JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-12
Skive, den 5te Juli. Ved den her i Gaar holdte Stutteriebesigtigelse, erholdt Gaardmand Jens Christensen i Frederiksdahl, Hierk Sogn, den første Præmie 100 Rbd. Sølv for den bedste Hingst, og Gaardmand Peder Pedersen Hougaard i Brøndum Bye og Sogn, den anden Præmie 40 Rbd. Sølv, begge boende her i Salling.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-12
Viborg. Mandagen den 27de Juni sidste afvigte holdtes paa sædvanlig Maade det aarlige Viborg Stifts Landemode, ved hvilket Hr. Amtsprovst Funder i Broue prædikede over Matth. S. 15, 16 V. Dagen efter holdt Bibelselskabet sit aarlige Møde, hvori Regnskaberne bleve fremlagte, som udviste hvilken Beholdning Selskabet til Dato har. J de faa Aar, Selskabet har virket, ere til fattige Bibelelskere gratis udleverede 86 indbunde Bibler og 235 indbundne Nye testamenter, ligesom til Andre for en moderat Betaling 134 Bibler og 556 Nyetestamenter.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-12
Det er for Agerdyrkningens Venner glædelige at vide, at der og her i Nørrejylland haves og trives Skæferier af spansk Race. Hr. Provst Krarup i Veirum ved Holstebroe har i mange Aar havt en saadan Race og ved Staldforing og hensigtsmæssig Behandling har denne kyndige Landmand bragt det saavidt, at han f. Ex. i disse Dage har solgt til Klædefabriken, Hr. Kjøbmand P. Guldberg her driver, af spansk Uld 63 Lpd. a 10 Rbd. 4 Mk. Lispundet. Hans Faareflok siges at være 400. Ogsaa Proprietair Stabell, paa Allingskougaard i Aarhuus Stift, har en forbedret Blandingsrace af 600 Faar, der rigelig betaler sig. Man seer heraf, at Landmanden, ved at angribe sig og benytte sine Jorder efter fremmede Landes Maade, ikke behøver at frygte for Udkommet, om end Kornpriserne ere lave.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-12
Blandede Efterretninger. J Worcester var nyligen en Dyrefægtning af ganske egen Art, nemlig imellem to store Løver og sex Bulbidere, af hvilke altid tre af Gangen, anfaldt Dyret. Kampen varede ikke længe, da de, paa een nær, som Løven hed midt over, af dens stærke Labber bleve kastede saaledes omkuld, at Benene knækkedes paa dem. Det oprindelige Veddemaal var 5000 Pd. St., men der skal være veddet langt større Summer, og det i Begyndelsen til Fordeel for Hundene.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-12
En afsindig Skomager i Engelland, ved Navn Hale, tillod sig for ikke længe siden i en Kirke, da den Geistlige holdt den sædvanlige Bøn for den gudfrygtige og naadige Konge, at raabe: "det er Løgn!" Til sit Forsvar anførte han, at det var hans Hensigt at afskaffe den ugudelige Skik, at lyve i Bønner og lige i Ansigtet, eller betjene sig af Formularer, der i de fleste Tilfælde ere upassende Men han blev dømt til en Mulct af 20 Pd., og da han ikke kunde betale denne, efterdi han, i Følge hans egen Forsikkring, havde anvendt sin hele Formue af 300 Pd. paa religiøse Skrifters Udbredelse, blev han sat i Arrest.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-12
J Calcutta foreviste man i Fjor en Dverg paa sexten Aar, som ikke var over to Fod stor og saae ud som et Barn paa otte Maaneder. Hans Stemme kunde neppe fornemmes, og mod Fremmede var han meget frygtsom.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-12
I Altona har een for Musikens Fremme varmt besjelet Mand, Dr. Mutzenbiecher, ladet opføre og indrette en egen Bygning, die Ton halle kaldet, hvor der gives Vinterconcerter af Musikyndere, der danne et talrigt, sluttet Selskab.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-12
Jernveien fra London til Edinburg skal med det første paabegyndes. For at undgaae en Række af Høie bliver man nødsaget til at tage en Omvei. Veien faaer derfor en Længde af 500 engelske Mile. Dens Vigtighed og den Mængde Dampvogne, der kunne benytte den, gjøre tre forskjellige Beie nødvendige. Man beregner, at dertil vil bruges 90,000 Tønder Jern, ei at tale om den uhyre Mængde af dette Metal, som vil behøves til Vognene.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-12
Den franske Cour. fortæller, at Kongen af Spanien nyligen spurgte den gamle Castannos: Nu, hvorledes finder du nu mine Gardeofficierer, og den graahærdede General svarede med krigersk Frimodighed: Sire, bare Børnekopperne ikke bryde ud blandt dem. Formedelst Purgationen er nemlig næsten hele det gamle Officier corps udrenset, og unge Herrer (vist nok af honette Familier) have faaet deres Post.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-12
Kjøbenhavns Børs, den 12te Juli 1826. Hamburg 2 M.a vista 211 Species 213.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-12
Specier solgtes til 12 Rbmk. 12 1/2 s. Bank-Disconto 5 pCt. Norske Speciessedler. pr. 10 Specier.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-12
Svenske Sedler (Hamb. A. C. Nachr.) pr. Rdlr. Rigsgjeld. 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R. Dito Dito. . . . . . . . Nationalbank Obligationer. (af Laanet 4 Febr. 1820) 103 1/2 104 Rbd. r. S. Dito Dito. . . . . . . .
