Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-01-25
Ved Børnekoppernes Jndpodning formindskedes denne Dødelighed vel noget, men først ved Kokoppernes Jndførelse blev denne mægtige Hindring, for Folkeformerelsen aldeles hævet. Antager man, at hvert niende Menneske, førend Vaccinationens Opdagelse, døde af de naturlige Kopper, saa indseer man let, at naar Alting skulde gaae sin naturlige Gang, maatte Folkemængden i betydeligt Antal, med hvert Aar tiltage; men at dette imidlertid ikke er Tilfældet, vise de aarlige officielle Lister over Døde og Fødte, uagtet Tallet af Kjøbenhavns Jndbyggere i en Tid af 30 Aar saa anseeligen har tiltaget ved de Mange, som ere komne herhid saavel fra Danmarks egne Provindser, som fra fremmede Lande. J afvigte Aar ere her fødte 3611 Mennesker, men allerede i Aaret 1779 var de Fødtes Tal 3021, og endda døde samme Aar 138 Flere end der fødtes. Unægteligen have de offentlige Foranstaltninger til en forbedret Syge=, Børne= og Fattig Pleie, som Callisen anfører, havt en betydelig Jndflydelse paa Dødelighedens Formindskelse; men dog døe der i Gjennemsnit sædvanligen flere end der fødes, og et Overskud af 638, som f. Ex. i afvigte Aar, betyder i Grunden ikke meget, naar man seer hen til den Hær af Sygdomme, som spæde Børn, især i vore Dage, have at kjæmpe imod. At paastaae, at en Stat har for mange Folk, er det samme som at paastaae, at et Legeme har for meget Blod. Enhver Sagkyndig veed, at Mennesket netop har saa meget Blod, som det behøver. Vist nok kan der gives Tilfælde, hvor det er nødvendigt, at aftappe noget Blod; men da skeer det ikke fordi der er for meget deraf, men fordi det i et urigtigt Forhold strømmer hen til enkelte Steder, og standsende foranlediger Betændelse os. v. Det samme er omtrent Tilfældet, med Befolkningen. Jngen Stat kan have formange Mennesker, fordi Naturen, den algode Moder, ikke lader fødes en Spurv, uden jo at lade voxe for den de Frøkorn, hvoraf den kan leve; ikke lader frempippe en Blomst paa Marken, uden jo at sørge for den Væde, som er nødvendig naar den skal kunne blomstre. Naturen handler ikke i Blinde, som vi Dødelige; og et gammelt Ordsprog siger, der, hvor Gud skaber Munde, skaber han ogsaa Brød. Derfor trøster ogsaa den brave Landsbyepræst af Wakefield sin ældste Søn, med de herlige Ord: jeg har været ung, og er nu gammel; men aldrig har jeg seet den retskafne Mand forladt, eller hans Sæd tigge sit Brød."Men det er ikke blot ved moralsk Raisonnement vi overtydes om denne Naturens moderlige Omsorg og viisdomsfulde Huusholderskhed, ogsaa Erfaringen viser os det. Dr. Brackenringe *) har ved temmelig paalidelige Beregninger godtgjort, at dersom Storbritanien var tilbørligen dyrket, saa vilde 6 Millioner flere Menneskeer kunne finde deres Føde der end nu. Han har beviist, at naar man regner det dyrkelige Land af hele Jordens Overflade som 8 til 3, d. 2. som 197, 819,650 Mile til 74, 182,331 Mile, hvoraf fradrages en Trediedeel, som er udyrkeligt Land, saa blive tilbage 49,454,887 Mile, og naar hele Jordklodens Jndbyggere regnes til 400 Mill., saa blive omtrent 79 Acres (til 7260 Fod hver) for hver Person. Det er altsaa Hjernespind af Malthus, naar han paastaaer, at Menneskene paa Jordkloden, vilde, naar det tillodes dem uforhindrede at formere