Aalborg Stiftstidende, 1834-03-06
Oppositionen mod disse den belgiske Regjerings Foranstaltninger begyndte fra Fæstnings-Gouvernementets Side med en Skrivelse fra Landgreven af Hessen-Homburg til General Tabor om at han ikke vilde taale nogen Skovning inden for Fæstningens Rayon, og kort derpaa udgik et Circulaire fra General Dumoulin, hvori Recrut=Udskrivningen forbødes. Herpaa fulgte den allerede bekjendte Anholdelse af nogle Brændehuggere, og da dette var imod Tractaterne, som inddrømmer Belgien Politi=Myndigheden i Storhertugdømmet, henvendte denne sig til Frankrig og England. Medens dette forhandledes, indløb en ny Skrivelse fra Commandanten, hvori han gientager sin Protest mod de bevidste tvende Gienstande, og derhos beraaber sig paa en ældre militair Overeenskomst, hvormed Sammenhængen er følgende. J Mai 1831 havde General Goethals, daværende Chef for de belgiske Tropper i Storhertugdømmet, tilskrevet Landgreven af Hessen, og bedet ham om at bestemme en vis Grændse, som ikke skulde overskrides af Fæstningens Besætning. Gouverneuren svarede herpaa, at Fæstningens strategiske Rayon ifølge gamle Tractater egentlig havde en Diameter af 4 Mile; han vilde imidlertid lade sig nøie med 2 Mile, hvilke han ikke vilde overskride med sine Tropper, men erklærede tillige, at han ifølge ellsine specielle Jnstructioner hverken kunde taale Organisering, Bevægelser eller Ophold af fremmede Tropper og Detasche, ments indenfor samme. Da nu General Dumoulin i sit Brev af 3die Febr. erkjendte den vedvarende Gyldighed afs ovennævnte Overeenskomst mellem Landgreven og Gen. Goet, hals, saa formeente den belgiske Regjering ogsaa at kunne lægge samme til Grund for de videre Underhandlinger, og tilkjendegav derfor Generalen under 11te f. M., at Recrutudskrivningen var en blot Formalitet, men dog vigtig, forsaavidte at det unge Mandskab ikke kunde erholde noget Patent, noget Pas, Tilladelse til at gifte sig o. s. v., med mindre dette kunde fremlægge Beviser for at have fyldestgjort sine Pligter mod Krigstjenesteen; ikke heller formeente man, at dette var nogen militair Operation af den Art, som kunde stride mod fornævnte Overeenskomst; imidlertid vilde man dog, forsikat undgaae ubehagelige Collisioner, ikke være uvillig til for Fremtiden at suspendere samme indenfor Rayonen. General Dumoulins Svar gik ud paa, at det fremførte Forlangendes vel ikke var urimeligt, men at han ifølge Forbundsdagens udtrykkelige befaling ikke kunde taale nogen til Recruteringsvæsenet sigtende Forretning indenfor Ravonen. Jmidlertid underrettede den belgiske Regjering Frankrig og England om de Underhandlinger, der havde fundet Sted. Man tilmeldte disse Magter, at man med Glæde havde erfaret, at Gyldigheden af den mellem Landgreven af HessenHomburg og General Goethals afsluttede Overeenskomst var bleven anerkjendt af Fæstningscommandanten; man vilde derfor indstille Militsudskrivningen saavelsom Alt hvad der kunde have nogetsomhelst Udseende af militaire Operationer indenfor Fæstningens Rayon, men derimod haandhæve Belgiens Re til Civil=Administrationen ogsaa inden for hiin Grændse, og i saa Henseende, hvad Holland angik, støtte sig paa Tractaten af 21de Mai, og hvad det tyske Forbund angik, paa den militaire Overeenskomst fra 1831. Denne Note blev overleveret i London og Paris den 13de og 14de Februar men den 15de lod General Dumoulin gjøre det bekjendte Udfald og opsnappe den belgiske Øvrighedsperson udenfor Rayonen Det Mærkeligste i denne Beretning i politisk Henseende er uden Tvivl den Omstændighed, at General Dumoulin beraaber sig paa den tyske Forbundsforsamling, som den Autoritet, der har befalet ham hine ueftergivelige Fordringer Om Hr. Hannos Opsnappelse er skeet efter samme Ordre, kan imidlertid med Grund betvivles. Saavidt man kan bedømme i Udlandet, synes denne coup de main snarer foranlediget af en Ærgrelse hos Commandanten over at have indrømmet Gyldigheden af hiin tidligere Overeenskomst, hvilken han efter sine senere Jnstructioner maaskee ikke burde have anerkjendt.