Aarhuus Stifts-Tidende, 1811-03-22
Hvorledes en retskaffen svensk Mand bedømmer sit Fædrelands Stilling, og hvilke Følger der for samme kan ventes af Handelsforbindelser mellem det og Storbrittanien, kan bedst sees af en Artikel, indrykket i Stockholms Posten af 23de Februar d. A. underskrevet: Rottskaffens Sminsk. "Det maae være hver retsindig Medborgers Ønske at vorde betrygget mod de ubehagelige og foruroligende Rygter, som Partienanden opspinder og Ørkesløshed forplanter, og en Lettelse skulde det være for en faderlig Regiering, om alle redelige Mænd forenede sig om, hver og een i sin Kreds, strax at qvæle dem i Fødselen. Den engelske Syge, som en Tid lang har syntes at ville indsnige sig hos os, har frembragt en Mængde rundt om kring udspredte Beretninger, der vil ikke finde Tiltro hos Nogen, men hvis Oprindelse dog synes at bevise det Forsæt, at give den offentlige Tænkemaade en Stemning, hvorved Regieringens gavnrige Foranstaltninger saavelsom dens Tænkemaade kunde sættes i et ufordeelagtigt Lys. Hvo er uvidende om at vor Konge, alt som Regent, var en af Europas første Magter, som erkiendte Frankrigs nye Regiering, og under hele sin Formynder Regiering vedligeholdt den venskabelige Forstaaelse med dette Land; at han siden, som Konge, lod det være en af fine første Bestræbelser, at faae Fred tilveiebragt med Sverrigs ældste Bundsforpandt, samt at han, i de allervigtigste Anliggender med den venskabeligste Fortrolighed, har raadført sig med Frankrigs Keiser, Hvo veed ikke at vor Thronfølger er en Paarørende af den franske Keiser, at Han besiæles af den høieste Ærefrygt og den inderligste hengivenhed for Ham, at Han efterlod alt for dyrebare Mindemærker af sin Ære i sit forrige Fædreland, til at dette ikke skulde staae næst Sverrig i Hans Hierte, og at han saaledes sammensmelter i Sin Person, Sverrigs og Frankrigs fælleds Jnteresser, som Landenes naturlige Forfatning og en sund Politik giør undskillelige Hvo erindrer ikke den 10de Mai 1809, da Efterretningen om Napoleons Seire i Balern oplæstes paa Rigssalen, hvorledes samme blev modtaget med Tegn paa det meest levende bifald af Rigets der forsamlede Stænder, Hvo mindes ikke den Enthusiasme og Enighed hvormed Rigets Stænder, efter Kongens naadige Forslag, den 10de August 1810 udkaarede en fransk Fyrste til Sverrigs Thronfølger, og hvo er den, som ikke har bemærket den uforanderlige Tilbøielighed til det franske Alliance System Nationen stedse har yttret? Det var derfor modbydeligt at høre en Haandfuld Personer, misledte af Uvidenhed, Egennytte eller Partieaand, for Øieblikket forene deres Jnteresse og Sprog, for at give et Land, hvis Regiering, hvis Stænder og hvis Jndvaanere saaafgjort holde det System, Sverrigs Jnteresse og Velfærd kræver at det maae hylde - et engelsk Anstrøg. Det kan være temmelig tilgiveligt hvad nogle enkelte Politiker dømme om Europas nuværende og tilkommende Skjebner; men naar, efterat de nærmeste Forbindelser, med Frankrig ere indgaaede og officielt bekiendte, samt Krigen mod England erklæret, naar, siger jeg, desuagtet alt hvad Engelsk er skal ophøies, den engelske Handel af males som Grundstotten for Sverrigs Selvstændighed, de Yttringer ideligen igientages at Alt bør sættes paa Spil for at samme kan vorde vedligeholdt, naar vore Alleredes Seire skulle udlægges som Vanheld, alle deres Foretagender lastes, og stilles i et ufordeelagtig Lys; naar nye Coalisations Anelser skulle udsaaes, naar disse og deslige Symptoner formærkes, da kan man ei længere kalde det overlagte Forsæt i Tvivl: at søge at stemme det almindelige Omsomme imod Regieringens System og Grundsætninger. Vilde derfor hver redelig Svensk frit og aabenhiertig føre Regieringens Sprog, det vil sige: frit og aabenliertig erklære sig for at hylde det franske System, samt uforfærdet træde disse Anglomaniens Ordførere dieret uder Øinene og bevise dem, at deres Sætninger ei føretil et ringere Resultat, end at sønderslide og tilsidst sønderlemme det endnu efter sin sidste Alliance med Engand blødende Fædreland, og berise dem det Umuelige og Uimelige i alle deres Forhaabninger om at see Fastlandet paa nye i Jld og Lue for Englands Manufacturer, for hvilke allerede Blod nok er rundet, Maatte de vanvittige Conitionsdrømmere betænke den blodige Vilderede der vil opstaae, hvis man kunde tænke sig Mueligheden af de Vældes Fald, som Snillet og Seieren har opreist, Naatte de dog betænke at den Magt (Coalitioner have endnu aldrig seiret) som var stærk no til at overvinde samme, da skulde optræde uden Medbeilere, som Europas Lovgiver, Og da spørges dem paa Ære og Samvittighed, hvad Fordeel de troe at Menneskeslægtens Oplysning, Europas Civilisation, de øvrige Staters politiske forhold, og hver Enkelts personlige Sikkerhed og Frihed, efter de udøste Strømme af Blod, skulde have vundet, Lader os da ei forledes af Blendværk i Anskuelsen af Europas virkelige Tilstand. Et Tyvetaaf Aar har skabt en nye Verden; det som var kan et mere vorde. Man maae med vaersom Klogskab følge Tidens Strøm, for ei at vorde opslugt i dens Hvirvler. Man synes med Bævelse at skue den Jætte, som i det Fierne hæver sit Hoved mod Skyerne; men seer ei denne Kiempe, som i frygtelig Skikkelse staaer ved vor Side - og savner havet. Man lader som om man frygter Frankrigs tiltagende Magt; men glemmer at Engelland med sine Flaader tyranniserer alle have, med sine Jntriguenforuroliger alle Cabinetter, med sin Handel forstyrrer, alle Landes egen Jndustrie. Hvor skulde vel denne Magt standse, om den ei i Frankrig fandt en mægtig Modvægt? Kongen har ved Tractaten i Paris tiltraadt Fastlandssostemmet og nu tillige erklæret Engelland Krig. Hans System er saaledes aabenbar een og hver bekiendt. Det tilkommer os, som redelige Undersaatter, at slutte os omkring Hans Person, og af yderste Forme at bidrage, til Hans vise Hensigters Opnaaelse. Europas almindelige og Sverrigs private Forfatning foreskrev uvilkaarlig Regieringen de Skridt den havde at giøre; Opofrelsen vare fornødne for det Heles Vel; men ikke bør man i sine Skildringer overdrive et Onde, der er aldeles uundgaaeligt, og derved spilde den hele Frugt og Værd af disse Opofrelser, som Rigets Ære og Tarv kræver. Man maae ikke sætte Regieringen ud af Stand til deraf at drage Fordele, som allene kunne vindes ved at tvinge den fælleds Fiende ved de kraftigste Anstrængelser til Fred.