JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-05
Da det bestemt var besluttet, at Afreisen, skulde gaae for sig den niende November, traadte Christian Kold, som Lehn havde aabenbaret sit Uheld for, frem og sagde: "Hr. Admiral, jeg har noget Ubehageligt at berette. Dersom J vil love mig, ikke at ivres for meget derover, saa skal jeg fortælle Jer det. - Studsende spurgte Tordenskjold: "hvad er da skeet? - Hr. Admiralen maa først love mig, ikke at ivres for meget derover? – "Jeg lover Dig det – Naa, hvad er skeet?"Med vor unge Hr. Lehn ere vi komne i en stor Forlegenhed, Herre!" - Han er jo dog ikke syg, spurgte Tordenskjold. Ja gid saa - Gud forlade mig min Synd - havde jeg nær sagt. Nei, Herre, han er ikke syg, men han har været syg. Sygdommen er overstaaet, men Eftersmækket er det værste. Jh, saa kom dog frem med Sproget og piin mig ikke saalænge med Dine Gaader," raabte Tordenskjold. - "Den unge Herre har været spillesyg og tabt mange Penge." - Hvor mange hvor - til hvem?" udbrød Tordenskjold meget hidsigen. Kammertjeneren fortalte ham nu den hele Hændelse. - O, de Spitsbuber, de Filurer!" - raabte Viceadmiralen, frysende af Harme. - Man kan let tænke sig hans Sindsforfatning, da han hørte, at den unge Lehn ikke allene havde tabt alle de Penge, han havde paa sig, men endog givet en Gieldsforskrivning paa 25,000 Rbd. fra sig. Det var med Møie, at den rolige og sindige Kold kunde styre hans Heftighed og afholde ham fra, strax at gaae hen til Oberst Stael, og i den første Hidsighed maaskee løbe ham en Kaarde igjennem Livet. Hvor bittert maatte det ikke ogsaa smerte ham, ar den, der var betroet til hans Varetægt, skulde saa godt som lige under hans Øine, saaledes optrækkes, og det førend man neppe havde sat sin Fod paa fremmed Grund? - For at adsprede sig gjorde Viceadmiralen en Spadseretour til Altona, som den svenske General Stenbock otte Aar i Forveien, i den strængeste Kulde havde ladet afbrænde. Det havde ved Kongens Mildhed og Understøttelse nu reist sig af sin Aske. Bygningerne vare endog blevne meget smukkere opførte og Staden havde nu faaet en Havn, med egne Privilegier, hvorved Handelen erholdt forøget Liv. Tordenskjold glædede sig, som Fædrelandsven, inderligen ved dette Syn. Spøgende, sagde han ved denne Leilighed til Kaas, den Steenbuk stangede os den Gang fælt, men i Tønningen rendte han dog tilsidst Hornene af sig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-05
Uagtet det Uheld, der var hændt den unge Lehn, havde Tordenskjold dog maaskee opholdt sig noget længer i Hamborg, der, hiint Uheld fraregnet, var ham et saare behageligt Opholdsted, men han havde erfaret, at Kongen af Engelland meget snart vilde reise tilbage fra Hannover, hvorhan nu befandt sig, til Engelland, og ønskede derfor at gjøre der Monarken sin Opvartning. Han tiltraadte ufortøvet Reisen did, og, efter fire Dages langsom kjedelig Færd, især over den tolv Mile lange Lüneburger Hede, hvor man kjørte næsten op til Hjulsporene i Sand og ikke saae andet end Hedeland, begroet af Lyng, hist og her oplivet af en ussel Hytte, hvor endog Røvere havde deres Tilhold, naaede man endelig Hannover. Anden Dag efter sin Ankomst lod Tordenskjold sig melde hos Marskalken, Baron v. Beleau, for at faae Audience hos Monarken.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-05
