Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1767-03-09
Udi Sagen indstævnet af Sr. Hans Henrich, Schmidt Contra Sr. Niels Kiøstadius, er udi den Kongelig Ober-Hof=Ret den 19de Februarii 1767, bleven paadømt, den hos bemeldte Kiøstadius den 26de Julii 1764, passerede Executions-Forretning, som af Raastue=Retten den 14de ovb. 1765 er bleven underkiendt og anseet for Overilende, og Smidt ved samme tilfunden at tilbage betale de ud exeqverede 165 Rdlr. 1 Mk. 12 s. Men ved forbemeldte Ober-Hof=Ret er Dom saaledes falden, at Executions-Forretningen bør med Magt at stande, og Omkostningerne opda det. 17 og Fortsættelse af Aften Samtalen mellem Kiærlighed og Forsigtighed, afbrudt i forrige Aars Nr. 44. Kiærlighed: Jeg sættes ret i en mærkelig Forundring over den lange Forhaling i at fortsætte vor Aften Samtale, og kand ingen anden Aarsag slutte dertil, end nogle mellemkommende Forretninger, som fra denne har afholdet Dem. Forsigtighed: Det er og virkelig saa. Skiønt jeg ofte har havt i Sinde at vedblive, har dog andre Forretninger kaldet mig fra dette Arbeide, hvorpaa (om det er til deres Behag) vi igien vil anvende nogen Tid. Vi har i de forrige Afhandlinger giennemgaaet den Materie, som ei kunde være med vore Tider uovereensstemmende. Vi have fremsat de ældre Tiders Tildragelser med adskillige Personer, som kunde vise de kiendeligste Træk af de Lastefulde eller vore Tiders Vanskabninger. Og har det i Særdeleshed været et Maal for vore bemøielser, paa oprigtige Grunde at nævne deres Caracters, som ikke alene synes, men virkelige re Dydens Fiender, hvorved de, som ikke til et almindeligt Bedste, enten ei vil høre eller for particuliere Jnterresse gjerne ville lade Personers Laster gaae urørte, over hvilke deres Myndighed med kraftigste Jrettesættelse burde strække, kand da see for Øinene det, deres Pligter vil forglemme. Og, om jeg ret erindrer, vare Hyklere de sidste, hvis Materies Udførelse andre Forretninger forhindrede. Kiærlighed; Ja mig synes, at en Hykler baade efter Guds Lærdomme og Menneskets Jndsigt eret alle Lasters Affødning, og ligesom en Samlags Plads, hvor alt det for Dydige Ubehagelige er concentrered. Forsigtighed: Man vilde spilde alt for meget baade af Tid og Papirets Rum, naar alle de Caracters, som disse fortiene, skulde nævnes. Men hvor hæslig end deres Benævnelse burde være, saa kand det ikke modsiges af dem, som nogenledes kand skille det Sande fra det Falske, at saadanne Dydens Masker burde negtes Sted, i alle fornuftige Sælskaber i Verden. Her falder mig ind hvad en Princesse 1 Modena sagde til en Person, som ved sit forstilte Væsen havde saaledes indtaget en vis Første, at bemeldte ikke allene snart fik hvad han forlangede for sig selv, men end og alle de Anslag, han proponerede, bleve samtykkede: Eders Complimenter, sagde hun, blive dyrt nok betalede. Hvilken korte, men syndige Mening, gav nok tilkiende, at denne var en farlig Person, der siden blev meere kjendeligt, da han nær havde spillet Republiken i en anden Potentats Hænder. Og var det ret nogle vare Egenskaber samme besad. Thi, foruden det han byggede alle sine Udsigter paa Virkninger af et forstilt Væsen, var han i Stand til at bagtale og afpensle de Venner, af hvilke han nød al honet Begegnelse, paa den ubehageligste Maade. Han var tillige saa fuld af hoffærdig Jndbildning, at man snart maatte revne, naar man hørte hans Discourser. Dog det, som siden afdrog ham Masken og giorde ham til en velfortient Abekat (hvilken haarde Expression De behager at pardonere efterdi den er laant af Historien selv) var en grov Dumhed, som undertiden stak frem, i Særdeleshed, naar han skulde fælde Dom over andres Arbeider Som da han engang var i et fornuftigt Sælskab, og der blevventilered om Homeri Skrivter, hvilke den lærde Verden erkiender for et ypperligt Poema, talede han saa foragtelig om disse, at ren at Sæl skabs-Brødrene blev sat i Harnisk at forestille den. ubillige Skiønsomhed i følgende Vers. Billige Tanker om en ubillig Skiønner. Hermogenes, Hvi dømmer du saa frit om andres Sager, Og ei med Billighed indseer for Tingen dømmes bør. Din rare Gout ei andre end som egne Retter smager, Og sielden selv du tænker ret, men stedse laste tør. Kand du, saa vov kun offentlig, lad dine Skrivter træde Paa Skue=Pladsen maaskee der blir noget rart, at see. Men er din Ævne alt for svag, saa ønsk dig ei tilstæde, For andres Verk, som noget er, uvittig at belee. Min Ven! Jeg tænker høfligen, at du, som andre laster, Og ei har vist en bedre Klygt, bør ei frikiendes for Den vise Daare, som sig til heel ubetænkt for masker. Og stedse i Indskrænkning med sin Klogskabs Fylde staaer. Troe, Andre sige det om dig, som du om disse dømmer Jndbildning, i hvor stor den er, som Skyggen flyver hen; Forstanden, som en Gaas, om end den ud paa Dybet svømmer, Den vist nok kommer lige klog, som før til Land igien. Døm derfor kun lempfældelig; Det er Fornuftens Prøve, Og troe en Ting, som gives ud, er sit Arbeide, værd, Naar det til Lærdom tiene kand, om ikke det vil høve, Til dine Luft-Spring, som sig troer, hvor slet at være lærd.