Viborger Samler, 1793-02-18
DEN Kongelige privilegerede VIBORGER SAMLER No. 7. gile, udgaae, tagne ere igien og 1. En og TYVENDE AARGANG. Mandagen den 18de Februarii. Huushuus Euussummen, Aarhuus den 31 Januarii. Som Helbred saa saare ofte er paaskiønnes, førend enten paa sit eget eller ved andres Sygeleie, saaledes og mange andre Livets Lyksaligheder. Man var nær ved i Europa at glemme, det er Lyksalighed at boe i en indvortes rolig og for der borgerlige Sikkerhed betrygget Stat: - Først, da man saae, hvor utallige Ulykker det Land blev styrtet i, hvor vist ned med Grund kunde ønskes Lettelser; men hvor man, da Kongen, der visselig istemmede og ønskede efter Muelighed iværksatte Folkets fornuftige Ønsker, kaldte i dette Øiemeed sit Folk sammen; hvor man da, deels ved nogles vel redelige men ikke nok sindige Beskuelse af Slutninger, der satte Erfaring af Klogskab tilside, deels ved andres, ikke engang redelige, Partie-Syge, for nemlig da at spille en Rolle, Lykken ellers ei var villig at aabne dem Vei til – valgte saadan Fremgangsmaade, der fik til Følge alle, offentlige og private, Tings For drog 20de sig en Mans hos mange til at eftersne, styrrelse; det vilde tankeløse Sprog, som nogle gjorde sig Umage for at bringe i Omløb, som bragte ind i Tænkemaaden en Forvildelse, der styrtede det forblindede Folk i en Krig, hvis første Tog vel fik en heldigere Vending, men som ei endnu har Ende, og dog stedse drager med sig Krigens Ulykker; - der gav det forvildede Folk vild Rasenhed til at gjøre sig skyldige i Grueligheder, for hvilke al borgerlig ikkerhed blev et Rov, og de meest barbariske Mishandlinger bleve Forlystelse. - Under saadanne Optrin da – da først begyndte atter sindige Folk at paaskiønne de tænkende Staters Lyksalighed, hvor Vildskab ei blev hørt; – da paaskiønne Sindige, at det er Haandværkeren, Landers Dyrker, Handelse ja selv Embeds=Manden got at kunne rolig passe enhver sin Forretning, uden at skulle forsømme den for at være Tilhører og skulle give Stemme om Staatsanliggender, som han dog ikke forstaaer, men i dets Sted at kunne være tryg i sin Tillid til en sindig, velsindet Regierings Omhu - da paaskiønne Fornuftige; thi nu saae man det for Øine, hvorlidet et Navn nytter; man saae hvorledes de Millioner der troede sig frie, bleve Slaver undertiden af en bestukken Formand foret Partie, undertiden af en oprørt Pøbel - da paaskiønner enhver Fornuftig, som eier meer end en pialtet Sansculotte, hvad Ulykke det er, at Liv, Ære, Gods skal være i forvildede Menneskers rasende Vold - og man har seet, hvor let alt blev Forvirrelse, da Bygningens Grundvolde først bleve styrtede overende – da paaskiønnes Lyksaligheden af ordentlig Roe og borgerlig Sikkerhed - da prises den Regiering, der sindig søger at afhielpe, om Misbruge have indsneget sig, der i beste Øiemeed søger, saavidt blant menneskelige Ufuldkommenheder mueligt, i alt at føie de beste Foranstaltninger til Landets Børns Lyksalighed - da prises den og skiønnes at være en stor Velgierning mod saadant Lands Børn. Saaledes blev i Danmark ofte, og i Aarhuus hos H. E. Stiftamtmanden hvert Aar med høitidelig Glæde i talrigt Selskab erindret vor Konges Fødselsdag den 29de Jan. Men sielden føltes saa hierteligen varmt Glæden som dette Aar, da Byens Jndvaanere og endeel Udenbyes kappedes med hinanden for at kunne offentligen deeltage i den almindelige Fryd over danske Staters Lyksalighed.