Baron v. Beleau fremførte Tordenskjold for Kongen i Tronsahlen paa det vel store, men meget simpelt bygte Slot i Hannover. Skjøndt tredsindstyve Aar gammel havde Georg 1 kun siden fire Aar været Konge af Engelland. Kronen tilkom egentligen hans Moder, Churfyrstinden, men hun døde, da hun spadserede i Haugen ved Herrenhausen, kort førend Dronning Anne, og han valgtes derfor som Ætling af Jacob 1 til Storbritaniens Konge. Han var saa elsket af sine hannoveranske Undersaatter, at det var med Møje, at han kunde forlade dem og maatte love at besøge dem, hvilket Løfte han nu opfyldte. Kongen modtog Tordenskjold meget naadigen og underholdt sig en god Tid med ham. Det glæder mig, sagde han, at kunne i Dag see den Mand, som jeg hidtil kun beundrede af Rygte. J har bidraget mere, Hr. Viceadmiral, til Eders Fædrenelands Hæder og Fredens Tilveiebringelse end alle de andre Admiraler i Eders Herres Tjeneste. Ved Dynekil og Elfsborg har J. viist Jer som en Tromp, ved Marstrand som en Ruyter. - Eders Majestæts høje Bifald gjør mig rød, sagde Tordenskjold. Hvad jeg for mit Fædreneland har gjort, var intet andet uden min Skyldighed, og jeg er overbeviist om, at hver Dansk og Norsk, i mit Sted, vilde gjort det samme, dersom han havde havt Leilighed dertil. Min Konge har belønnet mig meere end jeg fortiente. Kun beklager jeg, at Freden ikke er bleven saaledes, som hele Folket ønskede og haabede, den Kongen, Eders Herre, svarede Georg, har intet at klage over Freden. Min Minister, Lord Carteret, har havt, Umage nok med at formaae Sverrig til de indgangne Vilkaar. Hvad skulde vel en fortsat Krig lede til Har Danmark ikke allerede liidt nok: Er Tiaars Blodsudgydelse ikke tilstrækkelig til at overtyde Kongen, Eders Herre, om Nødvendigheden af at stikke Sværdet i Balgen? Jeg ønskede Fred i Norden og Rolighed i Christenheden. Jngen af Delene kunde opnaaes saalænge Danmark og Sverrig laae i Strid sammen. Man takke Himlen for, at det gik som det gik. Hvad troer J vel det var blevet til, om Carl den Tolvte ikke for to Aar siden var bleven skudt udenfor Frederiksteen? Hvorlidet end hidtil nogen af hans afsindige Planer lykkedes ham, saa kunde han den Gang, hvor han med hele sin Magt havde kastet sig paa Norge, ikke gaaet Glip af Maalet. Det var paa et hængende Haar med dette Rige. Klag derfor ei over Freden. Den kunde have været meget værre. Dog vi kan tale mere herom i London. Jeg seer Jer jo der, Hr. Viceadmiral?" – "Jeg haaber, sagde Tordenskjold, at jeg skal have den Lykke, at gjøre der Eders Majestæt min allerunderdanigste Opvartning. - Dermed endtes Audiencen, og nogle Timer derefter blev Tordenskjold ved Marskallen tilsagt, at spise hver Middag ved Kongens Taffel, saalænge Hans Majestæt opholdt sig i Hannover. (Fortsættes.) anstændigheder i Ugebladet Nemesis. 1) Udfald imod Gräter i Ulm. Dette Udfald lyder, i Nr. 4, S. 63, saaledes:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-05
Gymnasiet i Ulm har faaet Moser til Rec for istedetfor Gräter, en god Philolog istedetseren slet. Med Græsk og Latin skal man lærde Skoler bygge, ikke med Barkemaal og Edda- Den af Moser paa Kongen af Würtembergs Fødselsdag holdte Tale Uber Erziehung und Unterricht, kan ansees for en Satyre paa hans ulærde Formands overfladiske Læremaade. Vel er der af Bladet Nemesis endnu kun udkommen 4 Nummere, men det indeholder dog allerede saa mange Grovheder, Gemeenheder og Utilbørligheder, at man kan tælle dem dosinvis. Nærværende Anmelder overlader til Andre at revse Bladets øvrige Unoder, og holder sig blot til dette i allerhøieste Grad inhumane og lumpne Udfald imod