Københavns Adresseavis, 1769-08-22
Det er ikkun faa Aar siden, da en Geistlig i Schlesien, paa eet Sted, hvor Reformationens Lys i lang Tid havde skinnet, opdagede denne Hedenske Skik i sin Menighed, og maatte anvende den alvorligste Jver, for at bringe sine Tilhørere derfra. Jeg troer derfor med Overbeviisning, at der endnu maae være mange, som efterkommer denne skammelige Skik, efterdi endog den opmerksomste Lærer ikke saa lettelig skal falde derpaa, at opdage og forhindre denne skammelige Misbrug i en Evangelisk Luthersk Menighed. At den Skik, at give de afdøde Fruentimmer, Betientere og andre Kreature, som de elskede, med, er endnu brugelig iblant Hedningene, det er klart af deres Dag=Bøger, som lever blant Hedningene, og af Tidender. Men at denne Skik de midlere og sidste Tider af Hedenskabet har været i Brug, blant de Tydske, i det mindste iblant de Nordligste Folk i lydskland, det kunde bevises ved mange troeværdige Videsbyrd. Og hvad er det at falde i Forundring over, at an iblant Hedningene holdt saadan en Tilberedelse til den dste Reyse til de ævige Boliger fornøden, da endog undertiden en Menighed iblant de Christne en Død ikke bliver begravenørend han er forsynet med allehaande overtroiske Ting, som kal lette denne Reyse; da dog efter den helligste Religions Grundsetninger intet aabner os Døren til Himmelen, uden Troen paa Forløseren, og den nøyeste Forening med ham Jeg kommer nu til de Dødes Beklædelse. Sammes Oprindelse er uden Dadel. Da vi efter Faldet nødvendig maae bedekke vort Legeme, saa er det høyst billigt, ogsaa at giøre de Døde deelagtige i denne Bedekkelse, paa det at de, som omgaaes med dem, ingen Forargelse skal tage. Thi først, naar Aarsagen til Skammen ved det syndige Legems Forraadnelse er bleven borttagen, saa kan vi i det forklarede Legems herligste Gestalt lade os see nøgne for hele Verdens Øyne; derfor blev den Skik, at indsvøbe de Døde, ogsaa i Hedenskabet almindelig hos alle Folk. Endog Jøderne svøbte deres Døde i Jorde=Klæder. Men sammes Misbrug har først begyndt hos Romerne, som udpyntede eller begravede deres Døde i de prægtigste Klæder; og disse Verdens Undertvingere har udbredet denne ligesom andre deres Vanarter, over den halve Verden. De gamle Tydske begyndte allerede imod Slutningen af deres gamle Hedenskab, at efterabe denne Vanart, og det er værdt at beklage, at der endog nu omstunder findes Christne, som i disse oplyste Tider har beholdt samme Skik. Pragten med de Døde strider imod den sunde Fornuft, imod Religionen, og imod Sparsomheds Regler. Giør et fornuftigt Menneske intet uden tilstrekkelig Aarsag, saa gad jeg gierne vide Aarsagen til, hvorfor man saa prægtig beklæder de Døde? Hieronymus i Pauli Eremits Liv og Levnet siger: "Hvorfor indsvøber J eders Døde i forgyldte Klæder, Monne da de Riges Legemer ikke kan raadne, uden de skal være indsvøbte i Silke=Klæder, Den Bekostning, som giøres paa Jorde Klæder og Liig=Begængelse, er ofte uforsvarlig. Det var langt bedre, at man gav de Penge til de Fattige, som man anvender paa Begravelsen. Er ikke Klæder blotte Tegn paa vort Fald, og Dekke over vor Skam Jeg for min Person siger til mine Paarørende: J skal ingen Pragt drive med mig, eller Bekostning giøre paa mig, efterat jeg er død. Liig=Skarer, og at følge de Døde til Graven, har ligeledes en meget gammel Oprindelse; samme var allerede brugelig iblant de ældste Jøder. Denne Skik blev bragt ind iblant Hedningene, og endelig ogsaa iblant de Tydske; dog bleve de sidste næsten gandske frie for Daarligheder, som derved gik for sig hos de øvrige Hedninger ved umaadeligt og for Penge leyet Klage=Skrig. Da vore Liig=Begængelser, i de oplyste Tider ere rensede fra det Theatralske: saa er det en Christen meget vel anstændigt, som David, at gaae bag efter sine Medbrødres Liig=Kiste, paa hvor mange skiønne Døds Betragtninger kan vi tænke ved den Leylighed, som maaskee ellers kunde undgaae vor naturlige Efterladenhed!