Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-05-05
J Underhusets Møde den 18de April fremkom Hr. Fergusson med en Motion angaaende Polen. Han sagde: at den nyeste Ukas af den Russiske Keiser, som behandler dette ulykkelige Land efter Erobringsretten, har aldeles forandret Tingenes Forfatning. Qvæstionen bliver nu om Kongeriget Polen kan berøves sine Frieheder med en aldeles Tilsidesættelse af den Viener-Tractat af 1815, dette benægtede han, thi denne Tractat angaaer ikke blot Rusland eller Polen allene, men hele Europa, og er ogsaa bleven antaget af Congressen. Han erindrede Huset om den standhaftige Jver som Lord Castlereagh havde udviist i Wien for Polens Uafhængighed; som Brittisk Gesandt protesterede han til det sidste Øieblik mod Polens Tilintetgiørelse ved Rusland, og naar alle andre Gesandte havde iagttaget deres Skyldighed ligesaa godt som han, saa vilde Polen have indtaget sin gamle Rang. Lord Castlereag giorde sig saamegen Umage, som det var ham mueligt, for at forhindre at det Polske Navn skulde udslettes; men han blev uheldigviis ikke understøttet af de andre Magter. – Østerrige til bod at give en Deel af sit Bytte tilbage for at gjenoprette Polens Uafhængighed. Keiser Alexander selv vilde give dette Folk en Constitution. Denne Følelse var ikke andet end billighed mod et Folk, som under Johann Coblesky havde fordrevet Tyrkerne ud af Christenheden, og uden hvis Hielp Musselmændene havde maaskee været i Besiddelse af Rom og Peterskirken. Endelig blev det bragt saavidt efter langvarige Discussioner, at Polen skulde have en uafhængig Lovgivning, og staae under den Russiske Keisers Lovgivning som Konge af Polen. Man har seet hvorledes denne Forpligtelse er bleven opfyldt. Lord Castlereagh kiendte ret godt de Farer, som Polens Forening med Rusland vilde have til Følge; han protesterede derimod fordi Rusland var allerede for stærk og maatte blive endnu stærkere ved en saa tapper Nations Jndlemmelse. Denne Tractat var en Europæisk Forholdsregel og Rusland har ingen Ret til at bryde den. De Tractater, som Rusland har afsluttet med Østerrige og Preussen angaaende Polens Deeling garantere Hertugdømmet Warschaus Uafhængighed; imidlertid vilde han blot holde sig til den Wienske Tractat, som blev sluttet for at forhindre Ruslands collossale Overmagt, hvorved ingen Stat, er mere interesseret end Storbrittannien. Denne Kongresact er underskrevet af tre Brittiske Gesandte, Cloncurry, Cathart og Stevart og garanterer Polens Uafhængighed. Keiser Alexander havde lovet at promulgere en Constitution, som skulde giøre Polen saa frie som det frieste Land i Europa. Den 15de Septbr. skrev han til Præsidenten for Raadet i Varschau, at Polens Skjebne var besluttet og fastsat med de Enropæiske Magters Samtykke, at Polen skulde have en egen Constitution og Nationalitet. Men en anden Skjebne ventede dog paa det ulykkelige Polen. Nu skildrede Taleren med mørke Farver, Polens Administration under Storfyrste Constantin, og sagde, at Tyranniet blev tilsidst saa trykkende, at dette ædle Folks høie Mand kunde tilsidst ikke udholde det. Jfølge deres Nødværge, bleve Polakkerne den sidste Skygge af deres Friehed berøvede og incorporerede i Rusland. Hr. Fergusson paastod, at den Russiske Keiser havde ingen Ret til at foretage et saadant Skridt; thi den Eed, som han har aflagt ved sin Kronning og Polakkernes Troeskabseed vidne lige stærkt imod ham; thi Polakkerne aflagde deres Eed ikke allene til Alexander; men ogsaa til Landets Constitution. Polakkerne skulde blive i Besiddelse af personlig Friehed og af Trykkefrihed; deres egne Rigsdage skulde udskrive Skatterne; ingen Rus fisk Officeer skulde beklæde et civilt eller militairt Embede i Polen; ingen Russisk Armee maatte drage igiennem Landet uden paa Russisk Bekostning; men alle disse Betingelser bleve i føie Tid krænkede. Fire Millioner ædle Menneskers Friehed burde ikke gives til Priis for Ruslands Despotie. Han vilde ikke forlange en Krigserklæring; men kraftfulde Forestillinger burde vistnok giøres derimod. Fastlandets Nationer synes at skielve for Rusland, og Rusland synes at være beredet til Krigen og de andre