Aalborg Stiftstidende, 1834-01-01
Af Ministeriets øvrige Modstandere skulde vel den constitutionelle Opposition med den talentfulde Odillon Barrot i Spidsen være den vigtigste, og den har ogsaa enkelte Gange opløftet sin Stemme, for Exempel i Anledning af Hertuginden af Berrys Proces, af Laanet til Grækenland o. s. v. uden dog at kunne fravriste Ministrene Seieren. Dersom det virkelig er dette Parties Mening, at Regenten kun skal repræsentere, kun skal udføre Nationalvillien, men aldeles skal afholde sig fra at lede og styre den offentlige Mening, vil det udentvivl snart finde sig foranlediget til at modificere sit System, thi i vor skarptseende Tid er det ikke undgaaet Opmærksomheden, at en slig Statsforfatning egentlig er en Republik, ligesom det heller ikke er faldet nogen Historieskriver ind at ansee Genua og Venedig for andet end Republiker, skjønt Dogerne havde deres Værdighed paa Livstid. Heraf kan man og forklare sig det Schisma, som især i det sidste Aar er kommen tilsyne imellem dette Parti og de egentlige Republicanere, hvis Grundsætninger, som aabenbar kjendtlige mod Statsforfatningen, naturligviis kun med Varsomhed kan yttres i Kamrene, f. Ex. af Garnier=Pages og tildeels af Lafayette, medens de derimod forkyndes lydeligt i ladskillige af de offentlige Blade. Hvor talrigt og farligt dette Parti i sig selv maatte være, lader sig ikke bedømme i Udlandet. Sandsynligt er det, at samme blandt den lidenskabelige Ungdom, fornemmelig i de større Stæder, ikke tæller faa Tilhængere, men uden Tvivl finder det heller ikke liden Modvægt i de bittre Erfaringer, som Frankrig har gjort i denne Henseende. Man bemærker desuden, at Regjeringen holder skarp Øie med samme, og det er derfor at haabe, at det ikke vil vinde en Seier, som - hvis ikke alle historiske Julemærker feile - vilde fore Frankrig i en guundgaaelig Krig med det monarkiske Europa og efter i len Række af Aar at have opfyldt dette med Forvirring, efterat have gjennemgaaet en lignende, skjønt vel ikke saa vederstyggelig, Cyclus af Begivenheder som forrige Gang, atter ende med en Militair=Despotisme, hvad enten nu denne maatte udspringe fra den nedgaaende Sol, som dengang, eller fra den opgaaende. Over alle disse Modstandere har altsaa det doctrinaire Parti, hvis egentlige Siæl udentvivl er Kongen selv, og som derfor ogsaa har været udsat for forskjellige personlige Anfald af de modsatte Partier, i det forløbne Aar haandthævet en umiskjendelig Overmagt. Dets egentlige Princi er Rolighed hjemme med en klog Administration; derhos - om muligt - Fred med Udlandet. I Udførelsen af dette Princip finder det en kraftig Understøttelse i den nøie og som det synes, virkelig oprigtige Alliance, der for Tiden finder Sted mellem Frankrig og England. Det GreyskMinisterium, som her afløste det Vellingtonske, har haandt hævet sin Anseelse og sin Popularitet og foruden den allerede forrige Aar antagne Reformbill iværksat adskillige vigtige Forandringer, blandt hvilke Jrlands Pacification og Slaveriets Ophævelse i Vestindien fornemmelig fortjener at nævnes. Uden Tvivl har denne Administration ikke faa Modstandere blandt de gamle Aristocratet eller Torys, men formedelst det Knæk, som dette Parti fik ved sin Opposition imod Reformbillen, synes det ikke rimeligt, at samme fordet Første igjen vil komme til Statsroret. J Henseende til den udenlandske Politik følger den engelske Regjeringsk samme er Grundsætning som den franske: den lægger ikke Hindringer i Veien for Forandringer, men den søger ikke heller at fremkalde dem; den seer ikke gjerne fremmed Jndblaanding, men den stræber dog, om muligt, at vedligeholdes Freden. Ligeover for denne respectable Alliance- dog hidtil ikke i fjendtlig Betydning - staaer en anden ikke mindre respectabel i det østlige Europa mellem Rusland, Preussen og Østerrig. I en strængere Forstand end hiin holder denne over det conservative Princip og dens Ideer og Regjeringens Forhold til Undersaatterne