Berlingske Tidende, 1769-07-21
Resten af det Svenske Rigs=Raads Svar under 28de Martii 1769, paa Kongens Dicamen ad Protocollum af 22de nest forhen: For nu at komme til den fornemmeste Anledning til C. MitsDictamen, da henholde Rigs=Raaderne sig til det, som de allerede ad Protocollum have sagt, angaaende Vanskelighederne ved at udskrive Rigsdagen til Norrkoping. - De have voxeret til Rigsdagens Udskrivelse til bemelte Stad, i Overeenstemmelse med Stændernes ved sidste Rigsdag fattete Beslutning. - Dersondet ikke var Rigs=Raadernes Pligt at efterleve Stændernes Beslutninger og Beskikkelser; dersom ikke Stænderne havde forordnet en uforbigængelig Jverksættelse af det som paa Rigsdagene besluttes, og det uden mindste Fortolkning, Jndskrænkelse eller Forandring; og dersom Rigs=Raaderne havde fundet uovervindelige Hindringer imod at holde en Rigsdag i Norrkøbing, da skulle de lættelig have rettet sig efter C. Msts. Meening i denne Sag. - Har det endskibnt ikke staaet i Rigs=Raadernes Magt at rette sig en ter sidste Rigsdag i Henseende til Stændernes Sammenkaldelse og uagtet de tilsidst ere vorden tvungen at give Anticipationen af denne Tiid Sted, saaledes som Protocollerne det udvise, saa have de derfor ikke været berettigede til at efterlade at iverksætte det øvrige af det Stænderne havde forordnet. Skulle da Udfaldet ikke svare til deres Ønsker, haabe de dog at Regiærings Formens 14de 15. skal tage dem i Forsvar, og at dem ingen Forseelse skal bebreydes. da de, formedelst en Lydagtighed uden Jndskrænkelse og uden Vilkaar imod den Lovgivende Magtes befalinger, have grundet de res Raad paa denne s., som paa en fuldkommen gyldig Aarsag for dem. - Angaaende den fornemmeste Anledning til E. MstsDictamen for saavidt samme gaaer ud paa Sagernes Deelinimellem Rigs=Raaderne, hvilken E. M. ikke har anseet at være gjørlig, men tvertimod som en aabenbar Grundlovenes Krænkelse, da bede Rigs=Raaderne C. M. om Tilladelse at forestille følgende: Det er i ingen Maade overeenstemmende med Grund=Lovene at sige, at Regimentet over Riget kan betragtes som liggende til Raadet, alene, eller som et Herredom Raadet uvilkorlig tilegner sig, fordi man i Raadet behandler Rigets Sager uden at C. M. er der personlig tilstæde. Dersom Regiæringen ikke kunne udøve sine Forretninger uden Kongens Personlige Nærværelse, da kunne den er heller vedligeholdes i sin jevne og uafbrudte Gang naar Kongen befandt sig syg, paa Reyser, eller var død, udi hvilke Tilfælde Re giærings=Formens 16de §. bestemmer den: Da skulle Cabinets og "Raads=Sagernes Adskillelse, hvilken Regiærings Formens 20de 5 foreskriver, i Følge samme Sætning være ligesaa ulovlig: Da skulle Raadet lade Forretningerne ligge naar E. M. opholdt Si paa Sine Lyst=Slotte eller andensteds: Med eet Ord, da skulle Pluralitetens Kiendelse i Raadet, naar C. M. ikke var Personlig tilstæde, være en ulovlig Kiendelse, og de befalinger, som i Følge samme Kiendelse bleve udfærdigede, være lige ulovlige, omendskiønt Grundlovene des angaaende anderledes beskikke. Da og disse i Henseende til deres fornemste Øyemeed, kunne ikke være ubillige saa kan meget mindre af deres Jværksættelse udledes nogen Krænkelse af C. Msts. fortrinlige Rettigheder. - For at undgaae af Vidtløftighed, henholde Rigs=Raaderne sig til deres Protocol af 28de Febr. sidstleden, hvor deres Aarsager for Raadets Deeling ere fremsatte. Deraf kan C. M. see hvorledes de Raadsherrer, som skal forblive her for at opvarte visse Forretninger, de derfor ikke foretage sig noget imod E. Msts. Rettigheder, naar det forbliE. M. forbeholdet at bestemme Pluraliteten, naar Expeditionerne paa Grund deraf udfærdiges i E. Msts. Navn og vorde Ham til Underskrivelse forelagte, paa lige Maade som det er vorden lagt taget alt siden denne lykkelige Tiids Punktes Begyndelse i Regiæ ringen, og det omendskiønt at C. M. ved den største Deel af Forretningerne har ikke været tilstæde i