Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-03-31
Endnu et Par Ord om en Yttring af Prof. M., som trænger til mangfoldig Berigtigelse. Den lyder som saa: "at ved intet offentligt Bibliothek af første Rang i Europa en friere Adgang finder Sted, end ved det Store Kgl. Bibl. i Kjøbenhavn, derom har jeg nu til Overflod Erfaringens Overbeviisning. Overflødig synes Erfaringens Overbeviisning i en Sag som denne, i intet Tilfælde at kunne være, med mindre det kunde lykkes at arbeide sig op til en saadan Beundring af den overvættes Ypperlighed ved vort Bibliotheks Jndretning, at Umuligheden af en bedre befandtes af sig selv indlysende. At derimod hiin Overbeviisning i dette nærværende Tilfælde er betydeligt feilende, og følgeligen Erfaringen, hvorpaa den støtter sig, paafaldende ufuldstændig og utilstrækkelig, derom sætter min Erfaring mig istand til at overtyde, ikke blot mig selv, men ogsaa enhver Anden, som maatte fæste Troe til efterfølgende Data. Mig har Bekjendtskab med det europæiske Fastlands Hoved Bibliotheker givet det Resultat: at ved intet af disse, Norden for Alperne), Adgangen er mindre fri end ved det Kongelige i Kjøbenhavn, ved de fleste derimod ulige mere. Forstaaes nemlig ved Adgang en mueligst fri og uhindret Benyttelse af Bøger for Læsere og Laanere, da bør det mærkes: at ved ethvert Bibliothek (det Berlinske ene undtagen, hvis Organisation først er begyndt med Universitetets Stiftelse 1809) findes fuldfærdige (alphabetiske eller Real-) Cataloger, som, indbundne og opstillede i den forreste Sal, tjene til offentligt Eftersyn for Hvermand, at ved ethvert Bibliothek (med Undtagelse af det Gottingske Universitets Bibliothek, hvor det store Antal af Studerende gjør en besværlig Omstændelighed til Ordens Holdelse nødvendig) de forlangte Bøger samme Dag uopholdeligen udleveres ved Bibliothektjenere, som udtage dem efter den Opgivelse, der meddeles dem af Secretairerne efter den i Catalogerne vedføiede Numerering; at for Læsende indrømmes paa Bibliotheket i Dresden fire Timer, i Wien fem til sex, i Paris fem, og paa intet af de italienske færre end tre, paa de fleste flere. *) De italienske Bibliotheker afbenyttes kun som Læsesale, en Følge deels deraf, at de sjeldent søges uden for Manuscripters Skyld, deels af det italienske Liv selv, der søger Arbeide saavelsom Glæder heller ude end i Hjemmet. Da begge Grunde falde bort i Wien, er det derimod høist paafaldende, at der Keis. Bibl. der følger den italienske Skik fremfor den tydske, og ikke tilsteder noget Udlaan. Vil man endeligen tale i egentlig Forstand om den physisk frie Adgang til Bibliothekets Sale, da er det bekiendt, at i Gottingen og Paris de tvende Bibliotheker, hvis indvortes og udvortes Oeconomie staaer i det Hele som Mønster for de øvriges – samtlige Værelser staae aabne for Enhver uden Ledsagelse af nogen Betjent, til frit Oversyn og Gjennemsyn af de lærde Hylder. Paa sidste Sted ere nemlig alle Reoler ved Staaltraadsdørre beskiermede mod Hænders Overlast, og paa første har enhver Sal sit bestemte Antal af Betjenter, som vaage baade over Bøgernes Sikkerhed, og over de Fremmedes Beqvemmelighed, idet de ere pligtige til, øieblikkeligen at udlevere hvilkensomhelst Bog, der ønskes til Eftersyn paa Stedet. Sammenligning er her ikke nødvendig. Erkjendelse af det Gode er ikke Blindhed mod det Bedre; det Gode fremmes kun ved Den, der har Øie til at skjønne dets Mangler. Kjøbenhavn, d. 30te Marts 1821. Dr. H. N. Clausen.