Viborger Samler, 1838-07-29
En omreisende Opticus, af den mosaiske Tro, hængte sig i sit Logis. Repræsentanterne for den mosaiske Commune henvendte sig til Byfogden med Begjæring om, at den Afd. Liig maatte blive kjørt til Menighedens Begravelsesplads ved Kjøbenhavn, hvilket ogsaa den Afd. Fader ønskede. Omkostningerne kunde rigeligt udredes af den Dødes Efterladenskab, som beløb sig til 70 Rbd. i rede Penge og et betydeligt Forraad af optiske Varer. Byfogden udbad sig Erklæring fra Amtet, som befalede, at dette jødiske Liig skulde begraves udenfor Wordingborg Kirkegaard, hvilken befaling naturligviis udførtes. (Nestv. Ugbl.)De tre Misdædere, der begik Mordet paa Bommanden i Asminderup Natten til den 10de Julii vare: Ungkarl Christen Olsen af Hørsinge (i Odsherred), Huusmand Lars Christiansen af Fauerbo Mark og Huusmand Anders Frederiksen af Hjembek Mark. Mordet havde allerede været overlagt siden St. Hansdag og to eller tre Personer foruden Gjerningsmændene vare vidende om, at det skulde begaaes, da de vare indbudne til Deeltagelse. Rollerne fordeeltes og udførtes saaledes: At A. Frederiksen skjulte sig bag et Havegjærde, og L. Christiansen leverede den Ulykkelige Bompenge til at bytte, medens C. Olsen, staaende indenfor Bomstøtten med et 3 Qvarteers langt, 2 til 3 Tommer bredt Huggejern, laant af A. Frederiksen, bibragte ham bagfra under Hatten, paa høire Side af Hovedet, et saadant Slag, at han segnede omkuld uden at frembringe en Lyd, hvorpaa Morderen kastede sig over ham og bibragte ham endnu flere Hug, som han har forklaret, "for at han ikke skulde pines; hvornæst A. Frederiksen kom til og var behjælpelig med at bære Liget til Brønden. Dernæst gik samme 2 Mordere, ind i Huset, og efter nogen Søgning fandt de Nøglen til Chatollet, hvoraf endeel Penge i hvormange er ei med Vished oplyst - borttoges, samt en sølvbeslagen Merskums pibe; men at Samvittigheden allerede da har slaaet Morderne, kan sees deraf, at de hverken gave sig Tid til at medtage alle Pengene, eller til at gjennemsøge Sideværelset, hvor Pigen laae i dødelig Angst, og hvor de vilde have fundet en Kasse fuld med allehaande Sølvmynter af betydelig Værdi. – De forlode derpaa Stedet, og i Forening med L. Christiansen, som under alt dette havde holdt Vagt paa Veien, begave de sig nu over Veilen til Bregninge Mark, hvor de smaa Sedler deeltes, men de større udleveredes til Huusmand A. Frederiksen til Bytning og nærmere Deeling, hvorpaa Morderne adskiltes. – Dagen derpaa reiste den Sidstnævnte til Kjøbenhavn, som man meente, for at forhandle Byttet; men denne Formening har været urigtig, da Kjøbenhavns Politi ved Paagribelsen ikkun fandt ham i Besiddelse af 7 a 8 Rbd., ligesom han ogsaa her ved Retten har tilstaaet, som de andre Mordere, at have nedgravet Pengene i sit Hjem. At disse Udaadsmænd saa hurtigen ere opdagede og Omstændighederne saa fuldstændigt ere oplyste, skyldes ene Herredsfogden Cancelliraad Gude der med den roesværdigste Jver ledede Undersøgelsen og Forhørerne, var tilstede ved Obductionsforretningen &c. i tre Dage og Nætter uafbrudt. Man haaber, at han ved denne sin utrættelige Virksomhed tillige vil have opdaget den hele Bande, om hvis Existence man nu har Vished, og at dens Medlemmers Afstraffelse vil befæste den offentlige Sikkerhed, J Anledning af en Ytring i en Tale, som Hr. Stiftsfuldmægtig Jespersen holdt ved en Fest paa Langeland i Anledning af den 20de Juni, at nemlig Bønderne paa Falster have det meget bedre end andre Steder, har en gammel Bonde i Kippinge, taget til Gjenmæle saaledes: "Dersom herved menes bedre Kaar bevirket ved Lettelser. i Paalæg, dater jeg, for at forebygge Misfornøielse og maaskee Misundelse af andre vore Medbrødre, forsikkre uopfordret: at den falsterske Bonde ei er begunstiget, i denne Henseende, ved noget Privilegium, men svarer Skatter, Tiender og alle mulige Paalæg, lige med andre Jordbrugere i Kongens Riger og Lande, hver efter sit Hartkern, ja der gives endog dem, der i mange Aar have svaret forholdsmæssigt meget mere, end andre; til Exempel Øster Kippinge Bye, der har høit Hartkorn, og neppe halvt saameget Jord, som mange andre have paa samme eller mindre Hartkorn. Af hvilken Aarsag de ogsaa forvente og bede de høie Herrer, som denne Green sorterer under, gunstigt at ville bevirke, at den nye Matricul hos dem bliver indført, for at de derved snarest muligt kunne faae lidt Erstatning for det Forbigangne, og nyde den Lettelse, de saameget trænge til. Fra denne Side indeholder Talerens Tale altsaa en Urigtighed, som jeg haaber, herved paa det lemfældigste at have afbeviist. Men selv i Erkjendelsen af de Velgierninger, som under en faderlig Regjering i Almindelighed ere blevne Bonden til Deel, er det dog sørgeligt kort efterat Bondens Frihedsfest er feiret, fra en anden Kant at høre: at der endnu paa Falster gives Steder, hvor Hovfolkene overfaldes med Prygl af Skriveren og hans Medhielpere; muligt, at Herren ei engang veed det, maaskee disse Smaatpranner, gjøre det i Smug, for at skaffe sig, som de troe, mere Respect hos disse gemene Folk, og den Aspryglede tør ei henvende sig directe til Herren, eller bliver muligen vel hindret derfra. Maaskee er det ogsaa kun et Spil af Rygter; thi, hvem kjender ei Frue Famas lognagtige Tunge; men skammeligt er det at paasætte skikkelige Folk en Klik. De som ere indviede i disse Sagn, burde meddele os en sandfærdig Beretning herom, for at Uskyldige kunne frikiendes for deres Medborgeres Daddel; thi det maa være umuligt, at saadanne Exesser kunne finde Sted i vor Fædreland, hvor Aands culturen nu har naaet en temmelig Høide. Vor allernaadigste Konge sønderbrød kierlig Bondens Lænker, lad dog ingen Herremand paaliste Eder igjen disse skjendige Tegn paa Fortidens Barbarie. For end meer at forherlige Sandheden, ville Karlen, eller Manden, som tjener hos Rasmus Gallei Lundbye, meget forbinde Menneskeligheden, ved at oplyse: om det er sandt, som Rygtet siger: at Skriveren og hans Medhjælpere have tilhove mordisk pryglet ham, have knuust hans ene Arm, slaaet Kævebenet ind i Munden og søndertraadt hans Bryst, saa at Doctoren tvivler om hans Liv, men her til Offentligheden, der nu revser al ond Handel, og, som i paakommende Tilfælde, skaffer den Forurettede derve Talsmænd, der bor tage Bladet fra Munden og sige Sandhed uden Frygt for den Riges og Mægtiges lange Arm.