Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-09-07
J et Land, hvor man ikke, som fordum i Sparta, kun tænker paa at danne hver Borger til Kriger og hver Kriger til Helt, hvor man ikke ved Erobringer kan eller vil grundfæste Statens Velmagt, ere Næringsveiene een af de Gjenstande, som fortjene Regjeringens og Patriotens første Opmærksomhed. Jkke ved mange, men ved virksomme og nyttige Hænder er det, at Staters Lykke fremmes. Hvad nytter det, at en Stad eller endog et heelt Land er meget befolket, naar Kjernen af Befolkningen bestaaer af Jndbyggere, hvoraf den te lever paa den andens Bekostning, hvoraf en ene krydser den anden i Næringsveiene, voraf de fleste kun stræbe efter at blive fortærende istedet for erhvervende Medlemmer af Staten. - Jo meere en saadan Befolkning tiltager, des skadeligere bliver den for det Hele. Hos os har man fulgt den Grundsætning, at lade Arbeidsomhed og Vindskibelighed have frit Raaderum, at lade enhver ernære sig paa hvilken Maade, han finder for godt, naar hans Næringsgreen i øvrigt ikke strider mod de gieldende Love. Derfor søger man saa lidet som mueligt at favorisere Laugsrettigheder og Privilegier, der kunne standse gavnlig Virksomhed; derfor har man tildeels søgt ved Jndlemmelsen i det borgerlige Artillerie, at gjøre det lettere for den mindre formuende Mand at nyde Borgerrettigheder. Man har og i de senere Tider høstet de modneste Frugter heraf. Kappelysten er bleven temmelig almindelig, og de fleste Næringsveie tælle saa mange Medlemmer, at man har nok at vælge imellem. Næsten enhver udenlandsk Svend, som har været her i nogle Aar, forelsker sig i en Pige, givter sig, giver sig til det borgerlige Artillerie og bliver - Mester; Skade kun, at der sjelden her tænkes paa, om der er noget Forskud til at begynde det Haandværk, han vil være Mester i, eller ikke. Det samme er Tilfældet med de fleste andre Fag. En Comptoirbetjent er nogle Aar paa et Comptoir, forelsker sig i en Pige, givter sig og nedsætter sig som Kjøbmand, Mæg ser eller Commissionair. et Land, hvor Naturproductionen er stor, Manufacturvæsenet storerende og Agerdyrkningen bragt til en anseelig Høide, der kan der aldrig gives for mange virkende Hænder, – der er enhver ny Borger en ny Vinding for Staten. Men ganske anderledes er det med et Land, hvis Producter ere for faa til at holde Fabriquer og Manufacturer i bestandig Drivtighed, hvis Agerdyrkning nyligen har begyndt at reise sig, og hvis Jndbyggere, trænge sig sammen paa enkelte Puncter. Man kaste engang et Blik paa Næringsstændernes Forfatning i Kjøbenhavn, De fortræffeligste Næringsveie ere i vore Dage blevne fordærvede. Den ene nedsætter Priserne for den anden, og ved denne overdrevne Concurrence, bliver Fortjenesten og Arbeidet saa fordeelt, at der hverken for den ene eller den anden bliver noget at vinde. Hvad her siges, grunder sig paa Erfaring. Mangen en Frimester benytter sig ofte af de absurdeste Midler til at forskaffe sig Arbeide. - Staten faaer rigtig nok paa denne Maade mange Medlemmer, men, at hvilke Medlemmer, Der gives endnu en anden Ting, som tidlig eller sildig maa bidrage til end mere at fordærve Næringsveiene, det er den Misbrug, at een Mand driver to, tre, ja fire ganske contrasterende Næringsveie. Man har havt Embedsmænd med anseelig Gage, som have været Commissionairer, solgt Eiendomme, Gaarde c. for andre; man har havt Mænd med en betydelig aarlig fast Jndkomst, som f. Ex have holdt Løiebibliothek. Hvorfor skal en Embedsmand ikke blive ved det Fag, han er ansat i og som rigelig føder ham. Om han end selv kunde beqvemme sig dertil, saa synes det dog billigt, om det var ham formeent, at trænge sig ind i Næringsveie, der ere ganske uden for hans Fag, og hvorved han kun bidrager til at giøre de Mennesker Afbræk, som ikke have andet at leve af, og fra deres Ungdom have bestemt sig til samme. Den, der har lag Mærke dertil, maa tilstaae, at Menneskene hos os ere for en stor Deel mere tilbøielige til at være fortærende end erhvervende Medlemmer. Alting lægger sig efter Handel og Vandel. Endog Skrædere og Skomagere ere i visse Maader Speculanter. De tage paa Puf og give paa Puf, de drive Vexelaffairer saa godt som den bedste Banquier. Kun i dette Huse og Vexelvæsen, der i den senere Tid er bleven grand mode, maa man søge Aarsagen til den Latterlighed, at Skrædere og Møllere, Conditere og Fyrbødere, Klubværter og Slagtere spille Fallit, naar et Kjøbmandshuus i Hamborg eller London erklærer sig insolvent. De ligne Tyrkerne i Holger Danske. Naar en Kerasmin, han være i Paris eller ConstantiHopel, støder i sit Horn, saa danse de alle Dannemarks Pantheon.