Viborger Samler, 1791-02-21
Da jeg modtog Samleren Nr. 6, fandt jeg mit Navn derudi anført mere end eengang; jeg blev nysgierrig, jeg læste med temmelig Rolighed, indtil jeg kom til det Udtryk: Den der vil være Patriot, maae sørge for det almindelige Beste Her blev jeg heed om Ørerne, jeg tabte al min Continence; hvad, tænkte jeg ved mig selv, har du handlet som en Forræder. - En Gysen overfaldt min heele Krop, – men Samvittighed friekiendte mig, og dog kunde jeg ikke fatte mig. J det samme træder en Ven fra Landet ind i Stuen og siger: Hvad got Nyt, – Jeg svarede: Den der vil være Patriot, ma sørge for det almindelige Bedste. Ei snak, jeg spør Hvad got Nyt, Den der vil være Patriot, maae sørge for det almindelige Bedste. Sladder, hvordan er det fat, naar pleier J at komme med saadant Sludder, Ja, sandt at sige, saa er ere jeg i dette Øieblik ikke istand til at sandse noget, som angaaer andre, end mig selv. Hvad Ulykke er der da skeet, ja Ulykker nok, jeg bliver her offentlig afskildret som en Forræder. "*) J det samme gav jeg ham Samleren Nr. 6 læs der. Han læste, og imidlertid ventede jeg med Angest mit Forræderie bekræftet ved hans Dom. Hvad vil alt dette sige, sagde han fortæl mig Aarsagen til dette Sladder! – ja saade jeg, vil De have Taalmodighed, saa skal jeg fortælle Dem det Hele saa kort som mueligt. For ongefæhr 3 eller 4 Aar siden blev der solgt endeel af Byens øde Jorder og Moeser, hvoraf paa denne Byes Mark haves en stor Strekning, og deraf faldt den største Deel i min Lod. Bie! sagde min Ven, nu maae jeg først spørge: hvorledes kiøbte J disse øde Jorder og Moeser, fik J dem under Haanden, eller har J tilsneget Jer dem ved noget nedrigt Konstgreb, Rei, ved offentlig Auction. Hvad ved offentlig Auction? har J da mishandlet disse øde Jorder, Nei. - Ei! der maa dog være nogen Aarsag til det, Hr. Mand siger. Fortæl mig, hvorledes har J da behandlet disse øde Jorder, Jeg har ladet afskiære alle Tuer og Knolle, opfyldt mange Huller og Grave, afledet ved mange 1000de Alens Grøvter, Million Tønder skadeligt Vand, indhegnet Eiendommene med mange 100de Favne Diger, opdaget midt i Eiendommene en Mergel Mine, hvoraf jeg allerede har opført med megen Bekostning mange 100de Læs Mergel, og hvorefter jeg allerede har seet en forønsket Afgrøde, saaet i de beqvemgjorte Parceller sidste Aar i lutter opbrudt Jord: 17 Tønder Rug, 4 Tønder Byg, 20 Tønder Haure, 1 1/2 Tønde Kartofler, 1 1/2 Tønde Hampfrøe, 1 Tønde Hørfrøe, og i dette Efteraar har jeg saaet 15 Tønder Rug, 8 Tønder Vinterhvede. Døm nu, om jeg fortiener at ansees som en Forræder. - Men er det ogsaa sandt, hvad J. her siger, Ja, Eiendommene ligge for hver Mands Øine, og ere et talende Beviis. Nu, da maa jeg sige, at Hr. Mands Tænkemaade giør ham lige saa liden Ære, som hans Jndsigt; thi alt dette, J her fortæller mig, er just det, man kalder Patriotiske Handlinger, og det almindelige Bedste. Saamæn, Hr. Ven, jeg er nær ved at troe det samme; thi jeg erindrer, at jeg for faa Aar siden blev tilkiendt en Præmie af Landhuusholdnings Selskabet just i samme Anledning. Kan J der see, Hr. Mander alt for dum, til at indsee saadanne Handlinger for Patriotiske; hans misundelige, avindsyge og onde