Gräter. Grater har ved mere end 30 Aars Studium, vid Anskaffelse af et dansk, historisk og belletrisisk Bibliothek, ved Brevvexling med Abraham somne, Fader og Søn, med Høst, med Magnusen, J. Møller, Nyerup, Rafn, Suhm, Thorkelin, og flere danske Lærde, erhvervet sig saa udbredt en Kundskab om vor Litteratur og dens Skatte, at han med Held har kunnet være sammes Ordfører hos sine Landsmænd. Han har bekjendtgjort vor litteraire Rigdom, anprist vore Auner, oplyst vore Myther, bearbeidet vore Sagaer, kort sagt, han har af vort Fædreneland, udødelige Fortjenester.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-05
Prof. Th. Badens Udsagn i Kjøbenhavnsposten Nr. 27, om den der havde persiflert hans Faders Horats: "Den der bespotter en saadan Lærd, forraader en skammelig Uvidenhed i vort Fædrenelands Litteratur", det kan man med fuldeste Ret ogsaa - mutato nomine - anvende her: "Den der haaner en saadan Lærd (som Gräter) røber en skammelig Uvidenhed saavel i den danske som i den tydske Litteratur." Hvorpaa, maa man forresten spørge, mon vel Bagvaskeren grunder sin Udladelse om Graters Mangel paa Lærdom, slet Embedsførelse o. s. v. 2 Dog vel ikke derpaa, at han blev entlediget fra Rectoratet? Det har vel ogsaa kunnet hændes en dansk Embedmand, at han har mistet sit Embede, men følger deraf, at han var uduelig? Desuden beholdt Gräter det vigtigere Embede; han vedblev at være Pædagogarch. Naar den bagvaskende Anonym siger: "Med Græsk og Latin skal man lærde Skoler bygge, ikke med Barkemaal og Edda, røber han sin totale Uvidenhed. Han veed ikke, at Gräter saavel paa græsk som paa latinsk Sprogkundskab ogsaa for Publicum har aflagt adskillige med Bifald modtagne Prøver. Saaledes har han blandt andet udgivet Anmærkninger over Euripides og Anacreon, oversat nogle af Cicero's Breve, skrevet Bogen "Ueber Casars Ermordung und Ciceros Ansicht desselben", fortolket Skirners Reise i græske Vers o. s. v. At ville bevise, at Grater ikke kunde være hjemme i Græsk og Latin, fordi han havde anvendt saa megen Tid paa at lære Dansk og Jslandsk, det er ligesaa stringent en Argumentationsmaade, som om Nogen vilde sige: Etatsraad Thorlacius kan ikke være god Philolog, fordi han oversætter nogle islandske Sager og cultiverer det nordiske antiqvariske Studium, eller at Prof. P. C. Müller ej kunde skrive udmærkede Bøger, i sit egentlige Fags Discipliner, fordi han gav os et Sagabibliothek, og de herlige Undersøgelser om Saxo's og Snorro's, Kilder. Angrebet paa Graters borgerlige og litteraire Hæderlighed er forresten saa meget mere skammeligt, da Grater aldrig har staaet paa det Sted, hvor han kunde være Angriberen det allermindste iveien. Man kan medføje sige, at slig Adfærd røber et vanartigt Gemyt. Man fristes næsten derved til at troe paa Determinismen, og at antage, at Forfatteren er født med Momusorganet; i saa Fald kunde man da her anvende det gamle Ord: "Det er ham i Kjødet baaret, og ej i Klæderne skaaret."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-05
