JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Almuevennen, 1843-09-01
J Anledning af den Sag, der verserer mellem Lyngby Sogns Forstanderskab og Hr. Høyer, der eier et Sted i Lyngby, har Amtsraadets Veicomitee, tilligemed Hr. Procurator B. Christensen, indfundet sig paa selve Stedet, for der at tage de locale Forhold i Øiesyn. Stridsspørgsmaalet angaaer et Stakit og 5 gamle Lindetræer, der, udenfor Hr. Høyers Huus, springe omtrent 2 Alen ud paa Veien eller Gaden og indskrænke derved denne til en Brede af 6 Alen 6 Tommer mellem Rendestenene, medens Gaden forresten har mellem 8 og 9 Alens Brede. Denne Gade er en af de Veistrækninger, som Lyngby Sogn i forløbne Sommer har grundforbedret og det var, da denne Grundforbedring skulde foretages, at Sogneforstanderskabet, ei blot af Hr. Høyer, men og af flere Andre, der grændsede med deres Steengjerder eller Stakitter til Gaden, forlangte, at disse skulde ryktes saaledes ind, at Gaden kunde faae tilstrækkelige Brede, hvilket ogsaa Alle, med Undtagelse af H., efterkom, uagtet deriblandt var en Mand, hvis Stengjerde maatte flyttes henved 2 Alen ind, og en Anden, der maatte bekoste et nyt Stakit, formodenlig fordi det gamle ikke duede til at flytte.
Almuevennen, 1843-09-01
Skjøndt vi have modtaget Meddelelser til Communaltidenden fra de respective Sogneforstanderskaber i Sengeløse, Lyngby, Brøndshøi, Gladsaxe og Ny, saa ansee vi det for at være stemmende med det almindelige Ønske, at vi først meddele Amtsraads-Forhandlingerne. Trykt i det Brünnichske Bogtrykkeri.
Almuevennen, 1843-09-06
Nr. 36. 2den Aarg. Almuevennen. Udgiver: J. A. Hansen. Ansvarlig Redacteur: O. Wedfall, forhen Medhjelper ved Opdragelsesanstalten paa Flakkeberg Jnstitut.
Almuevennen, 1843-09-06
Onsdagen den 6. September 1843. Den slesvigske Sprog Kamp. (Fortsat. See Nr. 9, 10, 13, 15, 21, 23, 26, 29, Til den i Nr. 33 omtalte Artikel af Prof. Clausen, føiede Prof. Schouw nogle Ord, hvori han udtalte, at det ogsaa havde inderligen bedrøvet ham, at see den danske Commissarius tage Parti for Præsidenten i den slesvigske Forsamling mod den Deputerede Lorenzen, og efter at have udviklet hvorledes den nævnte Præsident efter hans Formening burde have forholdt sig, sluttede han saaledes: "Fatter jeg alt dette sammen, saa er det saa langt fra at jeg kan kalde Præsidentens Adfærd sindig og forstandig, at jeg, med al Agtelse for hans øvrige Personlighed og Handlemaade, maa finde den uforsvarlig. En interessant Artikel af Grev Knuth om de slesvigske Forhold ledsagedes ogsaa med nogle Slutningsord fra Schouw, der endte saaledes: "Men har saaledes det danske Folk, gjennem sine Repræsentanter, hidtil viist en høi Grad, maaskee for høi Grad af Eftergivenhed, da vil det nu, efter at hiint Parties Bestræbelser ere traadte saa bestemt frem, bære Svaghed længere at tie og taale. Til sindigt men kraftigt Modværge er der derfor den stærkeste Opfordring; og derfor kan den, som formaaer at føre Ordets Vaaben, ikke længer tie, naar ikke Fædreland og Fædrene sprog ere tomme Ord for ham, eller han over lutter Betænkeligheder glemmer at betænke, at han har et Fædreland."