Hierte tillader ham *) Saaledes troer jeg med Grund, den bør ansees, som ved at see paa egen Fordeel, ganske glemmer sine Medborgeres og den Almindeliges Vel. ikke at tænke kierlig og billig om Næstens Handlinger; han vil selv gjerne gjøre sig vigtig, giøre sig stor, ikke ved sand Fortieneste, men allene paa andres Bekostning, paa de bede Handlingers Forkleinelse og paa Næstens Ruin; opfordre ham kun, lad ham vise, hvad han har gjort til det almindelige Bedste; J skal da faae ham at see i sin fulde Nøgenhed, overøst med Skam og Foragt. Naa, Naa, min Ven! jeg frygter, De træder Hr. Mand for nær, man kan jo gjøre endog det største Skarn Uret. Men stig mig engang, hvad bevægede Jer, forgangen Aar at skiere 500 Læs Tørv i saa kostbar en Moese, som J ikke eier for 1000 Rdlr. Jeg blev anmodet derom, og jeg undsaae mig, at afslaae det, siden Folk vidste, jeg havde en stor Moese. Ja min kiere Hald, vil J saadan blive ved i 20 Aar, da vil det blive knap, at nogen vil byde Jer 20 Rdlr. for heele Moesen, og hvorfra vil J eller Arvinger da tage den aarlige Udgivt, som er 400 Rdlr. Ja det er sandt nok, jeg har allerede indseet det, derfor standsede jeg det sidste Aar og i dets Sted lod Grøvterne fordybe, saa jeg nu kan skiære mere end dobbelt paa lige Distance; dog dette er kun at forstaae, paa de Steder, som ligge høit; dette har smigret mig, at jeg bedre nu kan tiene een og anden uden synderlig Skade. Ja det lader sig høre, men jeg vil dog raade, at være sparsom med Tørveskiæren; thi Eiendommene forringes aarligen derved, langt mere, end J bliver vaer, førend bag efter. Ja jeg har allerede indseet det, og nogle Lodseiere i Teilskier indsee det samme, og har derfor indskrænket Tørveskiæren, og i dets Sted pløier og saaer. Hvormeget kan J vel saae i Moesen til Foraaret? – Der skal vel ikke seile meget i 20 Tdr., og, naar jeg aarligen kan forbedre Moesen med 4 Tdr. Sæd, saa kan der faaes om 10 Aar 60 Tdr. Hvilket er nu det bedste, enten at opskiære Moesen i Tørv, eller og faa Aar at faae 60 Tdr. Korn, – Hvorledes befandt J Moesen, da J fik den Ligesom alle andre Moeser, mishandlet, fuld af Vand og fast utilgiængelig. Er der da ingen flere Moeser til Byen, end de der ere blevne solgte? – Jo, hvad der er bleven solgt, er den mindste Deel; blant de Moeser, som tilhører Byen, er allene een saa stor, at enhver Borger gjerne kunde faae en Lod; thi den er omtrent 1/2 Miil i Omkreds, og nok een, ongefær 1/4 Miil i Omkreds, foruden endeel mindre, og der kan enhver som lyster, skiære saameget, som de vil, og dog klage de over de høie Tørve=Priser, her staaer det enhver aabent, at giøre, som jeg, nemlig at anvende 3 Aars møisommelige Arbeide og nogle 100 Rdlr.; men dette koster de godt Folk formegen Eftertanke, Umage og Forskud, derfor vilde de hellere fra mig modtage Tørvene for 2 a 3 Mrk. Læsset; Nei - Tak Venner, for denne Ære. - Gaaer hen, og giører da ligesom jeg. - Den der vil have Deel i Herligheden, maa ogsaa tage Deel i Bekostningerne. Men hvorledes forstaaer jeg det, som Hr. Mand siger, at et Læs Tørv af Jeres Moese kunde være kostbarere, end dem, man kiøber af Bonden paa Gaden, – Ja, her troer jeg, Hr. Mand viger fra Sandhed; vi ville engang giøre