Aalborg Stiftstidende, 1829-07-22
J Jassy have Efterretningerne og Russernes Seier paa den høire Donaubred vakt almindelig Glæde og oplivet Forhaabningerne om at see en Ende paa Krigen. Disse Forhaabninger ere ogsaa vakte paa andre Stæder. J det mindste har den Nürnberger Correspondent en Skrivelse fra Berlin af 3die Juli, som hører med til at fuldstændiggjøre Anskuelserne om de nærværende Forhold: "Endnu stedse ere Krigsbegivenhederne imellem Rusland og Tyrkiet den af Dagens Nyheder, som meest interesserer Publicum. De omtales i alle Kredse og man kan antage, at her, hvor Krigsberetningerne hurtigst og udførligst meddeles af officielle Kilder i vore offentlige Blade, ogsaa maae herske de grundigste Anskuelser over denne Kamp imellem det østlige Europas Stater. Da preussiske Officerer, som Øienvidner ved den russiske Hær, bekræfte dens Beretninger, have selv de meest Vantroende maattet undertrykke deres Tvivl. Om Krigens Formaal og de Fordringer, som Rusland vilde gjøre, om det komtil Fredsunderhandlinger, skal Keiseren selv have yttret sig saaledes: "Rusland vil paa ingen Maade taale, at dets Undersaatter saaledes som forhen, røves og sælges som Slaver af Tyrkerne, heller ikke, at dets Skibsfart paa det sorte Hav og ind i samme lider den mindste Jndskrænkning. Om Krigsomkostningerne vilde man let blive enig, men skulde Rusland, ifølge sine Fordringer i saa Henseende, komme i BesidAdelse af en Landstrækning, saa vilde man søge, saasnart som mueligt igjen at afstaae den, da det russiske Riges Territorium desuden allerede er saa anseeligt, at en Udvidelse af samme ikke kan ansees at bestaae med "Statens sande Jnteresse."" Man troer at kunne udlægge disse, den ophøiede Souverains Ord saaledes, at Rusland neppe nogensinde igjen vil afstaae Fæstningerne Anapa, Poti og Achalzik i Asien, hvilke til alle Tider have været Hovedpunkterne for Menneskehandelen, men at derimod Jndlemmelsen af Moldau og Wallachiet i det russiske Stats-Gebeet ikke ligger i Keiserens Planer. En Stadfæstelse af denne Mening vil man ogsaa finde i en Yttring af Keiser Nicolai, da den preussiske Major Staff von Reitzenstein gjorde ham en mundtlig Beretning i Warschan om Slaget ved Schumla. Da Keiseren med synlig Glæde havde hørt den og saaledes erfaret, hvilken betydelig Jndflydelse dette Slag maatte faae paa Krigens Gang, samt hvor fuldstændig Russernes Seir og Tyrkernes Nederlag havde været, udraabte han pludselig i sin Glæde: nu skal Europa dog see at jeg er en ærlig Mand. En saadan Yttring, ganske Keiseren værdig, er ophøiet over enhver Commentar, men aabner et klart Blik ind i den heeltemodige Herskers Jnderste, og beviser, bedre end alle Demonstrationer, hvor ugrundet hine Rygter have været, hvilke i Frankrig og England have villet tillægge den retfærdigste Monark ærgjærrige herskesyge Hensigter. Jøvrigt synes det franske og engelske Cabinets Anskuelser for Tiden ikke at stemme aldeles overeens. Jour nel des Debats anstiller nemlig Betragtninger over den Jndflydelse, som Seieren ved Schumla maa faae paa Feldttogets Gang, saavelsom paa Politiken, og efter at have udviklet Grundene for at ansee Silistrias Fald for vist (dette Feldttogets nærmeste Formaal er nu opnaaet) gaaer Bladet over til at betragte Virkningen af denne Seirs-Efterretning paa Politikens Synspunkter og vedbliver saaledes: "J London vil den gjøre en Ende paa alle de strategiske Undersøgelser over Fægtningen ved Pravadi den 17de Mai, hvilken i mere end en Maaned har været fremstillet som et complet Nederlag for den russiske Armee. J Englands Hovedstad var Russernes Afmagt ved Donauen den kjæreste Gjenstand for de politiske Samtaler, og man var fast overbeviist om, at alle Ruslands Anstrængelser og Hielpemidler vilde lide Skibbrud paa Tyrkernes Modstand. Vil man ikke finde sig noget overrasket ved denne uventede Seiersberetning? vel er Parlamentet prorogeret, men Ministernes sidste Ord have paadraget dem en stor Ansvarlighed. At opretholde Freden og det tyrkiske Gebeets Jntegritet er den vanskelige Opgave, de have paataget sig og de sidste Begivenheder have neppe lettet dens Opløsning. Ministrene havde lovet Grækenlands Uafhængighed, men man kaste et Blik paa Gesandternes Jnstructioner, Maatte dog Seiersefterretningen lede til at betragte, i det mindste Grækenlands Anliggender, fra en anden Synspunkt, Vilde man i det mindste fra denne frugtesløse Fornedrelse vende tilbage til Følelsen af Pligt og Værdighed i sine Forhold mod Porten, Rigtig nok er det noget sildigt, og stedse ubehageligt at forandre sit Sprog efter sine Allieredes Seire eller Nederlag, men det er stedse endnu Tid at erkjende en Vildfarelse og at gjøre den god igjen".Man vilde kunne forklare sig denne Tone i et fransk Blad ved at antage, at det paa eengang var gaaet overtil Oppositionen ligesom Times i England har gjort den modsatte Overgang, men det er rimeligere, at Bladet skal forberede Gemytterne paa ganske andre Begivenheder, og Reiseffendis Kulde imod den franske Gesandt vil, uden Tvivl, tiltage, naar han engang erfarer, at den franske Minister for de udenlandske Anliggender i de Deputeredes Kammer, ved at omtale Grækenlands Sag, har ladet sig slippe følgende Yttring af Munden, Skulde imidlertid Porten vedblive at afvise billige og forsonlige Forslag, saa vil en anden Tingenes Orden, en ny Række af Begivenheder tage deres Begyndelse. Men - over denne Punkt, mine Herrer, er den strængeste Tilbageholdenhed mig foreskrevet; thi her handles hverken om et Factum, der allerede er til, eller om en Tractat, som allerede er undertegnet, ikke engang om Betingelser, som kunne overveies i Fælledskab.