Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1808-10-04
Indenlandske Efterretninger. Budstikkens Udgiver har meddeelt et skjønt, til Tiden og vor individnelle Stilling passende Stykke af en Afhandling af Hr. Justitsraad og Professor Kjerulff over det Spørgsmaal, Om Krigs-Tilstand er uværdig for Menneskets moralske Natur, Æren og Fædrenelandet er en Jdee - hedder det til Slutning - dog intet blot Jndbildnings=Foster, men noget virkeligt. Naar vi da for den skulle lide alle Krigens Ulykker, det er, staae Fare for at miste vort hele jordiske Velbefindende, skulde vi da ikke selv derved føle os ophøyede over den lavere Sandselighed, ikke føle os selv som ædlere Mennesker, end dem, der ikke kjende anden Lyksalighed end Drifternes Tilfredsstillelse, Livets Blødhed, Forlystelsens Moroe? ingen Hæder uden den, Guldet troes at kjøbe, eller Rang og Høyhed at skienke. Dette er en Tankegang, der haver ledet mig til den Overbeviisning, at Krigen er en Tilstand, der ikke kan kaldes Menneskets moralske Natur uværdig; og at de, der med Ære falde som dens frivillige Offre, ikke bør beklages, men prises lykkelige, ikke begrædes, men hædres som Mennesker, der have gjort et stort Skridt fremad mod deres høiere Bestemmelse; altsaa ikke maa ynkes, men snarere, om jeg saa maa sige, fortjene at misundes. O, J ædle Medborgere, der alt ere faldne, eller herefter matte falde for Æren og Fædrenelandet, hædre Eders Minde ville vi; husvale Eders Efterladte bør vi; dyrebart skal Eders Navn være os; men beklage, begræde, ynke Eder ville vi ei. Man læser i denne Tid flere diærve Forslag til at hæmme det saa gjængse Opkjøberie. Blandt andet udlader Politievennen sig om denne Sag saaledes: "Jmod denne Hydra kan en Regjering ikke finde Herkuleskøller nok. Men den gode Deel af Nationen kan knuse den med dens egne Tænder. Hver god Handelsmand, hver patriotisk Formues=Mand gjøre sig til Op kjøber, for igjen at udsælge, ikke i Partier, men til Forbrugere, og ikke til høiere Priser, end at deres Penge forrentedes som med anstændig Handel. Naar slige ædle Mænd - hedder det til Slutning - i dette Efteraar ved friere Søe lød komme store Partier, vilde de graadige Blodsuere, under hvis Bid nu saa mangen en Familie maae vaande sig, føle Smerten i deres eget Tigerskind. Saadanne Opkjøbere skulde hædres af en Fremtids Malling, som sande nyttige Dannemænd, Ved Høiesteretter Gaardmand og Kirkeværge Lars Pedersen af Kirkestillinge, som var tiltalt for crimen læsk majestatis og ved Underretten dømt til at have forbrudt Ære, Liv og Gods, dømt til 2 Aars Arbeide i Kjøbenhavns Forbedringshuus. En Engelsk Jæger Martin Damsen, er for begaaet Plyndring hos en Mand af Vrandeløv Natten mellem den 14 og 15 Octbr. 1807, dømt til at arbeide i Rasphuset i 6 Aar, og derefter forskikkes ud af Landet. Ligeledes er Arrestantinden Marie Kirstine, Skibmand Christ. Wilh. Falks Hustrue, der var tiltalt for at have tilladt løsagtige Fruentimmer at have Tilhold hos sig, for at begaae Utugt, og at have opmuntret sin egen Datter til det samme, dømt at stryges til Kagen, samt hensættes til Arbeide i Kjøbenhavns Tugthuus paa Livstid. En anden Arrestant inde Christiane Marie Jensdatter er dømt til at have sit Liv forbrudt, for at have henlagt sit spæde Barn paa Gaden, og derefter forladt det.