Københavns Adresseavis, 1777-09-08
J Anledning af Hendes Kongelige Majestæts Dronning Juliana Maria høie Fødsels=Fest den 4 September 1777. allerunderdanigst af Johannes Ewald. Er det dig selv, min Sangerske, som svæver J Skyggen? – eller fordres jeg Af Cimbrers Aand til Sang? – thi Harpen hæver Paa sin bemoste Eeg. Thi høit og lisligt klang de slappe Strænge, Som naar de ane Danskes Fryd, Og Nordens Hymner - og de gjemme længe Den feestelige Lyd. Og vældig var den Varselklang - mit Hierte Slaaer høit mod det udspændte Bryst Og Øiet smelter alt af Glædens Smerte, Af skiulte Flammers Lyst. Slig Harpe. - thi den Jld, som jeg fornemmer, Den søde Jld oplyser mig - var det ei, de Danskes Jubel=Stemmer, Slig! Hvis Gienlyd fyldte dig? Og unge Barde. - du, hvis Tanke brænder Ved Glimtet af Skioldungers Dyd - Skiul ei din Siel af Jld! - mit Hierte kiender Din Læbes elske Lyd! Contoirs Auction, Onsdagen den 10 September. Slig! - var det dig, hvis varme Aande rørte Den gyldne Stræng? - og krævte Sang? Var det en Gienlyd af din Siel jeg hørte I Harpens høie Klang, Og du - - thi blant de glade Millioner, Som høit forkynde Nordens Vel! Udfandt jeg let din Røst - de stærke Toner, Som talte til min Siel. Og du, som henrykt af din Fryd fremkalder Mig zitrende til Thronens Fod, At synge høit blant alle Nordens Skialder - Høit om vor Dannebod! Den Sang er Pligt, som Danmarks Glæder byde Men svar mig Barde, du, som seer Min Læbe titre - mine Taarer flyde - Kan Sang fortolke meer, Saa bør da, - thi jeg stræber alt at lære, Den flappe Stræng harmonisk Lyd, Og Cimbrers Sallighed, og Nordens Ære, Og Julianes Dyd. Thi heller er det ei kun Sværdets Helte, Ei kun Skioldungens Herlighed; Hvis varme Straaler Bragas Sønner smelte, J høie Hymner ved. Og dine Døttre bødst du til nedstige, O Freia! - bødst dem smillende Udbrede Glæder i din Odins Rige, Og Fryd blant Cimbrerne Mild hørte du de kiekke Barder prise Dit Kiøn ved gyldne Harpers Klang - Vor Thyre - vor Margrette - vor Lovise, Med Glædens kielne Sang. Og mig, som Nornen smillende bestemte Det største Lod - og mig, hvis Bryst Og mig, hvis Harpe hun huusholdrisk gjemte Til Julianes Lyst, Og mig skal Freia - mig skal Himlen høre! - Fredsælle Dronning - og vort Vel! Din Roes - Dit Navn, skal fylde Guders Ære, Og smelte Støvets Siel! - Høit skal min spendte Stræng fortælle Jorden, Hvor god - hvor viis - hvor stor Du er! - Og at dit mindste Vink befrugter Norden, Med nye Velsignelser! Og, at Din Glands adspreder skumle Taager Og at Din Straale byder Fred - Og, at Dit Smiil opelsker og bevaager, Dit Folks Lyksalighed! Dog først - thi hvad formaaer de svage Toner Mod denne Storm af Frydeskrig? Dog først forstumme Nordens Millioner, At man maae høre mig! - Og fiin saa Barde, naar du nu fornemmer Min Vellyst i harmonisk Klang; Om ei et Folks - en Verdens Jubel=Stemmer, Var meer, end al min Sang. De hæse Raab - vor Møder! - vor Veninde Vor Roes! vort Held, vor Fryd, vort Haab Klang selv din Pindars Luth, min Sangerinde, Saa skiønt, som disse Raab? Den Priis, som zitrer paa de aabne Læber -De Taarer, som fortolke den, De heede Suk - det Stamlende, som stræber At naae til Himmelen! - Ahl det er meer end Vellang! - det alene, Fortolker Julianes Dyd! - Kunst maaler el, du ziirlige Cammene, Dens Glands, og Nordens Fryd! Kast Harpen! - bryd den Dæmning, som indskrænker, Min Vellyst! - bort i skiønne Baand! Bort gyldne Strænge. - bort i gyldne Lænker, Som fængslede min Aand! Med Gother vil jeg stamle Fryd - og mænge, Min Siel med Cimbrers vilde Raab! - Du er vor Dannebod! - Du blive længe Vor Lyst - vort Held! - vort Haab.