Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1848-09-28
Foredrag. holdt for Vælgerne til Rigsforsamlingen i Thisted Amts andet District, den 30te August 1848. Ærede Forsamling af Medborgere, Midt under Krigens Tryk kunne vi dog ikke andet, end glæde os over dette vort Fædrelands gyldne Aar, da Folkefriheden, forkyndt af den Konge, om hvem vi synge saa dansk som han, var ingen Konge her i mange Aar", skal i den store forestaaende Folkeforsamling begrundes. Og naar Adskillige sige: denne er ikke den rette Tid, lad os først faae Fred, saalænge Krigens Ængstelser, herske i alle Hjerter, er der ingen Ro til Fredens Sysler da svarer jeg: Jo netop Krigen har lært Mange, som ikke for agtede derpaa, at de ere Statsborgere, denne Bevidsthed er kommen i mange Hjerter, som forhen ikke havde den. Den skal da og blive i Fredens Dage og lære enhver Vælger at benytte sin Stemme efter Overbeviisning, saa han veed, at han derved gjør Sit til Landets Vel. Ethvert Bryst er opfyldt af disse Tanker. Ogsaa jeg føler varmt for mit Fædreland og der er Noget i mig, som her driver mig til at tage Ordet. Men dertil har jeg desforuden en ydre Anledning. Comiteen for den fædrelandske Association for Viborg By og Omegn har tilskrevet mig og otte andre Mænd her af Amtet, om at ville tage under Overveielse med Vælgerne af Amtets 4 Districter, hvorledes passende Valgeandidater kunne udfindes og hvilke Man meest burde hentede Opmærksomheden paa. Jdet Comiteen yttrer, at der fra andre Egne kunne stilles Capaciteter, saafrem saadanne i Districterne selv ikke skulle være tilstede antager jeg dog, at Pluraliteten af de tilstedeværende Vælgere ere enige med mig i, at ethvert District helst maa repræsenteres ud af sin egen Midte, og at, om der end ikke inden Amtets Grændser skulde findes een eneste Mand, der fuldkommen svarer til Jdealet af en Folke repræsentant, heller intet af de 4 Districter er blottet for Mænd, der kunne gjøre Rytte paa en saadan Plads, Jeg gjentager de Ord, som ere blevne sagte den 25de de ved en lignende Forsamling, ikke Stand og Stilling kommer det an paa, men paa at finde redelige, charakteerfaste Mænd, – ingen Vendekaaber. Og idet jeg nu, medens jeg har Ordet, benytter Leiligheden til at stille mig selv, vil jeg, idet jeg tilbyder min Tjeneste uden Selvtillid, meest for at hindre muligen Valget af Mænd, der kunne blive Friheden farlige og villig til at træde tilbage, om en Mand af større Jndsigt og Talenter skulde i høiere Grad have Vælgernes Tillid, er det min Pligt at yttre mig om mine Grundsætninger. Disse ere nu, som de altid have været og med Guds Hielp til min Død skulle forblive, hvad Man kalder og i Almindelighed forstaaer ved liberale", Jeg bekjender mig derhos til den Tro, at en Stat skal som et Menneske, udvikle sig efter sin egen Særegenhed, ei ene efter Fremmedes Mønster. Copier ere altid lidet at agte. Jkke at vi jo skulle benytte noget enkelt Godt, som kan passe for os, hos andre Folkefærd og lære deraf, som det ene Menneske af det andet; men hvad vi lære, skal blive vort eget, skal sammensmelte saaledes med vort Væsen, at det bliver Et dermed. Saaledes kan Laanet blive Eiendom. Jeg mener desforuden, at Repræsentationen for den første Folkeforsamling skal være et Udtryk af Alt, hvad der boer i Befolkningen, den skal samle i sig Noget af alle Partier. Hine Overspændte der i Kjøbenhavns Hippodrom holde deres Møder, skulle, om Valgene saa medføre det, ogsaa indlades og gjøre deres Nytte, at det kan sees de maae i Kampen overvindes af Besindigheden, som enhver vild Udskeielse maa give Plads for den ægte Dannelse. Det skal sees, at om de end have adskilligt Godt og Rigtigt, saa maa enkelte, Punkter, i deres Program undergaae Forandring; at jeg maa anføre et Exempel istedetfor, Communerne vælge deres egne Embedsmænd, bør det hedde: Communerne skulle have nogen Jndflydelse paa Valget af deres egne Embedsmænd. Det skal sees, at deres Forlangende om Kongevalgenes Tilintetgjørelse eller Svækkelse er urimeligt, da de derved berøve Regjeringen et Middel til at bøde paa den Overvægt