Den Vest-Sjællandske Avis, 1819-02-20
Da Kongen af Persien begav sig til sin nærværende Residenz Teheran fulgte det Engelske Gesandtskab ham derhen og blev modtaget ved en offentlig Deputation. Den første Audience var en privat Audience og gik for sig paa følgende Maade: Gesandten begav sig under en Escorte af hans Jndiske Cavallerie til Palladset, hvor han blev modtaget af Ceremoniemesteren over Khevet, eller de hemmelige Gemakker, hvilken forestillede ham og hans Følge for Kongen. Kongen sad paa en Forhøining i et lidet Værelse, og da Englænderne saae ham bukkede de sig med Ærefrygt for ham, indtil de bleve standsede i en Frastand af 30 Skridt. Her toge de deres Skoe af og gik paa det blotte Steengulv tæt hen til Hs. Majestæt; hvorpaa han sagde: vær velkommen og kom hid. Nu lod han dem stige op af en lille Trappe i et Værelse i anden Etage; hvor han modtog dem paa nye i Baggrunden deraf paa en broderet Ottoman. Ligeoverfor ham stod Storveziren Mirza Scheffea og den omtalte Ameen ud Dawlad. Paa den ene Side af ham stode fire kostbar klædte Pager, hvoraf en bar hans Krone, den anden hans Sværd, den tredie hans Bue og Pile og den fierde hans Skiold, og Stridsøre. Gesandten traadte nu frem, ledsaget af Storveziren, og overleverede et Brev til Hs. Majestæt, som pegede hen paa et Sted i en Afstand af to til tre Alen hvor han kunde lægge Brevet. Nu overleverede Gesandten ham en Diamantring i Present fra Kongen af England; men Schachen svarede i det han viiste paa Brevet: det er bedre end et Bierg af Diamanter. Derpaa tillod Hs. Majestæt Gesandten at sætte sig, som ogsaa paa orientalsk Maneer tog Sæde paa Gulvet. Samtalen begyndte derpaa, og Hs. Majestæt tilkiendegav sin store Agtelse for den Brittiske Nation. Gesandten betiente sig af denne Leilighed, til at rose den Persiske Ministers Forhold underhans Ophold i England; hvilken Roes Kongen hørte med Fornøielse. Kongen kaldte nu paa denne Gesandt, hvis Navn er Mirza Abul Hassan Khan, som strax traadte frem, tog sine Skoe af og stillede sig ved et Bassin med Vand; hvorpaa Kongen sagde høit, velgjort, velgjort Abul Hasan. J giorde mit Ansigt hvidt i et fremmed Land og jeg vil giøre Eders hvidt i dette. J er en af de ædleste Familier i mit Kongerige og med Guds Hielp vil jeg hæve Eder til Eders Forfædres Værdighed. Ved disse Ord knælede Mirza og berørede Stenene, med sin Pande. - Kort efter havde Gesandten en offentlig Audience hos Kongen, hvorved han viiste sig med stor Pragt. Han var ganske bedækket med Juveler, bar en Krone paa sit Hoved, og var prydet med sine Armbaand. Juvelerne vare syede indi Tøiet af hans Klædning. Paa hans Skuldre vare store Stene af megen Værdie. Paa hans tunge og ganske med Juveler besatte Krone læstes de Ord i Persiske Bogstaver: Hielp fra Gud og hurtig Seier. Foran paa den faaes en Jika, en opretstaaende Prydelse af Diamanter, og det store Tegn paa den Persiske Kongeværdighed. De Bazubens eller Overarmbaand ere en Prydelse af ædle Stene af stor Kostbarhed, som allene Kongen og hans Sønner maa bære. Op til Thronen hvorpaa Kongen sad og som var malet med Drager gik nogle Trin, den var omgiven med en Ballustrade, ganske bedækket med fiin Guld, smuk emailleret og havde kostet, som man erfarede 100000 Tomaner. – Efterat Audiencen var forbie, som gik for sig paa samme Maade som den forrige, aflagde Gesandtens Gemalinde et Besøg hos Kongen af Persiens første Gemalinde, som af Mangel paa en mere passende Titel kan benævnes som Persiens Dronning. Gesandtens Gemalinde blev bragt ind i et stort aabent Værelse, i Enden af hvilket Dronningen sad med ægte Persisk Pragt. Paa hendes høie Hovedsmykke har hun store Kugler af Guld, og hendes øvrige Paaklædning, var saaledes belæsset med Ædelstene, at hun neppe kunde bevæge sig. Foran i Værelset stod en lang Række af Fruentimmere, alle prydede med Juveler, og i et Hjørne af Gemakket opholdt sig nogle af Kongens Børn, saaledes udstafferede med Brokade, Fløiel, Peltsværk og Diamanter, at de saae ud som stive Støtter. Perserne syntes at have stillet al den Pragt til Skue, som de kunde tilveiebringe, endskiøndt det ikke gjorde det Jndtryk paa Englænderne, som de formodede. Gesandtens Gemalinde forærede Dronningen af Persien Dronningen af Englands Portrait indbefattet