Corsaren, 1842-03-25
En Krydstour med "Corsaren". "Corfaren", den før saa frie og hurtigseilende. Corsar, laa slukøret inde i Havnen. Seilene vare beslaaede, og Mandskabet slentrede fortredeligt op og ned af Dækket eller stirrede hen imod Trykkefriheds-Stakkaderne, imellem hvilke der kun var en ganske lille Aabning, som Havnefogden, Hr. Reiersen, endda holdt strengt spærret for den med en Bom. Denne Bom var saaledes indrettet, at den laa nede under Vandet, men dog saa høit oppe, at den standsede alle Skibe, der stak dybt og kun lod de næsten tomme Skuder passere. Flere Gange bleve "Fædrelandet" og "Kjøbenhavnsposten" hængende ved Bommen, og vips! vare der et Par Betjente ombord, som forseglede Ladningen og toge den med sig. Det saae accurat ud, som naar en stakkels Flue bliver hængende i et Edderkop-Væv. Derimod var det en Fornøielse (eller Ynk) at see, hvor let "Figaro" svævede hen derover, ikke at tale om den tilsyneladende saa tunge Adresseavis, skjøndt den havde Levende og Døde, Mælende og Umælende ombord, ja endog en Bunke latinske Ord, tilhørende Foreningen for Kunstens Opmuntring og hvoraf det mindste var: Actie-Serie-Præmie-Expeditionscontoirets-Jnspectorat-Kjederup. Der gives Ting, der ere saa tomme, at hele Verden kunde rummes i dem, uden at give dem Vægt. - Længere henne var der en særskilt Bom for "Dagen" og "Berlingske"; men, endskjøndt den endog er vanskeligere at passere end den ovenomtalte, svævede de dog over den med en næsten forhausende Lethed, og det, uagtet for Er. "Dagen" engang havde nogle Fødemidler med fra Prof. Sibbern til Publicum, der vare saa tunge, at Publicum enten slet ikke har kunnet spise dem eller endnu gaaer med dem ufordøiede i Maven. Corfaren laa, som sagt, slukøret. Den havde saa tidt prøvet paa at slippe over og var bleven saa tidt standset - enten fordi den var tungere end de øvrige, eller, hvad der er rimeligere, fordi Bommen ved en skjult Mechanisme blev hævet høiere for den end for de øvrige - at den tænkte, at den aldrig skulde komme ud meere. Da blæste det op. Havet udenfor Bommen bevægedes rask. Det mindede endnu meere om tidligere Dage, og Længselen efter at komme ud blev saa stærk hos Mandskabet, at hver Mand næsten var færdig at pine sin Hjerne istykker for at finde Midler til at komme ud. Da traadte pludselig Capitainen frem af Kahytten og lod Mandskabet samle om sig. "Manne!" sagde han, det gjelder her ikke alene om at komme ud, det gjælder først og fremmest at faae Bud til Rhederne om, at Skuden ikke er gaaet tilbunds, for at de ikke skulle skaffe sig et nyt Fartøi og saaledes lade Corsaren aftakle, naar den endelig, men for sildig, kommer ud. Og for at faae dette Budskab overbragt, maa vi vove en ligesaa fortvivlet Gjerning, som Frederik den 2den vovede, da han havde skildt sig med sit Armeecorps fra Markgreve Carls og en fjendtlig Armee lagde sig imellem dem, og da en Forening af hans og Markgrevens Corpser blev absolut nødvendig. Han lod Ziethen drage afsted med hele sit Husarregiment for at bringe Bud, og hver Husar fik Underretning om Budskabet, saa at, naar blot En hug sig igjennem Fjenderne, Armeen vilde være reddet. - Ere J villige til at vove et saadant Togt, Manne?" Et tordnende Hurra besvarede Capitainens Sporgsmaal tilstrækkelig tydeligt. Nu maa man vide, at der gives en Art Skabninger, som kaldes Polyper. De ere saa seiglivede og have en saa stærk Reproductionskraft, at man kan skjære dem i utallige smaae Stykker, hvert Stykke bliver dog en Polyp for sig. Corfaren er i denne Henseende en Polyp (der er ogsaa Noget, man kalder Polyp, en lille Tingest, der paa en ubehagelig Maade river Folk i Næsen, og som man gjerne vil være af med; men af det Slags er Corsaren ikke); den er nu engang saaledes indrettet, at man kan slaae dens Planker fra hinanden, sauge dem istykker - hver Stump bliver dog en lille Corsar-Stump. Og, efter at de saaledes ere skildte ad, kunne de samles igjen, ligesaa fuldstændigt som de lette Taager, der gaae over i hinanden, og uden at efterlade mere Spor af Sammenføining end disse. Nu blev Alt sat i Bevægelse ombord i Skuden for at tilveiebringe en saadan Forandring, og efter nogle Timers Forløb bevægede sig istedetfor Corsaren en lille Flotille af smaae Corfarer ned imod Bommen. Tæt sluttede, i Slagorden droge de frem, medens Mandskabet istemmede Opsangen: "Ca ira, ca ira!" den røde