Viborger Samler, 1846-01-08
En Mand paa Wemmetofte havde i Begyndelsen af indeværende Vinter ved Jndbydelsen til endeel af Stedets og Omegnens Beboere foranlediget, at der i hans Huus een Gang om Ugen holdtes selskabelige Sammenkomster, hvor man spillede Kort og spiste til Aften, imod Erstatning af hans derved havte Omkostninger. Jblandt Selskabets Medlemmer var ikke en eneste af Bondestanden. Jmidlertid fandt vedkommende Politimester, Kammerjunker, Bülow i Storeheddinge, det ikke desto mindre tvivlsomt, om Cancelliets Circulaire af 8de November sidstleden, der forbyder Bønder at afholde Forsamlinger, for at discutere deres Retsforhold, uden Politiets Tilladelse, ikke maatte være anvendeligt paa dette Selskab; men da han sagtens ikke ubetinget turde stole paa sit eget Judicium i denne tvivlsomme Sag, skrev han til Amtet, og forespurgte sig, idet han anmeldte, at et Selskab, som foran beskrevet, var stiftet, om Cancelli-Circulairet var til Hinder for dette Selskabs Sammenkomster. Amtet svarede, at det maatte overlades til Hr. Kammerjunkerens eget Skjønnende efter hans Kiendskab til de locale og personlige Forhold, hvorunder Selskabet bestod, at afgjøre, om Circulairet kunde ansees anvendeligt paa Samme, og Kammerjunkeren tilstrev da den Mand, der havde foranlediget disse Sammenkomster, communicerede ham Amtets Skrivelse og forbød ham i Anledning af Samme at afholde noget Selskab, førend han dertil havde indhentet høiere Tilladelse. Manden henvendte sig nu ogsaa til Amtet, og Resultatet af dette Skridt blev, at han kort efter modtog en Skrivelse fra Kammerjunker Bülow, hvori det paa Foranledning af en Skrivelse fra Amtet af N. N. Dato tilkjendegaves ham, at Forsamlingen i hans Huus indtil videre kunde vedblive, hvorfor han tilbagekaldte sit tidligere givne Forbud". (Fædrel.)J Aftenbladet læses følgende Tanker af en tydsk Jøde (Benda) om Christendommen: "Denne Troesbekiendelse maa erkiendes som den almindelige Religion, der opliver Kjærligheden, frigiør fra Trældommen under Formen, hæver Mennesket til Kundskab om Sandheden og derigjennem til Salighed i et barnligt Forhold til Gud, en Religion, som vækker Sindet til Handling og fordrer Udøvelse i Levnet for denne Religion betyder et tomt Navn ligesaalidet som enhver som Form. Tvertimod indeholder Skrivten imod dem, som forsømme det Væsentlige i Handlingen, følgende Ord: "Gaaer bort fra mig, J Urene, jeg har ingensinde kjendt Eder!" Videre: "Gud er en Aand, derfor er han ei synlig for det af Jord komne Øie, som atter skal vorde Jord, men kun for Aandens i sig selv levende Øie, der spreder Lys omkring sig. Da der i denne Aand alene findes Lys, fatter han sig selv og sin Modsætning Mørket. J Aanden er Gud Alt i Alle, Eenhed, ei Fleerhed (som alene udgjør en Mangel hos den i Formen bundne sandselige Opfattelse). Derfor sige de, som have omfattet Sandheden med inderlig Overbeviisning: Din Villie skee; thi de vide, at de leve, ere og virke i og ved Gud. Saaledes forkynder Christus Gud, som aabenbarer sig for den reneste og klareste Tænken. Derfor priser Menneskeheden Jesus i Evighed, som Frelsens første Forkynder, som vil, at Menneskene, der have været fondrede som en Følge af den mørke Opfattelse af Formen, skulle gjennem Erkjendelse af den ene guddommelige Aand atter inderligt forenes og blive salige". – "Saaledes kan man atter erindre og Jndbydelsen: "J ere Alle kaldede, Gjæstebudet er beredt, Hvi nøle J med at komme: Aflægger Vantroens Klædebon, og giører Eder værdige det Maaltid, som Eders i Kjærligheden levende Fader har beredt for Eder!"