Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-06-03
Lollands Falsters Stift, Tidende. Redigeret, trykt og udgivet af W. F. Laub i Nykjøbing. No 64. Mandagen den 3. Junii. Om Sprogpatentet af 29de Marts d. A. II. For at komme ud af den Uvished om, hvorledes Sprog patentet skal forstaaes, da vi paa den ene Side maatte antage, at det kun inddrømmede Brugen af det danske Sprog som en Naadessag, at det gjorde denne naturlige Ret til et Samvittighedspørgsmaal, og vi paa den anden Side fandt, at denne Opfatning var saa fornuftstridig, saa, om vi maa sige, utilbørlig, at vi ikke kunde give den Rum, tilskrev vi en Mand, med hvem vi, uagtet han er Slesvigholstener med Liv og Sjæl, have været saa heldige at bevare en venskabelig Forstaaelse. Vi have modtaget denne Mands Svar, og erfarer deraf til vor Forundring, at han antager, at den Erklæring, som de dansk slesvigske Deputerede, der ville betjene sig af det danske Sprog i Stænderforsamlingen have at afgive, maa motiveres ved, at de ikke ere det tydske Sprog tilstrækkelig mægtige, og han tilføier de mærkelige Ord: "Peter Hjort Lorenzen er den Eneste, som ikke kan afgive denne Erklæring, og som maa træde ud af Forsamlingen; om de andre (nemlig de dansk slesvigske Deputerede) ville afgive Erklæringen, eller ikke, om de ville tale Dansk eller Tydsk, er ligemeget." Vi gjentage det, det er mærkelige Ord, de indeholde et betydningsfuldt Vink, men vi skulle afholde os fra al Commentar derover, og kun bemærke, at Brevskriveren har nogen Leilighed til at kunne kjende Patentets rette Forstaaelse. Vi ere altsaa nu paa det Rene, hvorledes Patentet bør forstaaes, og vi see af de med sidste Post modtagne Efterretninger, at de slesvigske Deputerede, Pe H. Lorenzen, Nis Lorenzen, Jepsen og Posselt ligeledes have forstaaet det saa, og have udmeldt sig af Stænderforsamlingen, hvorved de naturligviis have gjort Slesvig=Holstenerne en overmaade stor Tjeneste. J den forestaaende slesvigske Stænderforsamling vil der saaledes ikke blive Tale om at afbenytte Patentet af 29de Marts, da der, foruden de nævnte Deputerede, neppe vil være nogen modig Repræsentant, der tør fordriste sig til paa Ære og Samvittighed at erklære, at han ikke er det tydske Sprog, mægtigt nok til der at kunne holde et Foredrag. Og i Fremtiden vil det samme blive Tilfældet; thi blandt den Classe af Slesvigere, som qvalificere sig til Folkerepræsentanter, vil der neppe findes en Eneste, som ikke skulde være istand til at kunne gjøre sig meget vel forstaaelig paa Tydsk, og naar han formaaer det, kan han ikke med god Samvittighed erklære, at han ikke er det tydske Sprog mægtig. Patentet af 29de Marts har saaledes udelukket den heledansktalende Befolkning i Hertugdommet Slesvig fra at blive repræsenteret ved Mænd af deres frie Valg. Som en Følge af den Maade, hvorpaa Patentet opfattes, og efter hvad man hører, maa og skal opfattes, vil det være noget overflødigt at underkaste dets to følgende Paragrapher 2 og 3 en kritisk Behandling; thi naar der Jngen møder, som taler Dansk, bliver der selvfølgelig heller ingen danske Foredrag at protocollere. Midlertid vil vi dog med et Par Ord omtale dem. Den 2den i som bestemmer, at de Foredrag som i Forsamlingen holdes i det danske Sprog, blive i det tydske Sprog at tage til Protocollen, og med Hensyn hertil skulle Hjelpesecretairerne ved Protocolførelsen være saavel det danske som det tydske Sprog fuldkommen mægtige. Vi trøstede os med, at denne Bestemmelse kun var provisorisk, og at Forsamlingens danske Medlemmer vel, ved et Minoritetsvotum, vilde være istand til at bevirke dens Tilbagetagelse; thi skal Protocollen indeholde nogen Sikkerhed for, at hvad der optages i den virkelig er foredraget i Forsamlingen, saa maa Foredragene optages i Originalsproget, enhver Oversættelse, der skal gjøres paa staaende Fod, maa blive unøiagtig og upaalidelig, især naar vanskelige Ord af Retsproget skulle