Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1776-12-09
Kongeriget Kachemire regieredes fordum af en Første, ved Navn Aladin. Han var Fader til en Datter, som uden Modsigelse havde været den fuldkomneste Skiønhed i Østen, dersom ikke hans Vifirs Datter havde gjordt hende dette Fortrinstridigt. J hele Østen talede man om intet andet end om den guddommelige De lighed, hvormed disse tvende Prinsesser var begavede. Mange Konger, i Troe til Rygtet, var re satte i Elskovs Lue til dem, og tænkede at begiere dem til Ægte. Det skulde have været vanskeligt at skiønne, hvilken af disse 2de Skiønheder var den fuldkomneste. Men enten det var Jndbildning, eller at Visirens Datter, mindre stolt og meere omgængelig end hendes Rivale, havde vunden Mængdens Hierter, vare alles Stemmer for hende. Kongens Datter faldt i en saa hæftig Sorg over at see Ghulna; (saa hedte Visirens Datter) foretrækkes sig, at hun faldt i en dødelig Afmægtighed. Hendes Fader, herover bekymred, kal bede Lægerne, som forsikrede ham, at Prinsessens Svaghed kom af een eller anden hemmelig Fortræd. Kongen satte an paa sin Datter at aabne ham sit Hierte. For at faae hende dertil, forbandt han sig ved en høitidelig Eed til at bevilge hende alt hvad hun bad ham om, det koste ham end og Hælvten af hans Rige. Alladins Datter, langt fra at aabenbare den nedrige Skinsyge, hvoraf hun plagedes, vilde gierne have skiulet den for sig selv. Men, rørt af de hende af Faderen paa hans Ømhed givne Beviis, og hans bevidnede dybe Sorg, kunde hun ikke længer modstaae; Og bekiendte for ham, at Ghulnaz var Aarsagen til hendes Svaghed, som ikke vilde ophøre, førend denne forhadte Rivale kom af Veien. Aladin gjorde sig Umage for at trøste sin Datter, og forsikrede hende, at inden kort Tid skulde ikke meere høres tale om denne, som forvoldede hendes Kummer. Han kaldede og virkeli(a) Melang, de Litterat, orient. T. 2 Pag. 36. gen sin premier Ministre for sig. "Visir, siger han til ham, det er ugierne at jeg befaler Dig at sælge din Dotter; jeg føler hvor nær dette gaaer Dig til Hierte: Men det giælder om min Dotters Liv. Det er Dig nok sagt; og jeg venter det Offer af den Nidkierhed, Du altid har viset for mig. Vistren blev bestyrtet og var nogen Tid i Ligevegt imellem faderlig Kierlighed og Æregiærrighed. Denne sidste Lidenskab fik endeligen Overvegt og dæmpede Naturens RøstEn Levning af Skam forbød ham dog at lade sin Datter offentligen falbyde. For at undflye denne Skiændsel, fandt han paa at lægge hende i en Kiste, og lod derpaa hente en Udraaber, Du skal, siger han til ham, sælge denne Kistfor fyrretyve tusinde Asper, men jeg sætter et Vilkaar derhos, den, som faaer den, skal tage den uden at see hvad der er i. Udraaberen, gjorde sig forgiæves Umage for at fuldbyrde Vistrens befaling: Det Vilkaar, han havde sat ved Kiøbet, bortede alle Kiøberne. En ung, Vand-Bærer, dristigere end de andre, faldt paa, at derunder maatte være en Hemmelighed, og bød sig til at vove det: Han laante hos en Handelsmand blandt sine Venner den fastsatte Summe, og efter at han havde tællet Udraabe ren den, bar han Kisten hiem. Jntet kunde ligne hans Forhauselse uden hans Glæde, da han i det han begierligen aabnede Kisten, saae deri en ung Pige af en henrykkende Skiønhed. Delige Houri, siger han til hende, thi De er uden Tvivl een af disse himmelske Nymfer, bestemte til de Udvalgtes Forlystelser i den anden Verden; ved hvilken fælsom Hendelse er De indelukt i denne Kiste, Visirens Datter, som ikke vilde lade sig kiende, svarer ham: "J seer en Ulykkelig, som Ulykken for følger; Skiæbnen har gjordt mig til eders Slavinde, jeg knurrer ikke derover, og J skal hos mig finde al den Underdanighed og al den Troskab, som jeg er Eder skyldig.,