Berlingske Tidende, 1809-07-31
Hr. Ambassadeur. Hs. Majestæt Keiseren er kommen tilbage fra sin Reise i det sydlige Frankrig; Han ankom til St. Cloud den 14de om Aftenen, og den 15de, Hans Fødselsdag, modtog Han med denne Dags sædvanlige Høitidelighed Prindserne, Ministrene, Rigets Stor officierer, Statsraadet, alle offentlige Embedsmænd og endelig den diplomatiske Corps. Denne Andience, som blev givet det diplomatiske Corps er mærkværdig ved en lang Samtale, hvis Hoved=Jndhold jeg i det mindste maa meddele Dem. - Østerrig vil altsaa begynd Krigen med os, sagde Keiseren. Hr. von Metternich gav Forsikkring om sin Regierings fredelige Tænkemaade. Naar saa er, hvortil da deres overordentlige Tilberedelser, - De ere blot desensive, svarede Hr. von Metternich. - Men hvoangriber Dem, for saaledes af være betænkt paa at forsvare sig. Hvo truer Dem, hvorved De bringes paa den Tanke, at De snart ville blive angrebne? Er alt omkrin Dem ikke ganske fredeligt? Gives der mindste Misforstaaelse imellem Dem og Mig siden Freden til Presburg, Har jeg gjort nogen Fordring, som kunde være foruroligende for Dem, Have alle vore Forhold ikke været overmaade venskabelige, og dog har De pludselig opløstet et Allarmskrig; De har sat Deres hele Befolkning i Bevægelse Deres Prindser have bereist Deres Provindser; Deres Proclamationer have fremkaldt Folket til Fædrenelandets Forsvar ; Deres Proclamationer, Deres Forholdsregler ere de samme, som paa den Tid jeg var i Leoben. Var det ikke andet end en ny Organisation, saa havde De kunnet giøre samme langsommere, uden Allarm, uden store Omkostninger og uden at opvække en saa voldsom Giæring i det Jndre og saa stærkt Uroe udenlands. Men Deres Forholdsregler ere ikke blot desensiv; ethvert af deres Regimenter bliver forstærket med endnu 1300 Mand; Deres Milizskal stille Dem 400000 Mand til Tieneste; disse Folk ere inddeelte i Regimenter og blive øvede i Vaaben ; en Deel af samme er monderet : Deres Fæstninger ere proviantere, og hvad de endelig er for mig det sikkreste Tegn til en Krig, som man belaver sig til, De har ladet kiøbe Heste; De har nu 14000 Artillericheste, 4 Fredens Skiød giør man ikke saa uhyre Bekostninger. Disse ere endnu bevne forhøiede ved alt, hvad Deres militaire Organisation har kostet. Folkene, som De øve i Vaaben give de Godtgiørelse i Penge, De klæder en Deel af Dem og give Dem Vaaben; intet af dette har kunne skee uden store Omkostninger ; og dog tilstaae De selv Deres Finantsers slette Tilstand. Deres allerede saa lave Cours er endnu mere sunken; Deres Handels Operationer have liidt derved; skulde De da gandske uden alt Øiemeed have trodset alle disse Vanskeligheder, Siin ikke, at De har været tvungen til at sørge for Deres Sikkerhed, Tilstaae, at alle vore Forhold have været venskabelige; De veed, at jeg ikke forlanger noget af Dem, at jeg ikke gjør nogen Fordring paa Dem, og at jeg endog selvanseer Deres Magts Opretholdelse i sin nærværende Tilstand som gavnlig for det europæiske System og for Frankrigs Jnteresse. Jeg har ladet mine Tropper campere, før at holde Den i Aande; De campere i fremmede Lande, hvor dette er mindre bekosteligt; mine Leire ere hævede; ingen af samme true Dem. Jeg vilde ikke have samlet nogen Leir, dersom jeg havde havt Hensigter imod Dem, i min overdrevne Sikkerhed har jeg sløifet de Schlesiske Fæstninger. Sikkert havde jeg ikke havt nogen Leir, naar jeg havde kunne forudsee, at den vilde have foruroliget Dem; et Ord fra Dem vilde have været nok til at lade Dem gaae fra hinanden. Jeg er villig til at ophæve Dem, dersom dette er nødvendigt til Deres Beroligelse. De Hr. von Metternich gjorde den bemærkning, at ingen Troppe=Bevægelser havde funden Sted i Østerrig, gav Keiseren til Svar: De taget feil, De har trykket Deres Tropper fra de Egne, hvor de kunde blive underholdte med mindre Bekostninger; De har samlet sig ved Cracau hvor De ere i Stand til i nødvendigt Tilfælde at true Schlesien, Deres Armeer ere gandske forenet og har taget en militair Stilling. Jmidlertid