150 dertil forlangte Arbeidere bleve af Øvrigheden negtede. 2de Broer bleve slagne over Aaerne. Tømmeret dertil blev naturligviis reqvireret. Da man paa Anfordringen, deraf svarede, at man vilde gjøre sig Umage for at finde de forlangte Størrelser og Dimensioner, blev der af den humane Lesser svaret: Alt maatte være leveret inden en halv Time, da man ellers tog selv, hvor det fandtes. J Løbet af 3 Dage blev Veien med Broerne færdige. Til samme Tid foretoges nøiagtigere Undersøgelser af Terrainet her i Dalen. Man valgte et Sted i Greisdalen, paa Grændsen mellem Agent Linnemanns og Store Grundets Skov, til at anlægge en Forhugning i, idet der afhuggedes gjennem hele Skoven, fra Grundet Mark af og ned til Engen, en Mængde Træer en 2 Alen fra Roden af. Det synes at have været et temmelig unyttigt Foretagende, da Greisdalen ifølge sin Beliggenhed ikke kan bruges til Passage enten til eller fra Byen, og heller ikke er skikket til at holde sig i for en betrængt Fiende, da den er som en lukket Kjedel, fra hvilken ethvert Tilbagetog let kan gjøres umuligt. Man studerede ogsaa Egnens Topographi saavidt muligt; der spurgtes flittig om Navne paa Byer &c., Resultatet af flere Dages Grandsken var, at Forposterne, der før havde staaet ved Bymarkens Grændseskjel, nu skjødes frem, og Vedet kjæden, der før havde været at see her fra Byen af omkrin paa Bankerne i Nærheden, straktes ud i en langt videre Kreds, Forposterne kom nu til at staae ved Tirsbek, Bredballe, forbi Store Grundet, Leerbek og Hopballe Mølle, Haraldskjær og Vingsted Mølle. Fra disse Feldtvagter udsendtes Nat og Da Patrouiller længer hen; de faaes saaledes tidt i Jellinge, Balle Nørup &c. Denne Udstrækning af Feldtvagterne og Vedetkjæden tilveiebragte en Lettelse for Byen i Jndqvarteringsbyrden thi den gjorde det nødvendigt, at stationere en Deel Tropper i Landsbyerne. Til disse førtes der dagligen her fra Byen Masser af Levnetsmidler, Brød, Kjød, Tobak, Brændeviin &c. De sidste Artikler kunde ved Fraadser fortæres, men Brødet var det umuligt med; det anvendtes til Hestene, hvor disse vare; ellers fik Sviin og Hunde, hvad der ei letsindig kastedes paa Veie og Stier. Det var en Ødslen med Guds Gaver, hvortil Jngen nogensinde havde seet Mage og som maatte vække den høieste Grad af Harme. Det var en skjærende Contrast, naar man sammenlignede denne syndige Spilden af Brødet med den ængstelige Sparsomhed, hvormed man ifjor ved samme Tid maatte holde tilraade med denne Artikel. Tirsdagen den 9de feirede Prindsen af Noer her sin Gemalindes Fødselsdag ved en Diner for 24 af sine Officierer; men der maa have været en tarvelig Opdækning, da de kun med Nød og Neppe kunde faae Skeer, Knive og Gafler samlede dertil; Servietter var der ei at tænke paa. Des rundeligere gik det til med Musik thi "Schleswig Holstein meerumschlungen" tonede gjentagne Gange udenfor hans Vinduer. Onsdagen den 10de brød Major Zastrow op mod Nord og gjorde i Resten af Ugen sit bekjendte Tog til Horsens, Aarhuus og Skanderborg. Søndag Morgen Kl. 6 retournerede han, Hans Soldater vare udmattede og søvnige i en overordentlig Grad; de fortalte, at de paa hele Touren ei havde været i Huus. Der medbragtes 65 Heste, som sagdes at være Regjeringens; de havde som læderede været indsatte hos Bønderne i Egnen mellem Skanderborg og Aarhuus. De fleste Officierer kom saaledes ridende hertil igjen. J Aarhuus var man bleven allarmeret af Hekla som naturligviis var bleven gjort ganske ubrugelig, ligesom Tilfældet var 3 Dage forud ved Fredericia, hvor de fortalte, at have skudt "Hekla" ibrand og afbrændt et meget betydeligt kongeligt Magazin i Byen Strib. At man sagde, at der hverken var Bye eller Magazin, hialp intet; det var skeet. J Horsens havde man lagt sig til Ro, men troede dog ei ret paa Freden; et Par Officiere, som sad paa Udlig i Kirketaarnet, syntes at bemærke