Københavns Adresseavis, 1768-02-24
Dette smukke Skrift er i disse Dage udkommen fra Pressen, hvoraf man for at giøre det destommere bekiendt vil anføre noget af det 1te Capitel Hvorledes Fælledskaber formodentlig først ere opkomne, og hvad Skade de bringe. Den graa Alderdom er al Høyagtelse værd, og ved at følge mange fra vore Forfædre medstammende Indretninger og Sædvaner, bevise vi den et Slags Ærbødighed, hvilken vi ere deres Amindelse skyldige. Dog lærer Klogskab os herfra at undtage saadanne Sædvaner, som i Tidens Følge ved forandrede Omstændigheder ikke sielden ere blevne høyst ubeqvemme og ofte skadelige. Og saaledes har det sig med Landvæsenet, i Henseende til de paa de fleste Steger i Tydskland endnu brugelige Fælledskaber. Jeg behøver vel ikke her at forklare, hvad der forstaaes ved det Ord Fælledskab, Fælled og Overdrev, og hvorledes alle de skiønne Navne lyde. En saadan fortredelig Jndretning i Landvæsenet, hvor alle eller dog de fleste Grunde og Jorde til en Bonde=Bye blive saaledes besatte med Hiorde af allehaande Fæe, for Græsningens Skyld, at Overdrev, Enge, Skove og Agre kan hverken dyrkes aller bruges efter de beste Huusholdnings Regler, dette er det bedrøvelige Begreb om en Sag, som strider tvert imod Landvæsenets Opkomst, saa mange tusinde Familiers muelige Rigdom, og i Almindelighed betragtet, imod Landenes Flor, og som allerede har kostet mangen indseende Landmand mange Suk. Dersom jeg vilde skrive lært, saa maatte jeg her i det mindste i ret lange Anmærkninger, fulde af grundig Tørhed og af gamle Skribentere, vise, hvor og naar Fælleds skaber først ere opkomne, Men da denne Undersøgning vilde maaskee blive lige saa vanskelig, som Lærdommen om det Ondes Oprindelse i Almindelighed, saa er det os Landmænd nok at vide, at efter al Rimelighed, have Fælleds skaber, fra deres Begyndelse, været oprettede af Nød. Thi paa den Tid, da ingen Dommere eller Procuratorer, bleve lønnede formedelst Menneskenes Stridigheder, men vore Forfædre afgjorde deres Processer paa got Tydsk med Pryglen i Haanden, da siger man, at Frygt for saadanne ubeqvemme Tvistigheder har formaaet dem til, at bringe, deres Boliger nærmere tilsammen, og at paa den Maade Landsbyer og smaa Stæder, med alle deres Ubeqvemme ligheder i Henseende til Agerdyrkningen, have faaet deres Oprindelse. Men tilforn boede vore ærlige Forfædre, ommendskiønt de vare ikkun berømte for deres Drik og Ladhed, men ikke just for deres Duelighed i Agerdyrkningen, dog paa saadan en Maade, der var meget tienlig for Land huusholdningen, nemlig i eensom liggende Hytter, der laae inden for deres Jord=Grund. Altsaa var det alleneste disse bedrøvelige Omstændigheder, da de blot til Sikkerhed for deres Liv og deres Gods, ja vel og for deres Frihed, maatte oprette mellem sig større Sælskaber, føye deres Huse. nærmere tilsammen, og bygge Landsbyer og Stæder, som formaaede dem til at forlade hin langt bedre Indretning og at underkaste sig tusinde Uleyligheder. Hvo veed om vi ikke ellers indtil denne Tid skulde forblevet i denne for Landvæsenet, trods alle Jndvendinger, altid høyst gavnlige Forfatning, og i de meest folkerige Provintzer skulde ikkun fundet Kiøbstæder, men ingen Landsbyer; men i Stedet for disse fundet Markene ligesom besaaede med Bønder Vaaninger, hvo veed om vi ikke i denne Time skulde virkeligen nydt alle de Fordeele, som vi nu, ligesom igiennem et Perspectiv=Glas, ikkun see langt borte? C. A. Hensigten i dette Skrift er at betragte nærmere nogle af disse store Fordeele. Men for strax i Begyndelsen at afvise Spotteren, saa skal han vide, at omendskiønt jeg i forrige C. 3, siger, at det er nyttigt for Landvæsenets Opkomst, naar Bøndernes Vaaninger ligge adspredte og eensomme paa deres Jord=Grund, saa fordrer jeg derfor ikke, at man skal nedrive Landsbyer og ødelegge smaa Stæder, men jeg vil kun, at man skal giøre sig Umag for at ophæve de skadelige Fælledskaber, det er: 1) Enten gandske at afskaffe Qvæg=Græsningen, eller og saaledes at forandre den, at Veyen derved maae banes. 2) At enhver Jord-Eyer maae bekomme, om ikke sine samtlige Grundstykker, dog i det mindste hans pløybare Agre tilsammen paa et Sted, med saadan Frihed, at han kan indhegne dem, og uden at see hen til sine Naboer, kan forarbeyde og benytte sig af dem, efter sin beste Occonomiske Kundskab. Jeg tilstaaer, at denne Sag er paa de fleste Steder, samlet med Forhindringer, men det vil ingensteds blive umueligt at overvinde dem, omendskiønt det vel kan være besværligt; og denne Møye bliver ikke ubelønnet. Skal man da efterlade det Gode, alleneste fordi det er vanskeligt at udøve,