Viborger Samler, 1840-05-07
Udenlandske Efterretninger. Storbritannien og Jrland. Saa utilfredsstillende end Efterretningerne ere fra Nordamerica, vise de sig paa den anden Side ikke saa foruroligende, som det maatte synes ved første Anskuelse. Vel er de forenede Staters Regjerings Sprog truende, ja endog formasteligt; men denne Tone lader sig forklare, uden at man derfor behøver at antage, at den er brugt for Alvor. Den fule Revolutionsaand, denne Aand, der stedse søger at retfærdiggjøre egen Brøde ved selvskabte Besværinger og Klagemaal, vedbliver stedse at gjære stærkt hos hine Republicanere. – Den engelske Presse lægger ingenlunde Dølgsmaal paa den Kjendsgierning, at Englands politiske Horizont formørkes mere og mere, men ingensinde har paa den anden Side dette store Rige udviklet større Energie og Kraft, end naar det, saa at sige, har været omspændt med Farer fra alle Sider. Pengemændene i Cito betragte det nordamericanske Grændsespørgsmaal med Alvor, og ikke uden en vis Ængstelse. En herlig Leilighed for Torybladene til at udspye deres giftige Fraade imod det dem saa forhadte Whigministerium, - og dog vilde Torierne, dersom det tidligere eller sildigere lykkedes dem at styrte det nuværende Cabinet, være tvungne til at betræde den Vei, Whigs have banet eller gjort Udkast til. - Morning Herald udbryder i Anledning af det nordamericanske Grændsespørgsmaal: "Altsaa er, trods alle Forsikkringer om, at dette Spørgsmaal vilde vorde afgjort i Mindelighed, Jonathan (den nordamericanske Fristat) bleven saa bister og grov, at vor udenlandske Politik ogsaa fra denne Side trues med en Orcan. Og med Jonathan turde Spillet ikke vorde saa let, som med det himmelske Rige og Lazaronernes Konge. Under saadanne Omstændigheder tales der meget om Ministrenes Beslutning: at ville resignere; men deres Efterfølgere ville i intet Tilfælde komme til at hvile paa Roser." Standard istemmer de sædvanlige grove Udfald imod Ministeriet, og ender en skarp Philippik imod Lord Palmerston - Whigs ministeriets Syndebuk i de politiske Anliggender – med disse Ord: "Seendrægtighed og Forsømmelse her, Uforskammenhed der, politisk Stymperagtighed overalt, have bevirket Sagernes nuværende uheldvarslende Tilstand. Det er falskt at ville vælte Skylden derfor paa vor ulykkelige Stierne, en saadan Conjunctur af Ulykker vilde være et Vidunder!" – Den ministerielle Globe maa indrømme, at man nu umulig kan sige, hvorledes Grændsestridighederne, der have et truende Udseende, ville endes. Overlodes det de underordnede Auctoriteter i Staten Maine at fortsætte deres Kjævlerier med vore Colonialembedsmænd, da var det Værste at befrygte. Kun ved virksomme Forholdsregler fra Regjeringens Side i London, og Washington kan Sagen vorde udjævnet. Altfor længe har man forsømt dette Anliggende, og man maa skjenke det al den Opmærksomhed, det fortjener. – Det uafhængige Blad, the Sun, indskrænker sig til den Anførsel: "Rygtet gaaer, at vor Regjerings Ultimatum i Grændsespørgsmaalet er afsendt til vor Gesandt i Wahington, om dets Jndhold vides Jntet. Men det er at haabe, at den britiske Regjering vil værne med Kraft, om Storbritanniens Besiddelser, og gaae forsvarsviis til Værk, indtil Americanerne gaae angrebsviis frem." Det ministerielle Blad, the Morning Chronicle, beretter ligeledes, at nye Jnstructioner ere afsendte til Washington, at den britiske Regjering, skjøndt den er tilsinds, ikke at opgive det allermindste af dens velbegrundede Fordringer, dog vil komme den nordamericanske Regjering i Møde paa meer end den halve Vei, for at hæve enhver Foranledning til fiendtlige Skridt. Med Hensyn til den ifjor afsluttede foreløbige Overeenskomst, da maa man tilstaae, at den ikke var tydelig og bestemt nok til at kunne hæve enhver Strid, Regjeringen har derfor tilsendt Gouverneuren i Ny-Brunsvig, Sir John Har vey, og Generalgouverneuren i Canada, P. Thomson, befaling om at træffe en ny provisorisk Overeenskomst, der kunde gjøre en forskjellig Fortolkning umulig. Den Duelighed og Klogskab, hvormed Generalgouverneuren