Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-12
En Jndledning til en Recension over Archiv fur den thierischen Magnetismus 7-10 B. i Leipz. Literaturzeit. for Mai d. A. begynder saaledes: "Det er en Eiendommelighed ved den animaliske Magnetismus, at den fører sine trofaste Tilhængere paa Afveie. Da dette stedse har været Tilfældet, saa er det et Beviis paa, at disse Eiendommeligheder ere nøie forbundne med den dyriske Magnetismes Natur; sammes nerkjendte Væsen, saavelsom den dunkle Kreds, der omfatter den, forklarer denne Omstændighed, der maa gjøre Enhver opmærksom paa Faren, der stedse er at befrygte i den anmalske Magnetismes Følgeskab. Tidligere ledte denne Afvei, foretegnet af Mesmer, til Charlatanerie, Hemmelighedskræmmerie, Bedragerie, nu følger den mere en vis Retning af Tidsaanden, Obscurantismens, Ahnelsernes, Spøgelsesvæsenets, Manens, Spaaens Skjødebørn skulle ved Hjelp af den dyriske Magnetisme faae Tilværelse, ja videnskabelig befæstelse. Hvo havde vel for2030 Aar troet, at een af de meest oplyste Stænder i Tydskland og Frankrige, Lægernes Stand, som man meer end eengang har bebreidet for megen Vantro i oversandselige Ting, nu vilde være næst hine den første privilegerede Obscurantismus, den første, der erkjender alt det for sandt, hvad ellers kaldtes flau Usands, og hvormed blot Ammephilosophien sysselsatte sig. Sagens Vigtighed kræver en tydeligere Forklaring. Som bekjendt har man allerede længe næret det Haab, at trænge, formedelst den anmalske Magnetisme, ind i Aandernes mørke Rige, og kunne bevise Tilværelsen af dæmoniske Rænkespil. Hr. Prof. Kieser er denne Bestræbelse meest lykkedes, og Maaden, hvorpaa han forklarer den subjective Tilværelse af en Aands Aabenbarelse kan sikkert betragtes som fyldestgjørende. Men ligesom den menneskelige Aand aldrig bliver staaende paa eet Sted, saa er den ogsaa her gaaet videre, og denne Omstændighed, saavelsom den, at ville fængsle en Mængde blot nysgjerrige Læsere ved virrende Læsning til Archivet, er Aarsag i, at ligesom allerede det 7de, saaledes ogsaa de øvrige Bind, udelukkende sysselsætte sig med de allerede berørte Gienstande. Men her er man kommet til den Punkt, hvor Altformeget er skadeligt. Allerede den Usikkerhed og Upaalidelighed, som hidtil Udfindelsen af disse Begivenheder medfører, forbyder en nøjere Undersøgelse af samme; vel er Forstanden allerede tilfreds, naar den er i Besiddelse af en kun nogenlunde fyldestgjørende Forklaringsmaade; ogsaa et ringe Lys hjelper den i stort Mørke dog i det mindste til at skjælne nogle Gienstande, men hvor snart opdager den ei Utilstrækkelig heden af sit Lys, naar den dermed skal oplyse, det hele store Mørke, Og saaledes gaaer det os, naar den Kieserske Methode vil aabne os Aandernes Rige, thi da er den utilstrækkelig. Dette trænger til Beviis: Jo mere vaklende, jo usikkrere en Hypothese er, desto fastere maa Grunden, d. c. Kiendsgierningerne, være, hvorpaa den er bygget. J nærværende Tilfælde vanskeliggjør Naturen af de Gjenstande, der skulle udforskes, Udfindelsen af Kiendsgierningerne ualmindelig meget. Forstanden og dens Sandser unddrage, efter vore nyere Aandefeeres ominøse Paastand, Spøgerierne sig; hvilket Surrogat, har man nu, da iagttagende Skarpsind, Upartiskhed, Uforfærdethed, lutter Egenskaber af Forstand, og uden samme ikke tænkelige, her ikke tør tale med fattige, overtroiske, udannede, skotske og danske Landboer, Geistlige, hvis eensidige Dannelse eller lange Omgang med overtroiske Folk har