Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-06-07
Her staaer en Bemærkning ellers vel ikke paa sit urette Sted. Der er hidtil ikke læst over Hus dyrenes Anatomi, og denne vilde maaskee være mere nødvendig end Menneskenes. Maleren og Billedhuggeren kunne, naar de componere historiske Stykker, ved Udførelsen bruge et Menneske til levende Model, men Bataillemaleren og Landskabsmaleren kunne ikke saaledes nytte Hesten og andre Kreaturer. For dem er altsaa Kiendskab til Dyrenes Legemsbygning ikke overflødig. Men denne Kundskab kjøbes dog af Staten for dyrt ved en lønnet Lærer. Men nu det andet Spørgsmaal. Skulde det ikke ofte være skadeligt, at Elever, som Naturen ikke gav udmærket Talent til at være Konstner, for tidlig lære Anatomi, at de paa den anvende betydelig Tid, og altid under Tegningen tage Hensyn til de Regler, som under den anatomiske Forelæsning ere bibragte dem om Muskler og Been, disses Beliggenhed, Beskaffenhed og Forbindelse. Jeg troer det i det mindste. Forstanden syssel sættes mere end Øiet; Former blive Hovedsag. Deres Tegning bliver stiv. Jstedet for skjønne kjødfulde Partier, hvori Delene bløde smelte i hinanden, og Konturer mere føles end sees, støder Øjet uafladelig paa isoleret henkastede Muskler og frit udstaaende nogne Been. Karrikaturernes Antal forøges; den mesterlige Efterligning af Naturens ved Konst uefterlignelige Skjønheder gjøres vanskeligere. Med hvad der saaledes synes at ligge i Sagens Natur, stemmer Erfaring noget nær overeens. Man behøver maaskee ikke at søge vidt for at finde Exempler, at megen Pønsen paa, og Ængstelighed for at tegne selv den mindste Deel saa nøjagtig, at den egentlige Anatom ikke skal kunne have noget at udsætte, endog hos den ovede Konstner, formindsker Skjønheden; og at paa den anden Side Tegninger, som i enhver anden Henseende ere udmærkede, ikke fremvise Feil imod Anatomien, uagtet Tegnerne kun besadde oversladig Kundskab i denne Videnskab. Vor duelige Weidenhaupt, gjorde i den senere Tid Anatomien til sin Hovedsag, og hans Modeltegninger bleve haarde, uden Liv og Skjønhed. Preisler og Wiedewelt og Juel og Becker, for ogsaa her blot at holde mig til nogle af de Døde, forstode i der højeste kun lidet Ankom; men Den fremstaae, der i deres langt skjønnere Tegninger tør fremvise Feil imod omtvistede Regler i denne Videnskab. Det er derfor neppe for meget sagt, at i et Land som Danmark, hvor der gjøres saa lidet for Konst og Konstnere, hvor Professorerne i de egentlige Fag ikke kunne lønnes saaledes, som Regenten, der føler for Konsten, og skjønner paa dens Nytte for sit Folks Forædling og sin Stats Velstand, ønsker der, og ved hvis Konstakadem der bør gjøres uendelig meget mere end der gjøres, naar det skal vorde det, som et Konstakademi bør være, vilde det være at tilraade Regjeringen at lade denne Post gaae ind, og at anvende den Lønning, som hidtil var reglementeret for samme, paa Indretninger, eller andre Underviisningsgjenstande, som kunde stifte betydeligere Nytte. Man sørge for, at det Nødvendigste af Antropologien læres i Almueskolerne, og læres paa en hensigtsmæssig Maade; og Akademiets Foresatte vaage over, at de faa Elever, som Naturen gav Evne til at vorde Komponisker, høre en eller anden af de offentlige Forelæsninger over Anatomien; og der gjøres alt hvad der for gjøres, og en Udgift af i det ringeste 200 Rdlr. aarlig kan anvendes til noget langt nyttigere. Men lod Stat og Akademi her end ikke gjøre hvad begge kunde og maaskeer burde gjøre, Konsten vil ikke tabe derved. Øine faa Elever ville, naar de ved Flid forædle deres Talent, fordi de føle og leve for Konsten, nok vide at forskaffe sig den ubetydelige Kundskab i Anatomien, hvilken de behøve, og alle de vrige Elever, de ville ikke staae Fare for at fordærves ved en Underviisning, som de skiæforstaae. Man tilholde de sidste især nøje at betrager Naturen, og nog at følge den, og de beha de ingen Undervisning i Ankom Jeg prinde den Tanke, at for hos Underviisningen i Anatomin koster, noget Nyttigere, for Konstrent og det Offenlige kunde forenstaltes. At devise dette kræver en egen Afhandling. Hvor er Grændsen for Akademiets Udvidelse til Fuldkommenhed, og hvor meget kunde fra dets Professorers og Molemmers Side er viis og hen, naar flere af dem levede under blidere udvortes Kaar, og Akademiets Fond tillod forøgede Udgifter, som endog ere uundgaaelige i det Tilfælde, at enkelt Mand vilde for andet indbringende Arbeide opofre sin Tid for det Offentlige? Jeg skal derfor blot indskrænke mig til et Par bemærkninger. I at paapege det Nyttigere holder jeg mig indenfor Akademiets egentlige eller nærmeste Virkekreds. Fortsættes. I Anledning af mit Syns Mistydning.