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-12
Hamborger Laan af 1819. Bmk. 3000 Dito Dito Bmk. 4000 6 pC. norsk Laan, ved Hambro & Søn, 4 pC. Dito nye . . . . . Asiatiske Actier. . . . . . 19 1/8 19 1/4 Rbd. Sedl. 52 3/4 52 3/4 Rbs. Tegn. 962195 3/4 Rbd. Sedl. 90 1/2 90 1/4 i Banco. 110 1/2 111 i Sedler. 99 1/4 109 Banco. 99 1/2 100 Banco. 106 106 1/2 i Banco 98 3/4,99 i Banco. i Sedler. 3 pC. nye danske Oblig., 3 M. efter at samme ere udstædte, 70 3/4 a 71 L. Sterling. 1 L. Sterl. beregnet til 14 Bmk.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-12
Advarsel for det Kjøbenhavnske Publikum. Man trykkes.I Kjøbenhavns Politieret, d. 11 Juli 1825. P. Eberlin. Paris, den 25 Juni 1825.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-12
Jgaarmorges bragte mig et Bud fra et af de utallige Deligence-Contoirer her i Paris, en Pakke, hvorved var fastbundet, som det syntes, et Brev, med min fulde Adresse og forsynet med adskillige saavel franske som tydske Deligencemærker og med denne Paaskrift: Ce paquet con tient un livre. Jeg betalte Fragten med ni Franker og qvitterede for Modtagelsen i Protokollen, der var fuldkommen i sin Orden. Da Buddet var gaaet, løsnede jeg Seglgarnet, hvormed det tilsyneladende Brev var bundet til Pakken, og fandt da til min store Forundring, at Convoluten, der havde været tredobbelt forsynet med det Kongelige Postsegl i Hamborg, var brækket, og Brevet borttaget. Ved nu at aabne Pakken fandt jeg, at Bogen ligeledes var bortstiaalet, og at Tyven i dens Sted havde lagt en hvidagtig Muursteen. At Pakken var kommet fra Kjøbenhavn er upaatvivlelig kjendeligt af Udskriften og af andre Mærker, men efter Sagens Beskaffenhed er det umueligt at nævne eller end- og at gjette paa Opfinderen, og at Tyveriet er begaaet paa fransk Grund, derom kan heller ingen Tvivl være, ligesom det ogsaa er klart, at der har været fleer end een Haand i dette Spidsbuberie. Videre kan jeg ikke udlade mig angaaende mine Mistanker, men overlader til enhver at gjette sig frem, ligesom jeg. Allene vil jeg herved tage mig den Frihed at advare det danske Publikum i Almindelighed, og mine Venner i Særdeleshed, at de aldrig sender smaae Pakker, til Hamborg, for derfra at afgaae til Frankrig med Deligencer, men at de stedse sende dem enten med bekiendte Reisende, eller og ved danske Boghandlere eller andre Handlende, der have større Forsendelser at gjøre til en Boghandler eller til et andet Handelshuus i Paris, P. A. Heiberg.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-16
Nyeste kilderie af Kjøbenhavn. ris. Toogtyvende Aargang. No. 57. J Etatsraad F. Thaarups Fraværelse redigeret af Chr. Thaarup. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 16 Juli 1826.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-16
Et Brev til Hr. Professor Gamborg, i Anledning af Sammes: "Et Par Ord om Retskrivning."(S. dette Blads No. 54.)Med den Agtelse og Ærbødighed, jeg skylder en hæderlig Olding, som jeg ikke allene tæller blandt mine academiske Lærere, men der alt var fremtraadt som philosophisk Forfatter i det Aar, da jeg først traadte ind i Livet, tillader jeg mig, høistærede Hr. Professor, at vælge denne Vei til at giøre nogle Erindringer ved Deres ovenanførte orthographiske Bemærkninger. Jeg venter mig ikke blot Deres Overbærelse med den cursoriske Brevform, jeg af flere Grunde maa give disse mine Erindringer; men jeg stoler med Tillid paa, at de ville sees og bedømmes fra det rette Synspunkt af en Mand, som hverken fattes Evne til at giennemskue Begreberne om Sagen, der handles om, eller Sind til at behandle den paa en Maade, sømmelig for den Dannede - en Mand, som tidlig af Oldtidens Vise har lært: "Nihil melius esse illis mysteriis, quibus er gresti immanique vita exculti ad humanitatem & mitigati sumus."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-16
