JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1805-01-01
Endnu et Par Ord om Postoverfarten over Store Belt. Anmælderen af de gjorte Forslag i No. 342, til Posten mere bestemte Overførsel over Beltet, kan ikke andet end atter takke Hr. Kapt. Kofod for det han i sidste Nummer har ladet indrykke desangaaende, og maae ved denne Lejlighed blot erindre, at han havde ventet, at Kaptejnen havde gjort mere af de Greatheadske Korkbaaade (dem han dog ikke ellers har lastet) og det saameget heller, som det er bekjendt nok, at netop Kapt. Kofod selv da han brugtes af General Postamtet ved Jndretningen af Belttransporten, soreslog, gav Tegning, og lod endog for egen Regning til Prøve bygge en liden Korkbaad til Postsækkens sikkre Frembringelse baade i Jsgang og aabent Vande. En Omstændighed som Anmælderen saameget mindre tager i Betænkning ossentlig at omtale, som det ikke kan andet end glæde Landsmænd, at en dansk Mand, længe før nogen hørte tale som Greatheadske Baade, har arbejdet paa samme Prinsig, som denne berømte brittiske Baadebygger. Skjøndt Greatheads Baad vel ikke let vilde kunne rosse en Postsæt af 1000 Punds Vægt, saa vilde den dog maagelig kunne indtage 4 eller 5 Postfække, der tilsammen vejede 1000 Pund. OgAnmælderen seer intet i Tingens Natur, der skulde hindre, at ille 4 til 5 handelige Pestfække agtedes bedre og heller benyttedes, end een stor uhandelig Maskine. Hvad Hr. Kapt. i No. 346 har sagt om Grønlandske Baades Fortrinlighed har fuldkommen Anmælderens Bifald, skjøndt han ikke troer, at indfødte Grønlændere enten vilde paatage sig slig Post, eller kunde leve i vort Klima. Prof. Glahn udgav for nogle Aar siden en læseværdig Afhandling om Muligheden af at oprette og forene med den danske Marine et Kajakeverkorps. Deri foreslog han at opsende et Antal af Holmens Drenge til Grønland, for der ved en ægte Kajakroerskole at aflære Grønlænderne deres Kunst. Slige danske Kajakroere vilde uden Tvivl kunne være af Nytte ved Belterne, og paa mange andre Steder i vore Farvande.
Politivennen, 1805-01-01
Bekjendtgjørelse. 1) Det i Studiestræde paaankede altfor fremstaaende Plankeværk, er siden trukket vedbørlig tilbage.
Politivennen, 1805-01-01
Uordener. 1) Man seer ikke sjælden at de paa Gaderne udenfor høje Offiserers Bopæle staaende Skildvagter kaste Geværerne paa Skulderen, hvorved det om Aftenen let kan hænde, at en Gaaende kan rende an paa den nedhængende Bajonet, ligesom og den ved Siden gaaende staaer Fare for at faae et Slag af den i Ansigtet, naar den spadserende Skildvagt drejer sig om. 2) Paa Gaarden No. 38 paa Højbroplads savnes en Klokkestreng fra Gaden af ind til Gaarden, da de der boende ej vel kan høre naar nogen banker paa den yderste Port. Et Ringetøj er en saa væsentlig Nødvendighed paa enhver Bygning i en Stad, at man maa haabe, at Ejeren ikke vil undlade at anskaffe den. 3) Lygterne fra Nørreport ud til de 2de Skildvagter, lyse for det meste enten slet ikke eller og ere de saa svagt skinnende, at de ere til liden Nytte. 4) Uden for No. 6 paa Amagertorv ligge Fortogsfliserne saa skæve, at de ikke allene forfejle deres Hensigt at lette Fodgangen, men ere at ansee fuldt ligesaa skadelige som Fodangler. Hver Dag sees mange Mennesker enten falde derved eller meget smukt glide ned i den dybe Kisterendesteen. 5) Uden for No. 4 paa samme Torv ere tre Uordener. Den ene er en hældende Fliserække, den anden at Fortoget indenfor Fliserækken, som forhen har været overlagt med brede Fliser, er nu fuldt af Vandpuser i de Huller, som ere levnede efter samme; den tredie er den fra Gaarden over Fortoget udløbende Rende, der staaer flere Tommer over Fortoget, og burde synkes lige med samme. 6) Ligesom alt forhen har været paaanket, er endnu intet Nummer, Hammer eller Ringetøj paa Hjørnehuset af Vandkunsten og Raadhusstrædet hvor Spekhøkeren boer. Vel er Nummer paa den Side til Vandkunsten men da Jndgangen er fra Raadhusstræde, synes det at Nummeret der burde findes. 