JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1841-04-27
Professor Forchhammers Reise til Jylland, som væsentligen skal gaae ud paa Undersøgelser af det stedfundne Jordskjælv, vil sikkerlig lede til høist interessante Oplysninger, isærdeleshed om man derved vilde komme paa Spor efter hvorvidt enkelte Hævninger i Overfladen maatte have fundet Sted. Skal nogen generel paalidelig Efterretning leveres over en Naturbegivenhed som denne, er det nødvendigt, at en enkelt Mand samler de høist forskjellige Data, som her ere meget forskjelligartede, for saaledes at kunne bringe Overeensstemmelse i det Hele; det er derfor priisværdigt, at Undersøgelserne her ere overdragne en saa kyndig Mand, af hvem man saa meget hellere maa ønske Provindsens physikalske Eiendommeligheder sonderede, som denne i sine Urbestanddele sikkerlig indeholder Rigdomskilder, der vistnok fortjente en ganske anden Opmærksomhed, end den disse tidligere ere blevne tildeel.
Jyllandsposten, 1841-04-27
At en Forbryder, efterat være udbrudt fra Rendsborg Slaveri, uagtet baade paa Haar, Øine, Ansigtstræk, Figur m. m. at være offentlig signaliseret til Efterretning for alle Politiøvrigheder i Landet, endog kan flakke omkring i et Aarstid i Jylland, og fornemmeligen i vore respective Kjøbstæder Aalborg, Viborg, Randers, Horsens og Aarhuus, i hvilken sidste By han omsider blev paagreben, synes og saa at vidne om, hvilken Ligegyldighed der fra det Offentliges Side vises imod Løsgjængeriet og hvor høist fornødne Tvangsarbeidsanstalter ere i et Land. Kunne offentlig betegnede Forbrydere endog hele Aar flakke om i vore Kjøbstæder, da seer det langt ud med at opdage snedige Forbrydere, - Eiendommen Dibbelhede, beliggende tæt ved Grenaae, blev i forrige Uge solgt af Hr. Meiniche til Hr. Müller fra Viborg for 4200 Rbd. Til Gaarden høre 180 Tdr. Land Ager af fortrinlig Bonitet, hvorpaa der aarlig har været græsset over 80 Stude. Eiendommen staaer for 24 Tdr. Hartkorn fri Hovedgaardstaxt, hvortil dog ingen Bygning hører. Denne Handel bekræfter, hvad saa ofte erfares, at værdifulde Landeiendomme mange Steder kunne kjøbes saare billig. For Aunsberg, hvorfor der ved offentlig Auction tidligere havde været buden 40,000 blev der ved sidste Auction den 12te April af Arvingerne ikkun buden 31,000 Rbd. Til Eiendommen, som staaer for 27 Tdr. Hartkorn, hører et Areal af 7–800 Tdr. Land, bestaaende af 450 Tdr. L. Ager, 200 Tdr. L. Skov og Resten Eng og Mose, foruden en Kirketiende paa 170 Tdr. Hartkorn Af dette Blad udgaaer to Nre, ugentlig, som betales med 1 Rbdr. 1 Mk. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1841-04-27
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1841-04-30
Frands, ten. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. 4de Aarg. Fredag d. 30 April 1841. No 32. Maa trykkes. Fleischer. Om Bondens Valgbarhed.
Jyllandsposten, 1841-04-30
J Aarhuus Avis Nr. 24 har en anonym Jndsender taget til Gjenmæle mod det af mig i Nr. 18 indrykkede Jnserat; men da dette er skeet paa en human Maade, vil jeg med Modgrunde gaae nogle af hans Yttringeimøde.
