Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-12-08
Canadas Statsforfatning daterer sig egentlig først fra Aaret 1792. Den er vel væsentlig Engelsk, men dog ere mange gamle Franske Jndretninger forblevne i deres Kraft, hvoraf Følgen er, at Canada har en ganske anden politisk Beskaffenhed end de andre Engelske Colonier. Ligesom alle Colonialnationer, bragte ogsaa de Franske deres politiske Jnstitutioner med sig til Amerika. Adelen udgjorde Hovedelassen blandt Folkemængden, og dens Medlemmer bleve kaldte Seigneurs. De vare Grundeierne af det flade Land og fra Montreal og til nedenfor Qvebek blev det flade Land ved Lorentsfloden fordeelt iblandt dem i Seigneuries af omtrent ligestort Omfang. De Personer, som dyrkede Jorden vare Forpagtere, som aldeles dependerede af deres Godseiere. Ved Siden af Adelen stod en geistlig Stand, som havde faaet samme Rettigheder som den og tillige besad betydelige Jordriendomme. En uafhængig Borgerstand existerede kun i Stæderne. De canadiske Bønders Forfatning kunde ved den store Afhængighed, hvori de maatte staae til deres Seigneurs, være bleven meget trykkende, naar ikke disse vare blevne nødte til at behandle dem mildt, fordi de skulde bruge deres Arme ved den uafladelige Krigstilstand, hvor Colonien befandt sig, saavel med Hensyn til Englænderne, som til de Vilde; Aristokratiet er derfor intetsteds saa liberalt og moderat som i Canada. - Da Englænderne bemægtigede sig Landet, saa frembragde dette vigtige Følger. Jndvaanerne vare Frankerige hengivne, hadede Englænderne som et letterisk Folk og vare misfornøiede med at de gamle Love bleve paa en voldsom Maade afskaffede, og de Engelske bleve indførte. Denne misfornøiede Stemning begyndte at blive farlig, da de Engelske Nordamerikanske Colonier giorde Oprør imod Moderlandet. For at forebygge Følgerne deraf, udstædte det Engelske Parlament i Aaret 1775 en egen Akt, hvorved de gamle Love bleve igien restituerede, paa de criminelle og paa Handelssagerne nær, som allene blive paadømte efter de Engelske Love. Et lovgivende Raad blev indført, hvori Franske Colonister fik Plads, og Testakten blev ophævet med Hensyn til Canada. Denne fornuftige Eftergivelse conserverede Canada for England i Krigen med de Nordamerikanske Colonier. Jmidlertid opvakte det dog megen Misfornøielse i Landet, at Regieringen selv udvalgte Medlemmerne af ven lovgivende Forsamling; hiin indsaae det, forandredre Constitutionen i Aaret 1792, og gav den den Form som den nu besidder. Nu bestaaer Regieringen af en Generalgouverneur, som tillige er Chef for alle de Engelske Nordamerikanske Colonier og har to Undergouverneurer under sig, een i Qveder og den anden i Gaspe. Han træder i Kongens Sted; besidder en absolut Authofæstet i alle militaire Anliggender, har en stor Jndflydelse paa Lovgivningen og besidder selv et ubetinget Veto ved de Bills, som ere antagne i begge Kammerne. Jstedetfor et Ministerium er han assisteret af et executivt Raad, som bestaaer af et Countil, det samme som et Overhuus, af 15 Medlemmer, som vælges af Regieringen, og som bestandig handler i Kronens Jnterresse, og tillige af en Assembly (Underhuus), som bestaaer af 50 Medlemmer, hvilke deels vælges af Stæderne og deels af det flade Land. Alle Canadier som besidde en vis Eiendom og en vis Alder kunne vælge Medlemmer til denne Forsamling; men det Canadiske Folk er langt fra at være fornøiet med denne Statsforfatning formedelst nogle væfentlige Mangler, som ere forbundne med den. Deres Misfornøielse er i den sidste Tid