Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-12-03
Nyeste Ski Farverededdesal. Goin og kan kaldes Ottende Aargang. No. son, Adolder og forlagt af Boghandler S. SoldaTirsdagen den 3 December 1811. Er det Landmanden, som nedsætter Pengenes Værdie, J Kiøbenhavns Skilderie for i Aar er indført et Stykke P. 1346 til 1349, der indeholder adskillige Kiøbstædmænds Taler, eller maaskee rettere en enkelt Mands, som vil blæse i Basun for de Andre, angaaende Landmanden, der ere saa urigtige, at man maa studse derover. - Jeg vil søge at berigtige Noget deraf. - En Kiøbstædmand ivrer over, at Landmanden saa ublue lader sig sine Var betale og siger iblandt Andet P. 1347: "Da Livets vigtigste Fornødenheder ere Landets egne Producter, saa er det høist urimeligt, at man i Landet selv nedsætter Pengenes Værdie saa dybt, uden at man kan anføre nogen anden antagelig Grund, end at de staae i en lav Cours udenlands. Hvad er dette for Man?" Af hele Kiæde-Gangen skal det formodentlig være Landmanden. Men han nedsætter ikke Pengenes Værdie. Det formager han ikke. Af den Kongel. Forordn. om Agitag, vil han nok lære, at det maa være Saadanne, og maaskee dernæst de rige Kjøbstædmænd, som skal bruge deres Penge til Noget, og derfor idelig kiøbe Land Eiendomme, saa at sige uden at bekom re sig om, hvad de give derfor, men hvad kan nu Landmanden for det? - Men med Tilladelse af spørge denne Kjøbstædmand igien: "Siden den Danske Landmand saa høist urimeligt skal nedsætte Pengenes Værdie, hvi ophøier da den Slesvig, Holstenske Landmand Pengenes Værdie ligesaa urimeligt, og det til sin egen Skade?" - Og dersom den anførte Grund er antagelig: "At Pengene staae i en lav Cours udenlands, hvi ivrer man da imod en Grund, som man selv erkiender for antagelig. - Det hedder videre: "Lader os antage, at Landmandens Bifornødenheder udgjøre: af hans virkelige Fornødenheder, som han selv forskaffer sig, og at hans Skatter ere stegne 6 Gange, kan dette da vel være nogen Grund for ham til at lade sig alle sine Producter betale 5, ja 6 Gange saa høit, som før Krigen." - Men hvad er Bifornødenheder, Naar det skal være det, han ikke selv forskaffer sig, saa maa det vel være: Folk og Folkeløn, thi dette opvoxer ikke paa hans Jord, Træe til alt Trær-Arbeidet, Vogne, Plove, Harper, Jern til Beslag, Kul, Smedeløn, Tiere, Tømmer og Bræder til Gaardens Reparation, Tækkegarn, Kieppe, Søm, Tømmermands og Tækkemands Løn; Sild, Fisk, Salt, Sæbe, Siebøtter, disses idelige Reparation og Fornyelse, andre Bryggerkar, Bryggerkiedel, Kiøkkentøi, og deriblandt Leertøi, Brændsel, som mangen Landmand maa kjøbe aldeles, nogle Meubler, og disses Reparation, maa dog vel og slig Bonde forundes, og saa tilsidst Renter af alt dette (thi med Penge at fødes, eller finde alt dette staaende for sig i fuldkommen Stand, kan nok Kjøbstædmanden ikke forudsætte). Endelig hertil, dersom han har fæstet Gaarden, aarlig Landgilde eller Arvefæste Afgift, og dersom han har kiøbt den, da Renter af disse Penge. Dette og endnu meget mere til, thi mangfoldigt er endnu ikke regnet, f. Ex. Støvler, Skoe, Heletøier, Stads eller Prydelse, som er brugelig i Egnen. (Enhver i sin Stand maa jo dog være andre Folk i samme Stand liig). Men lader os nu sammenligne dette med Landmandens sande eller virkelige Fornødenheder efter Kjøbstædmandens Distinction), som maa være den daglige Mad og de daglige Klæder, Landmanden selv forskaffet sig; og Enhver med den allermindske Gran af sund Sands og Menneskeforstand og Erfaring vil strax erkjende, at 1/2 til alle disse Bifornødenheder er det samme, som Jntet, og det saa meget