Min vigtigste Erindring er imod den Forklaring over Begrebet: Retskrivning, som De tillægger mig. "Efter Prof. Molbechs Forklaring i Aftenbladet No. 24 og 25 - siger De er Retskrivning den Stave- og Skrivemaade, som vore fornemste og bedste Skribenter, Digtere, og Prosaister betiene sig af." Men denne Forklaring eller Definition vil Hr. Professoren, ved nøiere Eftersyn, ingensteds finde i det, jeg i ovenmeldte Blade har skrevet "om den ny svenske Skrivemaade i dansk Skrift *). Det Sted, hvorpaa De mueligen især vil grunde ovenanførte, mig tillagte Forklaring, er den S. 33 yttrede Grundsætning: "at hiemlet Brug maa være den første Grund for al Lære og Retskrivning."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-16
Nu vil en logisk Sammenligning af begge Sætninger strax vise, at den sidste indeholder, efterOCicero de Legius. I. 14.1) Ogsaa særskilt trykt, 42 S. 8vo; i den Gyldendalske Boghandling. (Jeg anfører Sidetallene af dette særskilte Aftryk.) som den forstaaes, enten mere, eller mindre, end den første. Ved hiemlet Brug i Skrift forstaaer jeg den, som ikke allene har vore fornemste og bedste Skribenters" Auctoritet for sig (hvilken dog naturligviis saa meget mere styrker Hiemmelen); men som er saa gammel og saa almindelig, at den, uden at trænge til nogen ny Theorie, opfylder Skriftens Hensigt ved almeen Forstaaelighed. Hertil hører f. Ex. Brugen af det dobbelte a eller aa til at betegne en os Alle bekiendt Lyd. Fra den første Tid, at man i det danske Sprog fik denne Mellemlyd af a og og eller hvad man ellers vil kalde den, har man i dansk Skrift betient sig af Tegnet aa til at udtrykke den. Enhver, som har lært at læse Dansk, forstaaer Tegnet og anvender det rigtigt, Dette kalder jeg hiemlet Brug, og nu siger jeg, hvis Orthographen vil lære os skriftlig at udtrykke bemeldte Lyd, da maa hans Forskrift, være den: efter dansk Skrivebrug (ikke blot de bedste danske Prosaisters og Digteres, men 5 til 6 Aarhundredes Brug) udtrykkes denne Lyd med Tegnet aa. - Men nu siger Hr. Professor Gamborg, eller hvilkensomhelst anden Forfatter, det danske Skrifttegn for Aa-Lyden bør forkastes, og et andet Tegn af sættes i Stedet. Dog kan han jo ligesaa lidt faae det nye Tegn indført i Almeenhedens nærværende Skrivebrug, som han kan fortrænge det gamle af de tusinde Skrifter, hvori det findes. Det nye Tegn bliver altsaa kun Professor Gamborgs aa; og Orthographen har intet med Hr. Professorens, men kun med den danske Skrivemaade at giøre. Det tilkommer ham heller ikke at sige, saaledes var det bedre; men kun saaledes er det. At han maaskee leilighedsviis beretter: J Aaret 1825 fremstod Hr. N. N. med den Paastand, at de Danske burde afgnide en 500 Aars gammel Rustplet i deres Skriftsprog, nemlig det danske Lydtegn aa, og indsætte det blanke svenske a i Stedet: hører til det danske Skriftsprogs Historie; men ikke til den danske Retskrivningslære som den er. En heel anden Sag er det, at tale om Tegnet at sig selv, eller som et fremmedt Skrifttegn, og foreslaae af en eller anden Grund dets Jndførelse i vort Skriftsprog. Her ere vi paa en ganske anden Mark, end hvor vi lære hvad der er rigtig : almeen antagen og derfor almeen forstaaelig dansk Skrift. Orthographen, eller den, som vil fremsætte Reglerne for rigtig dansk Skrift, er ligesaa lidt Lovgiver i Skriftriget, som Forfatteren af en Lærebog i den danske Lovkyndighed er Lovgiver i Danmark. Hvad vilde dog være urimeligere, end om en saadan Forfatter, der troede at indsee det Urigtige eller mindre Gode og Gavnende i et gieldende Lovbud, vilde i sin Lærrebog blande et nyt Lovforslag imellem Lovgivningens positive Forskrifter, – Jkke anderledes handler den, som i en dansk Retskrivningslære vil indføre.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-16