7) Foran for den store Gaard paa Gammeltorv 141 ligger en løs Lænke paa Fortogsbrettet. 8) J store Kannikestrædet seer man ofte mellem 5 og 8 om Aftenen en Person af et lumsk Udseende, klædt som en Matros, at trænge sig paa en uforskammet Maade ind paa de Forbigaaende i det han gjør sig til Ærende at tigge. Da begge Dele ere i Modsigelse med Orden og Sikkerhed saa haaber man at han vel bliver vænnet af med denne Uskik. 9) Huset No. 277 paa Hjørnet af Studistrædet og Volden mangler Riggetøj. Ønsket at see dette sande Savn det snareste muligt afhjulpet, haaber Anmælderen, den velhavende Ejer vil finde saa meget billigere, da Husets Beliggenhed gjør det sandsynligt, at Tyve vove hellere at hjemsøge det end andre i Stadens mere beboede Dele beliggende Huse. Frygten forhøjes ved de nu værende lange Aftener, da Gadedøren maa staae aaben til Klokken 910, fordi ellers Jngen, der vilde tale med nogen af Husets Beboere, kunde komme ind. Lader derimod Ejeren, det forsyne med Ringetøj, da kunde Døren lukkes saasnart det mørknes, og Ejeren lønnedes med den Bevidsthed, at have bragt Beboernes Rolighed dette lidet Offer. 10) Paa Fortoget af Raadhusstræde imellem Kompagniestræde og Brolæggerstræde ere mange af Fortogsfliserne saa skævt liggende, at endog i tørt Vejr altsaa langt mere i Jdslag og rusket Vintervejr mange Mennesker maa falde derover.
Politivennen, 1805-01-01
Underretning om Rygning med Salpetersyre. Rygning med Vitriololie og Salpeter, er det virksomste af alle Midler, der endnu er udfundet imod den gule Pests Smitsomhed og Virkninger. Den er ogsaa bedre end Rygning med Salt, lyre, da denne er stadelig for Aandedrættet. Rygning med Saltsyre er derfor blot tjenlig til ubeboede Steders Rensning. Rygningen med Vitriololie og Salpeter hindrer derimod slet ikke Aandedrættet, og er derfor fortrinligen skikket til Renselsen af Sygestuer, Fængsler og med eet Ord alle beboede Steder. Denne Rygning, der er saa let at frembringe, har viist sig yderst gavnlig i det ulykkelige Spanen, ifølge Jagttagelser af Mennes, Smith og Cananelles. For at forrette Rygningen lukkes Døre og Vinduer, derpaa gydes sædvanlig Vitriololie i en Thekoppe eller et Glas, og deri kommes efterhaanden en lige Mængde pulveriseret Salpeter. Blandingen omrøres med et Glasrør eller med en Tobakspibestilk. J det Øjeblik Blandingen skeer, og saa længe denne varer, udvikler en hvid Røg, eller Taage af salpetersure Dampe, men som er aldeles ikke besværlig for den, som forretter den eller for de Syge. Ogsaa ved at blæse i Blandingen med en Blæsebælg fremmes Udviklingen af Dampene. Naar Dampene først ret have udfyldt Værelset, og siden atter have fortaget sig, aabnes et par Vinduer, for at indlade ny Luft. Karret, hvori Blandingen skeer, maa absolut være Glas eller Porselæn, og aldeles ikke Træeller noget Slags Metal, da der ellers vil Udvilles en Luft, som netop er det modsatte af det man ønsker, og meget skadelig. Antallet af Røgkarrerne maae passes efter det rensende Værelse. 1 Lod Vitriololie og ligesaa meget Salpeterpulver er nok til at rense et Værelse af 20 Fod i hver dimension. J store Værelser, som Sygestuer og deslige, gjør man bedre i at ryge med mange smaae Kar, end at foretage en stor Blanding i eet, da Udviklingen af de sunde Damper derved skeer hastigere og overflødigere. Omstendighederne maae tilsige, hvortit der bør ryges. Vil man blot fordrive slem Lugt, eller forebygge Smitte ved Luften; saa er en eller to Gange om Dagen uok. Vil man derimod standse en allerede skeet Befængelse, saa maae man baade ryge stærkere og ideligere, ja vel endog vedholde bestandig dermed. Rygningerne kunne saa meget heller fortsættes bestandig, som de paa ingen Maade besvære de Syge, men ere dem behagelige og holde deres Mod vedlige. Alle, som opvarte eller kurere paa de Syge, bør, saa længe de ere i Værelse med dem, have et saadant ryggende Kar i Haanden. Dette omhyller dem med en Taage, der sikrer dem og giver dem Mod, til at nærme sig Patienterne.
