Viborger Samler, 1774-01-24
Blant alle de Planer, som endnu ere komne for Lyset, angaaende den fordeelagtigste Indretning i Bondestanden, og som NB. har vundet det bifald og Anseelse, der gjorde dem værdige til at bestrides, er der vist ingen mindre statsmæssig, mere monstreux, mere urimelig, mere umuelig at iverksætte, og mere statstridig og fordervelig, om den iverksættes kunde, end den, der indeholdes i Priisskriftet om Bøndergaardes tienligste Størrelse. Ligesom samme Plan og fornemmelig er grundet paa en Sætning, som er den Danske Nation i en høi Grad fornærmelig og til Forhaanelse. At laste en Mand, der bestrider en saadan Plan, med dens falske og skadelige Principer, og som legger dens Urimeligheder heel soleklar for Dagen, er og bliver da efter mine Tanker det samme, som at laste Herkules. Grunden. Grunden til den deri fremsatte Plan: At den retteste og forholdmæssige Størrelse af en Bondegaard, er, naar den er saa liden, at den kan drives og dyrkes (uden Tienestefolk, uden voxne Børn) aleene af Bonden og hans Kone, med en liden Pige til at kjøre Ploven, ja endog uden denne, naar Ploven er ret indrettet. See p. 63. er denne: At Tienestefolk Danmark almindelig ere saa egensindige, selvraadig vanartige, skiødesløse, utroe og tyvagtige, at den Bonde, der holder Tienestefolk, ikke kan bestaae. See Priisskriftet p. 10 til 16 inclusive. Kan dernu vel nogensinde opstaae en Molesworth, som med fornærmeligere Udtryk kan forhaane vor Danske Nation, Thi hvad som siges almindelig om hele Nationens Tienestefolk, siges og gielder jo om hele Nationen, i mindste om den hele Almue og Middelstand, i hvilken almindelig enhver først maae tiene, inden han bliver Hosbond; da den onde og vanartige Natur, der tillegges dem, al den Stund de tiene, jo ikke tabes eller kan forandres ved det, de overtræde i Hosbonders, Huusfædres og Huusmodres Classe. Adelstanden selv kan ikke ganske fritage sig fra beskyldingen, da den ved nye Familier jevnlig recruteres fra de nedrigere Stænder. Skrev en fremmed Skribent om os: At i Danmark havde man nu for, at gjøre alle Bøndergaarde saa smaae, at de uden Tienestefolk og voxne Børn kunde bestrides, siden Nationens Tienestenestefolk og opvoxne Ungdom almindelig vare saa selvraadige, vanartige, utroe, ja tyvagtige, at Erfarenheden lærte, at den Bonde, der holt Tienestefolk, ikke kunde bestaae; vilde da hver ærekier Dansk Mand ikke bringes i Harnisk, og ansee det, som en stor Forhaanelse for vor brave Danske Nation. Men taale vi det først af en egen indfødt Molesworth, Taale vi det i et offentlig udgivet Priisskrift, og tie dertil; Ja end mere. Lastes den Patriot i vore offentlige Blade, som mod en saadan Misodan og Molesworth vil redde Nationens Ære, da faar vi vel taale dette, og alt (thi hvad værre Characteer kan Nationen gives) af fremmede Skribentere. Og som Grunden er, saa er Bygningen. Planen er aldeles statstridig; Thi hvorledes vilde det staae til med Kiøbstæderne? Hvorledes med Statens Cassa, Jntrader og Finance-Væsen, naar Landboerne bleve saa mange, og Gaardene, eller rettere Boelstederne, saa smaae, at de selv fortærede samtlige Agerbrugets Producter, uden at noget overskiød til Stat eller Stæder, Thi Forfatterens beskrevne forholdmæssige Gaarde kunde og vilde, efter hans Plan og Mening, end videre deles, immer formeres, og avle een Sverm af sig efter en anden. See p. 68. Planen, Planen er urimelig, og umuelig at iverksætte. Naar Gaarddeelingen og Landboernes Ægteskabe og Population eengang var kommen saavidt (thien Fremgang i det Uendelige statueres dog vel ikke?) at ingen af Delene kunde gaae videre, at Landet med ald sin Cultur og Frugtbarhed ei kunde føde fleere; Hvor skulde da alle disse Landboeres voxne Børn, dem Forfatteren afviser og uddriver, ved andre Handteringer for en Tiid at ernære sig, finde Ophold, indtil Vacancer ved Forældres Død