Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-07-23
J Christiania Jntelligentssedler læses følgende: Aaret 1542 rykkede Carl den 5te ind i Provence, Frants den 1ste var for svag at imodstaae ham, da forlod Jndbyggerne deres Boliger, forstyrrede deres Huse, ødelagte Marken, og opbrændte deres Levnetsmidler, og den deligste Provinds blev et gyseligt Øde; han og hans Armee trak sig tilbage, Frants belønnede kongelig Jndbyggernes Opoffrelse. Nordmænd, Eders Aand behøver ikke Exempler, eders Mod og Tapperhed, eders Enighed har opholdt Fienden ved Grændsen, har viist ham tilbage. Norge er fri, men medens eders Kraft forbød Fienden at overskride eders Vande og Elve, følede Vinger, Rødnæss, Ødemark, Aremark, Eningdalen og Jde Sogne, hans ødelæggende Aand; hvad eder var tiltænkt faldt paa hine nu trængende Egne; da erhvervede disse sig en hellig Ret paa eders Understøttelse, paa eders Anstrængelse at udslette dem ethvert Fiendens Fodspor, viis enhver Opoffrelse ansees som en Gield hele Landet erkjender, viis at naar eders Medborgere for Fiendens Skyld opbrænde deres Huse, naar deres Qvæg slagtes, deres Korn fortæres, deres Agere ligge øde og ubesaaede, viis J da ikke blot erkjender hines Ret til eders varme Taknemmeligheds Følelser, men at J bør erstatte ethvert Tab, enhver Mangel hine Brave har lidt, eller ere udsatte for. Send dem hvad Landet formaae – send dem hvad Nødvendigheden til eders eget Ophold ikke udkræver; det er ingen Velgierning, men en hellig Pligt forbinder eder dertil. - Og saa skal Grændsernes Beboere ingen Fiender mere frygte; med Glæde vil de offre Gaarde og Agere, selv forstyrre og forlade deres Eiendomme, naar Landets Forsvar derved fremmes; det er intet Tab, det er en Ærekrands de vil be og hele Norge er quarrant for Tabets rede sig Erstatning. Hver ny Aarstid medfører nye Moder. Hvor der ønsker at erholde et nogenlunde fuldstændigt Begreb om dem, der for nærværende Tid ere gjeldende her i Staden, behøver kun i disse smukke Sommerdage at foretage en Vandring til Frederiksberg Have, og at sætte sig ved Jndgangen, hvor han vil finde sin Nysgierrighed tilfredsstillet. – Damerne have nu størstedeels aflagt deres Sørgedragt og vise sig i sine hvide Klæder, som naae til Skoene, og med en simpel Straahat eller en lang hvid Hat af Tyl eller Cembris. Couleurte og sorte Hatte ere ikke synderlig mere i Moden. Shawlet bæres paa den venstre Arm. Mange Damer, som af Oeconomie ikke ville kjøbe et ægte Shawl for 3 a 400 Rdlr., hielpe sig med et uægte til 30 a 40 Rd., som nok omtrent gjør samme Tjeneste. Andre, som endnu ere sparsommere, lade sig nøie med at bære et stort Halstørklæde paa Armeen. Shawlet eller Tørklædet maa efter Modens Regler kun naae til Albuen, og den anden halve Deel af Armen blive ubedækket. De smaae Kurve, som forhen saa almindelig bleve baarne af Damerne paa deres Spadseretourer, sees nu sjeldnere, og det synes som om Sløerne gaae af Brug. - De smaae Piger, som af deres Mødre klædes efter den nærværende Mode, sees paa Promenaden med hvide Pantalons som naae til midt paa Benene, en kort hvid Kjole og en lille Kappe paa Hovedet, hvilket alt giver disse Børn et nydeligt Udseende. - De unge Mandfolk rette sig for Øieblikket ikke efter nogen bestemt Mode. Pantalons og runde Hatte ere endnu i Cours. J den senere Tid bæres ogsaa sorte Straahatte, som i Afstanden ikke kunde skjelnes fra Filthatte. Mange gaae i Støvler nu ligesom om Vinteren, andre derimod bære Skoe med hvide Strømper og Pantalons. Kjolernes Farve er fordet meste sort eller blaae. Lommerne ere anbragte i Folderne, hvorfra det hvide Lommetørklæde maa rage frem.