Politivennen, 1805-01-01
Advarsel imod at lade sig indkalde i Huse man ikke kjender. Søndag Formiddag den 16 December Kl. mellem 11 og 12 Slet kom jeg i mit lovlige Ærinde gaaendes igjennem Sanet Giertrusstræde, da et Fruentimmer i Stue Etagen af et Hus, hvis No. jeg har optegnet, aabnede Vinduet, og kaldte paa mig. Da jeg for nogle Aar siden har boet en Tidlang i bemeldte Stræde, troede jeg det var nogen som kjendte mig, Jeg vendte mig om, da Fruentimmeret allerede havde forladt Vinduet og modtog mig i StueDøren. Mit Spørgsmaal blev strax hvad hun vilde mig, hun svarede om jeg vilde behage at trine indenfor et Øjeblik, da hun havde et meget vigtigt Ord at tale med mig. Derpaa førte hun mig igjennem en Sal ind i et lidet Kammer, hvilken Dør hun lukkede i Laas og tog Nøglen af. Nu mærkede jeg først Uraad, og gjentog paa en alvorlig Maade, hvad hun vilde tale med mig, Svaret blev O! min Herre, De veed meget godt hvad Pigerne haver at tale. Jeg bad blot, hun strax vilde lukke mig op. Nok et Fruentimmer kom ind, og nu blev jeg anmodet om, at give en Flaske Viin, men da jeg aldeles nægtede det og tillige forsikkrede dem, at jeg paa ingen Maade havde Lejlighed at opholde mig der et Øjeblik længere, samt desuden maatte love, at naar jeg fik mine Ærinder forrettet skulde jeg vist komme igjen, blev Døren dog endelig oplukket. Saaledes slap jeg da ind i Salen, hvor jeg paa nye blev anmodet om i det mindste at give en Sobken, men jeg nægtede det, og skyndte mig ud af Døren det bedste jeg kunde, hvorved jeg da blev ledsaget af en haanlig Latter, som af nedrige ryggesløse Fruentimmere. Jndsenderen er forsikkret om, at vort aarvaagne Politie vist vil have et vaaget Øje henvendt paa disse Nedrige; thi det kunde let indtræffe paa et Menneske; der kunde være noget beskjenket, og da vilde det nok ikke have de bedste Følger, for ham. Og jeg raader enhver af mine Medborgere ikke at lade sig bedrage eller indkalde paa slig snedig Maade af disse nedrige uforskammede Fruentimre.