ere ogsaa noget anderledes end i hine Stater. Den skyer Forandringer og søger at forekomme dem, fordi den i saadanne befrygter Spiren til voldsomme, omfattende og farlige Revolutioner. Virkningernes af disse dens Grundsætninger spores paa forskjellige Stæder, fornemmelig i de italienske og tyske Anliggender. J sine italienske Provindser holder Østerrig en betydelig Krigsmagt, deels for at sikkre Roligheden i disse, deels for ogsaa at kunne indvirke paa det øvrige Jtalien. Paa denne Maadest ere de Bevægelser, der en Tidlang yttrede sig i Pavestaten, dæmpede, uden at medføre noget Resultat. Ligeledes ere hine Magters Jndflydelse paa de tyske Anliggender umiskjendelig, den spores saavel i nogle af Forbundsforsamlingens Beslutninger, som i den Opmærksomhed, hvormed Regieringerne i de constitutionelle Stater vaage over Kamrenes Adfærd og den Omhyggelighed, hvormed de haandhæve deres Myndighed. Ligeledes havde Hovederne for hine Stater i det forløbne Aar en Sammenkomst, hvis Anledning efter al Rimelighed var det tyske Forbunds Anliggender, mensk hvis egentlige Resultat først vil kiendes af den nu i Viens sammentrædende Congresses Forhandlinger. Paa den andens Side spores ogsaa, at de østlige Magter undvige Leilighederne til at komme i fjendtlig Berørelse med Frankrig og England; som disse ynde de Freden og frygte en politiske Meningsskrigs uberegnelige Følger. Af denne de store Magters vel iagttagende, men dogst ikke uvenskabelige Stilling lade Begi Ene Aar sig let forklare. Det har i samme ikke mangler paa Leiligheder til Krig, men ingen af Parterne har villet benytte disse og Alt er derfor jevnet fredeligt. Den belgisk hollandske Sag er vel endnu ikke tilendebragt, men et vigtigt Fremskridt i samme har dog funden Sted, idet den frie Seilads paa Schelden tractatmæssig i Mai) er bleven bestemt, hvorved Holland selv maa tilskyndes til at faae en Ende paa den provisoriske Tilstand. For Øieblikket synes den største Vanskelighed at ligge i Delingen af Storhertugdømmet Luxemburg, forsaavidt samme ogsaa vedkommer det Utydske Forbund og muligt ogsaa denne Sag vil blive bragt paa Bane under Conferencen i Vien, hvor ogsaa en hollandsk Gesandt er tilstæde som Kong Vilhelms Repræsentant. Det er imidlertid ikke Sandsynligt, at de østlige Magter, efterat have anerkjendt Belgiens Uafhængighed, efterat Ahave begyndt, afbrudt og atter optaget en Conference med de tvende andre angaaende disse Anliggender, efter endelig at have funden sig i disses bevæbnede Intervention i forrige Efteraar, skulle ville lægge nogen alvorlig Hindring i Veien for en definitiv Tractats Afsluttelse, og Grunden til Forhaingen hermed ligger for Øieblikket maaskee væsentlig blot i en vis Omfindtlighed hos den hollandske Regjering. Var den vanskelige og formedelst Familiehensyn tilligeoelicate hollandske belgiske Sag ikke istand til at afbryde Freden mellem de store Magter, kunde den endnu ikke fuldkommen tilendebragte Broderkrig i Portugal saa meget mindre gjøre det, især da det - medens man ikke kan betvivle, at Frankrig og England interessere sig for D. Pedro - er megen Tvivl underkastet, hvorvidt de øvrige Magter interessere sig for D. Miguel. I den sidste Halvdeel af dette Aar har Sagerne iøvrigt taget en saare heldig Vending for den Førstnævnte. Efter længe at have været indesluttet i Oporto, som tappert forsvaredes mod Miguelisternes gjentagne Angreb, afsendte han en Expedition til Algarve, hvis Bestræbelser, til Lands vare ligesaa heldige som Admiral Napiers Angreb paa Don Miguels Flaade. Begge Deele banede Veien til Lissabons Erobring, som igjen havde Ophævelsen af Oportos Beleiring, til Følge. Don Miguels senere Forsøg paa at gjennerobre Lissabon blev frugtesløst; han er tvertimod trængt tilbage, og det Critiske i hans Stilling forøges derved, at han nu ikke længer kan gjøre nogen Regning paa Spanien, som offentlig har desavoueret ham, uden dog hidtil at anerkjende D. 14 Pedro. (Sluttes i Morgen.) F.