Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-10-06
Jndenlandske Efterretninger. Hr. Consistorialraad Bierregaard har i Randers Avis Nr. 120 givet et aftvunget Svar til Hr. Pastor St. St. Blicher, paa det (ogsaa i Skilderiet) Indrykkede. Rigtignok, begynder han, havde jeg sagt Alheden Farvel, og var sindet ikke videre at indlade mig med Deres Velærværdighed desangaaende, men da De i De res sidste Svar baade gaaer i Rette med mig, som den, der høiligen skal have fornærmet Dem, og, om jeg og Andre med mig ei meget feile, tillader Dem Stiklerier paa mig, som ved intet foregaaende Lignende fra min Side er foranlediget; ja, da Deres Hr. Fader, idet han tilsidst optræder, bebuder sig som den Neutrale, og som den, der vil mægle Fred, men hugger, forinden han begynder sit Mæglerværk, dygtigt løs efter mig, saa vil Man undskylde, at jeg tager til Modværge. De havde erklæret Dem for at være enig med mig i tvende Punkter, og hvad det tredie angik, da at være det for en Deel. Jeg yttrede, at der kuns manglede, for ogsaa heri at være blevet ganske enig, at De oprigtigt og reent ud skulde have tilstaaet o. s. v. Disse Ord er det, hvorover Deer kommet i en saadan Bevægelse, disse Ord er det, der skulde indeholde en saa haard Beskyldning, at jeg efter Deres Formening bør tage Dem tilbage, der skal jo vel sige, gjøre Afbigt, og da, man tænke en Naade, da siger De, vil De troe, at jeg ikke har forstaaet hvad jeg skrev. Da D. V. havde i et foregaaende No. klaget over, at man nyligen i et Skrift, der bestyredes af 14 Videnskabsmænd, havde søgt at skille Dem ved Deres Smule Hæder, lod jeg for min Part et Trøstensord falde, og yttrede mig da, efter min bedste Kundskab, fordeelagtigt om Dem. Jeg maatte have ventet, at De herfra vilde have sluttet, at jeg ikke mente dem det saa ilde, og at bemeldte Yttring skulde have indlagt et godt Ord for mi om der engang skulde undslippe mig et Udtryk, der ikke var afveiet paa Sølvvægten. Men net, her er ingen Skaansel. Ja da De selv ikke er saa nøieregnende med Deres Udtryk, naar det gjælder andre, da De saaledes f. Ex. for ikke ret længe siden gjorde Anfald paa en af vore hæderlige og fortjente Lærde, i en saa lidet sin og sømmelig Tone, at selv Deres Venner ganske misbillige den, fortalte hvorledes De i hans Reisebemærkninger havde fundet tvende meget betydelige Urigtigheder, som De skyldte Sandheden at rette, hvoraf dog den ene vist ingen Urigtighed var - fortalte, at Den, som havde indbildt ham den anden, havde løiet, saa en Steen maatte vende sig, stiklede paa hans Reise om Natten m.m. Nok, da De selv, som sagt, er Jntet mindre end nøieregnende i Deres Udladelse over Andre, saa havde jeg jo Grund til at vente, at De ikke vilde have gjort alle de Ophævelser over et Udtryk, hvorover enhver Anden slet ikke vilde have opholdt sig. Men nei, her er ingen Skaansel. Nei, idetsted forsikrer De, at hvad jeg sidst skrev, vrimler af Urigtigheder. Og da De saaledes paa ingen Maade skaaner Andre, imedens De selv er yderst omfindtlig, saa faaer De, saa godt som De kan, at finde Dem i, at man, for at godtgjøre hvorledes De behandler Andre, skal nødes til heller ikke at skaane Dem. "De har - slutter Svaret – i en temmelig udfordrende Tone erklæret mig, at jeg dog skal komme til at lade Dem have det sidste Ord. Skræmme mig til at lade Dem have det, kan Deikke. Men da De ikke kan skrive uden i en heftig og lidenskabelig Tone, ja ikke uden Tirren og Stikken, *) saa er det mig ikke behageligt at indlade mig mere med Dem end jeg er nødt til, hvorfor jeg gjerne overlader Dem det attraaede sidste Ord. Og skulde jeg imidlertid have feilet i mine Anskuelser af hine Anlæg, og at feile er menneskeligt, skal det endog af den Aarsag være mig kjært, fordi samme da ville, efterat have næret Fordomme mod Træplantning, til sidst bliver en Opmuntring dertil. Ja mit sidste Ønske skal være som mit første Gid de maatte omsider lykkes, saa at For at overbevises herom, behøver man blot at læse Begyndelsen af Deres sidste Svar med Anmærkn. Deres Yttring at jeg maa have havt mine Aarsager, hvorfor jeg ikke og s. v. it. Manus manum larat (den ene Haand vasker den anden) m.m., som jeg ikke videre vil indlade mig paa selv vor gode Konge, der interesserer sig for dem, som Jntet, der vedrører Almenvellet, unddrager sig hans landsfaderlige Omhu og Opmærksomhed, maatte kunne glæde sig. Landhuusholdnings Selskabet modtog en kongl. Befaling af 19 Nov. 1822 om at afgive Betænkning (i Anledning af nogle Overøvrigheders Forslag ved Jndsendelsen af de aarlige tabellariske Oversigter over Landvæsenets Tilstand, om hvad der kunde gjøres til Kornrensningsmaskiners og forbedrede Agerdyrkningsredskabers Udbredelse og til Indførelse af Korntørrings Indretninger til fælles Afbenyttelse for visse Distrikter. Selskabets Betænkning gav Anledning til, at det ved kongl. Resol. af 24 Apr. 1824 blev bevilget en Sum af 600 Rbd. aarlig i 4 Aar fra Fonden ad usus publicos til saadanne Redskabers Jndkjøb og Uddeling, hvilket Bidrag ved kongl. Res. af 3 Jan. 1826 er end videre udbetalt Selskabet for de paafølgende to Aar. Angaaende Korntørringen bemærkede Selskabet: "at denne, endnu mere end Kornrensningen er Kjøbmandens Sag. Den meget simple og sikre Tørringsmaade paa Bagerovnen, ved en Overbygning, hvortil Korntørrings Kommissionen har udgivet en Veiledning, der er omsendt igjennem Cancelliet til alle Øvrigheder, finder ifølge de indkomne Rapporter liden eller ingen Indgang. Vist nok er det, at den, hvor Bagerovnene ikke ere i Brug den ene Dag efter den anden, ej er saa fordeelagtig som i Kjøbenhavn, hvor dette er Tilfældet. – J en lang Række af Aar udsatte Selskabet Præmier for de Bondebyer som opførte fælles Køller og Tørrelovne; ingen meldte sig. Man forandrede det til en ligefrem Pengehielp og man kom lige vidt. Der gives andre simple Tørre-Indretninger, som fortjene Anbefaling. *) Saaledes en som af Proprietair Tuten paa Marienborg paa Møen er indført. - Vil Regjeringen i denne nyttige Sag, som i saamange andre, træde til, kunde det skee ved at lade opføre paa tre eller fire af de den tilfaldne Godser et Tørrehuus paa hvert, saaledes *) Derom i Nye Landskon. Tidend. 5te Bind. som det paa Møen. Derved vilde Opmærksomheden blive vakt hos Andre i Omegnen.