Corsaren, 1842-09-23
Correspondenten i Knibe. Vaudeville-Monolog. Eneste Person: Snuusop, Correspondent for flere Provindsblade. Skuepladsen forestiller et Værelse i en Qvistetage. Paa Tilskuernes venstre Side et Bord med Skrivematerialier; i Væggen over samme et Vindue, som staaer aabent. Paa den modsatte Side en Dør. Snuusop staaer, naar Dækket gaaer op, talende ud af Doren. Ja, gaa Du kun i Guds Navn, min gode Jensen! Om en lille halv Time er jeg færdig. Men vær saa endelig her tilbage til den Tid, for Du veed, jeg maa paa Posthuset med mine Breve. (Han kommer frem med et Brev i Haanden, og tørrer ganske forpustet Sveden af Panden) Puh! det var en varm Dag! - Det var ellers et ypperligt Jndfald, jeg sik, at gaae herop til min gode Ven, Jensen. Her er jeg i Nærheden af Posthuset og kan altsaa spare et godt Stykke Vei Jeg har maattet lobe nok endda. Det er saamænd ingen Spog at correspondere med 10 forskjellige Steder, at forsyne Fyen og Jylland, Øerne og Hertugdommerne med Nyheder fra Hovedstaden, og saa ovenikjøbet de mange andre literaire Foretagender. Men, det er sandt! Her har jeg jo det Brev, Postbudet leverede mig nede paa Gaden. (Han brækker Brevet) Naa da, det er fra min Principal i Thisted. Hvad Pokker kan han vel have at skrive om? (han læser:) Mel. "Stille Du skal Dig her paa Bænken sætte", (af "Eventyret i Rosenborg Have".) "Kjæreste Ven! De strax Dem ned maa sætte, Hvad De har af Nyt i Hast nu sammensei! Nysgierrig er man herovre, kan De gjette J hvad Anledning?" - Det behøves ei! Her siges, Morthensen er dømt til at hænges; Kun ved Deres Bistand bringes Vished mig. Skriv mig for Guds Skyld, De veed ei, hvor jeg længes, Stol paa min Taknemlighed!" -Behøves ei! "Dernæst jeg venter, hvad De har at melde Nyt fra Theatret; spilles endnu "Nei"? Jeg kan til Gjengjeld, privalim lidt fortælle Om Kongens Reise" - det behøves ci! "Skal jeg forgjæves endnu en Postdag vente. Mine Abonnenter mister sikkert jeg. Derfor, hvis ei lidt Nyt De bar in mente, Lyv kun en Smule!. - Det behøves ei! Aah, han med sine utidige Sporgsmaal! Som om jeg, Ole Julius Snuusop, forsømte Noget! (Han sætter sig og tager en Pakke Breve op af Lommen). See, her er Nyheder! 10 hele Breve fulde, og desuagtet faaer hver af Principalerne idetmindste een veritabel Nyhed for sin egen Mund. Nu skal der kun endnu lægges sidste Haand paa Værket, idet jeg tilføier mine seneste Observationer. Og her (han holder et Papir i Veiret) her er min Theaterkritik. Jeg skulde dog ikke mene, den bliver forsmaaet? – Her kan man i Sandhed læse et ægte Udtryk af Opinionen; thi jeg skriver ikke et Ord, uden at jeg jo først har hørt det af Andre. Jeg er den personificerede offenlige Mening. (Han aabner Brevene og lægger dem udbredte hen for sig paa Bordet). Jeg gad seet paa den, der tør paatage sig, at gjøre mig det efter. Correspondent - det troer nu Enhver at kunne være; ja, lad dem prøverdet. "Jh, hvad Kunst hører der vel til at fortælle, hvad der er skeet?" Nei, det er fuldkommen rigtigt. - Men en ægte Correspondent maa ogsaa kunne meget mere. Han skal ikke blot kunne fortælle, hvad der er skeet, nei, han maa ogsaa vide, hvad der kan skee, og hvad der vil skee. Han maa kunne beregne alle mulige Tilfælde, maa med prophetisk Aand kunne see ind i det Tilkommende, saa at man idet mindste i Skagen og Wandsbeck kan vide, hvad der er skeet for en Time siden i Kjøbenhavn. See, det maa en Correspondent forstaae, men hvad udfordres der ikke dertil: Mel. "En Time for Middag Madamen oxstaaer", (af "Høstgildet.") En Time for Solen alt Manden opstaaer, Og kap har han stoppet sin Pibe, Før travlt alt med Pennen i Haanden han faaer, Tidt sildig om Aftnen, naar Posten a gaaer, Det end for den Stakkel kan knibe. Rei, den veed slet Intet, som aldrig har kjendt En Correspondent. (talende) Da skulde man dog troe, at der kan skrives en heel Slump den lange Dag igjennem! - Ja, naar han slet ikke havde Andet at bestille, end skrive; men hvad