er optraadt i Canada, er Borgen for, at Alt, hvad Maadehold og Fornuft byde, vil vorde anvendt for at opnaae det tilsigtede Formaal. - Hvor bittert og haanligt det berømte Toryblad the Times end dadler den nuværende britiske Bestyrelse og navnligen Udenrigsministeren, Lord Palmerston, er det desuagtet af den Formening, at England ikke bør give efter for Nordamericaner nes ubillige Fordringer. Lader os, udbryder dette Blad, henvende vort Blik paa hiin Side af Atlanterhavet, Den diplomatiske Corresponce imellem den britiske Minister, For, og den republicanske Regjering har i de sidste Maaneder erholdt et mere og meere truende Udseende. Saaledes som Striden med China, Neapel og Ægypten, er ogsaa hiin beklagelsesværdige Tvist ved Lord Palmerstons scandaløse Skjødesløshed, – han, der har nedrevet sin Forgængers - Hertugen af Wellingtons – næsten fuldendte Værk, modnet til en truende Krig; thi havde Lord Palmersion viist Kraft og Udholdenhed, havde han med Værdighed fordret af Fristaten Overholdelsen af de indgaaede Forpligtelser og Antagelsen af Kongen af Hollands Voldgiftskjendelse, da vilde dette Spørgsmaal, saa truende for alle Fredelskende i de tvende Stater, for længe siden have været afgjort og 1 forglemt. Jmidlertid, saaledes som Sagerne nu staae, tør ingen Dadel imod en Minister, hvor grundet og retfærdig den end er, forlede os til at ringeagte vort Lands Rettigheder, Ære og Jnteresser. Spørgsmaalet er nu skulle vi beholde vore nordamericanske Provindser, Den Vei, af hvilken det ene og alene er muligt for England at have Samfærdsel i sex Vintermaaneder med Queber, det britiske Nordamericas Hovedstad, denne Vei, der strækker sig fra St. Johns og Frederickton i Ny-Brunsvig langs med den sydvestlige Bred af St. Johns River til Laurentsbugten, søger Staten, Maine med Halsstarrighed at sætte sig i Besiddelse af. Tillod Storbritannien en saadan Udplyndring, et saadant Landeran, da vilde den directe Følge deraf være, at Moderlandet afskares fra al uafhængig Forbindelse med sine canadiske Provindser, at det vilde komme til at sørge over Tabet af henved den halve Deel af Ny-Brunsvig, og kort derefter over Tabet af den øvrige Deel af denne Provinds og Ny=Skotland, ligesom og over den eventuelle og lette Erobring af Havnestaden Halifax, – den skjønneste ved det alantiske Havs Vestkyst. Saafremt vi altsaa ikke ere beredte til at opoffre hele det britiske Nordmerica, da ere vi, vi et armis, ogsaa forpligtede til at bekæmpe de forenede Staters Forlangende. For ganske nylig har disse Staters Præsident, van Buren, der støtter sig paa Democraterne, ved sin Statssecretair Forsyth gjort fælles Sag med Grændsestaten Maine. Naar derfor intet Parti giver efter, – og vi have allerede viist den uundgaaelige Følge af Eftergivenhed fra Storbritanniens Side, da maa vi tilsende vor allerede betydelige Hær mægtige Forstærkninger, og understøtte den kamplystne Hær ved en stærk Afdeling af den engelske Flaade. Saadanne Forsvarsanstalter stemme ret vel med det oprigtige og uhyklede Ønske om at gribe den første Leilighed til at fornye vort Venskab med vore ubillige Brødre i de forenede Stater." Jøvrigt er den nordamericanske Kongres bleven opmærksom paa de i det britiske Nordamerica opstillede stærke Stridskræfter. De nyeste Efterretninger fra Nework af 7de April melde nemlig, at Grændsespørgsmaalet vedvarende var Hovedgjenstanden for den offentlige Opmærksomhed, og det i den Grad, at man i Congressen havde opkastet Tvivl om denne Forsamlings sædvanlige Prorogation fra den 18de Mai indtil November Maaned. Præsidenten havde ladet Kongressen forelægge to Beretninger og Englændernes Udrustninger til Søes og til Lands. Af disse erfares, at der nu staae 20,000 Md. i Englands nordameritanske Colonier, og at de store Jndsøer ere forsynede med en ikke ubetydelig Styrke af Dampskibe og andre Krigsfartøier. Desuden er Militsen i Canada og de andre engelske Gouvernementer talrig og vel organiseret. Samtlige Tropper kunne i saare kort Tid være opstillede ved Fristaternes Grændser.