Viborger Samler, 1846-12-01
Det asiatiske Selskab i London har for kort Tid siden i det 10de Bd. af sin Journal udgivet et Arbeide, som i høi Grad vil tildrage sig de Lærdes Opmærksomhed, og som ved sin Gjenstand, de historiske Oplysninger, Værket indeholder, og ved de endnu langt større, som samme lader haabe, kan gjøre Krav paa ethvert dannet Jndivids Jnteresse, – nemlig Raplissons Dechiffrering af den store Jnscription, som Darius før Toget imod Scytherne lod indhugge i Klippen ved Besitun. Hele Historien om Opdagelsen af den persiske Kileskrift er et saa forhausende Exempel paa hvad Skarpsindighed, forenet med en streng Methode formaaer, at jeg maa udtale mig for at gjøre det begribeligt, hvorledes man kan have Vished om at forstaae, en Skrift og et Sprog, der siden Alexander den Stores Tid ganske var geraadet i Forglemmelse. Da man for halvandethundrede Aar siden begyndte at foretage lærde Reiser til Orienten, fandt man paa mange Steder i det gamle persiske Rige indhuggede Jndskrifter, der syntes sammensatte af større og mindre Kiler eller Pilespidser, og som man derfor gave Navnet af Kileskrift. Denne Skrift havde ikke den allermindste Liighed med nogensomhelst bekjendt, og den var en tilsyneladende uforklarlig Gaade, indtil Grotefend i Aaret 1802 kom paa den Tanke, at de turde være Gravminder over de persiske Konger, og han læste paa en skarpsindig Maade, som man finder udførlig beskreven i Heerens Jdeen, Navnene Cyrus, Hystaspes, Darius og kerres paa samme. Videre kunde han ikke bringe det, fordi Sproget var ham ubekjendt, men han havde paa en fortræffelig Maade bestemt et vist Antal Bogstaver. Sagen forblev nu i 30 Aar uden videre Fremskridt, indtil der kom Lys fra en anden Side. Sanskritsprogets Studium havde imidlertid udbredt sig, og E. Burnouf i Paris havde den lykkelige Jdee at betjene sig af Sanskrit for at dechiffrere Zoroasters Bøger, hvilket det nære Slægtskab imellem Sanskrit og det Gammelpersiske gjorde muligt. Denne store Opdagelse er nedlagt i hans Commentair sur le Tana, der i Aaret 1833. udkom i Paris. Den Jdee laae nu ganske nær at anvende denne nyvundne Kundskab i det gammelpersiske Sprog paa Jnd skrifterne, der efter Grotesends Opdagelse maatte være fra samme Tid. Burnouf i Paris og hans Ven Lassen i Bonn anstillede begge paa een og samme Tid Forsøget, udgave ganske til samme Tid i Aaret 1836 de første fuldstændige Oversættelser af nogle af Kileskrifterne, og vare derved komne til overraskende lignende Resultater. Cyrus's Dynastie havde af yderste Kræfter bestræbt sig for at bevare paa en uforgængelig Maade. Erindringen om deres Bedrifter, indgrave dem paa deres Paladser og Grave og paa høie og utilgængelige Klippevægge, men Skjebnen syntes at drive Spot med deres Forsigtighed; Mindemærkerne modstode Tiden og de senere Slægters Barbari, men det Sprog, hvori de havde forfattet Jndskrifterne, var forsvundet, indtil det efter 2000 Aars Forløb atter blev kaldt tillive ved den nyere Methodes og Videnskabs næsten magiske Kraft. Dette vilde have været umuligt uden de store Forarbeider af Grimm og Bopp, som reddede Sprogsamlingen af den gamle Conjecturaletymologies Sump og fastsatte de uforgængelige Love for Sprogbygning og Sprogforvandlinger, og desuagtet udkrævedes der fra Burnoufs og Lassens Side en Skarpsindighed og en Sikkerhed i Kundskaber, hvorom det er umuligt at give Læseren et klart Begreb uden at gaae ind i Details, der ikke høre hjemme her. - Senere ere nye Jnscriptioner blevne bekjendtgjorte, andre Lærde have underkastet Resultaterne en streng Critik; Alphabetet er med Hensyn til enkelte Bogstaver, bleve noget modificeret, men Opdagelsen er befunden at være sand og ustridig. J forrige Aar har Lassen i sit Tidsskrift Kunde des Morgenlandes" udgivet alle dengang bekjendte Jnscriptioner, vedkommende Cyrus's Familie, og erklæret, at der endnu kun manglede et Monument, hvis Existents allerede var bekjendt for lang Tid siden, men der hidtil var forblevet tilgængeligt, nemlig Darius's store Jnscription i Bisitun. Paa den store Landevei, der fører fra Kirmanschab til Hamadan (Ebatana), staaer en Klippe i en næsten lodret Muur af 1000 Fods Høide frem af Jorden. Paa denne Flade, og i en Høide af næsten 150 Fod lod Darius en Deel af Klippen tilhugge glat og lod fremdeles sig selv fremstille i et colossalt Basrelief; bag ved ham staae to Tjenere, foran ham ligger paa Ryggen Magieren, der havde bemægtiget sig Thronen; bag ved denne frer man 9 Konger, afvæbnede og med en Strikke om Halsen; over enhver findes