Guillotinmarsch, eller rettere: den sorte Lygtepæle-Marsch; thi Omkvædet er: Les aristocrates à la lanterne, Les aristocrates on les pendra. Men Corsaren mener i Grunden intet Ondt med denne Galgemarsch. Den vil ikke hænge Aristocraterne, den forlanger kun, at Aristocraterne ikke hænge den. -- Ah, ca ira, ca ira, ca ira! Les aristocrates à la lanterne! lød det i mægtigt Chor fra Flotillen, og, om det saa var Bommen, blev den bange for det gungrende Raab, den standsede ikke Flotillen -- "Corfaren" var ude. Og, da den nu vel var ude paa det frie Hav, vuggede den sig et Øieblik i de friske Luftninger og badede sig i dem, for ret at føle, at det ikke var en Drøm, men at den virkelig var ude. Derpaa udsendte den sin Salut, otte skarpe Skud, til Ære for: 1) Hs. M. Kongen. 2) Det kongelige Hof. 3) Hs. Excellence v. Stemann. 4) Hs. Excellence Hr. Kjærulff. 5) Cancelliet 6) Cancelliet. 7) Cancelliet. 8) Hs. M. Kongens Tilnavn. Og derpaa Seilene heisede og afsted! over det vilde Hav, det frie Hav, det evig frie Hav NB. vi droge altsaa udenlands. Nu maae vi igjen tilføie den Underretning, at Corsaren, naar den er kommen ud, seiler med samme Hurtighed som Tanken. Man har endnu ikke kunnet beregne, hvor mange Miil dette er i Vagten; men derom ere Alle enige, at et Fartøi, der seiler saa godt, er en Hurtigseiler. Corfaren iler med denne Hurtighed fra Kjøbenhavn til Spitzbergen, derfra til de molukkiske Øer og tilbage til Kjøbenhavn igjen, inden Kjøbenhavns Communalbestyrelse bliver enig med sig selv, om den vil have Gasbelysning eller ei. Den besøger Brasilien, inden en ung Pige faaer Tid til at skifte Lune; den kommer til China, inden man kan dyppe en Tvebak i en Kop Thee; den løber til Guinea stærkere end Aalborg Avis kan lyve.*) Og Alt dette uden Maskineri, medens "Dagen", der arbeider med saa mange Hestes Kraft, trods sin tomhedsfulde Lethed og kongelig Postbegunstigelse knap kan naae udenfor Kjøbenhavn! Til behørig Underretning tjener, at Enhver, der betaler 5,000 Mk. Banco, kan faae Lov til at gjøre denne Tour med "Corsaren". Man betænke, at man ved at vælge Corsaren fremfor hiint andet Fartøi, der vil bruge to Aar, sparer en utrolig Mængde Proviant. Hvis En ovenikjøbet skulde have meget travlt, skal Corfaren gjøre Reisen saa hurtigt, at han ved sin Hjemkomst skal kunne sværge paa, at han slet ikke har været borte. Men J troe maaskee, at man ved al denne Hurtighed Jntet faaer at see underveis? Ha, vi skulle vise Eder det Modsatte. Vi seilede herfra til Indien, Fablernes Land, droge op ad Jndus og igjennem utallige Bifloder dybt ind i Afghanisten. Paa smalle Floder eller Bække, imellem bratte, sneebedækte Klipper droge vi frem; da naaede Kampbulder vort Øre, og snart saae vi kjæmpende Skarer. - Himmel. Er Jndien de Dødes Land? Er det det Land, hvor de faldne Helte stride mod deres Fjender? M'Naghten, Pottinger, Leiren, Underhandlingerne, Nat, Overfaldet i Huulveien, Afghanernes Seir - det er jo Lucius Aurunculeius Cotta og Titus Sabinus i Gallien, og det er Ambiorix, der beseirer dem. Og Oberst Sale, det er Legaten Cicero, der holdt sig, til Cæsar kom. Er det de ærgierrige Romeres Skygger, som her anden Gang maae bløde for det betrængte Folk, der slaaer for sin Frihed? Eller er den hele Verden en Drøm, som Gud drømmer, og fremtræder nu en Drøm anden Gang? -- Vi hentede os selv Svar. Vi ilede til det Land, hvor Millioner sulte, fordi de slet Jntet eie, og hvor en ædelmodig Minister nylig har sagt. J skulle have Brødet 1 pCt. billigere. Vi spurgte dem, om deres Sult var en Drøm? -- Og vi saae et Folk, der af Skaberen har faaet Herskertegnet paa sin Pande, knæle frygtsomt og lyde Andre. Men vi saae bag de ydmyge Gebærder convulsiviske Træk - blot der ikke kommer slemme Krampetræk. *) Aalborg Avis kan, hvis den vil være malicieur, hertil svare: Jeg lyver altsaa ikke saa stærkt, som en Hest kan rende. Vi saae en Sky ruge over Vesuv og hørte smaae hule Dron, der bebudede et Udbrud. Over hvem skal den fortærende Lavastrøm komme? Vi saae et tørt, prosaisk, abstract Tænkningsland, saa tort, at den mindste Enthousiasme-Gnist kunde tænde en farlig Jld i det. Enthousiasmen er derfor forbudt. Vi saae Friheden sidde høit oppe i Norden. Hun var frossen til en Klippe. Og vi saae den nye Verden, med den nye Frihed, og vi hilsede den knælende, og – vi droge hjem og lagde os indenfor Bommen.