Norske Intelligenssedler, 1780-09-27
Nordske Jntelligen Sedler. Ne Onsdagen den 27. September 1780. Fortsættelsen af: Siæle-Vandringen. Dyrene kan ikke synde, følgelig heller ingen Straf fortiene, og dog synes mange af dem skabte til et elendigt Liv, allene for at fornøje andre som have mindre Fortienester end de. Det er de arme Dyr umueligt at forekomme denne tunge Skjebne, fortiene den ved deres Laster kunde de heller ikke, og dersom deres gandske Tilstæde værelse skulde være indsluttet i de snevre Grændser af deres nærværende Liv, saa kan de aldrig vente nogen Opreisning derfor. Alle disse Vanskeligheder ryddes af Veyen ved Siæle-Vandringen, som giør denne ellers til Anseende ubillige Indretning, paa det nøyeste overeensstemmende med Retfærdighed. Da lide de ingenlunde ufortient, deres nærværende elendige Liv er en retfærdig Straf for begangne Mishandlinger, og en Straf som forhen var dem forkyndet, omendskiønt de der ikke troe Siæle Vandringen, ej have forestillet sig at blive straffede paa denne Maade. Den ved en Parforce-Jagt til døde jagede Hiort er rimeligviis en gierrig Minister, som haver ængstet og plukket Undersaatterne, ligesom han nu ængstes og plukkes af Jægere og Hunde. Den Vædder som gildes og feedes til Beede er ventelig en liderlig Høre-Jæger, som tidlig haver endet sit Liv ved skidne Vellyster. Den ligesaa behandlede Tyr maaskee en Fraadser, som henbragte sit forrige Liv med at æde og drikke. Den arme, indelukkede og blinde Bogfinke er en galant Frue, som søytede omkring paa alle Lystigheder og saae efter alle Daarligheder, og den stumprumpede Ride-Hoppe, en Skiøge med et langt Slæb. Aldrig kan jeg spise de lækre Østers steegte i Skallerne med Appetit, naar jeg tænker paa de Piinsler disse uskyldige Dyr maae udstaae ved at brændes levende i deres eget Huus; men naar jeg erindrer at de formodentlig ere Spanier fra Mexico, Portugiser fra Peru, eller Hollændere fra Amboina, saa griber jeg til med en god Samvittighed og graadig Mave, glædende mig ved at kunde paa den Maade bringe saa mange Millioner Jndianers Siæle et behageligt Offer. Jeg kan aldrig med Fornøyelse sætte mig i en Hyre-Vogn, naar jeg seer de forsultede udslæbede og forpryglede Heste, som blot for min Magelighed synes fordømte til saa langvarig Trældom og Piinsler; men naar jeg betænker, at de uden Tvivl have været ubarmhiertige Proprietærer, Ridefogder og Bonde-Plagere, saa raaber jeg: Kudsk, pidsk paa dine Heste, og glæder mig at jeg ved min Lyst-Reyse blot er et Redskab til at fuldføre den strængeste Retfærdighed. At spise Reyer vilde være Synd, siden de skal kaages levende, men da jeg formoder at mange af dem ere den hellige Jnquisitions Fædre, og Resten Franske Dragoner, Chinesiske, Japanske og Catholske Munke, som med Baal og Brand have forfulgt mine Religions Forvante, saa spiser jeg den hver Aften paa SmørreBrød. At mange Tusinde Negere føre det ulyksaligste Liv som Slaver i Vestindien, og det uden mindste Forbrydelse er enhver bekiendt, men dersom disse have været ryggesløse Soldater, der i Krigs-Tider have plyndret, røvet og krænket mange uskyldige Borgere, Bønder og Piger, saa maae man ogsaa tilstaae, at denne Straf er vel fortient. Fortsættelsen følger.