Jyllandsposten, 1841-04-30
Den ærede Jndsender holder min Mening: at Bonden kuns har Skin af Valgbarhed, for urigtig, fordi, siger han: at af de 22 Deputerede for Landdistricterne de 11 ere Bønder, Men forudsat at denne Paastand er rigtig, saa er Bondestanden dog kun halvt repræsenteret, kan altsaa kun halvt varetage sit Tarv, og er det altsaa ikke at befrygte, at den med Tiden vil dale, og de andre Stænder ville hæve sig paa dens Ruiner, – Og hvad vil da følgerne blive? J Danmark er Agerdyrkning og Handel Grundvolden for al physisk og moralsk Lyksalighed. De ere Statens Pulsaarer, der yde den Liv, Styrke og politisk Betydenhed. Det er disse Genier, der Haand Haand med faste Skridt bør ile forud, og Kunster og Videnskaber og stigende Aandsdannelse ville følge deres Fjed Det er derfor en misforstaaet Jnteresse, hvis de øvrige Stænder skulde stræbe at holde Bondestanden, paa et, i Henseende til Cultur og Velstand, lavt Stand, punkt. Men fra Svend Estridsen til Christian den Syvende viser Historien os dog næsten paa hvert Blad Adelens og Geistlighedens Bestræbelse i saadan Ret ning. Den viser os, hvorledes Bondestanden, Kongernes fasteste Støtte, og Statssamfundets Grundvold, dalede fra sin Anseelse, og med den Rigets Kraft. Den viser os, at det skeete, da Adel og Geistlighed stillede sig mellem Kongen og Folket, satte sig paa Høisædet ved Kongernes Side og fra denne Høide foreskrev Kongerne haarde og Landets Vel undergravende Haandfæstninger, Bonden Armod og Trældom, og derved Riget Kraftløshed og Vanære. Jeg skjønner ikke rettere end at i Bondestandens indskrænkede Valgrettighed ligger Spiren til noget Lignende, og det er da neppe for haardt et Udtryk, naar jeg siger: Proprietairen er Bondens Arvefjende, og bør, om muligt, forbigaaes ved hans Valg. Og kan man endog vise mig een eller anden ædel Mand, der vilde tilsidesætte sin egen Jnteresse for sit hellige Kald som Deputeret da vilde han være en Undtagelse, der ikke omstøder den paa Erfaringer byggede Regel.
Jyllandsposten, 1841-04-30
Min ærede Antagonist beraaber sig paa, at Proprietairernes Forrettigheder ere kjøbte og betalte, skjønd han tilstaaer, at de ikke burde existere. Det er vel sandt, de ere kjøbte, men af den Ransmand, der i en mørk Tidsalder aflistede, aftruede og aftvang svage og lænke bundne Konger de saakaldte Rettigheder, der nu hvil saa tungt paa den Klasse af Statens Medlemmer, hvorpaa de tungeste Byrder i det Hele hvile Og havde Adelen, i hiin mørke Tidsalder, kuns liden Ret til disse Anmasselser, da have vore Proprietairer, i vore Tider, slet ingen. Adelen tjente dog uden Gage som Anførere og Riddersmænd i Krigen og som Øvrighedspersoner i Landet. Kongerne levede af deres Krongodser, og den frie Bonde havde ingen Byrder. Vilde man endnu antage, at Godseierne have Tjenere, som bære disse Byrder for dem, hvad Ret har da, efter Naturens Love, den Proprietair, som har taget Penge for sin Deel, og ingen Tjenere har tilat bære hans Byrder? Hvorledes kan det stemme med sund Fornuft, at nu, da Proprietairene ikke længere afholde fra os de Byrder, som militaire og civile Embedsmænds Lønninger paalægge os, nu da de ikke mere ere hvad de forhen vare, nu da de ikke behøves, nu da Tiderne ikke længere ere mørke eller Sæderne barbariske, skulde beholde tilranede, med Tiderne uforenelige Rettigheder.
