Aalborg Stiftstidende, 1835-07-01
Her pleiede Ludvig Bonaparte at begive sig hen, naar han vilde recreere sig fra Regieringsforretningerne. J dette Palads gjemmes nogle Trophæer, af Hollands Hersker=Periode, store Sale prydede med Præsenter fra Japans og Chinas Regenter. Jeg beundrede de fortræffelige Malerier med de meest glimrende Farver, og hvorved kun Perspectivet sav mes; de Porcellain- og Silke=Fabrikater fra det himmelske Keiserdømme, som næsten synes at overgaae de europæiske. Keiser Alexander og Wellington have spiist i disse Sale; Rubens og Jordanns have udsmykket dem med alle deres Pensels Fortryllelser. Jmidlertid, naar det just ikke er i Hundedagene, hvori den brændende Hede indbyder til et Tilflugtssted i Boskauts tætte og kjolige Skygger, saa falder den Fugtighed, som her hersker, let besværlig. Naar det er en Andientsdag, saa er det interessant at begive sig til det kongelige Palads. Kong! Wilhelm er meget tilgængelig og en af de populaire ste Monarker i Europa. Allerede Synet af Audientssalen er meget interessant; man seer her alle Slags Dragter, ogsaa saadanne, som minde om de gamle Frieser, den moderne Friheds Stamfædre i En Genremaler, som bivaanede en saadan Andients, vilde kunne samle de brugbareste Materialier, til et fortræffeligt Maleri. Hisset seer man to Foskerfolk fra Zundersøens Bredder, som fortjene vor hele Opmærksomhed. Mandens Strømper ere ildfarvede, Skoene uproportioneret høie; en langt rudret Vest med Sølvknapper omgives af en violet Trøie, Beenklæderne ere korte, men meget vide og ligge i store Folder. Vor gamle Friesers Hat udmærker sig ved sin brede Skygge. Ved Siden af ham staaer hans Kone (pran), et fuldstændigt Pendant til ham. Hun bærer røde Strømper og gule Tofler; hendes blaae Jakke gaaer tæt ned om Kroppen til Hofterne; nu udvider den sig paa eengang, erholder et overordentlig Omfang og ender sig paa Midten af Læggene. Den originale Vraws Huser en gigantisk Bygning; paa hendes Pande glimrer en Guldplade, som kunde tjene til et passende Diadem for Semiramis. Disse Personer seer man omgivne af Personer i franske Constumer; længere hen i Salen øiner man Texels plumpe Beboer eller Borgere fra Groningen og Remster; gode Hollændere af det gamle Slags, ægte Protestanter, af Hjertets Grund og klædte som Barnevelts og Ruyters Samtidige; de fleste ere rige og komme ikke, for at bede Kongen om en Understøttelse eller et Embede, men for at tilbyde ham et Forskud af deres Capitaler, hvis han skulde behøve det. - Denne Konge nedlader sig paa den godmodigste og venligne Maade til alle dem, som henvende sig med deres Bonner til ham. Jeg saae en Dag en Møller fra Provindsen Lemburg, en pudsig Figur, hverken Hollænder eller Franskmand, hverken Belgier eller Tysker, men en ganske aparte Person; han overleverede Kongen et Bønskrift om et nyt Mølleanlæg. Da han var ganske gjennemtrængt af den Fordeel, som dette Anlæg vilde forskaffe, saa var han undtømmelig i at forklare sig derover; han bukkede sig ned til Gulvet og søgte paa den omstændeligste og meest comiske Maade at overtyde Monarken derom. De seer vel Sire! sagde han, at her er Dammen, der henne Stalden, og noget længere borte Teglovnen. Vil Deres Majestæt nu videre lægge Mærke, til, at vilde man flytte Møllen længere hen mod Østen, saa vilde det være en stor Feil o. s. v. Kongen smillede lidt dertil; men lod ham fuldføre sin Forklaring og opfyldte hans Ønske. - Jeg kunde ikke sønske at være en Monarks Sted, som maa opoffre sig til saadanne besværlige Andientser. Hvormange absurde, impertinente og latterlige Bønner og Besværinger forekomme ikke, som kunde trætte en Helgens Taalmodighed og bringe en Stoiker ud af sin Fatning. Man maae indrømme Hollænderne, at deres Sæder og Jdeer ikke mangle Skjønhedsfølelse. Man kan ikke Andet end finde Behag i disse offentlige Pladse, som overalt ere besatte med Træer; disse Canaler, som passere forbi dem, og denne hele Blanding af rindende Vande, Træplantninger og nette Huse. London og Paris have et skummelt Udseende fordi de mangle Løvværk og Husene ere for høie. J Haag derimod ere Husene, i det Hele taget, smaae, men saa nette og nydelige, at en Reisende, som kommer dertil, faaer Lyst til at beboe dem. En stor Bygning er ikke ønskelig, da flere Familier maa puttes ind i den, som i en Bikube, og let kunne falde hinanden besværlige; hvor behageligt er derimod ikke det lidet Huus, som er indrettet for een Familie, og med en liden Have, det er saa velgjørende for den Huusligheds-Følelse, for den Beqvemmelighed, som Englænderne sætte ligesaa megen Priis paa, som Hollænderne. J Holland mangler derimod det Store, det Sublime, naar man har vandret igjennem denne smukke, reenlige og yndefulde Stad, saa maa man derfor ingenlunde undre sig over, at man her kun finder Genremalerier, som forestille det Jndvortes af Indretningen i et Huus, eller Kjøkkener med Fjerstræ og Vildt. Den hollandske Kunst har aldrig formaaet at hæve sig til Jdealer.