Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1771-11-04
Aar No. 44. 1771. Sybende Aargang. Potterienzer fra lokker. Cdr. i Bergen i Norge. Mandagen, den 4de Novembris. Mandagen, den 4 Nanemsen, Indsendt, i Anledning af Sal. PETERARENTZES Död, fra CIANS FRIMANN. Tvorledes Haabet kan daane endog i Lykkens Arme Livet avdrages midt i sin gyldne Morgenröde, Anseelighed falme i Livets blomstrende Foraar Døden begaae Underfundighed imod det reeneste Hierte, Disse advarende Sandheder skildres for os av Din lærerige og opbyggelige Död, Vor Broder, . . Dog, ei længer nu vor, men Englenes Broder . - Hvor utvunget var Dit Samtykke til Dødens Avfordring, Hvor rolig gik Du hen, da Du havde intet at befrygte Hvor lykkelig var Du, hvis Øine bleve tillukte endnu ublindede af Verdens Glimmer, Neppe skulde en Blind have troet, at Du var en Ung; Fornuft og Beskedenhed förte Din Ungdom stedse imellem sig; Maaskee Döden derfor tog Dig an for en Gammel. - Du døde for at vise, at det beste Liv er en vis Borgen for den beste Död. - Din Seyer over Döden var ringe imod det, at Du indtog Himmelen selv. Bær da nu Din stedse grönnende Seyer-Krands, som et svagt Venskab ellers skulde misunde Dig, Du, som efter en kort Overvintring (thi hele Livet er kun en Overvintring) fik en saa tidlig, saa frydefuld Sommer. Tro, at det Skaar, Du har gjort i vor Familie ved Din Død vil vi fylde med en levende og kierlig Erindring om Dit Liv tid især, at det er mig, som strøer i og omkring Din Urne disse saa Laurbær-Blad SONNET: Hvordan man Frugter af Ufrugtbarhed kan plukke: Hvordan man Döden sig til Nytte före kan, See, Læser, dertil her en kort udkastet Plan For Dødens Aasyn lær din Stolthed sig at bukke, Betænk, hvor blot du staaer for Dödens Tordenslag, Av Verdens Södme kun betænk dens Eftersmag; Den kolde Tanke om din Död da vist skal slukke Den Lyst, der bryder frem tidt i forbudne Sukke, Troe, Høiheds Luftsyn, som i Livet du bliv vaer, Sin Aarsag tiest i urene Dunster har, Hvad du ei her vil troe, skal Döden dig oplyse. - Indslutter Skiæbnen dig blandt de Fortrængtes Tal, Saa vid, at Döden dig dog snart udlukke skal, og dig en Friheds-Sted og Vellyst-Boe anvise, Jndsendt. Korte Tanker ved en Vens Grav. En Sallig Siel ei trænger til Berømmelse og Ære, Dog bør et Dydens Contraser os et Exempel være. En Plantes ædle Sæd ei plat forgaaer, men bliver; Af Jordens svangre Skiød i Høiden Vexten stiger. Vor Afdød Ven bliv Støv, at Støvets ædle Grand J Høsten Himmel-høit og herlig spire LandEn værdig Bispe-Søn, Sin Faders Stav og Størte, En yndet, æret den fra Venne-Flok vil fløtte; En Søn saa Haabefuld, for Sødskende saa kier, Blev hentet hiem til den, som Sielens Brudgom er. En Søn, som aldrig har bedrøvet for Sin Fader, Forinden nu, da Han Ham Taarefuld forlader; Forundringsværdig Gud, hvo, med dig trette tør, Du lader Torne groe, naar yndig Blomstre døer. Nei, Død Han sov kun hen i Jesu bløde Arme, Nys luttret, renset reen i Livsens Vand og Varme, Den Rosen røde Drik saa sød indtog Hans Siel, At Sielens Tørst stod hist til Livets Kildevæld. Hans Accademisk Løb med Ære var fuldendet, Hvor kun et lidet Glimt af Viisdoms Lys bliv tændet; Thi hastede Han hist til høie Skolen ind, Hvor Viisdoms klare Lys staaer i sit fulde Skin. Til Lykke da, min Ven! i Viisdoms grønne Lunde, Der høres Lov af Din og Tusind Viises Munde; For Venskabs Prøver her min Tak jeg skylder Dig, Du saa oprigtig var, som heel behagelig. Lær da, o Menneske, hvor snart du maa bortflytte, Lad denne Dydens Ven dig til Exempel nytte; Ja, lær at leve saa, og døe saa salig hen, Du Samling da skal faae med A R EN T., vores Ven. T. v. W. Angel.