Kiøbenhavns Maanetlige Postrytter, 1732-01-01
Tydskland. Over de udi begge høye Collegiis til Regensborg i den bekiendte Successions Guarantie-Sag fattede Conclusa, som perDictaturam vare Statibus communicerte, har man nu ved sidste Convent i alle 3 Rigs Collegier forliget sig ad Intentionem Augustissimi. Skiønt udi det høylovlige Førstl. Raad de høye Vora, Beyern, Frisingen, Regensborg og Leuchtenberg circa qvæstionem qvomod, priori instantiæ hærerede, eftersom denne Guarantie desforuden, i Regard af de samtlige Østerrigeske Arve-Lande, gav i fremtiden Vitløftighed om Rigets Roe og Velfærd, og derfore ikke kunde tage Deel i Concluso, mindre bifalde Re- og Correlationen, helst siden Onus, formedelst Penge og Folk faldt paa Singulos, og derimod in optima Forma vilde see sig forvart, og qvævis competentia; til at afvende den ringeste Præjudice, forbeholden, derforuden vilde erindre, at Østerrige og Burgund tvertimod Herkomsten, saa og mod det Keyserl. Commissions Decret af 26. August. & Dictati 16 Septemb. 1716. havde altid in causa propria bivaanet Deliberationerne; saa er dog dette Verk, da man replicerede, at saadan Guarantie monne ey alleene concernere det Durchl. Erke-Huuses Østerriges Fordeel, men endog det Tydske Riges Ære, Høyhed, Anseelse og Rolighed, kommen til de behagelige Concluforum virkelige Re- og Correlation, efterdi Status derved forblev, og det Rigs Stædtiske Collegium faldt og dertil. Over den Efterretning, som om den Tørkiske Affaire er til Vien indløben, nemlig at den Ottomanniske Port har gjort Fred med Persien, og derimod besluttet nestkommende Foraar, at angribe de Christne, skal Printz Eugenius med Hans Keyserl. Majest ofte have haft Januarii Maaned Aar 1778. hast Conference, og dernest ladet den Keyserl. Hoff-KrigsReferendarium, som har den Ungerske Expedition at respicere, kalde til sig, med hvilken de og længe have holdet Samtale; hvorfore man ikke andet kan slutte, end 10 Tørkens Forehavend mod de Christne maa have udi alting sin Rigtighed. Men, naar man nu vil tage de anførte Omstændigheder i Consideration, nemlig at Prinz Eugenius gandske alleene med Hans Keyserl. Majest. og dernest med en Hoff-Krigs Referendario har talt om saadanne Sager; saa lader det sig ikke vel slutte, at saadanne Samtaler kunne have været om Freds eller Krigs Hoved-Sager, helst, naar man anseer, at saadanne vigtige Sager pleye ikke af een eller anden Person allene at tages i Deliberation, eller dirigeres, men efter Sædvane ved det ordentlige Staats ConferentzMinisterio foretages, og først efter de derudi fattede Resolutioner giøres Dispositiones og Expeditiones. Dog, det maa nu være hvad det vil, saa kan den Sag ikke aldeeles være uden Grund, efterdi den Keyserl. Krigs Raad skal have resolveret at forstærke Fæstningen Belgrad endnu med 10 Bataillons, og derforuden paa andre Steder af Grændserne lade giøre alle gode Defensions Anstalter. At det store Divan har resolveret, hvorvel mod Sultans Villie, at vende Vaaben mod de Christne, har man tilstrekkelig Confirmation paa, men hvad for en Puissance egentlig først skulde angribes, har man ikke kundet erfare. Nogle slutte, at det først vil gaae løs paa Venetianerne; andre derimod præsumere, at Krigen meget meere turde begyndes med Russerne, hvorved Persianerne, for at recuperere de af hine ved det Caspiske Hav og i Georgien for nogen Tid borttagne Stæder og Lande, turde da giøre en Alliance. Det Franske Hoffs Declaration, angaaende den bekiendte weybrykiske Sag, er ikke falden saafovorable ud, som tilforn er meldet; thi er atter en Courier til den Keiserl. Minister, Greven af Kinsky, bleven affærdiget med Jnstruction at giøre eftertrykkeligere Remonstration ved det Franske Hoff, og, saa fremt ingen favorable Svar skulde blive givet derpaa, at begive sig tilbage igien, hvilket Bruit dog udfodrer meere Confirmation.