Nationer synes at frygte for Krigen. Efter den Franske JuliRevolution af 1830 viste Ludvig Phillip sig bekymret for Polakkerne, og sagde, at deres Nationalitet maatte conserveres; men Keiserens Manifest har tilintetgjort den. Polen har Ret til at besvære sig over Frankerige; det er umueligt at nægte den tapperste blandt de tappre Nationer sin Medfølelse. Kongens Ord gienløde i de Deputeredes Kammer. Taleren haabede, at Frankerige ikke vilde giøre sig selv Skam ved at krænke sit Løfte. Siden formanede man Polakkerne til Taalmodighed, paa Grund af at Magterne interesserede sig for dem; Raadet blev fulgt og førte til Fordærvelse. Taleren bragte nu Sebastianis og Casimir Perriers Taler i Erindring, i hvilke det var bleven sagt, at den Polske Qvæstion angaaer Tractaternes Opretholdelse; Rusland forviser nu Polakkerne i tusindeviis med raserede Hoveder til Siberien. Man siger at England kan ikke blande sig deri; men har det ikke blandet sig i Grækenlands, ikke i Belgiens Anliggender, Regieringen burde skarpt observere Rusland, da dette har endnu andre Gienstande for Øie til sin Ærgierrigheds Tilfredsstillelse; man burde kaste et Blik paa Jndien, hvor Rusland troer at kunne ligesaa godt regiere som vi Han haabede saaledes at have beviist Nødvendigheden af Englands Jndblanding i denne Sag Lord Althorp svarede: at Lord Palmerston var fraværende formedelst vigtige Forretninger (Udvexlingen af Ratisicationerne); han kunde forsikkre, at Regieringen ikke havde modtaget nogen nogen Anmeldelse, om de nyeste Russiske Manifest angaaende Polen, og han haabede, at Huset ikke vilde tillade ham at blotte Regieringens Hensigter, hvilken aldrig havde opmuntret Polakkerne til Modstand. - Nogle andre Medlemmer udlode sig ogsaa om denne Sag, men der blev ikke udrettet noget derved (Saaledes. har det sat, sige Pigerne, naar Terrinen er slaget i Stykker.)(Denne Forhandling er politisk interessant; men den tilhører Eftertiden og den Tid vil komme, at den vil blive læst om igien. Men i Overhusets Møde den 17de April forefaldt en anden Forhandling, som ganske tilhører den nærværende Tid, og som tiener til et Vidnesbyrd, om hvor uroelig og besværlig den er, og hvor svanger den er paa store Forandringer, Menneskeslægtens nuværende Tilstand er at ligne med en Barselkones, som skal frembringe et nyt Væsen til Livet; dens Veer gienlyde over Jordens Overflade; Cholera er Barselfeberen, som støder til og giør Tilstanden, mere betænkelig; fem anseete Accoucheure ere beskiæftigede med at faae et veldannet Foster bragt til Verden; Tilstanden er betænkelig; men det tegner dog ikke at komme til Keisersnit.)J omtalte Møde fremlagde Grev Harevood en Petition fra de Vestindiske Kiøbmænd og Eiere om at erholde Foranstaltninger fra Regieringens Side til at beskytte de Vestindiske Jnteresser (Colonierne maae nødvendig være i en slet Tilstand og denne maae bestandig forværres siden Sydamerika er bleven et selvstændigt Land, og siden Colonialprodiktionen bliver stedse videre udbredet i den sydlige Deel af Nordamerika; thi Øernes Jordbund er udtømt og svækket; men Fastlandets har hindindtil været lidet benyttet og besidder sin hele Produktionskraft; Øerne ere fordetmeste forgieldede og Colonialprodukterne maae stedse falde i Priis ved den udbredte Cultur paa Fast andet og dets Concurrence med dem. Øernes Administration og Forsvarsvæsen maae koste langt mere paa saa indskrænkede Rum end store Fastlandsdistrikter; Skatterne maae derfor være høiere. Hertil kommer, at Negerslaverne ere paa Øerne, som ligge rundt omkring en frie Neger stat, altid tilbøielige til Oprør. Den Engelske Regierings Plan er derfor at bringe Plantagerierne til efterhaanden at hæve Negerslaveriet og giøre Negerne til et Slags Livegne Bønder for at giøre dem tilfredse med deres Kaar og at indføre andre Culturgrene, som Cochenille, Viinavlo. s. v. Men Plantagererne ville ikke erkiende den sande Beskaffenhed af den Forandring, som er foregaaet rundt omkring dem, forlange at alt skal blive paa den gamle Fod, og at Regieringen skal ved Nedsættelse af Told og Skatter holde dem i Live, Heri ligger Kilden til den store Strid imellem den