Norske Intelligenssedler, 1810-02-27
Fra en Velgjørerinde her i Byen har jeg modtaget 8 Rd., med Anmodning, at tildeele en huus varm Familie den Gave; dette er skeet efter Deres gode Bestemmelse, og De ville da herved modtage, saavel fra den som glædedes ved Deres skjønne Gave, som fra mig som De undte den sande Glæde at uddeele den, vor inderligste Taksigelse. At Navnet ikke nævnes, er Giverens egne Ordre, saavel ved denne Gave, som de forrige Gange, naar denne ædle Velgiørerinde har erladt sin milde Haand for at lette Armodens tunge Byrder. Christiania den 26de Februar 1810. Sager. Over al Beskrivelse gyselig var den Misgierning, som Morderen Peter Vesterstrøm, Natten til 1ste Jan. afvigte Aar udøvede paa Gaarden Saxebol. Men lad det første Jndtryk, den gjorde paa Sindet, end have været nok saa levende, gjennemtrængende og afskrækkende, saa vil Følelsen deraf dog med Tiden forsvinde. Morderens Udaad vil snart mindes med Ligegyldighed, eller vel endog glemmes, og Exemplet tabe sin gavnlige Jndflydelse til at afskrække fra lignende Forbrydelser. Saadanne Facta burde, om mueligt, foregives, om er ved Meiselen, saa dog ved Pennen. Med Hensyn herpaa glædedes Publicum ikke lidet, ved at modtage et, af Hr. Justitsraad Wulfsberg, dengang Byfoged og Politiemester i Christiania, giver Løfte i No. 13 af Jntelligents bladene f. A., om at foranstalte udgiven og trykt hiin Morders Blograsi, ligesom man af denne, fra den fortrinligste Side, bekjendte Embedsmands Driftighed, med Grund kunde haabe, inden en alt for lang Tids Forløb, at see Løftet opfyldt. Man vil siden med Sikkerhed vide, at dette Arbeide blev overdraget hans Søn, Hr. Pastor Wulfsberg, hvis Competence hertil blev erkjendt, da man med Føie troede, at han, som i Følge det ham paalagde Kald idelig maatte være om Misdæderen i hans sidste Levedage, ogsaa havde fremfor Andre Adgang til hans Fortrolighed, og altsaa den bedste Anledning til at udgrandske hans sande Tænkemaade, og hermed havde man da heller ikke den ringeste Grund til Misnøie. Jmidlertid er der nu forsvundne saa mange Maaneder, uden at man erfarer det ringeste, som kan give Haab om Løftets snarlige Opfyldelse. Dersom Bogen ingen Foliant bliver - og det maae den ei, naar den skal opfylde sin Hensigt, ved almindelig Udbredelse at blive læst af Borger og Bonde - saa synes den forløbne Tid noksom tilstrækkelig, til i samme at kunne levere en, ikke vidtløftig, men concentreret, og almeennyttig Oversigt over Morderens Caracter og sidste udøvede Misgierning. Publicum har dog en gandske holdt op at haabe, men glæder sig endnu ved Forventningen om, at see Bogen forlade Pressen, for blandt den almene Mand at stifte den Nytte, som den formedelst Emnet selv, og dets forhaabentlige rigtige Fremstilling, baade kan og vil skifte. Fredagen den 16de d. M. om Aftenen Klokken 10 1/2 overgik mig den store Ulykke, at min Præstegaard ved den voldsomste Jldebrand blev lagt i Aske. Vaaningshusene, som bestod af 3 næsten sammenhængende Bygninger, hvoraf den ene var Almuens og de øvrige min Eiendom, var inden 3/4 Time antændt af Jlden paa alle Punkter. Alle Gaardens Folk laae i deres første Søvn, altsaa ikke kunde komme til Redning førend Jlden havde faaet for stærk overhaand. Jeg og min Kone, som vare de sidste oppe, mødtes, da vi kom til vort Søveværelse, af Jldens Luer, der udbrød at Bryggerhuset, som var næst ved mine Værelser, hvor jeg havde min Studerestue, Sengkammer og Contoir, og hvor jeg havde alt det, som hørte mig selv til af Klæder, Bøger, Papirer og Documenter, saavel mine egne, som det Publiqve vedkommende. Ved at aabne Døren til min Studerestue blev jeg nær qvalt af Røg, jeg iler da til Contoiret i Haab at kunne redde de vigtigste Documenter, hvilke jeg altid havde liggende i den Orden, at jeg kunde tage ethvert i Blinde og Mørke; men ved at aabne Døren mødte mig Jldens Luer med saadan Force, at jeg nær havde faldet omkuld; jeg ravede da igjennem den tykkeste Røg, udi hvilken jeg ikke kunde eller torde drage, min Aande, forfulgt af Luerne, der havde antændt mit graae Haar og sviet mine Klæder, ud paa Gaarden. Jntet af alt det som var i den Bygning blev ræddet, 256 Rd. i Banco=Sedler, adskillige Sølvtøi, Gulduhr og andre Prætiosa blev alt et Rov for Jlden; og jeg eier ikke meere af Klæder eller Linned, end den Hverdagsdragt jeg ved Ulykkens Udbrud havde paa; men takker Gud at han sparede mit Liv for min fattige Kone og Børn, da der ikke var et Haarsbred imellem Liv og Død. Den ene Ulykke har her rækket den anden Haanden: Min Søn Johan Broch, som for at lette mig fra Byrden ved Gaardsbrug, at jeg kunde nu i min Alderdom have mere Tid til mine daglige og mange Embedsysseler, antog Præstegaarden i Brug afvigte Aar for egen Regning, og til den Ende anskaffede sig alt det, som til Landbrug er nødvendigt, blev, ved denne Jldsvaade, ikke allene berøvet de Ting, men og det meste af sine Fødevare; han er altsaa ruineret, da han ikke igjen kan anskaffe sig dette, uden at sætte sig i ydermere Gjeld; og jeg, som selv er berøvet det meste af hvad jeg før havde, kan ikke hielpe ham. Vel blev der noget af mine Ting udrevet fra Jlden, men derunder saa forrevet og spoleret, at det er til liden eller ingen Nytte. Faaberg den 19de Februar 1810. A. Broch,