Københavns Adresseavis, 1759-12-31
Vi har et engelsk Ordsprog. De som gifter sig med en Hast, fortryder det siden i Længden. Omendskiønt det nu ikke er mit Forsæt, at giøre Ægtestanden ringe og at opvække frygtagtige Tanker i deres Gemytter, som vil indtræde i den, at jeg vil afskrække dem, eller forhindre deres Giftermaal, saa haaber jeg dog, at jeg tør give dem Erindringer, førend de drister sig til at giøre dette farlige Spring i Mørke, og at de nøye overveyer alle Omstændighederne forhen, for at de ikke skal fortryde det, naar det er for sildig Det er da ikke Ægtestanden, men sammes Misbrug, hvorpaa jeg ved nærværende Afhandling har rettet min Hensigt. Saa har Fruentimmer og ikke fornøden at være vred paa mig, som jeg var den, som vilde overtale Folk, at de ikke skulde gifte sig. Mit Forchavende er ikke at bevæge Folk til at forkaste Ægtestanden, naar jeg erindrer dem at vogte sig for dens Misbrug, men allene at de forhen vel overlægger Omstændighederne i Ægtestanden, førend de fuldbyrder samme. Jeg stemmer gjerne overeens med Jomfru=Catechismusen, hvor det første Spørsmaal lyder saaledes: Hvad er en Jomfrues fornemmeste Hensigt, Svar: At blive gift. Men jeg søger at afvende den Misbrug, som giør Ægtestanden til Veestand, og giør den til et Angestes Fængsel saavel for de unge Mandfolk som for Jomfruerne. Mum. Dette Dette vilde befæste Kierligheden imellem begge Parter, førend de giftede sig med hinanden. De vilde være forenede førend de bleve bundne, og gift førende de var vied af Præsten. Kierlighed vilde antage deres Person i Besiddelse, og deres Hierter vilde blive hinanden til Deel, førend de ombyttede deres Forlovelses Ringe. De vilde først tænke: Jeg N. elsker dig N. førend de talede. Jeg N. tager dig N. Kort at sige, at gifte sig uden Kierlighed er ligesom at spænde Hestene bag Vognen. Giftermaal er just ikke saadan frygtagtig en Sag, at man har nødig at forskrække sig derover, naar man tænker derpaa; men det er ey heller Børneverk, at man over Hals og Hoved løber saa blindt derudi, uden at see sig engang tilbage. Fruentimmeret underkaster sig saa at sige den største Fare ved Giftermaal, men man kand ikke heller sige, at Mandfolkene skulde ingen Fare lide, eller at tabe noget derved. En liden Forsigtighed og Overleggelse vilde paa begge Sider afvende denne Fare, om ikke gandske, dog i det mindste formindre den, og forberede dette nye Pars Gemytte, at fuldbyrde deres Pligt paa en klog og anstændig Maade, og at lære dem at skikke sig i de besynderlige Omstændigheder, der er udi denne Levemaade, som de selv have udvalgt sig. Naar de er kommen tilsammen i Kierlighed, saa vil de og leve tilsammen i Kierlighed. J det mindste vil ikke saa snart al den Kierlighed blive udslukket, som de har baaret for hinanden. De vil ikke heller forkynde hverandre offentlig Krig saa hastig, som de der er kommer tilsammen foruden al foregaaende Tilbøyelighed, uden det som maaskee har bestaaet i blotte Ord, som de har havt paa Læberne. Naar de har udvalgt hverandre paa en vel overlagt Maade, saa vil de ogsaa vel overlægge, hvorledes de kand holde det ud med hverandre og ikke være saa færdige til at forbande deres Overilelse og Ubesindighed, eller saa let blive kied af hverandre. Personernes Lighed i Gemyttet er et af de allervigtigste Stykker, hvorpaa unge Folk bør at see som vilde gifte sig. Menniskenes naturlige Art er ikke saa let aabenbaret; men der udfordres stor Forstand og Klogskab til at kunde ret udgrunde en Persons Tilbøyelig hed. At ville undersøge alle Feyl gandske nøye torde, saasom ingen er gandske fri derfor, paa den ene Side være saa skadelig, som det pleyer at være en ubesindig Undskyldning af Svagheder, som aabenbarer sig selv saa øiensynlig, paa den anden Side Uligheden af Gemytterne forstyrrer Freden i det hele Huus, og giør dem Livet suurt, uddriver Gudsfrygt og alt Got paa Døren; ihi hvor Kiv og Trætte er, det er som Skrifcontoirs Efterretninger. ten siger: En forfængelig og ond Ting. Det er noget forskrækkelig, at tvende stridige Gemytter kommer tilsammen. Naar Jld og Tønder kommer tilsammen, saa optændes gandske vist en Lue. Naar Gnisterne rører ved Krud, saa flyver det gandske Huus i Luften. Det er ret medlident at ansee, naar man antreffer i mange Huse en stormende Mand og en taalmodig Kone, eller en taalmodig og forstandig Mand og en sprudende Santippe, som spytter og sig med Jld og Hagel Der finder man den yderste Undertrykning paa den ene Side, og den yderste Forbittrelse og Voldsomhed paa den anden; men hvor to Diævle er kommen tilsammen i et Huus, hvad kand man da vente andet end Forvirring og det hele Kiøns Undergang, og tilsidst enten at skilles ad, eller og Mord og Død; ikke uden Gemytternes Ulighed er skyld derudi, at Freden bliver forstyrret i saa mange Familer, Ægteskabet misbrugt, og saa mange Ægtepar bliver ulykkelig.