Politivennen, 1805-01-01
Gjensvar paa Hr. Verfels Udfald i Nyeste Skilderi No. 8. Først i Dag faaer jeg nyeste Skilderie No. 8 at læse, og seer deraf, at Hr. Versel har misforstaaet mit Schechter og troede at jeg meente, at en Slagter, der sælger Kød, skulde bruges til Børns moralske Undervisning. For nu at undgaae al bitter Spot, og tillige at give Hr. Verfel en bedre Oplysning om, hvad jeg forstod ved Ordet Schechter, seer jeg mig nødsaget at sige ham, at en Schechter er en Mand der har studeret den Jødiske Religionslære og saadanne Videnskaber, som bruges hos os til at give Børn en god moralsk Undervisning, den samme Mand bruges da tillige til at skære og visitere de Kreaturer, som skal være tjenlige til vores Spisning. Det er da hans Pligt, at eftersee Dyrets indvortes sunde Beskaffenhed, for derefter at bestemme, om Jøderne maa købe det Kød af Slagterne, der er visiteret, eller ikke. Heraf sees altsaa klart, at saadan en Mand er ingen Slagter, som Hr. Verfel behagede at forstaae den jeg kaldte Schechter, men en der baade giver Børn Jnformation og tillige paaseer at vi faaer sundt og friskt Kød at spise; thi jeg er fuldkommen sikker paa, at det Kød jeg spiser er sundt, og at det ofte hænder, at Kristne Slagtere sælge Kød, hvoraf Dyret havde indvortes Fejl, hvorved det ikke kunde have levet, og følgeligt usundt; derom er jeg ganske overbeviist, thi den indvortes Beskassenhed bliver jo aldrig efterseet af nogen sagkyndig Mand. Jeg haaber altsaa, at Hr. Verfel ikke fortryder, at en Stakkel der kun residerer (som Hr. Versel kalder det) i Svendborg, dog veed hvem der kan bruges til hans Børns Undervisning, og tager sig den Frihed at svare paa hans Anmærkning, der formodentlig skulde være sattrisk, men hos enhver, der kjender den jødiske Religions Skikke, blot viser at Forfatteren ikke forstod det han søgte at gjøre latterligt.
Politivennen, 1805-01-01
Et Nytaarsønske. Da den Tid nærmer sig, da man kappes om at ønske hinanden alt det Gode man kan finde paa at nævne, troer Anmelderen det passende, at give Læserne et Nytaarsønske, hvis Opfyldelse ganske beroer paa Dem selv. Det er ikke Sundhed, skjønt man vel kan sige, at ogsaa denne velsignede Gave kan erholdes, naar de man ønsker den, blot selv ville erholde den, ikke Formue, skjøndt det ogsaa staaer i hver Mands Magt at opnaae den, i det mindste hvis de Bøger der lære Kunsten at vorde rig skulde skuffe, dens Surrogat. Nøjsomhed. Heller ikke er det Magt, Ære Jndflydelse, Venner, eller noget af det, der læses om i de Millioner Nytaarsvers som allevegne i disse Tider sees opstillede til Skue. Mit ønske er, at overtale mine Læsere til at skasse sig af med den Mængde Nytaarsønstere, hvis ønsker svier til deres Punge de gjøres til. Jeg vil ikke opregne den Mængde af nytaarsønskende Tiggere der hendrive den første Dag i hvert nyt Aar paa denne uværdige Maade, og falde deres øvrige Medborgere til betydelig Besvær. Det er sørgeligt, at Mænd som have Embeder og fast Lønning ikke undsee sig ved et saadant ggeri, og et haandgribeligt Bevis paa hvor langt det endnu staaer tilbage med vore Haandværker, at Svende og Drenge ikke have mere Ærekjærhed mere Agtelse for deres Stand! Men denne sande Byrde for Husfaderen, der voxer hvert Aar, medens Levemaaden bliver dyrere, denne indbildte Æresskat, der vel ikke endnu kan udpantes, men ofte nok indkræves med Grovhed, kunne mine Medborgere meget let fritage sig fra, og det er det mit Nytaarsønske gaaer ud paa. Der udfordres blot: 1) at enhver Mester ikke allene forbyder sine Læredrenge at løbe om med Nytaars Bøsse, men ved fornuftig Tale viser dem det lave og tiggeraglige i denne Adfærd. 