Aalborg Stiftstidende, 1831-05-14
Polen. - Rusland. Jmellem de fjendtlige Hovedarmeer har endnu ingen Træfning af Betydenhed fundet Sted, og sandsynlige viis vil der heller ingen finde Sted for det Første. J Anledning af Polakkernes Tilbagetog hedder det nemlig i en Beretning fra Minsk, Russernes daværende Hovedqvarteer, af 28de April: Efterat Rebellernes Armee overalt kun har viist liden Lyst til at modtage det tilbudne Slag, og den hele Egn, hvor den russiske Armee nu staaer, allerede eengang har været Krigsskuepladsen, og følgelig er saa udtømt, at der neppe findes et Knippe Straae, vil den russiske Hær trække sig tilbage til sin forrige Stilling, men siden, naar dens Forpleining paa længere Tid er sikkret, vide at tvinge Rebellerne til et Slag, som vil afgiøre Landets Skjebne. Russerne have virkelig ogsaa allerede tiltraadt deres Tilbagetog, og efter en Beretning fra Varschau af 1ste Maj, begynder den utrættelige Skrzinecki allerede igjen at rykke frem. J hans Fraværelse have 115000 Arbeidere været beskjeftigede med at fuldføre Arbeiderne paa Broehovedet ved Praga og der er indrettet endnu en ydre Circumvallationslinie, indenfor hvilken næsten hele den polske Armee vil kunne concentreres, medens Russerne paa deres Side have stærkt befæstet Lomza, Siedlee og Lublin. Uagtet det naturligviis ligger skjult under Fremtidens Slør, hvad det endelige Udfald skal blive paa den polskrussiske Krig, er det dog, med Hensyn til Ruslands Overmagt, rimeligt, at Polakkerne, uagtet deres Kjækhed, omsider maa give efter, hvis ikke et af tvende Tilfælde indtræffer, enten nemlig, at en anden europæisk Magt antager sig deres Sag, eller at den i de gamle polske Provindser udbrudte Opstand saaledes tiltager, at den kunde give Russerne noget alvorligt at bestille. Det første er for Øjeblikket ikke sandsynligt, og vilde desuden vist blive Signalet til en almindelig europæisk Krig, og om det sidste veed man intet Vist. Medens nemlig et i Varschauer-Tidenden optaget Brev fra Brody af 21de April fortæller, at der hersker en ubeskrivelig Angst blandt Russerne i Volhynien, at alle søge deres Tilflugt til Brodi, at de russiske Ørne paa Grændsepælene ere nedrevne og de polske opsatte i deres Sted; medens den polske Statstidende indeholder en Beretning fra Overnicki, at han den 17de og 18de har vundet en Seier over Rüdiger (dog ikke betydelig, Russernes Tab angives kun til 800 Mand), og andre polske Blade fortælle, at hans Hær hvert Øjeblik voxet, og at den volhyniske Jnsurgenthær allerede tæller 30000 Mand, indeholder derimod den preussiske Statstidende Efterretninger fra Gallizien af 1ste Maj, ifølge hvilke Overnicki skal være kommen saaledes i Knibe mellem forskjellige russiske Corps, at han skal have forlangt Tilladelse af Chefen for den gallisiske Grændsecordon, at trække sig tilbage gjennem det østerrigske Gebeet, hvilket blev ham afslaaet. Ogsaa angaaende den litthauiske Jnsurrection har man ingen Efterretninger af Vigtighed; men skal man troe en Beretning fra Rusland, som findes i Allgem. Zeit., saa vil disse Uroligheder - ligesom de i en vis Henseende kunne gavne Polakkerne - saaledes i en anden kunne skade dem ved nemlig at vække den russiske Nationalstolthed. Denne Beretning lyder saaledes: Hint næsten afsindige Foretagende (Litthauens Opstand, har dybt rystet Keiserens Gemyt og gjort et ligesaa stærkt Jndtryk paa Hovedstadens Beboere, som den franske Jnvasion i Aaret 1812. "Forræderne maae straffes paa det Strængeste, den Skam maa afvaskes som de tilføje os", saaledes hører man raabe fra alle Kanter, og de ellers mildeste Mænd ville foretrække Ruslands Undergang for dets Fornedrelse. Under denne Stemning udkom Ukasen mod de litthaulske Rebeller, som formedelst sin Strænghed maaskee vil gjøre meget Opsigt i Udlandet, men som Enhver her kun anseer som en fyldestgiørelse for den fornærmede Nation. Der er ingen Ende at see paa den ulykkelige Kamp, thi af hvad politisk Meening og af hvad Stand en Russer monne være, fordrer han dog Polens ubetingede Underkastelse og Jndlemmelse i det russiske Rige. Aldrig var en Krig meere populær end den nærværende, og det er neppe at vente, at Keiseren kan vise nogen Eftergivenhed uden at sætte Folkets Kjerlighed paa Spil. Unge Mennesker af de fornemste Familier træde ind i Armeen som Frivillige, man anseer det for en Skam at blive hjemme. Derfor drives Krigsrustningerne paa det Jvrigste, Krigsministeren har faaet Ordre af Keiseren at opstille en Reservearmee paa 150000 Mand, medens et afsondret Corps bryder ind i Litthauen. Polakkerne, hedder det til Slutning, betænke dog, at de ikke ustraffet kunne udfordre en Monark, der byder over 50 Millioner Mennesker, og at de kunved hurtig at vende tilbage til deres Pligt kan undgaae deres fuldkomne Undergang.