Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-06-06
Da ethvert af hine tre privilegerede Collegier af Regjeringen er berettiget til udelukkende Salg af et særdeles Diplom med en Profit af 5000 pCt., saa behøves der ikkun lidet Bekjendtskab med den menneskelige Natur til at indsee, at disse Collegiers Ingenuitet uophørligen vil virke for at gjøre dette Diplom Monopol saa fordeelagtigt som mueligt for dem, der ere Styrerne i Collegierne. De Edicter, som ere udkomne og endnu udkomme fra Collegierne i London og Dublin, bevise denne Paastands Rigtighed alt for aabenbart. Med honningsøde Ord aande disse Edicter intet uden Følelse for Almeenvel, men en Undersøgelse af deres Virksomhed (operation) leder almindeligen til at finde deres Kilde i privar Fordeels Forøgelse. Der kan ikke tænkes et farligere Princip i et saadant priviligeret Collegiums Constitution end det, som sætter Vinding imod Retsindighed, eller med andre Ord Eggen nytte mod andres Gavn. Hvor meget hiin nedtynger Vægtskaalen og overveier dette, det behøves ikke at siges i Aaret 1828. Lad os nu undersøge, om hine Collegier virkelig ere befængte af slige Principier. Det medicinske Collegium har, ligesom begge de andre Collegier, sin Hovedindkomst af Salget af det Licentspatent, der allerede er beskrevet. Allerede dette er saare skadeligt, thi det er en uophørlig Tilskyndelse til at forøge Beløbet af Licentserne til medicinsk Praxis, uden Hensyn til deres Duelighed, der erhverve sig disse. Collegiet maa jo ivrigen ønske, at enhver Læge i hele Storbritannien, ja i hele Verden, vil komme til dets Bod og kjøbe Licentsen. Egennytte raaber dem stedse did. Phillanthropiens eller Almeenvels Stemme, der fordrer, at Diplomet blot skulde gives til Mænd, af udmærket Talent og Videnskabelighed, høres ikke, thi saa maatte jo Collegiets Jndtægter alt for meget forringes. Vore Læsere gjette let selv, til hvilket Partie Collegiet laaner et gunstigt Øre. 5 Pund Sterling af en Læge i Provindserne er altid en velkommen Sum for Collegiet, men hvad Gavn kan dette vel have af Diplomets Udstædelse, enten den, der faaer det, i sin Fødeby holdes foren større Læge end Baillie, eller for en Hverdags Practicus, der ikke har mindste Reputation? Det maa være Collegiets Politik, at gjøre Licentsveien saa let som mueligt, og bortrydde Alt, hvad der har Udseende af en stræng Examen, og i Særdeleshed, en offentlig, fra Salget af Licentser. Det Samme gjælder om det chirurgiske Collegium. Det maa være dette vigtigt, at faae enhver hvilkensomhelst Practicus i England paa sin Liste. Dets Indtægter af slige Licentsers Salg ere uhyre, og at lægge saa vældig en Hindring, som en stræng og offentlig Examen maatte blive, i Vejen for dette Salg, vilde være det samme, som om en Kræmmer vilde sætte et stort Bræt over sin Bod og lade male derpaa: Gaae til min Naboe, Nei, da kjender det chirurgiske Collegium sin Fordeel langt bedre. Det er heelt vel i Stand til at skielne mellem den relative Værdie af Nummus og Virtus, og har dog lært saa meget Latin, at det veed, hvad Virtus post nummos betyder, Uafhængig af Indtægterne af Licentsernes Salg og alle disses Fristelster, er der endnu en anden Fare, der er ganske tilfældig. Naar det f. Ex. er overladt til et særskilt privilegeret Collegium, at bestemme det lægevidenskabelige Cursus, saa er det vel mueligt, at den Studerende, uagtet den bedste Villie, kan forledes til at betræde en Vei, der nødvendigen lokker ham til at freqventere visse Lægevidenskabens Høiskoler (fordi det er deres Jnteresse, der have foreskrevet hiint Cursus), ved hvilket Tilfælde andre og meget ypperlige Høiskoler maa gaae til Grunde. Dette vilde neppe kunne skee, dersom Cursus blev bestemt af en Committee i Parlamentet. J det mindste kunde Tilfældet da vorde den ene ligesaa gunstigt som den anden. Lad os nu betragte disse 3 Collegiers legale Virksomhed.