Jyske Efterretninger, 1770-12-21
Om Agerbruget og L. et ( nødvendigheden af en Hovedforandring med Landvæsenet i Dannemark har man meer end engang været beskæftiget med at undersøge i de sidste Aarhundrede. Den har til alle Tider, men i sær siEee. den (a) Dette er taget af et i Kiøbenhavn nyelig udkommet Skrift under Titel: Agerbruget og Landvæsenet i Dannemark &c. betragtet af Torkel Baden, Forvalter ved Godsel, Bernstorff og corresponderende Medlem af det Kongl. Danske Landhuusholdnings Selskab i Kiøbenhavn. Videre her om kan læses i Skriftet selv. den Regieringens lykkeligste Forandring, været en af vore største Monarkers vigtigste Udsigter. Som en Jld, der opulmer under Asken, saaledes har de uforlignelige Ønsker, der sigtede til dette Maal, af og til givet et sterkere og svagere Skin fra sig. Men med alle de Opmuntringer, som Monarkerne selv have nedladt sig til, for at give denne Jld de behørige Kræfter, og at sætte dette store Verk i Gang, er Haabet og et lykkeligt Udfald dog altid hastig forsvundet saavel hos de dyrebareste Regentere som hos dem af deres største Mænd, der have havt Deel i Anlægget selv. Ligesom en almindelig Mangel paa Jndsigt i Landvæsene, gjorde det umueligt for de første Konger af den Oldenborg, ske Stamme at forebygge den Ødelæggelse, som vor nu værende Forfatning i de sidste tre Aarhundrede har anrettet i Dannemark, saa har den samme Mangel hos vore Landsmænd endog indtil denne Dag bragt vore viseste og ædelmodigste Monarker lige saa hastig fra de beste Planer, der sigtede til en Hovedforandring i Landvæsenet, som Allerhøistsamme have besluttet at udføre dem, og ingen er endnu kommet det rette Maal nærmere end Høilovlig Jhukommelse Frederich den Femte og hans værdige Efterfølger: vor nu regierende Monark, hvilken Forsynet synes, i Henseende til Høistsammes dyrebare Egenskaber og ret faderlige Omhu for Bondestanden, frem for Alle at have bestemt til med Eftertryk at lægge Haanden paa dette vigtige Foretagende, og i Betragtning af hans Alder, til at see sine midlere Aar kronede med den visse Belønning for sin vise Hensigt med et mægtigt og blomstrende Dannemark. Disse uforlignelige Udsigter ere de, der opmuntre Rigets viiseste og største Mænd til at befordre den Elskværdigste Monarks Hensigt. Hvad Under, om enhver ærekier Undersaat fordrister sig til efter sin Jndsigt at vise den Glæde, som han føler ved saa vigtige Bestræbelser for sit Fædrenelands saade Vel; eller efter Evne selv at bidrage noget dertil. - Jeg har fleere end engang erfaret, hvorledes den nu værende allerbedrøveligste Forfatning i Bondestanden har bevæget mine ædeltænkende Landsmænd til at tale Bondens Sag paa det beste saavel for Regenten som for Jordegods Eierne. Men saa inderlig en Glæde, som saa mange ædle og tildeels velgrundede Betragtninger over denne Materie har opvakt hos mig, saa hæftig har det smertet mig, naar jeg paa den anden Side har seet den eenfoldige, den opblæste, den foles løse og ildetænkende Hob, at forskandse sig med det mueligste Antal af Fordomme, sophistiske Slutninger og hæftige Declamationer imod de klareste Sandheder; blot fordi disse se deels feilede den Understyttelse, som en nøyere Erfarenhed om de rette Grunde, paa hvilke vor nu værende Forfatnings Svaghed beroer, burde give dem; deels ikke fremsættes med Jagttagelse af den Forskiel, vi bør gjøre imellem Landvæsenets og Agerbrugets Forfatning, og den sidstes Jndflydelse paa den første. Det er nødvendigt, førend jeg gaaer videre, at jeg forklarer, hvad