Berlingske Tidende, 1836-03-12
Slutning af Sagen angaaende Offentligheden af Stændernes Forhandlinger. (See denne Tidende Nr. 7374 og 80.) Det er blevet anført, at den Mangel paa Øvelse i at staae frem og tale for et stort Publicum, som unægteligen maa finde Sted, i et Land, hvor Forhandlinger af den Natur som Stændernes først nu ved Deres Majestæts Bud ere fremkaldte, vil afholde Mangen fra at ytre sine Anskuelser og meddele sine Kundskaber, naar der tilstededes ham Ubekjendte og maaskee mindre skaansomt Dom mende Adgang til disse Forhandlinger. Men det bør paa den anden Side bemærkes, at ligesom der vistnok er overveiende Grunde, der tale for, at Stændernes Forhandlinger, i det mindste for Tiden, vedblive at holdes udenfor Hovedstaden, saaledes vil netop denne Omstændighed danne en naturlig Hindring, for, at de ved Forhandlingerne Tilstedeværende ville kunne blive meget talrige, men at der maaskee endog ofte, saaledes som det viser sig ved Proceduren i Høiesteret, næsten Jngen vil indfinde sig. Eiheller synes det antageligt, at den Deputerede, som har factiske Oplysninger at meddele, skulde lade sig afholde derfra, fordi nogle flere Tilhørere ere tilstede, end den allerede nu talrige Forsamling indeholder. Dersom det tilstedeværende Auditorium i denne Henseende skulde yttre nogen Jndflydelse, da er det at formode, at den snarere vil bestaae deri, at afholde den mindre Begavede fra, paa en vidtløftig og mindre hensigtmæssig Maade at udbrede sig over en Gjenstand, hvis Væsen han maaskee ei fuldkommen har opfattet. Men det er ved Offentlighed, fornemmelig ved Pressens frie Meddelelser, at den enkelte Deputerede vil komme til Kundskab om sit Foredrags sande Værd, en Kundskab, som den menneskelige Egenkjærlighed altfor let skjuler for ham, og som en naturlig Urbanitet hindrer hans Med deputerede fra at bibringe ham. Men det er af Vigtighed, at den Enkelte kommer til denne Kundskab; thi derved tør man haabe, at Tid vil spares og selve Forhandlingerne vinde i Klarhed. Man har endvidere anført, at en saadan Offentlighed vilde fremkalde mange umodne og haarde Domme i selve Publicum over den Enkeltes Færd, at den vilde foranledige falske Rygter og Stænder-Forhandlingerne; men paa den anden Side synes den Offentlighed, som vi alt nu ere i Besiddelse af, at have fremkaldt saadanne Domme, at have foranlediget saadanne Rygter, og ikkun den fuldstændigere Offentlighed vil være istand til at berigtige disse. For Tiden er det vanskeligt at udfinde Kilden, at erfare, om de hidrøre fra Misforstaaelse eller ond Villie, og saaledes at tilintetgjøre dem, forinden de udbrede sig videre. Man har endvidere yttret den Frygt, at naar Vælgerne erholde en saa umiddelbar og nøiagtig Kundskab, som fuldstændig Offentlighed medfører, om hvorledes den af den Valgte virkede og handlede, denne da vanskeligere vilde kunne opfylde den Betingelse, uden hvilken hans hele Færd mister al Værd, nemlig alene at rette sig efter sin samvittighedsfulde Overviisning om, hvad der kan fremme det almindelige Vel. Man befrygter, at den Valgte da vil tage et utilbørligt Hensyn til, hvad hans Vælgere ansee for at være deres særlige Jnteresse, om endog dette skulde staae i Strid med det almindelige Vel. Sandelig, dersom Offentlighed kunde have denne hele Stænder-Jnstitutionens Værd tilintetgjørende Følge, da vilde intet være mindre ønskeligt, end Offentlighed. Men ligesom man maa haabe, at den enkelte Deputerede vil besidde den fornødne Kraft og Jndsigt for samvittighedsfuldt at opfylde sin Pligt, saaledes synes den nuværende Grad af Offentlighed i Forbindelse med de nu gieldende Regler og Valgklasserne, at maatte fremkalde den samme Frygt, hvor den gode Villie og den fornødne Kraft mangler. Ved den frie Meddelelse om, hvad der foregaaer under Forhandlingerne, der allerede nu igjennem Forsamlingens Medlemmer finder Sted, erholde de Vælgende Kundskab om de Valgtes Færd, og ligesom den nugjeldende, ved vistnok vigtige Betragtninger foranledigede, Valgorden, der er baseret paa Grundeiendom, og indrettet efter de forskjellige borgerlige Klasser, nødvendigviis maa medføre, at de specielle Jnteresser letteligen erholde en stor Jndflydelse og gjøre de Valgte mindre uafhængige af Vælgerne, saaledes synes dette Onde snarere at finde Næring ved den nuværende Grad af Offentlighed; thi ved den enkelte Deputeredes mindre klare Opfatning af, hvad der foregaaer i Forsamlingen, der ved mundtlige og skriftlige Traditioner videre forplantes, maae falske Domme om de Valgtes Færd let opstaae iblandt Vælgerne. En slig Miskjendelse kan ikkun da hæves, naar Vælgerne ved fuldstændigere Offentlighed sættes istand til at be domme den Valgtes Virken i dens Heelhed, og først da er det at haabe, at den, der samvittighedsfuldt røgter sit Kald, tør være forvisset og at erhverve sine Vælgeres bifald, om han endog virker for det, der synes at staae i Strid med de Vælgendes Jnteresse. En anden Jndvending imod Stænderforhandlingernes Offentlighed er hentet fra Betragtningen af Danmarks Forbindelse med Hertugdømmet Holsteen. Man har anført, at det tydske Forbund, og saaledes ogsaa Deres Majestæt, som