Viborger Samler, 1849-10-09
Om Begivenhederne i Tøndern har "Berl. Td." følgende paalidelige Beretning: Paa Halvveien til Tøndern kom den fra Husum tilbagevendte Major Wussow Amtmanden imøde og red, efter at have indbudt ham til at træde af i hans Bolig, forud til Byen, for at træffe Foranstaltninger. Men da Amtmanden kom til Tøndern Kl. 121, omgaves Vognen alligevel strax af larmende og pibende Mennesker, som fulgte den til Majorens Bopæl, der var denne selv, dog uden Soldater, og søgte at beroligPøbelen, hvilket dog lykkedes saa lidt, at Amtmanden med sine Ledsagere med Nød og Næppe kunde komme ind i Huset, hvis Beboere endog prøvede paa at forhindre det; ja hans Tjener blev virkelig angreben af Pøbelen, for han kunde slippe ind, ved hvilken Leilighed hans Hat og en Reisetaske bleve ham frarevne. Husets Folk vilde ikke lade Amtmanden komme indi Majorens Værelser, saa at de Reisende maatte blive staaende paa Gangen, og holde Gadedøren til for at forhindre Pøbelen fra at trænge ind. Endelig, efter en halv Times Forløb, kom Majoren, og lod nu, efter Amtmandens udtrykkelige Forlangende, rykke Militair frem, først Jnfanteri, siden Cavalleri. Alligevel vedblev den støiende Pøbel at beleire Huset; Hussarerne holdt Gaderne saa lidt ryddelige at de vare tæt omgivne af Mennesker, der snakkende og leende med dem endog bleve taalte mellem dem og Huset. Majoren lovede dog, at udføre alle af Amtmanden forlangte Forholdsregler og befaede de ham gjorte, i det Enkelte gaaende Spørgsmaal, hvorover en Protocal blev optagen og af Majoren underskreven. Da Amtmanden omsider vilde begive sig til Amthuset, men Pøbelens Lax men igjen tiltog, forøget derved, at tydske sort rød gule Faner bleve udhængte fra flere Huse, ja endog fra det Huus, hvori han med Majoren befandt sig, forlangte han af denne, at opfordre Folkemassen tre Gange til at adsprede sig, og hvis dette var forgiæves, da at gjøre Brug af Vaabnene, i Nødstilfælde af Skydegeværer. Majoren lovede Alt; han lod tilsyneladende skarpt lade, gik ud og ind, modtog fra Gaden indkomne Folk, men intet skeete. Paa Amtmandens gjentagne Spørgsmaal, om han ikke anerkjendte den ham af Bestyrelsescommissionen medgivne Fuldmagt, lod han sig endelig forlyde med, at han havde andre Jnstructioner, som forbøde ham at bruge Magt, naar ikke de preussiske Tropper selv bleve fornærmede. Paa Amtmandens Anmodning viste han en Jnstrux, underskreven af de preussiske Troppers øverste befalingsmand, Oberst Lebbin, frem- og gav den i hans Hænder. Derved – hvilket W. efter Ordrens udtrykkelige Jndhold ikke skulde have gjort – fik Amtmanden Leilighed til at forvisse sig om, at de preussiske Tropper ikke vare der for at hjælpe ham til at overtage sit Embede og tilveiebringe Orden. Ogsaa herover blev optagen en Protocol, som Majoren dog vægrede sig ved at underskrive. Nu var der intet meer at gjøre for den beskikkede Amtmand; Huset vedblev at være beleiret, Klokken var bleven 6, uden at Embedsmændene havde nydt det Ringeste; heller ikke vilde de have kunne faae Noget, hvis ikke Tjeneren havde fordret det, som om det var bestemt til Majoren. Amtmanden forlangte sin Vogn og Majoren forlod Værelset for at sørge herfor men ikke engang Afreisen (Kl. 7) kunde skee i Fred, tvertimod forhindredes det ikke, at en Steenhagl blev rettet paa Vognen, der var omgiven af Husarer, hvorved Kudsken og en af Amtmandens Ledsagere saaredes.