Almuevennen, 1843-09-06
Fra Cand. Orla Lehmann indløb Brev dateteret: Paris den 12te December 1842, hvori forekommer følgende: "At Regeringens Organ ligeover for en Folkeforsamling vilde have den Dristighed at erklære, at han ikke forstaaer det Sprog, der tales i Provindsen af Halvdelen, i hele Staten af to Trediedele af Folket, som efter bestaaende Anordninger enhver Embedsmand skal kjende, og som i selve Slesvig er det officielle Kirke-, Skole- og Retssprog i en stor Deel af Landet, er saa stærkt et Stykke, at man ikke i noget civiliseret Land skal kunne opvise dets Mage, men efter Alt, hvad vi hos os have oplevet, har selv ikke dette kunnet være mig uventet. Det Eneste, der har overrasket mig, er den Maade, hvorpaa Ørsted har troet at burde tage Sagen; thi hvorved jeg altid har vidst, at hans Villies Kraft langtfra svarede til hans store Talent, og at han er bleven gammel under Forhold, der kunde have bøiet selv en stærkere Charakter, saa troede jeg dog, at naar Spørgsmaalet blev sænket ned i Nationalbevidsthedens Dyb, det ogsaa hos ham vilde finde en fast Bund. Dog, jeg har endnu saa meget Pietet for Ørsted, at jeg vil vende mig bort fra dette Punct – gid vi kunde gjøre det samme, naar vi engang skulle til at skrive hans Rekrolog. Men ellers seer jeg med Glæde, at Sagens sande Betydning er, om end ikke bleven fattet, dog i det mindste følt i sin hele Vægt. – Lad os fremfor alt erindre, at dette er et rent nationalt Sporgsmaal, som lige meget vedrører enhver ærlig dansk Mand, hos hvem ikke al vor Svaghed og Ulykke har udslettet at Nationalfølelse, at Tro og Tillid paa Danmarks Fremtid Det skulde derfor have glædet mig, om jeg ved Siden af Clausens Navn havde fundet Grundtvigs. To saa indgroede Modstandere i Alt, hvad der vedrører deres religiense og politiske Tro, to saa crasse Modsætninger i Charakteer, Aandsretning og Livsudvikling, forenede i den samme nationale Stræben, vilde have været et smukt Symbol paa, at alle de mindre Forskjelligheder, der ellers bringe Menneskene til at adskille sig i Strid og Fjendskab, forsvinde for ethvert Spørgsmaal, der vedrører vor Nationaltilværelses og vor Nationalæres dybeste Grundbetingelser. Dersom de Danske ikke havde følt sig dybt bevægede ved denne Sag, vilde de have været et æreløst Folk, og deres folkelige Tilværelse uberettiget. – Endelig vil jeg bede Eder – og dette er mit Brevs nærmeste og praktiske Øiemed – at sætte mit Navn paa den Subscription, som er aabnet til en Hædersgave for Lorenzen. – Det er med den Overbeviisning, at Lorenzen, den danske Folkeligheds djærve Grændsevogter, har gjort meere for os, end nogen anden nulevende Dansk, at jeg fordrer den Ære at turde slutte mig til dem, der ved et udvortes Tegn ville bevidne ham vor levende Paaskjønnelse."