hvad vil De? Vil De indjage mig Frygt. Det vil ikke lykkes Dem. Troe De, at Tidsomstændighederne ere Dem gunstige, De tage Feil. Min Politik ligger aaben, fordi den er oprigtig og jeg har Følelse af min Kraft. Jeg vil trække 100000 Mand af min Tropper ud af Tydskland, for at sende dem til Spanien og vil dog endde være sikker imod Dem. De giør Udrustninger; jeg vil ogsaa udruste mig; jeg vil, naar det maa være saaledes, udskrive 200000 Mand. De vil ikke have nogen af Fastlandets Magter paa Deres Partie; Keiseren af Rusland, jeg tør næsten erklære Dem det i Hans Navn, vil søge at bevæge Dem til at blive rolig. Han er allerede ikke synderlig tilfreds med Deres Forhold mod Servierne, og Han kan ligesaave som jeg ansee sig truet ved Deres Forberedelser; han veed, at De ha Hensigter paa Tyrkiet; De tiltroer mig det samme; men jeg erklærer, at det er falskt, og at jeg ikke vil have noget enten af Tyrkiet eller af Østerrig. - Deres Keiser vil imidlertid ikke have nogen Krig; jeg troer det. Jeg stoler paa det Ord, han har givet mig ved vor Sammenkomst. Han kan ikke nære Uvilliemod mig. Jeg har havt hans Hovedstad og den største Deel af hans Provindser besatte, næsten alting er bleven given ham tilbage. Jeg har endog blot derfor beholdt Vendig, for at lade mindre Anledning til Spliid, mindre Paaskud til Krig blive tilbage. Troer De, at Den, der havde overvundet de franske Ar eer og været Mester af Paris, vilde have viist saa meget Maadehold imod mig, Nei, Deres Keiser vil ikke Krig, deres Ministerium vil den ikke, deres Monarkies udmærkede Mænd vil den ikke, og dog er den af Dem opvakte Bevægelse af den Art, at Krigen vil finde Sted imod deres, imod min Villie. De giør det troligt, at jeg forlangte Provindser af Dem, og deres Folk har ved Virkningen af er national og stormodig Følelse, som jeg er langt fra at dadle, følt Harm derover. De har udstedt en Proclamation for at forbyde enhver Tal om Krig; men deres Proclamation var alt for tvetydig; man her troet den foreskreven af Politik, og da deres Forholdsregler vare tvertimod deres Proclamation, saa har man troet deres Forholdsregler og ikke deres Proclamation. Deraf reiser sig den Fornærmelse, som blev tilføiet min Consul i Triest af en Trop af deres ny Miliz, deraf Mordet paa 3 af mine Courerer, som skulde gaae til Dalmatien Endnu flere af slige Fornærmelser, og Krigen er uundgaaelig; thi man kan dræbe og, men ikke ustraffet beskjemme os. Saaledes skunde Urolighedsstiftere i hele Europa uophørlig til Krig, saaledes have de fremvirket Krig ved den General Bernadotte tilføiede Fornærmelse. Privatrænker driver Dem til at begynde, hvad de ikke have villet begynde. Engellænderne og Deres Partigængere dictere Denfalske Forholdsregler. Allerede smigre de sig med det Haab, paa ny at see Europa i Krigslue; Deres Actier have givet et Udbytte af 50 Procent ved den Bevægelse, som De ere i Begreb med at sætte Europa i Hine er det, som jeg beskylder derfor, hine er det, som ere Aarsag i at de Franske end ikke var kunnet giøre Brug af de Bøhmiske Bade, uden at blive fornærmede. Hvorledes kan De taale slig Frækhed. Giver man Dem slige Exempler i Frankrig? Har man ikke venskabelig modtages og med Høiagtelse behandlet Deres Consuler, Deres Reisende. Den mindste Fornærmelse, som var Dem tilføiet, vilde være bleven straffet paa den eftertrykkeligste Maade. Jeg gientager det for Dem, De blive fordrevne og det imod Deres Villie. Den ufornuftigviis opvakte Folkegiæring, Engellands Partigiængeres Rænke og nogle Lemmer af Rigsridderskabet, som Harme over Deres Tab har bragt hen til eder, bringer Dem til Krig. Keiseren af Rusland vil maaskee forhindre den og erklære Dem paa en bestemt Maade, at han ikke vil den og at han vil være imod Dem; men naar det er blot hans Mægling, som Europa kan takke for Fredens Vedvarelse, saa vil hverken Europa eller jeg skylde Dem Forpligtelser og vi kunne ikke betragte Dem som Venner: jeg vil blive gandske fritaget for at kalde Dem til at medvirke med mig til de Arrangements, som Europas