giengives. Naar Hjelpesecretairerne skulle være begge Sprog lige mægtige, indsee vindesuden ikke, hvad der skulle være til Hinder for at føre en Protocol for hvert Sprog. Den 3die § bestemmer, at naar Medlemmer af Forsamlingen, der ved deres Foredrag bruge det danske Sprog, ville stille Andragender i dette Sprog, saa skulle disse af Hjelpesecretairerne oversættes paa Tydsk, og denne Oversættelse benyttes ved Forhandlingen. – Naar man betænker, at Forsamlingen er kommen sammen for at beraadslaae om Landets fælleds Anliggender, at dette ikke kan skee, uden at hvert Medlem har fuld Adgang, til at gjøre sig bekjendt med, hvad der skal forhandles, og at der virkelig findes nogle Medlemmer i Forsamlingen, som slet ikke forstaae Dansk, og flere, der ikke kunne det til den Færdighed, at de med Sikkerhed kunne tilegne sig et maaskee over en vanskelig Gjenstand og i et knudret Sprog skrevet dansk Andragende, saa vil man neppe kunne have noget Grundet at erindre mod denne § Bestemmelse, og naar man fra flere Sider hører saa stærke Ophævelser gjøres over den, saa forekommer det os virkelig, at det falder noget ud til, hvad man i det private Liv kalder Krakileri. Vi tilføie, vel til Overflødighed, at denne § er ligesom den hele Anordning forkyndt at være provisorisk, hvis den altsaa ikke falder bort strax, vil den naturligviis blive hævet, naar den Tid kommer, som maa komme ved de Bestræbelser, som ere skeete i de senere Aar for at hævde det danske Sprog i Slesvig, at det vil blive en Nødvendighed for enhver tydsk Slesviger, der attraaer Sæde i Stænderforsamlingen, at lægge sig efter det danske Sprog; men Enhver, der ikke er bleven reen starblind af Partilidenskab, maa vel indsee, at Lovgiveren, maa tage Hensyn til Forholdene, saaledes som de ere. Men Patentet er kun provisorisk, det skal forelægges den slesvigske Stænderforsamling til Betænkning og først naar denne er afgivet, kan man have nogen Mening om Sagen, først da er det Tid at indgive Petition, saaledes hører man sige. Vi have selv have denne Anskuelse, men efter hvad der senere er kommen til vor Kundskab, have vi forandret denne; Alt taler for, at den slesvigske Stænderforsamling vil anbefale Lovudkastet uforandret, derved er Alt vundet for dem Lovudkastet vil blive Lov, indlader den sig derimod paa Forandringer, saa vil den derved give Regjeringen Anledning til at tage Udkastet tilbage, og en saadan Dumhed begaae de kloge Slesvig=Holstenere ikke. Men er den hele Sag ogsaa al den Allarm værd, At man modsatte sig Slesvig=Holstenernes Forsøg paa at jage det danske Sprog ud af Kirke og Skole, var fuldkommen i sin Orden, det var et Angreb paa Nationaliteten i dens Livsrod – det var ogsaa i sin Orden, at de danske Slesvigere fik deres Modersmaal indført paa Thinget, at optage Forhør i et Sprog og indskrive dem i et andet, er saa bagvendt, ja oprørende, at man virkelig maa være en Slesvig=Holstener for at tage Sligt i Forsvar – men hvad gjør det dog i Grunden til Sagen, om der tales Tydsk eller Dansk i den slesvigske Stændersal, kan det virkelig have nogen Betydning for Sproget eller Nationaliteten? – Dem, der spørge saaledes, ville vi svare: Sprogsagen er ikke noget isoleret Factum, det er et Led af den store politiske Strid der føres mellem Danske og Slesvig=Holstenere; "Slesvig=Holsteen er et tydsk Land, en uafhængig Stat, vi ville kun inddrømme Adgang til at tale Dansk som en Naade, men aldrig som en Ret, saaledes raisonnere Slesvig=Holstenerne; indrømme vi nu denne deres Fordring, saa vil de ikke glemme at beregne sig denne Jndrømmelse til Jndtægt og ved næste Leilighed fortælle os, at vi derved have erkjendt Staten Slesvig=Holsteen. Jøvrigt ansee vi det udenfor al Tvivl, at Sagen meget let vilde blive jevnet, naar Regjeringen erklærede, at Enhver der vilde tale Dansk kunne uden videre gjøre det. De Fleste vilde sikkert ikke benytte sig af denne Ret, men lempe sig efter Majoriteten.