Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1811-07-25
J No. 4 har det aarlige Tilskud været for lidet til at udred den belovede Pension; Kassen er derfor i den senere Tid gaaet tilbage, og maatte tilsidst, om Planen ei forandredes, have gaaet til Grunde. - Ved den Jndtægt, som efter den nye Plan fordres, vilde man efter Rimelighed, naar det var et begyndende Selskab, ikke kunde udrede mere end net op den Pension, som loves, endog under den betingelse, at alle Degne, Skoleholdere &c. vare forpligtede til at indtræde. Da man nu har 69 Enker at pensionere, og kun 800 Rd. Kapital, saa vil altsaa enten et særdeles Tilskud være nødvendigt saalænge disse Enken leve, for at skaffe dem den Pension, de nu nyde; eller man vil nødes til at gribe til det Middel, at nedsætte Pensionen for alle Enkerne, saaledes som den nye Fundats forudsætter naar Uhæld indtræffer. Kjøbenhavn, i den allernaadigst anordnede Kommittee til at undersøge alle private Understøttelses= og Forsørgelses=Selskaber, den 25 Juni 1811. Bugge. V. J. Wleugel. Collin. N. Søndergaard. Ved alt det gode Veir og den tidlige Sommer, vi har dette Aar, er Vandet i Aaen endnu saa høit, at man kan seile over mine Enge og Moser. Det nye Flødemaal ved Næsbyehoveds Mølle, som dog kuns endnu bestaaer i de foreløbige Mærker, Landvæsens=Kommissionen lod gjøre 1800 den 14 Juni, er Aarsag dertil, og giør Landet ulykkeligt. Efter optagen Tingsvidne taber jeg om Aaret 60 Læs Høe, 20 Læs Skov, mit beste Avrets=Græs, en Tørvemose over 30 Tønder Land stør, og Korn formedelst Kreatures og Gjødnings Formindskelse, og siden denne Ødelæggelse erstrækker sig paa mange Mile omkring ved Aaen, kan gjerne regnes 2000 Læs Høe tabt om Aaret, foruden Korn, Græs, Tørv, Skov m. m., hvilket vist er stort Tab for saa lidet et Land som Fyen, især i disse dyre Tider. I Odense er yderst stor Trang for Jldebrændsel, og den Fattig maae lide mere Rød derfor, end som for Føde, og Tørvemosen, som er i Nærheden, sættes under Vand, hvorfra ellers kunde komme Jldebrændsel nok. Enhver Fornuftig indseer, at det er høist ubilligt og uretfærdigt at sætte en Mands Eiendomme, under Vand, hvoraf han skatter og skylder til Kongen, og at Vedkommende burde at gotgjøre Skaden. Hvad hjelper nu Vand grøvter og Skovplantning, hvilket den stræbsomme Landmand, gjerne giør foruden at erholde Præmie derfor, naar han kan faae Nytte deraf. Thi her er Arbeide, Bekostning og Alt tabt, og ikke allene hvad jeg havde plantet er ødelagt, men desuden mangfoldige Bøge i Skoven nær ved Aaen. Nu lukkes Vandet sommetider en kort Tid ud om Sommeren, men dette er ikke andet end at forlænge Ødelæggelsen og plage Folkene med at siske den smule Græs op af Vandet og Moradset paa de høie Steder, og før man veed noget deraf, sættes Vandet op i Aaen, og Høet saavelsom Avrets=Græsset er tabt, hvilket ofte har været Tilfældet, især den forrige Sommer. Der anvendes store Bekostninger paa patriotiske Handlinger, og jeg har selv kontribueret dertil, men om det tildeels lykkes, forslaaer det ikke imod den Skade Vandet giør, hvilket kunde afhielpes foruden mindste Bekostning; og jeg er overbeviist, at Mølle-Eieren indseer selv, at han havde meget mere Fordeel ved at lade Vandet gaae af Søen, og benyttede den store vidtløftige Strækning paa anden Maade; thi for Malings Skyld kunde han gjerne undvære den ene Mølle, og behøver vel ikke heller i Fremtiden mere, formedelst at de langt fraliggende, som søgte dertil, nu have faaet bedre Mølle=Indretning hos dem selv. Jeg har havt endeel Bekostning i denne Sag, men forgiæves. Den Uvidende maae lade sig lede af Prokuratorer. Jntet er skjændigere, end at ødelægge sit Fædreland, der giver os Klæde og Føde. Derfor gjør jeg det offentlig bekjendt, om ikke derved kunde opvaagne kraftige Midler til Sagens Undersøgelse og Landets Frelse. Tarupgaard den 8 Juni 1811. H. Thomsen.