Almuevennen, 1843-09-06
Hvad Lehmann her yttrede om det Ønskelige i, at Grundtvig i denne Sag vilde forene sin Stemme med Clausens, det opfyldtes paa en skjøn Maade, idet Grundtvig i en liden Bog, kaldet "Nyaars-Ønske i danske Samfund, ogsaa udtalte sig om Sagen. Vi hidsætte her et kort Uddrag af hans Forord: "At nu Danmark raaber Hurra for "Peder Hjort Lorenzen", som blev ved at tale Dansk Slesvig, under Omstændigheder, som vist vilde bragt, mangen Kjøbenhavner til selv paa det grueligste Tydsk at afsværge Danskheden; at Danmark raaber Hurra for ham, det er i sin Orden, og at Det beder Majestæten hævde Danskens naturlige Ret i Slesvig, det er ligesaa, men tænker man, det vil forslaae, da tænker man mærkelig feil, og hvad Andet der end kan og maa gjøres, kun Eet vil forslaae, og det er, at Danmarks Folk viser, Det er blevet sig bevidst, og fortsætter sit gamle Levnetsløb saa kraftig og elskelig, at Vennerne faae Lyst og Mod til at følge med, og Fjenderne faae Syn for Sagn om, at der er et Dansk Rige og Tungemaal, der vel ei er skabt til at gjøre Erobringer, men dog istand til at forsvare sine gamle Grændser i det nærværende Aarhundrede, som i de forrige Aartusinder! – Derfor, Alt hvad jeg mægter, det vil jeg, i Forbindese og Forening med Dannemænd af alle Farver gjerne bidrage til enhver Jndretning, stor eller liden, som bar til Øiemed at gjøre Ungdommen levende bekjendt og kjærlig igaaet med Fæderneland og Modersmaal, og med Alt hvad der hører til at gjøre dem Begge virksomme, ærede og glædelige, og det Samme maae de nu alle, Hver og En, som har glødet for gamle Danmark Op, Dannemænd, lad os skaffe Dannemark er ægte Dansk Høiskole! Da faae de Skam, som flytte Skjel, da faae de Ære, som avlede os, og da visner ei Modersmaalet, som Markens Blomst, men varer, som Fuglesangen, mens Bøgen er grøn og Bølgen Flere andre Forfattere have i grundige og overbevisende Undersøgelser og Afhandlinger stræbt at klare Sagen og fremstille den i dens rette Lys, blandt disse ville vi blot endnu nævne Etatsraad Estrup, som gjentagne Gange har søgt at vise det Falske i Schlesvigholsteinernes Paastande, og Adjunct Ris Hansen, en indfødt Slesviger, der i flere Nummere af "Fædrelandet har oplyst hvor mange Sogne og Byer i Slesvig der endnu tale Dansk, og hvorledes de meere eller mindre lide under tydske Embedsmænd og tydsk Sprog. Saadanne Forhandlinger gjennem Pressen ville naturligviis i den følgende Tid stadigen blive fortsatte, kun at, som Prof. Clausen skrev, den stærktbevægede Følelses Udtryk i den første Tid, efterhaanden vil afløses af Fornuftens roligere, derfor ikke mindre kraftige og stærkt indtrængende Sprog. Den Fattiges Ret.
Almuevennen, 1843-09-06
Jmellem saa modstridende Forestillinger er det neppe muligt at jevne Modsigelsen, uden ved den høist sørgelige Antagelse, at man vil holde Masserne tilbage i en saadan Tilstand, for at man naar somhelst skal kunne kalde og behandle dem som en Samling af Proletarier" Udskud, Forbrydere. Alene saaledes kan det forklares, at man det ene Øieblik taler om, at Fattigdommen fører til Guds Rige, og i det andet Øieblik fører den Fattige til Arrester og Straffeanstalter. En saa lav og fordærvelig Hensigt nærer visselig Jngen for sin Person, i hvor høit han end maa sidde, men vanskeligt bliver det at nægte, om ikke netop en saadan Tendens alligevel gaaer igjennem vore nuværende Samfundsformer angaaende dette Spørgsmaal. Der gives med Hensyn hertil en Liighed imellem