Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1834-12-15
Almindelig Politik. Som i Naturen, saaledes gaaer det i nærværende Øieblik ogsaa Politiken. Horizonten er mørk og skyfuld og en Dødstilhed hersker, kun afbrudt ved enkelte Drøn, ligesom Forbud paa et sig stærkt nærmende almindeligt Uveir, det vi dog ei ville frygte; thi hvor meget end Mørket kunde true med at tage Overhaand: - om Lysets endelige velgjørende Seier kunne vi ikke mistvivle. Hvorvi i dette gaadefulde Øieblik dvæle i den almindelige Politiks Gebeet, skue vi næsten intetsteds noget fremtrædende, Liv yttre sig; men paa den anden Side spore vi ogsaa næsten overalt en skjult, men rastløs Virken, for at være færdig til at benytte det gunstige Tidspunkt for Jværksættelsen, af de hemmeligen lagte Planer, saasnart det maatte frembyde sig. Selv Don Miguel skal have lagt sig lidt paa Luur i Rom, i det Haab, at Fremtiden snart skulde bringe ham en beleiligere Periode for et Jndfald i Portugal, og Fremtrædelsen af de østlige Kabinetters Planer vil Mannu vide udsat til næste Foraar, som Gienstand for en ny Ministerkongres i Berlin. Omstændighedernes Magt torde dog muligen forinden kalde Liv og Handling frem af den Forventnings-Tilstand, som i dette Øieblik hersker selv i de Stater, hvor de stridige Elementer staae hverandre nærmest, og Frankerig. synes atter at være det Land, som kommer til at gjøre det første Skridt til en aaben Bekjendelse af sin politiske Tro. En alvorlig parlamentarisk Kamp er nemlig begyndt, af hvis Udfald det vil være afhængigt, om det af den franske Regjering hidtil fulgte System skal staae eller falde, et Spørgsmaal, hvis Afgjørelse under de herskende Forhold er af største Vigtighed. For at besvare Hr. Janviers Deputeertkammeret fremsatte Spørgsmaal til Ministrene (S. 810), fremtraadte Hr. Thiers den 5te og holdt en Tale, som varede i to Timer. Først gav han de forlangte Oplysninger om Ministerforandringerne, hvis oprindelige Aarsag var Marskal Gerards Nedlæggelse af Præsidentposten, fordi de øvrige Ministre ikke vilde indvilge i den af ham forlangte Amnestie. Hans Post blev da efterhaanden til budt Marskal Mortier (Hertugen af Treviso), Dhrr. Mole, Humann, Rigny og Guizot, som Alle undsloge sig. Under denne Forlegenhed maatte Man gribe til TreDages Ministeriet, efter hvis Fald Marskal Mortier endeligen lod sig overtale til at modtage Præsidiet, og de 5 Ministre, som imidlertid havde taget deres Afsked, traadte med ham ind paa ny. Hr. Thiers gik derpaa over til at forsvare Regjeringens System, at gjøre den revolutionaire Aand Modstand, hvorved han med Veltalenhed skildrede de store Fordele, dette skulde have bragt Frankerig, og den konstitutionelle Sag. Efter ham optraadte tre Medlemmer af Tre-Dages Ministeriet, Dhrr. Passy (en af de meest agtede Mænd af det saakaldte Tiers parti, Charles Dupin og Teste, af hvis Forklaringer det fremlyste, at Kongens Utilbøielighed til at opgive Præsidiet og til at bevilge en Amnestie var Grunden til deres hurtige Udtrædelse af et Ministerium, i hvilket Hr. Passy kun havde ladet sig bevæge til at indtræde ved den stærke Skildring, Man havde gjort ham af den overhængende Fare, som hvert Nu truede en Regjering uden Ministerium med Udbrudet, af en Revolution. Jo mere utilfredsstillende disse Qvast=Forklaringer maatte blive, paa Grund af de nødvendige Hensyn til Kongens Person, desto større var Spændingen, da Hr. Etienne, Forfatteren til Kammerets Adresse, hvilken Ministeriet søger at bestride, aabnede den egentlige Kamp med at forsvare hiin Adresse, hvori forlanges iblandt Andet: Orden i Finantserne, Forsoning iblandt de uenige Gemytter i Nationen, troe og uegennyttige Embedsmænd, og Frankerigs Værdighed opretholdt imod Udlandet; hvorpaa han viste, hvorledes det vilde stride imod Kammerets Værdighed og Kald, at opfylde Ministeriets Forlangende, at erklære sig fuldkommen tilfreds med dets System. Den saaledes begyndte Kamp fortsattes nu med overordentligt Liv i Nærværelse af et Publikum, saa talrigt som Huset kunde rumme. Allerede have tre Ministre, Dhrr. Thiers, Guizot, og Persil paa den ene Side, og de tvende Hovedmænd for"Tiers parti, Dhrr. Etienne og Dupin den Ældre, paa den anden, maalt Kræfter med hverandre. Aderst spændt var Man paa at erfare, om Hr. Dupin virkeligen vilde forlade Præsidentstolen, og selv blande sig i Striden, hvilket han nu har gjort paa en saadan Maade, at en Forsoning imellem ham og Ministrene maa ansees for umulig. Næsten samtlige uafhængige Tidender lade ham ogsaa dennesinde vederfares fuld Retfærdighed, især fordi han ikke tog i Betænkning, reentud at erklære, at det Forsæde, som Kongen fører i Statsraadet, og den Jndvirkning, han udover paa samme, er forenelig med en virkelig repræsentativ Forfatning. Han gjorde ogsaa opmærksom hvor vigtigt det er, ikke at indskrænke et Deputeertkammers Virkekreds, hvilket alle Ministerier tragte efter, i den Vildfarelse, at Tronen vinder i Kraft ved det, som hunt taber i Jndflydelse og Magt, imedens det netop er Kammerets Fasthed og moralske Autoritet, som giver Tronen sand Kraft. "Daarskab vilde det være – yttrede han - i en Tid som vor, at bilde sig ind, at en Nation af 32 Millioner Franskmænd vil lade sig lede efter en Enkelts, Kongens, eller efter hans 7 eller 8 fortroligste Raadgiveres Villie. Nationen erkjender kun en legitim Leder af sin Skjebne, og denne er: den offentlige Mening." Deputeertkammeret maa derfor være et tro Aftryk af denne, og følgeligen holde sig fjernt fra at indgaae en bestemt Forpligtelse for Fremtiden, saavel til saakaldte Regjerings-Systemmer, som især til enkelte Jndivider.