Viborger Samler, 1775-01-09
Continuation. af det i No. 37, af forrige Aargang indførte. Stykke om Hegn. enne deri brugte Slutningsmaade anseer jeg ligesaa tydelig, som rigtig: At, siden større Byers An leg, eller et Lands Jnddeeling til større Landsbyer, med den Uleilighed af Grundenes større Fraliggenhed naaturligviis forknytter den Lettelse af mindre Hegn paa lige Hartkorn, og mindre Byers Anleg eller Landets Tredie Aargang. Jnd Jnddeeling til mindre Byer derimod med den Herlighed af Grundenes Nærliggenhed forknytter den Besværlighed af større Hegn paa lige Hartkorn, saa fordrer den naturlige billighed, at enhver Bye, hvor større og mindre Byer blant hinanden anlegges, beholder baade den Herlighed og Besværlighed, som NB. naturligviis med deres Anleg ere forknyttede, og at man ikke, uden overtræde Billigheds Love, kan betage de storre Byer den med deres Anleg forknyttede Lettelse af mindre Hegn paa lige Hartkorn, og paa dennem afvelte en Deel af de mindre Byers, og med deres Anleg naturligviis forknyttede Besværlighed af storre Hegn paa lige Hartkorn. Og er det hverken nogen anden (som Læseren vel selv agter uden ald Erindring) eller nogen større eller mindre Herlighed og Besværlighed, end den, Tingenes Natur, ved Landets Jnddeeling til større eller mindre Landsbyer, selv fører med sig, at jeg paastaaer, enhver bør beholde og bære. Det er dog unegteligt billigere, at de større og mindre Byer beholder hver sit Anlegs medførte Herlighed og Besværlighed, end at den ene Deels Herlighed betages den, og tillegges den anden. Hvad Naturen har uddeelt lige, ved at forbinde og ballancere Besværlighed med Herlighed, tænker jeg, man har Uret i at mynstre og ulige at uddeele. Denne Denne, saavelsom ovrige mine anbragte Grunde, tænker jeg og tilstrækkelig at indsees og oplyses, alene ved at agte, at det gaaer ikke an at slutte saaledes: At, fordi den Bye paa 200 Tdr. Hartkorn har dobbelt Jordssmon og Afgrøde mod Naboe byen paa 100 Tdr. Hartkorn, derfor har den og dobbelt Fordeel, Styrke, Evner, Kræfter, og følgelig kan og bor bære dobbelt Byrde og Besværlighed af Hegnet. Nei den større Bye, skiønt den har dobbelt Jordsmon, har den dog ikke dobbelt Fordeel mod den mindre. Thi den feiler den Fordeel af Grundenes Nærliggenhed. Og denne Fordeel kan vel ikke nægtes at være heel betydelig. For denne Fordeels Skyld er det vel fornemmelig, at LandhuusholdningsSelskabet har udsat saa anseelige Præmier paa Gaardenes Udflytning, og at adskillige Proprietairer med store og anseelige Bekostninger sligt har iverksat. J mindste maae denne Fordeel kunde opveie den Besværlighed i Hegnet, som Anlegget af mindre Byer medfører, imod Anlegget af større. Skulde nu den større Bye, som har den Byrde af Grundenes Fraliggenhed, tillige betages den dermed naturligviis forknyttede Lettelse af mindre Hegn paa lige Hartkorn, hvorledes kan da Fordeelen paa lige Hartkorn i begge Byer siges lige? Ved denne eeneste Jagttagelse den man ingenlunde maae forbigaae og udelukke) bortfalder vist alt, hvad hvad som kan siges til Forsvar for ulige Byers Hegns Tagelse efter Hartkorn. Og som de mindre Byer ikke fornærmes, eller fornærmes kan ved halvt Hegn, ved at faae det Hegn, dem tilfalt, om Landet var inddeelt til Byer af samme og lige Størrelse; Saa kan halvt Hegn ingenlunde siges at være dem ødeleggende, og de ei i Stand, til at sette og vedligeholde Hegnet. Thi dette er jo at statuere: At den Indretning af smaae Byer, der dog nu saa meget ønskes, er