Københavns Adresseavis, 1768-04-26
En æreværdig og velfortient gammel Mands Svane=Sang. Følgende Svane=Sang eller Minde=Vers, i Anledning af det 17 Leve=Aars Jndtrædelse, anføres hermed saa megen mere Velvillighed til mange Læseres Fornøyelse, som det er let at see, endog for dem, der ey kiender Forfatteren, at hans graa Haar ere ham en virkelig deylig Krone og Ære, fordi de ere samlede paa Retfærdigheds Vey, og at dette Vers er en Ære for en høyaldrende Aand, der igiennem mange artige Vendinger og forbi mange rørende billeder, ved de Tvende Syv Tallers Betragtning i hans 17 Aar, altid har sit Øyesyn og Sigte henvendt over Tiden til den forestaaende Ævighed, som han i Troen seer salig for sig. Vi tager derfor megen Deel i Forfatterens Ønske til Versets Nytte. Carmina jam moriens canit erseqvialia Cygnus. I Jesu Navn paa nye med Helsen, Held og Glæde, Et Climacterisk Aar, Ja vel saa stort et Aar, Af Ellev Gange Syv lod Himlen mig indtræde, Sit Binavn Androclas (a) med billighed det faaer, Op da, min svage Geist! saa slag, saa sløv, som gammel, Lad see, hvad du formaaer, i Gud, at bringe frem, Slig af de Tal, de Aar, foruden Faut og Fammel, Om Syv og Syv igien din Harpe=Leeg opstem Nok var om Alderdom, om Død og Dom at mælde, Dog nu besynderlig og mærkelige Syv, Ey meer, ey før, kun nu, som ædelgiør min Ælde, Skue dem paa hver en Kandt, rundt om dem far og flyv Betragtninger om dem, Ey, hvilken Hær og Vrimmel, De Syv, der lar sig see, som udi Alphabet, Ebræers Daleth, og de Grækers bagvendt Gimmel, Med meer som hist og her skal siden vorde seet. Siung først al Lov og Priis den gamle Gud af Dage, For mangt et Leve=Aar, for Dage Tusindfold, Som Sand, endda derhos hans Godhed vilde mage, Velgierninger end fleer omgav som Skjold og VoldHalvfierdindstyve gang Syv Gange, meer jeg takker, For Herren mig saa god, langmodig, mild og blid, Det signet Aar for mig, som flur af Enden lakker, Det sidste Helligste lad blive af min Tid! Da Syv i Aarets Tal blev skrevet Tvende Gange, Kom det i Tieneste, til Leve=Aarets Tal, Mod Enden af det Aar blev mine Aar saa mange, Syv og Halvfierdindstyv i Bochims Græde=Daal. Som det Calender=Aar nu til sin Afskeed vilde, Og aldrig bruges meer, de Syv kom begge ToMigevel tilpas i Brug, de skulde nu saa silde, Paa gammel Karve=Stok sig samle, sammensnoe. See her, af Lamechs Spv nu To alt haves inde, Den stumpet Alder dog til Knærkun Manden naaer, Men ham misunder ey, for Tre, ey meer at finde, Neyl Gud skee Tak, saa høyt paa Trappen ingen gaaer. Jeg meer end vel tilfreds med Sytten, Tre Gang Tive, Min Gud skee Lov for det, mit Endeligt saa nær, Hvo vilde længere kun lide her i Live, Om Verden nok saa god, og bedre var end er. Lad andre komme til de Tre Gang Syv at skrive, Vil Gud, om Til Aars Tid, det Aarets vare Tall: For efter Folk gid det Syv= fold lyksaligt blive Mens jeg forinden døer, og salig hvile skal J sidste Blik min Soel, i sidst Qvarteer min Maane, Nep flere Aar i Fad, nu fleste Aar paa Bag, Jeg gjerne lister af til Død og Grav at blaant, Og lever alt som den, der veed sig ingen Dag. Jmidlertid, i Syv, ulige Tal, dog lige, Som Brødre=Tvilling=Par, der eens og ligedan, Som Tvilling=Lemmer J hinanden ey vil vige, Hvor Naboe= nær J staae, dog aldrig skielnes kan. J boe nu Dør om Dør, fordrages saa med Gammen, Som Granner, under mig min Morgen ogsaa god, Et Viin=Træ, Figen=Træ, der kan saavel tilsammen, Som Uehal, Ihiel, saa J, de nærmest stod. (b) Velkommen da, J Syv, hver som oprunden Stierne, Der smillettindrer paa Saphir=blaa Firmament, I Tvillingemærket Skib den gamle Paulus gjerne Forføyer sig og Bord, til Reysen vel fuldendt. Ja Verdens Kierlighed om ey betog vort Hierte, En Lyst til Vellyst, Synd, til Galskab, Daarlighed, Om Naaden hersker der, trods Synd og Død og Smerte, Sin Vey man farer glad, og tog med Lyst afsted. Hvad er vor Liv, Et Straae, hvis Syv Ax der saa holde Dog kun et Axe=Straae, snart brudt, snart blæses bort, Og det i Drømmen, blev opsluget af det Golde, Mod Pynten af vort Liv, vor Tid des meere kort. Hvor jevnlig tvivles om, at Tvillinger vil leve? Skiønt Tvilling=Tegnet just May=Maaned hører til, O! begge disse Syv kan Livet ey bebreve, Ney, Ney, langt snarere for Døden varsle vilDe begge sendte hid, To Kalds=Mænd fra det Høye, Naar saae man ellers To gaae jevnsids ind af Dør? Har Almagt, i min Lod, dem vildet sammenføye, Hengivenhed i Gud ey dem adskille bør. Og har man fordum seet ved een Tid To Commeter (c)