Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-07-25
Biskop Dr. Frederik Nannestads Erklæring 1768 over det Project, at det Geistligheden beneficerede Gods skulde sælges. (Sluttet.) adosaadan Derimod er det uchristelige Forslag opfyldt med mangfoldige aabenbar skadelige Ting for Kongen, Landet og Lære-Embedet. 1) Er det skadeligt for Kongen; thi a) i det Sted, at den fortumlede Hykler i sit Project praler med store Pengesummer, som skulle indflyde i Kongens Kasse, burde han dog betænke, hvorfra som det end var mueligt, at de kunde tilvejebringes) de samme skulde komme? Men han er strax færdig at gjøre Anviisning, at de skulde tages fra dem, som lære Christi Evangelium; han har dog vel hørt eller læst Fabelen om Ørnen, der røvede af Alteret et Stykke Kjød, som var ofvet Guderne, hvorved uforvarendes hang en Glød, hvilken i den høie Ørne-Rede blev af Vinden oppustet, saa at Ørne-Reden aldeles opbrændte, og da Projectmageren har anført noget af Skriften, e. 9. om Samson etc., saa kunde sluttes, at han dog veed noget af Bibelen at sige, og troer at deri indeholdes Guds Ord, saa fordrager han vel, at deraf gives ham en Erindring og trofast Advarsel af Herrens Trudsler ved Propheten Zeph. Cap. 1, 9, hvor Gud forkynder. Jeg vil hjemsøge hver den, de som fylde deres Herres Huus med Vold og Svig. Her tilsiges alle samvittighedsløse og med Projectmageren ligesindede Øjentsenere deres retfærdige Løn. b) Naar Projectmageren smigrer med Hjerternes Forbindelse til deres Konge, anfører de Velgierninger, som skulde være saa forbindelige, st. at Lejlændinge, som ikke formaaede at kjøbe sine Gaarde, skulle rømme deres Bopæl, og sættes hen paa Huusmandspladse, hvor da en anden Familie blev husvild, eller og de skulle henvises til øde Gaarde at beboe, da maatte enhver tænke, at han havde aldeles forloret al menneskelig Forstand, da ingen tvivler paa, at neppe nogen føleligere Straf kan paalægges en Bonde, end at sætte ham paa en øde Gaard, om endog saadanne øde Gaarde fandtes. Men de findes ikke nogensteds, saa see vel alle, at saadan Adfærd kunde ikke andet end udtvinge bedrøvelige Sukke af deres Hjerter, som vare saa ulykkelige, at slige Velgierninger ramte dem, og deres Sukke vilde ikke være Regjeringen gavnlige. Men hvad Projectmageren angaaer, da maae han være viis paa, at alle saadanne Ulykkelige vilde ønske Forbaandelse, Hevn og Guds retfærdige Vrede og Straf over ham og alle hans Tilhørende. 2) Er Forslaget skadeligt for Landet; thi saa meget Væsen som dets Autor gjør deraf med al sin Spaadoms Aand, at om det geistlige Gods kom i Selveieres Hænder, det da skulde blive faa fordelagtigt brugt, drevet og forbedret, at det strax skulde falde i alles Øine og kjendelig vise sig, ja Godset blive dobbelt saa godt som tilforn, at det kunde med Tiden skyldsættes høiere til Forøgelse i Kongens Jntrader; men just der røber han den største Forhindring for Jordebrugets Forbedring i Almindelighed, baade hos Selveiere og Lejlændinge, som er Frygt for større Skyldsættelse, saa at Projectmageren, ved at yttre sine fordelagtige Tanker om sit Forslag, paa denne Maade mere skader Landet, og hindrer Jordens flittige Brug, end han troer og synes at forstaae; men virkeligen skader Landet ved den megen Forurettelse, som derved vil foraarsages, at saa mange Bøxelmænd med Hustruer og Børn maatte gjøres husvilde, at saamange fattige og svage Forældre og andre, som have afstaaet deres Gaarde mod Forsikring om at nyde hos dem deres Alderdoms Underholdning, som her næsten skeer med enhver Gaard, maatte aldeles og uforbigængelig bringes til Bettelstaven i deres usle og magtesløse Alderdom. Hvormange ynkelige Sukke, hvor megen jammerlig Gaard vilde det udtvinge, naar de flittigste og vindskibeligste Jordbrugere, jo mere de havde forbedret deres beboede Gaarde, jo vissere maatte see deres Sved, Møje og Omkostning belønnes med Forlis af Huus og Hjem, af Ophold og Føde. Den barmhiertige Gud forbyde, at saadant nogen Tid skulde skee. 3) Er Forslaget mærkeligst skadeligt for Lære-Embedet, til hvis Fordærvelse og Undergang Projectmageren tilligemed Diævelen og alle ugudelige Diævelens Børn henvende alle deres Tanker. Han tilstaaer selv, at Jndkomsten af Godset er en stor Deel af de Geistliges Levebrød, og formange alt hvad de næsten nyde for deres Embeders Møje og Arbejde, og dog undseer han sig ikke for den evige, retfærdige og almægtige Gud, for en retviis og højoplyst