Medlem af samme, har knyttet Forhandlingernes større Offentlighed til saadanne Betingelser, der i andre Henseender maatte modarbeide den større Fuldkommenhed, som man venter at fremgaae af Offentligheden. Denne Forsamling er vel ei i Besiddelse af saadan Kundskab om Forholdene for Holsteen, som er fornøden for at have nogen sikker Formening om samme, men det synes, at ligesom hvad der gielder for det tydske Forbund maa antages at være begrundet i dette Forholds særegne Beskaffenhed og at fremme dets almene Vel, saaledes bør Virkningen af Forbundets Bestemmelser ei strække sig videre end dens Aarsager. Dersom altsaa disse Aarsager ei finde Sted i Deres Majestæts Kongerige, dersom Offentligheden her maa antages at fremme Landets Vel, saa synes i denne Danmarks Forbindelse med Hertugdømmet Holsteen ei at ligge nogen væsentlig Hindring for at tilstaae Offentlighed for Danmarks Provindsialstænder. Man har anført, at, hvor hensigtsmæssig Offentlighed end maa ansees at være for lovgivende Forsamlinger, gjelder dette dog ei med Hensyn til raadgivende. Man har nemlig gjort opmærksom paa, at denne Offentlighed let kunde sætte Stænderne i en falsk Stilling, til Regjeringen, fornemmelig fordi det, naar de igjennem Stænderne udtalte Ønsker og Anskuelser ved Offentlighed havde vakt Folkets Deeltagelse og Medvirkning, og Regjeringen, skulde finde, at de ei egnede sig til Udførelse, da maatte det blive vanskeligere at overbevise Folket og Rigtigheden af Regjeringens Beslutninger, end naar dette ei ved Offentligheden. var blevet opfordret til at deele Anskuelser med Stænderne. Men paa den anden Side bør det ogsaa bemærkes, at ligesom allerede vedden nærværende Grad af Offentlighed en saadan Folkets Deeltagelse maa fremkaldes, saaledes synes det ønskeligt, at Folket erholder den nøieste Kundskab om, hvad der taler for og imod de enkelte af Stænderne gjorte Forslag. Denne nøiere Kundskab bevirkes kun ved den fuldstændigere Offentlighed, og der synes overveiende Grunde at tale for, at snarere den mulige Misnøie saavel med Stændernes som med Regjeringens Beslutninger ved en fuldstændigere Offentlighed vil modarbeides end næres. Det synes unægteligt, at den Misnøie med det Bestaaende, denne Lyst til voldsommere Forandringer, som stundom viser sig hos Folket, netop er begrundet i Mangel paa tilstrækkelig Oplysning, og i samme Grad som denne vorder Folket til Deel, er det meere end rimeligt, at det vil erkjende, at der ligger uovervindelige Hindringer i Veien for Opfyldelsen af mange af dets kjæreste Ønsker, at det Bestaaende, endskjøndt ei opfyldende enhver Fordring, dog besidder saa store Fuldkommenheder, at det ingen Tvivl kan være underkastet, at det bor bibeholdes. Men i samme Grad som Folket kommer til Erkjendelsen af det Bestaaendes Fortrin, i samme Grad det lærer at kjende Vanskelighederne, der have været at rydde afVeien for allerede udførte Forbedringer, eller som for Tiden forhindre saadanne Forandringer, som det attraaer, i samme Grad vil dets Kjærlighed til det, det er i Besiddelse af, tiltage. Dersom altsaa større Offentlige lighed maa antages at være et Middel mere til at fremme dette Maal, saa synes heri at ligge en ikke uvæsentlig Bevæggrund til at tilstaae samme. Man har fremdeles indvendt, at naar det ved en fuldstændigere Offentlighed tillodes Redacteurerne af de offentlige Blade at give Meddelelser over Stændernes Forhandlinger, og de Enkeltes Yttringer, da stod det til at befrygte, at netop derved eensidige og falske Anskuelser udbrededes iblandt Folket, og at kun ved den igjennem selve Forsamlingen udgivne Tidende dette kunde modarbeides, ligesom man har troet, at, dersom det maatte behage Deres Majestæt allernaadigst at tillade, at denne Tidende maatte meddele de kongelige Propositioner og Proponenternes Andragender, naar de ere oplæste, samt at Taler nes Navne bleve anførte i Tidenden, uden Hensyn til om de stille Amendements, der da derved vilde være opnaaet al den Offentlighed, som kunde ansees tilraadelig for Tiden. Men det er derimod blevet anført, at hvor gavnlig en saadan Forandring af Stænder-Tidendens Form end maa ansees for at være, det dog var ønskeligt, at Pressen erholdt Tilladelse til en friere Meddelelse af disse Forhandlinger. Selve Stændernes Tidende kan, efter sin Natur, ei erstatte Mangelen af andre Meddelelser, thi denne Tidende maa nærmest være beregnet paa at meddele udforligere Resultater af Forhandlingerne, og vil sikkerligen saaledes afgive et vigtigt Bidrag til Lovenes rette Forstaaelse, men den kan ei give Folket et levende billede af, hvad der dagligen foregaaer, den kan ei erstatte de Savn, som ovenfor ere paapegede, navnligen ei vedligeholde den levende Vexelvirkning mellem Folket og Stænderne, som med Rette vel er betragtes som noget saa Ønskeligt. det at formode, at Meddelelser igjennem andre slade ville lide af Eensidighed, ville undertiden give mindre paalidelige Efterretninger, men det er at haabe, at de forskjellige Blade gjensidigen ville hæve disse Mangler; det er bedre, at de falske Efterretninger og Domme træde frem for Lyset og modsiges, endat de uden Modsigelse bane sig Vei.