Almuevennen, 1843-11-22
Det nu bestaaende Forligelsesvæsen paa Landet er ved Anordningen af 10de Juli 1795 § 17 organiseret saaledes, at det i Reglen skulde være hvert Amts Amtmand, der umiddelbart og personligt for samtlige Amtets Beboeres Vedkommende skulde foretage den Forligsmægling mellem Parterne, der efter Anordningen skal være prøvet, forinden det kan tilstedes at skride til Rettergang. Som en Undtagelse fra denne Regel tillader imidlertid Anordningen, at, hvor Amternes Vidtløftighed maatte udfordre det, Amtmanden i sit Sted kan beskikke, som Forligelses commission, enten de dueligste og redeligste Herredsfogder, eller andre bekjendte, retskafne og kyndige Mænd, hvorved Lovgiveren, udtrykkeligt anbefaler, at det, saavidt muligt, maa paasees, at Afstanden til Commissionsstedet ikke bliver alt for besværlig for Beboerne. Factisk har Forholdet i Overensstemmelse hermed udviklet sig derhen, at Amtmændene ordenligviis have personlig overtaget sig Functionen, som Forligelsescommission, i det Herred eller den nærmeste Omegn, hvori deres Bopæl var beliggende, men derimod have deelt det øvrige Amt i Districter efter Herrederne eller andre Localforhold og for hvert af disse beskikket enten Herredsfogden eller Privatmænd af Egnens Beboere som Forligelses commissairer. Commissionsstedet er saaledes almindeligviis enten Amtshuset eller en eller anden Kro eller Thinghuset; og baade Beboerne og Commissairerne, især hvor disse ere Herreds for der og saaledes ofte boe udenfor det District, hvori de fungere, have derved ofte en temmelig lang for Repartitionsfondet forholdsviis kostbar Reise at gjøre, for at komme til og fra Commissionsstedet. For gamle Kjøbenhavns Amts specielle Vedkommende erdet, som bekjendt, for Tiden Tilfældet, at Amtmanden bestyrer Forligelsescommissionen for hele Amtet ved sin dertil beskikkede private Fuldmægtig, og Commissionens Mødested er et afThingværelserne i det saakaldte Blaataarn. Det synes derhos i Almindelighed at turde antages, at forligelsescommissairens Function i det Hele er temmelig anseet i Opinionen og ikke lidet eftertragtet. Dette Sidste turde ved Siden af det Hæderlige og Tilfredsstillende, der ligger i selve dette Hverv, finde sin Forklaring deels deri, at Anordningens 654 tilsiger Commissairer, der have fungeret i 8 Aar, at Hs. Majestæt vil udmærke dem som fortjente Mænd med en passende Rang, hvilken som oftest endogsaa langt tidligere – er bleven dem tillagt ved en Kammerraads-Titel, og deels deri, at man har lagt nogen Vægt ikke blot paa den forøgede Anseelse i Districtet, denne Function efter sin hele Beskaffenhed saa naturlig medfører, men ogsaa paa de pecuniaire Fordele, der tilflyde Commissairerne, ikke saameget ved Anordningens § 55 og det der hjemlede Gebyhr af 64 s. for enhver forligt Sag, som paa mange Steder i Landet – ved den Godtgjørelse for Befordring til og fra Commissionens stundom temmelig langt fraliggende Mødested, der hjemles ved en efterfølgende 6 56 og der udredes af Amternes Hartkorn igjennem Repartitionsfondet med et Beløb, der i det mindste giver et godt Bidrag til at kunne holde en egen Befordring, som f. Ex. Herredsfogden dog i Reglen gjerne vil og maa have efter sin hele øvrige Livstilling. J Stedet for dette hidtilværende factiske Forhold har Proponenten nu forment, at det for Forligelsesvæsenets Opgave og for Beboernes Tarv var ønskeligt og hensigtsmæssigt, at enhver Commune paa Landet fik sin særskilte Forligelsescommission, og at Communens Forstanderskab udnævntes til at danne denne Commission. Comiteen finder, at dette Proponentens Forslag aldeles egner sig til at anbefales af Foreningen. Dets Udførelse vilde upaatvivleligt end meere sikkre Forligsinstitutet den heldbringende Jndflydelse, Lovgiveren har tilsigtet, og den Modification i den nuværende Organisation, hvoraf samme betinges, er saa lidet betænkelig i sig selv, og saa nær begrundet i den nærværende Tilstand og de nærværende Love, at den vel endog kunne indtræde uden at vorde anordnet ved nogen egenlig ny Lov.