Engelske Regiering og dens Vestindiske Colonier, hvilken ogsaa bidrager til at giøre Englands Forfatning endnu mere trængselfuld). Greven af Harevood paastod, at Coloniernes Nød ikke er en Følge af tilfældige Omstændigheder, saaledes som Orcaner og Jldebrande, men af en feilfuld Lovgivning. Det Tryk, som hviler paa Vestindien er bekiendt, og imedens Regieringen tænker paa Midler til at lette det, saa trues Colonierne med en total Undergang. Værdien af Vestindiens Produktion er funket saa lavt, at Udførselen af den til England er saa godt som tilintetgjort; det er et Fac. tum at alle Plantagernes Produkter neppe forslaae til at underholde Slaverne; man maae derfor undersøge Tilstanden inden det bliver for fil digt. Han beskyldte Slavernes forblindede Venner for at de paa engang ville befrie Slavebefolkningen, og han paastod, at de sidste befalinger fra Geheimeraadet have giort megen Skade, hvorfor han androg paa at disse befalinger burde suspenderes, og en Committee udnævnes for at undersøge Sagen, saa at ikke allene Slaverne men ogsaa den private Eiendom kunde beskyttes. Lord Suffield svarede derpaa: at han ikke kunde indsee Nødvendigheden af en saadan Undersøgelse, da Sagen var saa godt bekiendt. Geheimeraadets Befaling var det første Skridt til at forbedre Slavernes Kaar, og den bedste Methode for at bringe Slavernes Eiere til Besindelse. Colonisterne burde forlænge siden have fulgt de Forslag, som Regieringen og Parlamentet havde gjort dem for at forberede Slaverne til Emancipation. Han paastod: at Colonisterne kunde, naar de kun vilde forsøge derpaa, dyrke deres Jorder ved frie Arbeidsfolk, hvortil Ostindien kan tiene til Exempel; thi Sukkeret dyrkes der ved frie Hænder og bliver dog solgt i England til billigere Priis end det fra de Vestindiske Colonier. - Den forrige Minister, Lord Goderich, tilstod: at Regieringen har med Hensyn til dette Anliggende befundet sig i en Række af Aar i en venskabelig Stilling. J otte Aar har det bestræbt sig for at moderere begge Partiers, Colonisternes og Slaveiernes, Jver; at Geheimeraads-Ordrerne af 1823 vare udfærdigede for at forberede Slavernes endelige Emancipation; men Colonisterne havde ikke fulgt dette givne Raad. Geheimeraads-Ordrerne af 1830 havde ingen bestemt Characteer, de regulerede blot Arbeidstimerne og bestemte Slavernes Føde og Klæder. Man dalede Regieringen for, at den uden Nødvendighed havde indladt sig paa saadanne Smaaeting; men da Slaveierne kunde saa let misbruge deres uindskrænkede Magt, saa var det vistnok nødvendigt at regulere dem. Han vilde ikke modsætte sig det forslag, at en Committer blev nedsat for at undersøge denne Sag, da han kiendte Husets Sindelag; intet maatte ansees for skadeligere end at afholde en saa stor Qvæstion angaaende Menneskelighedens Jnteresse fra at blive undersøgt. - Lord Seaford, en Søn af den forrige Gouverneur paa Barbados, forsvarede Colonierne og dadlede Regieringen, og opfordrede denne og Huset til ikke at lade sig forlede af phillantropiske Sværmere til at foranledige saadanne Begivenheder paa de andre Øer, som paa Jamaica. - Hertugen af Vellington holdt det for uundgaaeligt nødvendigt at anstille Undersøgelser over den afskyelige Rebellion paa Jamaica, og holdt Colonisternes Begiæring forganske naturlig; disse føiede sig efter ethvert Forlangende af Parlamentet, undtagen efter det, at emancipere deres Slaver. Han forsvarede sin Administration, som havde ligesaa alvorligt søgt at beskytte Slaverne, som den nærværende; Parlamentet havde aldrig tænkt paa nogen anden Emancipation end en gradviis. Han kiendte en gieldfrie Plantage paa Jamaica, som havde 6000 Pd. St. i Jndkomster; men maatte svare deraf 2960 Pd. St. i Skatter eller 50 PC.; Produkternes Transport kostede 1000 Pd., de Fornødenheder der maatte forskrives fra England 772 Pd., saa at Eieren kun beholdt 720 Pd. St. De enorme Capitaler, som staae i de Vestindiske Besiddelser, kunne allene blive produktive ved Slavearbeide. - Efter nogle bemærkninger af Lordcantsleren blev den forlangte Committee udnævnet. Jfølge deraf ere de sidste GeheimeraadsOrdrer med Hensyn til Vestindien blevne suspenderede.