Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1835-05-15
J det tredie Møde den 7de, syntes det i Begyndelsen at Saltet ville gaae lidt roligere af. Kun fire Advocater havde indfundet sig. En af disse, Hr. Crivelli fremsatte et Retsspørgsmaal, som atter foranledigede Pairerne til at søge Deliberations=Værelset henimod en Time. Af den Omstændighed, at Præsidenten havde givet en Advocat Ordet, førAnklageakten var oplæst, toge flere Anklagede imidlertid forinden Anledning til at fordre samme Ret; men forgiæves. En anden Advocat, Menestrier, fik Ordet; men da den Anklagede, i hvis Navn han optraadte, erklærede: "Jeg havde den Hensigt, at forsvare mig selv, men da Loven fordrer, at Man skal have en Defensor, har jeg for Formens Skyld antaget Hr. Menestrier, under den Betingelse, at han punktlig holder sig til mine Jnstruxer, og kun taler naar og som jeg forlanger, blev Advocaten udleet, hvorpaa han forlod Salen. Denne Seene glædede saa meget mere de Anklagede, som Hr. Menestrier var en af de faa Advocater, der ikke havde sluttet sig til den bekjendte Protest af den Pariser Advocatstand. Nu gav endeligen Præsidenten den Anklagede Mailleser Ordet, hvilket han benyttede til paany at fordre Adgang for de selvvalgte Forsvarere, da de Anklagede ellers ikke vilde tage videre Deel i Debatterne, hvori Massen istemmede, Retten vilde fjerne sig; men Lagrange tog Ordet, protesterede heftigt imod Rettens Kompetence, imod det lidte langvarige Fangenskab, der havde bragt de Anklagedes Familier til Bettelstaven, og Behandlingen under samme, imod de Anklagedes slette Pladser i Salen, imedens Pairerne havde gjort sig det ret beqvemt, imod Udelukkelsen af det egentlige Publikum, Folket og de Anklagedes Slægtninger, fra Retsforhandlingerne, og imod flere Punkter. "Kort sagt, sluttede han - jeg protesterer imod Alt, hvad De have foretaget og hvad De ville foretage med os. Send De os kun nu, uden at have hørt os, uden at vi ere blevne forsvarede, til Skafttet!" – Da han var færdig, bemærkede Præsidenten, som forgiæves havde søgt at afbryde hans Tungefærdighed, at han ikke havde Ordet. Man loe, og Lagrange tilføiede, at det var ham ligegyldigt, om Retten tog Notits af hans Protest eller ikke; den var kun foredraget for Nationen, som han gjorde til Dommer imellem Pairerne og de Anklagede. Da Retten var kommen tilbage fra Deliberationerne over Crivellis Andragende, toge de Anklagede Mailleser og Baune, uagtet Præsidentens ivrige Modsigelse, efter hinanden Ordet. Mailleser opregnede i de heftigste Udtryk alle de Anklagedes Besværinger, og sluttede med disse Ord: "Det vilde være uværdigt for vor Karakteer at svare her. Vor Fordømmelsesdom er allerede forud fældet; det veed hele Verden. Hvorfor skulle vi hengive os til den Komedie, Man vil spille, Skrid kun frem paa den betraadte Vilkaarligheds Bane, før vore Hoveder til dem, som De allerede have afmeiet; med Ligegyldighed vente vi Deres Dom, som Frankerig og hele Verden allerede forud have brændemærket!" En formelig Protest af lignende Jndhold forelæste Baune i næsten samtlige Anklagedes Navn, og disse erklærede da, ikke meere at ville stille sig for Retten uden Tvang. Jmidlertid havde Præsidenten forgiæves søgt, at lade Anklageakten forelæses. De Anklagede erklærede, at de ikke vilde taale det, uden i deres Forsvareres Nærværelse, og bragte det ved deres Larm virkeligen saavidt, at Jngen kunde ob høre et Ord. Jmedens Banne fremsagde sin Protest, foredrog Hr. Martin paa samme Tid et Andragende til Retten, at den skulde bemyndige Præsidenten til, strax at lade enhver Anklaget, som forstyrrer Roligheden, kastes i Fængsel. De Anklagede reiste sig næsten Alle, stege tildeels oppaa Bænkene, protesterede atter i Masse og forlangte at forskaanes for Debatterne. Præsidenten gav Ordre til at tvinge dem til at sidde. En Municipalgardist tog fat paa MarcCausediere. Understaa Dig ikke, - raabte denne -, at røre mig. Respekteer i mig en gammel Keiser-Gaardist, som var med i Ægypten. Troer du jeg frygter for saadan en ung Rekrut, Jeg har bortskudt flere Patroner, end Du kommer til at see det hele Liv igjennem." - Endeligen blev der ikke andet tilovers for Præsidenten, end at give Befaling til at føre de Anklagede bort, hvilket fuldbyrdedes kun med stor Møie. Efter 3 Timers Deliberation over Hr. Martins Andragende, erklæredes Retten hævet for den Dag. Den følgende skulde ingen Retssamling finde Sted, for at Pairerne imidlertid kunde vinde Tid til at hielpe sig ud af den store Forlegenhed, hvori de ere stedede.