skeede paa Landet? Umuelig kunde Kiøbstæderne, da deres Jndbyggere, i mindste for største Delen, kan recrutere sig selv, imodtage denne uhyre Mængde surnummeraires fra Landet. Høist ubilligt er det og af Forfatteren, at forlange af Borgeren, Handverkmanden, Fabriqveuren, Handelsmanden, c. at han skal modtage og fode disse fra Landsbyerne forviiste utroe, vanartige og Hosbonder ødeleggende Tienestefolk. Begriber Bonden, at de vilde ruinere ham i det Arbeide, de ere vante og opfødte ved, og derfor afviser og fordriver dem, hvor kan da Kiøbstædmanden supponeres saa daarlig, at han, foruden at beholde sin egen Ungdom og Recrutering, skulde imodtage denne ødeleggende Sverm fra Landet, og det til et dem ubevant Arbeide, det de heller ei skiøttede om at lære, siden de ved forefaldende Vacancer skulde tilbage, og beboe Forældres eller Paa Paarørendes Steder paa Landet. Venteligere, mindste for Forfatteren, og meere overeenstemmende med hans Principer, var det, at Kiøbstæderne, helst nu Landmanden selv opaad alle Landets Producter, optog den selvsamme Plan at undvære Tienestefolk, at undvære Medarbeidere, at deele Næringerne og mangfoldiggjøre Verkstæderne, og saa, ligesom Bonden, fra sig at afvise og fordrive deres voxne Sønner og Døttre, indtil Vacancer ved Dødsfald existere kunde. Og da nu hverken Forfatteren, Recensenten, eller nogen kan forklare os, hvor al Statens Ungdom, som vi endog kuns giør Regning paa Bondestandens Ungdom, naar baade Bonden og Borgeren afviiste og fordrev dem, og ingen vilde imodtage dem, imidlertid skulde finde Føde og Ophold, da bliver Planen, som sagt, høist urimelig og umuelig; Thi aldrig kan noget Riges Bondestand være uden Tienestefolk, siden hele Rigets Ungdom umuelig i Riget kan finde Ophold, med mindre en stor Deel ved Agerbruget i den talrige Bondestand vorder placeret. Dette med mere oplyser den vittige og indsigt fulde Hr. Teilman i sine Anmærkninger heel tydelig og umodsigelig, naar Modsigelser skal bestaae i Beviser, og ei i blotte beskyldninger og Skields=Ord, dog dog med en høist forunderlig Moderation og Hoflig hed, ventelig ei uden Hielp af tempererende Pulver, siden Fristelserne til skarpe og haarde Udtryk ere saa mange og saa stærke. Spurtes der om Planer og Forslag: Hvorledes en Stat sikkerst kunde ødelegges, og Indbyggerne bringes til, ligesom Bræmserne, tilsidst at opæde og ødelegge hinanden, da veed jeg ikke at bedre Planer dertil kunde recommenderes, end de, der i Priis skrifterne, om Bøndergaardes retteste Størrelse, og om Folkemængden i Bondestanden, kom for Lyset. O! at disse Forfattere, samt Recensenten, ikke havde skrevet, ikke i Statssager, De første kan være ganske brave Mænd, ganske gode Theologer og Moralister (skiønt det lader, at Hr. Clausen mange Steder selv maae have indseet de aabenbare Sandheder, dem han dog, som Jndvendinger, umager sig for at fordunkle og omstøde. Og Recensenten kan muelig og være en god Academicus. Men hvor triste og ret ynkværdig en Figur gjør De ikke paa den Bane, De her har vovet sig. J sær har Recensenten paa hesligste Maade beskæmmet sig selv, ved de mange anførte aldeles ugrundede og ubeviislige beskyldinger. Men vil kuns enhver, der læser Recensionen, tillige læse de i Recensionen ommeldte Skrifter, da bliver den brave Hr. Teilman noksom justificeret. Da over overtydes Publicum, hvor uefterrettelig Recensenten er, og at han søger, i Fald han havde nogen fidem, at fore Folk bag Lyset. At end ikke en Herkules selv kunde undgaae en saadan Journalist. Ham skulde jeg ønske at være alle ligesaa ubekiendt, som mig, der kuns ivrer for Sandhed. Jeremias Skomager. Nyeheder. Gra Thye berettes, at Kornpriserne ere faldne, saasom: 1 Td. Rug til 12 Mk. 8 Sk., 1 Td. Byg til 8 a 9 Mk., 1 Td. Haure til 5 Mk. Jngen Øxen Kiøbmænd skal endnu være kommet enten der til Landet, eller saavidt vides, andensteds i Jylland.