Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-04-24
Politi= og Borgermesteren i Holbek, Justitsraad Petersen, har nylig foranlediget Scener, der have et ligesaa latterligt som odiøst Anstrøg. Bemeldte Politimester fik nemlig i forrige Uge i Sinde, at forbyde den holbekske Landcommunalforening at holde et Møde, som han af Formanden, Skolelærer, Gleerup, var bleven underrettet om, og hvorved agtedes forhandlet om Aftenskolers Oprettelse paa Landet, om en privat Bondeskoles Oprettelse, om gjennem Stænderne at anholde og Jndstillingsret for Land communerne til Skolelærer-Embeders Besættelse, og endelig om at andrage hos Stænderne paa Ophævelsen af Cancelliets Circulaire af 8de Nov. f. A. Endskjøndt Politimesteren var bleven nøie underrettet om alle de Gjenstande, man saaledes vilde overveie, hvilket ikke paa nogen lovmæssig Maade kunde forbydes, resolverede han dog, at Forsamlingen ikke kunde tilstedes. Da Foreningen imidlertid, stolende paa sin retfærdige Sag, alligevel forsamlede sig paa den berammede Dag, den 14de dennes, i Holbek, saa lod Politimesteren udcommandere hele den bevæbnede Magt, Holbeks Borgercorps, som om det gjaldt at frelse Fædrelandet. Hans Tale til de bevæbnede Krigerskarer, den Maade, hvorpaa han søgte at opflamme deres Mod og Jver til at vove Liv og Blod for den gode Politisag, have vi ikke faaet nøiere Underretning om, men man maa vel antage, at han ikke har undladt at bruge slige Kraftmidler, da de holbekske Borgere ellers maae have havt altfor ondt ved at begribe, hvilken Fjende deres Hærtog eller Byens Forsvar egentlig skulde gjælde. Jmidlertid synes det dog, at den drabelige Politimester, under de bevæbnede Krigeres Beskyttelse, har været betænkt paa, at forhindre Blodsudgydelse, idet han, istedetfor strax at rykke frem med sine Krigere, først opfordrede Formanden for Landcommunalforeningen til at indfinde sig i et Politiforhør, i hvilket Hr. Gleerup erklærede, at han ikke kunde respectere det nedlagte Forbud, men kun Magten. Og alligevel gjorde Politimesteren endnu ikke Brug af den bevæbnede Magt, saa stor var hans Forsigtighed og Afsky for at give det første Signal til en blodig Katastrophe, til en Borgerkrig; han indskrænkede sig tvertimod til at paalægge Formanden, ikke at vende tilbage til den forsamlede Forening. Og da Formanden ogsaa vægrede sig ved at efterkomme denne Betingelse, men erklærede, at ville gjøre de forsamlede Landmænd bekjendte med det Passerede og opfordre dem til, strax at indgive en Klage til Kongen, saa gik Politimesterens Kjærlighed til Freden saavidt, at han indgik paa dette Forslag, og endog selv personlig begav sig til de forsamlede Landmænd – hvilket iøvrigt var temmelig uforsigtigt af den gode Borgermester Til at affatte denne Klage blev der strax valgt tre Medlemmer, der øieblikkeligt opsatte samme, som derefter underskreves af hele Forsamlingen. Jmidlertid troede Politimesteren, at han nu uden Fare for Byens og Statens Sikkerhed kunde suspendere de militaire Forholdsregler, hvorfor han gav Borgervæbningen Ordre til at tage Bajonetterne af og marschere hjem, hvilket heller ikke gav Anledning til videre Ulykke, endskjøndt Landmændene forbleve samlede til et Aftensmaaltid. Selv ansaae han det dog for nødvendigt, at forblive tilstede derved med sine Betjente og, patrouillerende omkring Bordet, at formane de Spisende til ikke at udbringe Skaaler, der kunde ansees som farlige for Staten, i hvilken Henseende han gjorde Proponenterne ansvarlige for Følgerne. Omsider tog Hver hjem til Sit, og saaledes endte denne tragicomiske Dag, der unægtelig har grundlagt Justitsraad Petersens Berømmelse. (Khvnsp.)