Københavns Adresseavis, 1769-06-12
Her Aargang. Kongelig allene Kiøbenhavns privilegerede. leye. Adres Med Posten forsendende Efterretninger. Mandagen den 12 Junii. Om vor Lyksalighed under Kongens Faderlig Regiering. De allerlykkeligste, har en viis Hedning sagt, ere ulykkelige, naar de ey skiønner paa deres Lyksalighed. Erfarenhed bekræfter noksom denne Sandhed. Hvor meget vilde de Ulyksaliges Tal i Verden formindskes, dersom den daar lige Jndbildning ey ansaae vore formeente Mangler med et bedragende Forstørrelses=Glas, og vi derimod til at betragt vore virkelige Fordeele vilde betiene os af Fornuften, og, hvor den slipper, Skriftens ubedragelige Lys. Et ypper ligt Middel til at dæmpe Misfornøyelse med sin Stand, opvække en glad Følelse af de Fordeele vi nyder, er at betragte de utallige af vore Medbrødre, maaskee langt gudfrygtigere, langt dydigere, langt bedre, end vi, der trykkes af tusinde forskrækkelige Plager, som den uransagelige Barmhiertighed bevarer os fra. Lyksalige Tvilling-Rige; de Øyesteen i Guds Øye, du, som er tegnet ligesom i begge Herrens Hænder, maae vi stamfulde over os selv udraabe, naar vi betragte saa mange andre Rigers bedrøvelige Skiebne. Hisset seer vi en Stat, misundt for sin formeente utroelige Rigdom, udbredet ved sine seyerrige Vaaben, næsten synkende under sin egen Byrde, anseet af mange som et Mynster paa den ynskeligste Regierings=Form; men mon vi vel skulde ønske os den Skjebne, en rasende og paa sin Frihed pukkende Pøbel undseer sig ikke engang at udøse Borgeres Blod og giøre de Anseelige usikkre i deres egne Huse, for at understøtte en frek Oprørere, den de kalde en Heldt, der har havt Dumdristighed nok til at skrive fornærmeligt endog mod Regieringen selv. Jdelige Opløb, Uroeligheder, lignende det brusende Hav, giøre Borgernes Eiendomme usikkre og dem, som sidde ved Røret, skielvende. Atter hist seer jeg et virkelig skræksomt Syn, jeg hæver ved at tænke derpaa. Forestiller Eder, Høystærede, et af de herligste Lande i Europa, overvømmet med sine egne Jndbyggeres Blod; Hele Landstrætninger i de frugtbareste Egne forvandlede til Udarkener; Landeveie til RøverHuler, en Broder at trælle Sværdet imod den anden spæde Børn dræbte ved Moderens Bryste, en retsindig Konge vaklende paa sin Throne; Undersaatter forenede til deres egen Ødeleggelse; kort sagt: alle de Ulykker, som de farligste af alle, indbyrdes Krige, uforbigiængelig føder af sig. Vender jeg mit Øye fra dette ynkværdige Sted, strax møder mig et Syn ligesaa skrækkeligt. Jeg seer en Sværnsom Græshopper, en rædsom Hær af Christendommens Fiender, fnysende med Mord og Ødeleggelse; to af de mægtigste Folk trækker op imod hinanden, og hvis ikke den Ophøyede, hvis Vink styrer alle Ting, byder dem at stikke det trukne Sværd igien i Skeden, vil Millioner Mennesker, blive det ynkeligste Offer for deres ophidsede Vrede. Dog vi tør ikke ved at see saa langt bort. Vore nærmeste Brødre, dem Religion, Sprog, Sæder, Svogerskab, og de helligste Pagter paa det stærkeste forbinder os medhvilke sorte Skyer have de nyelig seet optrække over dem, og hvor vilde vi ønske, at de vare forsvundne, Blive disse og andre saadanne Betragtninger ret levende hos os, hvor maae vi da ikke, uden vi ere aldeles sandseløse, skiønne paa den store Lyksalighed vi nyder, Lyksalige Regierings=Form, ypperlige Konge! Fra den Tid af vore Konger fik den uindskrænkede Magt, det ypperlige Baand, hvorved Undersaatterne sammenknyttes, da den Mægtigste i Riget ikke mindre er Undersaat, end den Allerringeste, haver disse lyksalige Riger ret kiendt, at vi have levet under en Faderlig Regiering; aldrig har Krigens fortærende Sværd vandret igiennem vore Lande. Aldrig have vi ved indbyrdes Uroeligheder opædt hinanden; som Brødre have vi levet med hinanden under een Fader: Fornøyede har vi efter Omstændighederne baaret Statens nødvendige og uforbigiængelige Byrder: Derfor er og een Velsignelse strømmet indtil os over en anden: Henimod 50 Aar have vi kundet forandre Sværdet til Ploug Jern: da næsten hele Europa var antændt af Krigens Lue, sadde vi roelige og høstede endog rige Frugter af de andres Uenigheder, endelig blev et truende Sværd trakt over vore Hoveder; men den forbarmende Himmel afværgede Blods=Udgydelse, og vor fredelige Friderich havde samme Glæde, som Hans gudfrygtige Fader, at efterlade sine Børn lyksalige og selv døe i Fred. Samme Faderlige Hierte finde vi endnu hos vor allerkiæreste Christian. Vi har Aarsag at tiltale Ham i Dag, som fordum den veltalende Tertullus en Feler: At vi nyde stor Fred ved Dig, og at der skeer mange skikkelige Ting iblant dette Folk formedelst Din Omsorg, det annamme vi aldeles og allevegne med al Taksigelse. Hvor faderlig findet Han er imod sine Undersaatter, viser endogsaa det af Ham selv udvalgte ypperlige Tanke=Sprog: Coria er amore patria, Min Ære er Fæderne=Landets Kierlighed; hvor adskilt fra hiin Tyranns: Oderint, cum metnant : Lad dem hade, naar de kun frygter. Hvo underskriver ikke de Tanker, jeg gjorde mig, da jeg først hørte dette herlige Valg=Sprog. Ol høyst uheldigt Land, hvis Konges falske Ære, Bestaaer allene i at kunde frygtet være! Lyksalig Dannemark, hvis Konges Ære erAt elske Landets Børn og elskes af enhver Dette er taget af en Tale, kaldet: Tre Ord til Opmuntring paa Kongens Fødsels=Dag, holden i Horsens Latinske Skole af Skolens Rector Mag. Peder Tetens, den 30 Januarii 1769, og faaes tilkjøbs for3 Skill, i den Mummiske Baglade paa Børsen.