Indenlandske Efterretninger. Skærtorsdag Kl. 1 om Middagen fandt afdøde Commandant og Greve von der Schulenburgs høitidelige Jordefærd Sted. Toget gik fra Sørgehuset i store Kongensgade over Kongens Nytorv, gjennem Bredgade til Garnisons kirke i følgende Orden: 1) et Batterie af ni Canoner, med Trompetere, som blæste i dæmpede Trompeter; 2) den Kongelige Livvagt til Fods, saavel Over- og Underofficererne som hver af Mandskabet med sort Flor om Armen og Fanen behængt med Sørgeflor, foran Hoboisterne, som spillede en Sørgemarsch; 3) den Afdødes Ordener og Marskalstav, som bleve baarne paa tre Fløielspuder; 4) Liget, som blev baaret af Capitainer og Lieutenanter; 5) Ligfølget, alle til Fods, hvoriblandt Deres K. H. Prinds Christian og Prinds Ferdinand og D. D. Prinds Wilhelm og Prindsen af Hessen Philipsthal6) H. M. Kongens Regiment; 7) Vognene, over hundrede i Tallet. En utallig Mængde Mennesker var ved denne Leilighed i Bevægelse, da der længe ikke har været en saa glimrende Jordefærd og Veiret desuden var særdeles gunstigt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-05
Det Kongl. Kunstakademie havde i forrige Tider kun i enkelte Aar Udstillinger, under Navn af Salloner, og i den Række af 60 Aar som forløb fra dets første Fundats af 1754 til den nu gieldende Fundats af 28 Juli 1814 have ikkun tre Salloner fundet Sted, nemlig i Aarene 1769, 1778 og 1794. J den sidste Fundats bestemmes, at en Sallon skulde hvert 4de Aar være aabnet, i hvilken Akademiets Medlemmers, Artisters og Elevers Arbeider skulle være udstillede i en Tid af i det mindste 4 Uger - samt at i de tre Mellemaar mellem Sallonaarene skulle aarligen, i de nærmeste otte Dage efter 31 Marts, de Arbeider af Akademiets Artister, og Elever, som i det forløbne Aar havde vundet Præmier være udstillede. Efterat denne sidste Fundats i Aaret 1814 blev udfærdiget, blev i Aaret 1815 en stor Salon givet, paa hvilken over 350 Rummere vare udstillede, (den største af de forrige Udstillinger, den i Aaret 1794 havde kun 234 Nummere. Derimod have de aarlige for otte Dage bestemte Udstillinger vedvaret i fire Uger og havt ei blot Artisters og Elevers Arbeider, men ogsaa Akademiets Medlemmers, og udenlandske Konstneres; ligesom der ogsaa paa disse aarlige Udstillinger, der i det Hele have været gode, har været høit udmærkede Konstværker, f. Ex. i Aaret 1826 endeel Thorvaldsenske Arbeider.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-05
Udstillingen for dette Aar er begyndt Onsdagen d. 2 Apr. og vedvarer til Onsdagen d. 30 April inclusive, hver Formiddag fra 9-12 og om Eftermiddagen fra 36, da for Indtrædelsen betales 24 s. For dem, som, udenfor den almindelige Udstillingstid, ønske med mere Bekvemmelighed at besee de udstillede Arbeider, staaer Indgangen aaben fra Kl. 12 1/23, da Adgangen betales med 3 Mk. Fortegnelsen koster 12 s.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-05
J Bygningskunsten sees de Arbeider, som ere tilkiendte Præmier, nemlig af de Hrr. O. J. Schmidt den store Guldmedaille – Thielemann, Hr. H. C. Hansen og Thorin, hver den mindre Guldmedaille og R. S. Brøtterup, den store Sølvmedaille. - J Ornamentsaget tre Stykker.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-05
Ved Udstillingen sees denne Gang ogsaa meget smagfulde Sager af forgyldt Bronze og af pletteret Arbeide.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-05
Den 1 April skulde en Snedkersvend der, efter tre, fire Dages Sygdom, var død her i Kjøbenhavn, begraves. Ligfølget var allerede samlet og Kisten skulde slaaes til. Men da man fandt, at Liget var noget rødagtigt i Ansigtet, saa vilde man ikke begrave det, førend man havde hørt hvad vedkommende Læge sagde. Denne blev kaldet, og erklærede, at Mennesket vel var dødt, men at man dog, for Visheds Skyld, gjorde bedst i at opsætte Begravelsen noget. Ligfølget gik nu igjen fra hverandre, men det Rygte udbredte sig snart, at en Død var levet op igien.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-05
