Norske Intelligenssedler, 1769-11-08
Norne Jntelligen Sedler. No. 45. Onsdagen den 8 November 1769. Fortsættelsen fra forrige Uge. Begyndelsen af Samtalen viiser, at baade Faderen og Sønnen tænkte som retskafne Adelsmænd, og dersom denne Tænkemaade var arvelig, hvor misundeligt et Fortrin var det da ikke, at nedstamme af saadanne Forfædre: "Da du er min eeneste Søn, siger Faderen, og vores indbyrdes Forbindelse er saa vigtig, seer jeg gierne, "at du taler ofte med mig, og jeg vil gierne svare dig paa alt, hvad du spørger mig om. Sønnen taler derpaa om Faderens Fortienester af Riget, og om den Ære, som han havde indlagt i mange vigtige Poster, som om lige saa mange bevægende Grunde til at træde i hans Fodspor. "Da jeg er fød Arving til Eders Midler, siger han, ønskede jeg og at arve noget af den Visdom, som Gud har givet Eder, at J vilde undervise mig i de rette Grundregler, og tillade mig at læse, hvad J have opskrevet. Jeg skulde ellers kuns slet svare til Folkes Formodning, som efter Eders "Død engang ville vente at finde i mig en Søn, som ligner sin Fader. Saadanne Spørsmaale, svarer Faderen, vil jeg med Glæde baade høre og besvare. Det skulde ellers have været mig til liden Trøst, at jeg efterlod dig megen Rigdom. Dersom du havde tænkt anderledes, vilde jeg ikke have erkiendt dig for min Søn; men nu, da du søger Visdom, vil jeg vise dig, hvorledes du skal finde den. Begyndelsen til al Viisdom, siger han videre, er, at frygte den almægtige Gud, ikke som en Fiende, men med en kiærlig Ærbødighed; ligesom Guds egen Søn underviiste den, som spurgte ham, hvilket der var det største Bud i Loven: Elsk Herren din Gud af dit gandske Hierte, og af dit gandske Sind, og med al din Styrke. Gud maa elskes over alle Ting, og kuns frygtes, naar man har i Sinde at giøre noget Ont; da man for hans Skyld bør lade det, om man end ikke havde noget "at frygte af Menneskene, Det er ingen Kors-Ridder, som taler, ingen af de Tiders falske Helgene, som foragtede de verdslige Videnskaber, og Pligterne mod Selskabet, for at giøre Pillegrims-Reiser, eller indmuure sig i et Kloster, hvor man fordrev Tiden med overtroiske Handlinger og lade Bønner, Nei, Efter saa kort en Bekiendelse, i hvilken der er meere af den Christelige Viisdom, end i alle Lombards Sentenser, haster han til Udøvelsen af Pligterne; Naar du bygger alt dit Foretagende, siger han, paa 2 denne Grund, som er Gudsfrygt, er det got, at du lærer mange Konster og Videnskaber. Disse kunne være dig til megen Nytte i alle dine Forretninger, enten du bliver Hofmand, Kiøbmand eller Landmand. Kiøbmand, er det en Adelsmand, een af de første Ministre i Norge, som taler, saaledes til sin Søn, J et Aarhundrede, da Handelen var saa ringe agtet i Europa, og da man i Tydskland og Frankerige vandt Adelige Friheder ved Faust-Retten; Kan da en Nordmand, en Adelsmand af den Nation, fra hvilken Ærens og Frie hedens Geist i Europa nedstammer, kan han tænke nedrig nok for at tillade sin Søn at blive Kiøbmand, Ja, saaledes tænkte Nordmændene, de fulgte endnu deres Kald! Søen var deres Element, og det var disse Nordmænd, disse Adelige Kiøbmænd, som kom Franske til at skielve, som befriede Neaple fra Saracenerne, og erobrede Engelland. Denne unge Nordmand følte, at Naturen havde kaldet ham til noget bedre, end at dræbe Tiden i et Forgemak. "Da jeg endnu er ung, siger han til sin Fader, har jeg Lyst at gaae til Søes, for at see mig om i Verden; Jeg troer, at jeg ikke bør lade mig see ved Hoffet, førend jeg først har lært at kiende det menneskelige Liv Hvor beskeden er dog ikke denne Nordmand. Unge Adelsmænd ere nu omstunder ikke saa undseelige. De ere dristige nok til at vise sig for heele Verden, førend de endnu kiende noget til dem Selv. Men hvad raader hans Fader ham, søger han ikke at sætte Mod i ham, Siger han ikke, at det er nok at være af Familie, Nei, "Endskiønt jeg selv, svarer han, har været en Hofmand, laster jeg dog ikke Kiøbmandsstanden. Der ere mange brave Folk i den Stand; men der er stor Forskiel paa at være en ret Kiøbmand, og at være en Høker og Bedrager. Saa uanstændigt, som Sønnen finder, at det sidste er for en Person af hans Stand, saa meget ønsker han at blive det Første, og begierer derfor, at Faderen vil sige ham, hvilke Egenskaber, dertil udkræves. Her ville vore unge Herremænd lee igien. Er det ikke nok, skulde de sige, at en Adelsmand fornedrer sig selv, for at giøre Kiøbmandstanden den Ære at laane sit Navn til en Vexel eller Contract, Skal han og giøre sig den Umage at lære noget, skal han studere, for at blive en Kiøbmand, Hvor borgerlig, ja hvor barbarisk have ikke disse Nordske Adelsmænd tænkt? Er det Under, at Efterkommerne ikke meere kunde bevise deres Adel, og at deres Vaaben ere omstøbte til Skibs-Ankere og Plov-Jern, Men, mine unge Herrer, saa barbarisk tænke endnu de Engelske Mylord, Vel er det sandt, at Engelland er det eneste Land, hvor heele Adelen tænker saa. J Frankerig og Tydskland blev en forarmet Herremand heller gemeen Soldat, end han lod sit Adelskab sove i nogle Aar, om han og ved Handelen kunde vinde Penge nok, for at kiøbe sig et Hertugdom. Men imidlertid ere der dog endnu i disse Lande og saa kloge Folk, som ikke kunne begribe den fine Forskiel, som man giør imellem at handle til Lands og at handle til Vands. Kan det være en Adelsmand anstændigt, sige de, at indlade sig i Brevvexling med Forpagtere, hvorfor da ikke at indgaae samme Forbindelse med Kiøbmænd i London og Amsterdam, som ere Mylords og regierende Borgemestere. Kan de, uden at tabe deres Ahner, sælge Korn og Smør, hvorfor da ikke handle med Klæde og Silketøier, Fortsættelsen følger.