Viborger Samler, 1776-01-29
Bekiendtgiørelse. Paa Vindumovergaards Gods, udi Viborg Stift, haver i Fredags d. 19 Januarii, efter Beretning, af de Klagende og andre, en Deel Personer, uden at melde hvorfra eller hvem de vare, øvet følgende ufornødne Feldttog imod tvende Bønder, Christopher Nielsen i Biering og Søren Lund i Mammen. De gik ind til Christophers Hustrue med Foregivende, at de randsagede efter Brændeviinstøi, hvilken Forretning hun uden mindste Modstand lod dem allevegne forrette, men de fandt hverken Brændeviin eller Brændeviinsbrænderie=Redskab, endikke af hvad Navn være kan. Da de nu intet fandt, og de saae aabenlyst et Kar i Bryggerset staaende med noget der værende Brygningsmask bemænget med Avner, bleve de alle som een Mand enige, at give det Navn af Brændeviins=Spøel, og derfore æskede sig strax givet 10 Rdlr., i hvis Mangel de vilde øve Gevalt og tage selv, som de og satte i verk, og da denne i Huser eenlige Kone vilde afvende dem fra, især at tage en liden Kaaberkiedel, hun daglig brugte til Madkaagning og deslige, slog en af disse Svenne hende i Hovedet og over det høire Øie med sin Kiep, og dette saa glubsk, at dersom Slaget ei havde tørnet oven for Øielaaget, havde han slaget Øiet ganske ind i hendes Hoved, saa hun aldrig meere kunde seet dermed, og derpaa nedrev de følgende: Paa Loftet en Kaaberkiedel, rummelig 2 a 3 Fierdinger; i Bryggerset tvende Messingkiedler; i Stuen et stort Tinfad, 11 Tallerkener og et Par Lysestager. Manden, af Alder over 70 Aar, var ei tilstede ved denne heele Handel, men da han endelig kommer ind, og finder sin Kone ilde slagen, samt sit Tøi sammenslængt paa Gulvet til Hensnapning, hvormed han naturligviis ikke fandt sig vel fornøiet, spørger han, hvorfore alt dette var skeet, og som deres Samtale ei kom overeens, trakte een, som de andre kaldte Hr. Kancellieraad, sin Kaarde og med samme slog i Bordet, som forskrækkede Husets Folk saaledes, at det seent forglemmes. Ja een af Handtlangerne, eller deres Anfører selv, skal have taget denne gamle Mand i Brystet i Forstuen og styrtet ham ned paa et Trug, hvor han tillige ilde blev stødt. Derefter de samtlig medtog deres Bytte, og forlod dette Sted. De kom til Søren Lund i Mammen og forefandt et Kaar i hans Bryggers, staaende mestendeels fyldt med deels Boghvede=Avner og deels andet, som de kaldte Mæskning, og derpaa fratog ham følgende: 8 Tin-Tallerkener, 2 Dito Lysestager, et Hollandsk Kruus, en Jern=Gryde, en liden Kaaber=Kiedel og en stoer Dito, hvori stod nyebrygger Øll, som de slængte paa Gaden; Et Eegeskrin, hvori skal findes nogle smaae deels Linklæder og andet meere, som Eieren ikke engang maatte tage af Skrinet; En bunden Trøie rød farvet, saa og et Eegeskab, som de igien slængte fra sig af Vognen, der ei kunde rumme det. Naar Forholdet i et og alt virkelig er som Fortællingen, ligner det et fiendtligt Jndfald, og ingenlunde grundet paa Forordningen af 2 Septemb. 1773. Jntet enten Brændeviin eller Brændeviins=Redskaber paa nogen af Stæderne er funden, i hvor nøie derom end er søgt. Havde de endog fundet samme, og dette udi fuld Brug, vare de dog uberettigede til at gribe andet an, end Tøiet i sig selv, da Forordningen anviser dem til Amtstuerne at nyde de bevilgede Bøder, og ingen kan undslaae sig fra samme at betale, de altsaa saameget mindre behøver paa slig anden Maade at giøre sig selv forsikret, ikke heller at øve Overlast, hvor ikke det allermindste til Modstand dennem betees; Vel var det og ikke af Veien, at de havde taget et Par Mænd af Byens egne til overværende, hvor de foretog sig Undersøgning, uden ene og efter eget Tykke at fare ind paa Folk, især hos disse fornævnte Beboere. Forbyder Forordningen at de ingen Overlast maa skee, maa de vel ikke heller nogen øve. Som det da er fornødent at vide hvem og hvorfra disse Jnqvirenter ere, spørges: 1. Om de vil melde sig ved Navn og Boepæl, 2. Om de uden videre Omstændigheder vil aflevere til enhver ubeskadiget hvad de har dem frataget. Har de for Resten lovlig Adgang til at paatale de Antastedes Forhold, er Hans Majestets allernaadigste Forordning dennem Anviisning til Sikkerhed nok, og intet derimod skal vorde handlet. Windumovergaard d. 23 Januarii 1776. S. Holm. Paa de tvende angrebne Bønders Vegne, som Forvalter her ved Godset, samt efter deres Forlangende som Forsvar. Til Efterretning saavel for Arvingerne som andre, NB. der maatte have noget at fordre udi den fattige Stervboe efter Huusmanden Melsen Andersen, som beboede et Huus udi Kobberup Sogn og Bye, Præstegaarden ibidem underliggende, og ved Døden afgik d. 2 Dec. 1775, tiener dette, at bemelte Huusmand ingen Livsarvinger har efterladt sig, men skal efter Enkens Bodil Pedersdatters Beretning have haft trende halv Brødre, hvoraf den ene nemlig Ole Andersen, som boer i Staarup ikke langt fra Skive, er levende, de tvende andre nemlig Niels Andersen og Laurs Andersen ere døde, men skal have efterladt sig Børn, hvoraf nogle skal boe udi Høislef Bye og nogle paa Lunøe, i hvilken Henseende bemelte Arvinger TREn De Gange i den Viborger Samler, siden Stervboet ei formaaer anden Bekiendtgiørelse, indkaldes at møde udi Stervboet eller og i Kobberup Præstegaard inden 6te Ugers Dagen fra undertegnede Dato, da enhver skal vederfares hvad ret er. Kobberup Præstegaard. d. 12 Januarii 1776. L. Munch, Sognepræst for Kobberup og Fellingberg.