Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1813-04-23
J Senatets Møde meddeelte Hertugen af Bassang den 1 d. M. en Keiseren forelagt Beretning af følgende Jndhold: "Sire! Jenas og Friedlands Dagene, havde givet det hele preussiske Monarkie i Deres Majestæts Magt. Vigtige Hensyn tilraadede Dem, at beholde Seirens Frugter, eller sætte en Fyrste paa den preussiske Trone, hvis Jnteresse ikke var den franske modsat, og som for Alting ikke lod sig lede af det Vægelsind, som i 100 Aar betegnede det brandenburgske Huses Politik. Men Keiseren af Rusland tilbød sig i Tilsit, at erklære Engelland Krig, naar Kongen af Preussen igjen blev indsat i Souverainernes Tal. Denne Udsigt var saa tillokkende for D. M., at de ei kunde modstaae den. De haabede at giengive, Verden Rolighed og Frankerig en glimrende Handel. For saa store Hensyn opofrede Deen mistroisk Politiks Beregninger, og samtykkede ved deres anden Sammenkomst med Keiser Alexander i at see Kongen af Preussen, hvis Nærværelse De i billig Harme havde villet undgaae. Det var desuden en almindelig Mening, at Kongen, henreven imod sin Villie, havde grebet Krigspartiet. Gjerne vilde De troe, at de gjorte Erfaringer for stedse vilde bevare ham for farlige Forførelser, og endelig overtalede D. M., hvem Høimodighed er Trang, sig let, at det Beviis herpaa, som De stod i Begreb med at gjøre, aldrig vilde glemmes. Det preussiske Monarkie gjenreistes og Huset Brandenburg, vedblev at regjere. For at skille det fra Rhingrændserne og betage det Protektoratet over Kysterne, skabte De Kongeriget Vestphalen og stipuleerte, at Danzig, Glogau, Küstrin og Stettin skulde blive i Deres Hænder, indtil Freden med Engelland, hvilke vigtige Pladser desuden i Underhandlingerne kunde tjene til Vederlag for vore Kolonier. Det tilkom ikke Kongen af Preussen at begynde nogen Undersøgelse over de Skjænkelser, han erholdt af D. Mais. Høimodighed, og som langt oversteeg hans Haab. Jkke des- mindre bevilgede D. M. ved den i Følge Konferentserne i Erfurt den 5 Novbr. 1808 i Berlin sluttede Konvention at eftergive Preussen en Deel af sin Gjeld og trække de franske Tropper tilbage fra dets Gebeet, for samme var ganske afbetalt. Frankerigs Alliance med Rusland syntes at borge for Preussens Troskab; dog vidnede dets Opførsel i det første Aar efter Tilsitfreden om en ganske anden Aand end Erkjendtlighedens. Langt fra at opfylde sine Forbindtligheder, syntes det at udspeide Leiligheden og vente paa det lykkelige Tilfælde for at unddrage sig. J Aaret 1809 saae Man hele Regimenter gjøre Opstand og begive sig under D. M. Fjenders Faner - en i sit Slags mageløs Skandal i Regjeringernes Aarbøger. - Da i Aaret 1811 Ruslands kjendelige Forandring lod befrygte en Krig, i Norden, indsaae Preussen Nødvendigheden at beslutte sig for et Partie, imedens det endnu stod i dets Magt. Det anholdt hos D. M. om den Gunst at optages i Deres Allianz. Klogskab og en ægte Politik syntes byde, at benytte sig af de Aarsager, Preussen ved sit bestandige Vankelmod havde givet til Utilfredshed, og tillige erklære det Krigen, for ingen Magt at have i Ryggen, hvis Tænkemaade var tvivlsom. De Skridt, som det forsøgte i Petersburg, havde en saa aaben Karakteer og vare saa bestemt i den franske Jnteresses Aand, at de paafaldt Deres Maj. selv, og De tog ei i Betænkning at redde Preussen anden Gang ved at optage det i Deres Allianz. I Dres den indfandt Kongen sig, og gientog her mundtlig D. M. sin ubrødelige hengivenhed for det valgte System. Saalænge D. M. var Herre over Begivenhederne (og De var det, saalænge De kunde styres at Geniet og Modet) blev Preussen tro, og det preussiske Korps gjorde sin Pligt; men da den franske Armee nu ogsaa erfarede Lykkens Omvexling, blev Berliner=Kabinettet ogsaa dristigere. General v. Yorks Frafald kaldte Fjenden ind i de preussiske Stater og nødte vore Armeer at forlade Weichselen. For at skjule sine Planer, tilbød Preussen sig at stille et nyt Kontingent. Det havde i Schlesien et tilstrækkeligt Antal dannede Tropper og Kavallerie, der kunde have været saa nyttigt til at modsætte sig de fjendtlige lette Troppers Jndfald. Men Preussen havde besluttet ei at holde sit Løfte, Kongen afreiste pludselig fra Potsdam, og forlod en Residents, hvor han var dækket af Oderen, for at begive sig til en aaben Stad og gaae Fjenden imøde. Strax derpaa fulgte General Bülom v. Yorks Exempel, og nyhvervede Preusser ledte Russerne for Berlins Porte. Det preussiske Kabinet havde afkastet Masken. Ved 3 Forordninger opfordrede Kongen de unge Folk af Formue, hele Ungdommen fra 17 til 24 Aar og de ældre Mænd. Det var et Opraab til Lidenskaberne, som Preussen hidtil havde følt Trang til at undertrykke. Statskantsleren lod hine Sekteerhøvdinge, som i deres oprørske Fanatisme prædike al borgerlig Ordens Kuldkastelse og Tronens Omstyrtning, kalde til sig.