odeleggende for Landet. - At smaae Byer uomgiengelig behøve paa grændsende store, for paa dem at afvelte en Deel af det Hegn, der med lige Naboebyer blev dem utaaleligt. Og kan de mindre Byer nu ikke bestaae uden paagrændsende større; Maae de ødelegges ved halvt Hegn, ved Naboebyer af lige Størrelse, hvad vil der da blive af, naar den nu saa meget forønskede, og tildeels iverksatte Fordeeling og Udflytning af de storre Byer videre fortsattes Med god Grund derimod kan Hegn efter Hartkorn siges de større Byer, om ei ødeleggende, dog fornærmende, naar de, som har den Besværlighed af Grundenes Fraliggenhed, skulde miste den med store Byers Anleg naturligviis forknyttede Lettelse af mindre Hegn paa lige Hartkorn, men tiltvinges at tage lige Hegn efter Hartkorn med de mindre Byer, som har den Fordeel af Grundenes Nærliggenhed. Vil den mindre Bye ved Lodtagelse i Adskille sens Hegn paastaae mod den storre: At et fælles Arbeide, som skal iverksættes af fleere sammenvirken. de Aarsager, bør efter billigheds Regler udskiftes efter de virkende Kræfters Størrelse, og deraf slutte: At den dobbelt storre Bye bør tage dobbelt AndeeliHegnet; Da meener jeg, at den storre med Grund kan svare: 1) At i sig selv er det den ene Bye uvedkommende, hvor stor eller liden Naboebyen er. Nok at Adskillelsen paa begge Sider eragtes lige nyttig og fornøden. At, siden det er Nytten efter Tidens og Stedets Omstændigheder, og ei nogen absolute Nødvendighed, der bestemmer, om Adskillelsen skal foretages, saa er Kundskab om Grændselinien alt, hvad man behøver, og er det aldeles ufornødent, og Sagen ganske uvedkommende, at vide, udregne og opmaale Strekningen og Forholdet af de sammenstødende, Territorier. Ligemeget, om det ene forholder sin mod det andet, som Rusland mod Curland, og Polen mod Preussen. Den paa begge Sider eragtede lige Nytte af Skilsmissen er det, som tilsiger lige Andeel i Hegnet. At denne Regl, som den naturligste, og er den ældste, og almindelig vedtaget i Verden. At endog tvende Byemænd, der har tvende sammenstodende Indhegninger, stedse har anseet sig pligtige, baade efter naturlig billighed, Lov og Forordninger, enhver at tage det halve af Adskillelsens Hegn, siden Adskil Adskillelsen eragtes begge lige nyttig, uden at tage deres forskiellige Kræfter, disse Indhegningers eller ovrige Hartkorns Forhold i Betragtning. At, som den større Bye ei bør vinde, saa bør den heller ikke tabe ved Naboers større eller mindre Grundstrækning. At det hverken bor komme dem til Tab eller Fordeel, hvad enten Naboerne samle eller fordeele sig, i færre eller fleere, større eller mindre Byer, indtage et større eller mindre Territorium. 2) At, dersom Naboerne anlegge deres Byer, til mindre Størrelser, faae de vel meere Hegn paa lige Hartkorn mod den større Byes Beboere, naar Billigheds, samt Lovens Bydende om halvt Hegn, følges, men saa har de og den betydelige Fordeel af Grundenes nærmere Beliggenhed, der opveier deres Uleilighed af lige Hartkorns større Hegn. Vil de anlegge deres Byer lige saa store, saa faae de og med dem paa lige Hartkorn lige Hegn, og har altsaa net oplige Fordeel og Byrde. – Og vil de samle sig i større Byer, saa kan de selv faae den nu misundte saa kaldede Fordeel af mindre Hegn paa lige Hartkorn. - Med hvad Ret, kan den større Bye altsaa billig spørge, kan vore Naboer, ved at anlegge mindre Byer, eller eenlige Gaarde, for at nyde den Herlighed af Grundenes Nærliggenhed, paastaae, at viskal paatage en Deel af