Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-06-29
To Skrivelser til Udgiveren. (Jndsendt.) . . Afsis, men kan denskahos S. Kjære Hr. Udgiver. 2 ar Jeg er en stakkels Herremand, som selv ikke har tært meget i min Ungdom, og derfor gjerne vilde see mine Børn bedre dannede og oplærte, i hvorvel det koster mig en Hoben Penge at holde dem inde i det dyre Kjøbenhavn. For at see til med dem, tilbringer jeg selv Vinteren i Hovedstaden; men det maa jeg da sige, at, hvad jeg ikke før har følet, hvor bedrøvelig uvidende jeg er kommen igjennem Verden, saa føler jeg det her til Marv, og Been. Og derfor vilde jeg gjerne have et godt Raad af en Mand som Dem, Hr. Udgiver, Sagen er denne, at min lille Malle mener, at jeg kunde dog nok hjælpe hende tilrette med hendes franske Lectie, som Mademoiselle" har sat hende for, 4 lange Blade, uden i mindste Maade at læse den igjennem med hende. Jeg arme Mand, der aldrig kan et fransk Ord, og Malle Stakkel, som, om hun end aldrig havde flere Lectier at lære i andre Ting, kunde sidde i 2 Nætter og 2 Dage, og endda ei blive færdig med at slaae alle de Ord op i Lexikon "Men, siger jeg, har da din Mademoiselle ikke læst det med Dig, mit Barn, Hun kan dog ei forlange, at Du skal lære saa meget af Dig Nei, Hr. Udgiver, den, der ikke læser det selp. En igjennem med Børnene, hvad de skulle lære, det er Mademoiselle", og det synes jeg dog er forunderligt; for det er jo ret ligesom hun var der blot for at høre, om jeg eller andre selv kunde eller vilde lære vore Børn deres Fransk. Og min lille Marius gaaer det mig ikke et Haar bedre med i hans Latin. Nogle Dage efter at han var kommet ind i Jnstitutet, fik han en Fortælling i en latinsk Læsebog at oversætte til næste Dag, skjøndt han slet ikke havde faaet nogen Anviisning til, hvorledes han skulde bære sig af dermed, og alt, hvad han før havde lært, var lidt af Badens latinske Grammatik. Min lille Marius søgde da ogsaa Hjelp hos mig, ligesom Malle, men, jeg maa bekiende, Hr. Udgiver, at, har jeg ikke lært Fransk i min Ungdom, har jeg endnu mindre lært Latin, og min Søn svarede jeg, at det vel maatte være en Feiltagelse af Bestyreren, eller at min Søn havde forstaaet den Ting uret. Jeg havde imidlertid ondt nok ved at trøste ham med, at han frit kunde sige Bestyreren, at han ikke havde kunnet komme ud af det, og at det nok saa ingen Fare vilde have, naar han sagde, at han ikke havde lært Latin før paa den Maade, men, naar Læreren vilde være saa god at gaae det et Par Gange igjennem, vilde han nok stræbe at lære det. Men han kom da godt an. "Hvad, sagde Læreren, Din Sl., har Du ikke lært Tin Lectie? Hvorfor har Din Fader ikke gaaet den igjennem med Dig? Det skal han gjøre; jeg har ikke Tid til det; men jeg skal nok høre Dig om Du kan den." Der stode vi da godt i det igjen. Og nu skal De da høre, Hr. Udgiver, om jeg ikke med samt mine Børn er meget at beklage. For der er da min Mindste, Franciska, som kun er 8 Aar, og netop kan læse godt i en dansk Bog, og forstaae, hvad hun læser, og regner og skriver derefter; hun er da ogsaa i Malles Jnstitut, og fik da ogsaa en Lectie for baade i Tydsk og i Gographie. Nu kan hun da ikke læse Tydsk engang, og dog skal hun strax dandse med efter de Andres Pibe, og baade læse og oversætte en Aneldte fra den ene Dag til den anden. Der kan jeg da en lille Smule hjælpe med, og gjør det da ogsaa det bedste jeg har lært, for at det ei skal gaae hende med Tydsken, som Marius med sit Latin, og siden jeg da mærker, at det er og skal saa være, og Læreren ikke har Tid til at lære Børnene, men blot at høre dem, men Geographien forstaaer jeg mig da heller ikke paa, og der har Franciska en heel Ræmse af Stæder i England, som hverken hun eller jeg veed, hvor ligge, at lære, og det stakkels Barn har da ligesaa lidt faaet sin geographiske Lectie igjennemgaaet, som hendes Sødskende deres og Regjeringsform og Religionsvæsen og Folkemængde og Qvadratindhold er naturligviis ogsaa Maiebarisk for os begge. Og stort bedre vilde det da ikke have gaaet hende med Sjælland, naar jeg ikke i mit Herremandsliv tilfældigen havde lært, hvad Stutterier og Skæferier og Veterinairskolerere, som ogsaa skulde læres, uden at være forklaret. Seer De nu, Hr. Udgiver, accurat saaledes gik det mig i mine Børneaar med den Jnformator, jeg fik; jeg kunde sagtens ingen Ting lære paa den Maade, og jeg blev da tagen fra Bogen, som en Dumrian, der ikke dude til at sindere. Og nu vilde jeg spørge Dem, om jeg skulde gjøre det samme med Malle, Marius og lille Franciska og reent ud erklære dem for uskikkede til at modtage den Dannelse og den Lærdom, jeg saa gjerne vilde have dem bibragt, eller om jeg ikke skulde have ret i at mene, at jeg maaskee selv gjerne kunde have blevet ved at studere, naar min Jnformator havde baaret sig anderledes ad med af lære mig Primitiva og Derivata og singularis og pluralis og præsens og imperfectum o. s. v., og om jeg skulde have saa megen Uret i at mene, at baade Mademoisellens og de øvrige Læreres Methode i at undervise er ikke en Pibe Tobak værd, Og saa har jeg da nu maattet taget en Privatlærer til mine stakkels Børn, for at hielpe dem med deres Lectier; men saa er det forskrækkeligt, hvad det løber op til om Aar og Dag nu, da baade aandelig og legemlig Føde er bleven saa dyr, og saa vilde jeg da gjerne vide Deres Mening, Hr. Udgiver, om jeg da ikke med Rette kunde paastaae, at i det Mindste det Halve af, hvad denne Jnformator koster mig om Maaneden, burde erstattes mig af Jnstitutet, hvor de dog i Grunden, ikkun opfylde Halvdelen og neppe det af, hvad jeg mener Lakhvære et Jnstituts Pligt mod Eleverne og disses Forældre. Deres Agricola. Flectional.