Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-09-18
Den bekiendte Friherre v. Gagern, som i de Hessen-Darmstodske Stænders Forsamling, har hævet sin Stemme paa en saa energisk Maade til den Græske Nations Forsvar, har meddeelt sine Tanker angaaende de Hielpeforeninger, som nu oprettes i Tydskland til dette Folks Bedste. Han giver ikke disse Foreninger sit bifald i det Hele, og misbilliger i Særdeleshed, at man vil forlede unge Mennesker til at tage Deel i dette vovelige og maaskee hensigtsløse Foretagender. Ogsaa siger han med føie, at man derved maaskee vil bidrage til at forstyrre Politikens Gang, som er livfuld nok alligevel Cabinetterne indsee det allerede fuldkomment vel, at den Opstand, som er begyndt kan hverken undertrykkes, eller bør overlades til sin egen Gang, da Millioners Vel derved staaer paa Spillet. Lad og saa Grækerne være en udartet Nation, Øieblikket er nu kommen til at Banen til det Bedre skal aabnes for den; han advarer ogsaa derved det ædle Engelske Folk mod at det dog ikke vil forhindre en anden Nation fra at skride frem derpaa, og henviser det til dets egen Skjebne, og den Kamp for sin Frihed, som det selv har giennemgaaet. – Det Engelske Blad Coureren declamerer imidlertid ligesom de øvrige Engelske Blade imod Ruslands Hensigter paa Tyrkiet. Det beretter i en Form af en Skrivelse fra St. Petersborg, at det Russiske Cabinet har sat fine regulaire Armee paa en frygtelig Fod, og at det ved sit Coloniserings System aabenbarer den Hensigt, at indgyde sin hele Folkemængde en militairisk Aand, saa at Rusland kan, foruden 912,000 Mand regulaire Tropper, som den har paa Benene, af sine Militaire Colonier sammendrage, naar den vil en Hær paa 380,000 Soldater, J dette Troppeantal, er dog ikke regnet de Siberiske og Polske Tropper. Man maae antage at Rusland, blot holder saa stor en Armee, for at afvende, at de øvrige Europæiske Magter ikke skulle lægge Hindringer i Veien for dets Planer imod Tyrkiet. Da det ikke behøver en stor Magt for at undertvingdette Rige, saaledes som dets nærværende Tilstand er beskaffen. At Porten ikke har givet den Russiske Ge fandt Satisfaction inden hans Afreise er, hedder det videre, et temmeligt sikkert Beviis paa, at Krigen vil udbryde, og at Russerne endnu ikke ere gaaede over Pruth, maae deels forklares af Regieringens Klogskab, der vil synes at handle i Overeenstemmelse med sine Allierede, og deels kan det være en Følge af den endnu varme Aarstid, da de 4 sidste Maaneder af Aaret ere bedst skikkede til at føre Krig i dette Land. – Det Engelske Folk saavelsom Regieringen synes med den største Frygt at betragte Krigens Udbrud imellem Rusland og Tyrkiet, og England skal som man siger giøre sig Umage for i Frankerige at bevirke en Alliance, for at forhindre at ikke Freden i Østen og derved Europas Ligevægt skal blive forstyrret. Nogle mene nu at det har lykkedes Hertugen af Wellington at opnaae sine Hensigter; andre ere af den Tanke, at der finder en hemmelig Forbindelse Sted imellem Rusland og Frankerig, som man slutter sig til deraf, at Frankerigs diplomatiske Agentere i Tyrkiet, iagttage overalt et ganske modsat Forhold mod de Engelske, og tillige deraf, at de Russiske Kiøbmænd, i Constantinopel have bragt deres Varer ombord paa Franske Skibe. Det Østerrigske Kabinet seer ikke heller gjerne Krigens Udbrud og har gjort sig al muelig Umage for at mægle Freden. Det Preussiske Hof skal paa det nøieste være forbundent med Rusland, og man troer ikke at det vil forandre sit politiske System. Skjebnen, siger man med Føie, og ingen politiske Planer eller Ærgierrighed har fremkaldet den vigtige Krig, der nu truer og frembryde.