Tilstand, maatte udkræve. - Hvad vil imidlertid være Følgen deraf. De har udskrevet 400000 Mand. Jeg skal udskrive 200000 Mand. Forbindelsesstaterne, som havde ladet deres Tropper skilles ad, ville igjen trække dem sammen og udskrive ny. Tydskland, som efter sa mange ødelæggende Krige begyndte at drage Aande, vil paa ny see sine Saar aabnede. Jeg skal igien lade Fæstningerne i Schlesien istand, sætte, istedet for at forlade Schlesien og de Preussiske Stater, som jeg havde i Sinde. Europa vil igien reise sig, Armeerne vil igien komme tilat staae i lige for hinanden og det mindste Tilfælde vil fremvirke Fiendtligdernes Begyndelse. De siger at have en Armee paa 400000 Mand, som er betydeligere end nogensinde før i deres Monarkies Tid, for at følge deres Exempel vil man snart være nødt til at bevæbne Qvinderne. J en saadan Tingenes Stilling, naar Springsiedrene blive for meget spændte, vil Krigen være ønskværdig, for at frembringe en Udvikling. Saaledes opvækker i den physiske Verden den lidende Tilstand, hvori Naturen befinder sig ved et Uveirs Nærmelse det Ønske, at Tordenen, maatte bryde løs for at slappe de spændte Tibrer og giengive Himmelen og Jorden en mild Rolighed, en stærk men kort Smerte er bedre end varie Qval. Jmidlertid forsvinder alt Haab om Søefred; de til dens Opnaaelse tagne kraftige Forholdsregler blive uden Virkning. Engellænderne glæde sig over den nye paa Fastlandet opflammede Tvedragt og stole herpaa til deres Tarvs Forsvar. Dette ere de Klykker, som de have bevirket, og, som jeg troer, nære uden Hensigt. Men naar deres Tænkemaade er saa fredelig, som de sige, saa maae de tale reent ud; de maae tilbagekalde Forholdsregler, der have opvakt en saa farlig Giæring, de maae sætte en bekiempende Kraft imod denne frivilligen frembragte Bevægelse, og naar Talen blot var lige fra St. Petersbura og til Neapel om den Krig, som Østerrig vil føre; saa maae hele Europa, siger jeg, hele Europa blive overbeviist om, at de vil have Fred, hver Mund maae forkynde Deres saavel ved Handlinger som ved Ord retfærdiggjorte fredelige Sindelav. Fra min Side vil jeg give Dem al den Sikkerhed, som de kan ønske. her, min Herre, er saavidt mueligt et let henkastet Udtog af hvad Hs. Majestæt sagde til Ambassadeuren von Metternich. Keiseren syn tes bevæget, som man maae være, naar man behandler alvorlige Gienstande. Han viiste blorden Varme, som denne Bevægelse maattefrembringe. Han talte med megen Agtelse om Keiseren af Østerrig og hans Regiering, og sagde Hr. von Metternich selv behagelige Ting. Denne Gesandt, som i øvrigt stedse yttrede sit Hofs fredelige Tænkemaade, har end ikke et eneste Øieblik følt sig i en ængstelig Stilling, og jeg har seet, at han om Aftenen ansaae sig lykkelig ved at vær ved et Hof, hvor slige Meddelelser kunne blive gjorte umiddelbar og paa denne Maade ved Monarken til de fremmede Ministre. Hr. vor Tolstoi var af samme Mening. Keiseren forekom dem, som kund høre ham, ædel, oprigtig, frimodig, brugende alle Hensyn, tillige iagttagende en fuldkommen Delicatesse, ligesaa veltalende som følsom, han viiste hiin Følelse, som Menneskehedens store Anliggende opvække man indsaae, at han var ligesaa beredt til Krig som til Fred, han ønskede denne uden at frygte for hiin og man var almindelig af den Mening, at man ikke kunde svare paa et saa frimodigt og ædelt Sprog uden ved at erklære, at man vilde Krig eller og at bevise ved Kiendsgierninger meere end ved Ord, at man ønskede Fred. - De kan, mit Herre, af denne Depesche tage en Gienstand for deres Samtale med Hr. von Stadion. Den østerrigske Regiering vil ikke kunne tvivle paa Keiserens oprigtige Ønske at vedligeholde Freden. Men Keiseren vil tillige Sikkerhed i Fred. Dersom denne Fred er Østerrig ligesaa dyrebar, saa vil det ikke forsømme, gandske at berolige Keiseren, i Henseende til dets Sindelav; dette kan især blive opnaaet derved, naar det giver den offentlige Stemning et andet Sving; men dette kan blot opnaaes ved en Forandring i Forholdsregierne. Jeg er o. s. v. No. 11.