Berlingske Tidende, 1813-02-08
London, den 13de Januar. Prindsregentens Erklæring, til Svar paa de for nede Staters Præsidents Budskab: Da Prindsregentens oprigtige Bestræbelser for at vedligeholde fra delig og venskabelig Forstaaelse med de americanske Forenede Stater, ulykkeligviis have forføillet deres Øiemed, har Hs. Kongl. Høihed, som handler i Hs. Majestæts Navn og efter hans befaling, fundet det rigtigt offentlig at lægge for Dagen Aarsagerne og Oprindelsen til den Krig, hvortil de Forenede Staters Regiering har tvunget ham. De kunne ikke med noget Skin af Sandhed ligge eller lægges i Storbrittanniens Erobringslyst, eller i nogen af de til Angreb ellers almindelige Bevæggrunde. At dets Handelsinteresse gjorde det tilbøielige til Fred, hvis Krigen kunde undgaaes, uden at det maatte opgive sine Sørettigheder, eller underkaste sig Frankrig, er en Sandhed, som den americanske Regiering ikke vil kunne giendrive. Jmidlertid er det ikke Hs. Kongl. Høiheds Agt, at støtte sig paa den gunstige Dom, hvorpaa han kunde giøre Fordring. Han er beredt til, i det han udvikler de Omstændigheder, som have foraarsaget nærværende Krig, at bevise, at Storbrittanien stedse har viist sig venskabelig, taalmodig og forsynlig mod de Forenede Stater, og at de Fordringer, som desværre lendtes med en Krig mellem begge Lande, ifølge deres Natur vare uantagelige. Det er Verden noksom bekiendt, at det har været den franske Souverains uforandrede Hensigt at tilintetgiøre det brittiske Riges Mag- og Uafhængighed, som den fornemste hindring for hans ærgierrige Planers Udførelse. Først holdt han det for mueligt at kunne samle en Sømagt i Kanalen, hvormed han vilde forene en talrig Flotille, forat landsætte en Armee i Engelland, der, efter hans Mening, vilde være istand til at bringe dette Land under Aaget; og ved Storbrittaniens Erobring haabede han at kunne realisere sin Hensigt, at oprette get iiniversalrige. Men ved det udvidede Forsvarsystem i det Jndre af Riget, som Hs. Majestæt antog, samt ved Hs. Majestæts Flaaders og Armeers Styrke, blev hans Plan ganske kuldkastet, og efter det meest afgiørende Nederlag maatte den franske Sømagt forlade OceNu søgte man paa andre Maader at komme til det samme Maal. Frankrigs Overhoved stiftede et System, hvorved han haabede at forstyrre den engelske Handel, svække den offentlige Credit, tilintetgiøre Jndkomsterne, giøre Storbrittanniens Overlegenhed tilføs unyttig, og, trods sin ødelagte Flaade, at opkaste sig til Voldgivtsmand paa OceJ denne Hensigt erklærede han ved Berlinerdecretet, hvorpaa Maylanddecretet fulgte, det engelske Land i Blocadestand, og forbød at Handel, ja endog al Brevvexling med Storbrittanien. Der blev decreteret, at ethvert Skib, med samt dets Ladning, som maatte løbe ind i en engelsk Havn, eller, i hvilket somhelst Tilfælde, blev visiteret af et engelsk Skib, skulde være Confiskation underkastet. Endvidere erklæredes, at ethvert neutralt Flag, som handlede mod disse Decreter, skulde være de naturaliseret. En saadan Plan til et Unidersaltranne kaldte man et Continentalsystem. Forgieves tragter Frankrig at retfærdiggiøre sig for disse Forsørpaa at tilintetgiøre Engellands Handel, ved at omstyrte de ueutralNationers meest iøinefaldende Rettigheder, paaskydende den engelske Regierings tidligere Skridt. Uagtet disse mageløse Udfordringer, har Hs. Majestæt afholdt sig fra enhver Forholdsregel, som Nationernes sædvanlige Love ikke autoriserede. Aldrig var en krigførende Magts Overlegenhed tilføs over Fienderne mere fuldstændig og afgjort, aldrig var Frankrig ved sin Magt og sin Poutik saa farlig for alle Nationers Frihed. Allerede havde det saa aabenbart, saa systematisk traadt de neutrale Magters helligste Rettigheder under Fødder, at man med al billighed kunde satte det udenfor civiligerede Nationers Love. Dog havde Storbrittanien i denne yderlige Stilling brugt sin Sømagt med Maade, forat dets Fiende ikke skulde finde nogen villig Grund til Besværelse, saa at Frankrigs Overhoved for dog at give sine ulovmæssige Decreter noget Anstrøg af Repressalie, var nød til at opstille en Sørets Grundsætninger som ikke kunde erkiendes af nogen anden Autoritet end hans egen arbittaire Villie. Til Paaskud for disse Decreter angives følgende Aarsager, først, Storbrittanien havde udøvet Krigsrettigheder imod Privatpersoner, deres Skibe og Handelsvare; ret ligesom den offentlige Statseiendom var det eneste Formaal for en lovmæssig Fiendtlighed paa Havet, eller som om de franske Edicter ikke til alle Tider med særdeles Eftertryk havde bekræftet de samme Rettigheder; for det andet, at de engelske Blocadeordrer, istedet for alene at indskrænke sig til befæstede Pladser, ifølge Frankrigs Paastand, lovstridig anvendtes paa Handelstæder og Havne og paa Flodmundingerne ; og for det tredie, at de ogsaa udstrakte sig til Pladser og Kyster, som aldrig vare blevne bloqverede og i Gierningen aldrig kunde blive det. Denne sidste Klagepunkt er ikke grundet paa noget Factum, medens de andre, efter den franske Regierings egen Tilstaaelse, med Hensyn til Loven ganske ere uden Grund(Fortsættes)