mere, naar det sammenlignes med hvad Landmanden faaer forsit Korn, og hvad han maa give for sine Biførnødenheder. Lad ham nu faae 9 Rdlr. for Tønden af Bygger, der han egentlig skulde have sin Jndkomst af (J Kiøbenhavn faaes mere, men i Smaastæderne har der ej kundet regnes høiere), saa er det 3 Gange dobbelt af det han fik for Krigen, da det som Middeltal kan regnes til 3 Rdlr., altsaa ikke 6 til 6 Gange dobbelt; men naar saa han kan faae hver anden Vare, han skal kiøbe for det stredobbelte, saa er det meget godt Kiøb, der er endog Vare, han maa betale 6 a 8, ja 12 Gange dobbelt. Tieren tilforn 7 Rdlr. Tønden, har kostet over 60 Rdlr. og koster 40, Steenkul, tilforn 24 s., nu over 2 Rdlr., Trækul, tilførn 2 til 4 s. Skiepp., nu 8 Mk. Et Par Støvler 10 til 12 Mk. paa Markederne, nu 12 til 16 Rdlr. Sibotter, tilforn 1 Mk., nu i til 8 Mk. og saa fremdeles. Skatterne, siger Kiøbstædmanden, kunne være fordoblede 5 til 6 Gange. For at oplyses lidt bedre, behage han at lyse Forordningen og Placaten af 6 Junii 1811, hvor den nye Grundskat af 1 Oct. 1802. er forhøiet 12 1/2 Gang og af Tienderne 8 Gange, og det er foruden Jndkomstskatten, og alle de tilforn værende Skatter. Nu dømme da Enhver, hvorledes denne Kiøbstædmand snakker. Og nu et Aar, som i Aar, var det at ønske Kiøbstædmanden kunde see ind i Landmandens Vaaninger. Mange Steder er Misvext, saa Kornvare bliver Jntet at følge af, og det Øvrige, han har at sælge, er Ubetydeligheder. Hvad maa han saa giøre, da alle Udgifter formeres. Det han allerede har begyndt at giøre af Frygt for Foder mangel, følge af sine Kreature, Køer, Kalve Stæde, mueligt af sine Heste med, om han kan faae dem overfødte til Fastemarkederne; men hvad saa deraf igien følger, naar Melk, Smør og Ost fattes i en Landmands Huusholdning hele Aaret omkring for det første, naar Jorden dyrkes maadeligt i Foraaret formedelst Mangel paa Heste, det vil Enhver med liden Erfaring i Landbruget lette lig kunne indsee. – Naar Kiøbstædmanden videre siger: at en Gaard, som tilforn kostede 4 til 5000 Rdlr., nu koster 20,000, som Beviis for, at Bonden er unøisom, saa er det af samme Suurdet, som alt det forrige. Jeg sagde før, at Bonden eller Landmanden kan ikke nedsætte Pengenes Værdie, ligesaalidet, som han kan opskrue sine Vare. Just det er det, Kiøbstædmanden kan giøre. Dersom jeg skal have et Par Støvler, eller noget somhelst af Kjøbstædmandens Arbeider, saa beregner han de Victualier og de Materialier, til at leve af og til sit Haandværk, og derefter sætter han paa sine Vare, og det kan han giøre, fordi deels den enes Beregning maa være som den Andens, deels kan de indbyrdes have overlagt med hinanden; at det og det vil de have for det Stykke; altsaa enten jeg kommer til Een eller til 10, saa maa jeg give det samme for Arbeidet, men gandske anderledes gaaer det med Landmandens Vare, naar han kommer paa Torvet, enten i Kiøbenhavn eller i Smaastæderne, saa maa han lade sig nøie med hvad Kiøbstædmanden har villet give ham for det. Just derfor har af dette Aars Byg været solgt til 9 Rdlr. Tønden og derunder, i Kiøbenhavn og i Smaastæderne vilde man i Begyndelsen ej give 7 Rdlr. - Landmanden kan gierne fordre hvad han vil, det hielper aldeles Jntet, det kommer an paa, hvad Prisen vil blive og hvad Kiøbmanden eller Kiøbstædmanden efter hans Speculationer vil give ham for det, og dermed maa han lade sig nøie. Derfor naar Landmanden, har kiørt fra Landets yderste Grændser til Kiøbenhavn, ofte i Vei, som han og hans Heste ikke forvinde mange Tider derefter, fordi han har hørt, at Kornvarene ere stegne, men der har imidlertil været