Almuevennen, 1844-12-11
Nogle enfoldige Spørgsmaal og Svar til nærmere Overveielse. Spørgsmaal: Hvilke Byrder har Adelen eller Godscierne, til Landets Bedste, for Souverainitetens eller Enevoldsregjeringens Jndførelse i Danmark, for at have Skatte- og Tiende-Frihed for deres Hovedgaarde? Svar: De bare Krigsbyrden, bekostede Udrustningen, og maatte tillige personlig stille sig selv med i Striden. Sp. Hvad forpligtede den nyere danske Adel og de nyere Godseiere, siden Souverainitetens Jndførelse, sig til at indestaae for, og at bære til Landets Bedste, for at erholde Skatte- og Tiende-Frihed, til deres nye Sædegaarde, hvorunder de indlagde de udpiinte og forarmede Bøndergaarde med Folk og Fæe som vordnede? Sv. De forpligtede sig til at indestaae for Skatterne og Tienderne, og at stille Soldaterne af hvert Bøndergods paa 200 Tdr. Hartkorn, som de fik samlet, og tillige forpligtede de sig til at bære Udgifterne til de Birkethinge, som de oprettede paa deres Godser, og at lønne de Birkedommere, og Birkeskrivere, som de selv kaldte – naturligviis af deres egne Kreaturer – til at pleie Retten for deres Fæste og Hovbønder. Sp. Hvem stiller nu derimod Soldaterne og hele Krigsfolket, og bærer hele Byrden til Landets Forsvar, Sv. Det gjør alene Bondestanden. Sp. Tage Godseierne nu ikke Deel i denne Byrde baade ved personlig Militairtjeneste og Militairskat, S. Nei, Commissarius i Viborg Stænder møde faade jo, at de nu ikke engang tage Deel i saameget som Fourage-Skat og Marsch-Penge. Sp. Hvem indestaaer nu for Skatterne og Tienderne af Fæstegodset; Sv. Det gjør endnu paa Papiir Godseierne, men i Virkeligheden indestaaer Fæstebønderne og Huusmændene selv derfor, thi hvor det træffer sig at nogen af dem ikke faae betalt og leveret til Skriverstuen, endnu længe for end Amtstuen faaer noget deraf, der behøves ingen lang Henstand eller Risike for Godseierne med de resterende Skatter; thi snart kan der udpantes for Restancen, og har Fæsteren eller Leieren ikke meere at lade udpante hos sig, da kan strax en ny Tiltræder erholdes, som betaler Skatte restance og ovenikjøbet giver en Jndfæstning, ikke meget forskjellig fra Kjøbesummen for et Eiendoms sted. Sp. Hvem bærer nu Udgifterne til Birkethingene og lønner Birkedommerne, hvorsomhelst de endnu findes paa de større Lehnsgodser, Sv. Det gjør Lehnsgodsets Fæstebønder; thi Godsherskabet indestaaer kun for det, som dets Birkedommer muligen maatte mangle i hans fastsatte aarlige Løn, af hans Embedsindtægter fra Fæstebønderne. Sp. Da altsaa nu alt det er ophævet, hvorfor Godseierne i gamle Dage fik deres Skatte- og Tiende=Frihed for deres egne Hovedgaardes Hartkorn, hvad følger saa deraf Sy. Deraf følger, at Godseiernes Skatte= og Tiende-Frihed da ogsaa bør ophæves, og at deres privilegerede Hartkorn maa blive lige skatte- og tiende pligtigt med Bøndernes uprivilegerede Hartkorn. Sp. Hvad eier Godseieren i Fæstegaardene og Leiehusene paa hans Gods Sy. Han eier de nogne Bygninger med nogen Besætning og Marklodderne i saadan Tilstand, som disse i gammel Tid, fra sidste Selveierbondes eller Kronbondes Haand, er gledet over i daværende Godseiers Vold. Sp. Er Fæstegodset, som oprindelig tilhører Bønderne og Kronen i gammel Tid, da ikke kommet i Godseiernes Vold, og har derunder forplantet sig saaledes, at disse have Lov og Ret til at gjøre ved det hvad de ville Sp. Nei, endnu den Dag i Dag have de ikke Lov og Ret til at nedlægge Fæstestederne, og drage Bondejord ind under deres Hovedgaarde, eller oprette Forpagtergaarde deraf, men Fæstegodset skal vedvarende overdrages ved Livsfæste, under lovlig Synsforretning af Bygning og Besætning, eller til Arvefæste, eller ogsaa bortsælges fra Hovedgaarden til heel Eiendom, i hvilket sidste Tilfælde denne da taber sit Privilegium af fri Hovedgaardstaxt. Sp. Da Fæstegodset saaledes ikkun besiddes af Godseieren med disse og flere lovlige Jndskrænkninger, som bevise, at det ikke er hans uindskrænkede Eiendom, men at Fæsterne ogsaa have en eiende Adkomst og Part deri, hvilken Deel eier saa Fæsteren i Gaarden eller Leieren i Huset. Sv. Han eier hvad han selv af egen Formue og Flid frembringer til Forbedring i Bygning og Besætning, samt hele Productionen af Jorddyrkningen, Kornavlen og Qvægavlen. Sp. Da der nu ikke ved Fratrædelse gives Erstatning for Fæsterens eller Leierens Eiendom i Jorddyrkningens Forbedring, men det Hele, i den mange Gange værdifuldere Forfatning, end det var ved Tiltrædelsen, gaaer ved Afgang af Fæster hver Gang over i Godseierens Vold, i hvis Eiendomsret skeer saa derved Jndgreb? Sv. Derved skeer Jndgreb i den afgangne Fæsters eller Leiers og Arvingers Eiendomsret. Sp. Da saaledes Fæsternes og Leiernes ved egen Flid og Bekostning frembragte Eiendom i Fæstegaardenes og Leiehusenes forhøiede Værdi, ikke kommer deres Arvinger og Efterkommere tilgode, men tvertimod til Skade, i det Alt ved Forandring af Fæste gaaer i Godseierens Vold, til nyt Jndfæstningskjøb og forhøiet Afgift, hvad er det da som ønskes lovlig ophævet ved Gaardfæstes og Huusleies Forandring til Arvefæste. Sv. Godseiernes stedfindende Jndgreb i Gaard fæsternes og Huusleiernes Eiendomsret ønskes derved lovlig ophævet. Sp. Naar det nu hedder, at Forandring af Fæstevæsenet til Arvefæste eller heel Selveiendom, vilde være et Jndgreb i Godseiernes Eiendomsret, hvad burde det da rettere hedde? Sy. Det burde hedde, at det vilde være at ophæve Godseiernes stedfindende Jndgreb i Fæsternes Eiendomsret. Sp. Hvem har baade Pligt og Magt til at ophæve dette stedfindende Jndgreb, ligesom til at sætte en lovlig Grændse for alle sine Undersaatters Jndgreb i hverandres Eiendomsret, Sv. Det har Kongen baade Pligt og Magt til at gjøre. Sp. Hvori ligger hans Pligt dertil, Sy. Den ligger i Guds Ords Forpligtelse for ham efter Kongeloven. Sp. Og hvori liggger hans Magt dertil, Sy. Den ligger i den ham overgivne Souverainitet. R. S.