en Jndskrift i Kileskrift, og under og ved Siden af Billedet følger en Jnscription i tre Sprog, enhver skreven i en forskjellig Kileskrift. Den i det persiske Sprog forfattede store Jnscription indeholder 450 Linier, og Darius, fortæller i den sit Levnet, meddeler sin Stammetavle, Antallet og Navnene af de under hans Scepter staaende persiske Provindser, samt Historien om de ti overvundne Konger eller rettere Usurpatorer; thi som saadanne behandler han dem alle. Jnscriptionen over den store Konges Hoved er følgende: "Jeg Darius, den store Konge, Kongernes Konge, Konge af Persien, Landenes Konge, Søn af Vistaspa, Sønnesøn af Achameniden, Arsammes, m.m. Under Magieren staaer: "Denne er Gomates, Magieren, der har løiet og sagt: "Jeg er Bartius, Cyrus's Søn; jeg er Kongen." – Under enhver af de øvrige Konger staaer en lignende Jndskrift; kun Kongen af Medien har den indhuggen paa sin Kappe. Jndholdet af den store Jnscription danner et høist mærkeligt Bidrag til Orientens Historie, og vil som et Grændseskjel (Landemærke) tjene til at bedømme de græske Historieskrivere, der omtale den persiske Historie, og navnligen geraade Herodet til stor Ære. Denne Jnscription var bleven seet af mange Reisende, og det var et Hovedformaal for Schulz's Reise at afskrive den; men den første, hvem det virkelig lykkedes, var Oberst Rawlinson, der tidligere commanderede et persisk Regiment, og allerede i Aaret 1835 befattede sig med at dechiffrere Kileskrift. J Aaret 1837 opholdt han sig med sit Regiment i Nærheden af Bisitun, og benyttede den ualmindelige Leilighed, hans Commando gav ham, til at lade opreise for sig et Stillads, staaende paa hvilket han afskrev Jndskriften. Siden denne Tid har han anvendt sit Otium paa at forklare det Afskrevne og omsider nedlagt det herlige Resultat i det asiatiske Selskabs Journal. Dette skjønne Udbytte bestaaer af Jnscriptionens Text, dennes Omskrivning med virkelig Oversættelse og de tvende første Hoveddele af en Afhandling, der vil vorde fortsat i de næstfølgende Bind. – Saaledes er det da lykkedes de orientalske Philologeratter at kalde Gammelpersiens Sprog og Skrift tillive og opfylde de til Achamenidernes Familie hørende persiske Kongers Ønske om at overlevere til den sildigste Efterslægt Mindet om deres Bedvifter. Dette er dog kun Begyndelsen til en anden, endnu langt mærkværdigere Opvaagnen af Kunstsands for historiske Mindemærker, afhængig af hiin første. Kileskriften er nemlig ikke opfunden i Persien, men i Babylon, hvor der paa brændte Muursteen, paa Cylindere og Steenmonumenter af den meest forskjellige Form findes talrigeJnscriptioner i en uendelig langt meere sammensat Kileskrift: derfra gik den i en noget simplere Form over til Assprien, og senere over til Medien, hvor den simplificeredes og lempedes efter et nyt Sprog, indtil den omsider atter modificeredes af Perserne og anvendtes i en mere alphabetisk Form paa deres Sprog. Her ligge altsaa for os de talrige Mindemærker, om de ældgamle mellemasiatiske Riger, men Opdagelsen af den persiske Kileskrift kan ikke umiddelbart føre os til Læsningen af disse Skrifter; thi de forskjellige Arter af Kileskrift ere ganske forskjellige indbyrdes, omendskjøndt et fælleds Grundelement giver dem en tilsyneladende Liighed. Men de persiske Kongers Forfængelighed har sørget for at berede os et Overgangspunct, idet de nemlig lode indhugge i Klipperne de vigtigste af deres Jndskrifter i tre Sprog og Skrifter, nemlig i det persiske, mediske og assyriske Sprog, og det store Antal Navne, hine Jndskrifter indeholde, giver os et Middel til at erholde Alphabeterne ved Sammenligning med det nu bekiendte persiske. En dansk Lærd, Hr. Westergaard, har forsøgt det med det mediske. Rawlinson, Botta og andre Lærde arbeide paa det assyriske Alphabet, som iblandt alle lover de største Oplysninger, fordi Massen af de Jndskrifter, vi besidde i dette Sprog, allerede er stort og bliver daglig større. Af disse Jndskrifter har Schulz opdaget 50 i Wan, Botta over 200 i Chorfabad, og Laard ligesaa mangen i Nimrud, Men endnu ere vi langt fra Maalet; de Nanskeligheder, Alphabetet tilbyder, ere utallige, og naar man ogsaa faaer overbundet dem, da fremtræder først den allerstørste, nemlig: Sprogets Vanskelighed. Men efter hvad der er skeet med det persiske Sprog, saa tør man ei mistvivle om et heldigt Resultat, og vi staae nu ved Indgangen til en Række af Opdagelser, der maaskee stige længere tilbage til Civilisationens Udspring end alt det hidtil Opdagede. (Beilage zur Allg. Zeit. Nr. 317 - 1846.)