Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-04-17
Storhertugen har i den Henseende givet Justitsministeren de skarpeste Forholdsregler. Den russiske Charge d'Affaires ved det Badenske Hof er reist til Mannheim, og Undersøgelserne fortsættes dagligen. Angaaende Morderens tidligere Levnet vides, at han i sine modnere Drengeaar besøgte Gymnasiet i Regensburg, hvor han især hørte Kleins philosophiske Forelæsninger. Derfra drog Eschmeyers Ny ham til Tübingen, uagtet det var den bayerske Ungdom forbudet, at søge nogen udenlandsk Høiskole. Efter den gjenudbrudte Krig mod Frankrig, tog han Tjeneste som Frivillig i den bayerske Hær, og efter Fredens Tilbagevendelse gik han til Erlangen og studerede Theologie. Af alle hans Lærere indtog især Dr. Keiser ham. Jndtil Wartburgsfesten var han meget tungsindig; men paa Wartburg, hvor Kotzebues Skrifter bleve brændte, var han een af de Talere, som vandt meest bifald. - Paa hans Bryst fandt man et hvidt og grønstribet Silkebaand, hvorpaa med en Pen var skrevet: "Med dette indvier jeg mig 1815 til Døden. Var det ikke Alvor, Vilde jeg gaaet tilbage over Rhinen, uden som Seiervinder. Efter hans eget Udsigende skal han have opholdt sig 1 1/2 Aar i Jena. Den Dag, han begik Mordet, var han ved Bordet i Gjæstgivergaarden meget munter; ligesaa var han i Frankfurt, hvor han opholdt sig i tre Dage og tog Stadens Mærkværdigheder i Øiesyn. J Erlangen tog han sig et Reisepas, og i Lorch, 5 Mile fra Mannheim, leiede han sig en Bondevogn og kjørte med denne did. Ved sin Ankomst til Mannheim havde han kun faa Penge hos sig, og forespurgte sig blandt andet om Præsten Kar bachs Bopæl, hvilken Mand nøie kjendte hans Familie fra Erlangen. - Sand blev Morder af Fanatisme; thi, om denne yttrer sig under politisk, religiøs, eller literarisk Form, gjør intet til Sagen. En Fanatiker bliver under enhver Skikkelse Fanatiker. Man sætte nok saa megen Sminke selv paa en Brutus den Yngres Handling, saa bliver et Mord dog altid et Mord, og selv Tyrannens Jernspiir bør kunne vristes ham ved andre Midler af Haanden, end ved den Dolk, som enkelt Mands Haand gjennemborer ham med. Jøvrigt er Sand ikke den første, der i sin Overspændthed lod sig henrive til at begaae Snigmord. Hans Lige havde vi i den berygtede Ravailla, en Munk, og derpaa Skolemester i Angouleme, der af Fanatisme, og mueligen efter Jesuiternes Tilskyndelse, dræbte (1610) den gode Henrik den Fjerde; og Damiens, der var først Soldat, siden Tjener, som vilde myrde Ludvig den Femtende (1757). Til en ganske anden Classe hører Charlotte Cordey, der dræbte Uhyret Marat. Kotzebue abnede mindst at Døden, under Skikkelse af en tydsk Bursch i gammeltydsk Dragt, var ankommen til Mannheim, for at overskjære hans Livstraad. Endnu om Middagen Kl. 12. var han i Klubben Harmonien, og sagde til een af sine Venner, at denne Dag var ham meget glædelig, da hans Søn, Verdensomseileren, havde tilskrevet ham, at han med det første kunde vente hans Ankomst. En Time førend den skrækkelige Udaad udøvedes, holdt Kotzebue sin yngste, kun to Maaneder gamle, Søn paa Armen, og sagde til sin Familie: "saa gammel var netop jeg, da min Fader døde." Beklageligt er det, at en Mand af saa udmærkede og sjeldne Talenter, skulde falde som et Offer for Sværmerie; men et Spørgsmaal bliver det altid, om Kotzebue ikke, skjøndt imod sin Villie, ved sine excentriske Skuespil meget har bidraget til det Følerie, Sværmerie og den mageløse Overspændthed, der nu har saadan Overhaand i Tydskland. En dramatisk Skribent, hvis Arbeider sees og spilles saa almindeligen som de Kotzebueske, kan umueligen andet end virke indgribende paa Tidsalderens herskende Aand. - Det maa have været et skrække ligt Optrin, da Morderen havde gjennemboret den Ulykkelige, og hans Datter og Tieneren maatte bære ham, kjæmpende med Døden, ind i et andet Værelse. - Den 23de f. M., Kotzebues Dødsdag hængte, efter offentlige Blade, hans Portræt paa det sorte Brædt paa Universitetet i Jena, og derover en Flaggermuus.