Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-02
(Af det Engelske.) Jeg er en elendig plaget Mand og oven i Kjøbet udlet, fordi jeg ikke er et Tossehoved som de Fleste andre Mennesker, men fordi jeg blot er forsigtig; er Forsigtighed da en Feil? Hvad kalder man det Menneske som forsætligen stormer mod sit Helbred, Han er en Nar upaatvivleligen; jeg som sørger saa omhyggeligen for mit, er derfor en klog Mand. Helbredet er det største Gode i Livet. Siden jeg læste at Anacreon blev qvalt af en Drue der kom ham paa tvers i Halsen, spiser jeg aldrig Druer, Figener, Svedsker eller Sligt. Da jeg veed, at der svæver bestandigen mange heterogene Partikler i Luften, som ere os yderst skadelige, saa sørger jeg omhyggeligen for at den Luft, jeg indaander, er renset saa vel som muligen. Der er en tydsk Professor, en meget smuk, lærd Mand, som beviser, at Champion Sæd impregnerer den Luft vi inhalere, naar jeg derfor gik ud i gamle Dage, holdt jeg stedse et Lommetørklæde, fire Gange lagt sammen for Næse og Mund, paa det at ikke noget af det Diævels Tøy skulde komme ned i Lungerne paa mig. Jeg har læst i flere end een Bog, at Vand, ja endog destilleret Vand, er fuldt af Kryb og andet Diævelskab. Derfor drikker jeg heller aldrig Vand, og da jeg nu aldrig smager Viin eller Øl for den skammelige Forfalsknings Skyld, som dermed skeer, saa slukker jeg min Tørst med en Skive Citron, som jeg lægger paa Tungen. Eftersom der gives adskillige Fluer, der ere giftige, og hvis Stik kan opvække betydelig Inflammation, saa har jeg forsynet mig med tykke Læderhandsker og Strømper, og saavel i mine Værelser som i min Have, gaaer jeg stedse med en Maske paa med Glasøre. Ørentviste og andet Kryb, søger som bekjendt Øret, derfor bør man altid gaae med Bomuld i Ørene. Jeg har læst i en Doctor Bog (jeg kan ikke andet end anbefale disse Doctorbøger for Lægmand, de ere meget nyttige, og Skam skulde de faae, som i denne Tid endog paa Tryk nedrive dem og sige: at en Ukyndig kan forqvakle sig og gjøre sig ulykkelig o. s. v., nei Tingen er man skal ikke lige den i Kortene og selv blive for klog) nu som sagt, jeg har læst, at i den øverste Deel af Thorax gives en Klap, som overfører Galden – et eller andet Sted – venstre omkring - og at dersom denne lille Klap (den er af Kjød naturligviis) fik allermindste Skade, saa var Livet ude som et Lys, for at forebygge dette, rører jeg aldrig den venstre Arm, men gaaer med den i et Baand, der holder den tæt til Siden. Puffendorff døde af Liigtorne, der kom af snevre Sko – jeg gaaer med vide Tøfler, og da det er absolut nødvendigt, at alle Legemets Dele holdes lige varme, er jeg klædt saaledes, at man overalt kan jage en Knappenaal en Tomme igjennem, inden den kommer til Skindet. Af disse smaae Forsigtighedsregler kan de letteligen formode, hvor omhyggelig jeg er angaaende de vigtigere. Hver Dag veier jeg mig selv og min Føde. Varmen i mit Værelse bestemmes efter Sparvogns Thermometer, som jeg har i min Vindueskarm, som det meest paalidelige og beqvemmeste. Hvad Veirets Forandringer angaae, da er jeg, Gud skee Lov, ganske ubekymret derfor, siden jeg ikke har værer ude af mit Huus naar jeg undtager min Have, i hele 14 Aar. Jeg kan ikke begribe, hvorledes et Menneske der gaaer ud, kan vedligeholde sit Helbred; hvor mange tusinde Tilfælde kan ikke møde ham ved hvert Skridt, han gjør uden for sin Dørtærskel, hvor letteligen kan ikke et for stærkt Lys-Skimmer blænde ham og foraarsage Blindhed, hvilken Masse af Effluvia indaander han ikke, som til Slutningen foraarsager Forraadnelse i Lungerne, hvilke kolde Vinde styrte ikke ind paa ham og lukke de fine Pori, Maa jeg spørge hvad Forskjel er der vel paa at gaae ud i taaget Veir - og ligefrem at kaste sig i Kanalen, Taage er Skyer – Skyer er Vand - og Kanalen er Vand. Hvor ofte har ikke et falskt Trin nødt et Menneske til at lade begge Benene afsætte? Hvem er sikker paa ikke paa sin Vei at møde en gal Hund, løbske Heste, løbske Herrer og Damer, der rende alt overende, da kun en ordentligen rettet og jevn Legems Bevægelse er gavnlig og som aldrig maae forøges til den Grad, at den frembringer Sveed, saa er man altid i Livs-Fare, naar man skal vende af Veien for en ung Nimrod i Kane eller Gig man kommer i Transpiration - en Ven kommer derefter paa et Hjørne, hvor alle Vindene holde Caroussel, og standser een, man kan ikke blive af med ham - Pori stoppes væk er man for ikke at tale om Hjertets forøgede Slag, der letteligen kan frembringe en Apoplexi paa Stedet. Spadseren, duer overhovedet ikke, thi for at gaae maae man løfte det ene Been i Veiret imedens hele Legemets Vægt hviler paa det andet, derved kan letteligen en Aare springe og - man maae lade sig amputere. Kort, at spadsere er ligesom at betroe sit Liv til en ussel Tømmerslaade i en bjerghøi Søe. Jeg for min Deel har nok at bestille hjemme med at sørge for min Helbred. Min Mad - det kan man nok begribe, laver jeg selv - mine Knive sliber jeg selv, thi der kunde muligen være Gift paa dem – mit Lintøj besprænger jeg med Ædike, af Frygt for smitsomme Sygdomme. Kort,