jeg egentlig vil have forstaaet ved Agerbrugets og hvad jeg meener med Landvæsenets Forfattning. Af gerbrugets Forfatning kalder jeg det Forhold, som Bonden staaer i medsin Jords Dyrkning. Landvæsenets Forfatning er det Forhold, som han i Følge af hiin staaer i med Staten og Jorddrotten. Forbedringer i vort Agerbrug forudsætter hos den, der enten skriftlig afhandler dem, eller virkelig legger Haanden, paa de samme, en meer end almindelig Jndsigt i dets nu værende slette Forfatning, og i den ordentligste Plan, hvorefter et Agerbrug bør anlegges. De forudsætte en tilstrækkelig Jndsigt i Landhuusholdningen, for, af Landets naturlige Beskaffenhed og de ringe Fordeele, som dets Herligheder hidindtil har tilveiebragt dem, der eyede og dyrkede det, desto tydeligere og med et at kunne fremlegge de væsentlige Mangler i forbenævnte Forfatning, og de store Fordeele, som Landet med den allerstørste Vished kunde vente sig af dens fuldkomne Omstøbning. De forudsætte en rigtig Kun skab om de Landes politiske og occonomiske Forfatning, som blomstre ved et vel indrettet Agerbrug, og den Jndflydelse Agerbruget i Dannemark virkelig har paa Staten enten til dens Flor eller til dens Svækkelse. Paa disse Under, NB. søgelsers Rigtighed bør Forandringen i vort Landvæsen, grunde sig; Og først efter deres Jverksættelse bør den foretages. - Men som den største Deel af dem, paa hvilke Agerbrugets praktiske Forbedringer egentlig beroer, røbe ligesaa ringe Jndsigt i dennes Nødvendighed, Natur og vigtige Følger for dem selv og Staten, som den største Deel af vore Bønder; Saa troer jeg, at de Undersøgelser, der sigte til Forfatningen i Agerbruget, blive af ulige større Vigtighed for Landet, end de der endnu for tidlig allene tale om Forbedringer i vort Landvæsens Forfatning, og uden at berøre Aarsagen, stræbe forgieves at udrødde dens aldrig feilende Virkninger. Dette maae være nok sagt, for tillige at erindre, hvad man kan spaae sig om Udfaldet, naar man enten for at undersøge Mangler, eller for at bestemme Fuldkommenheder i vor Landvæsens Forfatning, søger Raad hos Mænd, hvis eneste Hensigt i denne Henseende bestaaer i at stalde Stude, at forhøye Priisen paa en Tønde Rug fra 11 Rdlr. til 4, og endelig i at udregne, hvor mange Ugedage en fra sin Gaard udsat Bonde skulde giøre under Navn af Extra Ugedage, for at betale sine Restancer. Naar derfor en Deel af vore Landsmænd paastaae, at den nu værende Forfatning i vort Landvæsen bor blive uforandret: 1) Fordi Jndtægterne af Hovedgaardene i modsatte Tilfælde vilde falde to tredie Deele. 2) Fordi ingen vilde kiøbe Herregaarde, eller forrente Penge i dem, naar ingen Hovedgaards Taxt (Hovmarker i den Forfatning, som de nu ere og drives ved Bonden af Eierne selv eller af Forpagterne, fandtes til samme, og fordi det var umueligt at indhøste samme store Fordeele af Herregaardene, naar Hoveriet ikke fandt Sted, som nu da det finder Sted. 3) Fordi Landets Producter og Udførselen deraf vilde forminskes o. s. v. saa er det øiensynligt, at disse Forfatteres heele Jndsigt i Landvæsenet indskrænkes af den Fordom, at en Jordegods Eier i Dannemark under alle Forfatninger bør ansee Jndtægterne af Hovedgaarden for de væsentligste Jndkomster af sin Eiendom, der ikke allerne bør indbringe ham den vigtigste og største Deel af de Renter, han for 20 Rd. drer af den Capital, der stikker i Godset, men endog de Udgifter af Skatter og Forstrækninger, som hans forarmede Bønder aarlig sætte Jorddrotten i uden at de paa den anden