en Artikel, der lærer Brugen af det svenske i Stedet for det danske Skrifttegn aa. "Men, siger Hr. Professoren, er da Retskrivning og Skrivebrug synonyme Ord?
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-16
J mangfoldige og de allerfleste Tilfælde ere de det paa en soleklar Maade. Skrivebrugen, lærer os, at skrive Tegnet A for A-Lyden &c. &c. eller i en almindelig Regel, at betegne enhver dansk Sproglyd med det almindelig vedtagne Skrifttegn. Hvad giør Retskrivningslæren andet? – I enkelte og faa Tilfælde kan det derimod siges, at det er tvivlsomt hvad der er almindelig Skrivebrug f. E. med Hensyn til Brugen af i de eiendommelige danske Tvelyde. Her kan Retskrivningslæren ingen anden Vei gaae, end at den 1.) nøiagtigen angiver, hvorledes det i Henseende til den nærværende Brug forholder sig. 2.) Historisk beretter, hvorledes Brugen har dannet og fæstet sig i den forgangne Tid, og hvilken Skrivemaade der kan siges at have den største nationale Auctoritet. For at blive ved sidstnævnte Exempel, saa kan Orthographen anføre følgende: Fra de ældste Tider vi kiende til Skrift og skrevne Bøger i Norden, har man kun brugt et Tegn (i) for J-Lyden, baade hvor den er selvstændig Vocal, og hvor den er sammensmeltet med andre Vocaler, saavel i de fuldkomne Diphtonger (ai, ei, gi, &c.) som i de Tilfælde, hvor J Lyden gaaer over til et Slags Aspiration eller Halv=Consonant og danner, med Vocaler efter sig, en anden Art af Tvelyd (saasom i Ordene: Skiald, igien, fiollet, Biælde, giøre.) Nogle have i den sildigere Tid, især fra Slutningen af det 18de Aarhundrede, villet i disse Tilfælde, og fornemmelig i det sidste, ombytte Tegnet i med I. Denne Forandring har hverken gammel Vedtægt, eller almindelig nyere Brug for sig. *) Saaledes omtrent er min Mening, at Retskrivningslæren i dette Tilfælde maatte ud*) Det er saaledes urigtigt, naar det hedder i Dahls Oversigt af den danske Retskrivningslære S. 9. B. 6. "Foran en Selvlyd i samme Stavelse bliver i Lyden altid betegnet ved 1, f. E. Tjære, o. s. v. I det mindste maa ved dette altid ikke forstaaes af alle trykke sig. Maaskee vilde jeg endnu tillægge følgende: Med Hensyn til dem, som i ovenmeldte sidste Tilfælde forsvare Brugen af i som rigtigere, paa Grund af at det er en fra Vocalen i forskiellig Lyd, man i dette Tilfælde har at betegne, kan det bemærkes: at uagtet en vis Forskiellighed vel finder Sted, er det uden Tvivl urigtigt at kalde det danske Lyd=Element af i, som flyder sammen med Vocalerne af e, 6, æ og 8, en Consonant; hvorved man tillægger den danske Udtale en Haardhed, som den i Folkets Mund ikke har, Fortiden har erkiendt dette: og man har derfor fra ældgammel Tid i dansk Skrift enten betegnet bemeldte Lyd=Element ved i, eller reent udeladt Betegnelsen og skrevet Skald, halp (hialp) gerne, Berg, gøre a. ligesom og Jslænderne aldrig betegne denne J Lyd, hvor den sammensmelter med Vokalen e, ved et j, men ved en Accent over dette et (f. Ex. i Ordense, sed, lette, her, o. d.)(Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-16
Frimodige Yttringer om Skolelærernes Lønninger, og indbyrdes Underviisning. (Fortsættelse; see forr. No.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-16