sig, efter den hos dem nedlagde Kraft, tiltage saa meget, at om 8 Gange 26 Aar deres Tal vilde udgjøre 260 Tusinde Millioner, medens Jordens Productivkraft, samme Tidsløb kun var steget 9 Gange saa meget som forhen, det er noget, som aldrig kunde skee, altsaa en Luftide. Naturen handler efter evig uforanderlige Love heri, som i Alt. Ligesaalidet som Solen kan forlade sin Bane, saalidet kan og vil Menneske tallet, i det Hele betragtet, aldrig overskride sit bestemte Forhold. Ligesaalidet som ikke den mindste Fugl føder flere Unger end dens Rede kan rumme J Philosophiaal Transactions, Vol. LIX. og den selv kan opfødde, saalidet frembringer vor Jordklode flere Mennesker end den kan ernære. Naar man siger der er for mange Folk, saa kan dette kun med Grund gielde om enkelte Stæder og enkelte Lande, hvor enten Menneskene have fjernet sig for meget fra Naturen og trængt sig for meget sammen, eller hvor Naturuheld for et Øjeblik gjøre det umueligt, eller i det mindste vanskeligt, for dem, at finde deres Fødde. Men der gives tusinde Hindringer for Menneskenes Formerelse i den Grad, som Malthus saa hyperbolisk antager. Hvor mange bortrykkes ikke i Livets Blomster af de almindelige Børnesygdomme? Hvor mange de ikke i Krig og ved Epidemier, Jkke alle Blomster blive til Frugt, ikke alle Menneskefostere til Mennesker. Ligesom vi i Vaaren see Frugttræerne bedækkede med Blomster, hvoraf en eneste Stormvind nedvifter de fleste, saaledes see vi ogsaa Mennesker i overvættes Antal fødes til Verden, hvoraf kun de Færreste opnaae deres naturlige Modenhed og Bestemmelse. Det vilde derfor være rimeligt, at vi kortsynede Dødelige, med formastelig Haand, vilde gribe ind i Na evige, uudgrandskelige Plan, og, saa at sig. den i sin Virksomhed ved konstige Midler. - før saa meget mindre gjøre det, som ringeste Eftertanke lærer os, at det ikke er Naturen, men voregen Daarlighed, der giver Anledning til hine Klager over en alt for stærk Befolkning. Menneskenes evige Stræben efter at trænge sig sammen paa enkelte Puncter, medens hele Landstrækninger. ligge ganske udyrkede; deres Ulyst til, efter deres Bestemmelse, i deres Ansigts Sveed, at aftvinge Jorden den Grøde, den aldrig nægter sine Dyrskere, deres Rang, Titel- og Glimresyge, der heller lader dem opdrage deres Børn til ørkesløse, pialtede Don Ranudor, end til drivtige og retskafne Haandværksmænd og Jorddyrkere, – dette, men ikke Naturen, er Skyld i, at fornuftige Væsener, med sunde Hænder, klage over Savnet af det, som den algode Moder ikke har nægtet den mindste af sine fornuftløse Skabninger. Kun Faa mindes de vigtige Ord: "Mennesket er skabt til Møje, og de vingede Smaae maa flyve høit!" - Man klager over vore mange Fattige, vist nok er deres Antal stort, og vee den, der ikke bærer Agtelse for uforskyldt Armod men ikke hver den, der tager Almisse og foregiver at trænge dertil, fortjener Navn af Fattig. Man undersøge engang med Upartiskhed, denne Hær af saakaldte Trængende, Samfundet maa føde, og man vil finde, at neppe 10 mod 1 fortjene Navn af værdige Fattige. Ulyst til Arbeide, Drikfældighed, slet Opførsel, er ikke sjeldent den første Aarsag til deres Fattigdom, og deres selvvoldte Usselhed ansee de for et Fripas til at leve af Betlerie og beskatte deres vindskibeligere Medborgere.