Aalborg Stiftstidende, 1844-06-17
Aalborg, den 17de Junii. Hele den kjøbenhavnske Posts Aviser fra Onsdag til Løverdag ere idag udeblevne, sandsynligviis fordi Dampskibet ei mægtede at gaae over fra Callundborg. Ubegribeligt er det ogsaa, at og hvorfor Postvæsenet lader "Jris's Toure paa Aarhuus blive reent ubenyttede til Post forsendelse saavel fra som til Kjøbenhavn. Med "Jris" over Aarhuus havde man dog kunne have kjøbenhavnske Aviser til Fredag Aften imedens vi nu paa Høiden af Sommeren befinde os i en Postretardering lig dem om Vinteren naar Sneen dækker alle Veie. - Ogsaa i Mellem- og Vestjylland var Jnteressen for jydske Jernbaneanlæg bleven levende og i Viborg havde Fabrikeier Bruun, Kjøbmand Buchwaldt og Stænderdeputeret, Landoverretsproc. Jespersen ved Skrivelse opfordret Stænderdeput. Apotheker Dahlerup og Agent Lützhøft i Thisted til, efter Conference med Communalbestyrelsen, at erklære sig over, hvorvidt de maatte ansee det for gavnligt, i Forening med ovennævnte Herrer og Committerede fra Lemvig, Holstebro, Nykjøbing og Skive, at give Møde ved den i Aarhuus berammede Forsamling i Anledning af et Jernbaneanlæg fra Haderslev til Aalborg langs Østkysten af Jylland, og der erklære sig over det mere hensigtsmæssige i, at Banen fra Veile blev trukken over Viborg (?) til Aalborg. Som Committeret for Communen i Thisted, valgtes Apotheker Dahlerup. Randers Avis, der ellers sjeldent har et Ord tilovers for offentlige Anliggender, moret sig over det komiske Phystognomie, den finder, de jydske Jernbanebestræbelser danne ved Siden af den indtraadte Reaction i Jernbaneactie-Speculationerne. Det bliver imidlertid altid en daarlig Synsmaade, at dømme et Foretagende, især af en saa omfangstig Natur, efter det første Uheld, det har mødt og som utvivlsomt har stillet Udsigterne til denne grandiose Jdees Realisation, ogsaa her i Jylland, i det Fjerne. Den Jnteresse og de Bestræbelser, som herfor ere blevne vakte, maae imidlertid vist snarere fortjene en Paaskjønnelse end et meget uheldig valgt Satyrsmiil; thi har end Planen noget Colossalt hos sig, der især stikker af imod den Udeeltagelighed og Modstandsaand, hvormed ofte ganske smaa Foretagende hos os maae gjennemkjæmpe sig, saa er den derfor dog ikke vegen tilbage i Umulighedernes Rige, og have de loyale Preussere først reist sig efter Skrækken af den kongelige Banstraale, saa feiler det vel neppe, at Pengestrømningerne atter ville vide at finde Vei til Jernbanerne og at den almene europæiske Jnteresse for denne Communicationsmaades størst mulige Almindelighed ikke vil komme til at savne sin materielle Understøttelse, om end de Udskeielser, Pengekraften og dens tomme Efteraberes Børspil i den seneste Tid havde tilladt sig, trænges tilbage, hvilket maaskee netop vil bringe en ønskelig Rensning ind i denne Speculationsvei. Pengemænd lade sig let, og maaskee lettest af Alle – Menneskenaturhistorikeren Börne henfører dem uden videre til de tobenede Harets Slægt – gjøre bange, men Pengene lade sig dog i Tidens Længde ikke ved Magtbud anvise den Vei, hvorpaa de skulle søge deres Virkekreds og Frugtbargjørelse. Ogsaa deele vi langtfra Kieler Correspondentsblads Formodning om, at en fra Hamborg intenderet Committees Afsendelse til vor Konge om at nægte alle danske Jernbaner sit Samtykke, skulde kunne naae sit Øiemed, da Kongen af Danmark vist ikke vil lade Hamborgske Ønsker og Jnteresser influere paa Bestemmelsen og saa vigtige indenlandske Goders Erhvervelse og vistnok mindst nægte Samtykke til de Jernbaner, hvortil Pengene allerede ere tilveiebragte.