Andenlærerembederne ere almindeligst bestemte for ugivte Personer, og Lønnen er, i de større Kjøbstæder, eller hvilket er det samme, paa de kostbareste Levesteder, 2 til 300 Rbd. J de mindre Kjøbstæder, hvor Læreren da mestendeels, uden Betaling, faaer Kosten i Borgernes Huse, er Lønnen gjerne 100 Rbd. Endskjøndt en saadan Mands Løn neppe staaer i Ligning med mangen Handelsbetjents, da denne nyder alle Fornødenheder i Principalens Huus, saa kan han, naar han lever sparsomt, klæder sig borgerligt og intet anvender paa Fornøielse, vel intet lægge op, som Erfaring ogsaa viser; men leve anstændigt uden nogens Hjelp. Hans Løn er altsaa tilstrækkelig for ham, men ikke for den Skoles Vel, hvori han arbeider. Givte sig kan han ikke, følgeligen søger han, saasnart et passende Embede er ledigt, at komme paa Landet, hvor han haaber at opnaae Mandens Bestemmelse, at vorde Huusfader og lykkelig i eget Hjem. Men derved skeer det stundom, at en Skole, i en Tid af 8 til 9 Aar, 5 til 6 Gange kan skifte Andenlærer, og derved lide de Unge endnu et større Tab, end om de ligesaa ofte skiftede Skole, fordi de jevnligen blive unge, uovede Seminaristers Læreklude. Førstelærer har paa enkelte Steder 500 almindeligst 400 Rbd. i de større Kjøbstæder. Neppe i flere end een eneste af saadanne Kjøbstæder er Førstelærerens Løn 300 til 350 Rbd., endog uden, efter den allernaadigste Skoleanordnings Bestemmelse, at kunne holde en Ko. -de mindre Kjøbstæder er Lønnen imellem 200 og 400 Rbd.; men da er der mestendeels sørget for Embedets Forbedring paa anden Maade, f. Ex.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-16
Sætter man en Smaahandler eller en Haandværksmand i Skat, da veed Jngen, end ikke han selv, hvor store hans Jndtægter ere, fordi de komme til hver Time paa Dagen og udgives igjen uden videre Beregning; men uagtet han maaskee om Aftenen kan fortære mere i Verts husene end en Skolelærerfamilie har til sin Underholdning hele Dagen, og uagtet han kan gjøre sig mange kostbare Fornøielser, saa ansættes han maaskee for 10 Mk., naar Skolelæreren sættes for 10 Rbd.; men Læreren er og saa uheldig, at Jndvaanere, som selv tildeels skulle udrede hans Løn, foreslog den, og Jndvaanere, som lettes ved hans Byrder, sætte hans Skat.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-16
Ved at foreslaae Lønningerne indsaae man vel, at en Andenlærer behøvede 2 til 300 Rbd., det var da ikke vanskeligt at indsee, at en Familie ikke kunde leve af det Dobbelte.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-16
Borgerskolernes Reform blev vist ikke foretaget i oeconomisk Hensigt, men for at fremme Oplysningen. Vil man forarme Lærerne, saa tager man sandelig feil af Midlerne. Og det er vist, at hvor den Feil ikke nogensinde er begaaet, at betroe Lærembederne til Stormænds forfaldne Sønner, eller gjøre dem til Pensions anstalter for Ladefogder, Kudske eller Skopudsere, men der derimod er sørget, saavidt muligt, for at faae duelige og drivtige Lærere, der søge man Aarsagen til Skolevnes Forfald i Skolelærernes Undertrykkelse paa een eller anden Maade. En Mand som Kummer ledsager, og som nedslaaet begynder sit Dagværk, arbeider, endog imod sin Villie, slet. Er han en Agerdyrker eller Haandværker a., kan dog hans Mod oplives ved det Haab, at den taknemlige Natur eller den skjønsomme Medborger vil lønne hans Bestræbelser og forbedre hans Kaar; men om 1) J Syskolerne betales 16 til 20 Rbd. aarligen for et Barns Underviisning. Skolelæreren er nok saa nidkiær i sit Kald, om han dagligen anstrænger sig endog over