Jyllandsposten, 1841-04-30
Det indskrænkede Rum i et offentligt Blad forbyder mig at udvikle dette Theema nøiere. Jeg vil kun tilføie, at dette System eller Danmark maa tidligen eller seent gaae tilgrunde. Alle Byrder forøges Aar for Aar, Qvartal for Qvartal. Danmark holder en efter sine Evner stor Hær og en Skare af Embedsmænd, som tildeels hæve, efter Landets Kraft, forbausende Lønninger, det har Hofhold, og uagtet dette ikke forbruger mere, end hvad der kan være passende, medtager det dog 1/1 af Statens Jndtægter, naar de store Riger slippe med 1/2. Hvorledes ville disse Byrder, bæres, naar de ikke retfærdigen fordeles, Men det vilikke fremad, selv Hartkornets lige Fordeling, der har kostet Landet Tønder Guld, hvoraf den betalte det Meste, som meest uretfærdigen var betynget, staaer næsten in statu qvo. Enhver Bygning, som ikke er vel grundlagt, maa falde, den falder derhen, hvor Grunden glider, og dens Fald bliver stort, thi det Hele falder i Gruus. Den fornuftige Eier bør derfor reparere Grunden, og især paa de Steder, hvor den er svag. Danmark synes at staae; men det vogte sig, at det ikke falder!!! Der behøves kun et Vindepust af de Storme, som true med at rase i Europa, og vi maae enten arbeide paa den Grundudbedring, som i Aarhundreder har været forsømt, eller belave os paa det Værste. Dog, er min ærede Modstander en Proprietair, da præker jeg for døve Øren; men dette afholder mig ikke fra at tilraabe min Stand; Proprietairen er vor Arvefjende!
Jyllandsposten, 1841-04-30
Min ærede Modstander formener, at Bonden ikke indseer sin sande Jnteresse, at han, uvant til saadant Arbeide, i Comiteerne bebyrder Andre med Arbeide, og at det ikke saameget er de specielle Jnteresser, som det Heles Vel, der maa ligge en Deputeret paa Hjertet. Hvis al Jndskrænkning for de Valgberettigede bortfalder, da behøver Talen ikke længere at være om den i Bondestanden fødte og opdragne Bonde, vi ville da uden ham finde Mænd i vor Midte, der ligesaavelsom en Proprietair ville kunne beklæde en Plads i en Comitee. Jkke heller kan jeg være enig med min Antagonist i hans sidste Paastand. Varetager en Deputeret ikke først og fremmest de specielle Jnteresser, da snelløbes han af sine Meddeputerede, og han taber sine Vælgeres Rettigheder, dette har Exemplet allerede beviist. Det er at have for høie Meninger om Mennesket i Almindelighed, at det for det Almindeliges Bedste skal tabe sine egne Jnteresser af Sigte; men forsvares ethvert Districts Jnteresse og udvexles Jdeerne, da vil Afstemningen fremme det Heles Vel, uden at det Enkeltes Ret fortabes.
Jyllandsposten, 1841-04-30
Det gjør mig ondt, at min ærede Modstander har fremsat en saadan Lignelse, som den om Tienden; thi den halter paa begge Been. Men om jeg kjøbte min Naboes Gaard, for at sælge den med Forpligtelse at udrede min egen Gaards Byrder, mon da denne Accord vilde eller burde bekræftes efter Statens Jndretning? Endnu vil jeg tale et Par Ord om Hovedgjenstanden for mit første Jnserat, nemlig Vanskeligheden for Bonden efter vore Valglove, at vælge en Deputeret, som han, i Stændersalen, kan betroe sit Vee og VelJeg boer og er valgberettiget i det 8de District. Vor Valgliste opviste 33 Mænd, som ved høit Hartkorn kunde bevise deres Dygtighed; men der toges intet Hensyn derpaa. Havde vi havt Valget imellem 330, da havde vi uden Vanskelighed fundet dem, der havde vor Tillid. Nu valgte vi (12 a 20 Miil borte tvende Mænd, som naturligviis manglede al lokal Kundskab om vor Egn, dens Mangler og Jnteresser. Dog nei vi valgte slet ikke. Paa det ene Valgsted overtalte man nogle Bønder til at vælge ovenomtalte Mænd, og lede Mængdens Valg, og da man ikke kunde huske Navnene paa de Værdige, skal man paa det andet Valg sted have afhjulpet dette, ved at uddeele Sedler ved Jndgangen. Den Fornuftige ærgrede sig; thi han kunde ikke staae alene mod Strømmen. Tosserne legede Blindebuk. Det var et sandt Molbovalg. Mon Kongens landsfaderlige Ønsker igjennem Stænderne at kjende Districternes Ønsker og Forhaabninger, ved et saadant Valg fremmes, Eller fortjene vore Ledere sand Aa telse for deres Tjenstfærdighed, En Sønderherreds Bonde. Noget om de gjængse Tyverier.
