Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1772-12-11
Copulerede. Odense, den 9de Dec. Hr. Hans Cappel Kiøb- og Handels=Mand og Madame Ingeborg Borchs. Ved samme Leilighed blev indleveret et Brude=Brev hvoraf meddeeles føl Høystærede Brude=Par. Jeg seer med megen Fornøielse, at De, mine Kiere Ven gende Extract. ner, i Dag forbinde Dem, med det i Livet fast uopløselige Baand, jeg meener Ægteskabs=Baand. Længe var ieg tvivlsom, enten ieg skulle indsende Dem mine Tanker i Vers eller solut Stil. - I et Øieblik kom en Portisk Aand over mig. Men jeg merkede strax, at det kun var en Raptus, at Pegasus havde Vinger, og de 9 Muser vare Jomfruer. - Pogasus strakte sine lange Viinger ud, og fløi bort, og de 9 Søstere og Jomfruer befandt jeg at være det samme, som alt deres Kiøn holdes for at være. Jeg skielver som et Æspeløv ved at nævne det: Courage! Jeg meener ustadige, nævne det, tør jeg ikke. Desuden ere Muserne gamle Piger og ieg maae sige: at jeg aldrig har lagt mig efter Antiqvitæter, der er og andre Ting, som holder mig tilbage: Jeg har ellers hørt tale om, at Porterne skal oppaa et høit Bierg; om en Kilde, de skal drikke af, og omen Hest, de maae ride paa, naar de skal giøre Bers. Alt dette er jeg meget bange for a. - Til min store Lykke, bladede jeg omkring i en gammel Bog (at jeg skal nævne min Autor, saa var han formstukken paa Bladene, in Folid, og indbunden i Svine=Skind.) Udi denne citerede Autor stod skreven: Grækerne i deres Bryllupper, indgave deres Brude=Vers baade paa Vers og solut Stil For de Lærde er det en Ære at være Grækernes Abekatte, hvad maae det ikke være for den, der forstaaer ikke en Tøde Græsk eller Hebraisk. Jeg, hvilken Doctormessig Caurage! drister mig til at skrive til Bryllups=Folk, paa en Bryllups=Dag i solut Stil. - Jeg faldt i dybe Tanker over dette Ægteskab, dog maae jeg, mine gode Venner, sige Dem dette i Fortrolighed, (uden at de har nødig, for alle og enhver, at udraabe det) at det treffer sielden ind hos en Procurator, at falde i dybe Tanker, uden naar han mediterer paa at legge Saxen for Ræven, det er snart den eneste Gang, ieg har tænkt i min hele Leve=Tid. - Jeg overveiede Fordeelen af et Lykkeligt Ægteskab, og ieg kaldte det strax en Himmel paa Jorden, en Caracteer, der passer sig fuldkommen ligesaa vel paa denne Stand, som Justitz=Raads Titel til den, der ikke forstaaer et Ord i Loven. Jeg betragtede det imodsatte, det Ulykkelige Ægteskab, og ieg var nær ved at skielde det ud for et Helvede paa Jorden. - Gandske rørt indtil Marven og Hiertet, rørt siger jeg, at den Lyksalighed, der er undskillelig fra et fornøieligt Ægteskab, gjorte jeg mig selv dette Spørsmaal. - Skal Vii gifte Os Ja soer jeg, og det med saa haandfast en Eed, at Holmens faste Stok ikke skulle skamme sig ved at bruge, den i Havs Nød, end sige paa det faste Land. - Kiere Venner, Brud og Brudgom! Siger mig en Gang har jeg Ret eller Uret? – Jeg tænker saaledes: Vi Menneskeer, som alle andre Bester, ere skabte til at leve i Sælskab: Mennesket er endnu meere et Ægteskabeligt Dyr end et Borgerligt. Dette vil sige paa god breed Dansk, vi ere meere skabte til at leve i Ægteskaber end i Stater. Verden skal vedligeholdes, hvert Dyr skal forplante sin Slægt.