Fattigdom og Sygdom, som fortjener at betragtes. Naar et Menneske ligger sygt til den Grad, at intet Lægemiddel, ingen Hjelp gives for ham indenfor hele Lægekonstens Omfang, da indtræder med Retmæssighed og Sandhed det Tilfælde, at Patienten, med Sygdommens Vedvarelse bør tage Taalmodighed og Hengivelse i Guds Villie til sig, og derved oplives i sin Sjel, som vel kan være frisk uagtet den befinder sig i et sygt Legeme. Dette er Religionens hellige Bud. Men gives der et Middel imod Sygdommen, skulde det da ikke maatte benyttes, Mon Religionen forpligter Patienten til at forblive i en Sygdomstilstand som kan hæves, paa det han kan øve sig i Fromhed og Admyghed, Nei, thi man erindrer, at ogsaa i den friske Tilstand er det muligt for et Menneske at være gudfrygtig, ja man kan sige, at det er en Kamp, som vist ikke er mindre, at bøie sig under Guds Villie i selve Sundhedens og Velmagtens Dage, hvorimod Striden for at vinde Fromhed, turde være mindre, naar man ligger sønderknust og vanmægtig paa et Leie, hvorfra man ikke har noget Haab om at reise sig. Jngen nægter alt dette. Man anseer det ikke for at stride mod Religionen, at søge Lægehjelp, skjøndt man tillige ganske rigtigt ved gaaer, at en Syg, som ikke kan helbredes, desto meere bør foranlediges til at hæve sin Aand til den Høieste; her veed man nemlig at gjøre Forskiel paa uhelbredelige Tilfælde og saadanne som kunne afhielpes. Hvoraf kommer det nu, at ikke samme fornuftige Adskillelse maa gjøre sig gieldende i andre Forhold, og i Særdeleshed i Spørgsmaalet og Fattigdommen, Hvoraf kommer det, at man prædiker Nytten af Fattigdommens Vedbliven hos Masserne, skjøndt den ogsaa der for endeel kunde hæves, Men dette prædiker Jngen, vil man svare. Man gjør det ikke i uforbeholdne Ord, men man gjør det ved at forsvare visse bestaaende Jnstitutioner og fornægte Antagelsen af andre, hvilken Forsvaren og Fornægten have til Følge, at Fattigdommen maa vedvare hos Folket, og hvilken Forsvaren og Fornægten man følgelig ikke kan holde fast ved, uden at ansee Fattigdommens Vedvaren for nyttig.
Almuevennen, 1843-09-06
Efter nu at have fremsat foranstaaende bemærkninger om Sagen i dens Almindelighed, skulle vi slutteligen tilføie nogle Ord om et enkelt af de Hovedpuncter, der maa komme i fortrinlig Betragtning ved de forestaaende, Overveielser og Beraadslagninger, nemlig Huusmændenes Pligtarbeide. At de tjenende Mennesker, d. v. s. dem, som udføre Arbeiderne ved Agerdyrkningen og anden Næringsdrift, skulle være tvungne Arbeidere, og ikkun bør nyde en saadan Underholdning, som er aldeles uundværlig for at vedligeholde deres Arbeidskraft, – dette er Principet, hvorpaa Trældomssystemet i den hedenske Oldtid blev grundet; og det er det selvsamme Princip, som i enhver Grad eller Art af Trældom vil gjøre sig gjeldende. Levninger af Trældomssystemet findes desværre endnu hos flere Folkeslag, som allerede for Aarhundreder siden have antaget den christelige Religion, – den Lære, hvis rette og fulde Erkjendelse ene er mægtig til at bryde Trældomsaaget, og at udrydde enhver Rest deraf, – ja endogsaa i vort eget Land, hvor Christendommen i et Tusinde Aar og derover har været prædiket, findes endnu Rester af dette fæle System, saasom: Hoveriet in natura og Huusmændenes Pligt arbeide. Saalænge Trældomssystemet i dets hele og fulde Udstrækning var gjeldende i en Stat, vare Menneskene der deelte i tvende Hobe, nemlig Frie og Ufrie, eller, med andre Ord, Despoter og Trælle – de, der pryglede, og de, der vendte Ryggen til for at lade sig prygle. At Trælleboben blev i høieste Grad nedværdiget og ringeagtet, derom giver Historien Vidnesbyrd, hvorved hver Menneskeven maa gyse. Der var ikke Tanke om ordentligt Ægteskab imellem Træl og Trælqvinde; og Ægteforening imellem Frie og Ufrie blev betragtet som Skjændsel for den Frie, ja endog som Forbrydelse, Dog, hvo tvivler vel om, at hvert Menneske, som bar Trælleaaget, blev ringeagtet af de frie, Hvorlænge er det vel siden der hørtes Tallemaader, fra Bondeplagernes Mund som disse: "En Bonde og et Bæst, det er Eet. Jtem: "Naar Bonden har Mere, end han kan gabe over paa een Gang, saa kan man ikke komme ham nær, eller regjere ham o. s. f. Stavnsbaandet blev hos os løst i Aaret 1788 men Principet, hvorpaa Trældomssystemet er grundet, blev dermed ikke ihielslaaet. Mangen Jorddrot har, siden Stavnsbaandets Løsning, bestræbt sig for at forskaffe sig et nyt Slags tvungne Arbeidere, som før hiin Tid ikke existerede her i Riget, nemlig de Leie-Huusmænd, paa Landet, der ved Contract ere forbundne til, hver Dag at arbeide for Huuseierne. Og naar Spørgsmaalet er: Af hvilken Grund dette Leiesystem Tid efter anden har fundet alt flere og flere Velyndere iblandt Jorddrotterne, saa kan der desværre ikke gives noget andet tilfredsstillende Svar, end dette, at mange Jorddrotter finde deres Fordeel ved at have saadanne Arbeidere, over hvis Arbeidskraft de besidde et uindskrænket Herredømme. Jo meere dette Leiesystem udbreder sig, jo vanskeligere bliver det naturligviis for Huusmandsklassen, hvis Medlemmers Antal hvert Aar forøges, at erholde Boliger paa bedre Vilkaar, og de nødsages da altsaa til at være Leiere paa de haarde Vilkaar, man foreskriver dem. (Fortsættes.) Til Læserne.
Almuevennen, 1843-09-06
Da Udgiveren af nærværende Blad i sin Egenskab som ansvarlig Redacteur af "Fædrelandet", er ved en Lands Over- samt Hof- og Stadsrets Dom af 2den September, idømt 1 Aars Censur, med det bekjendte Stempel: "Maa trykkes", saa har Undertegnede indtil videre paataget sig Redactionen. O. Wedfall. Af dette Blad udgaaer eet Nummer om Ugen, og som Følgeblad dertil udgaaer Kjøbenhavns Amts LandcommunalTidende", med omtrent 6 Nummere i Qvartalet. Prisen er 3 Mark hvert Qvartal. Man tegner sig for Bladet paa Postcontoiret i Kjøge, hos Dhrr. Boghandlere Meulengracht i Næstved, Bertelsen i Holbek, Vosbein i Hillerød, Wagner i Helsingør, Milo i Odense, Jessen i Svendborg, Thjerry i Nakskov, Gjegengack i Maribo, Berggreen i Nykjøbing paa Falster, den Jessenske Boghandling i Aarhuus, Holm i Horsens, Smith i Randers, Termansen og Andersen i Ribe, Dhrr. Bogbindere Mehl i Roeskilde, Hansen i Slagelse, Møller i Skjelskør og Thune i Veile, Hr. Skolelærer Jensen i Ringsted, Dhrr. Komd. Gjørup i Storeheddinge, Hald i Frederikssund, Præste og Vordingborg Omegn hos Huusmand Peder Hansen i Lundby pr. Præste, Gaardeler R. Ottesen i Fredericia og Skomagermester N. Hansen i Rudkjøbing. J Kjøbenhavn hos Redacteuren, Tornebuskegaden Nr. 158, 1ste Sal, og hos Udgiveren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal i Sidehuset, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes. Trykt i det Brünnichske Bogtrykker,
Almuevennen, 1843-09-13
2den Aarg. Nr. 37. Almuevennen. Udgiver: J. A. Hansen. Ansvarlig Redacteur: O. Wedfall, forhen Medhielper ved Opdragelsesanstalten paa Flakkeberg Jnstitut, Onsdagen den 13. September 1843. Den Fattiges Ret. (Sluttet.)
