Berlingske Tidende, 1794-06-16
Paris, den 30te Maji. Den 26de traadde Barrere op i Conventen. "Collot d Her Lois, sagde han, har undgaaet sin Morder; Himmelen afvendte Slaget. Dagen derpaa kom en ung Pige ved Navn Cecilie Renaud, en Papiirhandlers Datter, til Roberspierre og forlangte at tale med ham. Da man sagde hende, at han ikke var hiemme, blev hun ærgerlig derover. Dette gjorde hende mistænkt, og man arresterte hende. Forhøret over hende, sagde Barrere, beviser, at hun havde samme Hensigter, som Collot d'Herboiss's Morder. Hun erklærede, at hun ønskede hellere en Konge end 50000 Tyranner, og hun vilde opofre sine sidste Blodsdraaber for en Konge. Hun igientog denne Erklæring meer end en Gang, og da man spurgte hende om hun havde villet dræbe Robertspierre, svarede hun: det kom an paa Omstændighederne. - Derpaa bekiendtgjorde Barrere, at man i Chois havde grebet en offentlig Betient, som paa et offentlig Kaffeehuus havde sagt, det gjorde ham ondt, at forehavendet mod Collot d'Herbois var mislykkes; men han haabede, at han skulde dog endnu tidlig eller sildig blive ombragt. Barrere og ciamerte herpaa igien mod Engelænderne og Conventen decretterte eenstemmig og under de stærkeste bifaldsbevidnelser, at ingen Enge andet eller Hanoveraner skulde meere tages til Fange, og at der herefter ikke skulde gives dem nogen Pardon. Herpaa holdte Robertspierre, i Anledning af de forehafte Mord, en vidtløftig Tale. Hvilken herlig Gienstand for Samtaler, sagde han blandt andet, vil det engang blive for Efterverdenen, hvilket Skuespil, værdigt for Himmelen og Jorden, er det ikke allerede nu, at see de franske Folkeropesen anteres Forsamling stillet paa en uudtømmelig Vulcan af Sammensværgelser, medens de med den ene Haand nedlægge for alle Tings evige Ophavsmands Fødder et stort Folks Dyrkelse, og med den anden Haand slynge Lynild over de mod dem sammensvorne Fiender, grunde Verdens fornemste Republik, og bringe Frihed, Dyd og Retfærdighed blant de Dødelige. Vi have store Farer at igiennemgaae. Opholdet i Staden frembyder nu ligesaa mange, som Valpladsen. Vi have i denne Henseende intet at misunde vore brave Vaabenbrødre. - Jeg sagde for nogle Maaneder siden til mie Colleger i Velfærscommissionen: Seire Republikens Vaaben, undertrykke vi Fattionerne, skulle vore Fiender søge at myrde os. Min Spaadom er indtruffen. Omgiven af Lønmordere, har jeg alle rede forsat mig i den nye Tingenes Orden, hvorhen Tienderne ville skaffe mig. Blot Kiærlighed til Fædrene andet og Tørstefter Retfærdighed sængsler mig endnu til et forgiængeligt Liv Meer end nogensinde ti forn fri fra personlige Hensigter, foler jeg mig nu besiælet af desto større Jver, til at bekrige de Sammensvorne mod mit Fædreneland. Jo mere de ile med, at ende min Løbebane hernede, destomer vil jeg ile, at opfylde samme med nyttige Handlinger. - Det franske Fol besidder tvende Midler til at oprette Harmonie i den moralske og politiske Verden. Disse ere: dets nu værende Repræsen, tations G undsætninger, og dets egne Dyder. Det nuda rende Øieblik er dertil gunstigt; men det er maaskee, ved Ligerægtens Tilstand; hvori Sagerne nu befinde sig, dereneste. Det er let at grunde Friheden; men det er og let, at misteden. Lad Mennesker, som træde i Brissets Dantons og fleres Fodspor, regiere kun een Dag, saa er Friheden borte og Fædrenelandet forloret. Medens jeg siger disse Ting, skiærper sig maaske Dolke imod mig, men just derfor siger jeg dem; thi jeg har levet nok, og er ikke hange for at miste mit Liv for Fædrenelandets Beste. - Conventen befalede at Robertspierret og Barreres Beretning skulde oversættes i alle Sprog og trykkes.