Viborger Samler, 1848-04-27
Udenlandske Efterretninger. Tydskland. J Børsenhalles Skjærtorsdags Numer, er indrykket en Artikel, betitlet "Andiatur et altera Pars." undertegnet C. B., paa Forlangende aftrykt af Berliner-Zeitungs-Halle. Allerede i en Række af Aar, hedder det i denne Artikel, har det holstenske Parti udelukkende bemægtiget sig den tydske Presse, som det oversvømmer med Artikler, og opmuntret af de Regjeringer, der ligeoverfor det lille Danmark ikke frygtede for Reclamationer, og der derfor gjerne vare Øienvidner tilat den vaagnende tydske Nationalitetsfølelses Strøm tog sit Afløb i denne Retning, har den fremstillet i et hadsk Lys vort danske Broderfolks Tænkemaade og Handlinger, medens de tydske Blade lukkede deres Spalter for de danske Svar, endog tildeels som betalte Jnserater. Denne Sæd har afgivet altfor rige Frugter; den sidst udstrøede Sæd er spiret frem igjennem Blod, i den ædleste tydske Ungdoms Blod, der er flydt for at tilfredsstille de Augustenborgske Hertugers Ærgjerrighed. - Forfatteren opkaster derefter de to Spørgsmaal: 1) Hvilken Ret har Tydskland til at tvinge Danmark til at aftræde Slesvig, 2) Hvilken Fordeel kan Krigen med Danmark bringe Tydskland, Forfatteren godtgiør, at Kongen af Danmark er efterLegitimitetsprincipet ligesaa retmæssig Fyrste i Slesvig og Holsten, som Kongen af Preussen i Brandenburg og Pommern. - Jngensinde har Slesvig hørt til Tydskland, ingensinde til det tydske Forbund. Slesvig, der oprindelig kun var beboet af Danske, tæller endnu ved Siden af 180,000 Tydske 200,000 Danske. Skal disses Stemme regnes for Jntet, Kan Tydskland være saa uconseqvent og uretfærdigt at forlange af alle Danske, at de skulle svigte deres Brødre og forlade dem. Har ikke den danske Konge uden Nølen og af fri Drift indrømmet Slesvig, tilligemed en egen Landdag og Beskyttelse af den tydske Nationalitet, i Forening med Danmark en Forfatning og frie Jnstitutioner, for hvis Tilkæmpelse i andre Lande Folkets Hjerteblod flød; den samme danske Konge er tilsinds at tilstaae Holsten enhver Frihed, hvoraf en tydsk Stat er i Besiddelse. Med hvilken Ret erkjende tydske Fyrster officielt Slesvig=Holsteens Opstand - thi som saadan kan Slesvig=Holsteens Færd kun stemples fra Fyrsternes Standpunct, og med hvilken Ret tilsende de Jnsurgenterne militair Bistand, Hvad berettiger den tydske Forbundsdag til at opfylde den af den provisoriske slesvig-holstenske Regjering afsendte Deputations Begjæring om Hjælp og optage Slesvig i det tydske Forbund. Hidtil have de meest liberale Nationer hyldet den Grundsætning: først da at anerkjende en Jnsurrection, naar den har seiret, naar den staaer som Factum i Historien; hvad er da Grunden til de tydske Fyrsters Jilfærdighed med officielt at træde i Forbund med Oprørere; hvorfor trænger Forbundsdagen ikke ind med Hensyn til Frankerig? Hvad vilde Tydskland, hvad vilde Kongen af Preussen, have kaldt det, naar Altmark (en Deel af Brandenborg), støttende sig paa en løgnagtig Beretning om at Pøbelen, holdt Kongen af Preussen fangen i Berlin, og at Kongen ikke længere var fri i sine Beslutninger (af samme Paaskud betjener den provisoriske Regjering sig ligeoverfor Danmark) erklærede sig uafhængig, indrettede en provisorisk Regjering og stillede sig under Ruslands Beskyttelse? Vilde de ikke have stemplet Opstanden og den provisoriske Regjerings Medlemmer som Oprørere, som Høiforrædere, Vilde Rusland have Ret til under saadanne Forhold strax at erklære Altmark for uafhængigt og understøtte det med russiske Tropper, – Vil det frie Tydskland, blindten følge sine Fyrsters kortsynede Politik og indvikle sig i en uretfærdig Krig, for at Kongen af Preussens paa ny fremblomstrende Popularitet, for at den preussiske Gardes, siden Martsdagen visnede Laurbær kunne indsuge ny Kraft i en ædel, imod os venskabeligsindet Nations Blod, – Forfatteren gaaer nu over til det ovenfor fremsatte andet Spørgsmaal og erklærer sig overbeviist om, at selv i det gunstigste Tilfælde, selv da naar hele Tydskland skulde ile Slesvig=Holstenerne til Hjælp og ved deres uhyre Overmagt fordrive de Danske fra Slesvig og fra Jylland tillige, saa vilde desuagtet Forholdene stille sig til Tab for Tydskland. At angribe Danmark i sit Hjerte, paa sine fornrige Øer, formaaer Tydskland ikke; det har ingen Flaade. J maae heller ikke troe, at det tillands er saa let at blive færdigt med Danmark, saaledes som de tydske Bladudgivere udbasune. De Danske elske deres Konge, der beredvillig - ikke tvungen dertil ved Barricader – har givet en fri Forfatning; de have ubetinget Tillid til de Mænd, som Kongen af Folkets Midte nu har kaldt i Spidsen for Administrationen; de have reist sig for Fædreland og Ære, de ere beredte til at offre Gods og Blod og at kæmpe med Fortvivlelsens Heltemod og med den retfærdige Sags Bevidsthed imod Overmagten. Kun en Tanke behersker den Danske: Fædrelandet er i Fare, Den nuværende Gjæring vil ophøre, roligt Overlæg vil træde istedetfor den lidenskabelige Anskuelse, og da vil Historien med Strenghed drøfte Begivenhederne, og den vil da forbauset spørge, hvorfor det nyfødte Tyskland, netop i dette tvivlsomme Spørgsmaal tog Parti imod den ulig Svagere, hvorfor det enige, mægtige Tydskland, ikke først fordrede Elsas af Frankerig, Kurland og Liefland, af Rusland – og Tydskland maa da rødme! For at spare Dig denne Rødme tilraabe vi Dig: "Overvei det vel, medens der endnu er Tid dertil, Søg er Din Lykke, Din Sikkerhed i at befeide Nationer, hvis Hjerter sloge med varm Broderkjærlighed for Dig; søg Din Velvære i Forbund med saadanne Nationer. En uretfærdig Erobring bringer ingen Velsignelse; den hevner sig tidligere eller sildigere paa Voldmanden, og derfor, o Tydskland, riv Bindet fra Dine Øine, forinden det er for sildig!