Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-08-03
Ved Hr. Biskop Dr. Jansons Møde i Ørting, Præstegaard, Visitatsdagen den 4 Junii 1804, blev følgende Sang (Mel. Til Vaaben see Fienderne komme.) i et glad Venneselskab over Bordet afsjunget: J Ædle, vor Biskop til Ære, Viglade vil komme en Skaal, Hans Kald er Lyksaligheds Lære, Med Lys fra en høiere Soel Han kommer, for Hjerter de rene, Som ærligt sin Overmand mene, Han være velkommen, han kommer med Fred, Glad Lærlingen følger i Mesterens Fjed. For Skrækmænd, Despoter og Paver Der Undermænd handler som Slaver, Forsynet Viingaarden befrie, Og sætter sin Storhed der! Og fra Reperteurer, de slemme, Der Biblen radbrække og skræmme, Og fra de Genie Mænd, hvis Navne er Skok Der troe. De er Viismænd, vi andre en Blok Mænd, som Lutherus har bildet, Men. Der bede for Landenes RoDer aldrig har Mængden forvildet Med Sminke og nymodens Tro, Men komme med Svada den Blide, Som Dyden med Glæden ved Side. Liig. Kongens og Kirkens og Sandhedens Ven, Liig. Janson, han komme og komme igien Han kommer sit Stift at besøge Med Prøve, som Guldsmedens Jld, Naar Lygtemænd sværme og spøge, Lys bringer han stadig og mild; Saa rystes de Prædikestole Mod Drenge fra Cannabichs Skole, Hvor Friheds Apostel, Fornuftens Drabant Jndblæste af Aanden, hos Fichte og Kant. Mens Kongen for Kirken er Fader Hilvære de Præster i Nord! Naar Bispen Forvirringer hader, Vi dække ham glade vort 2 Og dele vor Mundsmag og Drue; Lad Avindsmænd skjænde og true, Mens Glassene klinke for Biskoppens Held, Den Skjenk er lidt Afdrag paa Præsternes Gield. Ja, Brødre, vi ikke bør klage, Vi har det i Danmark ret Vel, kjønt kan vor Biskop modtage, Hans Følge et hungrer ihiel; Vil Manna fra Himlen et regne J Munden paa Præster og Degne Vi har dog en Viingaard, en Hauge, lidt Jord, Og Hartkorn og Offer og Høns i pr. Gaard. Lad Munken i Cellen da gabe J Ladheden syndige Skjød, Lad Barsødder løbe og skrabe Brød. For Døren og ligge sit Hilos Naar vi Ageren bryde i Dens Frugter vi hæderlig nyde, Om Spotterens Tidne blev Klærkernes Grav, Farvel da Hr. Pande, tag Pøse og Stav De leve, de Gode, de BeideDe Hyrder, for sædelig Hjord, hver, som kan Præsterne lide Og, Saalænge med Sandhed de foer, Hver Præste Ven, Menneske Ven leve, Han være en Bonde, en Greve, Som under sin Næste en smagelig Bid, Og skyer Egoismens afskyelig bær hid De leve de Brødre, der favne Hinanden i broderlig Aand, Civile og krigerske Navne Der række os Geistlige Haand, De flygte, de Bussemænd stive, Der komme, Smaafolk at nedrive; Stormand, han klæde sig rød eller sort, Er Hjertet ei ædelt, man ønsker ham bort. Han leve, vor Konge, der sværger Paa Biblen, det gamle Guds Ord, Og Førsten med Skjoldet, der værger, At Smitten er fænger i Nord De Stjerner i Kirken fremlyse, Guds Helte de Overge bortkyse, HelSværd, som Almagten hans Krigere bød, Slags. Fienden, Fritænkeren, Spotteren død. Hunleve Bispinden der hjemme, Hvis Hjerte i Frastand er nær Fjern, høre hun denne vor Stemme: Bisp Janson er Præsterne kjer!" Vor Hilsen skal Biskoppen bringe Fra Hjertet, fra Bordet, fra Læg og fra Lærd, Den Gjenlyd for Øret skal klinge, Vor Bisp er sit Stift og vor Kjerlighed værd Op Brødre, eenstemmig vi lover En Janson vor Huldskab og Tro Naar Formand paa Posten ei sover, Os Fienden nok lader i Ro Vil Vantro os ynke, som Stakler, For vi er kan giøre Miracle Vor Flid er vor Vaaben, og Taalmod vort Sværd, Vor Hæder er Embed og Embedets Værd. S. M. J Aalborgavisen findes et Stykke hvis væsentlige. Jndhold er følgende: Det forhen givne Vink om en Postgangs Oprettelse imellem Nørrejylland og Fladstrand, kunde maaskee fortjene Generalpostamtets Opmærksomhed. At Norge havde en mindre bekostelig Brev- og Pakkepost til den største Deel af Dannemark og den hele sydlige Deel af Europa - især om Sverrig og Dannemark havde Krig med hverandre vilde unegteligen have sin Nytte. Søen, som skal passeres f. Ex. fra Tønsberg. til Fladstrand, blev maaskee ikke 20 Mile, og lettere for Paquetbaaden end fra Engelland til Curhaven, især da de Norske ere Søfolk ligesom de Engelske. Kun Skade, at Fladstrand og Tønsberg ligesom Curhaven formedelst Jis kun kunne beseiles de 6 Sommermaaneder; det samme er Tilfældet med Sæby og de øvrige Havne Østen for Jylland. Man maatte da omVinteren betjene sig af den nu brugelige Vei igjennem Sverrig, dersom det ikke kunde skee fra et Sted Vester paa Norge til Jyllands saakaldte Nordstrand, hvor Sandskuder endog kunne seile om Vinteren, uden at hindres af Jsen. Saadanne Skuder maatte da paa den Tid bruges istedet for Paquetbaade. J de sex Sommermaaneder kunde denne Fart ret godt iværksættes fra Østen paa Norge til Fladstrand. Ogsaa for andre Magter kunde i Ufredstider en saadan Post imellem begge Rigerne være nyttig, ikke at tale om, at dette er den eneste Vei at faae Tropper til og fra Norge, af hvilken Aarsag Fladstrands Fæstning og Havn burde saa meget som mueligt forbedres.