2) At enhver Husfader og Husmoder engang for alle foresatte sig, fordet første, intet at give, og for det andet, venligen men alvorligen, at foreholde dem, som komme for at ønske et glædeligt Nytaar, hvor urigtigt det er at forlange Penge, uden at gjøre Fyldest derfor, at den lønnede Betjent bør leve efter sin Lønning, og at det Trygleri, unge Mennesker saaledes drive, vedligeholder en Uskik, der engang, naar de selv vorde Mænd og Husfædre, vil falde dem yderst besværlig. For alting gælder det om naar man engang har fattet denne Beslutning, at vise sig standhaftig, og ikke begaae den Latterlighed, at give det til den grove pukkende Nytaarsønskere, som man afslog ham ved hans første høflige Hilsen. Man skulde troe, at det var overflødigt at raade Folk hertil, men det er virkelig alt for ofte Tilfældet, at Folk ikke have Standhaftighed nok, til at blive et godt Forsæt troe. Der bortgives vist 40 til 50000 Daler i Kbhvn paa Nytaarsdag for disse falske Vare, Tiggeri under Nytaarsønskes Maske. Man betænke dog, hvormeget virkeligt godt og nyttigt dermed kunde udrettes! til Kommissionen for Kristi-
Politivennen, 1798-01-01
Et Vink til veltænkende Politiebetjentere. J Søndags Middags blev et Fruentimmer, der vilde gaae forbi en med Plankeverk omluft Tomte i Raadhusstræde, næsten knust til døde af Plankeverket og en bag ved dette skjødesløst henkastet Hob af Muurstene, som faldt paa hende. Med meget ringe Livstegn blev hun slæbt ud fra Stendyngen og bragt paa Hospitalet, hvor hun vel maae ønske heller at døe, end at helbredes. O Politiemænd, seer her hvor nødvendigt det er, overalt at handle i sit Embed efter egen Tænksomhed. Maaskee have J ingen Ordre at eftersee hvorledes Stene kastes hen imod Omplankninger. En Politiemester kan ikke forudsee alle Tilfælde, kan ikke selv komme i alle Gader. En Politiemester er et Menneske, han kan glemme, forsømme. Men kun en Maskine tøver med at virke til den optrækkes. Saa vist som det er, at den mindste Grille, Egensindighed, Dovenskab eller Flegmatiskhed hos en Politiemester kan have skadelige Følger for den Stads Jndvaanere, hvis Vel for an stor Deel beroer paa ham, saa unægtelig er det ogsaa at den dueligste og ivrigste Politiemester maae see Uordener fremstaae i tusindtal, see Uret i tusinde Skikkelser skuffe hans Aarvaagenhed, naar ikke hver Politietjener gjør det ligesaa fuldt som Mesteren til sin Hovedid, allevegne at efterspore, den skadende Uvidenhed, Ligegyldighed, Anmasselse. Skulle vel en dulig og ivrig Politiebetjent kunne gaae forbi et Plankeværk der bugnede for Vægten af en skjødesløst henkastet Stenhob, uden strax at mælde det for sin Foresatte?
Politivennen, 1799-01-01
Om Bærmevognene. Kunde der ikke træffes en anden Jndretning med de Dags som hos Brændevinsbrænderne hente Bærme med at lægge et Bræt fra Vognen til Døren, for derpaa i Spande at udbære Bærmen? Passagen paa Fortoget spærres derved, og man nødes ofte at gaae i det dybeste Snavs for at komme forbi disse Vogne. Hvorledes bære de Brændevinsbrændere sig ad, som boe i Gaarde? Kunde det ikke paalægges enhver Brændevinsbrænder, at have en Trappestige eller anden Stige, som fra Gaden af kunde sættes op til Vognen; og som vist vilde gjørt samme Nytte som hine Brætter? men det maatte da tillige paasees, at Vognene holdt saalangt ud paa Gaden - hvor det var gjørligt, og Gaden ikke for snæver - at Stigen ikke alligevel stod ind paa Fortoget?
