Aalborg Stiftstidende, 1836-01-16
Frankrig. Takadressen vedbliver endnu at beskjæftige Kamrene. J Pairernes havde Præsidenten allerede den 5te Januar forkyndt, at Udkastet dertil var færdigt, men da dette Udkaste blev provet i de forskjellige Committeer, foreslog man der saa mange Forandringer og Amendementer, at Præsidentenske maatte meddele Kammeret, at Adressen først senere vilde kunne forelægges. Jmidlertid befandtes det, da Committeens Referent Dagen efter forelæste det forbedrede Udkast, at selv dette ikkun fortjener Navn af en Omskrivning af Trontalen. En Phrase deri vækker imidlertid Opmærksomhed. Det hedder nemlig: "Jordbunden, som en hæderlig og retmæssig Revolution havde bragt til at hæve er atter fast, og Fædrelandet tør haabe igjen at kunne leve op under sine Loves Beskyttelse og beskjærmet af Deres Majestæts faderlige Scepter. Man finder, at Udtrykkenes hæderlig og retmæssig, anvendte paa Juli=Revolutionen, ere noget forskjellige fra dem, som Pairskammeret hidtil har betjent sig af, naar det omtalte den, og at disse Udtryk overhovedet i det officielle Sprog, synes at ligge i sidste Aandedræt. Takadressen debatteres altsaa endnu ogsk det er langt mindre den amerikanske Gjældssag end Polens Nationalitet og Uafhængighed, der giver disse Debatter Jnteresse. Det var vel at formode, at Polens Sag vildes komme paa Bane i de franske Kamre i dette Aars Møde, men det er mærkeligt, at den allerede ved Debatterne om Takadressen, skal sætte Ministeriet i Forlegenhed. J de Depueredes Kammer har man modtaget en Petition fra et Antal berømte Mænd blandt de polske Emigranter, i hvilken det godtgjøres, at Frankrig og England ere fritagne fra deres Forpligtelse at anerkjende den russiske Keiser tillige som Konge af Polen derved, at Keiseren ikke har opfyldt det Forpligtelser, som Congressen i Wien paalagde ham. Efterat Ministrene forgiæves have forsøgt at holde denne Petition tilbage, af Frygt for de stormende Discussioner, dens uden Tvivl vilde foranledige, skulle de være blevne enige omsat bevirke, at Takadressen kommer til at indeholde nogles sympathiserende Ord for Polen, og de formene da, naar hiin Petition kommer paa Bane, at kunne affærdige den ved at henvise til Adressens Udtryk om Sagen. Den russiske Gesandt vilde man iforveien underrette herom, for at han ikke skal lægge videre Vægt paa, hvad Adressen i denne Anledning nyttrer. Det vil nu komme an paa, om denne snilde Udvei vil føre til Maalet i de Deputeredes Kammer. J Pairernes faaer Ministeriet, efter al Rimelighed, en haard Kamp. Polens Nationalitet og Uafhængighed har der fundet Ordførere, som man mindst kunde vente at høre slige Yttringer af i denne Sag. Tvende Legitimister, Dhrr. Tascher og Montablembert have i Kammeret sat Hertugen af Broglio i en For egenhed, som var altfor tydelig at spore i hans undvigende Svar. Vel er det ikke det frie og selvstændige Polen, om hvilket Frihedens og Retfærdighedens Venner drømme, disse Mænd føre Ordet for. Deres Tanker bevæge sig i en snevrere Sphære, og Talen er hos dem kun om det Polen, som paa Wiener-Congressen fik en ny Tilværelse (men det over kun det første Skridt der koster. Det var Hr. Tascher, en der først moverede om, at Takadressen burde indeholde Betragtninger om den polske Nationalitet og om Fuldbyrdelsen af Wiener=Congres=Actens Bestemmelser med Hensyn til dette Kongerige. Efter ham tog Montalembert Ordet og i hans Yttringer ere for mærkelige, til ikke her, idet mindste for den Deel, at finde en Plads. Vi meddele altsaa de vigtig 1ste Brudstykker af denne, især i Dieblikket meget mærkelige, 1 Motion. "Da for 10 Aar siden Grækernes berømte Nation forsøgte paa at afkaste et Aag, som i firehundrede Aar havde tynget paa deres Nakke, da var det en ængstelig Politik hos de europæiske Cabinetter, som bevægede dem tilat være Tilskuere ved Grækernes Undergang. Nationerne derimod vare gjennemtrængte af den helligste Medfølelse for Grækernes