Aalborgs Stifts Adresseavis, 1823-12-13
Tyrkiet. Den over det for omtalte Slag ved Karpenissi udstædte Bulletin indeholder en interessant Beretning om MarcoBozaris Tapperhed. J de første Dage af August rykkede Tyrkerne frem, og truede med at oversvømme Ætolien. Efterat Marco Bozaris havde samlet sin Krigsmagt fuldkommen, holdt han den 20de August et Krigsraad, som Høvdingerne bivaanede. Boharis holdt en Tale til dem, hvori han forestillede dem, at den Kamp, der forestod dem, vilde blive den haardeste Prøve, de endnu havde bestaaet, da Fjenden var dem langt overlegen, nemlig dobbelt saa stærk, som Alt, hvad de kunde opbringe, bestod af Skodriansterne, de tappreste Tropper i det hele tyrkiske Rige; desuden kjendte de fuldkommen Grækernes Maade at føre Krig paa, og havde de bedste Hielpemidler, som det ottomanniske Rige besidder, og dertil Paschaen af Skodra i Spidsen for sig. At ville angribe en saadan Fjende i Fronten, vilde være at sætte Alt paa Spil. Han raadte derfor til, at følge hine gamle græske Heltes Exempel, da et vel beregnet, om Natten med Mod udført Angreb, vist ikke vilde mangle et heldigt Udfald. Forslaget blev eenstemmig antaget, og Bozaris begav sig nu til sine 800 Sulioter, hvor han med bevæget Stemme spurgte, om der vel fandtes Tappre iblandt dem, der vare istand til at offre sig til Seier eller Død. Da sønderbrød meer end Halvdelen af dem, efter Sulioternes Skik, Skederne paa deres Sabler til Tegn paa, at de vare beredte til et saadant Offer Disse beholdt da Feldtherren hos sig selv, de Andre fordeelte han paa forskjellige Puncter, og gik derpaa ud at recognoscere. Kl. 11 og Aftenen lod han sin lille udsøgte Skare forrette en kort Bøn til Hærskarernes Gud og derpaa træde frem og aflægge Eden, at seire eller døe. Til Anførerne for de forskjellige Dele af Hæren sagde han, at Trompetens Lyd skulde være Signalet til almindeligt Angreb, og for at undgaae al Misforstaaelse, paatog han sig, at blæse den selv. Ved Midnatstid brød han op med sine Mænd, der kun vare bevæbnede med deres dragne Sværd. Ved den fjendtlige Leir lod han nok engang undersøge de der trufne Anstalter, men da han erfarede, at Alt var, som før, rykkede han med forstærkede Skridt frem, overrumplede Fiendens Forposter, stødte ned Alt, hvad der mødte ham, og trængte frem til Leirens Middelpunkt. Udenfor Paschaens Telt stødte han i Trompeten og Angrebet begyndte nu paa 4 forskjellige Puncter. Hans lille Floisær udbredte overalt Skræk og Ødelæggelse. Uorden og græsseligt Skrig forkyndte den almindelige Forvirring, hvori Tyrkerne rasede mod Hinanden indbyrdes. Først efter 2 Timers Slagten kjendte de Hinanden. Een Stemme især traf nu deres Øre fra Suliotflokken, hvori de erkjendte den fjendtlige Feldtherre, mod hvem de nu vendte deres hele Magt. Bozaris blev nu saaret under Beltet, men vedblev dog at anføre sine Mænd. En Suliot, der i Trængselen kjendte Paschaen af Delvinon, raabte: "Den er Jsmail Pliassa-Pascha!" - "Sog at faae fat paa ham levende, om der er mueligt!" svarede Botzaris, som Paschaens talrige Livvagt da igjen kjendte paa hans Stemme, og vendte en Hagel af Kugler imod ham, af hvilke En traf ham dødelig paa Panden. Nu overgav han han Broder Constantin befalingen, og blev selv endnu levende baaret til sit Telt. 6 Sulioter havde imidlertid grebet Paschaen og slæbt ham hen iblandt deres Folk. Paa hans Skrig trængte hans Livvagt frem, og fik ham ogsaa fra men i samme Øieblik huggede en Suliot ham Hovedet af med sin Sabel. Tyrkerne bleve endnu længe ved at huge ned, tildeels paa hinanden indbyrdes, indtil de i Dagbrækningen brøde op i den største Uorden, og toge en fast Stilling ved Karpenissi. Marco Bozaris oplevede Udfalde af Slaget, og det glædede ham endnu i sit sidste Øieblik Denne nye Epaminondas trøstede hans Folk, der ikke kunde afholde sig fra Taarer. "Kunde en Anfører for Sulieterne, sagde han, ønske sig en skjønnere Død?" Tyrker nes Tab af Døde og Saarede beløb sig til 3000 Mand.