den Byrde, som ei med vores, men med deres Anleg, som med Landets Jnddeeling til saa smaae Byer eller Steder naturlig er forknyttet, og dem, i Fald deres Naboer gjorde det samme, uomgiengelig vilde tilfalde. Endelig 3) Negtes: At lige Hartkorns Besiddere i den større og mindre Bye har lige Kræfter, og det, som meldt, formedelst Grundenes forskiellige Fralliggenhed, der vist nok er de forskellige Byers Beboere ligesaa gesaa betydelig, som den Forskiel, der faaes i Adskillelsens Hegn ved at tage halvt Hegn. Dersom en Vegt skal bæres paa en Stang af tvende Karle, af hvilke den eene er lidet stærkere, bør og Vegten være ham lidet nærmere, om de ellers lige skal bebyrdes. Efter denne Regl bør og Hegnets Byrde, efter Hartkorn udregnet, noget meere paaligge den Bye, eller Gaard, som er bestyrket ved den Fordeel, at have sine Grunde nærmere. Paa disse Grunde og deres Gyldighed er det, at vor Danske Lov har fastsatt: At Byer skal tage halvt Hegn med hverandre. Men, som disse Grunde, der gielde for Byers Adskillelses Hegn, ikke har Sted ved Byemænds Lodtagelse i Byens Hegn, saa anbefaler Loven, (aldeles uden at modsige sig selv, at Byemænd tage Andeel i Byens Hegn efter enhvers Jordsmon eller Hartkorn, siden de mindre Gaarde har og faae ikke deres Grunde nærmere beliggende, end de større, siden samtlige Byens Beboere, enhver efter sit Hartkorn, har lige Herlighed, og Besværlighed med hinanden. – (hvilket ei kan siges om Beboerne i tvende Naboebyer af forskiellig Størrelse, naar Hegnet imellem dem ei skulde uddeeles, som Tingenes Natur selv medfører.) Ved at tage Hegn efter Hartkorn faaer og en Byemand halvt Hegn, at lige Hegn, med Naboer, om alle Naboer og Byemænd var lige med ham i Jordsmon; Loven er altsaa conform i begge ommeldte dens Paabud, anseende det, som en Grundsetning: At enhver bor have det Hegn, ham med lige Naboer tilfaldt, og halvt Hegn; Siden ingen kan have nogen gyldig Grund til at forlange videre, siden ingen derved kan sige sig fornærmet; da ingen bør vegre det, som Tingens Natur og naturlig billighed medfører. For For at balancere de storre Byers Beboere den betydelige Besværlighed af Grundenes større Fraliggenhed, er det da høist billigt og nødvendigt, at dem ei berøves den Fordeel af mindre Hegn paa lige Hartkorn, den Fordeel, som Tingenes Natur, som Landets Jnddeeling til større Byer naturligviis, og til ommeldte Besværligheds Vederlag, selv medfører. Og som den Lovens foreskrevne Regl: At Byer skal tage halvt Hegn med hverandre, iagttager Billighed i alle muelige Tilfælde, saa har den og den Fordeel: At samme Gaards og Byes Beboere, den Stund den selv bliver uforandret, beholde stedse lige stort og samme Hegn, hvad enten Naboerne samle eller fordeele sig, faae større eller mindre Jordssmon, saa at denne Regl tillige forekommer utallige ellers opkommende Tvistigheder og Processer. Og hvilket er billigst, enten at enhver Bye faaer større eller mindre Hegn paa lige Hartkorn efter eget Anleg, mindre eller større Jordssmon, eller at enhver faaer Hegn efter Naboernes Anleg og foretagne Forandring, da ingen ved første Anleg kunde vide, hvad Hegn han i Tiden kunde faae, Man forestille sig kuns en stor Bye omgivet med udflyttede enkelte Gaarde, Er det billigt, at den mindre Bye eller Sted skal have den Herlighed af Grundenes Nærliggenhed, uden selv at have mindste af den dermed naturligviis forknyttede Besværlighed af større Hegn paa lige Hartkorn. Hedensted. den 11 Novemb. 1774. J. F. Lütken.