Jyllandsposten, 1841-04-30
At alle Foranstaltninger fra Politiets Side Jntet har at betyde, naar Arrestforvareren som en Forræder lader Fangerne undslippe af Arresterne, er indlysende; det var derfor at ønske, at der i lignende Tilfælde blev taget ganske andre Forholdsregler, da Statsøiemedet Sikkerhed paa Liv og Eiendom - ellers let forfeiles.
Jyllandsposten, 1841-04-30
Udtog af et Brev. - Du spørger mig, om jeg senere har erholdt den snurrige Fængselscene nærmere stadfæstet, som tildrog sig i Arresten i Aalborg, med den nylig kagstrøgne Tambour, der, som bekjendt, var et af Drivhjulene ved Tyvebanden, i hvilken Henseende jeg maa melde Dig, at det skal være aldeles vist, at bemeldte Tambour, som sad arresteret med en anden Forbryder, ikke bedre blev bevogtet i Fængselet, end at Tambouren en Aften paa en meget fiftig Maade fik sin Kjæreste practiseret ind til sig en heel Nat igjennem, uden at den sædvanlige Visitation i Fængselet førte til Opdagelsen, i hvorvel der af Bohave ikke befandtes andet, end 2de Madradser i Brixerne. Dette Puds skal paa denne Maade, have ladet sig udføre. Den ene af Fangerne havde indbildt Fangevogteren og Vagten, at han havde en Nød, som besad den Egenskab, at den, ved en vis Aften at blive aabnet, udviklede et ualmindeligt stort Dyr. Da Aftenen omsider kom, at Dyret skulde fødes til Verden, fik Fangen i Tusmørket alle de Vagthavende samlet omkring sig, og imedens denne Scene opvakte megen Spads, listede Kjæresten sig bagved ind i Fængselet. Tambouren, som sammesteds stedse var beskjæftiget med forskjelligt Haandarbeide, hvorved han i Arresten endog havde fortjent sig over 100 Daler og hvoraf han meddeelte sin Kjæreste 3 Rbd. om Maaneden, havde herpaa langs opsprættet sin Madrads, saa han, ved at udtage en Deel af dennes Fyld, fik Kiæresten saaledes indstoppet deri, og Madradsen atter sammensyet, saa at den omtrent erholdt den samme Form som før. Efterat den anden Fange imidlertid ikke fik andet Dyr ud af Nødden, end en almindelig Orm og denne Spa var tilende, blev han atter tilkjendegivet at begive sig til sit Fængsel. Kort efter fandt den almindelige Visitats Sted i Fængselet, hvorved begge Madradserne, som sædvanlig, bleve lagte ud paa Gulvet. Dette generede imidlertid ikke Fangen, som endog skal have kastet den levende fyldte Madrads med en saadan Raskhed hen ad Gulvet, at Opsynet ikke ahnede det mindste af, hvad her var passeret. Næste Morgen tidlig skal Kiæresten ligesaa fifligt have vidst uden mindste Opsigt at slippe ud af Arresten.