Politivennen, 1805-01-01
Forslag til Kommissionen for Kristiansborgs Opbyggelse. Naar man tænker paa den store Værd, som Jldebranden af Kristiansborg opslugte, maa det let falde den ind, der nu seer det opbygges igjen, at en saa, dan Jldebrand muligen atter kan ramme det. Denne Tanke føder atter den, at man burde vel overveje, om det ikke lod sig gjøre, at tilintetgjøre slig en skrækkende Mulighed. Her fremsættes kun brutto den Jdee, at dersom Slottet opbygges af uforbrændelige Materialier, indtil Taget, dette afdeles ved Govlmure fra Stykke til Stykke, og gode Slukningsanstalter haves altid paa rede Haand, for at hindre Jld i Møbler, Betræk og Døre, vilde man aldrig mere opleve en Kristiansborgs Jldebrand. Man har alt for nogen Tid i England opført Bygninger med Loftsbielker og Forskalings Lofter af Jern. De første ere støbte i Stykker af nogle Fods Længde, og sammensættes ved Skruere. J høje Etager, som i et Slot, kunne de endog have en liden Bueform, som gjør dem saameget stærkere. Regner man Varigheden af saadanne Bjelker, som endog til Hindring af Rust kunne være fortinnede, og den uskatterlige Brandsikkerhed, og tager tillige den Pris i Betragtning, hvortil saadant Tømmer, der kan bruges til Slottet, er steget, tillige med sammes korte Varighed; saa vil denne Jdee ikke have noget vidunderligt. J England har man nu hele Broer af betydelig Længde af støbt Jern. Ogsaa den første Tanke har vel faldet mange underlig. Nu beundres disse Broer som Mesterverker.
Politivennen, 1805-01-01
Bekjendtgjørelse. 1) Den i Politivennen paaankede Vandtønde, paa Vejen til Helsingers Skydebane, har nu faaet en saadan Forandring og Forbedring ved en ny anlagt Rende, at den sikkrer alle Fodgængere for ikke at vade i Vand. 2) Det tilsendte Bidrag, som foreslaaer at enhver offentlig Klasse skulde tage et vist Antal Sedler i Klasselotteriet, kan hentes tilbage; da Udgiveren ikke kan indrykke hvad saa aldeles strider mod hans Overbevisning.
Politivennen, 1805-01-01
Uordener. 1) Det meldtes for nogen Tid siden, at det paaankede farlige store brædetakte Skur i den første Gaard i Amaliegade, paa højre Haand, hvor der er Plankeværk til Gaden, var paa Vej til at borttages. Anmelderen deraf har taget Fejl, og blot gjort sig dette Haab, da han saae nogle Brædder nedtagne af Taget. Disse ere igjen paalagte, og det hele Skur, der i Jldebrands Tilfælde vist nok er langt farligere, end et tegltakt Skur, har endnu sin hæsselige Tilværelse. 2) Endnu vedbliver den Uorden i Silkegaden paa Fortoget for den Hjørnegaard til Købmagergade hvor Vintapperen boer, at et løst Bræt med Møg paa er lagt over Gaardrenden. Hver anden Stund ligger Brettet omvendt til at falde over, og i Tøvejr er Møg ikke behageligt at gaae i.
Politivennen, 1805-01-01
En vakker Handling af et ungt Menneske. Ved Skøjteløben paa Strømmen i Nakskov forrige Maaned, slap to Disciple, begge af den jødiske Nation, igjennem Jsen. Reserve Lodsen Michael Krøier illede ved deres Skrig strax til med en Stage; men Jsen bristede ogsaa under ham. Den nærmeste af de to, der først vare slupne i, holdt sig nu ved ham. Men ufejlbarligt var saavel Lodsen som han, bleven Havets Bytte, hvis ikke en anden Discipel (en Søn af Procurator Fugl der i Byen havde, ved at løbe til og tage fat i Lodsens Stage, holdt denne saalænge ovenfor Jsen, indtil de fik Hielp fra Landet. Da man maatte bryde Jsen med en Jolle, ankom denne først omtrent efter 1/2 Qvarteerstid, og ikkun Lodsen og den, der holdt sig ved ham bleve reddede. Den anden, der, kort efterat han slap i, sank under Jsen, blev vel noget derefter draget op, men kom ikke igjen til Live. De to Frelste havde altsaa eene Disciplen Fugl at takke for deres Redning. Ogsaa Lodsen bør prises for hans udviste Redebonhed til at frelse sine Medmennesker af hvad Tro de end vare.