Overslag, sidste Løverdag var her nogle Rinds Bønder med Tørv, de fik 40 sk. for Læsset. Jeg vædder 10 Rdlr. mod 5, at jeg tager 10 saadanne Rinds Læs paa min Vogn paa eengang, og kiører dermed hvor det skal være. Regn nu 10 Gange 40 sk. det er 4 Rdlr. 16 s. for saadant et Læs, som jeg har tilbudet for 1 Rdlr., har nogen Lyst at vædde, da staaer jeg ved mine Ord. Naar det nu, som oftest skeer, at saadan et Bondelæs betales med 4 Mrk. og derover, saa sees, at saadant et Læs koster 6 Rdlr., som jeg har tilbudet for 1 Rd. Regner, man de almindelige Sommer=Priser, som er 24 s., saa bliver det dog 15 Mrk. Det maae nok heede, som Ordsproget lyder: En Prophet er intet æstimeret i hans eget Land. Ellers forekommer mig Hr. Mands heele Daadel, som en Anecdote, jeg har læst om den afdøde Konge i Preussen. Nogle af hans Undersaatter klagede til Kongen over deres Præster, at de nu lærte, at Fordømmelsen og Helvedes Pinne ikke var evig. Kongen, som ikke var for vidtløftige Undersøgelser af dette Slags, svarede saaledes: Dersom mine kiere Undersaattere hellere ønske, at være evig fordømte, end paa en kort Tid, da har jeg ikke noget derimod. Dersom Vedkommende hellere vil give Bonden 2, 4 og 6 Rdlr. for et Læs Tørv, som jeg har tilbudet for 1 Rdlr., da kan jeg aldeles ikke have noget derimod. Hr. Mand siger ellers, at det ikke kan blive til nogens Fordeel uden Byens Kasses og deres, der have kjøbt Eiendommene. Er det da ikke godt, at det er nogen til Fordeel, forhen laae det øde og hverken Byens Casse eller nogen havde Nytte deraf. Nu paa eengang vil Hr. Mand, at det skal være Fordeel i alle Ender. Byens Casses Fordeel er jo hver Mands Fordeel, saa langt kan Hr. Mand ikke tænke. 20 Mænds Fordeel er jo Statens Fordeel. 20 Mænds Ruin er jo Statens Tab. Men vi ville dog see om denne Jndretning ikke bliver til andres Fordeel undtagen Eiernes. Disse 20 Lodseiere have i de sidste 2de Aar skaaret ongefær 10,000 Bønderlæs Tørv i deres Eiendomme, hvor tilforn neppe havdes 50 Læs. Jngen vil vel troe, at 20 Familier kunde bruge 10,000 Bønderlæs Tørv til deres egen Fornødenhed; neppe behøve de 2000 Læs; Resten tilflyder, Jndvaanerne. Mon nu 8000 Bønderlæs af vore egne Moeser ingen nyttig Jndflydelse har paa det almindelige Bedste, Det vil vel ingen nægte, uden Hr. Mand; thi han kan ikke see, at det er til Nytte, med mindre det gratis blev ham overladt. Hans lave og egennyttige Tænkemaade kan ikke indsee, at det er til Nytte, at kunne faae fornødne Vare for Betaling; han vil, at andre, og jeg især skal opofre vores Arbeide, Møie, vores Tid, vores ringe Evne, vores Eiendom for hans Ladhed gratis; da først vil han troe, at det er til Fordeel forandre. Men vi ville dog fra en anden Synspunkt betragte det, som Hr. Mand siger, at min Bestemmelse bliver trykkende for den Fattige og for dem, der ingen Moese-Parceller have Jeg og Borger=Capitain Becker bleve af Magistraten for faa Aar siden skrivtlig udmeldte, til at undersøge Byens tilhørende Moeser, for saavidt de kunde anvendes nyttigere, end som til denne Tid skeet var. Vores første Forslag var, at benytte Theilskier ved Vandets Afledning, som under vores Opsigt blev bestyret i en heel Sommers daglig Tilsyn; og 2de Aar derefter, da