Aalborg Stiftstidende, 1839-05-18
Schillersfesten i Stuttgart. Den 3de Mai fandt i Stuttgart de store og gribende Høitideligheder Sted i Anledning af Afsløringen af Schillers, efter Thorvaldsens Udkast af Stiglmaier i München støbte, Mindestøtte, som er opreist paa Schillerspladsen. Flere Dage iforveien strømmede allerede Fremmede i stor Mængde til Stuttgart for at bivaane den skjønne Fest. Liederkranze" (sluttede Sangerselskaber fra forskjellige Steder indfandt sig, deels paa Vogne, bekrandsede med Blomster, deels tilfods, smykkede med grønne Qviste og næsten alle med flyvende Bannere. Efterat de skabende Mesteres sidste Hammerslag havde ophørt at lyde, satte Toget til Støtten Kl. 10 1/2 om Formiddagen sig i Bevægelse. Først optraadte Festordnere med hvide Stave andet Politi behøvedes ved denne Leilighed ikke, derpaa Musikcorpserne, der spillede en af Capelmester Kübner componeret Festmarsch, herpaa alle de saakaldte Liederkranze og Sangforeninger, og flere af disse, som senere vare ankomne, sluttede sig endnu til Toget, deriblandt 3 Schweitzer selskaber fra Graubundten, Zürich og Bern. Efter den fulgte atter Musikcorps, den Stuttgarter Dame-Liederkrantz, Overbringerne af det Gavebrev, hvorefter Mindestøtten bliver Staden Stuttgarts Eiendom, Schillerforeningen osv. Toget bestod af circa 1800 Personer. Ligeover for Monumentet, var opreist en Ærestribune, hvorpaa begge Schillers Sønner, Karl v. Schiller, Overførster i Rottweil og Ernst v. Schiller, Appellationsraad i Trier, samt hans Svigersøn, Hr. v. Gleichen, med deres Familier indtoge de forreste Pladse. Paa Ærestribunen vare fremdeles tilstede (foruden de fleste høiere Embedsmænd) Deputationer fra Landstænderne, det diplomatiske Corps, iblandt Andre en Gesandt fra Belgiernes Konge, Hr. v. Reifferberg, som særegent var udnævnt til at bivaane Festen, Deputerede fra den forhenværende høie Carlskole, hvoriblandt flere af Schillers Ungdomskammeratet, ja selv endnu en af hans Lærere, Veteranen for det würtembergske Militair, Oberst v. Røsch, en endnu munter Olding paa 96 Aar; (af det Regiment hvorved Schiller havde tjent som Regimentslæge), endvidere Deputerede fra Marbach, Schillers Fødestad, fra begge Theatrene i Weimar og Mannheim, fra Mainz og mange flere udmærkede Fremmede. J en stor Halvkreds om Monumentet var reist en Tribune for Sangerne. Kl. 11 begyndte Høitideligheden med en Festcantate af Möricke, sjungen af den Stuttgarter Dame- og Herre-Liederkrantz under Direction af dens Componist, Hofcapelmester Lindpaitner, og under Medvirkning af det kongelige Hofcapel. Med de sidste Toner tog Afsloringen af Mindestøtten sin Begyndelse. Den Feiredes eneste Sønnesøn, Karl v. Schiller's Laarige Søn, løftede Fligen af Kappen i Veiret, en sagte Vind bevægede den flagrende Kappe, uden synlig Medhjælp sank den ned og det vellykkede Mesterværk stod synlig for alle de sjæleglade Tilskueres Blikke. J dette Øieblik tonede den store Klokke fra Taarnet; alle Klokkerne fra Stadens 4 Kirketaarne istemte den høitidelige Klang og en Tusch af Trompeter forenede sig med Folkets Jubelraab. Efter en Pause blev af samtlige Sangforeninger istemt Sangen: "Was schwellt und hent so hoch die Brust hvorpaa fulgte en af Digteren Gustav Schwab holdt Festtale. "Auf, Bruder auf!" var den næste Sang, der ogsaa blev foredragen af alle Sangforeningerne. Nu besteg Præsidenten for Schillerforeningen, Hr. Hofraad v. Reinbeck, fulgt af alle Foreningens Medlemmer og Stadens første Øvrighedsperson samt Communeraadet og Borger committeen Monumentets Trin og Førstnævnte overgav da i Foreningens Navn Stadens første Forstander et Document, hvorved Monumentet overleveredes til Staden Stuttgart som dens Eiendom, og hvorpaa en Æres-Borgervagt omgav Støtten. Jndvielses=Festen sluttedes, efterat en Foraarssang af Ritter til Lindpaitners Musik var foredragen, med nogle Stropber af Sangen: "Singe, wem Gesang gegeben, &c. af Ubland, der blev afsjungen af alle Sangforeningerne. Paa Museumet var et Festmaaltid paa 150 Couverts. Sangforeningerne forsamlede sig om Eftermiddagen paa Schillermarken udenfor Kongeporten og en uhyre Folkemængde, fulgte dem. J alle Gader, i alle offentlige Haver saae man en broget Vrimmel, hørte muntre Sange og larmende Musik. De sidste Toner døde efterhaanden hen ud paa den sildige Nat og den næste Dag reiste Solen sig i sin gyldne Pragt og forkyndte Christi Himmelfarts Festens høitidsfulde Morgenstund.