steget til den Grad, at det har opvakt en almindelig Opmærksomhed, da Folket har truet med at ville løsrive sig fra Englands Herredømme. En Hovedaarsag til denne Misfornøielse er Religionsforskielligheden, da som sagt de 3/4 Dele af Landets Jndvaanere ere Katholikker og udgiøre et Antal af omtrent 500,000 Mennesker, og da den Engelske Regiering anvender saamegen Omsorg for at ophielpe den protestantiske Kirke, og saa liden paa at understøtte den katholske Religion. Siden den sidste Biskov i Qvedek døde, er hans Post ikke bleven besat, og hans Funktioner forrettes ved to Generalvicarer, Regieringen søger paa alle Maader, at svække det canadiske Hierarkies Magt. Dets Domainer lader den Engelske Regjering forvalte; til den katholske Geistligheds Forsørgelse betaler den kun 2000 Pd. Sterling om Aaret, imedens den anvender store Omkostninger paa at oprette en protestantisk Clerus; men den største Misfornøielse er foraarsaget ved Generalgouverneurens Forholdsregler imod Assemblyen, hvorved især den sidste Generalgouverneur Greve Dalbousies Administration er bleven saa udmærket. Det executive Raad, som er ganske hengivet til Regieringens Jnterresse, var efterhaanden bleven af mindelig forladt af Jndvaanerne. J Forbindelse med dette havde Greve Dalhousie tilladt sig et Angreb paa Folkets Rettigheder, som ikke tilforn havde fundet Sted. Regieringen havde nemlig indført i Aaret 1774 visse Afgivter, som beløb sig til imellem 30 til 40,000 Pund om Aaret. Desuden havde Assemblyen aarlig vorderet omtrent imellem 70 til 80000 Pund Generalgouverneuren giorde nu Forsøg paa at bevirke i Aaret 1827. at disse Afgivter skulde blive bestemte for b. stan dig, saa at det ikke skulde blive fornødent for Fremtiden at erholde Assemblyens Samtykke dertil; dette opbragte denne nu i en høi Grad, da den betragtede dette Forlangende som en Plan til at undergrave dens hele Authoritet. Den forkastede derfor det hele Budget med en stor Majoritet og opfordrede Gouverneuren til en lovmæssig Fremgangsmaade. Han tog det ilde op og prorogerede Assemblyen den 7de Marts 1807 i en meget fornærmende Tale. November f. A. blev Forsamlingen paa nye aabnet. Det første, som den tog sig for, var at udnævne den Deputerede Papineau for Staden Montreal, som var Chefen for Oppositionspartiet, til Husets Taler. Gouverneuren vægrede sig ved at bekræfte hans Udvælgelse; men Assemblyen valgte ham angen Gang næsten med total Stemmefleerhed, hvorpaa Generalgouverneuren opløste Forsamlingen. Colonisterne vare nu allerede i en høi Grad opbragte imod ham; men da han i Aaret 1828 giorde Forsøg paa at inddrive Skatterne i Overeensstemmelse med den gamle Assemblyes Akter, uagtet de ikke vare bevilgede for dette Aar saa blev Giæringen almindelig og næsten frygtelig. De offentlige Blade angrebe Gouverneuren. Man truede med Oprør og Frafald, og heftige Adresser bleve afsendte til England, hvori man forlangte Gouverneurens Afskedigelse og Obhævelsen af det executive Raad og af Senatet (Council). Dette bevægede det Engelske Underhuus til i Mai 1828 paa Ministeren Huskissons Forslag at nedsætte en Committee, for at undersøge Canadas civile Forfatning. Regieringen resolverede derpaa at afskedige Dalhousie, som den forresten aldrig havde givet noget Tegn paa sin Misfornøielse og at udnævne i hans Sted Gouverneuren i Nyeskotland James Kempt, til Generalgouverneur i Canada; hvilken Fremgangsmaade han vil følge veed man endnu ikke, kun har man hørt, at han tager megen Deel i Jndvielsen af den katholske Kirke i Qvebek.