Jyllandsposten, 1841-04-30
Det berammede Mode i Colding. Torsdagen den 22de April mødte Undertegnede, med Undtagelse af Hr. Thomsen, som ved Hr. J. Nathansen foregav, at det ei var ham muligt formedelst Forfald at møde, men var aldeles tilfreds med det, som Foreningen foretog sig. Endeel Landmænd mødte, men medbragte ingen Hopper. Den sammentraadte Comitee besluttede for iaar for at fremme Hesteavlen heri Egnen Følgende: Jeg Nathansen tilkjendegiver Forsamlingen, at dersom en Forening vorder istandbragt, da at ville til næste Aar indbetale 100 Spec. til fri Bedækninger ved de 2de paa Wissingsminde opstaldede brune Halvblodshingste. Subskriptionen staaer aaben til 1ste Januar 1842, og naar Foreningen da tæller idetmindste 3000 Medlemmer, da indbetales de 100 Spec. Enhver, som yder 1 Spec., kan ikkun æske Frilod med 1 Hoppe, og de, som ønske deres Hopper bedækkede, vilde behageligst tilmelde saadant til en af Undertegnede. De opstaldede Hingste ere: Adonis, kastaniebruun, 11 Qv. 2 Tom., 8 Aar, bedækker for 2 Spec., Patrioten, blankbruun, 11 Qv. 2 Tom., 5 Aar, bedækker for 3 Spec. Dersom Hopperne ei iaar blive drægtige, kunne ved samme Hingste til næste Aar blive gratis bedækkede. Et nyt Møde er berammet den 24de Juni hos Gjæstgiver Madsen i Colding, Kl. 11 Formiddag Colding, den 22de April 1841. Spreckler. Schulz. Hansen. Lyse. Skougaard. Jensen. J Nathansen.
Jyllandsposten, 1841-04-30
Nyheds Post. Det er meget flinkt at see den Beretning tilbagekaldt, hvorved det fornylig hed, at Hr. Jørgensen Jomton med 20 a 30 Drenge skulde reise til Elberfeld for at faae dem anbragte hos en dansk Fabrikmester, for der at lære Mønstervævning; thi Udvandringer af denne Art og de dermed flydende Udgifter paa Landets Bekostning vilde vistnok falde temmelig svære, ligesom Mønstervævningen sikkert meget lettere lod sig lære, om en saadan Mønstervæver begav sig her ind i Landet, for at give Underviisning i saadan Kunst. Det Moersomste ved denne Beretning var iøvrigt, at der i Elberfeld ingen dansk Fabrikmester existerer.
Jyllandsposten, 1841-04-30
At vor værdige Stænderdeputerede, Etatsraad Brinck. Seidelin, ikke erholdt Nyborg Amtstuedistrict, som han ansøgte, har vakt almindelig Sensation, da han, som bekjendt, var den ældste Amtsforvalter og i denne Stilling ikke kunde ønske andet Avancement, efterat det kjøbenhavnske Amtstuedistrict nu er besat. Langeland fik da altsaa heller ikke nu sin egen Amtstue, som Møen, hvilket man dog havde ønsket, og med Hjørring Amtstue forblev det saaledes ogsaa ved det Gamle, Alt til megen Besvær for Communerne. Det var ret en Jammer at see, hvor slukøret det læselystne Publikum sidste Søndag efter Dampskibets Ankomst ved de runde Borde, baade i Klubber og Læsesale, forgiæves greb efter sidste Nummer af Corsaren hvorefter der nu er en Rift, som næsten er utrolig og som ret viser, med hvilken Begjærlighed man tørster efter der Slags Vittigheder og træffende Artikler, hvormed dette Blad opvarter. Det opvakte derfor ret en almindelig Beklagelse, at Bladet denne Gang ikke var kommen for Lyset. J de andre Byer vil man vide, det gik ligesaa, saade ældre Corsarer, næsten allevegne paa offentlige Steder see saa forjaskede og tilsollede ud, at man for Smuds neppe kan læse dem. J en vis By skal endog en Forpagter, efter ved Ankomsten fra Landet at have indfundet sig i en Gjæstgivergaard, hvor