Københavns Adresseavis, 1771-08-14
J Anledning af afgangne Fuldmægtig i det Danske og Norske Cammer=Cancellie paa Rente=Kammeret, Velædle Hr. Lauriz Schneckels Dødsfald, er følgende indsendt fra Landet. en Ubekiendt. Viisdommens Bogs 4 Cap. 13. 14. V. Han blev gjort fuldkommen, og fyldte snart en lang Tid; thi hans Siel behagede Gud, derfor hastede han med ham midt ud fra Ondskab. Saa gik Du da fra os Du Herrens Sallige! Fuldkommen - hvilken Trøst for Efterlevende Skiønt mat, og bleg og svag Du mangled Legems Kræfter, Fik Sielen dobbelt Kraft fra ham, du længtes efter. Du snart fuldkommen blev, opfyldte mange Aar, Din Siel behagde Gud, derfor i Jesu Saar Du først blev renset af din Synde Skyld og Brøde, Og saae Din Frelsere i Troen Dig at møde, Han hastede med Dig af dette onde Liv Fra Gud var han udsendt, som ved et Almagts Bliv Gav Dig det første Glimt af Lyset at beskue, Og i Dit rene Bryst antændte Elskovs Luc Til den, i Sallige! som nu maa savne Dig, Hvis ømme Kierlighed Din egen var saa liig, En høyn bedrøvet og oprigtig Ægte Mage, Som maa med Billighed sit store Tab beklage Dog ny hun tabte ey Dig, som hun har saa kier Men for en stakket Tid Din Omgang savnet er: Hun som et Vidne skal Din Seyers Død forkynde, Til det behager Gud med Hendes Død at skynde, Da skal hun see sin Ven, som nu for Thronen staaer, Vid Lammets Bryllups=Fest hun Deel i Glæden faaer, Naar hun, som Du, iført Retfærdighedens Klæde, En meere skal Din Død og hendes Sorg begræde; Men høste evig Fryd for al den Bitterhed, Hun her i dette Liv med Dig taalmodig leed, Da hendes Skjebne var i lutter Sorge=Dage At vandre: havde hun ey denne Trøst tilbage. O! hvilken salig Trøst var det fra Dig vor Ven, Kaa saa Din høye Siel fornedre sig igien? At den tillades maa paa jordiske at tænke; Hvo vilde da vel meer sit Sind med Sorrig krænke, Naar Du ophøyet er langt over jordisk Pragt; Maae da en Christen Siel ey ansee med Foragt Den Sorg, som hindre kan hans aandelige Glæde, Da vi Forsikring har, der er en Gud tilstæde, Som siger i sit Ord: Jeg dig forlader ey Men vær bestandig troe, følg med paa Sandheds Vey, Saa skal din Sørrigs Tid til Glæde snart omvendes, 1 Naar blant Udvalgtes Tal som Troende du kiendes: Hør disse glade Raab fra Trøstens riige Gud, J som begrædet har det Lys, som sluktes ud Midt i de beste Aar og Ungdoms skiønne Dage, Hans Siel foer op til Gud, og efterlod tilbage Den Røes, vi skylder ham af hans Fortieneste, Da en utrettet Flid han her lod stedse see, Han ey sit Legem, skiønt udmattet, vilde spare, Hans Løn var denne, at han fik Forlov at fare, Dog det unødigt var, Han selv sin Afsked tog. Et Glimt af verdsligt Haab ham ingen Tid bedrog, Derfor i Herrens Frygt han har sit Huus berede, At han ey frygte skal engang for Dommens Vrede; Men lønnes for sin Fliid, naar andre skielve maa, Som Lønnen borte har, fordi de sikkre gaae, Fræk og formastelig en Guddom at fornægte, Og deres falske Digt med største Mod forfægte: Saa var o Sallige! din Vandel aldrig her, Du elskede din Gud og havde Næsten kjer, Du kiendte Gud var god og viis og stor allene, Og med et Helte=Mod ansaae den sidste Scene Af Livets Skue=Spil, hvor selv din Rølle var En exemplarisk Dyd, som altid Priisen bar. Den Dyd, du øvede, skal en Belønning blive For den du elskte meest, som er endnu i Live, Hun Ney det er alt nok, nu saae vi Helten smille J en hervisk Gang til Thronen hen at tile. Vi høre alade Chor fra Aandernes Capel: Græd ey Bedrøvede; thi see han lever vel. 8. Efterretn for de Handlende og Søefarende.