Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-02-07
Skjøndt Danmarks Forfatning under de 3 duelige og tappre Konger Valdemar den 1ste, Knud den 6te og Valdemar den 2den, i de 84 Aar fra 1157 til 1241 i det Hele var god; da de vendiske Søerøvere bleve tugtede, og gode Love bleve givne, vedbleve dog Bondestandens Vilkaar at være maadelige, da Lehusmændenes og Adelens Magt tiltog meere og mere. Under de følgende borgerlige Krige, og indvortes Uroligheder blev Bondestanden meere og meere undertrykt, og det blev mere og meere Skik, at ansee Bønder næsten som Lastdyr, dem man kunde sælge og handle med som man lystede. Vel var Kong Hans, den anden Konge af den oldenborgske Stamme, en meget arbeidsom og borgerlig Konge, der havde den gode Skik, i Fredstider, at drage og fra et Land til et andet, for at dømme i Sager og høre fattige Undersaatters Klagemaal; vel tillod han f. Ex. Bonden paa Møens Land at føre de hos ham selv tillagte Kreature til Tydskland, for at sælge dem der, da han ellers kunde vorde nødt til at nøies med Skambud af Kjøbmændene i Stege, Øens saagodt som eneste Kjøbstæd, thi den gamle Kjøbstæd Borre, var dengang allerede stærkt i Forfald. Men det var dog først hans Søn Kong Christian den 2den, der med Alvor og Kraft antog sig Bondestandens Sag. Derom vidner blandt andet den 111te Artikkel i hans Lovgivning, hvor han siger: "Slig ond og uchristelig Sædvane, som hidintil i Sielland, Lolland, Falster og Møen været haver, med stakkels Bønder og christne Mennesker at sælge og bortgive, skal efter denne Dag ikke ydermeere øves; men naar deres Hosbond eller Herskab farer uredelig med dem, og gjør dem Ulov og Uret, da maa de flytte af det Gods, de sidde paa, og ind paa Andens Gods ops. v. Hans hele Lovgivning viser saa megen Retfærdighed uden Persons Anseelse og saa megen Omsorg for Bondestanden, at det var naturligt, at denne maatte faae en saadan Herre kjær. At Agerdyrkningen i denne Konges Tid har været i god Forfatning, kan man ogsaa slutte deraf, at Priserne paa Korn og andre Levnetsmidler vare, strax efter at hans Eftermand Kong Frederik den 1ste var kommen paa Thronen, saa særdeles lave. En Tønde Smør kostede dengang 8 Mark, en Tønde Rug 8 s., en Tønde Honning 10 Mark, en feed Ko 2 Mk. o. s. v. Desværre kunde den følgende Konge ikke saaledes beskytte Bondestanden, som Christian den 2den havde begyndt at gjøre, men maatte endog ved sin Thronbestigelse ophæve denne nys anførte Lovgivning. Jai sin Haandfæstning, eller det Document, som indeholdt de Vilkaar, under hvilke man overdrog ham Regjeringen, maatte han tilstaae Adelen den piinlige Dømmeret, eller Hals og Haand over deres Bønder. Undertrykkelsen gik nu frem, og avlede Bitterhed hos den undertrykkede Bondestand, hvorved det blev Lybekkerne og derres Hærfører Grev Christopher af Oldenborg let, under Paaskud af at sætte den fangne Kong Christian den 2den igjen paa Thronen, at opvække en for Danmark høist ødelæggende Borgerkrig, der er bekjendt under Navn af Grevens Feide. Had til deres Undertrykkere og Lyst til Hævn bragte da paa mange Steder Bønderne til at begaae de største Grusomheder og de meest oprørende Forbrydelser. Men det er ikke ved slige Midler at det Gode skal fremmes; og Bondestandens Tilstand vedblev, efter at denne ulykkelige Krig var tilendebragt, at være omtrent som tilforn. (fortsættes.