Jyllandsposten, 1839-03-11
Man seer, at Fattigvæsenscommissionen i Randers offentligen har udtalt sin Besværing over det i Svang gaaende Betlerie, idet man med Hensyn til Fattigvæsenet almindeligen fremfører Klager snart over Fattigskattens Størrelse og snart over det tiltagende Betlerie, og dog bemærkes det, at Byens Beboere forøge den første og nære det sidste ved at give de Mange, som gaae om at tigge. Med stor Føie bebreides det der og saavel Giveren, der ved sin utidige Barmhiertighed fremmer Betleriet, som Betleren den strafskyldige Adfærd, at eludere Lovgivningen, og man har opfordret Politiet tilat forebygge al Betlen, Fattigcommissionen siger nu Hvilke ere vel de Personer, som betie? Det er Fattighusets Lemmer og en stor Deel af de i Byen boende, af Fattigkassen, Understøttede. At hjelpe de Første, hvis Underholdning koster Byens Borgere henimod 6000 Rbd. aarlig, og som hver Dag erholder en Føde, bedre end den, der er beredt Mange af dem, som svare Skat, er en Daarlighed, saa meget mere, som den Understøttelse, der gives dem i Penge og Fødevarer, meget ofte skal anvendes til hemmeligen at kjøbe Kaffe eller Brændeviin. At give de i Byen, boende Fattige, som dagligen, enten selv eller ved deres Børn tigge, er ikke mindre daarligt og endnu skadeligere, daarligt, fordi disse, som ikke undsee sig ved deres Trang, vel vide at tye til Commissionen for at faae Hjelp, og skadeligt, da mange Fattige bestyrkes i deres Ørkesløshed, thi det er lettere at betie end arbeide, og Børnene værnes derved til den Lediggang, der er Anledning til saamange Laster. Det er her saameget priisværdigere, at den ærede Fattigcommission netop i Randers advarer for saadant skammeligt Betlerie, der er meget nær beslægtet med Tyverie og vel oftest dennes Forgænger, som det er aldeles umuligt for Politiemesteren i en Bye som denne at overholde Orden, saavel i saa mange andre Henseender, som fordi Byens Borgermester har været suspenderet i henved 5 Aar, i hvilken Tid Byen har været saagodtsom uden Politiemester, da det er en Selvfølge, at en Constitution af Justitsraad Reiersen qva Politieøvrighed i det Tidsrum har havt saare lidet at betyde, eftersom det maa være Enhver bekjendt, at den vidtløftige Administration af de betydelige Herreder, som ere underlagte denne arbeidsomme Herredsfoged, maa give denne Embedsmand saameget at varetage, at Byens Jnteresser paa flere Maader føleligen maae lide og have lidt ved saaledes for en stor Deel at være sig selv overladte, hvilket man i høi Grad maa undres over har kunne finde Sted. Borgernes Pligt er det altsaa dobbelt, ikke at modarbeide Fattigcommissionens Bestræbelser ved den utidige Given, som det blotte Hensyn tilden trykkende Fattigskat ei alene gjør overflødig, men end- og i høi Grad strafværdig, da saadan taabelig Barmhiertighed kun føder Dovenskab og mange andre Laster. Vi indsee iøvrigt ikke, hvorfor en Byes Politiebetjente, som dog væsentlig have at gjøre med at paasee Politieuordener, om ogsaa den constituerede Politiemester ei levnes Tid til hermed at befatte sig, ei ligefrem arrestere saadanne Bel lere og derved befrie en Byes Borgere for dette skammelige Uvæsen. Thi hvor det er Politiet om at gjøre, kraftig at gjennemføre denne Forholdsregel, vil enhversomhelst Fattigcommission see sig fritaget for Opfordring, som her er skeet, og blandt hvis Medlemmer man endog finder den constituerede Politiemester, hvilket netop vidner om, at denne med Forretninger altfor overlæssede Embedsmand har maattet tye til Advarsler, hvor den executive Magts Anvendelse havde været ønskelig. Borgerens Pligt er det ikke at arrestere Betleren, saadant tilkommer Politiet; og Betleriet vil derfor aldrig standses i en Bye, hvor ei Øvrigheden forstaaer at træffe hensigtssvarende Straffemidler. – Det være ved denne Leilighed sagt, at Tiggeriet af Børn i Viborg endog gaaer saavidt, at disse ei alene forfølge Folk hele Gader igjennem med deres utaalelige Klynken, men hvad værre er, endog løbe ud og ind af Husene, hvor de saalænge overfylde Gange og Forstuer og banke paa Dørene, indtil de have tiltryglet sig Skillingen. Vi ville derfor haabe, at denne Politieuorden allersnarest af vedkommende Øvrigheder vil blive afhjulpen, da Byens Borgere, altfor meget lide under saadant Betlerie, som i denne Bye allerskarpest burde paasees, for ei med Tiden af saadanne fordærvede Gadebørn at danne vordende Candidater til det store Huus i Viborg. – Af de forskjellige Luftsyn, hvoraf i denne Vinter flere mærkelige have ladet sig tilsyne i Jylland, er det især paafaldende, at man tvende Gange har observeret en stor lys bred Stribe fra Østen til Vesten, som hver Gang temmelig længe har ladet sig tilsyne og som man i denne Direction ei kan antage i mindste Maade kunde have sit Ophav fra Nordlysene, hvortil den ogsaa præsenterede sig alt er nær. En stor Sjeldenhed vare ogsaa de rødlige Luftsyn i forrige Maaned, som frembød et pragtfuldt Skue. Grønlændernes almindelige Sagn, at mange Nordlys betyde mild Vinter, synes iaar tildeels at have stadfæste sig. Det sees af Portesenillen, at Jfr. Graahn for at dandse nogle Gange i Hamborg omtrent vil erholde ligesaameget som hendes aarlige Gage ved det kongl. Theater, hvorhos tillige bemærkes, at om hun kommer til London, hvor Spørgsmaalet kun er om Pund Sterling og Guineer, vil Hamborgernes Engagement blive anseet for en Bagatel Men gaaer nu en saadan Londonner-Reise for sig, er det klart, at Hr. Titchens Tilbud, for 200 Rbd. at formaae Jomfruen til at dandse tvende Gange paa Odense Theater, snarere har erholdt Afslag, fordi Hr. Skuespildirecteurens Lønningsfonds have været for kortvirkende, end fordi: "det ikke tillades Dandserinderne ved det kongelige Theater at have lange Permissioner.