J Onsdags blev Liget begravet. Da den Afdøde skal have havt Brystsyge, saa har Rødmen i Ansigtet mueligen været en Virkning af megen Hosten.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-05
Den 7de d. M. Kl. 5 vil Hurtigløberen, Hr. Berg vise sin Færdighed i Hurtigløben paa Exerceerpladsen. Han vil tilbagelægge dens Omkreds tolv Gange, hvilket udgjør 1 Miil, i 32 Minutter. En Billet koster 32 s.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-05
Dette Blad har forhen omtalt Uldmarkeder som en nyttig Sag, og i Fjor meddeelt adskilligt om tydske Uldmarkeder. I Hertugdømmet Slesvig skal være nogle, men næppe med de gode Indretninger af Magaziner a. som de tyske.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-05
I Husum har, fra utænkelige Tider af, et betydeligt Uldmarked være forbundet med Stedets Vindsemarked, paa hvilket Uld fra de omliggende Marskegne og fra Halligerne, saavelsom fra Øerne Føhr, Nordstrand og Pelworm, blev bragt til Forhandling. Ved en Bekjendtgjørelse af Stadens Commercium af 9 Martz 1828 er dette bragt i Erindring. (A. M. 47.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-05
For Tøndern udfærdigedes under 2 Oct. 1827 en kongelig Concession om at i samme Stad maatte hver Torsdag efter Pindse og i de følgende to Dage holdes et Tredages Uldmarked, og Krammarket. (Ribe Avis 1827 101.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-05
For Tønning er ogsaa aarligt et Uldmarked bevilget at maatte holdes i den Tid mellem 12 til 15 May saaledes at om en Helligdag indtræffer holdes Markedet den følgende Søgnedag. (Alt. M. 21).
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-05
Blandede Efterretninger. Den tydske Skuespildigter Deinhardstein har bragt den gamle nurnbergske Folke fanger og Skomager Hans Sachs paa Skuepladsen, og hans Stykke har ei alene gjort saamegen Lykke hos det større Publikum, at det er i 2 Maaneder bleven spillet 9 Gange paa Hamborgs Theater; men Skomagerlauget sammesteds bar tillige, rørt over at see sin æsthetiske Ære reddet, ved Oldermanden Hans Sachs's Oplivelse, i sin Glæde derover skjænket Skuespilleren, Hr. Jacobi, som giver Hovedrollen, en Sølvpokal, som blev overrakt ved en Skrivelse, hvori samtlige Laugsmestere udbade sig den Ære, at maatte levere ham og hans Familie uden Betaling alt det Fodtøi, de behøve saa længe de leve. (J. A.) Hymne til Paaskefesten. Held mig, Held mig at Du lever, Og i Seierglands Dig hæver, Af den mørke Grav. Seiervinder uden Lige, Led mig til Dit Lysets Rige, Som Du Dine gav. Rør Din Harve Christensjæl Udi Paaske=Morgenrøde: Han som er vort Haab, vor Held, Slumrer meer ei blandt de Døde; Han opstod i Morgenstunden, Derfor toner Sang i Lunden. Hvor var for de Dødes Grav, Lyder glade Englestemme; Ham som Døde Livet gav Kan ei Gravens Mørke gjemme: Dødens Herre herlig lever, Og Hans Fiender flygter, bæver. Grav beseiglet - Vagten sat, For at værge om den Døde; Men som Lynet farer brat Han opstod i Morgenrøde: Han, hvis Blod for os er runden, Herligen har Seier vunden! Frelste Folk, lovsyng Din Gud, Dødens stærke Overvinder! Han hvis store Almagts Bud, Seirer over alle Fiender: For Hans Fødder de nedfalde, Medens Christne Ham paakalde. Ja til Verdens sidste Stund! Vil sin Kirke Han beskytte; Ja saalænge Sang fra Lund Priser Ham fra Jorde-Hytte; Ja saalænge Lærken stiger, Til Hans Priis ved Paasketider! C. Mülers.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-08