noget ude paa Fjorden; der blev strax blæst Allarm og Alt maatte afsted i en Fart. Den Raskhed, hvormed man gjorde sig rede til Afmarsch, synes at have givet en Deel af den simplere Befolkning Mod til, at følge de Fremmede med Raaben, Trængen og Kasten med Kartofler og Stene ligesom der og siges, at 2de Heste bleve afskaarne fra Toget og kaprede. Disse Demonstrationer gav paa den anden Side Anledning til, at den fjendtlige Commanderende lod Kanonerne lade og vende om mod Byen; ved besindigere Borgeres Mellemkomst blev den truende Fare afværget; men Uvillien imod Horsens var imidlertid stor hos Soldaterne. Disse betragtede nemlig ikke sig selv som Fjender her, og de ville nødig af Jndvaanerne betragtes som saadanne. De sagde idelig, at de vare narrede til at gaae til Rendsborg under det Foregivende, at Kongen var arresteret, og at være tvungen til at gaae over Kongeaaen ved den Trudsel, at de i modsat Fald vilde blive nedhugget af Preusserne. Fra Aarhuustoget medbragtes ogsaa Stiftamtmand, Kammerherre Graah. Zastrow havde Aftenen før Afreisen forlangt en Vogn til en syg Officier, og i det Øieblik, han skulde afgaae, kom han som af en Hændelse i Tanker om, at han havde Ordre fra General Wrangel at medtage Stiftamtmand Graah. For denne var det, at Vienervognen var bestilt. Den til Søndagen den 14de bestemte Gudstjeneste blev forstyrret ved den megen Uro, som havde hersket om Natten, og som vedblev hele Dagen. Om Natten blev der nemlig, uden at vi have kunnet opdage Grunden dertil megen Bevægelse iblandt de Fjendtlige; 4 Kanoner kjørtes herned og stilledes paa Torvet; det Meste af Mandskabet var paa Benene. Aarsagen dertil sagdes deels at være den, at man frygtede et Angreb paa Styrken, som var i Horsens, deels at de fjendtlige Officierer ventede Mytteri imellem de fra Aarhuus Tilbagevendende. Om Aftenen var der fremdeles megen Uro iblandt de Militaire; 2de Dragoner, der havde nydt formegen Spiritus og havde været uartige mod deres Vært, bleve tilligemed denne arresterede. Da en Officier vilde anholde dem ved Sønderports Vagt, trak en af dem blank imod ham, men de bleve ved Vagtens Bistand arresterede; ved Indgangen til Raadhuset spurgte den Ene sine Kammerater paa Torvet, omde vilde lade ham i Stikken, hvortil de Alle raabte nei og antoge truende Miner. Mange raabte: Leve Frederik den VIII Andre. Giver J dem ei fri, ville vi være Danske. Officiererne i Vagten vare i den største Forlegenhed, og det er meget uvist, hvad Enden derpaa vilde være bleven, hvis ikke et Antal Officierer fra Brandts Gjæstgivergaard vare ilede hine tilhjælp. Næste Dag blev det igjen roligt; og i de følgende Aftener blev det strængelig paaseet, at Enhver i rette Tid gik i sit Qvarteer, og man hørte senere ikke nogen Støi eller Uro paa Gaden efter Kl. 9. Om Mandagen var der Gudstjeneste. Om Onsdagen forlangte man Kirken til Afbenyttelse til Altergang. Men just som man var kommen i god Gang dermed, blev der blæst Allarm, Alt maatte under Gevær. Soldaterne styrtede liigblege og vaklende ud af Kirken. Kaffeskjænkerne og Hvedebrødskonerne, hvoraf der stedse stod paa Torvet en stor Mængde ved deres med Æg og Aal dækkede Borde, førtes bort som et Vindpust. Kanoner forspændtes og fløi igjennem Byen, ligesaa Cavalleriet. Det lød strax; de sige, at det var vore Folk, som komme; de Fleste troede, at det bebudede Slag om og i Byen nu skulde gaae for sig, og Skrækken var naturligviis stor. Om Grunden dertil alene var den, der siden angaves, at General Wrangel, der var kommen hertil, havde ladet slaae Allarm, for at lære Aarvaagenheden og Hurtigheden hos Folket at kjende, eller den, som og fortælles, at et Krigskib var bleven observeret langt ude i Fjorden, kunne vi ei bestemt sige. Maaskee begge Grunde vare tilstede; hele Dagen stilledes der ved Veirmøllen Folk med Kikkerter paa Udlig ud over Fjorden." (Vl. A.)