Ribe Stifts Adresseaviser, 1795-04-10
Slutningen af No. 14. Uagtet denne deres Gierrighed og Ubarmhiertighed imod ulykkelige Stakler, der, som de vel vidste, havde mist alt, hvad de ejede, glemte de ikke at ophøie deres Gjestefrihed, som vi ikke heller torderklage over; ei heller havde det været klogt, om vi havde gjort det, naar man betænker, at vi vare gandske i deres Magt, og at isteden for at geleide os paa en Deel af vor Vei, kunne de ødelagt os alle. Vi satte derfor den beste Sminke paa Tingen, vi kunne, og da vi ei skulle reise før efter Offerhøitiden, hendreve vi den Tid med at lære nogle af Jndianerne at skyde med Bøsser, hvorfor de syntes meget taknemmelige og i Gierningen forbedrede vor Provision, saa at jeg kan ikke sige, vi nu have noget at beklage os over i den Post. Den Dags Morgen, som var bestemt til denne store Høitid, blev indledet med Musik, som de kaldte det, hvilken var af den Beskaffenhed, at det er umueligt at giøre Nogen samme begribelig, som ei har hørt den. De Jnstrumenter, man spillede paa, vare 3 Slags det første var af lange Traknubber, behængt rundt omkring med store Stykker Malm, Kobber og Jern, uden nogen ordentlig Skikkelse, men fastgjorte til Træet, hvilket baaret mellem 2 lystige Vilde, som hoppede og sprang den hele Vei, de gik, stødte mod hinanden og giorde en frygtelig Allarm. Det 2det bestod af Stager fæstede i Jorden, omtrent 6 Alen fra hinanden, ombehængte med Blærer, hvilke, naar man slog paa dem med store flade Stykker, Træe, noget lignede vore Sjonsionger; men vare vel 20 gange større og gave en frygtelig Lyd. Det 3die var et huult Stykke Træe, foret med Kobber og meget langt, baaren paa 2 Stager, og fyldt med store Steen, hvilket 2 Jndianer ved hver Ende bestandig løftede hurtigen op og ned og i det disse Stene rullede frem og tilbage, gjorde de en Bulder, der meget lignede Torden, skiønt lydeligere, end man i Almindelighed hører Torden i vor Verdens Deel. Denne frygtelige Bulder vedvarede, til den store Profession gik for sig, og da kom Kongen og Dronningen, geleidede af deres Børn, af hele Hoffet og alle de Fornemste der i Landet. Deres sorte Majestæter vare klædte overmaade prægtigt og deres glatte sorte Haar, som alle Jndianer have i disse Lande, vare prydede med Perler, Demanter og Fiær af forskiellige Slags Fugle, ligesom og deres Klæder vare besatte med de samme Prydelser. 12 velvoxne Jndianer bare en Himmel af guul og grøn Silke, under hvilken den hele kongelige Familie gik. Resten havde Parasoller, som bares af deres egne private Slaver. Efter disse fulgte en utallig Mængde af ringere Personer, imellem hvilke, vor Vagt fortalte os, vi kunne blande os, og gaae oplad Høien. Vi gjorde saa og da vi naaede Toppen, fandt vi at vi maatte stige over 5 eller 6 Græs trapper ned i den hellige Lund; i hvis Midte stod Afgudsbilledet Tayhn, og da vi fik det at see, forundrede vi os ikke længere over, at der var beskikket saa talrig en Vagt til at vaage Nat og Dag for sammes Sikkerhed. Aldrig saae jeg i Sandhed noget prægtige. re, og jeg har ofte siden tænkt, det kunne ved lønne Umagen for en eller anden Enropælsk Avanturier at vove at tage saa rigt et Bytte. Figuren var vel i sig selv, som jeg tilforn har anmerket, af bar Træe, og da de ere ingen lunde gode Billehugger i dette Land, saa vare Lemmerne og Ansigts Trækkene kuns maadelige. Dets Aasyn havde noget overordentligt grimt og man maatte troe, at de havde anspændt alderes Vittighed paa at giøre det saa Huden var farvet blaa, og bestrøet hist og her med Skarlagens Striber og med en mørk Orange farve, der lignede Jld: Lipperne, som ere store og tykke, vare gjorte af Koral og syntes bevægelige som i en Stilling til at tale: Øinene vare 2 store Demanter, omkringbesatte med Perler af saadan uhyre Størrelse, at en af vore Styrmænd, som havde været Lærredreng hos en Juvelerer, før han fik Tilbøielighed til Søen, forsikkrede os, at hver af dem var af en Provindses Verdie. Jeg tør ikke vove at sige god for, at hans Vurdering jo var overdreven, men saa meget er vist, at de vare af stor Verdie. Benene vare rundt omvundne med Guldkrandse, med Smaragder, Safirer, Karbunkler og andre kostbare Stene, Skoene paa Fødderne vare vare af Sølv og Spænderne Demanter. Klæderne, som skiulede Kroppen af denne gyselige Figur, vare af ildfarvet Taft, borderede med Perler: Den høire Haand holdt et Spiir og den venstre en Trefork, som betydde Regieringen baade over Havet og Landet. Hovedet var isteden for Haar prydet med en stor Mængde smale Guldtraade, som hang ned over Skuldrene og naaede mestendeels til Albuerne. Kort, hver enkelt Deel var anlagt paa at faae det Heele til at see prægtigen frygteligt ud. Bag ved billedet, som var i en staaende Stilling, var anbragt en Trone af Rav, og oven over det en stor Himmel af massiv Guld, som bevarede det fra at saae Skade baade af Regn og af andet ondt Veir. Men at see, med hvilken hiertelig Ære, frygt disse stakkels Jndianer nærmede sig til et billede, hvilket de kuns for faa Aaar siden havde selv dannet med deres egne Hænder, ville have opvagt den yderste Medlidenhed med deres Enfoldighed, dersom vore egne ulykkelige Omstændigheder ei alt for meget havde døvet hele denne Lidenskab, til at lade noget af den tilovers for andre Gienstande. Først bukkede de sig og lagde deres Armee paa deres Bryst, derpaa faldt de udstrakte paa Jorden, og under denne Stilling forbleve de nogen, Tid i dyb Tavshed. Præsterne som i al den Tid stode paa høire og venstre Side af billedet, mumlede noget i Skiægget, hvorefter den Ypperstepræst lagde sin Haand paa Hovedet af Kongen, Dronningen, og den hele kongelige Familie, ligesaa gjorde de andre ved den øvrige Forsamling. Denne Seremonie varede en god Stund; men Jngen løftede sit Ansigt op fra Jorden, før den var tilende. Derpaa under Lyden af den allerede beskrevne Musik, som begyndte efter givet Signal fra en Person, der er just bestemt til samme Bestilling, reiste de sig alle paa eengang og begyndte at dandse og hoppe omkring billedet: Deres Majestæter og Hofsvitten udgjorde den første Kreds, de fornemste af deres Adel og Krigsanførerne den 2den, og Resten ifleng. Da de havde tilstrekkeligen udmaattet sig ved denne Øvelse, lagde de Store sig ned i Græsset mellem Træerne og nøde et Maaltid, som blev baaren frem paa Guld og Sølvfade.