Evne, hans hele Anstrængelse vil end ikke med 1/2 Skilling forbedre hans Kaar. Børns Characteer er Liv, Munterhed og Hjertelighed, og ved Munterhed og Hjertelighed maa Læreren hos dem fremmelske de vakte og vække de slumrende Evner. Men hvorfra tager han denne Munterhed, denne Lyst til sit møisomme Embede, naar han lægger sig med Kummer og vækkes til Fortvivlelse? Hans nagende Bekymring vil hos de Unge føde Uvirksomhed og Aandsfløvhed. Skolelærernes gode Udkomme og Ungdommens Oplysning ere forenede som Aarsag og Virkning. Hvo som vil undertrykke Almueoplysningen, han begynde altsaa med at undertrykke Lærerne, forkue og forarme dem, og som Følge deraf bringe dem i Ringeagt; - Menneske- og Fødelandsvennen derimod, som elsker Almueoplysningen, han sørge for at faae duelige Lærere, holde sig den allernaadigste Skoleanordning efterrettelig, ogsaa deri, at han formilder Lærernes Kaar, opmuntrer dem og behandler dem med Agtelse, og ingen af dem skal forfeile sin Hensigt. (Fortsættes.) Enucleationer. Menneskene ere undertiden utilfredse med Livets Korthed; men Man maa vistnok kun slet forstaae sig paa at vurdere Livets Værd, hvis Man kunde ønske, at det maatte vedvare længere end det virkelig varer; thi det var dog blot en Forlængelse af een, med idel Møisomme ligheder, bestandig kæmpende Leg. Naar Man kun betænker, hvor mange Sorger der møder os, for at tilveiebringe Midlerne til et saa kort Liv, og hvormange Uretfærdigheder der udøves, i Haab om en tilkommende, skjøndt ligesaa lidet varende Nydelse; saa maa Man fornuftigviis tro, at dersom Menneskene kunde udsætte deres Livs Varighed til flere hundrede Aar, Faderen neppe ville være sit Liv sikker for Sønnen, Broderen for Brødrene, eller en Ven for den Anden, og at Lasterne, hos en saalænge levende Menneskeslægt, maatte stige til en Høide, hvorved den ikke vilde blive en bedre Skjebne værd, end, i en almindelig Oversvømmelse, at udryddes af Jorden. Det historiske Beviis for denne Sandhed leverer første Mos. Bog 6 Cap. v. 12-13.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-16
En herhid hørende Anecdote er følgende:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-16
En ung Adelsmand blev angivet for sin ham protecterende Oncle, som den der ilde anvendte sin Tid og begik alskens Daarligheder; Onelen lod ham komme for sig og begyndte den ham tiltænkte Straffeprædiken med det Spørgsmaal: "Naar staaer Man op om Morgenen?" Den unge Mand, som troede at han her, til sin Fordeel, burde vige lidt fra Sandheden, svarede præcis Klokken fem." "Der har Vi det", raabte Onelen – "lig til Klokken til Mon Neven, saa vil De ikke begaae nær saa mange Sottiser"!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-16
Efter denne Theori er det godt, at Naturen har maget det saa, at vi, i det ringeste, bortsove 1/2 Deel af vort Liv, hvor mange flere dumme Streger vilde vi ellers begaae.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-16
Det har, ligefra Homers Tider, været et nedslaaende Sagn, at Menneskeslægten tog af i Størrelse og svækkedes fra Slægt til Slægt. Nam genus hos vivo jam decrescebat Homero, Terra malos homines nunceducat atue pusillos, siger Juvenal i sin 15 Sat. Men denne Formening er urigtig. De i de egyptiske Pyramider fundne Sarcophager vise kun almindelig Størrelse, og Gangene i Pyramiderne ere saa lave og trange, at Arbeiderne, som have bygget dem, og maatte gaae derigjennem, kun kunne have havt almindelig Væxt. Denon, som undersøgte de egyptiske Gravminder, fandt ikke eet Lig eller Menneskelem, der var større end de Nulevendes. (Meddeelt af Frederik Møller.)