vil det forslaae! Knap mærker han, Godtfolk paa Benene kom, Før der skal i Staden ronderes. Saa løber fra Øster til Vester han om, Og der overalt fanger Nyheder, som J muligste Hast skal noteres. Ak! hvad var foruden sit Snusertalent En Correspondent? (talende) Og, naar han nu er saa ulykkelig, at der ikke er noget Nyt? Jkke saameget som et Dødsfald, en Udnævnelse eller en Beslaglæggelse? Forpustet han kommer tilbage - o Held! Sin Tilflugt han taler til sin Viden. Han Poster besætter, slaaer Syge ihjel, Og, døe de ei dengang, han veed dog ret vel, Døe maae de dog engang med Tiden - Jforveien Alting maa være bekjendt En Correspondent. Og vi have bragt det vidt heri, saa vidt, at man maa tage de fyenske og jydske Aviser til Hjælp, naar man vil vide, hvad der er passeret i Kjøbenhavn. Gid vi nu kunde bringe det dertil, at man ogsaa maa tye til de engelske og franske. (Han tager sin Tegnedog op af Lommen og begynder at skrive efter den, snart i et, snart i et andet Brev). Jdag, ja idag har det regnet ned med Nyheder. Om det saa er min private Correspondent, saa har han været usædvanlig frugtbar. Hvilken kostelig Beskrivelse over Kongens Reise i Jylland. Det er Noget! (han læser:) Mel. "Vor gamle Caro holdt en Støi". "Der blev en Tummel og en Støi, Da Vognen kom til Byen. Hvert Hjerte den imøde fløi Saa varmt som hist i Fyen, Med Fakkeltog og Transparent - Jeg veed bestemt, hvert Ord er sandt - (Man hører en Trompet udenfor.) Nu blæser, nu blæser :I: Jgjen den forbandede Omnibuskudsk! :I: "Jeg føler en Nødvendighed, Dem nøie Alt at skildre. Jeg veed, at hver Omstændighed Vil Deres Hjerte tildre. Herovre blev vi Alle rørt, Der var ei Øie, som blev tørt -- (Man hører igjen Trompeten.) Nu blæser, nu blæser :I: Jgjen den forbandede Omnibuskudsk! :I: (Han springer op og smækker Vinduet i.) Uf! de Satans Trompetstod! Jeg vil ti Gange hellere boe i Gade med en Kobbersmed og høre hans evige Trioler, end disse Diævle af Trompetdillettanter paa "Preciosa" og "Dronning Margretha". (Han sætter sig igjen til at skrive) See her, min Hr. Redacteur her er Kunstnyheder, der er værd at tale om. Nu komme de atter, de søde Sangfugle fra Velskland! Ja, forskriv J kun saa mange udenlandske Capelmestere, som J vil - hvad kan det nytte – Nei, vores italienske Opera - hvad siger De til den? - Vores Forconi, vores Rossi? - Rosst, aab, hvad forstaaer en Jyde sig paa Rossi! (han nynner en Stump af en italiensk Melodi) Nei spørg vore Damer - de forstode at vurdere, at skatle ham! Mel. Romancen "Gurre" af Rung. Paa Hoftheatret sad hos mig ifjor To Damer, de kunde ei tie. Det var en Aften, da Montrefor "Edgardo" sang i "Lucie". O husker Duk, sagde den Ene, hiin Sang. Hine Toner, vi vugged os i? Hiin Røst, hiint Blik, hiin svævende Gang - Husker Du Rossie?" - "Om jeg ham huster, jo, det kan Du troe", Saa talede hurtig den Næste: Hvor delligt han dødes! vi sukked begge To, Og Taarerne fløde, min Bedste! Nei Ingen var deilig, som Rossi!" (sætter sig igjen) Ja, det var nogle Fandens Mennesker, disse Jtalienere, det maa man lade dem! Det var Sang, der gik til Hjertet. Og det deilige Sprog! - Ja, det forstaaer sig, jeg forstod jo rigtignok ikke Noget af det, men sikken en Klang det havde! - Og, naar man saa maatte høre denne Raisonneren af Mennesker, der ikke have saa megen Følelse i Livet, som for en af de nye 1/5 Skillinger. Da de slet ikke kunde hitte paa Andet, saa hed det. " De synge ikke reent". Om Md. Forconi sagde de, hun synger for høit - som om en eneste af vore Sangerinder, naar det kom til Stykket, kunde synge saa lavt som hun. Jeg glemmer aldrig en Aften, jeg var kommen til at sidde hos en af disse fine Kjendere. Torre havde just sunget sin store Arie af Elisir d'Amore. Ufl" sale han. "Hvad er dere" sale jeg. Det Menneske synger jo en halv Tone for lavt." - Hvad gjør det, sale jeg, med den halve Tone? – er den anden halve maaskee ikke stærk nok endda?" og saa maalte jeg ham saadan med Øinene, saa han paa