Nyeste.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-08
Skilderie af Kjøbenhavn. Femogtyvende Aargang. No. 29. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 8 April 1828. Peter Tordenskjold, en fædrenelandsk Novelle. XI.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-08
I Hannover savnede Tordenskjold heller ikke Adspredelser, der kunde gjøre ham Opholdet ret behageligt. Marskal Baron v. Bülow, som førte et stort Huus, var Chef for de hannoverske Tropper. Han var en kjek Kriger, havde tjent med Udmærkelse under Hertugen af Malborough og commanderede nu tyve Tusind Mand hannoverske Trop pr. Baron v. Görtz, Kammerpræsident, var første Maitre d Hotel. Disse og flere betydelige huse udmærkede sig ved Gjæstfrihed. TreGange om Ugen spilledes paa Slottet fransk Comoedie, hvortil Enhver havde fri Adgang og stundom gaves ogsaa der Concert, Bal og Assemblee.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-08
Medens Tordenskjold morede sig her i Hannover, forsømte Lord Carteret ikke at virke for ham i London. Han havde tilstillet Miss N. hans veltrufne Portrait. Det aabne, fri, nordiske Ansigt gjorde stort Jndtryk paa hende og længe stirrede hun paa det kraftfulde Contrafei. Den brunladne Ansigtsfarve forhøiede Glandsen af de fyrige, blaae, dybt indliggende Øine. Den store krumme Næse, de stærke, tæt sluttede Læber, den kløvede Hage, den høie Pande dannede et Heelt, som bebuddede en Mand af Mod. Aand og Fasthed. Et Ar af et Hug, ved Munden, han havde faaet som Lieutenant i en Strid med en Lieutenant Højer, var, langt fra at vanhælde ham, ligesom et Skilt, der viste, at han ikke frygtede for en Tvekamp, naar han troede sig fornærmet. Den brittiske Miss blev saa indtagen af Portraitet, at der aldeles ikke kunde være nogen Tvivl om, at hun vilde række Helten sin Haand, dersom ikke en ulykkelig Skjebne havde besluttet det anderledes. Syv Dage forsvandt for Tordenskjold her i Glæde og Behagelighed. Kongen viste sig ved sin Afreise meget naadig imod ham, og han kunde ikke vente sig andet, end den meest glimrende Modtagelse i Engelland.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-08
Dagen efter Kongens Afreise blev Tordenskjold buden til Middagspisning hos Baron v. Bülow. Efter Maaltidet indfandt adskillige fornemme Gjæster sig. Blandt disse var Prinds, Wilhelm af Hessencassel, der siden blev regjerende Landgreve, Rigsraaden, Feldtmarskal og Overstatholder, Greve Adam Taube, den svenske Generaladjutant Sickert; den engelske Envoye, ved det Hessiske Hof, Haldane, og endeligen den forhen nævnte Oberst Stal. Foruden disse Herrer vare mange fornemme Damer komne til. Haldane, som havde bragt Stael med sig, spurgte nu denne om han kjendte Viceadmiral Tordenskjold, Stael svarede ja, og at han havde seet ham paa en Assemblee i Hamborg. Tordenskjold, som syntes at ville undgaae al Samtale med denne sin forhadte Modstander, sagde, at han ikke erindrede at have seet Stal. Da man satte sig ned at spille blev Samtalen afbrudt. Caffeen blev baaren frem og de Cavallerer, som ikke spillede, hvoriblandt var Tordenskjold, begyndte igjen at tale sammen. Der bragtes, som det syntes, med Flid, en Gienstand paa Bane, der nødvendigen maatte opvække ubehagelige Følelser hos Tordenskjold. Man fortalte, at Kongen ganske nyligen havde ladet paagribe nogle Spitsbuber, der have gjort sig skyldige i falsk Spil. Tordenskjold, som mindedes hvad