Raadet. Det skulle være saa meget mindre billigt at sige, at derved begaaes en Grundlovenes Krænkelse, da Stænderne, dersom denne Sagernes Deeling havde været ulovlig, og saa stridende imod den K. Høyhed som E. M. forestiller Sig den, de skulle da ikke dertil kunne have givet Anledning og gjort Forslaget. - E. M. erkiender ikke Stændernes Beskikkelse af Aaret 1734 udi denne Materie for andet end et Forslag, som aldrig har været undersøgt, ey heller besluttet eller som Lov kundgjort, men, udi Stændernes Brev under 30te December 1733, hvilket af alle 4re Stænderne er underskrevet, vil C. M. finde, at de havde til Kongens eget Behag indstillet at holde Rigsdagen i Norrkoping; og at de, udi denne Formodning, havde indsendet den des angaaende satte Deputations Betænkende, for at tiene til Veyledelse udi det man skulle beslutte sig til. Bemelte Betænkende indeholder just en saadan Sagernes Deeling imellem Rigs=Raaderne, som de ved nærværende Leylighed have besluttet: og de haabe at C. M., efter en nærmere Overveielse, ikke skal giøre Sig det Begreb om Stænderne, som fri og besiddende den høyeste Magt, at de enten ved 1734 Aars eller ved nogen anden Rigsdag have villet tilsende E. M. saadanne Betænkender over nogen Sag til Sin Veyledelse, som indeholdt nogen Krænkelse af RegiæringsLovene eller C. Msts. Rettigheder. - Den eeneste Vanskelighed, som Raadets Deeling kunne føre med sig, er Langsomhed i dets Expeditioner; men deraf har man ingen Uorden at befrygte, og dersom Stænderne naar de vorde forsamlede, skulle befinde denne Deeling at være for besværlig, da kunne de, ved den høyeste Magt som de besidde, strax forordne det anderledes, og det uden mindste Fare for Riget, for Grund Lovene, eller for Nationens Frihed. Jmidlertid finde Rigs=Raaderne ikke andet, end at dette af dem vedtagne Middel jo er det beqvemmeste, og saadant som Stænderne have foreskrevet det, og at det jo vil geraade til Regiærings Sagernes Fremgang i deres uafbrudte Lob. - J øvrigt kunne Rigs Raaderne ikke undlade at opholde sig derved, at C. M. af eget Velbehag og uden Raadets Deelagtighed, har ladet trykke Sit Dictamen af 12te Decbr. forrige Aar, angaaende Stændernes Sammenkaldelse og E. M. Regiæringens Frasigelse dersom Raadet ikke bier af lige Mening med C. M. Og nu har C. M., udi Sit Dictamen at 22de hal., alene af notitsom givet samme Forsæt tilkiende sigende, at C. M. ville strax ved Trykkenerkyndige Sine tro Undersaatter om Sine Tanker. - Dersom ikke hele RegiæringsFormens Sammenhæng beroede derpaa, at Pluratitelens Beslutning er C. Msts. Beslutning, og at E. M. ikke regiærer foruden og end mindre imod Raadets Raad, da kunne Raadet stiltiende, forbigaae denne Sag: Men naar hertil endnu kommer den Omstændighed, at Stænderne have fastsat, at de C. Msts. Dittamina, som angaae Grundforfatningen eller de hemmelige Ministerial Sager, maaakke offentlig kundgiøres, og E. M. desuagtet har ladet de bemelte Dictaminatrykte, saa indsee Rigs=Raaderne at C. M. har detaget dem at give et Betænkende, som i følge Regiærings Lovene butte af dem gives. - Hvorom alting er, see Rigs=Raaderne ikke at de formaae at udvirke noget, om de endskiønt i denne Sag fremsorte de allertydeligste Grunde. De kunne ikke efterlade at tale for Grundlovenes Haandhævelse og Efterlevelse: De er- og forsikrede paa, at det samme skal blive et yderligere Beviis paa den Omsorg og Bekymring, med hvilke de paa nogen Tiid har ve forestaaet deres Embeder, og hvorved de ere satte paa saa store Prover. - Rigs=Raadernes Jdretter skal for Stænderne dem de for samme staae til Ansvar, for den allerstrængeste Samvittighedens Domstoel, og for Efterkommerne bevise, at de ingen Krænkelse have tilføyet Rigets Grundlove, til hvis Bevaring de Eedelig have forbundet ug. Vi ville være uværdige til den Tillid, som Stænderne og E. M. have sat til os, dersom vi have betient os af dem os ved Lovene givne Magt, til at berøve Kongen sin