Øieblikket taug bomstille. Saadan en Fyr, der vilde kalde en italiensk Sanger for get Menneske"! Det er desuden i det Hele taget noget Snak med deres fine Øren. Naar man gaaer i italiensk Opera, hvor man veed, man faaer saameget Godt at høre, Herregud! kan man ikke saa gjerne lade Ørene blive hjemme? (Han lægger Brevene sammen og forsegler dem). Naa, Gud skee Lov! Nu blev jeg da færdig. Men det har kostet! Jeg har rigtignok været om mig idag. Jeg har vist været over paa - ja, hvor har jeg ikke været! J Cancelliet, hos Politiet, Athenæum, Læseforeningen, Toldboden, Børsen, Palaierne, Theaterporten, Uf. - Man kan tabe Veiret, blot ved at tænke derpaa! - O, men det lønner sig! Mel. En tungsindig 3l: melancholisk Mand. . Connexioner :: er en herlig Sag. Alt ved dem kan virkes, Hver en Laas kan dirkes. Hver en Gjerning ist kommer for en Dag. s. Connerioner :: ere Tidens Mynt! Dem i Dine Lommer, Du til Maalet kommer, For de Andre ale rigtig faae begyndt. 1. Connexioner : driver Alting frem! Faldt ei mange Throner Uden Connexioner? Derfor stedse al: hylder jeg kun dem. l. Connexioner : sog dem paa Din Vei. Men lidt haard, min Kjære, Maa Din Hud dog være, : Ellers naaer Dual: dem saa let vist ci! Naa, nu blot Udskrifterne, og saa afsted til Posthuset. (Han skriver Udskrifterne paa Brevene) Vare nu den gode Jensen vilde komme hjem, jeg kan dog ikke lade Døren staae aaben her til Kammeret. (Han seer paa sit Uhr) Hvad? er det muligt? Klokken er lige paa Slaget ni. Ja, saa maa jeg rigtignok løbe! Det er bedst, jeg lukker Døren af og taler Nøglen med, lad ham saa see, hvor han kommer ind. (Han sanker Brevene sammen, tager Hatten paa og iler hen til Døren, men finder den lukket) Ak, Gud hjælpe mig! hvad er det? (Han rusker i Laasen) Men hvad Pokker er det! Jeg troer det Satans Menneske har lukket mig inde. Hvad skal jeg arme Stakkel nu fange an? Komme Brevene ikke bort, bliver der Hungersnød i alle Provindsbladene. (Han løver til Vinduet og seer ud) Nei, her er ingen Jensen at see. - At det Fandens Menneske ogsaa skal boe i en Qvist. Det gaaer umuligt an at springe ud af Vinduet, det blev et halsbrækkende Arbeide. (Man hører Klokken slaae ni fra Taarnet). Ak! Gud naade mig ulyksalige Correspondent! nu slog den ni! (Han synker udmattet om paa Stolen. Efter en Pause hører man Nogen rasle ved Døren. Han springer op og hen til den; i det samme aabnes den udvendig fra og et Brev rækkes ind til ham) Naa, hvad er der nu paa Færde! (Han aabner hurtig Brevet og læser) Kjære Snuusop! Da jeg frygtede for, at Du i Dit sædvanlige Hastværk, for Du opsætter jo Alting til det sidste Øieblik, skulde gaae og lade min Dør staae aaben, saa løb jeg selv op igjen og lukkede den af, og tog Nøglen med mig. - Ja, mange Tak skal Du have. -Da jeg imidlertid er bleven opholdt længere, end jeg ventede, saa sender jeg Dig herved Noglen og beder Dig, naar Du har lukket rigtig godt af, at sende mig den tilbage med Overbringeren. Apropos! Har Du Plads til en Nyhed endnu, saa kan jeg meddele Dig den morsomme Efterretning, at en Skipper ved Knippelsbro i dette Øieblik har hængt sig" - O! gid Du selv var hængt med samt Din SkipperEfterretning. (Der høres et Postborn) See saa, der kjører Brevposten, og her staaer jeg med mine Nyheder, Frugten af min Sved og Møie! - Hvad skal der nu blive af de deilige, friske Nyhedsartikler? – Men - jeg faaer et Jndfald, hvad, om jeg kunde finde en Leilighed, en Extrapost! ak, maaskee -- (Han henvender sig til Publicum) Mel. Slutningssangen af Elisir d'Amore. At, der skulde vel ei være Her en reisende Person, Som i Hast jeg tør besvære Med en lille Commission? Ligegodt om over Vandet Eller landværts Reisen skeer - Thi jeg til hver Egn i Landet Har et Brev, som her De seer. Hvis De finder ei uværdig Mig til Hielp i Nødens Stund, Brevene skal ligge færdig - Godhedsfuldt afhent dem kun. En Correspondent af Knibe Med det Samme redder de - O, tillad mig blot at skrive Paa Adressen: "par bonté!"