Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-07-05
J bemeldte No. findes en Anpriisning, saavel af Pastor Fengers Skrift: "Til danske Medborgere og s. v., som af den Gienstand, der i samme Skrifforhandles. Hvad nu det Første angaaer, da forbigaaes det her, som Noget paa dette Sted uvedkommende; men hvad det Sidste angaaer, da maatte man vel ønske, at bemeldte Gienstand var bleven drøttet med mere Apartiskhed. Forfatteren af denne Artikel i Kiøbenhavnsposten begynder med, ligesom at ville formindske den Modstand, han med Rette kunde forudsee, ved at vise, at Pastor Fenger ei ønsker en ulovbunden Frihed i sin høieste Grad; med dette kunde let vække den Mistanke, at Forfatteren ønsker at give Pastor Fengers Skrift lettere Jndpas hos dem, der ere vante til blindt hen at lade sig lede af Andre, og saaledes opvække, hvad vist ikke kan billiges, en Uro i Gemyttet hos de Svage. A. indlade sig paa en nøiere Behandling af de Punkter, hvormed Forfatteren søger at hæve Jndvendingerne, vilde være overflødigt, saameget mere som den, der benævnes Hovedindvendingen, træder saa afskrækkende frem for enhver Upartisk, at høiere Vedkommende, der unde velordnede Statsforhold, vist alene med Hensyn hertil, vilde lade sig afholde for Sognebaandets Løsning, noget, de maaskee desuden aldrig have tænkt paa. Hvad er en Præst for sin Menighed, naar Agtelse og Tillid forsvinde hos den Sidste, og hvorledes kunne disse bestaae, naar enkelte Medlemmer af Menigheden, opfyldte med sygelige og overtroiske Jdeer, – de være nu grundede i en misforstaaet Bibellæsning, eller modtagne ved Andres Paavirkning, - ei alene selv vandre til andre Sogne, hvor de maaskee finde Næring for deres Jdeer, men tillige af Omvendelsesiver, – thi Sligt indfinder sig altid hos den uoplyste Zolot, – forlede Andre til at tilsidesætte et roeligt og arbeidsomt Liv for en farlig ørkesløs Grublen over dunkle og mystiske Jdeer. Et Hierarchie vilde da ufeilbarlig danne sig; Eenhed vilde rigtignok erhverves, men just paa den sande Frieheds og sande Oplysnings Bekostning; Kiættersyge tage Overhaand, Uforstandige træde frem med indbildsk Myndighed mod den af et retsindigt theologisk Fakultet for dygtig erkiendt og af Regieringen ansatte Præst; det lovlige Forhold, som bør bestaae mellem Præst og Menighed, et Forhold, der er saa særdeles gavnligt, vilde ganske løvrives, og et for de borgerlige Forhold skadeligt Schisma opstaae i Menighederne. Man kunde vel, naar man endelig vilde, indvende, at en Menighed jo muligen kunde have Grund til at være utilfreds med sin beskikkede Præst; men da fremkomme man først med Beviser mod en Saadan, og overbevise ham om Udbredelsen af farlige Vildfarelser eller et slet Levnet, og han vil da sikkerligen erholde sin Dom, men man bedømme ham ei efter slige Menneskers Færd, der jævnligst blot har sin Grund i, at han foredrager en sund paa Fornuft og Aabenbaring hvilende Lære, som disse Mennesker enten ei kunne eller ei ville begribe, – for ei at tale om andre slette Motiver. Jeg nævner just denne Grund, thi Erfaringen viser tilstrækkeligen, at største Delen af de med sin Præst utilfredse Mennesker - og disses Antal er til Lykke ikke stort - ere Mennesker af den simplere Klasse, der selv mangle Evne og Forkundskaber til at forstaae Bibel stedernes sande Mening, og til at bringe tilsyneladende Stridende i Harmonie; - og det jo naturligt, thi mellem vore Tider og hine fjerne Tider, paa hvilke denne Bog er skreven, er stor Forskiel, og nu lader man nok være uden videnskabelige Hielpemidler og grundigt Studium at fortolke denne Bog, - og som desuden foretrække det hemmelige og de borgerlige Forholde saa forstyrrende Konventikelvæsen for en fornuftig og opbyggelig Tale af sin Sognepræst Den omtalte Forfatter nævner Daabens og Nadverens Sakrament som de Dele, hvortil den saakaldte Frihed kun (?) skulde udstrækkes, men det er vist lige saa lidt ubekiendt for ham som for Jndsenderen, at disse tvende Dele just ere Hovedmomenterne i den udvortes Gudsdyrkelse, og ind bild først Menigmand, at disse ei administreres rigtigt af hans Præst, da vil paa engang Tillid til denne og Agtelse for ham som Præst være forsvunden. Han vil vist aldrig lade sig see i sin Sognekirke, og, som ovenfor bemærket, deelagtiggiøre Andre i sine sygelige Skrupler. De i Kiøbenhavnsposten omtalte Petitioner fra enkelte Steder kunne altsaa, naar Sagen nøiere overveies, ei have nogen Vægt. Dog for enhver upartisk Jagttager er Sagens Beskaffenhed tilligemed dens Følger vist indlysende nok, og høiere Vedkommende ville vist neppe betragte den fra samme Side som ovennævnte Stykkes Forfatter. Jøvrigt undrer det Jndsenderen, at see den sande, lovbundne Frihed sammenblandes med den, der kun har noget Skin af den, og minder han ved denne Leilighed om den betydelige Forskiel mellem den ægte og uægte Liberalisme. Man synes overhovedet i vor reformsyge Tid stundom at glemme hvad der med Kraft træder i Veten for visse Reformer, og ei giør dem ønskelige; slige hindringer, grundede især i Mangel paa sand religiøs Oplysning hos en stor Deel af den nuværende Almue og vel ogsaa i nogle Læreres forunderlige Eensidighed i at opsatte Kristendommen, og Jver forat giøre dunkle Begreber almindelige, fremtræde herfor den der med Upartiskhed overveier Fædrelandets vigtigste Jnteresser.