Høyhed eller Stænderne deres Rettigheder, eller til at formindske dem. - Allernaadigste Konge det gaaer Rigs Raaderne til Hierte, at de see sig tvungne til at erklære, at de beklæde deres Embeder med største Bekymring naar de ikke kunne besidde E. Msts. Bevaagenhed. Dersom de ikke vare Stændernes Befuldmægtigede, skulle de ikke have en unægtelig Ret til E. MstsFortrolighed. Dersom en Skillagtighed udi C. Msts. og Raadets Jnterene ikke var i og med det samme en Skillagtighed udi E. Msts. og Stændernes, skulle den Tilstand, i hvilken Rigs=Raaderne befinde sig, ikke være saa betænkelig og farlig for Riget. - Rigs Raaderne vente med en ubeskrivelig Længsel paa Stændernes hastige Sammenkomst, til Folkets Rettigheders Bevaring og Lovenes Handhævelse. Stockholm, i Raadkammeret, den 28de Martii 1769. Kongens Anmerkninger ved dette Rigs Raadernes Svar, protocollerede i Raadet den 3die April: Om de Herrer Rigs=Raader have, i Anledning af den Sag angaaende Raadets Derling, været berettigede til at giøre mig Forrestillinger, saadanne som de der ere gjorte publikke under 28de nestforgangen Maned, der overlader jeg at paaskiønnes af Rigets Stænder, som nu snart vorde forsamlede. - Maaste det skulle synes bedre anstændigt for min K. Værdighed, ikke at give mindste Svar derpaa. Jmidlertid, ligesom Kiærlighed til mit Folk bør, bare Fortrin frem for alle andre Betragtninger, saa finder jeg mig. af Frygt for at et Skrift, at den Natur som dette nærværende, kunne forlede det, forbunden til at lade følgende Anmerkninger i Raads=Protocolien indskrive : - Det er forud at legge Merke til, at bemelte Skrift siges at være forfattet af det hele Raad, paa en Tid da det er kundbart, at nogle Lemmer deraf have erklæret sig at være af en anden Mening. - Af dem som have taget Deel i Skiftet skulle jeg ikke have ventet mig, at de havde oprippet det som ved Rigsdagen 1756 tildrog sig. Min Afskye for alt det, som kunne forstyrre indvortes Rolighed her i Riget, byder mig at hold inde med det, som jeg herudinden kunne have at sige. - Raade har aabenbare overtraad sin Pligt derudi, at det har lagt mit Di tamen af 1766 lemlæstet og vanskabt for Publici Øyne. Det Jndhold selv udviser, at det ikke var forfattet i anden Hensigt, end for at forvares til Stændernes nestpaafølgende Forsamling: Til den Ende blev det den Tid forseglet, og burte ikke have været aabnet uden mit Minde. - Den Beslutning af Raadet, som man bebrender mig at have sønderrevet, fortiente saadan Medfart, et ter enhvers, endog de mindst upartiskes Meening. Samme Sa henhørte ikke under Raadets Fag: Den angik en af mine Hof=Praster, og Regiærings Formen forbeholder for min egen Privat Kiendelse alt det som angaaer de Personer og deres Tieneste, som hør, til mit Hof. Desuagtet havde Raadet dristet sig til at undersøg enne Præstes ugrundede Klagemaale, og, uden minste Agt for Loven, tilsidesættende endog al Velanstændighed, forelegger man mig en Beslutning at underskrive, som afsiger Dommen imod mi selv. Det er særdeles mærkværdigt, at Raadets Protocoller over denne Sag ere forholdte fra at vorde dem meddeelte, som, i Medhold af Loven angaaende Pressens Frihed, have forlanget dem kundgjorte. - Hvad Raadet fremfører angaaende den Sag, inden hvilken det burte have skrænket sine Forestillinger, er intet andet end en Jgientagelse af det, som allerede over samme Sag var sagt og svækker ikke de Aarsager, jeg har haft til at missalde Raadet Deeling som stridende imod Rigets Grundforfatning. - Den Længsel, som Raadet yttrer efter at see Stænderne snart forsamlede, vil ialde meget trømmed i deres Øyne, som vide med hvad Paastaaenhed det har sat sig imod deres Sammenkaldelse. Je fra min Side har opofret alting, for at tilveiebringe Riget denne Held. Det skal deraf være let at dømme, hvem der virkelig har baaret den største Tillid til disse Folkets Rettigheders og Statens Loves Beskyttere. Stockholm, den 3die April 1769.