Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-11-20
Norge. Af en i Fædrelandet meddeelt Skrivelse fra Christiania af 10de Novbr. hidsætte vi Følgende: "J denne Tid har man, som Du kan tænke, ikke talt om meget Andet end Rigsretssagen mod Statsraad Vogt (der var sat under Tiltale for at have bevirket tvende provisoriske Toldbestemmelser om Udførselen af Jern). Sagførelsen bivaanedes af en Mængde Tilhørere (hvoriblandt en Skare Damer, der endog stundom holdt ud hele Formiddage); begge Sag førere opbøde alle deres Kræfter for at forsvare de grund lovmæssige Rettigheder, hver af de stridende Statsmagter paastod som sig tilkommende. Forsvareren, Hr. Stang, er allerede forlængst det norske Folk bekjendt som en grundig Kiender af vor offentlige Ret, af hvilken han har givet en anseet videnskabelig Fremstilling; hans Fremtræden ved denne Leilighed fik derved større Betydning. Understøttet af glimrende Veltalenhed, gjorde hans lærerige og frimodige Foredrag et levende Jndtryk paa Forsamlingen, og Stemningen kan med temmelig Sikkerhed siges blandt Hovedstadens Almeenhed at have været for den Anklagedes Frikiendelse. Paa den anden Side lod man Anklagerens store Flid og Udholdenhed vederfares al Retfærdighed og anerkjendte den store Fordeel, Forsvareren havde ikke alene i sin Stilling, men ogsaa i sine udmærkede Talegaver og mangeaarige Øvelse i mundlig Sagførelse. Man havde saaledes betragtet Defensor som Seierherre. Retten benyttede til Sagens Overveielse den længste samme tilstaaede Frist, og Afstemningen medtog en heel Dag. Herved var Forventningen og Udfaldet blevet meget spændt, og en talrig Mængde ventede i flere Timer paa Tegnet til Galleriets Aabning. Endelig lød dette og man blev indladt. Retssalen var festlig oplyst, Høiesterets og Lagthingets Medlemmer sadde paa deres Dommersæder, den anklagede kongelige Raadgiver, ledsaget af sin Forsvarer, fremstillede sig selv for at modtage Dommen, der kun kunde gaae ud paa Frifindelse for Anklage for et Brud paa hans Fædrelands Grundlov eller paa Embedsforbrydelse; en høitidelig Taushed herskede i dette betydningsfulde Øieblik. De minderige Omgivelser, selve Tiden (sildig om Aftenen) og Handlingens Vigtighed opfyldte alle Tilstedeværende med alvorlige Tanker. Da reiste Præsidenten sig, Dødsstilhed herskede i Salen; med bevæget Stemme oplæste Amtmand Schyz den fældede Dom, hvorved Statsraad Vogt frifandtes for begge Ankeposter, men for den sidste angaaende provisorisk Toldpaalæg med Tillæg af, at Frifindelsen havde sin Grund i Hensyn til en efter Omstændighederne undskyldelig Misforstaaelse af Grundlovens Bud. Med høist forskjellige Følelser forlod Forsamlingen Salen. Der var vist Jngen, der ikke følte sig lettet ved at vide en høit agtet Medborger frikiendt for en af de største offentlige Forbrydelser, men paa den anden Side anede man den Storm, der vilde reise sig fra Dommens usalige Tillæg. Denne Storm har allerede begyndt og vil puste Styrke til den fordærvelige Strid, der truer at udvikle sig til en langvarig og skjæbnesvanger Borgerkamp. Man seer nemlig i Tillægget ikke mindre end en Erklæring, hvorved Rigsretten, ved Siden af sin Jurisdiction som criminel Domstol, tilkjender sig selv Competence til, som overste Tribunal at dømme imellem Statsmagterne, naar der mellem disse opstaaer Strid om Grændserne for deres grundlovmæssige Myndigheder. Men man er ikke villig til at indrømme denne Domstols Medlemmer Adgang til saaledes uden videre at ophøie deres personlige statsretlige Anskuelser til rets kraftige Bestanddele af en Dom, og forlehne dem med en saadan Hellighed, at en fra samme afvigende Overbeviisning, naar den viste sig i Handling, skulde blive straf bar. Og allerede ved et ganske løst Blik paa Forholdene viser sig Retmæssigheden af denne Protest mest iøinefaldende. Det er nemlig saa langt fra, at Forfatningen nogetsteds tillægger Rigsretten en saa uhyre Myndighed, at den tvertimod udtrykkelig indskrænker dens Virksomhed til Paadømmelsen af Forbrydelser, og at man af dens Forskrifter erfarer, at en authentisk Grundlovfortolkning kun kan istandbringes ved at foreslaaes paa et Storthing og, efter offentlig at have været bekjendtgjort, bifaldes med 25 Stemmers Pluralitet paa næste ordentlige Storthing, og det efter Forhandling i selve Plenum, hvorhos der endnu fordres Kongens Stadfæstelse. At nu et Tillæg i en Rigsretsdom skulde have en lignende Betydning med Hensyn til den endelige Afgjørelse af constitutionelle Spørgsmaal, bliver saa meget mindre tænkeligt, naar man veed, at Kiendelsen kan være bevirket ved et eneste, maaskee ulovkyndigt Medlems Stemme, der altsaa vilde faae en uhørt Jndflydelse og det en Jndflydelse, der er saa meget betænkeligere, naar man erindrer, at Lagthinget vælges saa godt som af Odels thinget, der er anklageberettiget, og at hiint desuden ikke sjelden benyttes som Forviisningsted for Mænd, som ikke gjerne sees i det almindelige Kammer; - Lagthingets Sammensætning giver saaledes ingen Borgen for at Rigsretten faaer en ufeilbar videnskabelig Autoritets Anseelse. - - J denne Misstemning dvæler man gjerne en Stund ved den glade Udsigt til Jernbane anlæg mellem Christianiafjord, Øjeren og og Mjøsen, der uventet nærmer sig sin Paabegyndelse efterat et engelsk Selskab har tilbudt sig at overtage samme. Men heller ikke her kunne Partierne holde sig rolige, uagtet en snar og sikker Jværksættelse af denne Plan er saa paatrængende nødvendig for Landets Velfærd. Uagtet nemlig Lovgivningen her klart forudsætter Regjeringens Ret til at beslutte et saadant Foretagendes Jværksættelse paa den af Englænderne foreslaaede Maade, forlanger man dog Sammenkaldelse af et overordentligt Storthing. Sagen er, at man vil, at Storthinget, men ikke Regjeringen, skal regjere. Meget vel; men hvi fordrer man da ikke ærligt en Republimed Sammenblanding af den udøvende og lovgivende Myndighed?