Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1774-09-16
En Fabel. (Dyrene besluttede engang i deres - Forsamling, at sende nogle til Byen for at lære Sædelighed af Menneskene. En af de skiønneste Hunde, blev udnævnt til dette Gesandtskab. Phylax, saaledes hedt denne Hund, havde af Naturen saa net en Skabe, ning, at Malerne toge ham til Mynster, naar de vilde skildre Jagt=Gudindernes Følgeskab. Han løb raskere end Hinden, og hans Lugt var skarpere end Griffens. Han var troe, aarvaagen og dristig; den første af sine Staldbrødre til at angribe, og den sidste til at flye; Skrækkelig, naar Ære og Pligt kaldede ham til Striden; men det sagt modigste Dyr, naar han ikke blev opirret, og naar han vilde behage, saa venlig som en Skiøde-Hund. Med faae Ord, Philax besad saa mange Dyder, at ham intet fattededes uden det, som Mennesket kalde Politesse. For at forsøge sin Lykke, om han og kunde blive ligesaa fornuftigt et Dyr, som nogle andre Skabninger, der ikke havde andet forud for ham, end at de gaae paa toe Been, gik han til Staden. Paa Veyen mødte ham et firbenet Dyr, uden Øren og Hale. En Busk af lange og stive Haar bedækkede Hovedet, og den halve Deel af den ellers nøgne Krop. Den forreste Deel krøb lang langsom frem paa toe Been, og slebte to andre efter sig, som laae sammenfoldede under Bugen, og tiente kuns til at skyde Kroppen frem. Paa Hovedet lignede det en Løve, paa Kroppen en Abe og i Gangen en Frøe. Phylax blev forskrekket. Er det da saa underligt, svarede Bæstet, at et Menneske gaaer som alle andre Dyr, der ikke ere skabte til at flyve, svømme eller krybe. Jeg har jo fire Been ligesaavel som du hvorfor maa jeg da ikke bruge dem, Jeg er jo ikke af dem som troe, at Menneskene ere skabte for at herske over andre Dyr, og for at lige Stierner med oprakte Halse. Konsten og ikke Naturen lærte os først at gaae paa toe Been, og en ulyksalig Begierlighed til at herske over andre Creature, har skilt os ved de naturlige Færdigheder, og gjort os mere skrøbelige og trængende end andre Creature. Det er ikke nok at Menneskene have fordervet dem selv, de have og fordærvet Dyrene. Dersom de ikke brugte eder til Jagten, skulde J ikke spise Kiød. J skulde leve af Jordens Frugter og der blev nok til os alle, uden at Menneskene behøvede at pløye eller saae, jage eller fiske. Hunde, Katte, Hæste og alle de Dyr som holde sig til Menneskene, ere fordervede, og den rette naturlige Stand er ikke til uden i Skoven. Der har Philosophien lært mig, at jeg skal finde den Lyksalighed, som jeg forgiæves har søgt i Stæderne. Farvel, Phylax. Endog du er mig alt for menneskelig en Hund. J det samme hoppede han i Skoven, og Hunden fortsatte sit Løb til Staden. Det er forunderligt, tænkte Phylax paa Veyen, jeg er udsendt for at lære Konster af Menneskene, disse Dyr, som man i Skoven holder for at være saa kloge, og paa Veyen finder jeg en Mand, som endskiønt han meener, at han selv er klogere end andre Mennesker, troer dog, at de vilde Dyr ere endnu fuldkomnere Skabninger end han; Menjeg har hørt at Meningerne ere meget ulige iblant Menneskene, og at der er intet saa galt til, at jo en vis Mand engang har tænkt det. Da han kom til Staden, blev han bekiendt med en anden Philosoph, som var af gandske anden Tanke end den første, han meente, at Dyrene kunde blive ligesaa fornuftige som Menneskene; Han beklagede, at man ikke nok havde forsøgt hvorvidt de naturlige Kræfter kunde bringes ved Konster, og ønskede, at finde et Dyr af gode Naturens Gaver, paa hvilket han kunde anstille denne Erfaring. Phylax faldt ham strax i Øynene, som en Hund der havde Genie, og denne troede at ingen Leylighed kunde være beqvemmere end denne, til at naae Øyemerket af hans Sendelse. Philosophien havde allerede gjort sit System. HovedGrunden deraf var denne, at det kom fornemmelig an paa at bringe Dyrene. til at gaae paa toe Been, og at give dem den samme Opdragelse som Menneskene. Hvorfor blive deres Been krumme, sagde han. Hvorfor henge Hovederne ned til Jorden, uden fordi de ey bleve svøbte og opdragne ligesom vil Børn krybe jo ligesom andre Dyr naar de komme til Verden, Lad os give et Dyr først samme Reysning som Mennesket, lad os lede det, tale for det, og vi skal bringe det til den samme Fuldkommenhed, thi Sandserne og Redskaberne ere de samme, Phylax blev svøbt, og da hans Been vare stivere end nye fødde Børns, maatte man spende ham paa paa et Bret, for at faae Kroppen lige.