Berlingske Tidende, 1764-08-17
Til Beslutning af denne Beretning om Convocations=Rigsdagen, vil man meddeele følgende Oversættelser : 1) Den Ottomanniske Portes Svar, paa en Skrivelse til den, fra adskillige Senatorer og Kron=Embedsmænd, den TilKronstorfeldtherren ville have Rigsdagen udsat formedelst de Russiske Troppers Tilstædeværelse, samme Svar er dateret den 2den Junii, og lyder saaledes: "Med de stærkeste Venskabs=Forsikringer, og med at igientage vores oprigtigste Kiærlighed, lade vi de ærede Fyrster af Jesu Christi Religion, vore Venner, Biskoppen af Cujawien, Biskoppen af Plock, Woymoden af Jnowroslaw, Woywoden, af Reussen, Woywoden af Belsk, Woywoden af Podlachien, Castellanen af Pohlen, Obercancelleren af Litthauen, Kronstorkammerherren, Kronstorstallmesteren, Kronstorjægermesteren, Skatmesteren af Pohlen, Stolniken af Litthauen, Chesniken af Litthanen, Kronstorstranniken, Feldtherren af Podolien, Sta rosten af Blon, Starosten af Lucke, Starosten af Kudno, Sta rosten af Peterkau, Starosten af Ostrolyha, Starosten af Mirachow, Starosten af Sieradz, Castellanen af Luben, og Castellanen af Cechof, dem lade vi vide at Gud vil lade deres Hensigter falde ud til det Beste. Den Skrivelse og Forestilling, som de denne gang have oversendt, angaaende en Konges Valg i Pohlen, blev overleveret ved den ærværdige Russiske Resident, som opholder sig ved den mægtige Port, og vi have erfaret alle Besynderligheder, om hvilke den giver os Efterretning. Til Besvarelse skal J vide at man ikke, siden Carlowitzer=Freden, har fra den høye Portes Side gjort enten Republiken, vores Veninde, eller Kongeriget Pohlen den mindste Uret eller Fornærmelse, og det er vist, at man har bestandig iagttaget Artiklerne til fælles og ævigvarende Venskab, ligesom og Naboeskabs Pligterne, saa at man ikke har forbigaaet den ringeste Omstændighed. Den mægtige Port, efter sine Forgængeres Exempel, har bestandig draget Omsorg for, at man ikke fra Tartarernes, eller fra andre under den liggende Nationers Side, har tilføyer i Konger Pohlen den mindste Uret eller Skade. Det er og aldeles sikkert og bekiendt, at vore Venner, de Magter som ere Naboer til Pohlen, have, for den mægtige Portes Skyld, ikke tilføyet samme Kongerige den mindste Uret eller Skade, i sær under nærværende Regiering af den Keiserl. Thrones og den Kongel. Krones Prydelse, den største Konge, den prægtigste Fyr 1ste, Retfærdighedens Soel, Stiernernes Klarhed, af den Mag tige, Glimrende og Naadige, min Veldædere, hvilken ikke til lader at giøre Kongeriget Pohlen den mindste Uret. Hernæst saasom Hs. Majestæt til, at Kongeriget Pohlens Undersaattere skal nyde en fuldkommen Sikkerhed og Rolighed; og saasom Samme veed af høy Jndsigt, at de Pohlske Undersaatteres Frihed vil blive ævig stadfæstet og bevaret, hvoraf maa flyde, at Kongeriget vil blomstre og blive lyksaligt, dersom ingen fremmed Person bliver Konge i Pohlen, men at Republiken, vores Veninde, eensstemmig udkaarer til sin Konge, en Person af Pohlst Stamme, hvilken vil holde sine Undersaattere i Agt; videre, saasom Hs. Majestæt efter sin Barmhiertighed og Naade foralle Mennesker, ikke vil at en Fremmed bliver gjort til Konge i Pohlen; er saadant nylig tilkiendegivet Pohlens Naboe=Potentater ved deres Ministere, som residere ved den mægtige Port Men, saasom de i Republiken Pohlen, ikke have taget Hans Keiserl. Majestæts gode Sindelag imod dem, i Betragtning, men have fulgt deres egne Affecter, saa have de adskildt sig i 2 Partier, af hvilke det ene er det andet imod, og enhver, slag gende sin Liid til en eller anden Potentat, vil med Magt levere Kongeriget i en Udlændings Hænder, hvilket er intet andet end at ødelægge deres egne Familier, og styrte sig i de største Ulykker, kan ey heller være Forsætter af kloge og med Overlæg begavede Mennesker, thi en fremmed Person har ikke det Sindelag som en fød Pohlak. Foruden det: Naar Kongeriget Pohlen en gang er i en fremmedes Haand, vil han ufeylbarlig lade en fremmed Armee rykke der ind, og ved den vil Republikens Friheds Betingelser blive til Side satte lidt efter lidt, samt opvækkes adskillge Uordener og Tvedragt, hvilke undertrykke Undersaatterne og ødelægge Landet. Naboe=Potentaterne vil da heller ikke agte dens Frihed, men søge at bemægtige sig Kongeriget, som vil gaae ganske forloret, og da vil Republiken, vores Veninde, føle Anger, og det, som den har gjort, vil smerte den, hvorimod dens Fiender ufeylbarlig ville glæde sig. Jgiennemlæser man Historien over det som har tildraget sig fra Verdens Begyndelse, indtil denne Tid, skal man befinde at et hvert Rige maa gaae til Grunde, naar dets Jndvaanere ere splidagtige, og hinanden imod; dersom derfor Republiken Poh. len vil lade sit Kongerige blomstre, og vil have at Jndvaanerne skulle være fredelige og rolige; da er det høynødvendigt, at de forvise al Egenkiærlighed, Affecter, og det Had, som de have til hinanden, og at de i fælles Forening udvælge en fødPohlak til deres Konge, hvilken er velsindet imod Landet og imod dets Jndvaanere; thi, gjøre de ikke det, men følge deres Affecter, og vælge sig en Konge af en anden Nation, saa vil der blive Tvistigheder imellem dem og deres Naboer, og de an grændsende Magter; som ville være bedrøvelige for Pohlen, og Riget ville ufeylbarlig, og inden kort Tid blive ødelagt, samt dets Jndvaanere udrøddede og adspredede. Altsaa, dersom Republiken søger sin Fordeel og Velgaaende, og vil forekomme de Ladelige Følger, maa Uenighed og Tvistighed tilsidesættes. Viden derimod have en fremmed Person til sin Konge, saa ville de vist alle tilsammen komme til at fortryde det. Kort! De kan giøre hvad de finde for got; den mægtige Port søger kuns deres Velgaaende og Fordeel; at iagttage betingelserne i Carlowitzer Freden, og at deres Frihed maa altid bevares uforkrænket. Saaledes og i det at man har taget det ævigvarende Venskab i Betragtning, er dette Brev bleven skrevet, og afsendt ved den Russiske Resident. Saasnart som det, efter Guds Villie, ankommer, og De, vore Venner, Republiken Pohlen, blive forsikrede om den mægtige Portes Bevaagenhed imod dem, saa ville De og vel overveje Følgerne af det, som de foretage sig, paa det at De intet giøre, som maatte fortryde dem længere hen. Vel dem, som følge Sandheden. Constantinopel, den 2den Junii 1764. (L. S.) Den bodfærdige Mustapha. (Forsættelsen følger.)