Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1771-03-15
Omendskiønt de nu maatte skille sig fra hinanden, blev dog alligevel den Eddel ædelmodige Jacintha bestandig i hendes Tilbøyelighed, og modtog alle den med Foragt, som vilde udrydde hendes elskelige Charlos billede af hendes Hierte. Hun efterlod ikke daglig at erholde hos hendes Moder om, at hun vilde give hendes Samtykke til deres Forening. Denne derimod forestillede hende alletider, hvor farlig det var at gifte sig med en Mand, som ikke havde noget hvorpaa han kunde forlade sig, uden en Bestilling til Hove, som han overalt let kunde blive dit, og der i det ringeste maatte ophøre ved hans Død. Men Jacintha troede, at hendes eget Gods var tilstrækkelig nok, til at giøre hendes Ægteskab rolig og fornøyet. Den eneste Forskiæl imellem hende og hendes Moder bestod derudi, at Jacintha ikke videre havde sat sig for end at være en lykkelig Kone, og Lobises Op gierrighed derimod forlangede, at hun skulde blive en riig Enke. Jmidlertid tilbragte Don Carlos sine Dage i en tungsindet Sorrig, og fortærede sig selv, fuld af Græmmelse og Kiærlighed. Endelig ved sin Datters uafladelige Bøn, og af Medlidenhed over et Menneske, som ikke videre havde forbrudt, end at han elskede saa kiærlig, lod Lovise sig overtale, at give sin Tilladelse til deres Forbindelse, omendskiønt imod hendes Villie. Jacintha og Don Carlos fik Bryllup. Hvad for en Lykke, hvad for en indtagende Fornøyelse for begge disse troe Forelskede! Den omhyglige Moder allene befrygtede endnu at dette unge Pars indbildte Lyksalighed kunde maaskee alt for snart forsvinde. Disse Tanker opvækkede tusende Slags Sorrig hos hende. Endelig besluttede hun, for at forlindre sin Kummer, at reyse til Madrit, og henbringe sin øvrige Levetid hos sin Spiger-Søn Alonzo og den tre Gange lykkelige Elvire. Nogle Dage der efter kom det nye gifte Par og derhen. Jacintha besøgte hendes rige Søster og tog sin Mand med sig. Huusets Pragt satte hende i Forundring. For samme var en rum Plads med to zirkelformige Vinger, der indsluttede en bred aaben Plads, og som oventil var udpyntet med det kunstigste Gitterværk. Efter at hun nu havde overstiget nogle Trapper af Marmor, kom hun i det inderste Par lads. Herfra blev hun ført igiennem en stor Sal til et over al Maade prægtig Stadsgemak. Man lod dem blive et Hyeblik allene. Carlos kastede sine Øyne ikke uden Forvirrelse paa Jacintha, da han stral denne Pragt i Syne. Han rødmede i sit Ansigt af Skam, at han ikke kunde forskaffe sin elskeligste Gemahl, ligesaa stoer en Lyksalighed som Alonzo saa overmaade havde sat hendes Søster udi, da dog Jacinthes Fortieneste ikke i mindste Maade var ringere end Elvires. Jacintha, som mærkede strax Aarsagen til hans Forvirring, trøstede ham med en venlig Latter og med en uforstilt Munterhed; da de fra et Kammer nær ved hørte en høy Latter, som de holdte for et Tegn, at de, som vare derinde, maatte være fuldkommen fornøyet og lykkelig. Strax derefter indkom Elvire, og i det at hun faae sin Søster, lod hun tilsyne en ubeskrivelig Fornøyelse. Efter at den første Høflighed var forbi, sagde Jacintha: Jeg finder en For Fornøyelse, elskeligste Søster, som jeg ikke kan udtrykke, over Eders lykkelige Omstændigheder; Jeg seer Eder paa Lyksaligheds høyeste Spids; J besidder i Alonzo en fortræffelig Ægtefælle. J har alle Ting i Overflødighed; et prægtig Pallads, et stort Tal af Betienter og ret muntre Venner. Elvire suttede, og under mange Taarer, brød ud i følgende Ord: (See det følgende No. 13.) Besvarelse paa det i No. 9. indførte Spørsmaal. Om en Capitals Renter af 1500 Rdlr.