Københavns Adresseavis, 1784-09-07
Tirsdags Morgen den 7 September er i store Kanikestræde No. 39 i Stuen til Gaden bortstiaalet en olivguul Klædes Kiole og Vest med lysegrønt Silke Foer, 3 Par hvide Silkestrømper, og 3 Par hvide Bomulds dito; enhver retsindig forekommende vilde imod en stor Douceur behage at anholde den, som maatte falbyde eller pantsætte dette, og meddele Eieren, som er at finde paa bemeldte Sted, herom Underretning. Til Afmindelse af salig Med. Mette MagdalenaHopfiner, født Otzen, ved Hendes Fraskilleise. den 27 August 1784. Kom nu igien, min Siæl, og i, adspredte Tanker, Den haarde Storm er endt. Ey Tordnen høres meer. Hun er i god Behold, blev frelst ved Almagts Anker, Og sig en salig Aand hist over Svælget seer. Til Dag forandret er den Nat, som os indhylled, Da hun i Smerter svøbt, blev seet paa Viners Seng. Tør Vemods Taaren af, som bort vor Glæde skylled, Da fra en naadig Gud vi saae en Dom saa streng. Her staaer Guds Rigdoms Dyd paa Viisdom og paa Naade, Og troner nu sin Glands om Hendes Liv og Død, Hun i hans Samfund fik den ædle Tænkemaade, Af hvilken hendes Dyd velgiørende udflød. O Elskte, Du ey Dig, men ham, tilskrev det Gode, Som gav Dig denne Værd, hvori Du blant os stod. Saa skiøn en Siæl, som Din, i Smerter vel til mode, Er Gave fra hans Haand, os kiøbde med sit Blod. Din Tanke, stemt for ham, gik ud paa det allene, At findes troe mod Gud, og kierlig mod Din Mand, Og om mod Dine Børn, og Næsten glad at tiene For dets Opfyldelse Dit Hierte stod i Brand. Du følede Dit Kald, som Frelserens Veninde. Hans Venner fandt Den Stæl for Venskab aldrig kold. Og til Beundring Du fik Kraft at overvinde Hvad paa Din Siæleroe i Tiden gjorde Vold. Jeg føler ved Din Grav et ømt erkiendtligt Hierte, For Syster=Kierlighed, erfaret al min Tid. Du var mig dyrebar saavel i Fryd, som Smerte, Og til Opbyggelse Dit Liv, Din sidste Strid. Du seyred ved Din Troe, og blev os et Exempel, At Død og Piners Magt ey svække Hiertets Fred, Naar han, som bygde det, har derudi sit Tempel, Han kroner Christnens Taal med saadan Sallighed; J. L. O.J Anledning af Kiøbmand Hr. Hans Wedege Dødsfald i Vestindien den 15 Mai d. A. Haab, du bedrager til og smigrer Folk med Glæde -Ja gyder Rolighed i mit beklemte Bryst, I dette Bryst, hvor Sorg tilsidst maa finde Sæde, Naar ikke blot maaskee, men Vished nægter Trøst. Saa var det - men skal jeg det ømme Gaar nu røre? Da haabefulde Søn fra Fædre reves bort, Ney - Tanken mig kunn til Deeltagelse skal føre - Og føle i mig selv, at Deres Tab var stort: Fra Landets forgfrie Egn jeg Brygger Wedege besøger, Hans Huus, hvis Godhed jeg bestandig takke bør, Men neppe kom jeg der - før fælest Budskab søger At standse Glæden og oplukke Sorgens Dør Westindien du har Hans Wedege begravet. Han, som var Venners Haab Forældres sande Trøst, Og just paa den Tid Han paa Reysen sig belaved, At drage hiem igien til elskte Venners Bryst Hans Død bør fordre Sorg, ja Sorg af fleer, end Venner, Lad Rygtet tale kun, hvordan Hans Levnet var, Roesværdig Æreminde Han derfor vist fortiener; Thi hvo som kiendte Ham, for Hannem Godhed Bar Til den ædle Patriot! At sige Landets Gavn - at varste Landets Skade -Er Patriotens Pligt, der føler Jndføds=Jld, Dog! - hvo tør vove sig de Skranker at oplade, Der standser Virksomhed, Haab, Styrke, Vil stand, Fliid, Hvo hemmer Fordoms Magt? Hvo Egennyttes Skranker, Og viser Middelet mod begges Voldsomhed, Hvo Landets sande Tarv fornuftig, nyttig tænker, Og tænker alles Vel til rette Tid og Sted, Det giør den brave Mand, som skrev og stedse skriver Opsporet af Fornuft, Lyst og Erfarenhed. Og Landet Regler gier, hvorved dets Lykke bliver Til varigt Hold, naar kun det følge vil hans Fied. Han Kornhandelen har viist i sine Grene Hvordan den drives bør til Kongens, Landets Gavn, Hvordan at alles Vel i den sig kan foreene, Derfore Ære bør Etatsraad Martfelts Navn. Meine Empfindungen, bey dem Tode Sr. Excellence. des Heren.