Ribe Stifts Adresseaviser, 1829-01-23
Udenlandske Efterretninger. Under Indsendt læses i flere Aviser følgende Bedømmelse om vor ejegode Konge Frederik den Sjette: Min Ven! da det ikke er mig bekjendt, om Literarische Blatter der Børsenhalle læses i din Egn, saa kan jeg ikke afholde mig fra, af bemeldte Blads No. 357. at meddele Dig en Periode, der i dette Blad findes under Artiklen: "Das alte und neue Jahr;" og jeg meddeler Dig den af denne Vei paa det Mange med os kunne glæde sig ved, at see et nyt Beviis paa hvorledes vor ædle Fredriks utrættelige Bestræbelser, for at give sin Trone den Glands, som ingen Tidens Rust formaaer at fordunkle, erkjendes og vurderes ogsaa udenfor den Grændse, der indeslutter det Land, han med Faderhaand styrer og beskjærmer. Efterat Forfatteren haver gjennemgaaet det sydlige Europas, fornemmelig Portugals, Spaniens og Jtaliens Skjebner i sidst forløbne Aar, vedbliver han saaledes: "Naar vi ved et egenmægtigt Trylleslag henflytte os fra Syd til Nord, fra Jtaliens smillende Egne, hvor nu næsten intet Spoer mere findes til den dertvendegange blomstrende Frihed, til et af Europas Monarkier, paa hvis Throne et af de ældste Dynastier uforandret hersker, vi mene Danmark, da stode vi paa en Contrast, der, betragtet som aandig og moralsk, er ulige større, end naar den betragtes, som geographisk og physisk. Medens hver Aarstid hist i Naturens Have vinker med Frugter og Blomster og Himmel og Jord fortryller hver en Sands, kan Vandreren ikke glæde sig over Menneskene; neppe kan han her have Tillid engang til sin egen Fører eller sætte Lid til det usikkre Huuslye, som tvetydig Gjæstfrihed tilbyder; her derimod brydes flere Maaneder i Rad Bolgerne stormende mod Belternes Kyster, men Agerdyrkerens flittige Haand dækker Jorden med grønnende Sæd; intet Frihedsbrev, ingen Constitutionsaet fra ældre eller nyere Tid sætter Herskeren Skranker og dog er det kun Lovene, hvilke her efter samme Maal dømme saavel den Høie som den Lave, den Rige som den Fattige; her blomstre Videnskab og Konst, og med en Friehed, som vel intet andet Sted findes i høiere Grad, udtaler og nedskriver her Enhver sine Tanker; den høieste Trykkefrihed tilsteder hver Undersaat en Stemme, medens den høiagtede Monark ikke alene beskytter, men endog hædrer og belønner hver ædel Frimodighed, hver alvorlig Sandhed, om end den udtaltes ved selve Thronens Fod, hvorpaa det nyeste Exempel ved Formælingen i den kgl. Familie endnu lever i frisk og taknemlig Erindring. - Priis, dige Fyrste, Du et lykkeligt Familiefolks ærværFader, hvor blid maa ikke din Slummer være, mild ikke din Opvaagnen. Du behøver ingen rende Satellitter og Orabanter, dit hele Fol din Livvagt og hver Enkelts Bryst er Dig et Sy Held over Dig, og evig blomstre og evig ved din med Dig ligesindede kgl. Stamme, Naar af ge blodbestænkte Laurbær for længe siden ere he nede, da skal sjeldne Borgerdyders Egekrands, din skjønneste kgl. Prydelse, endnu vedblive at pines. Du drog ikke Sværdet til Erobring;ie kun til Beskiermelse for Dine; at vedligeholbefordre det Gode, dette var dit Formaal, is ødelægge; Enhvers Ret var Dig stedse hellig hverken Politik eller Fordele, som øieblikkeliggigunstigelser kunne fore med sig, mægtede at for Dig til, at strække Haanden ud efter fremmelsiddelse. Hvad end den tilkommende Tid maae i sit Skjød, Du kan trostig træde den imøde, for Dig opstige dine Undersaatters Bønner da nende imod Himlen; alt Jordisk staaer i en Haand, ogsaa Throner ere underkastede Forgitlighedens Love; men til evindelige Tider bliver, færdighed deres fasteste Værn, og paa uforgjærgTavler skal Historien nedskrive: den meest uindsætkede Monark var tillige den retfærdigste, oplehans Villies Ord med Gods og Liv værgeløs givne Borger, var dog den frieste paa Jorden. Saaledes, min Ven, har en udenrigsk Forfattenat beskue og vurdere Stater og Regenter, bedøm derik den Ædle, og vi, ja vi ville, idet vi skjønsom med flammende Hjerter underskrive hvert Ord, sy Fremmede har talt, stræbe efter og arbeide til, ninhiin Ædlestes værdige Sønner, ved selv, hver i Kreds, at arbeide til hans elskede Danmarks Hus derved give ham det Eneste, ham værdige, Bevilat vi fortjene at ledes af den retfærdigste og men Faderhaand, der nogentid styrede Danmarks Si Anders Ludvigsede.