alle offentlige Blade befandtes, med saadan en Jil have eftersøgt "Corsaren", at han af Vanvare kom til at hælde et stort Glas Punsch over en fiin Cavalliers Buckskins Beenklæder, hvilket havde en heftig Strid, tilfølge, især da den fine Herre var en svoren Conservativ, der ønskede Corsaren Fanden i Vold og dermed alle rapssyge Hænder, der greb i Vildskab efter dette Udyr Men beklagede de Tilstedeværende den Skade, der var tilføiet Buckskinet, sympathiserede man dog saa lidet med de galdevorne Udfald paa Corsaren, at man med Glassen i Haanden Alle som med een Mund udstødte et "Længe leve for Corsaren, som man paa sine Krydstoure ønskede alt Held over Skjær og Klipper. Da Buckskinet under disse Yttringer mærkede raad, fandt det for godt at absentere sig i al Hurtighed. Af dette Blad udgaaer to Nre, ugentlig, som betales med 1 Rbdr. 1 Mk. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1841-04-30
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1841-05-04
Frandsposten. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Aarg. Tirsdag d. L. Mai 1841. No. 33. Maa trykkes. Fleischer.
Jyllandsposten, 1841-05-04
Opfordring til mine Landsmænd, Det er nu otte Aar siden, at jeg Undertegnede traadte i Kamp med Embedsaristocratiet her i Jylland, hvori min Skjæbne ligesom uvilkaarlig indviklede mig, idet jeg fandt mig opfordret til at paatale den Byrde, som trindt om trykkede mine brave Naboer, der ved at søge Raad hos mig endnu mere tilskyndede mig til at paatale deres Rettigheder.
Jyllandsposten, 1841-05-04
J April 1841. C. G. Clausen. Staden Tønningen. maa man da haabe, ifølge alle Patrioters Ønske, snart bliver at ansee som et lille Hamborg. Hvo, der kjendte denne By i Krigens Tid, da Blokaden 1810-11 fandt Sted, saa den største Handel paa Hamborg gik over Tønningen, den har ogsaa indprentet sig et Billede om det Handelsliv og den Virksomhed, som forestaaer denne By, ifald Jernbaneanlæget kommer istand til denne Stad fra Flensborg. Ligesom hele Danmark Handelsinteresse nu beroer paa Afgjørelsen, af denne høist vigtige Sag, saaledes er det begribeligt, at det isærdeleshed ligger i Jydernes Jnteresse, at see den nærmere Tønninger-Havn aabnet for den Ud- og Jndførsel, hvoraf Hamborg tidligere paa hele Landets Bekostning slugte Fordelen. Paa en Tid, da man derfor ikke kan andet end ønske, at den danske Handels bane til Udlandet maa blive forlagt over Flensborg og Tønningen, hvorvel vor Conferentsraad Ørsted under de danske Stænderforsamlinger ikke tog i Betragtning at fortælle, at Holstenerne alene vare nærmest comperente til at bedømme, hvorvidt Jernbanen over Kiel til Hamborg hellere burde foretrækkes, da denne Veibane faldt igjennem Holstenernes Territorium, formene vi at et nøiere Bekjendtskab med Byen Tønningen er af Jnteresse, da man dog umulig kan antage andet, end at denne Stad med Tiden vil blive den danske Handelstands Endepunkt her i Landet, om det hele commercielle Liv ei skal tilføies sit sidste Banesaar, som blot mangler, for endnu mere at ødelægge den danske Handel.
Jyllandsposten, 1841-05-04
Tønningen har sit Navn af Eiderfloden, som i gammel Tid blev kaldet Døne eller Dønne, altsaa ikke af Tønde, som Nogle har meent, idet man antog, at Byens Vaaben var en Tønde, hvilket imidlertid ikke nogensinde har været Tilfældet. Af dens Grund er endeel Marskland, som i Eidersted er bleven inddiget.