der var mødt den unge Lehn, roste særdeles meget Kongens Foranstaltning. "Det vilde være at ønske, sagde han, at alle Fyrster og Øvrigheder vilde saaledes lade alle falske Spillere straffe. Endeligen spurgte han Stael: "J har vel ingentid, Hr. Oberst, hørt tale om en Slange, der skulde være kronet med syv Hoveder, og som visse Personer lode forevise Nysgjerrige, blot for ved denne Leilighed, at franarre dem Penge, Een af mine Paarørende er grueligen bleven optrukken af disse Spitsbuber og maatte dyrt betale sin Nysgierrighed." – Stael svarede, at Historien om Slangen med de syv Hoveder var ham bekiendt; den tilhørte endog een af hans Slægtninger, men af Filurerie vidste han intet at sige. Han saae derfor gjerne, at Viceadmiralen nøiere vilde forklare sig, om han meente ham eller hvem han egentligen meente med denne Tale." Tordenskjold sagde, at Stael, kunde tage hans Ord op i hvad Mening han vilde." Man blev hidsig fra begge Sider, og endeligen sagde Stael: "Je ne veur avoir rien a demeler ici avec ce grossier Matelet; vil et tans homme de cocur que de mots, jene Leviterai á un-autre endroit"*), og gik. Tordenskjold, som ikke forstod Fransk, lod sig paa Stedet forklare Staels Ord, og det syntes som venskabelige Aander ikke dvællede med at oversætte dem saa tro som mueligt. Det Udtryk, grov Matros," opirrede Viceadmiralen i *) Jeg vil aldeles ikke give mig af her med denne grove Matros; men dersom han er ligesaa meget Mand, af Mod som af Ord, saa skal jeg ikke undlade at møde ham paa et andet Sted. den Grad, at han skyndte sig at løbe efter Stael, traf ham i Forstuen og tog fat i ham. Stael trak sin Kaarde, men i Forvirringen med Balgen paa, og begge tumlede nu ned af Trappen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-04-08
General Bulow sendte vel den i engelsk Tieneste staaende Generaladjutant, Oberst Münchhausen tilligemed en anden Officeer efter dem, for at skille dem ad, men forgjeves. Da de vare komne ned i Gaarden slog Tordenskjold ham strax Kaarden ud af Haanden med sin Stok, greb ham i Brystet, kastede ham til Jorden og pryglede ham dygtigen med Stokken. Nogle Slag traf ham saaledes i Hovedet og Ansigtet, at Blodet flød paa adskillige Steder af ham. Da Stael endeligen var kommen op af Skarnet, raabte han, om der da var ingen, som vilde hielpe ham, Tordenskjold svarede jo og tog i det samme hans Kaarde op, huggede ham adskillige Gange med den omkring Ørerne, brækkede den derpaa itu, kastede Stykkerne ud paa Gaden og gik derpaa op igien til Selskabet. Stael var saa blodig og tilsmurt, at han ikke kunde komme derop, men maatte blive staaende i Gaarden indtil hans Tjener kom med en Portechaise. Da Porteurerne ikke vilde tage ham ind, fordi han var saa ureen, maatte han gaae til Fods hjem til sit Logis. Tordenskjold tog strax derefter Afskeed med Selskabet, kjørte hjem og befalede, at der skulde bestilles Postheste til næste Morgen, da han agtede at begive sig paa Reisen til Berlin. Det er unægteligen en Sandhed, som vor Helts ivrigste Beundrere maa indrømme, at hans Hidsighed ikke viste ham her fra en fordeelagtig Side. Vist nok havde han største Grund til at være yderst opbragt over Oberst Stael, og af alle Omstændigheder synes det ogat fremlyse, at man havde lagt an paa at opirre ham og mueligen ogsaa paa at tvinge ham til at indlade sig i en Tvekamp med sin Modstander. Men at han paa denne Maade og ved denne Leilighed tog Hevn paa ham var, mildest talt, høist ubesindigt.