Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-05-31
Aarhuus. Den 28de Mai, Danmark første politiske Høitidsdag, blev i Aar ogsaa feiret her, og det, som hele Landet rundt, med Følelser af Taknemlighed, Tillid og Fremtidshaab. Den var hos os en virkelig Folkefest. Efter at Dagens Betydning, alt om Morgenen Kl. 5, var forkyndet Byens Jndvaanere ved en Salut af 27 Kanonskud, og efter at samtlige Skibe i Havnen, endogsaa de fremmede (engelske, svenske og norske) havde slagget den hele Dag, vare Folk, mod Aften, strømmet i skareviis ud til Riis=Skov, tæt udenfor Byen, hvor der musiceredes af Borgervæbningens Musikkorps. Rundt omkring paa Prinds Ferdinands Plads var opreist pyntelige Lovhytter, og begge Musik, balustrader vare smykkede med grøntomviklede Søiler og Guirlander. Paa Beværtningshuset vajede det danske Flag. Kl. 9 1/2 blev hele Pladsens Omkreds oplyst med Lamper og Blaalys, og mellem to høie Bøgetræer svævede som i Luften et Transparent, der var indfattet med Krandse paa begge Sider, med danske Flag i Kors ovenover. En stor Runddeel, midt paa Pladsen, oplystes af Beegkrandse, og udenom disse blev der afsjunget følgende (af Hr. F. S. Birch forfattede) Sang: Det Folk, som til sin Fader i Fryd, i Nød staaer Lid og sig paa ham forlader i Fredens, Farens Tid, dets Værd jeg vil paaskjønne med Faderkjærlighed. og kongeligen lønne, hvad tro med mig det led." Ei Statsmænd blot skal sige, men selve Folkets Røst, hvad gavne kan mit Rige, og læge skjulte Brost; af Folket vil jeg høre, hvad frit det taler ud, før jeg til Lov vil gjøre mit eget Herskerbud." Saa løb Kong Fredriks Stemme, hans Fadergodheds Tolk, og aldrig vi forglemme. hans Ord til Danmarks Folk. saalænge Havets Belte om Landets Bryst sig sneer, og under Skovens Telte Kjærminden frodig groer. J Mai lød Fredriks Tale. og tro med liflig Sang. henover Høi og Dale sig Fugleskaren svang den kvad, snart Danmark Sommer udfolder Blomstens Blad, og i den Høst, som kommer, vi Frugten hilse glad. Ja, Drot, med Fryd vi skue det Frø, Du ned har lagt; alt Solens milde rue, udfolder Bladets Pragt: Hil Dig, vor Drot! Du Kjære, saa jubler Danmark Søn, og Træets Frugter være Dit Hiertes bedste Løn. hvorefter Een af Festens Bestyrere udtalte nogle Ord som endte med det Ønske: "at Gud vil endnu længe lade os beholde Frederik den Sjette, at det Træ Han plan, tede, maa udbrede sit skjermende Løvtag over Landet, og Frugterne deraf forherlige Hans Livs Aften." Og da Taleren sluttede med det udraab: "Længe leve Hs. Majestæt Kongen, Held og Velsignelse over Stænder-Jnstitutionen!" udbrød den hele talrige Forsamling i et nifold gjentaget Hurraraab, ledsaget af 2 Kanonstud. Dernæst udbragtes Ønsker for Kongehuset, "Landets samtlige Stænderdeputerede, for, gamle Danmark, og hvor Byes Stænderdeputerede, &c. Derefter fordeelte Folk sig omkring. i Skoven, som flere Steder var illumineret, f. Ex. ved Skovhuset og Salonen. Saavel her som paa Prinds Ferdinands Plads blev der senere dandset indtil ud paa Natten. Og den Glæde havde man tillige, at uagtet den store Folkevrimmel, forefaldt der ikke det allermindste som endogsaa kun for et Øieblik kunde have forstyrret den herlige Stemning, der, fra først til sidst, havde viist sig Festen værdig. Vi ere visse paa, at denne Dag, feiret i Naturens friske Løvsal, vil hos Alle, som ret have begrebet dens Gjenstand, have efterladt sig et undsletteligt Jndtryk. Og gid den, hvergang den vender tilbage, maa bringe nyt Glædestof med sig, nye Frugter, modnede i Kongens og Folkets gjensidige Kjærlighed!