man bemærkede, at Moesens Benyttelse af Byens almindelige Beboere, alt for hastig vilde tilintetgjøre den Hensigt, hvortil den var bleven istandsat, saa var det, at det med Magistratens Samtykke blev inddeelt i Parceller, og bortsolgt for aarlig Afgivt, omtrent 60 Rdlr. Og da Magistraten indsaae den virkelige Nytte og Fordeel ei allene til Byens Kasses Jndtægt, men endog til Moesens nyttigere Anvendelse ved Eiendoms Ret, frem for Fælledskabets skadelige og fordærvelige Mishandling; foretoge vi os nok en Moeses Opmaaling efter Magistatens Samtykke, og samme blev inddeelt i 10 Lodder eller Parceller. Auctionen blev berammet ved offentlig Trommeslag. Jeg og Capt. Becket indfandt os, ikke for at kiøbe, men som Entrepeneurer at overvære Auctionen, for at give Oplysning om Parcellernes Beliggende. Den 1ste Parcelle No. 1 blev da opraabt, men ingen Liebhaber, ingen meldte sig, ingen vilde byde. For at befordre Auctionen bød Capit. Becker nogle s., ingen vilde giøre Overbud, ingen vilde eie det. Jeg bud da 4 s. alt for at fremme Auctionen, og da ingen vilde giøre Overbud, maatte jeg beholde den første Parcelle for 3 Mrk. 4 s. No. 2 blev derefter opraabt, ingen Liebhaber meldte sig; Capit. Becker bød nogle st., jeg bud over, og da ingen meldte sig, blev det mig tilslagen for 4 Mrk. 4 s., kort sagt, saaledes gik det med de første 8 Parceller; da ingen hverken ville byde, eie eller have dem, faldt de af Mangel paa Liebhabere alle 8te i min Lod. No. 9 blev derpaa opraabt, en ganske fattig Mand bød, jeg taug, og Capitain Becker tang, glad over at faae dog en Liebbaber. Jngen vilde giøre Overbud, denne fattige Mand beholdt altsaa No. 9. Jeg opmuntrede ham til at kiøbe, og No. 10 blev ham ligeledes tilslagen, begge No. ongefær for 13 Mrk., som jeg nu ikke til visse kan huske. Sig mig nu Hr. Mand, hvorfor kiøbte De eller andre ikke disse første 8 Parceller, som jeg ikke behøvede, men af Mangel paa Liebhabere tog, for at fremme Auctionen og Byens Casses Bedste, Harnu De eller andre Aarsag at klage, at De ikke eie Moesejord? Er det ikke Deres egen Skyld, Det tilbydes Dem ved offentlig Trommeslag, ved offentlig Auction; men de vil jo hverken eie eller have dem. Endnu ligger mere end 100de saadanne Parceller paa Byens Grund, som synes alle at raabe til enhver forbiegaaende: See! vi ere et ynkeligt Beviis paa vore skiødesløse Eieres Ladhed; kommer og rædder os fra den Skiendsel, Eders Forfædre saa ubillig har tilføiet os, vi ville rigeligen belønne Eders Umage, Arbeide og Omkostninger; men de raabe til Stok og Steen. Hr. Mands Hierte er alt for haard, og hans Tænkemaade alt for lav og indskrænket til at kunde føle saa ynkeligt et Raab. Hans Høihed vil ikke tillade, at han nedlader sig til et Arbeide, der udfordrer Spade, Greeb og Skovl det er hans Stolthed meere passende, at dadle og forkleine den Virksommes bedste Handlinger, end selv at befordre noget Nyttigt. J Steden for at anspore Virksomheden, sætter han sin Ære i, at undertrykke og qvæle samme ved Forkleinelse og skammelige Usandheder. At Hr. Mand selv er overbeviist om, at al hans Dadel ere lutter Usandheder, det sees jo tydelig i det han skiuler sit Navn. Den der handler retskaffent, skiuler sig ikke.