Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-11-23
J Odense er udkommet: Brudstykker af en Dagbog, holden i Grønland i Aarene 1770-1778 af Hans Egede Saabye, fordum ordin. Missionær i Claushavns og Christianshaabs Districter, nu Sognepræst til Udbye i Fyens Stift; med Forerindring af Biskop Plum. Forfatteren af dette læseværdige Skrift bringer den interessante Punkt angaaende Østerbøigdens Opsøgelse atter paa Bane. Han mener, at saavel Beskrivelsen over det sidste, 1789, foretagne Tog, som de ældre Efterretninger, give Vink om Mueligheden, engang at naae Maalet. Jsen er vel skrækkelig, men den ligger ikke fast, er ikke hvert Aar den samme, kommer ikke paa een Tid og i lige Mængde, den forandrer sin Stilling, og man skal endog engang have seet, at den var reent borte. Forf. troer herfor, at man burde vove endnu at Forsøg, da, om det lykkedes, Fordelene vilde være betydelige. Forsøgene maatte i saa Fald, som nogle i Fortiden, prøves fra Jsland. To maadelige, kobberforhudede Skibe maatte overligge der, ikke allene een, men 2 eller 3 Vintere, og fra Foraaret af, saalænge Aarstiden tillod det, recognescere. Da Overfarten fra Jsland, did kun skal være 40 Mile, saa kunde de til forskjellige Tider løbe over under Jsen, saa langs med den Nord og Syd paa, og iagttage dens Stilling, og hvad Forandringer der kunde være foregaaet fra det ene Togt til det andet. Naar dette blev fortsat i 3 Aar, saa naaede man maaskee Maalet. Men om man end ikke kom ligge dertil, saa fik man dog større Vished, end hidtil, om Jsens Komme, Leie, Forandring, m.m. - kort, man fik nogenlunde Vished om Mueligheden eller Umeligheden, fra den Side at komme til Østerbøygden. Dog var med disse frugtesløse Forsøg, om de bleve ganske frugtesløse, Landet endnu ikke tabt. Der var endda en Muelighed tilbage, som vel vilde medtage Tid, men var tillige mindre bekostelig, mindre farlig, og mere lovende. J Forfatterens Tid havdes allerede Colonier langt Syd efter paa den vestre Side, som de beboede. Naar derfor Regjeringen vedblev at foranstalte en Colonie eller Loge overført og reist hvert andet eller tredie Aar, i en Afstand af nogle Mile fra hinanden, stedse sydligere, saa naaede man omsider Statenhuk, kom den forbi, og gik paa samme Maade op af den østre Side. Saavidt man kom frem, maatte man ved Handel, om dertil gaves Anledning, og egen Virksomhed søge at tilbagevinde nogle af de gjorte Omkostninger, men ikke glemme Hovedøiemedet, at undersøge Landets Beskaffenhed, og indhente sikkre Efterretninger om dets Befolkning, Frugtbarhed, om Jsen o. s. v. - Da Strømmen stedse gaae udad, og holde tildeels Jsen i en Afstand fra Landet, saa kunde der, uden Tvivl, stedse med mindre Fartøier fares inden skærs, og den ene Colonie saaledes undsætte den anden, hvor de større Skibe ikke kunde komme op thi neppe kan det drages i Tvivl, at jo Tilførsel fra Fædrelandet aarlig kunde sendes til de sydligste af hine østlige Colonier. Denne successive Maade at nærme sig Maalet paa, vilde have den Fordeel, at Rygtet gik foran de Ankommende, gjorde dem for saavidt kjendte, og forberedede Jndvaanerne til deres Modtagelse. Paa een af disse Maader troer Forfatteren Østerbøygdens Opdagelse muelig, uden uhyre Omkostninger for Staten; ja, han er næsten overbeviist om, at den engang vil findes, og at et af disse Forslag, maaskee begge tillige, vil føre til Maalet. Slagelse. Fredagen den 17de Novbr. indtraf Hans Høihed Prinds Christian med høie Gemahlinde og Søn, her for at tage Natteqvarteer. Uagtet den sildige Ankomst og lange Reise havde det høje Fyrste Par den Naade, at bivaane en i Anledning af Deres Nærværelse foranstaltet Forestilling af Holbergs Stundesløse, og efter Stykket blev fremsagt følgende Epilog, forfattet af Hr. B. Seidelin. J Herthas Dal, hvor Fred og Borgerlykke saa fanddrue tolker Danmarks Krones Værd, hvor Folkets Kierlighed er Fyrstens Smykke, og hver dets Fryd hans Hjerte hellig er, Thalia staaer med Smiil for Livets Glæder, og jubler froe, Mit Kald til Dig mig leder. 9 Fyrste Par, hun voved at indvie, Dig her den Stund, som nylig svandt forbie; lad hendes Hjerte nu Dig henrykt sige: det er vor Held at skabe Fryd for Dig. O! hvis vi skjænkte Dig et Glimt af Glæde, da dobbelt her hun skuer Lykkens Sæde. Den Altar Jld, som Glædens Huldgudinde, her tændte for at vinde Dine Smiil, og højt den samme, til et evigt Minde, om vores Fryd paa denne Aften, vel Thalia svandt - men - Sandhed blev tilbageDen feirer os den skjønneste blandt Dage. Fra Altrets Fod, see harnlig Uskyld rækker, Dig, Mønsteret paa Dyd, sin Hyldings Krands, Jeg for Din Fod, Fyrstinde, rørt den lægger, Vor eene Kierlighed udgjør dens Glands, 9, aldrig skal Dit og Din Christians Minde, fra vore Blik - fra vore Hjerter svinde. hvis sidste Linier udtrykker hver Borgers, hver Tilstædeværendes Følelse, som aldrig skulle glemme den Naade og Mildhed den ædle Fyrste og Fyrstinde viste Alle; den nedladende Godhed hvormed de modtoge vores velmeente, men efter vores Evne indskrænkede Hylding. Byen var paa det bedste illumineret og enhver deeltog af Hjertet i Aftenens Høitidelighed. (Slagelse Av.)