Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-06-02
Fædrelandet. Kjøbenhavn, den 28de Mai 1837. Denne Dag, der meer og meere synes at udvikle sig til en sand Nationalfest, blev i Khvn, ogsaa høitideligholdt af det Selskab som har dannet sig i dette Øjemed. Forsamlingen, der bestod af over 200 a de anseeteste Mænd af de forskjellige Samfundsklas, ser, var til et Middagsgilde kommen sammen paa Skydebanen, under Præs. af dHr. Prof. Clausen, Viinhandler Hansen og Høiesteretsadvocat Sali cath. Den Aand, der besjællede denne Forening, udtalte sig naturligviis bedst i de udbragte Skaaler og i den Maade hvorpaa disse optoges. Den første Skaal, for Hs. M. Kongen, udbragtes af Professor Clausen, ikke allene i taknemmelig Erindring om en halvhundredaarig Regjering med alt det Mindeværdige og Følgerige som der er skeet, men ogsaa og især med Tanken og Regentens Personlighed, som efter vore Statsforhold er her maaskee af større Vigtighed end nogetsteds. Det kunde efter Tingenes Gang ikke ventes, at en Bernstorff eller Reventlow skulde til alle Tider være at finde som Thronens Støtte, eller at Folkets Mænd som Colbiørnsen og Ørsted skulde ofte bane sig Vei til Thronens Nærhed. Men paa Thronen selv havde een Personlighed været igjennem et halvt Aarhundrede den samme, og var bleven den samme, kjendt af vore Fædre som den er kjendt at deres Sønner, og skal blive det af vore. Thi den danske Mand havde følt sig tiltrukken til en Konge, i hvis Charakter han havde gjenkjendt Nationens Character. Til det sunde Blik, det varme Hjerte den retfærdige Villie, den selvopoffrende Virken havde Borgeren saa ofte sat sin Liid, og saa ofte føit, Trang til at bringe den sin Tak. Denne Tak, allerede tidt gjentagen paa dette Sted, hvor Dagens Fest minder om, hvad Folkelivets Udvikling skylder Frederik den Sjette, hans Villie og Sindelag, maa i denne Time, da Folket tillige erindrer sig, hvad der siden sidste Festdag har truet dets Konges Liv, udtale sig i hjerteligt Ønske for Kongens Dage, hans Sundhed og Kraft. Af Justitsraad Salicath udbragtes derefter en Togst for den stænderiske Forfatnings sjette Fødselfest. Ved denne Institution er det – sagde han, at Folket beder og frabeder, raader og fraraader, ved den at der er bedt om at aabne Finantsernes hemmelige Bøger, at bestride Statens Udgift ved Sparsomhed, at oplukke Stændersalenes Dørre, at ophæve Pressens ufornødne Tvang, at lette Handel, Skibsfart, Agerdyrkning &c." Den tredie af Festens Præsidenter, Viinhandler Hansen, udbragte derpaa en Skaal for Prinds Christian, indledt ved en Tale, hvori han gjorde opmærksom paa, at Danmarks Fremtid var af Forsynet nedlagt i Hænderne paa en Fyrste som berettigede til store Forhaabninger. En Skaal for Danmark Stænderdeputerede indledtes af Statsraad Ørsted med den Erkjendelse, at de ikke allene have fyldestgjort Folkets Tillid, men indlagt sig stor Ære ved deres Jndsigt, Kraft og Maadehold, hvorfor der ønskes dem og Fædrelandet mange glædelige Frugter af deres Bestræbelser. Justitsraad Guldberg udbragte en Togst for den Magt, der i vor Tid meer og meere udvikler sin store Jndflydelse, og for hvilken Alle, om de end en Tidlang stride imod, dog maa bøie sig; en usynlig, men derfor ikke mindre uimodstaaelig Magt, som behersker hele den civiliserede Verden, for den offentlige Mening. Professor Petersen udbragte derpaa en Skaal for det udmærkede Broderpar: Ørstederne, der optoges med den Gunst, der ved enhver Leilighed bliver disse to elskede Navne til Deel. Derpaa udbragtes af Bankdirecteur Bang en Skaal for Schouw. Den Roeskildske Forsamling sluttedes - sagde Taleren i Anledning heraf, og den Viborgske skulde begynde. Mange havde frygtet for, at denne vilde blive mere jydsk end dansk, at misforstaaet Selvstændighedsfølelse eller indskrænket Provindsialisme kunde lede til en Fjernelse, hvortil Forsamlingernes Adskillelse let kunde have givet Anledning. Men den sunde Forstandighed, der udmærker den danske Nation, gjorde sig ogsaa her gieldende, og alt i sit første Møde gav den jydske Forsamling Danmark et Pant paa, at Landets Eendrægtighed ikke vilde blive forstyrret (bifald). Schouws Valg til Præsident i begge Forsamlinger var et betydningsfuldt Symbol paa alle Danskes Ønske, en Forening imellem dem begge, (umaadeligt bifald) ligesom han sikkert havde stor Deel i den Samstemning, hvori Stændernes bedste Kraft bestod (fornyet Bifald). Skaalen udbragtes med levende bifald, og Taleren satte sig under stormende Bravos. (Fortsættes.)¬