Almuevennen, 1843-09-13
Den Omstændighed, at Huusmanden ved Sygdom eller Alderdom kan vorde uskikket til Arbeide, bør jo dog ingensinde være tilstrækkelig Grund til at fordrive ham og Familie fra Huset! – Kommer en Huusmand derimod i det Tilfælde, at han ikke kan præstere sin aarlige Afgift til Eieren af Huset, saa bør han afstaae sin Fæste eller Leieret, og Huuseieren, som saaledes faaer en yngre og kraftfuldere Veiler til Arbeide, kan da paalægge den nye Huusmand, enten at beholde den forrige Fæster eller Leier i Huset hos sig, – hvilket ikke vil medføre nogen Vanskelighed, naar den nye Huusmand er en Søn eller Svigersøn af den gamle, – eller at forskaffe ham Huusly paa et andet Sted. Paa denne Maade have vore Jorddrotter i ældre Tider, førend det nugjeldende Reglement angaaende Fattigvæsenet emanerede, ikke alene forskaffet de gamle Huusmænd Huusly, men tillige Underholdning og Pleie, og der findes endnu i vor Tid Jorddrotter, der bruge denne Methode.
Almuevennen, 1843-09-13
Det skjønnes let, at en stor Avlsgaard eller en Fabrik har Trang til saadanne Arbeidere, som ved Contract have forbundet sig til, enten daglig, eller dog visse bestemte Dage ugenlig at udføre bestemte Arbeider, og der kan vist heller ikke fra Morallovens eller Naturretten Side være noget at indvende mod en saadan Contract naar blot Arbeiderne derved ikke forbindes til, i Tilfælde af Contractens Misligholdelse, at fraflytte deres iboende Huse; thi Huusly er en aldeles nødvendig Betingelse for Livets Ophold, og Fortabelsen deraf er ikke blot en meget for haard Straf for Huusmandens egen Person, men tillige en Ulykke for hans skyldfrie Kone og Børn. Man burde derfor heller fastsætte en anden meere passende Straf, t. Ex. en passende Mulct. Huusly for en Familie burde derimod alene kunne forbrydes i det Tilfælde, at den accorderede Huusleie ikke præsteres; og Contract om Nytte og Brug af Huse og Jord burde ikke indeholde et Ord om Huusmandens Forpligtelse til at præstere personligt Arbeide, betragtet som Afdrag paa, eller Betaling af Leien. Staaer en Huusmand i den Stilling imod Huuseieren, at denne efter Luner og Jndfald kan fordrive ham og Familie fra Huset, saa opstaaer letteligen et saadant Forhold, der er fordærveligt for begge Parter. Eieren fristes til den Haardhed, som Hovmod, Herskesyge og Pengegridskhed føder af sig; og Huusmanden, fristes til nedrigt Kryberi, Smigreri, Lumskhed og lignende Laster som til alle Tider var Slavemærket. En Huusmand, der selv har tjent Staten som Soldat, og hvis Sønner skulle opfylde samme Pligt, maa dog falde i den største Forundring, naar han i sit Fædreland ikke kan erholde Huusly for sig og sin Familie paa andet Vilkaar, end at forpligte sig til personligt Hoveri in natura. Ja, har han nogen Selvfølelse, saa maa han harmes og forbittres over en saadan borgerlig Stilling; og hvad skal bevæge ham og hans Børn til at elske Fædrelandet,
Almuevennen, 1843-09-13
Alle Fæstebreve og Leiccontracter paa Huse, med og uden Jord, bør forevises og paategnes af vedkommende Sogneforstanderskab.
