Københavns Adresseavis, 1787-04-04
J sit kiere Fædreneland, Kongeriget Norge. Som Yngling Blev han i sin Alders 13de Aar opofret, Som en Martis Yndling, Til Krigstienesten. Da Han ved Fødselen havde arved Sine høy berømmelige Forfædres. Dyd, Mod, Aarvaagenhed og Sindoved Ophøredes Han Fra Æretrin til Æretrin. Aar 1760 den 29 Julii indtraade Han J en bey kierlig Ægteforening Med sin nu efterlevende. Høy Velhaarne Frue, Frue Christine Margrete, fed von Duderstadt, Hvilken Høysamme Nu med trende taderløse Døttre Ere inderligst bedrøvede, Hun over en kierlig Mands, Disse over en retsindig Faders, Efter en langvarig og smertefuld 22 Ugers Sygdom, Paafulgte Død. Den 11 Martii 1787. I Hans Alders 58de Aar. Vil Du, min Læsere, naar Livets Strid har Ende, Faae Seyer Kronen hist, Du lovlig stride maa, Da med vor Aappe Dig i Tor og Haab henvende Til Jesum, da Du kan med Seyr af Verden gaae See! Denne Sallige sandt Heldtemod udviste, I Helsots Smerter Han taalmodig stedse var, Sia og Sit ganske Huus Guds Forsyn glad anpriste, Som Heldt i Døden nu en himmelsk Krone har, Til Hr. B. H. Wulsk, i Anledning af Hr. Compagniefeldskiær, Schmidts Død den 23 Martii 1787. Ofte skiules Dyd, Retskaffenhed og Menneskekierlighed i eensomme Boelige, ukjendt og ubelønnet. Den haardhiertede Formuende samler Bunker paa Bunker, og giør disse Metalklumper til hans Afgud. De Elendiges Sukke og Klageskriig bevæge ikke hans steenhaarde Hierte til Medynk, og den fødeste Følelse, ved at hæve sine Medmenneskers Trang, er fremmed for ham. Men den, som aftørrer Taarene fra den Grædendes Øye, ved at lindre hans Smerte; den, som føler, at han som Menneske er forpligtet til, at være virksom ved sin Næstes Lidelser, allerhelst naar den Hielpende selv ikke har mere end det Fornødne til sin egen og sines Underholdning - hans Navn bør være en Ære for hans Tidsalder, et Exempel for Efterslægten. Saadan en Mand var H. H. Wulff, som i Gierningen viste sig som den ædelste Menneskeven imod afdøde Compagnieseldskiær Schmidt. Hvo kan beskrive alt, hvad Du Ædle har gjort imod ham i en langvarig Sygdom, Mange Collecter hos Formuende vilde ikke have tilveyebragt det, som Du allene gjorde for ham. Jkke Slæggeskab og Venskab var den Drivefær, som bevægede Dig, til Medynk ved hans Lidelser. At han var venneløs og fremmed her paa Stædet, var nok til at række ham Din Haand, til Understøttelse. - Hvo kan belønne Dig dine ædle Gierninger, som Du ovede saa ganske uden Hensigt paa Belønning: Jngen kan det, end den, som ikke lader nogen god Handling blive ubelønnet Naar engang Din Siæl skilles fra Legemet, da vil Guds Engler føre Dig hen til den Sallige, som Du gjorde vel imod paa Jorden, der vil hans Omfanelser forøge Din Sallighed, og i hans Omgang skal Du nyde Din Belønning, ved evig at skue den Almægtiges Aasyn. Tanker ved Hans Ravns Grav. Dit Liv en Kiæde var af ædle Handlinger, Din Lyst at giøre vel mod alle her i Livet, Din Pligt Du følte varmt, Durkiendte Dydens Værd, Og deelte broderlig hvad Lykken havde givet; Men ach ! - ædle Ven, Du er ey mere til Til Sorg - for Enke Børn - for mig og mange flere, Som nu begræde Dig dog en misunde vi Du nyd, revig Roe - hvad kan Dig ønskes meere, Dit Tab dog smerter os, at vi Dig savne maae, Den Tanke qvæker os, at Du gik bort og døde, Dog det var Dydens Løn, som Du for Øyne faae Bag Graven vinkende med Smilen Dig imøde. Frg. Nyheder.