Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-02-02
Om Prof. Dr. Fogtmanns Program til den offentlige Examen i indeværende Aar i Sorøe Academies Skole. Og afdøde Prof. Dr. Howitz fremtraadde som Forfegter af Determinismen, og Angriber af de kant-sichtiske Sætninger om en absolut Frihed i Villien, var dette, som han selv sagde mig, Resultatet af adskillige Aars moden Grandskning, ikke følgen af nogen flygtig Jdee. Ogsaa viste det sig i den paafølgende Strid, at hans fleste Modstandere i Grunden vare enige med ham i Hovedsagen, saaledes erklærede Hr. Prof. Sibbern sig, paa en Ubetydelighed nær, aldeles tilfreds med hans Fremstilling af den kantiske Lære om Friheden, hvoraf følger, at han i dette vigtige Punct, som Kant selv ansaae for sit Systems Hjørnesteen, maa have forstaaet ham; ligeledes erklærede Hr. Etatsraad Ørsted sig enig med Howitz i et Punct, hvori derimod en anden af hans Modstandere vedblev at ivre mod ham, nemlig i Hensyn til Aands og Legems Forbindelse og deres fælles Virken; ogsaa yttrede Hr. Etatsraad Ørsted, at de kantiske Forestillinger om Friheden ikke længere tilfredsstillede ham i den Grad, som et Par Decennier forud, endeligen indrømmede E. Rd. Ørsted, at en absolut Frihed hos Mennesket vilde være stridende mod Guds Almagt, og at kun een, men rigtignok meget stor, Vanskelighed var tilbage, nemlig at forene begge. Howitz kunde altsaa gjerne havt Uret i Biting, ja han kunde ganske gaaet dem forbi, og dog seiret i Hovedsagen. - Vel maa jeg tilstaae, at det i første Øieblik gik mig, som vel de fleste Andre, der læste Howitz's Afhandling om Afsindighed og Tilregnelse", at jeg paa enkelte Steder antog ham for Fatalist, i dette Ords ufordeelagtige Betydning; men da jeg derpaa læste og overveiede Fortalen, hvori han foreløbigen besvarer C. Rd. Ørsteds vigtigste Indvendinger, forsvandt disse Tvivl, og i sine følgende Skrivter over samme Gjenstand fandt jeg hans Yttringer saa klare og umistydelige, at det høilig undrer mig, man endda kunde negte ham Ret i hans Hovedpaastand. Denne Forundring maa jeg (med al min øvrige Agtelse for Hr. Prof. Fogtmanns Jndsigter og Talenter) ligeledes tilstaae at have følt ved Læsningen af Fortalen til ovennævnte Program. Hr. Prof. synes at glemme, ligesom adskillige Andre der have skrevet mod Determinismen (a: Læren om Forudbestemmelse og Nødvendighed) at denne Lære i Grunden slet ingen Indflydelse har eller kan have paa vore moralske Begreber eller vor Handlemaade; thi at kun Gud ikke vi, hans Skabninger) kan have absolut Frihed, dette gjør jo ikke mindste Skaar i vor psychiske Frihed, eller Evnen at bestemme os efter fornuftige Motiver, og Kraften til derefter at indrette vore Handlinger. Derfor have selv Tyrkerne, uagtet de nære de crasseste Begreber om Prædestination, dog aldrig tænkt paa at ophæve juridisk Tilregnelighed og deraf følgende Straffelove. Selv den moralske Tilregnelighed er Determinismen langt fra at ville bortforklare, i det Mindste forsaavidt som Handlingernes naturlige, uudeblivelige Følger angaaer, en anden Sag er det med positive guddommelige Straffe, hvilke vel ligesaalidet kunne bestaae med Determinismen, som overhoved med en fordomsfri Betragtning af Naturens Indretning og Guds Egenskaber. Thi enhver saadan positiv Straf vilde være en Afvigelse fra Naturens almindelige Orden, hvilket ei lader sig tænke hos en alviis, Alt forudseende, uforanderlig Gud, og vorder hiint Liv en Fortsættelse af dette, hvorpaa jo saa saare meget hentyder, da vil vor fuldkomnere Tilstand ligesaalidet være bygget paa løs Tilfældighed, eller vaklende Vilkaarlighed, som den nærværende ufuldkomne.