Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-04-02
Nr. 3. *** *** *** * 3de Ca Caracterer i Passions=Historien. At kiende Disciplernes Forhold ved deres Mesters sørgelige Skiebne, er vigtigere for Dydens oprigtige Dyrkere, end at see de Ugudeliges Caracter blottet og uden Maske. Det er retskafne Gemytter let, at tage sig i Agt for Lidenskabernes grove Udbrydelser, men vanskeligt, at vogte sig for Overilelser og Feiltrin. Men i Passions=Historien see de dem, der vare Frelserens Venner, at snuble, ja endogsaa en Apostel at giøre et farligt Fald, og en anden at styrte ned fra den største Høide i den forskrækkeligste Afgrund. De see den fyrigste Kiærlighed paa een Gang at uddøe, men ogsaa efterhaanden at leve op igien af sin Aske. Speil paa vor Svaghed; Vor Forsigtigheds Skole, Kilde til Trøst for os, naar vi vakle, naar vi afvige! Og Tak være Naadens Aand, som haver fremstillet for os disse forskrækkende og eftertrykkelige Exempler, Jesu Christi Sendebud, Kirkens Pillere, Folkenes Lærere, træde op og lære os, ved en stedse aarvaagen Forsigtighed at undgaae store Feiltriin, eller og ved Anger, Troe, og større Dyder at forbedre dem igien. Og de forlode ham alle. Denne er den korte Forestilling, hvormed deres Forhold i Frelserens lidende Livs sidste Timer beskrives, der vare hans Fortroelige. Alle bleve af samme Frygt overvundne og afholdte, fra at bevise deres Herre, Lærer og Huusfader, der hidindtil havde forsynet dem, som sine Huusfolk, med alt Fornødent, ikkun den mindste Bestand, paa en Tiid, da ham, som en Døende, om ikke deres Hielp, saa dog deres husvalende Nærværelse havde været meest om at giøre. De flyede bort, og lode ham i hans Fienders Hænder. Her spørges ikke, hvad Apostlerne i saa farlige Omstændigheder af Forsigtighed og Klogskab kunde have gjort; men her tales ikkun om, hvad man kunde have ventet af deres Kiærlighed og Hengivenhed, til den forhen saa høit elskte Frelser. Som Menneskeer kunde de nok see forud, saavel at de ved den modigste Modstand, dog ikke havde kundet redde Jesum, som og, at de derved ikkun vilde styrte sig selv i øiensynlig Livsfare. Men vi maa- og betragte dem fra en anden Side. Disse Discipler, som nu, ved første Syn af en endnu uvis Fare flye bort, og overlade Jesum til sine Fiender, ere de samme Personer, som forhen af Kiærlighed til ham frivilligen forlode deres Gods, deres Paarørende, deres Forældre, som derpaa fire Aar efter hinanden, som hans bestandige Følgesvende, havde hørt alle hans Taler, seet alle hans Mirakler. Personer, som vare blevne hos ham, uagtet han meere end een Gang havde sagt dem sin sørgelige Ende forud, som, efterat de af ham paa den meest rørende og kiærligste Maade vare formanede til standhaftigen at udstaae Lidelser, havde eenstemmigen forsikkret ham om en uovervindelig Troskab; disse Personer have ved den første Leilighed, da de havde kundet overtyde ham om deres givne Forsikrings Oprigtighed, ikke den mindste Kiærlighed meere for Jesum Christum. De lide Skibbrud ved det første Stød. Men lader os ikke meget forundre os over denne Vankelmodighed. Denne Ubestandighed kom af Mangel paa rigtige Begreb og en grundig Overbeviisning. Naar de hørte Jesum at tale det evige Livs Ord, naar de saae ham almægtigen befale over Naturen: saa holdte de ham for Messias; men naar de ogsaa igien oversaae deres Mængde, som forkastede ham, naar de imod deres Villie maatte mærke, hvor lidet den Forestilling, som Jesus Christus selv gjorde og sit Rige, kom overeens med deres Begreb og Ønske: saa maatte de tvinge sig til at bevare deres forrige Hengivenhed imod ham.