Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1797-07-28
Vi erholdt midlertid Høiesterets=Domme efter Løfte Onsdagen den 28de Junii og rykkede dem, i uindskrænket Tillid paa vor gode Vens Løfte ind i Bidraget til Nr. 52 af vore Aviser med den Anmærkning, at vi, ifølge flere Læseres Ønske nu have truffet alle Anstalter til, fra nu af i nalbrudt Følge hver gang saa snart mueligt at meddele samme." Vi gave dem til den 12te Junii, Bidraget Nr. 55, hvormed Høiesterets første Session for Aaret 1797 var til Ende, og hvormed vi tillige erholdt et Brev fra vores Ven, hvori han berettede os, at Jversens Kabale atter havde seiret og at han ikke meere var i Stand til, at forskaffe os H. R. D. - Vii ere altsaa vore Læsere atter Regnskab skyldige for denne nødtvungne Forandring, og det saa meget mere, som vi i en ves Henseende maale bryde vort givne Løfte: vi sige i øvrigt Forandring, fordi vi ere fast besluttede, at le levere H. R. D., saalænge noget offentligt Blad i vort Fædreland meddeler dem, og smigre os øvrigt med, at et retfærdigt og upartiskt Publikum, nu da det er oplyst og vor gode Villie, saavel som om de Hindringer, hvilke man lægger os i Veien ved vort Brøds Enhvervelse, og om alle de underfundige Streger og Kabaler vi have at kiempe med, viist ikke vil give os Skylden, naar vi i Fremtiden skulde komme en eller to Postdage sildigere end Andre med denne Artikel, som ikke interesserer saa meget formedelst sin Nyhed som sit Jndhold. Dog til Sagen igien Hr. Jversen, som nu engang slet ikke kan lide, at Publikum skal have Valget i at læse en anden end hans Avis, forholdt sig, da de H. R. D. ganske imod hans Forventning læstes i vort Bidrag, offentlig ganske stille og roelig, for de meere, paa sin Viis, at virke hemmelig paa vor Ryg. - Vores Ven havde, som vi nu erfarede faaet de os meddeelte H. R. D. fra en Mand, som i visse Maaden er den undergiven, fra hvem Jversen erholdet dem. Denne Omstændighed befordrede den velvillige, menneskevenlige Avis=Expediteurs Trium. Vi fik fra vor Ven i Kiøbenhavn en Skrivelse d. d. den 8de Julii, med den hosføiede Originalskrivelse fra den, som hidtil havde meddeelt ham H. R. D. for os, hvilken bogstavelig lyder saaledes som følger: P. M. Hermed følger Slutningen af Høiesterets Domme for denne Session, som jeg herved tilsender Dem som det sidste fra mig, da jeg ikke længer kan vedblive samme, eftersom Jversen i Brev til N. N. frasiger sig Dommene. De see altsaa at N. N. (af mig, som den første vilde være fornærmet, jeg kan altsaa ikke længer entrere i det helovede. Kiøbenhavn den 8de Julii 1797. N. N. Af ovenstaaende - føiede endnu vor Ven til - ville Deres Velædelheder indsee, at Jversen har lagt Hindring i Veien i Henseende til de belovede H. R. D. - - - Det er ellers vel, at jeg er i Stand til, at sende Dem Dommene lige til denne Sessions Slutning, da man derved vinder Tid til, uden Savn at kunne arbeide paa at rydde Jversens Kabaler af Veien. Vi benyttede os af vor Vens Raad, vi arbeidede paa igien at erholde det, som vi, efter det givne Løvte og vore Fordringers Retfærdighed, aldrig havde skullet miste, vi bød - (og for at overbevise et høistæret Publikum om, at intet er os for kostbart og dyrt, hvad derpaa nogen Maade kan tiene til dets Ønskers Tilfredsstillelse, saa gientage vi dette Bud hermed nok en Gang offentlig. - vi bød aarlig Hundrede og halvtresindstyve Rigsdaler, ikke for derved at fortrænge Hr. Jversen (der, som man sagde os, skal betale 80 Rdlr.) eller for at bekomme de H. R. D. tidligere eller overhovedet fortrinligviis for ham, men blot for at faae dem ganskeligesom han, og saaledes at holde vort givne Ord og opfylde vore Læseres retmæssige Forventning. Dog alt forgiæves. - Vi gik aabent til Værk, vi handlede blot af Ærefrygt for Publikum og maatte altsaa tabe, da vi stred med saa ærlige Vaaben imod en Jversen, som ikke gjerne pleier at holde Stand i aaben Mark, men derfor forstaaer sig desto bedre paa Underminering og at sprænge i Luften. Disse ere de Midler, hvoraf han betiener sig, for at beholde den mordiske Berømmelse, atingenevisudgiver kanbestaaeved Siden af ham Disse ere de den nederdrægtigste Brødnids Kabaler, ved hvilke han søger at afskiære virksomme og flittige Mænd hver Næringsgreen, for siden, naar det ikke meer er mueligt, at udholde derimod, og de endelig ogsaa ere styrtede, med et spodsk Griin at kunne udraabe: "sagde jeg det ei at de ikke vilde skade mig - at jeg ogsaa vilde blive færdig med dem. For siden, mæsket af sin Næstes Hiernemarv, at kunne som Frøen i Fabelen, puste sig op, og i lange Drag nedsvælge den ryggende Virak af de øvrige Frøers, hans Partieggængeres, Smiger, medens de ligge paa Bugen for deres Afgud og med fortryllende Beundring qvække Hallelusa, vor Jversen er dog en Pokkers Fyhr, Hallelujal vor Jversen er og bliver evig den Storel den Udødeligel den Eeneste." Vi beklage os i øvrigt ikke over Dem, som, af Lydighed imod Jversens befalinger, saa ligefrem fradrage os de allerede nogle Gange meddeelte H. R. D. Hvo der har Ret til, at handle med en offentlig Artikel som med en Vare, maae nødvendig ogsaa besidde den Ret, at sælge sine Varer efter Behag til denne eller hiin. Og endskiønt vi kunde spørge hvorledes den Ene torde vove, at love noget, som han ikke var i Stand til at holde, eller hvorledes han saaledes uden Omstændigheder torde bryde, hvad han saa høitideligt havde lovet: saa ville vi dog og saa gaae dette forbie og paa ingen Maade gjøre vore Læsere Jndgreb deres Domme. Vi afholde os endog fra at spørge, hvorledes den patriotiske Jversen kunde forglemme sig selv saa meget og tænke saa upatriotisk at forlange en Artikel som Domstolenes Kiendelser - der dog frem for alle andre er qvalificeret til den al min deligste Publicitæt, og hvorpaa følgelig Hvermand har lig lovmæssig Fordring med ham - at forlange denne Artikel udelukkende for sin Avis allene, Vi ville ikke spørge, hvorledes han kunde bringe det over sit menneskekierlige Hierte, at sætte som Hovedbetingelse: at naarendnu en Anden foruden ham skulde ligesom han faae H. R. D., han da i samme Øieblivilde frasige sig dem. Vi ville ikke spørge, hvorledes han for sig trædske, nidske Egensindighed kunde tabe den sine Læsen skyldige Agtelse saa meget af Sigte, at han - naar han paa ingen Maade var i Stand til at forhindre den samt i dige Meddelelse af Høiesterets=Domme - heller vilde ganske og aldeeles berøve sine Læsere dem, end give dem til lige med en Anden -(Resten i det medfølgende Extra=Bidrag.