Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1843-02-23
Sverrig. Dagligt Allehaandan charakteriserer Festen i Anledning af Kongens Regjerings Jubilæum paa følgende Maade: "Hvad der glæder Alle er, at Festen ikke egentlig erholdt nogen politisk Betydning, men at den store Pluralitet aabent betegnedes som en Familiefest; som saadan var den udentvivl smuk; at see den 80aarige Konge, hvis omskiftende Levetid har været saa riig paa Begivenheder i det store Verdensdrama, hvor ogsaa han ved mange Leiligheder har spillet en vigtig Rolle, – at see Hyttens lave Søn, opstegen til den høieste Spidse af jordisk Værdighed, befindende sig i Kredsen af sine elskede Børn og Børnebørn og omgiven af frie Medborgere - i Alt dette ligger der Noget for Hjertet og Folelsen, som i det mindste for Øieblikket bortviser hver Tanke om Politiken og dens Stridigheder. Dette Jndtryk syntes ogsaa denne Aften at have meddeelt sig til hele Hovedstadens Befolkning; ingen Uorden, intet Uvæsen, knap en stødende Bevægelse; der var noget Stille, Simpelt næsten Rørende i Festens Betydning; den lignede, om vi saa tør sige, en Afsked, som ofte bringer det ædle Sind til at glemme endog begangne Misgreb og Vildfarelser. Det fortælles ogsaa, at den aldrende Konge selv har fundet sig i høieste Maade glædet ved den Hylding, han modtog. "Slaget ved Leipzig, Foreningsdagen med Norge og denne Dag, skal Hs. Maj. have yttret, ere de 3 skjønneste Festdage siden jeg kaldtes til Sverrigs Trone. Norge. Ogsaa her have Gjendøberne søgt at udbrede sig, men deres Bestræbelser synes ikke at være blevne kronede med Held. Det hedder nemlig i norske Aviser, En af dem, der allerførst nede i Danmark lod sig forføre af Gjendeberiets Vildfarelser, var en Bondesøn fra Ørkedalen ved Tronhjem, der dengang laae nede i Kjøbenhavn for at danne sig til Missionær, hvortil han havde faaet Lyst, men hvortil han nok ikke efter Velunderrettedes Mening var synderlig skikket. Denne Person har i Sommer i Hamborg ladet sig vie til Gjendeberpræst, og reiste derefter op til sin Fader i Ørkedalen, hvor han no siden har opholdt sig, og, som rimeligt er, stræbt at vinde Tilhængere. Men ikke nok hermed. Jndsenderen har nemlig havt Anledning til at see et Brev fra Normanden Elling Eielsen, der for Tiden opholder sig i de nordamerikanske Fristater, hvoraf det bliver klart, at Gjendeberne maae gjøre sig Haab om her i Landet at vinde megen Jndgang for deres Jdeer. Bemeldte Elling Eielsen skriver nemlig (hans Brev er skrevet i sidstafvigte August Maaned), at han nylig i Ny-York havde seet et Brev fra Giendeberne i Kjøbenhavn til en Gjendeberpræst dersteds, hvori de yttre, at det ligger dem meget paa Hjerte, at udbrede deres Jdeer i Norge, til hvilken Gierning de havde valgt Enok Svee og Adolf Münster, og begjære at deres Venner derovre en Understøttelse til dette deres Foretagende. Præsten fortalte Elling ogsaa, at han havde samlet og sendt Giendøberne i Kjøbenhavn 1060 Dollars til Udførelsen af deres Forehavende. Saavidt Jndsenderen veed have nok ikke Gjendeberne endnu begyndt deres Missionsreiser her i Norge, naar undtages, hvad Enok Svee kan have gjort i Stilhed i Ørkedalen og dens Omegn; men forudsat, at de tænke at benytte den dem fra Nordamerika tilsendte Pengesum alene i det angivne Øiemeed, saa fattes det dem i Sandhed ikke paa Midler til i alle Retninger at gjennemreise Landet for at giøre Proselyter. Hvorvidt det vil kunne lykkes dem at gjøre nogen Fremgang her i Landet, er vel uvist, men usandsynligt er det dog ikke, at de i det mindste kunne vinde Nogle, naar Man nemlig betænker deres ydre Alvor og store Skin af sand christelig Nidkjærhed for det Gode. Hensigten af disse Liniers Offentliggjørelse har derfor været, om muligt at gjøre disse Giendeberes Hensigter almindelig bekjendte, saa Man ikke alene selv kunde vogte sig for disse Vildfarelser, men fornemmelig Præsterne vilde ruste sig med Aandens Sværd til at bekæmpe dem og til at værne om de dem betroede Menigheder, saa at disse vildfarende Lærdomme ikke faae noget Jndpas, Efter at ovenstaaende Stykke var færdigt til Jndsendelse, modtog Man Efterretning fra Tronhjem, at Enok Sveeendnu Jntet havde foretaget sig med Gjendeberiet.