en enkelt Stand kunde ved Folkevalgene have erholdt i Rigsforsamlingen. Men det er ogsaa tænkeligt, og, om det skeer, ikke forkasteligt, at Reactionens Mænd, som siges at opløfte deres Hoveder, faae Adgang, og, omendskjøndt derved Kræfter, som ere Folkefriheden gunstigere, udelukkes, ville vi uden Frygt for vor unge Frihed indlade dem, at Frihedens Seier maa vorde større, naar det sees, at hine staae paa et overvundet Standpunct, og at alt Haab om Reactionens gunstige Udfald maa afskiæres dem. Vi ere saaledes trøstige, fordi vi troe paa et Forsyn, troe paa, at ogsaa Valgenes Udfald er som Alt, den guddommelige Styrelse undergivne. Og derfor have vi den Overbeviisning, at de gode og ædle Kræfter skulle blive de overveiende, ved Sandhedens evige Magt, det ægte, besindige danske Partie, som i mine Tanker repræsenteres af Navnene Schouw og Clausen, skal seire, Navne, hvis Fortjenester af Danmark allerede ere uvurderlige og som skulle i Forening med andre Ligesindede føre vort elskte Land frem til No. Tryghed, Ære og Hæder og Velsignelse for Mark og Stad i alle Slægtfølger. Dette være sagt i Almindelighed. Jeg skal nu yttre mig om nogle enkelte Punkter. Det absolute Veto kan i en Fyrstes Haand vorde et farligt Vaaben. At tilstaae dette er i en vis Forstand at vende tilbage til Absolutismen. Det var Misbrug af det, som i den første franske Revolutions Begyndelse i Aaret 1789 gjorde at Ludvig den Sextende mere og meere udæskede Folkepartiet, saa dets Udskeielser, forøgedes og Strømmen blev voldsommere. Det absolute Veto kan let blive, som et Klippestykke kastet i en Flod. Da sprede Vandene sig over alle Marker. Jeg holder derfor paa det suspensive Acto med Vedtagelse af Mellemrum mellem Forslagenes Læsning og Bestemmelse af Qvotadeel af Stemmer der skulle udfordres til omsider at give Forslaget Lovskraft. Eetkammeret er naturligt for Danmark og derfor rigtigt. Vil Man skabe et konstigt Tokammer indføres Splid, Classevæsen, de samme Ulemper, som flød af de to sideordnede Stænderforsamlinger, ja større, saasom det ene Kammer maatte være overordnet. Der er meget rigtigt spurgt, skal man da have to Folkemeninger J. det ene Kammer bliver Debatten alsidig og Virkekraften, større. Frihed, hvilket gyldent Navn, som indeholder i sig sin Belønning og Frugt. Agt paa vor Presse. Aldrig har den maaskee udskeiet mindre end i disse sidste Maaneder, da den har været fri. - Retor ved at være fri retter den selv sine Feil. Hvilken ædel Ting er ikke Religionsfrihed, dog uden Statskirkens Opløsning, thi hvor Kirken griber ind i det Verdslige maa den støtte sig til Staten og den Frihed, at vi kunne nu her idag, uden Frygt for Politi, samle os, og overveie, hvad der tjener til Landets Vel. Hvo paaskjønner ikke den 2 Ved Siden af Friheden staaer Ligheden. Europas herligste Nation har udtalt disse tvende og Folkene trindt om forstaae dette Løsen. At der skulde være nogen oprindelig eller medfødt Forskjel mellem menneskelige Sjæle, strider ligemeget mod Christendom og sund Forstand. Bort derfor med Adelsprivilegier, Rang og Titter, et skadeligt Legetøi, som ofte har virket Rid og Misundelse i svage Hjerter, der ei kunde hæve sig over Sligt og dog kunde have været opflammet til noget Bedre. Den Ringeste af Fødsel maa kunne ved Naturgaver, Flid og Retskaffenhed naae de høieste Poster, og adelig Fødsel maae ei bringe den Aandsfattige og Dovne høiere, end det lave Standpunct, hvorpaa en Saadan stiller sig selv. Privat Kaldsret, Birkeret, og de Adeliges Amt mandsret vil, saa haabe vi Alle, meget snart vorde afskaffede, og der vil ei være Tale om frit Hartkorn Thi Byrderne ville vorde ligge. Dette er Noget, jeg glæder mig over med Eder Alle. Almindelig Værnepligt, Folkevæbning. Hvo har ikke seet at i disse Krigsdage Alting sigter dertil, Tiden kræver det, og med Glæde kommer enhver Retskaffen dens Udvikling imøde og hører du eller jeg til de begunstigede Stænder, som hidtil have været fritagne for Værnepligtsbyrden, da glæde vi os jo ved at kunne afdrage vor Gjæld til den Stand, der hidtil ene bar denne Byrde.