Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-15
Kongen reiste sig, Taflet var endt og Enhver begav sig, efterat i Forveien den sædvanlige Etiquette var iagttagen, til Sit. Nogle Timer, derefter bleve Gjæsterne ved Lakeier indbudne til en Caroussel, som hans Majestæt næste Dag agtede at give. Længe havde der ikke hersket større Liv, saavel paa Slottet som i Hillerød By, end denne Gang. Medlemmerne af de kongelige Familier, og de til disses Hoffer hørende Cavalierer og Damer havde naturligviis faaet Bopæl, paa Slottet; men de øvrige Herskaber maatte søge Logis hos Indbyggerne i Hillerød. Gaderne vrimlede af Domestiker og Militaire, og Gjæst giverne havde i lang Tid ikke havt saa strygende Søgning. Jsær var Værten i den forgyldte Skade, almindelig kaldet Sladderkrogen, meget heldig, men sit Held maatte han især tilskrive to opvarteende nydelige Bønderpiger, der vare sande Magneter for hans Huus. Enhver skulde hen til Sladderkrogen, for at see den smukke Maren og den delige Kirsten; Krostuen var bestandig fuld af gallonerede Løbere, Lakaier, Staldkarle og andre subalterne Krigere og Domestiker, der, i Skyer af Tobaksrøg, spillede Styrvold og Verkehren. De, som ikke spillede Kort, discourerede om alle Slags Ting, der vedkom Staten. De vidste bedre Besked dermed end man skulde troe, og det, deres Herskaber ansaae for Hemmeligheder, talte disse Mennesker stundom meget omstændeligen, skjøndt ofte temmelig forvirret, om. Naa, begyndte en Dragonvagtmester, med en Knevelsbart, der bedækkede det halve solbrændte Ansigt - nu har vi da endelig faaet Freden, sluttet. Hvordan hover den Jer, godt Folk Dette sagde han med en Mine, der røbede ligesaa megen Spot som Vrede. Det varede noget førend Nogen vilde svare. Omsider afbrød en fiirskaaren jydsk Hestepranger, hvis graa Vadmelskjole, hvori hver Knap var en Sølvrigsort og hvis store, med Skind omsvøbte sølvbeslagne Meerskumspibehoved, ligesom overalt hans hele Udseende, vidnede om hans Uafhængighed, denne almindelige Taushed. "Skam slaa saa jen Fred sagde han: "de var nouet a gøre saa møgen blæs af Nærenstid vi skal gie huer Snus tebaag." - Men vi faaer sex Tønderguld i Penge", svarede Vagimesteren noget spidsfindigen. "Haa kan de nøtt? raabte Hesteprangeren, de er ettere noget for hun vi haar erobret. - Vistnok er det kun et Smørrebrød?" sagde en Bissekræmmer, der sad paa Hjørnet og ordnede sit Kram. "Jeg vilde give dobbelt saa meget allene for Marstrand. Hvad sloges vi for Til hvad Gavn satte mine to Drenge deres Liv til som Stykknegte?"Ja, sagde en Løber, der sad ved Siden af Bissekræmmeren, og allerede var noget øllet, Kongen er, imellem os sagt, heller ikke fornøiet med Freden, det veed jeg, men det var denne Engelskmand, den Carteret eller Karterad, som nok er meest Skyld i Alt. Admiral Tordenskjold er heller ikke fornøiet med den." hvad Tordenskjold, raabte Vagtmesteren, han ryger vel snart af Pinden. Vor Chef og den hele Adel kan ikke udstaae den Karl. Veed hvad man kalder ham - det vil sige saa imellem sig selv - min Siel ikke andet end Søhusaren." - Man mener ogsaa, sagde en Herregaardsskytte, der sad øverst ved Bordet, "al han snart vil reise, for han kan hverken forlige, med Admiral Gabel eller Admiral Rosenpalm."- "Hans Reise skal nok have en anden Hensigt indvendte Løberen. "Der snakkes om at Overkammerherre Gersdorff og Geheimeraad Walther hemmeligen arbeide paa at faae Kronprindsen gift med en Prindsesse af Culmbach, og det et nok derhen Admiral Tordenskjold skal gaae." Saaledes vedblev man at snakke og drikke og spille i Kroen til langt ud paa Natten, da Gjæsterneskiltes ad.