Side sammenligne Statens Tab med disse ubetydelige Fordeele, og endnu mindre, nøye betragte det Forhold, Jordegods Eierne staae i med Staten. - De allerførste Grunde, der lagde Planen til Hovedgaardenes Indretning i Dannemark, ere dem ubekiendte, og de tale neppe om de store Mangler i Bondens Agerbrug, hvor de beregne Statens Sikkerhed, Jorddrottens Fordeele og Landets Producter. Saa lidet indsee de, at disse Mangler allene have gjort det til en ond Nødvendighed for Jordegods Eierne, at betragte den ringe Deel af deres Eiendomme, som Hov markene udgiør, for det vigtigste af det Hele. De derimod, som søge, under nærværende Forfatning af Agerbruget, at udrydde Hoveriet til Hovedgaarden, og igien at erstatte Jordegods=Eyerne de Indtægter, som de nu have af Hovmarkerne blot ved at bebygge samme med nye Familier. og efterhaanden giøre stykkeviis Forandringer med Bøndergodset, overvede ikke nøye alle de nye Indretninger i det Hele, der næsten til en Tid bør løbe sammen, for at forekomme det virkelige Tab, Indretningen med disse nye Familier vilde anrette, om ikke strax, da for Eftertiden, og endnu mindre, at Hoveriet, denne store Mangel i vort Landvæsen er en umiddelbar Følge af den slette Forfatning, hvori Bonden staaer i Henseende til sit Agerbrug, der ligesaa lidet kan ophæves, saa længe denne staaer ved Magt, som den kan staae ved Magt, naar denne ophæves. De indsee eller vide ikke, at Hoveriet, i sær til vore Tider, er den væsentligste Jndtægt for Jordegods=Eierne i Dannemark, som Regieringen ey uden nøye Overleg og trængende Nødvendighed har tilladt, da Bondens Nærings Veye, af hans Jord fandtes meere og meere indskrænkede til at stoppe de Udgifter, som Staten og Jorddrotten fordrede af ham, og at denne Mangels Ophævelse følgelig allene bør være en tilstrækkelig Grund for Regieringen til at igienkalde ommældte Tilladelse. De glemme, at den Strækning, som Hovmarkerne udgjøre i Dannemark, hvor ubetydelig ringe den end er imod det Hele, skulde indtil denne Dag have blevet ligge saa udyrket som Bønder-Jorderne til vore Bye Marker, og Landvæsenets Forfatning endnu været slettere, om Bonden ikke havde været nødt til at anvende det Arbeyde og de Timer paa sin Herres Jord, som den forvirrede Forfatning i Agerbruget ey tillod ham at anvende med Nytte paa sin egen Jord, der udgjorde den største Deel af Landet. Jkke meer passe sig endnu de ellers saa ønskelige Forslag, om Eiendom og den personelle Frihed i Bondestanden, naar man veed, at begge disse dyrebare Herligheders Tab er en umiddelbar Følge af den samme fordervede Forfatning i Agerbruget, som endnu trykker Landet, og at de uden den unægtelig aldrig havde været tabte i Dannemark, tillige saa stort Tab for Jordegods Eierne, som for Staten. - Meer behøver jeg ikke at legge til, for at sige, at ligesom en stor Deel af vore oconomiske Skribentere ved deres Skrifter have dysset i Søvn til et Foretagende, hvortil alle burde være vaagne, saa have andre opmuntret deres Læsere, at de des tryggere maatte falde i Søvn igien, blot fordi man enten har troet, at det Forhold, Bonden nu staaer i med sit Agerbrug, var ligesaa gammelt, som Dannemark, og deraf i Betragtning af dette Riges gamle Flor draget denne Slutning, at den maatte være den beqvemmeste for Landet: Eller og, fordi man ey har indseet, at ingen fuldkommen Forbedring i vort Landvæsen, og ingen nyttig Hovedforandring med vore Jordegodser kan finde Sted, førend en ree Forbedring i vort forfaldne Agerbrug. Slutningen af forrige Brev.