Jyllandsposten, 1841-05-04
Digerne ved Tønningen er meget høie og næsten af samme Høide som Voldene ved Kjøbenhavns Vesterport. Byen erholdt Kjøbstædret 1589. Udenfor Byens Raadhuus staaer en Æresport med alle Kongernes Navne af den oldenborgske Stamme, med samt en Underskrift. Den latinske Skole har en stor og rummelig Bygning. Slottet, som 1583 blev bygget af HertugAdolphi, skal have været en smuk og prægtig Bygning, men forfaldt efterhaanden, indtil det endelig 1734 efter kongelig Ordre aldeles blev nedbrudt. Medens Staden, endnu var befæstet, lod Hertug Carl Frederik 1694 begynde at bygge en Kirke for Garnisonen, som blev kaldet St. Sophies Kirke, og 1699 blev indviet. Men 1748 blev den nedbrudt. Den nuværende Kirke, som er temmelig gammel og allerede 1582 repareret, fører Navn af St. Laurentii Kirke. Choret blev i Bombardementet 1700 nedskudt, men 1704 sat i Stand igjen, da og hele Kirken blev prydet med et smukt malet Loft.
Jyllandsposten, 1841-05-04
Man seer paa dette Loft udmærkede Malerier, som man paastaaer alle ere malede i Fresko, hvorfor Farverne i alle Henseender have bevaret deres Friskhed. Taarnbygningen har megen Lighed med St. Petri i Kjøbenhavn og kommer det temmelig nær i Høiden, hvorfor det i det flade Marskland kan sees overalt; det er smukt bygget og kobbertækket. J Aaret 1700 blev det ældre Taarn nedskudt ved Bombardementet, men da det gamle Muurværk blev staaende, blev Taarnet ziirligen og bedre end før opbygget. Det er aldeles som det altonaiske og har kostet 33,000 Rigsdaler. Staden, som er meget vel bygget, blev 1644 stærkt befæstet af Frederik den 3die, saa at det skal have kostet Hertugen, 36 Tdr. Guld. J Aaret 1613 blev Havnen paa Hertug Johan Adolphs Bekostning gravet, hvilket kostede over 30,000 Rigsdaler. Dog bør dette alene forstaaes, om Havnens Forbedring, thi man veed med Vished, at den er meget ældre. Heraf havde Staden i forrige Aarhundrede god Næring. J Aaret 1700 beleirede Kong Frederik den 4de Tønningen, men ophævede igjen Beleiringen og 1713 begav den svenske General, Grev Steenbock, sig, med Hertug Christian Augusts Tilladelse, herind i Staden, hvor han af Kong Frederik den 4de og hans Allierede blev beleiret, og tvunget til at give sig med hele sin Armee til Krigsfanger. 1714 faldt ogsaa Staden i Kongens Hænder, som lod Fæstningsværkerne sløife, og efter den Tid har Tønningen været en aaben By uden nogen befæstning.
Jyllandsposten, 1841-05-04
Havnen ved Tønningen maatte betydeligen opmuddres, saafremt Byen blev den danske Handels Ende punkt i Landet, da det bekjendte Kley stedse arbeider sig ind fra Stranden; men blev Havnen først muddret til den nødvendige Dybde, maa det indrømmes, at den vilde danne ligeoverfor det tilstødende Ditmarsken end- og en udmærket Havn, som vilde paa Vestkysten af Landet søge sin Lige. Hertil kommer, at ikke alene Jernbanen over Flensborg og Husum vilde frembyde det herligste Middel til at lette Communicationen med dette Endepunkt, men at endog Dampfart paa Eideren dertil vilde bidrage, saa Handelstanden i Kjøbenhavn og de danske Øer havde Valg mellem begge Transport maader. Gid derfor, at hver dansk Mands Ønske omTønningens Opblomstring til et lille Hamborg maatte gaae i Opfyldelse. - Hvorfor skal Viborger Dom kirke spærres under Gudstjenesten?