Almuevennen, 1843-09-13
Det er denne Classe af Medborgere, nemlig de Jordløse Huusmænd og Jndsiddere, der næst de Hoverigjørende have den størst mulige Krav paa deres meere lykkelige Medborgeres Medlidenhed. Foreningen anseer det vist for et værdigt Formaal for dens Bestræbelser, at anholde hos det høie Amtsraad, at samme vil anvende dets Jndflydelse hos Dhrr. Præster, som efter Loven, ere berettigede til at oppebære een Høstdag paa egen Kost af hver af disse Lazaroner, at de som et frivilligt Offer, frasige sig denne Ret, og igjennem den først sammentrædende Stænderforsamling ansøge Hs. Majestæt om Stadfæstelse paa samme.
Almuevennen, 1843-09-20
2den Aarg. Nr. 58. Almuevennen. Udgiver: J. A. Hansen. Ansvarlig Redacteur: O. Wedfall, forhen Medhielper ved Opdragelsesanstalten paa Flakkeberg Jnstitut.
Almuevennen, 1843-09-20
Cand. H. Hage for Trykkefrihed i Slesvig. Jngemanns smukke Sang Nordens Aand" ledsagedes af en Skaal for Nordens aandelige Enhed, udbragt af Dr. Ballin. Derpaa indledte Capitain Tischerning en Skaal for Landalmuens Emancipation, hvori forekom følgende: "Jeg tillader mig at udbringe en Skaal for Landalmuens Emancipation; jeg troer vel ikke, at den er fortrykt, og jeg gjør intet Krav til Medlidenheden, men dens politiske Stilling er endnu indskrænket ved Foranstaltninger, der afsondre den og sætte den tilbage imod de andre Classer i Staten. Saalænge dette finder Sted, kan intet politisk Folk udvikle sig, og dette anseer jeg som den første Betingelse, for at Kongen kan blive bedre underrettet om, hvad Staten trænger til. Men at constituere os til et politisk Folk, dertil ere vi berettigede, det er dette, vi fremfor Alt bør stræbe efter; thi vi ere endnu langt fra at være det. Forgiæves har jeg hørt det paakaldt ved forskjellige Leiligheder, men aldrig har jeg fundet et politisk Folk, der vidste, hvad det vilde; jeg har derimod truffet paa en fortræffelig Befolkning, i hvilken jeg har mange ærlige Venner. Spørger man nu, hvorledes et saadant politisk Folk kan blive til Da svarer jeg, der er Stof nok, hvoraf det kan skabes, det gjælder kun at finde Midlerne dertil. Som saadanne Midler anfører han derpaa almindelig Værnepligt, Lighed i Beskatning og Ophævelse af de separate Arvebestemmelser.
Almuevennen, 1843-09-20
Stænderdeputeret Grosserer Meinert intimerede med et Vers af Jngemann samt nogle Hentydninger til den usømmelige Maade, hvorpaa det danske Flag var blevet omtalt i Slesvigs Stænderforsamling, en Skaal"for gamle Dannebrog. Kjøbmand A. Hage mindedes den slesvigske Sags to fraværende høitfortjente Venner Orla Lehmann og Mag. Monrad, hvortil Captain Tscherning knyttede Adjunct Ris Hans sens taknemlige Erindring. Festen sluttedes med en Sang overskreven Modersmaalet, hvorpaa atter fulgte et mange Gange gjentaget Hurra for den hædrede Gjæst. Da Lorenzen under sit Ophold i Kjøbenhavn besøgte det kgl. Theater, modtoges han ogsaa der af det tilstedeværende Publikum med et stormende Hurra, ligesom Flere ved hans Afreise bragte ham et Længe Leve. (Fortsættes.) Huusfæster=Vilkaar paa Møen.
Almuevennen, 1843-09-20
Vi ile med at bringe til offentlig Kundskab paa hvilken human, fornuftig og menneskekierlig Maade det nævnte Sogneforstanderskab har besluttet at gaae frem, ved Affattelsen af dets Erklæring i Huusmandssagen. Det har nemlig bestemt i den Anledning at nedsætte en Comitee af 6 Medlemmer, hvoraf de tre skulle vælges blandt dets egne Medlemmer, og de tre skulle være Huusmænd, som vælges af samtlige Sognets Huusmænd.