bibragt dem Troen paa Spøgelser, eller som efter deres Kirkes Tilskyndelse søge at udbrede Mørkets Rige; Adelige, der i falsk Mening troe at fremme derved Formaale, tjenlige til deres Stands Vedligeholdelse, og endeligen, og dette meest, de tidligere Aarhundreder, hvor større Mørke herskede uindskrænket, og Meget i Tidens Længde endnu drog sig meere tilbage i samme, disse ere de Elementer, hvorpaa Hypothesen reiser sig i Veiret, forgjeves søger man blandt disse Vidner en Læge, en Philosoph, kun et bekjendt Navn; Mængden af hine skal bøde paa dette; men gielder et Hav af Sand korn saa meget som en Diamant? - Hvad nu Maaden angaaer, hvorpaa man forklarer disse Vidnesbyrd, saa have vi ikke misbilliget den, hvor den har bevist Tilværelsen af Aanders Aabenbarelse, Syner og desl., som ene bestaaende i Subjectet, men skal den tillægges et objectivt, Værd, saa kunne vi let bevise dens Grundløshed af de Tilsætninger, der udvide denne Hypothese. Saaledes giør f. Ex. Hr. Kieser til Grundbetingelse, at ligesom i vaagnende Tilstand, Forstanden, saaledes i Søvne Gemyttet er paafaldende virksomt, saaledes binder han Forstand, til Vaagen, Gemyt ved Søvnen, og antager, at disse legemlige Tilstande ere Grundbetingelser for hine Sielevirksomheders Fremtrædelse. Men for nu at kunne forklare Realiteten af det andet Phænomen, paastaaes, at ogsaa hos vaagnende Personer Følelsesiden kan fremtræde absolut overveiende, om denne dristige Forudsætning ikke modsiger de første Regler i Logiken, lade vi staae derhen, og spørge kun endnu, om det behøver et Beviis, at Forstanden kan komme i Søvnen? Dersom vi ikke befrygtede at blive for vidtløftige, saa vilde vi endnu her anføre, paa hvilken tvungen og til det egentlige Begreb ikke passende Maade man har betragtet Overdragelsen af Syner paa en Anden, som Acten af et Slags Smitte; hvorledes man endog tiltroer Huusdyr, som en Følge af Udvikling af større psychisk Liv hos samme, Evne til at have Syner; hvorledes man lader Skeletter og Levninger af Helgene udøve en middelbar Indflydelse paa modtagelige Naturer, vi ville fremdeles endnu omtale Eschenmeyers erkiendte Forklaring af den Gasnerske Exorcismus, der nu finder Naade hos en Philosoph, efterat den tidligere er blevet erklæret selv af catholske Biskopper for alt for stridende mod Oplysningen; men vi overlade dette til en anden Pen, thi tidlig eller sildig vil, ligesom i alle Fag, saaledes ogsaa i Medicinen, det formørkende Uvæsen opdages og drages for Lyset; vi spørge kun endnu blot, hvorfor fortælles disse Ammestuehistorier i saadan Mængde paa ny i et Tidsskrift, der er helliget Videnskaberne, altsaa Grandsknings og Sandheds Udbredelse? Troer man ved de dem underlagte løse og utilstrækkelige Forklaringer at ryste den dybt rodfæstede Overtro og den mere og meere om sig gribende Mysticismus, Mystikeren, der kun alt for meget finder her Stadfæstelse paa sine Taabeligheder, er glad ved, at finde her rig Næring for dem, og fra hvilken Pen, Fra en Lærd, en Læge eller ellers privilegeret Tvivler, – hvad bekymrer han sig endnu om nogen naturlig Forklaring, han læser dem knap, og gjør han dette, saa vil han ikke, undtagen af andre Anskuelser, opoffre sin Theorie for en grundløs. Saaledes bliver det Onde forøget istedetfor udrøddet, og saaledes gaaer det med vore Spøgelseshistorier som med hine slette Romaner, der male Lasterne med de yppigste Farver, og paa den sidste Side advarer derfor, ligesom Moraliteten fordærves ved disse, saaledes forøge hine Overtroen.