Politivennen, 1805-01-01
Forslag til den som have Loger. Det er et Savn, som føles almindelig, at vi ikke have enten et meget større eller flere Skuespilhuse i Kbhvn. Dette Savn er saa lydelig yttret at man engang sikkert kan vente det afhjulpet. Men for Kbhvns Jndbyggere er der den Udsigt at de kunne abennere en Loge. For Fremmede eller Udenbes Tilrejsende, især Damer er ingen Adgang, uden til Pladslogerne, hvis billetprangerne tillade det. Provindsfolk begynde vel nu at nyde lidt af kjære Thaligs Goder mere end forhen, da hun begynder lidt efter lidt at oprette sig et Landværn; men Hovedstad er dog immer Hovedstad, og man vil dog gjerne see, hvordan der spilles i Kbyvn. Dersom de Kbhvnske Damer ville, og dette tvivler jeg ikke om, kunde de i en temmelig høj Grad hielpe deres Søstre fra Landet De kunde nemlig, i Tilfælde, som dag undertiden skeer, at de forhindres fra selv at benytte deres Logers fulde Plads ne tal, sende Kassereren saa mange Sedler, som der var da ante, imod at erholde Godtgjørelse derfor. Disse Sedler solgtes da af Kassereren, men kun til Personer som nævnte deres Navn, og maatte da Logeejerinden kunne faae disse Navne at vide før Komedien begyndte.
Politivennen, 1805-01-01
Bekjendtgjørelse. 1) Den Uorden i Silkegaden paa Fortoget af Hjørnegaarden til St. Købmagergade paa Skyggesiden, at der var lagt et Bret og en Møgdynge over en Gaardrende, er nu hævet.
Politivennen, 1805-01-01
Et Juridisk Spørgsmaal. Hvorvidt er en Jordegodsejer berettiget, at forbyde Nogen at skyde paa deres egne indhegnede Købstads Jorder, eller til endog at overspringe deres Hegn og fratage dem Geværet, da dog dette syntes stridende imod Forordningen af 1781, 23 April dens 1. 8.? - Dette ønskes juridisk besvaret.
Politivennen, 1805-01-01
Anmodning til Generalpostamtet. Da man seer, at Postvæsenet dagligen med Omsorg bliver forbedret med nye Jndretninger, saa ønsker man at de Ældre især vedligeholdes i bedste Orden. Ved Postkontoret i Helsingøer tør man ønske følgende. 1) at Hamborger Post Karter maatte blive udhængte naar Posten ankommer, at enhver kunde see om der er Breve til ham, uden at behøve at forespørge sig om der et Brev eller ikke og iblandt derfra gaae uden noget bestemt Svar. at en Brevbærer maatte blive ansat som virkeligen bliver tjenstantagen af Generalpostamtet med behørig PostUniform, som bringer baade enkelte Breve, som og Pengebrede omkring, men ej dertil bruges en Gaarslarl som for det meste skifter hvert halve Aar og sommetider oftere af Post-Mesterens Huustjeneste, og kunde være farligt i Tilfælde at et Brev med Vexler eller Penge bortkom, som kunde foraarsage Tilsenderen stor Fori genhed. Forfatteren forslaaer at i den henseende maatte blive antagen en Borger i Helsingøer som ved Magistratens grundede og gode Anbefaling bliver af Generalpostamtet i Tjeneste tagen med en fast Løn, for at ombringe baade Brevene og Tidninger ved Posternes Ankomst og for det øvrige frie at være for Postmesterens Huustjeneste. at en Kasse bliver indrettet hvor de ufranguerte Breve nedlægges uden at man behøver at indlevere dem. 4) at Posthuset bliver forsynet med behørig Vægt for ej at lade først Kasser og Pakker transporteres paa Toldboden for der at lade veje dem. 5) at Befordrings Væsnets Contoir maatte blive anlagt i Posthuuset eller paa samme Hovedgade, forsynet med en Skildt, at enhver uden Efterspørgelse kunde finde samme. Dette ønsker alle Helsingøers Jndvaanere tilligemed Anmælderen, som ærbødigst henstiller alt i Generalpostamtets nærmerGodbefindende.