Sag. Da begav det sig, at der allerførst i dette Kammer mod Enden af Villdles Ministerium ansaaes Pairselkammeret for mindre servilt end de Deputeredes, hvor Friheden dengang havde taget sin Tilflugt som til et sidste Fristed, blev gjort en Motion til Fordeel for Grækerne. Man foreslog Dem nemlig ved et Lovudkast et Amendement, som at qvalificerede enhver Deeltagelse i Handelen med hvide Sla over, som en Forbrydelse. Man brændemærkede derved en le hver, endog den fjerneste, Deeltagelse i den Færd, hvori Græril kenlands Undertrykkere gjorde sig skyldige. Nu frembyder sig en ny Leilighed til atter at føre Ordet for den ulykkeelligste og meest undertrykte af alle Nationer. Naar kel De give Polen et Tegn paa Deres Medfølelse, mine Herrer, naar De forunde det nogle Medlidenhedens Ord for altdet Blod, det har udøst for os, naar De vise det, at det ikke er Deres Skyld, at saa frygtelige Lidelser ikke lindres, saa bliver dog idet mindste saameget klart, at det ikke er skjændig Glemsomheds og Ligegyldigheds Last, man kan bebreide Dem. Nogle Trøstens Ord kunne lindre mangen er Smerte, paany oplive Haabet i mangt et kummerfuldt Hjerte og i alt Fald er denne Handling Frankrig værdig." - Efterat have viist, hvorledes Rusland har tilsidesat hver enkelStipulation i Wiener-Congres=Acten, vedbliver han saaledes: "Endnu en Gienstand, som staaer i den nøieste Forbindelse med Polens ulykkelige Skjæbne, maa jeg anbefale Deres Opmærksomhed. Jeg sigter til Ruslands, stedse mere og meere om sig gribende, Magt. Handledes der om Polen alene, vilde vi maaske med tillidsfuldt Haab turde slaae vor Lid til en af hine store Gjengjældelser, som trøste og styrke og af hvilke vort Aarhundrede har seet saa mange Det gjenfødte Grækenland og det gjenoplivede Jrland staae som uforkastelige Vidner om den Sandhed, at Himlen ikke forlader de Nationer, som bevare Tilliden til den og til sig selv. Med Polen er det ogsaa Europa, der er saaret i Hjertet. Polens Behandling er kun en smertelig Episode i den hele Række af Angreb paa den politiske Verdens Sikkerhed, paa hvilke Efterslægten kun med Forhauselse vil skue tilbage og maaske gjøre vor Generation evige Bebreidelser, for at have tilstedet dem. Polens Tilintetgjørelse er kun et Skridt meere fremad paa den Bane, paa hvilken den moskovitiske Magt i det sidste Aarhundrede har gjort saa mange Blindhed var ei den Feil, man kan bebreide den mægtige Aand. som forherligede Begyndelsen af vort Aarhundrede. Det var ikke Forblindelse, der formaaede ham til at slynge alle de Kræfter, han forenede i sin stærke Haand, imod den truende nordiske Colos. Men hvad Napoleon dengang savnede ved sit Angre paa den, det staaer nu styrkende ved vor Side, ved vort Forsvar imod den. Alle Frihedens Kræfter og alle Frihedens Jnteresser ere i Forbund med os. Trontalen har givet os en fortrøstende Vished om, at Frankrigs Forbindelse med England aldrig har været inderligere end netop nu. J denne Forbindelse ligger den bedste Borgen for Fremtiden, for de frie Nationers Sikkerhed og for deres Befrielse, der endnu vansmægte i Slaveriets Lænker. Maatte da denne Forbindelse, som allerede har sikkret Frankrigs Værdighed i Vesten, ikke vise sig afmægtig, naar det gjælderme om, at opretholde de Tractater, som angaae Orienten, Maatte i denne Forbindelse dog aldrig tabe det ulykkelige Polen, deri fra Arilds Tid var en Sikkerheds=Dæmning for Europas Nationer, aldeles af Sigte. Maatte de Følelser, som skaffel sig Luft i denne vor Kreds, finde Indgang i Polakkernes Hjerter og trøste dem for den Haan, hvormed man fra andre Kanter spotter deres Lidelser. Pairskammeret vil aldrig angre, at have udtalt sin ærefrygtsfulde Hyldest for en Sag, som engang maa triumphere, fordi Guds Retfærdighed, Frankrigs Ære og alle Nationers ubetvingelige Haab træde i Skrankerne for at forskaffe den Seieren!! (Den franske Premierministers Svar paa denne Tiltale, skal vort næste Blad indeholde.)