Almuevennen, 1843-07-05
Ved det kgl. danske Cancellies Circulaire af 22de Marts f. A. er Amtsraadet i Kjøbenhavns Amt opfordret til i Overensstemmelse med Hs. Majestæts Resolution af 8 Septbr. f. A.,at afgive sin Betænkning om, hvorledes der i den nu brugelige Fremgangsmaade med Hensyn til de Vidner, der efter Loven og Anordningerne bør være tilstede ved enhver Ret, der pleies af en enkelt Dommer, kan gjøres en saadan Forandring, at Lovgiverens vigtige Øiemed med denne Jndretning fuldstændigere end hidtil kan opnaaes, og i Særdeleshed om, hvorvidt det enten bør gjøres til Pligt for dem, hvem det efter Anordningerne paaligger at fungere som Tingvidner, stedse personlig at udføre denne Tjeneste, dog med Tilladelse til i enkelte Forfaldstilfælde at sende en anden paa Mandstallet over dem, der kunne bruges som Tingsvidner, opført Mand, eller omdet ikke hellere maatte overlades til Communerne at udnævne agtbare Mænd til i en vis Tid og imod en passende Betaling at forrette hin Tjeneste; hvorhos det endelig vil være at tage under Overveielse, hvilke særdeles Regler der maatte vare fornødne med Hensyn til Extraretter og fornemmelig Forhører, i criminelle Sager, hvorved det er fornødent, at Tingvidner hurtigen maae være tilstede. Efter i denne Anledning at have modtaget de hermed følgende Erklæringer fra Amtets Sogneforstandenskaber, hvoriblandt Raadet specielt skal tillade sig at henlede Opmærksomheden paa Brøndshøi og Rødoure Sogneforstanderskabs, uden Tvivl af Statsraad og Universitetsdirectionsmedlem Hansen, nærmest udarbeidede Betænkning, undlader Amtsraadet ikke herved at yttre Følgende til nærmere behagelig Overveielse og Afgjørelse. Der er en Erkjendelse, som Erfaringen daglig med større Styrke paatrænger os, og det er, at vor Tid ikke er Autoritets troens Tidsalder, at Folket ikke mere i blind Tillid til dets Øvrigheders eller dets Dommeres Ufeilbarlighed og Retfærd anseer dem som de sande Repræsentanter for den guddommelige Retfærdighed, anseer sin Ret fuldkommen betrygget, naar det har overgivet den til Beskyttelse og Haandhævelse i hines Hænder. En saadan Forestilling kan tænkes at have foresvævet et Folk i dets Barndomsperiode, da det selv valgte sine Dommere, da det var istand til nøie at iagttage deres Færd, da det, selv besjælet af Retfærdighedens Jdee, mente, at den med Nødvendighed maatte paatrænge sig og udpræge sig i deres Visestes Handlinger. Men den kan ikke forenes med Folkets større Udvikling, naar hin Valg, hin Control falder bort, naa Bevidstheden om den menneskelige Ufuldkommenhed, om de Vanskeligheder og Hindringer, der selv hos den Bedste ofte stiller sig iveien for hans Erkjendelse og Udøvelse af det Retfærdige, bliver levende. Der kommer derfor snart en Tid, da Folket kræver noget Mere, end blot moralske Garantier for Retfærdighedens Udøvelse af dem, i hvis Hænder denne er nedlagt, og det er erkjendt, saavelsom begrundet i Retfærdighedens Jdee, som en nødvendig betingelse for at bevare Agtelsen for Loven og derved Muligheden for deres Haandhævelse, at der maa indrømmes Folket saadanne Garantier, naar det fordrer dem. Dette er ogsaa erkjendt af vor Lovgiver, af vor Regering. Foruden andre Midler til at garantere Retfærdighedens Udøvelse, hører navnlig herhen den Jnstitution, om hvis Reform Amtsraadet nu er opfordret til at afgive Betænkning. Lovgiverens Tendens ved at befale Vidners, Stokkemænds Tilstedeværelse i Retten, er udtrykkelig udtalt som den, at de skulle kunne afgive Vidnesbyrd om hvad der i Retten passerer.