Viborger Samler, 1841-06-28
Storbritannien og Jrland. Da Ministrene i Underhusets Møde den 10de Juni omtalte flere Lovforslag, der paa Grund af Husets snart forestaaende Opløsning, maatte udsættes indtil næste Session, reiste den bekjendte Tory, Oberst Sibtborp, sig, og protesterede imod et saadant Skridt. Det syntes, sagde han, at Ministrene handlede efter det gamle Ordsprog: "Den leer bedst, der leer sidste, men det var paa den høie Tid at gjøre Ende paa et saadant "Humbugsystem." Jngensinde havde saa lade og rænkefulde Mennesker misbrugt Landets Tillid, dog haabede han snart at nyde den Glæde at see dem nedstyrtede fra deres Sæder. Understatssecretairen tog nu Ordet, og bemærkede, at det tappre Medlems bemærkninger vare under al Foragt (utterly below contempt), og at han desaarsag ikke vilde værdige dem noget Svar. (Raab: Til Orden, Til Orden!) Taleren. Orden, Orden. – For Maule vilde vedblive at tale, da Oberst Sibthord hvistede sin Nabo, Wynn, Noget i Øret, og forlod Salen. Wynn afbrød derefter F. Maule med den bemærkning, at han frygtede for meget ubehagelige Følger af de vexlede Ord. (Latter fra de Ministerielles Side.) Ærede Herrer ligeoverfor kunde længe nok lee; men han maatte andrage paa at Medlemmet for Lincoln (Obersten) strax blev hentet tilbage. Taleren raadførte sig nu med Huset, og Husets Stavbærer afsendtes for at opsøge den tappre Oberst, der opholdt sig i et af Comiteeværelserne. Obersten vilde som det syntes, ikke følge Tjeneren; men hans Ven, SirEd. Knatchbull, bragte ham tilbage. Taleren opfordrede nu F. Maule til at tage sine Ord tilbage, og Denne erklærede, at han - saafremt han havde forseet sig imod Husets Regler - vilde tilbagekalde den af ham fremførte Erklæring; dog maatte han bemærke, at det havde været hans Hensigt, eftertrykkeligen at revse den tappre Oberst for hans Yttringer. Denne Æreserklæring syntes ikke ganske at tilfredsstille Obersteen; men baade Taleren og Sir Robert Peel meente, at han kunde lade det beroe derved. Efter denne Scene gik man over til den endelige Discussion af Billen om en Forøgelse af Dommer personalet i Cancellitribunalet. Sir Edw. Sugden foreslog som et Amendement, at denne Forandring først skulde træde i Kraft til Octbr. d. A., for at, som han frimodig udtrykte sig, Dommernes Ansættelse kunde foretages af den Bestyrelse, der da vilde være ved Statsroret. Ministrene modsatte sig med Eftertryk dette Modforslag, men lede et nyt Nederlag, idet de med 83 Stemmer imod 101 bleve i Minoriteten. Om Udfaldet af denne Bill siger en Londoner-Correspondent i Augsb. Allg. Zeit. at Torierne atter have tilføiet deres Modstandere, der drages med Døden, et sandt Esel, spark. Billen var antagen af Overhuset; Underhuset havde ligeledes billiget den. Men i det sidste Øieblik, da Ministrene ikke vare belavede paa nogen Opposition, paatvang deres Modstandere dem en Clausul, hvorved Loven først den 10de Octbr. skulde træde i Virksomhed. Og dette gjorde de, fordi de i den nuværende interimistiske Tilstand ikke vilde indrømme en Administration, der ikke er i Besiddelse af Husets Tillid, Ret til at udnævne, i Overeensstemmelse med Billen, 2 nye Dommere. Da hele Advocatstanden, i lang Tid har vidst, hvilke Personer Storcantsleren havde udseet til de nye Poster, og de Designeredes Duelighed var almindelig anerkjendt, da Ministrene fremdeles havde undgaaet enhver politisk Hentydning, saa at end- og det ene af de udvalgte Jndivider hørte til deres Modstandere, saa er det aabenbart, at Torierne have ladet sig bestemme af factiøse Hensyn. At Lord John Russell øieblikkelig forkastede den af saadanne Grunde amenderede Bill, var let at begribe. Nu have Torierne 2 Embeder at bortgive, hvormed de kunne tilfredsstille to af de mange forsultne Exspectanter, naar det lykkes dette Parti at faae Sir Robert Peel i Spidsen for Regjeringen.