Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1843-06-08
(Fortsat see d. Bl. Nr. 64.) Jntet er sørgeligere end at see et Land sønderslidt af Borgerkrig og Partieaand, og desværre har dette allerede i flere Aar været Tilfældet med det ulykkelige Spanien, og dog gives der faa Lande, som af Himlen er begunstiget med et saa herligt Clima, og hvis frodige Jordbund kunne skjænke dets Jndbyggere et saa rigt og overflødigt Udkomme; men desværre, det synes som om en Forbandelse hviler over dette ulykkelige Land, i de sidste 35 Aar har det i høiere Grad, end noget Andet været hjemsøgt ved Angreb fra uden og ved Borgerkrige forinden. Fra 1807 til 1814 rasede en forbittret Kamp i alle Provindser, Engelændere og Franskmænd gjorde Spanien til en Skueplads for deres Tvistigheder og Tabet af Menneskeliv og Eiendom i disse Aar var umaadeligt. Da Ferdinand igjen besteeg sin Throne og med Glæde blev hilset af den hele Nation, lovede han Spanierne en Constitution og Afskaffelse af alle Misbrug – men det havde aldrig været hans Hensigt at opfylde disse Forpligtelser; efter en lang Kamp mod hans Tyranie, tabte endelig Folket og Armeen Taalmodigheden, stod op i Masse og - bragte ham omsider som Fange til Cadix. Frankerig, den Gang Spaniens onde Genius, kom med en Armee til hans Understyttelse, og igjen oprettede Despotismen. Folkets Aand var nu brudt, og indtil Ferdinand af hans Gemalinde blev bevæget til at forandre Arvefølgen, hørtes ingen Følelse af Patriotisme, intet Ønske om Uafhængighed i hele Spanien, og blev der undertiden gjort et Forsøg paa at bringe Kongen til at opfylde sine hellige Løfter, bleve Ophavsmændene undertrykte af Militairmagt, fangne ved Krigslist, og henrettede som de groveste Misdædere. Derpaa fulgte Borgerkrigen, Decreterne i Durango, og Blodbadene mellem Carlisterne og de Christinos. Efter navnløse Lidelser saae endelig Folket en Ende paa denne morderigske Kamp, og nærede nu et Haab om Rolighed og Fred under den milde og kloge Espartero; men desværre, Fremmede og Forræddere i Landet selv stiftede en Opstand i Catalonien, man udsaaede paa Ny Borgerkrigens Sæd, og de ulykkelige Følger deraf ere endnu ikke forvundne, men true med at blive uheldsbringende for Spanien. Og desværre er det ikke allene Spanierne selv, som lide under denne Tingenes sørgelige Tilstand, men flere tusinde Fremmede, som Spaniens i de sidste Aar bedre ordnede Tilstand havde indgydt Haab om at Statscreditten igjen skulle oprettes og som derfor havde anvendt betydelige Capitaler i Spanien; men finde sig nu skuffede i deres Forventning, og mange henslæbe deres Liv i Armod og Trang. Og hvad er Skyld i, at Factioner sønderslide Europas skjønneste Land, tildeels Spanierne selv, vandte til i Fortiden at vandre i Fanatismens og Despotismens Lænker, have de siden disse faldt, viist sig som Børn, man slipper af Ledebaandet, Frihedens Straaleglands har blændet dem, de indsee ikke at al Frihed maae være begrændset af en liberal og viis Lovgivning, og at Lovens Overholdelse er den eeneste Beskyttelse for Personer og Eiendomme, de ville alle være Herrer, og derved avles Anarchie og indbyrdes Uenighed; hertil kommer ogsaa, at enkelte Provindser, saasom de Baskiske, ere i Besiddelse af adskillige forældede Rettigheder, eller Fueros, der aldeles ikke passe eller kunne bestaae i Forening med de øvrige Jnstitutioner i Riget; Espartero har været nødsaget til noget at indskrænke disse, og herover er Beboerne i hine Provindser misfornøiet, uden dog dertil at have Grund, da Regenten kun kan tage Hensyn til det Heles Vel. Der er kun et Hjelpemiddel for Spaniens Held, det er Enighed og Patriotisme hos dets Beboere; hvis de ikke selv ville bevare deres Frihed og Uafhængighed, og slutte sig til Espartero, istedetfor at lytte til fremmede Partiegiengere saa ville der igjen blive Despotismens Slaver; kun deres egen Kraft kan bevare dem foren saadan Skjebne. Den urolige Stemning som forØieblikket hersker i Spanien, er frembragt, ved det seneste Bombardement i Barcelona og de strænge Forholdsregler, som Regenten var nødt til at anvende, der, for at dæmpe Opstanden, og ved Ministeriets Lopes's Fald; for at smigre Folket, havde Ministeriet forlangt at Regentens egen Livgarde, skulle opløses, og at Zurbano og en anden General skulle afskediges; da disse med Hensyn til Forholdsreglerne i Catalonien havde handlet efter Ordre, nægtede Regenten dette, og nu tog Ministeriet dets Afskeed; heraf, opstod den sidste stormende Session i de spanske Deputeredeskammer, og desværre meldes der nu under 24de Mai at Staden, Zaragossa er i fuld Opstand, Authoriteterne, Linietropperne og Nationalgarden have i Forening udstædt et Manifest, hvori der fordres Ministeriet Lopes's Jgienindsættelse, og Emissairer vare ankomne fra Zaragossa til Barcelona for at fastsætte Forholdsreglerne med Anthoriteterne; Provindserne Catalonien og Arragonien forlange ved deres Deputerede, at Esparteros Regentskab strax ophører, og at Dronning Jsabellan erklæres for fuldmyndig; mange rige Familier have allerede forladt Barcelona og ere flygtede til Frankerig. Authoriteterne i Barcelona skulle have Lyst til at følge Zaragossas Erempel, men ville ikke først give Impulsen, en stor Masse Mennesker havde forsamlet sig paa Ramblapladsen, og den første Alcalde havde talet til Mængden, og sagt, at en af Cataloniens Deputerede Hr. Prim befandt sig for Øieblikket i Provindsen for at organisere 40000 Md. til Forsvar som det hedder, for Landets Rettigheder." Madrid var derimod endnu alting roligt.