Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-02-21
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Forstaaesker. Sjette Aargang. No. 39. Udgivet og forlagt af J. Werfel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Höeckes Enke. Tirsdagen den 21 Februarii, 1809. Dets Speculanter. (En Geene af et utrykt Lyssvel.) Kunkel. Budens. Budæus. En ærbødigst Godmorgen, min kjere Hr. Runkel, nuværende Ven (omfavner og kysser ham) og tilkommende Svigerfader. Runkel. Velkommen, Hr. Budens, Hvad godt Nyt i Speculationernes Rige, Budens. Adskillige – Dit og Dat. Jeg kommer nu lige fra Børsen. Der skulde De bare hørt en Hurlumber. Alting speculerer i denne Tid Alting. Runkel. SaaBudens. Hvem der nu havde Penge, Hr. Runkel, men mange, hele Skjæpper, hele Tønder fulde – jeg troer, reent ud at sige, han kunde blive saa rig som den store Mogol. Runkel (negierrig). Hvorledes der Hvad, Budæns. Men Penge skal der til, og som sagt, mange Penge. Saadanne Tider komme, reent ud at sige, kun eengang hvert Jubelaar. Runkel endnu nysgjerrigere). Nu, saa lad dog høre. Budæus. Om jeg eiede en Million, saa skulde den inden otte Dage avle mig endnu en Million. Runkel (samper med Foden af Arrighed. Nu saa lad dog høre, Budens. Strax, Strax. Hr. RunkelMen det er, reent ud at sige, en Hemmelighed. Det bliver imellem os! Runkel ganske opbragt). Naar De ny ikke kommer frem med Deres Hemmelighed, saa gaaer jeg, min Sjel, min Vei og lader Dem staae længe nokBydens (smilende). Ret, Hr. RunkelDet gjør De sandelig ikke. Dertil kjender jeg Dem for vel. Dertil elsker De, ligesom jeg, den kjere Profit alt for høit, og De har Ret. Pro sten er jo nu, reent ud at sige, Drivhiuler i Alt, og naar den ikke var, maatte Verden snart forgaae. Runkel. Deres Tjener, Hr. Budrus! Budæus (holder ham tilbage). Behag dog at bie et eneste Øieblik, saa skal De høre hele Sammenhængen. Da jeg for lidt siden var paa Børsen hørte jeg to tydske Kjøbmænd tale ganske hemmelighedsfuldt sammen lige ved Nürnberger nes Krambod, hvor slige Folk gjerne have deres Rendevous. Ei, ei tænkde jeg, det er ikke omsonst, at J hviske faaledes til hinanden. Jeg listede mig ganske sagte hen til dem, kjøbte for et Syns Skyld en Hest med en Pibe i Rumpen hos Nürnbergeren og lyttede efter hvad de snakkede. Runkel. Nu, hvad snakkede de da? Budæus. Strax, strax. Hr. Runkel. Da jeg saaledes stod og lyttede, begyndte jeg at fløite i Hestepiben, for et Syns Skyld – ja man maa være snu, Hr. Runkel – og nu hørte jeg da, at den ene sagde paa sin Tydsk Runkel (endnu nysgjerrige end før. Nu hvad faade han da Hvad, Budæns. Strax, strax. Hr. Runkel. Den ene sagde ganske tydelig, at der i Morges, førend Fanden endnu havde faaet Skoe paa, var ankommen en Coureer, som havde bragt den Efterretning, at hele den Franske Armee skal klædes i Nankins Buxer - og - at der i den Spanske Armee grasserer en saa rasende Colik, at man ikke kan faae Rabarbar nok. Runkel. Og hvad følger heraf, Budent. Heraf følger, er Prisen paa Nankin og Rhabarbar stiger 200 PC. endnu i Morgen. Runkel. Men om vi fik en pludselig Fred? Hvad saa Budæus. J. Bagatel, Hr. Runkel. Det har ingen Nød. Jeg er, reent ud at sige, saa viis paa, at vi ikke faae Fred i de første to Aar, som jeg staaer her for Deres Øine. Runkel. Hvem kan vide, Budæns. O. det har, reent ud at sige, ingen Nød. Vi beholde med Guds Hielp nok Krig. Runkel. Men er De da ogsaa viis paa at Efterretningen er sikker, Budæus. Den er saa sikker som jeg hedder Erik Budæus. Jnden i Morgen staaer den i Bladene, og i Overmorgen løbe Drengene paa Gaden dermed. Runkel (gaaer op og ned og gnider sig i Hænderne). Her var rigtig nok noget at speculere. Hvad? Budæus. Noget. – Noget, Saaledes maa De ikke tale til mig, Hr. Runkel. Kiendte jeg Dem ikke bedre, og skulde vi ikke snart træde i nøiere og helligere Forbindelse sammen, saa kunde dette noget reent ud at sige, sætte mig Fluer i Hovedet – store Fluer – fæle Flitter, Runkel. Jh, hvad skal jeg da sige, Hvad Budæus. "Meger, hør De sige, oven maade meget Kunkel. Kjender De da, om jeg maa hvor ge, nogen, der vil følge et Partie af disse Varer, Hvad Budæus. Jo, jeg kjender adskillige. Men jeg kjender Dem kun i Dag. J Morgen vil de ikke kjendes mere ved mig. Skal vi være motie, saa kjøbe vi endnu i Dag alt hvad vi kan faae – Rub og Stub. Runkel. Men Pengene ere saa knappe i disse Tider. Budæus. De behager at spase, Hr. Runkel. En Mand som De – en saa lykkelig Specu lant, kan aldrig mangle Penge. Runkel. Man har sat sine Penge i saamange Ting – i saa forskjellige Speculationer. Budæus. Bagatel, Hr. Runkel, BagatelRunkel. Men ligemeget, jeg entrerer, Vi kjøbe for saa mange Penge som vor Casse strækker til. Men apropos, lad mig ikke glemme at spørge Dem, kjender De en vis Elias Henningsen i Randers, Budens. Skulde jeg ikke kjende ham Han er jo den rigeste Herregaards Slagter i hele Jylland. Om ham kunde jeg fortælle Dem mange lierlige Historier. Runkel. Er han god for 5000 Rdlr., Budæus. Ja, for fem og fem tilRunkel. Da kan jeg faae en Obligation, som han har udstædt, med 500 Rdlr. Rabat. Budæus. De kan faae Elias Henningsens Obligation med 500 Rdlr. Rabat. De behager at svase, Hr. Runkel. Runkel. Som jeg siger Dem. Her kan De see den. Budens betragter Obligationen). Jai Sandhed – hans livagtige Klo, Nei, det havde jeg, reent ud at sige, aldrig troet. Runkel. Kan De nu tvivle paa, at jeg i denne Tid er knap ved Penge? Hvad, Saadanne Speculationer tilbyde sig næsten daglig. Folk trænge til Penge – de Store med de Smaa Budæus. Men lad os ikke spilde Tiden med Snak. Har De Leilighed at følge med til Supercargo Kornby, som boer her henne i Gaden, Han har en stor Mængde Nankiner og Rhabarbar. Rigtig nok skal Rabarbaren ikke være af det bedste Slags, men Soldater ere, reent ud at sige, vante til simpel Kost, og i Lazarether lader man sig jo ofte nøie med Saugspaaner istedet forChinabark. Runkel. Dersom de behager, Jeg er færdig.