Konge, der af ham med rette kaldes pater patriæ, og er tillige nutricius ecclesiæ, begge uadskillelige Formynderskaber, eller for den øvrige ærbare Verden, at gjøre et saa uretfærdigt, egennyttigt og skammeligt Forslag, at deres Brød skulde dem betages, og under kjender saa Christi Dom: at en Arbeider er sin Løn værd. Projectmageren skriver saa letsindigt hen, at ved hans ugudelige Forslag vilde Beneficiarierne skrige himmelhøit, men Skriften siger: at Arbeidernes Løn, som er dem forholdt, den skriger i Guds Øren, end og hvor Arbeiderne selv ikke maae eller tør skrige. Indbilder da denne fortvivlede Ordgyder sig, at naar han vil betage Høstfolkene paa Guds Kornland deres Løn, og rive dem Brødet af Munden, at den berøvede Løn ikke skal skrige, om endog Beneficiarii stiltiende befalede Sagen i Guds Haand? Men han maae ikke glemme, at det er forfærdeligt, at falde i den levende Guds Hænder, Ja det vil vist blive ham et bedrøveligt Skrig, uden Skriften feiler; men han vil nok paastaae, saasom han er ublue og samvittighedsløs, at ham skeer Uret, han vil jo overflødig vederlægge Beneficiarierne, han tilregner den Renter, veed dog ikke, hvorfra han skal hente dem, men, naar han og kunde gjøre rigtig Anviisning, hvor de skulde ufeilbart udredes, saa maatte han dog erindre, at Renter ere i ikke saa meget lang Tid faldne fra 6 til 5, fra 5 til 4, og hvor veed, hvor snart de kan nedsættes til 3 og saa fremdeles, da Beneficiarii fik liden Aarsag til at takke denne Sqvalderer for hans overflødige Vederlag. Kort sagt, 1 Td. eller Pd. Korn, Salt, eller Meel og deslige, hvori Landskylden af Godset er ansat, er og bliver altid de samme brugelige Varer, men Renter maae naturlig forringes, og følgelig Lærerens Løn jo mere og mere forfalde, indtil det blev slet intet. At indlade sig heri hans forqvaklede Renters Beregning, og hans latterlige Snak om de evige Forsikringer, hvormed disse Luft-Kasteller skulde befæstes, er ganske ufornødent, da Urigtigheden af hans Regning falder af sig selv i alles Øine, og Geistligheden glæder sig ved en retfærdig Konge, og ved hans kongelige Ord finder sig nok forsikkret; men ikke desmindre sees hans onde Villie og letsindige Tænkemaade, at det rører ham ikke, om den ganske Lærestand blev med Hustruer og Børn bragt til yderligste Omstændigheder, naar han kunde ikkun komme op, og ved skadelige og løgnagtige Forestillinger blive anseelig. En forarmet og trængende Præst lider ei allene ilde; men hans Embede og Tjeneste, som han paa Guds Vegne skal forrette, bliver og foragtet og frugtesløs, han har ikke Leilighed, til at forskaffe sig en nyttig Bog, som hans Gierning behøver, og Landsloven derfor paalægger ham, pag. 304 art. 15. Hans Straffe-Embede, som Lov og Ritual foreskriver, og Guds æsker af ham, bliver unyttigt; thi hverken tør han straffe Synd og Laster, saasom han veed at han derved paadrager sig alle Menneskers Ugunst, som igjen vist nok vil unddrage ham hans usle Livs Ophold, den han alleneste skal udbetle sig af deres Godhed, den han ved Smigren tvinges tilat forhverve sig, og omhyggelig ved samme Middel maae holde vedlige; men og om han end ved Guds Naade overvinder den store Fristelse hos sig selv, at han dog sætter sin egen Sag til Side for Guds Sag, lader det gaae med Indkomsterne, som det kan, for at gjøre sin Gierning redelig, og den Tjeneste, han har annammet af Gud, saa at han frimodig straffer Synd, og truer Synderen, saa er det foragtet; thi det er naturligt hos Mennesker, at de vil ikke være sat til Rette af den, hos hvilken de finde nogen Mangel, og Fattigdom er en alt for stor Mangel i Menneskers Øine; at det altsaa hedder om saadan Straf: hvad vil den Stodder sige, Saa skadeligt er dette Forslag for Lære-Embedet, hvorfor dets Autor skal gjøre Gud og Guds Menigheder et strengt Regnskab; men han anretter endnu en betydelig Skade for Lære-Embedet ved at forkorte Præsternes Levebrød. Saa længe Præsterne have været nogenlunde aflagte, saa at de kunde leve og holde deres Børn til Studeringer, saa have Præsterne opdraget paa deres Bekostning de unge Mennesker, som kunde være duelige til at betjene Lære-Embedet. I Pavedømmet maatte Præsterne leve uden Ægteskab, der blev altsaa ingen opdragen til Menighedernes Lærere, hvorfor de vare tvungne til at indrette Klostere, hvor unge Mennesker bleve indsamlede og opdragne, af hvilke de kunde udvælge dem, som kunde bruges til Lærere, og dog var Guds Ord saa