Københavns Adresseavis, 1773-08-31
Tanker. Ved Salig Hr. Jnspecteur Jochum Rasches Begravelse, Mandagen den 16de Augusti 177. som i sin Morgen Andagt sidstafvigte 9de Augusti faldt om og døde. Saa faldt da Dyden om, men Døden Hum kan fælde Ney, fra et Dødsfald Han som Overvinder gaaer Han faldt - dog fældes ey ved Dødens fæle Vælde, Den faldt jo ikke, som med Styers Krone staaer. Af D*** Seel Andagts Lue tærndt! Seel Gudsfrygts hellig Joer, See, tidlig Flittighed i sildig Efteraar! Seel Bønnens Gienlyd her et Himle=Budskab bliver See! Stælen i sin Flugt i Aanders Selskab gaar! See, Sundhed bliver snart Nedbrydelse til Bytte, See, uformodentlig hvor Aanden pustes ud Seel Dyden naaer sit Maal! gaaer ud fra Kummers Hytte, Og sagte lister bort ved Evighedens Bud, Høytidelige Syn, og hvilken rørig Scene, Vov frække Helte=Flok, herhid et flygtig Blink Seel tænk, og skiælv ! o Dul som trodsig turde meene, At Alting hænger blot af Slumpe=Skiæbners Vink, Der aabnes dog engang de rædselfulde Scener, Som Dødens Skueplads til Gienstand haver sat For dig, der spotted med de Hære, der forener, Den ernesomste Gevalt i Piners fæle Nat. Dølg ikke for dig selv den Røst, der i dig taler, Hør! - før Du sluges op af Evighedens Svælg. Retfærdigheden selv med Trusels Farver maler Din Dom - Forbandelse - skiøn da Dit Tarv og vælg! Uskrækket Fromhed kan til Evigheden ile, Naar Vanart skiælve maae ved hvert et Fode=Fled Selv Skrækkers Konge maae af Himlens Yndling smille, Naar Lasters hærdet Træl fortvivlet segner ned. Lad Frækhed mattre Dyd! Lad Fred for Vold kun viges Lad blege Avind kun udstrøe sin giftig Sæd! Lad smidig Hykle Art sig Magten kunn tilsnige! Bekrandset bliver dog den jærne Ærlighed. I Lykkens Vendinger er Dydens Gunstning roelig, Han flyer ey sig selv, Ham ængster ey hans Vall, Hans Liv er Vandring til Lyksaligheders Boelig, Ham Dyders Løn er vis, naar Udyd blegne skal Ey Angest græler ham, naar Døden Giften spruder, Hans Haab ey vakler, om end Skyer tordner Død, Hans Hoved løftes op, om Hevn fra Afgrund tuder, Og Piinsler Bølgeviis fra huule Elve flød Du var, o Sallige blant Dydens ægte Sønner, At findes altid troe var Maalet for Din Fliid, Dit Liv en Vandring var med ham, der Troen lønner, Dit Hierte Tempel var for sand Oprigtighed - Fra Verdens usle Sverm Du stille Tanker sendte Til Verdeners Regent, til Evighedens Fred, Du kiendte det for Godt, som Daaren aldrig kiendte: At søge Roe i Gud i god Samvittighed, Medlidend ynkede Du deres frygtlig Skiebne, Som trodse Ærlighed, og vandre svigelig, Du varslede dem, som mod Gud, mod Folk sig væbne: At Livets Følger hist - bag Graven dølger sig. Hver dydig Handling skal Dig give beste Renter, Hver ædel Hensigt, som ey Verden vidste af, J Glædens ævig Høst skal rigelig indhentes, Din Dyd, gods Avind! skal fremblomstre paa Din Grav. Sørg efterladte Slægt, dog - Himlen af Dem vinker, Som viser Hielp og Trøst i trøsteløse Kaar, Naar heede Taarer paa nedslagne Kinder blinker, Naar Svien smerter Dem af dette bittre Saar, Naar tause Sukke er beklemte Hierters Tolke, Da troe Bedrøvede, at Gud er Deres Ven, Den Viisdom, som tillod, at Skiæbnen hvæssed Dolke, Den Haand, som saarede, Dem læge kan igien. Saa faldt for Døden den, som Udyd aldrig fældte, Dog Andagts reene Aand kan Sepren hente først. For denne Vælde man Dig sætte vil blaat Helte O Død, men vild Dit Tab, dog bliver herved størst. Hr. Rasch paa Klippen, men paa Sand ey ville bygge, Hans Huus, Hans værdig Roes skal derfor ævig staae Hans Stytte vise skal en mindste Lasters Skygge, Hans Vandel kronet blev, saa Daaren selv det saae. Et ringe Emblema, opsat paa Thisvelde Flyve=Sand, ved den i Livet Velædle og i Døden Sallige, Hr. Jnspecteur Jochum Rasch. Hans Grav. Denne værdige Betient tiente Kongen 41 Aar. Blev den fortiente Røhls Medhielp og Eftermand den 30te Januarii 1738.