Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-06-01
Paa samme Maade har ogsaa Borgerrepræsentationen, udtalt sig, imedens den dog i det Skeete ikke har seet nogen tilstrækkelig Anledning til nogen Jndskriden. Vi maae aldeles sande Fædrelandets Ord om disse Excesser, at de vel i og for sig ikke have været af Betydenhed, men derimod, hvis de skulde gientage sig, kunde have de sørgeligste Følger, saa at alle Midler bør anvendes til at forebygge dette. Jblandt disse Midler er Pressen et af de bedst skikkede. Enhver, hvem Danmarks Vel ligger paa Hjerte, skyder den Frygt fra sig - og langt fra os være det at troe, at Nogen udenfor den laveste og raaeste Klasse vilde deeltage i eller billige slige Pøbeloptrin. Tvertimod føle vi os overbeviste om, at alle Pressens og den ægte Fremskridens Venner ville række de offentlige Autoriteter Haanden til at modarbeide slige Optrin, saafremt det skulde nogensinde blive fornødent. Heller ikke see vi Anledning til, at der iblandt besindige Medborgere skulde være nogen Grund forhaanden til en spændt Stemning, eller nogen Følelse, som kunde have Trang til at yttre sig paa lignende Maade. Vel har det nylig været yttret (Fædrelande." S. 1281) at "Stemningen ikke i mange Aar har været saa ugunstig mod Regjeringen som netop nu," – men hvor findes nogen fornuftig Grund til Sligt? Hvad er skeet siden Christian den Ottendes Thronbestigelse, som kunde svække de Forventninger, der saavel af Oppositionen som af alle Danske bleve knyttede til den, Hvad er skeet, spørge vi, som kunde fremkalde Mistillid til Hans Ord eller Gierning? Lad os være oprigtige og ærlige mod os selv i dette Spørgsmaals Besvarelse. Af Alt det Meget, som Regjeringen har forberedet ved kyndige Mænds Undersøgelser, eller som endnu forhandle, vide vi ikkun, hvad Kongen har gjort til Opgave for disse Prøvelser, og det er umuligt deri ikke at finde Støtter for den Forventning, at man vil handle i Folkets Aand og efter hvad Tidens Tarv kræver. Af det, der i Christian den Ottendes Tid allerede er fuldmodnet, have vi kunne overbevise os om, at en liberal og sand folkelig Aand ligger til Grund for den endelige Afgjørelse af vore Anliggender. Hvad er der da vel, som skulde ængstige os eller sætte Folk i en urolig Stemning? Det er vist nok, at det havde været endnu bedre, saafremt endnu flere Reformer allerede vare i Gang, eller allerede laae fuldendte for Folkets Øine; men det er for Enhver, der vil eftertænke, hvad der udkræves til Udførelsen af meget omfattende Planer, saare let at indsee, at end ikke Tiden har kunne tillade dette. Skulde vi da ængstes, fordi ikke endnu er skeet, hvad der endnu ikke kunde skee? Skulde vi ængste os fordi almeenomfattende Foranstaltninger bør grundlægges efter moden Prøvelse? Nei, vi holde os med usvækket Tillid til Kongens Ord og Løfter, som han har givet og gjentaget ved flere Leiligheder, og næsten til alle Stænder, og viere fuldkommen overbeviste om, at en ikke længere fjern Fremtid vil tilintetgjøre alle slige løse Bekymringer og gjøre de lidet Troende til Skamme, som lade sig ængstes uden Grund. Men ved Siden af denne Tillid nære vi, og fornægte det ingenlunde, den Overbeviisning, at fortsat Fremskriden af Regjeringen paa den valgte Reformbane er ønskelig og velgjørende, ja nødvendig ikke allene for Folket, men ogsaa for Regjeringens Ære og Lykke. (Brig. Td.) Kæmperne i forreste Række (hedder det i en anden Artikel, see Brig. Td. No. 121) søge Heltedøden. Men høiligen beklage vi den Fanatisme, hvormed de kæmpe, som de mene, for Fædreland og Medborgere, imedens de kun lægge Hindringer i Veien for disses Lykke, idet de maaskee berede sig selv en ulykkelig Fremtid. - Medborgere, Lader os i Daad, i Skrift, i Tale vise os Danmarks hæderlige Navn værdige. Lader os frygte Gud, ære og elske Kongen, følge Loven, føre Sandheden i Liberalismens ægte Aand med Jndsigt og mandig besindighed fremfor Lyset, arbeide enhver ufortrøden i sin Stilling, og fortrøste os til, at naar vi gjøre hver især vor Gierning med redelig Hu og ærlig Flid, da vil Velsignelsen deraf strække sig ud over den Enkeltes snevrere Kreds, og Alle saaledes i Forening virke til Fædrelandets Held med levende Interesse for dettes Anliggender, med stedse voxende Kundskab, Erfaring og Jndsigt, og med Evne og redebon Villie til at virke ved Raad og Daad hver Gang og overalt, hvor Pligt, og Kald fordre det.