Københavns Adresseavis, 1773-12-14
Da Sælskabets nærværende Vice=Præsident Hr. EtatsRaad Hubners Vice=Præsidentskabs Tid til næste Fierding Aars Møde den 23 December førstkommende udløber, saa ombedes herved Sælskabets samtlige Medlemmer, at de til Ant scrutinium eller foregaaende Grandskning behagelig vil indkomme med deres Stemmer og Forslag til næstkommende ordentlige Ugentlige Møde Torsdagen den 16 December til siden nærmere paa følgende nye Vire Præsident=Val. KiøC. Martfelt. benhavn den 13 December 1773. Selskabets Secretair. Om Pimpernellens (Limpinella Saxi fraga Linn.) Tienlighed til Foeder=Urt. Fær=Avlingen er en Hoved=Post i Land=Huusholdningen. Gødningens Uundværlighed ved Agerdyrkningen giør den i de fleste Egne nødvendig, ey at tale om de betydelige Fordeerie, samme ved behørig Tilsyn kaster af sig. En Hoved Omstændighed derved er, at det aldrig mangler paa Forring til Creaturenes Underholdning. Jkke alle Egne ere forsynede med Enge og Græsgange, og paa sine Stæder, hvor det kan lade sig giøre, anvendes disse med meere Fordeel til Agerbrug. Man har derfore for lang Tiid siden lagt sig efter ved saa kaldede Foeder=Græs og Væxters Dyrkning at forskaffe sig konstige Enge og Græsgange, deels at forsyne sig med tilstrækkelig Foder, for at kunde holde Qvæget baade Vinteren og Sommeren paa Stalden. De practiske Landmænd, have i denne Henseende anstillet hyppige Forsøg, og i de talrige bekonomiske Skrifter anprises saa mange saadanne Græs og Væxter, at man ikke tør forundre sig derover, om Landmanden ved Valget ofte sættes i Forlegenhed. Men da Climalet, Egnen og Grunden er meget forskellig, og alle Væxter ikke overalt trives lige godt, saa har en Kundskab om fleere af heromtalte Væxter, og sammes Bekiendtgiørlse i sær den Nytte, at man kan haabe, iblant et saa anseeligt Antal dog at finde nogle, som i de Omstændigheder hvori man befinder sig ihenseende til Climatet, Egnen og Grunden med Nytte og Fremgang kan dyrkes. En opmærksom Landmand giør sig saa mange bekiendt som han kan, udleder iblant dem nogle faae Sorter, der efter den derpaa givne Beskrivelse synes at svare til hans Øyemeed, og bedst at kunne passe sig til hans Egn og Jordsmon. Med disse faa Sorter behøver han ikke at anstille kostbare Forsøg, for at udfinde den, hvis Dyrkning lader ham haabe de ønskede Fordeele. I denne Betragtning formuder man sig ikke nogen Bebreydelse, naar man i den Hensigt at giøre vor Landmand meere bekiendt med den udenlandskes Forsøg og Erfaringer iblant underholder Læseren med igientagne Afhandlinger over en og den samme Materie. Ey heller forventer man den Jndvending, at Landmanden, som tænker paa Forbedringer, selv kan raadføre sig med de mange derom udkomne orkonomiske Skrifter. Disse ere ikke i hver Mands Haand; og man kan desuden giøre sig Haab om, ved flige Erfaringers Meddeeling at kunne opvække en Lyst til at giøre sig bekiendt med disse Skrifter, hos Folk, som det maaskee aldrig var falden ind at tænke paa Forbedringer. Vist nok ønskede man langt hellere altid at kunne meddeele saadanne Erfaringer, som vare grundede paa Forsøg af vore egne Landmænd; men da man ey alletider seer sig dertil i Stand, saa maa man lade sig nøye med paa anden Maade at søge, at giøre disse Blade saa nyttige som mueligt. Hr. Roques en Engelsk Gartner har paa sit Landgods allerførst dyrket Pimpernellen og brugt den til Foeder for Kreaturene, for hans dermed anstillede og det Londonske Selskab, meddeelte Forsøg fik han af samme Selskab 50 Guineer til Belønning. Denne Urt er en hos os indenlandsk Vext, og orter sig meget got saavel i fugtig som tør Jord; den vedligeholder sin Grøde det heele Aar igiennem, og groer saa tæt og nær Jorden, at den, som Roques siger, ikke kan fryse, han troer derfor at der ved sammes Dyrkning endog i de tørreste Aaringer, ikke skulle feyle paa Forring. Det Land hvori man vil faae denne Urt, maa nogle Gange vel pløyes, og i Særdeleshed vel renses fra det skadelige Hundegræs. Men for ikke imidlertid indtil Pimpernellen kan faaes, at lade saadant pløyet Land ligge til Fælled, kan man faae Ærter deri. Naar disse ere indhøstede, gjøder man Jorden ifald den er maver, blander Gjødningen med Jorden ved en let Harve, og tromler Ageren, at den bliver jævn, for des bedre at kunne høste Sæden kan nedlegges i Efter= eller Foraaret; den maa ikke for tyndt nedstrøes, efterdi Planterne ellers ikke drives til den fornødne Høyde, og Foederet følgelig bliver for kort. Om 3 eller 9 Dane spiiret Sæden allerede frem. Naar Planterne ere 5 til 6 Tommer høye maa de tæt ved Jorden afskieres, og forsigtig optages, Hiert=Bladene ligge saa dybt i Jorden, at de ved denne Afskiæring ikke kan beskadiges. Efter samme voxer Urten igien ligesaa hastig op, som det mellem vorende Ukrud, hvilket desformedelst maae qvæles. Dersom øde Steder findes paa Ageren, maa de opfyldes med Panter, som man til den Ende andensteds har saaet. Naar man har saaet i Mai Maaned, kan man mod Enden af Junio, afskiære Græsset, og give det Hestene, grønt, eller bierge det til Hør, i første Fald reuser det Kreaturet. Ellers afskiærer man det i det første Aar kun eengang, naar man mod Enden af den følgende Vinter eller i Martii Maaned vil høste det endnu eengang, eller lade Qvæget græsse derpaa. Skulde for meget fremmed Græs opvoxe deriblandt, kan det ved en let Harve udryddes. Det som saaes i Junii eller Julii Maaned, kan engang høstes, men det som saaes i Augusti, giver ingen Høst; dog maa det afskiæres for derved at forebygge, at Ukrudtet ey moedner sit Frøe, Vilman samle Sæd, maae Pimpernellen ikke afmeyes eller af græsses om Foraaret. J Midten af Junio bliver Sæden moden, som maae udtærskes paa et udbreede Klæde. Man maae ikke lade den blive alt for moeden, efterdi Bladene da ved Udtærkningen affalder og blander sig med Sæden, da de derimod, naar Planterne ikke ere alt for moedne, bliver siddende paa Stammene, og da endog kan tiene til god Forring for Heste. Sæden selv æder Hestene hellere end Havre, og som den ikke er saa hidsig som Havren, er den maaskee og de Heste tienligere, der ikke giøre noget strenge Arbeyde. J August Maaned bærer Pimpernellen anden Gang morden Frøe. Foruden Heste elsker baade Qvæg og Sviin dette Græs. Ved anstillede Forsøg har man erfaret, at Pimpernelle om Sommeren, naar alle Enge og Græsmarker har syntes at være forbrænde af Soelens Heede, bestandig har holt sig grøn, ja endog om Vinteren under Snee og Jis ikke tabt det ringeste af sin grønne Forve, men derimod er voxen til temmelig Høyde, saasnart den er bleven befriet fra dette sit Vinterdække.