Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-02-15
Da Academiet engang fremsatte det Priis spørgsmaal: hvilken Jndflydelse har Americas Opdagelse havt paa Europa," saa behøvede man kun – men det forstaaer sig med al muelig Devotion – at præsentere de høilærde Herrer en stoppet Tobakspibe. Dette havde været et fyndigere Svar end hundrede Folianter, kronede og belønnede med et heelt Medaille cabinet. Min Fetter Tobias beviste ved sit Exempel, og Exempler virke meest, siger Balling paa Titelbladet af hans Huusmoder, Rigtigheden af denne Mening. Lykkeligere og gladere i det mindste end nogen af vor Tidsalders Storsultaner, som plukkes paa den ene Side, bestjæles paa den anden og trues paa den tredie, saa han her, ganske gravitetisk, med sin Keiserpibe i Haanden, og røgede sin Knaster. Uagtet Forfatteren er den største Hader af Vers, saa maa han dog tilstaae, at der gives to Ord, som synes skabte for hinanden, og kunde gjort os til een af de rigeste Nationer paa Jorden, dersom der for fire Aarhundreder siden var opstaaet en Dansk Poet, der havde rimet dem sammen. Disse Ord ere Snak og Tobak. De ere adskillelige Tvillingsøstre Havde vore Forfædre kjendt Virkningen af Tobak, saa havde de fortsat deres Opdagelsesreiser i Viinland, saa vilde de sikkert trængt ind i America, saa havde de - kort sagt, saa havde vi faaet hele Skibsladninger med Guld og været rigere end nu. Snak og Tobak ere desuden Sjelen i vor Tidsalders Legeme. Vee den, der mangler den sidste, dobbelt vee den, der mangler den første Min Fetter Tobias sad ved Bordet og morede sig med begge Deele. Selskabet var temmelig blandet. En Svensk Hestepranger, som havde opkjøbt Heste paa Kjøgemarked, for at føre dem til Sverrig, – en Driver, som havde drevet en Collection Stude til Slangerup, – en Barometmager med alle Slags Skilderier i en Kurv, som han har i en Rem om Livet, - dette var blandt andre omtrent det Selskab, hvori vi befandt os. De sadde omkring Bordet, den ene med sit Kruus Øl, den anden med sin Sopken for sig. Den hele Stue var opfyldt af Americas Jndflydelse paa Europa. Den Berlingske Avis laae paa Bordet, som en Lovbog i Retterne. Gienstandene for Conversationen vare ligesaa forskjellige som Selskabet. Men endnu langt forskjelligere vare Meningerne. Man fandt i dette indskrænkede Rum Demoerater og Aristoerater, Terrorister, og Royalister. Den Svenske Hestepranger, f.Ex., var en Erkedemocrat, Driveren en Arisiocrat, og Barometmageren en Terrorist. Endelig kom Talen og paa det, der egentlig interesserede mig, nemlig Jægerspriis. "Ja, begyndte en gammel Bonde, der sad nederst ved Bordet, Jægerspriis er ikke mere det, det har været, da Prindsen laae der. Den Gang fandt man her Liv og Munterhed allevegne. Nu er alting dødt her. Han skulde bareste have været der engang, sagde han til mig, paa Prindsens Fødselsdag, – saa skulde han seet, hvad det betyder at have frie Bønder. Unge og Gamle, Mandfolk og Fruentimmer, Givte og Ugivte vare der samlede. De vare klædte i deres Søndagsklæder. Avlskarlene med deres Arbeidsredskaber i Haanden, Melkepigerne med deres Bøtter, der vare saa blanke som et Speil. De dan lede og sang udenfor Slottet, raabte Hurra, og glædede sig med Prindsen, ligesom Prindsen glædede sig med dem. Jeg bliver saa underlig til Mode, naar jeg tænker paa disse lykkelige Her tørrede den gamle Bonde en Dage." Taare bort. "Nu er han ikke mere saa ganske Han be vel, den gode Prinds, har jeg hørt. søger og næsten aldrig. Dersom Gud bønhører Jægerspris's Bønder, saa vil han snart komme til sin fuldkomne Helbred igjen." Jeg følte mig inderlig rørt ved den gamle Bondes konstløse og uskrømtede Hengivenhed til Prindsen. O tænkte jeg ved mig selv, hvorfor er Jægerspriis Gods ikke et Keiserdømme og mangt et Keiserdømme ikke Jægerspriis, Hvorfor skulde saa megen trofast Hengivenhed til Landets Hovedsmand, saa stor en Førstekjerlighed til Undersaatter være indskrænket til saa lis det et Rum. - Barometmageren begyndte nu at udkramme alle sine Skilderier paa Bordet. Deres Tegning saarede Kienderens Øie, deres Æmne Menneskevennens Hjerte. Man saae her, hvorledes Parisiske Cannibaler ødelagde St. Denis's hellige Gravmæler; hvorledes de reve Haarene af den gode Henrik den Fjerdes Skjæg; hvorledes de trak de hellige Levninger af den heeltemodige Turenne op af Liigkisten; hvorledes de reve Hjertet ud af Livet paa den delige og uskyldige Prindsesse Langballe og bar hendes blodige Hoved paa en Stage igjennem Gaderne; hvorledes de førte deres Konge og deres Dronning paa Bøddelkarren til Retterstedet; hvorledes de lode deres Kronarving omkomme i Fængsel; kort, hvorledes de gjorde sig skyldige i de rædsomste Handlinger og traadte alt, hvad der er Nationer helligt, under Fødderne. Der herskede den største Taushed, da man betragtede disse Skilderier, Selv den Svenske Hestepranger syntes ikke at billige disse Optrin"Jeg maa ud i den frie Luft, raabte min Fetter, "jeg er ganske beklomret." Reiseselskabet blev nu enigt om at tiltræde Hjemreisen. Vi satte os paa Vognen, og hurtig som et Lyn ilede vi nu tilbage til Kjøbenhavn.