med store Brillanter; man erfarede siden, at Hs. Majestæt, som forstaaer sig godt paa slige Kostbarheder, havde meget beundret dem. Jmedens Gesandtens Gemalinde nød nogle Forfriskninger, bleve de to Damer, som ledsagede hende bragte til en Side af Dronningens Fruentimmer, og ligeledes beværtede. Men neppe vare de komne ud af Dronningens Øiesyn førend Perserinderne faldt over dem som Harpyer og undersøgte deres Klædning. Perserne tilstaae at de Engelske Fruentimmers Klædning er smukkere end deres; men om den mandlige Dragt ville de ikke aflægge samme Bekiendelse. Kort efter disse Ceremonier blev Tractaten imellem England og Persien affluttet. Jntet kan være mere paafaldende end den Contrast, som viiste sig herved imellem de Persiske og de Europæiske Sæder ved disse Forhandlinger. Tractaten blev underskreven den 14de Marts 1812 i Ameen ud Dawlahs Huus. Kongen havde imedens Underhandlingerne stode paa begivet sig paa et af sine sædvanlige Jagdpartier og ønskede at Tractaten maatte være afsluttet naar han kom tilbage. Da Ministerne vare forsamlede og just vilde underskrive og forsegle Dokumentet, rev een af Kongens Løbere, pludselig og med Vold Døren op, raabte: god Nyhed: Schachen er nær mod Byen og vil i en Time komme til Palladset. Derpaa vendte han sig til de to Persiske Ministre og sagde til dem: Enhver af Jer maae give mig 10 Tomaner. Ameen ud Dawlahl, som er over al Maade bange for Kongen, sprang op med stor Heftighed og raabte: Schachen kommer til sit Pallads før end vi komme dertil for at modtage ham, kom Mirza Scheffen, lad os gaae, for Guds Skyld tøv ikke. Derpaa tog Gesandten sine Papirer, lagde dem sammen og sagde: skal dette saaledes være mine Herrer, saa bliver der intet af Traktaten, thi jeg vil ikke saaledes spilles Giæk med. Hvorledes, J vil dog ikke have, at vi skulle henrettes raabte begge Vezirene. Ansvaret maae falde paa Eders Hoveder, sagde Gesandten, men J kunne være forvissede om, at jeg aldrig oftere lader mig behandle med en saadan Ringeagt. – Vel sagde Mirza Scheffen ganske roelig, gaae J Ameen ud Dawlah; jeg vil nu underskrive Tractaten og i Morgen døe. Hvorpaa Ameen ud Dawlah gav Mirza Scheffe sit Signet, og tilte hen til Palladset saa hurtigt som han kunde. Traktaten blev derpaa underskrevet og forseglet, hvilken Ceremonie Storveziren forrettede for sin Collega. Presenterne fra England bleve i Mai afsendte til Teheran; men da der ingen Vogne gives i Persien og disse tunge Artikler (Speile, Karether, store Pianofortes, store Mahognie Spiseborde og andre kostbare Meubler) deels skulde transporteres paa Kammeeler og deels bæres paa Ryggen af Mennesker, som undertiden bandt disse store Pakker til Lavetter og lod dem rulle ned af steile Høie, saa vare de aldeles i Stykker. To trediedeel af Speilene og de fleste Vogne vare itu En Kareth, som var bestemt til Kongen havde taget mindst Skade og blev præsenteret for ham efterat den var bleven repareret. Først maatte man rive et Stykke af Muren om Gesandtens Gaard ned for at faae den ud paa Gaden, hvorpaa den med Møie blev trukket igiennem de snevre Gader, og Bazarer den til Kongens Pallads; hvor Gesandten tilligemed Storveziren og de første Stats embedsmænd præsenterede den for Kongen. Hs. Majestæt spadserede rundt omkring Karethen besaae den nøie, beundrede dens Skjønhed, roste dens Beqvemmelighed og magelige Sæde, tog sine Skoe af foran Karethdøren og satte sig med stor Tilfredshed paa det Fløiels=Sæde. Mirza AbulHasan Khan, den sidste Persiske Gesandt i London, Feray Ullan Khan, den øverste Skarpretter nogle Statssecretairer og andre Rangspersoner, alle i Hofdragt, trak Hs. Majestæt frem og tilbage i Karethen til hans store Fornøielse, som han tilkiendegav ved nogle bemærkninger over Karethernes Nytte og den Fuldkommenhed hvortil Enropæerne havde bragt deres Konstflid. Storveziren forundrede sig meest over, at Vognen kunde trækkes ligesaavel frem som tilbage. Kongen blev siddende en halv Time deri, og bemærkede at der var Plads til to. Da han havde røget sin Kalkun steeg han ud, takkede Gesandten for en saa kostbar Gave og befalede Ameen ud Dawlad at kjøbe ham 6 Heste for at trække den; dog erfarede man siden at den blev sat hen i et Vare Magazin, hvor den formodentlig vil stedse forblive staaende.