dyrt, at der var 2 a 3 Præstegield, som maatte lade sig nøie med en Præst, saadan som den og var. Og i Begyndelsen af Reformationen, førend endnu nogle af Præsternes Børn vare komne saa vidt i Aar og Lærdom, at de kunde bruges som Præster, maatte der tages af Skolerne de, som nogenlunde vare tjenlige, ja den Sal. Kong Christian den 3die fandt fornødent at erindre, at endog Bispernes Tienere og Kudske kunde oplæres til at blive Menighedernes Lærere, nu kan Diævelen, misundelige Satans Tienere, og ærgjerrige Projectmagere ikke taale, at Præsterne nyde saa meget af deres egen dem med Rette tilhørende Jndkomst, at de uden Publici Omkostning kunde opklæde saadanne, som kan blive Menighedernes duelige Lærere, berøves Præsterne Godset, saa skal de snart sættes i Stand at de enten nødes til at leve uden Ægteskab, eller og maae opdrage deres Børn til Kræmmer-Drenge og Skibs Junger, og det maae gaae med Guds Menighed som det kan. Denne fortryllede Diævelens Talsmand er lystig ved at raade til at Godset skal sælges; men hvad skal da blive af saamange hundrede fattige Præste-Enkers Pensioner, da maae de anderledes lignes; thi det er ikke Præsterne mueligt at give Pension af det, som de ikke nyde. Men er det mueligt, at Projectmageren kan tænke, at saamange fattige Enkers og faderløse Børns Suk og Graad vil jo bringe ham Guds visse Hevn og Straf. Gud har selv paataget sig at være Faderløses Fader og Enkers Dommer. Han vil visselig dømme, og hans Dom bliver forskrækkelig. Loven paa. 317, 8 Art. 7. forsyner allernaadigst Præste-Enker med et Tilflugtsted og Bopæl af christelig Medlidenhed over saadanne Elendige, der miste et allene ved Mandens Død Indkomst og Næring, men endog Huus og Bolig, at de maae nyde den næst Præstegaarden bedste og beleiligste Gaard af Præstebordets Gods. Denne kongelige Naade søger og Projectmageren at bortstjæle fra Enker og faderløse Børn og tilintetgjøre den priselige Forsorg for nødlidende og husvilde Mennesker. Al denne hans forgiftige Ondskab vil den avindsyge Svadser gjøre antagelig ved listige Forslag, at han tilbyder det Gods, som han aldeles uværdig nyder, først skulde sælges, og udbeder sig det under visse anseelige Betingelser af Direction ved den Forretning med mere; men heri ligger forborgen en dobbelt Underfundighed; a) at derved maatte des klarligere bevidnes hans patriotiske Færdighed til at berige Kongens Kasse; dernæst hans simulerede Vished om Sagens Muelighed, saa og hans oprigtige Billighed, at han ikke vil raade til skadeligere Foretagender mod andre, end som han selv er villig til først at underkaste sig og sine egne Fordeele. b) At ved dette gjorte Tilbud hans Forsikring i sit Hjerte om Sagens Amuelighed des bedre kunde skjules. Thi at han selv seer det, som alle, der ikke selv vil forvise al Syn og Skjønsomhed, lettelig og haandgribelig kan see, at det lader sig aldeles ikke gjøre i den nærværende pengeløse Tid, at finde Kjøbere til alt det geistlige Gods, og følgelig Projectmageren for Kongen og Landets Indbyggere maatte blive efter Fortjeneste beskæmmet, saa forstaaer han vel, at med eet Gods kunde det nok gaae an, at det, som vidt adspredet i mange Præstegield kunde blive vel afhændet, særlig naar han selv var Directeur, udvalgte Betjentere og indrettede alle Ting, som han derfor betinger sig, og han saa med Æren og begge Ørerne kunde slippe fra sit Project, og end maaskee blive overflødig belønnet og højt anseet for sin fortvivlede Løgn, naar det holdt Prøve med hans Gods, i hvor urimeligt det blev i Henseende til alt det øvrige. Saa fuld er han af djævelsk Trædskhel og Argelistighed, til i Uforskammethed og uden Undseelse at besmykke sine ugudelige Hensigter. Den naadefulde Gud, som har i Synderlighed Kongens Hjerte i sin Haand, bevare kraftig det milde Hjerte fra at bifalde dette ubarmhiertige Forslag, som kan ikke andet end bedrøve saa mange, mere end nok forhen bedrøvede, og aftrænge dem vemodige Suk, og jammerlige Graads Taarer, Projectmageren fortjener at afvises med Beskæmmelse, og henvises til at tage sit Embede flittigen i Agt, for hvilket han skal gjøre Gud den retfærdige og almægtige Dommer et strængt Regnskab, og med en bidende og ængstende Samvittighed svare til sit ugudelige Forslag og end til sammes for Mennesker skjulte skammelige Hensigter. Denne er om Forslaget min flittigste og overveiede Betænkning, hvilken allene er skreven efter befaling, og efter Samvittighed nøje prøvet.