god Tilførsel, saa Kornvarene igien ere fald ne, thr. Kiøbenhavns Torvepriser ere ofte saa foranderlige, som Vinden, saa bekymrer man sig ikke om, hvad han vil have eller ikke, enten han vil eller han vil ikke, saa bliver han nødt til at sælge sine Vare for den lavere Priis, hvortil Kornet et og Nørgedsiunken siden den Tid, han fik Efterretningen om de høiere Priser, for hvis Skyld han paatog sig den lange og besværlige Reise. Gandske anderledes er det, naar Bonden kommer paa Torvet, og den ene Kiøber ligesom paa en Auction overbyder den anden, eller han hører, at alt hvad hans Naboe forlange, det faaer han strax, og slutter, at Priserne ere høiere, og han forlanger da meere og faaer det strax, hvem er saa Skyld i Prisernes Forhøielse uden Kiøbstædmanden, som opbyder dem At for det Øvrige den Gaard, som tilforn kostede 5000 Rd. nu koster 20000 Rd. er ganske anden god Grund til end den Kiøbstædmanden vil foresnakke os. Det er reen Gevinst for den rige Kiøbstæd mand. Dersom nu hans liggende Penge, f. Ex. 8000 Rdlr. golder ikkun som 1000 Rdlr., saa galde 20000 Rdl. ikkun for 2500 Rd., og dersom han altsaa nu kiøber slig Gaard, og alle Fictualier, og Producter stige, saa sælger han igjen sin Gaard og profiterer en Deel 1000 Rdlr.; dersom Krigen derimod ophører og Pengene stige til deres forrige Værd, saa har han den Gaard, som i Fredstider gælder for 5000 Rd., og han kiøbte for 20000 Rd., dog i Grunden for 2500 Rd. Det er altsaa god Aarsag for, at rige Capitalister sætte paa saadan Maade deres liggende Penge i Jordegods; men det bliver ikke Beviis for Landmandens opskruede Priser. Dersom ingen vilde kiøbe til slige Priser, bleve Gaardene ikke solgte. – At 1 Rdlr. golder kun 1 Mk. er et Ordsprog, som vi ei kiende paa denne Kont i Siæland, og det giør og aldeles intet til Sagen, thi hvad Priserne ere paa Varene, det faaer Landmanden, og hverken mere eller mindre for dette Ordsprogs Skyld. – Endelig alt det heele Raisonnement om det Læs Brænde er ligesaa ugrundet, som alt det Øvrige, Først kommer det an paa, hvor dette skal være passeret; om det er passeret i Kiøbenhavn. J saa Fald var det alt for godt Kiøb og Bonden har solgt sig til Skade, 3 skikkelige Læs Brænde udgiøre en Favn; dersom han altsaa i Kiøbenhavn har solgt 1/2 Favn Brænde for 8 Rd., det er en Favn for 24 Rd., og Prisen for Favnen der har været langt høiere, saa seer dog vel Enhver, at Bonden har forsolgt sig, og at den heele Snak: "J og Tusinde af Eders Lige vil kun udsuge os, og derfor skraale J bestandig" er saa lidet anvendelig paa Bonden, at den meget mere maatte være anvendelig paa Kiøbstædmanden. Dernæst hvis det var i en af Smaa Kiøbstæderne, saa kunde det være meget rimeligt, at han ei kunde sælge ringere uden Tab. J Fior Efteraar blev herholdt Skov Auction, (det er 14 Mile fra Kiøbenhavn) og hver Favn paa Røden kostede 20 Rd. siger og skriver tyve Rigsdaler. Lad nu Bonden hiemskove sit Brænde, save og slække det i Stykker, saa føre det til Kiøbstæden, kunde han da vel have mindre for alt dette end 8 Mk.; og dersom Kiøbstædsmanden afpruttede ham den ene Rdl., og han altsaa ikkun fik 21 Rdlr. for Favnen, (som man ikke finder Rede i) naar han selv havde givet 20 Rd. (thi Skov er Noget, som heller ikke opvoxer paa Bondens Enemærker) saa havde han aabenbar solgt sig til Skade, og dog skraaler man over Bondens Urimelighed og Udsugerie. - At denne stakkels Bonde ei forstod sig paa Specier og Ducater og deres Værd, er saa sælsomt, at man deraf skulde fristes til at troe, at det hele var et Digt, skrevet for at nedsætte Bonden endnu mere fra det han er og burde være.