Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-12-28
bemærkninger over Paris. (Af Redacteurens Dagbog under hans Ophold der i Aaret 1796.)(Fortsat.) Jeg kan ikke nægte, at jeg jo har store Førhaabninger om Frankerige. Saavidt som jeg kan dømme derom, saa synes mig at denne Constitution indeholder meget Godt: Der sørges ved den hele Jndretning for at vælge ikke alene Repræsentanterne; men endog alle Embedsmænd, at de fornuftigste blive valgte, og at Bestikkelser, faae mindre Jndflydelse. Den indskrænker meget, ikke alene i Legislaturen og den udøvende Magt: men ogsaa i alle Grenene af Administrationen, Misbrugene af de befalendes Magt (som er den svage Side ved enhver Regieringsform) den er bygget paa æde Grundsætninger, og den sørger overordentlig meget for Folkets Oplysning, derer det største Gode, da det er den afgjorteste Sandhed, at sand Oplysning fører altid til Dyd; jeg siger ikke Kultur (Frankerige har været længe kultiveret, men Gud veed langt fra at være oplyst, det er en vigtig Forskiel, men som man ofte overseer). Regieringen maae derfor bestandig blive bedre. Man maae vogte sig for at man ikke slutter fra den provisoriske Regiering, som var indført for at danne Constitutionen til den nuværende reglerede Regieringsform; det er to ganske forskiellige Ting; det er ligesom man vilde slutte at Jernet skulde altid brænde, fordi det brændte dengang man smeddede det. (Saaledes haabede jeg for 37 Aar siden; hvormeget bleve ikke mine Forhaabninger skuffede. Give Gud at de nu maae gaae i Opfyldelse ved Revolutionens Fornyelse; men man bliver mistænkelig efterhaanden. Til et Folks Forædling udkræves desuden en fornuftig Religion, og som er skikket til at befordre Moraliteten; men hvorlangt er den Katholske ikke fra at være det?) Det er næsten bleven til et Mundheld at sige: Jeg Frankerige er for stor til en Republik. troer det er en af de urimeligste Fordomme, som er grundet i at man overseer Forskiellen imellem det repræsentative System, som er indført i Frankerige, og de gamle græske Demagogier. Naar en Taler kunde her staae frem paa Torvene og tale til Almuen om Statsfager og den kunde afgiøre hvad der burde skee, saa var Frankerige rigtig nok for stor dertil. Et saadant Demagogie her skeede tildeels i Jacobinernes Tid, men det repræsentative System er dog ganske forskielligt derfra. At der er mange Lovgivere er dog naturlig bedre end at der ere faa; da efter den gamle Regel mange Øine see meere end faa (Men en tænkende Hoved overskuer bedre en forviklet Bienstand) desuden er der Repræsentantere for hvert Departement, som kunne oplyse de andre ved de specielle Anliggender. Den udøvende Magt bestaaer kun af faa Medlemmer. - Jeg troer tvertimod at jo større et Land er, jo bedre er det skikket til en Republik, da Aristokratiet kan da ikke saa gadt indsnige sig; og at dette er een af Aarsagerne, hvorfor Jndivistbilitets=Systemet, som er indført i Frankerige, er bedre end det forderalistiske, hvor enhver Provins har sin egen Regiering, som i Nordamerika. Desuden er dette sidste System mindre gunstigt for Grundprincipet i enhver Statsforfatning, dette: at det Enkeltes Vel skal opofres for det Heles, end det i Frankerig antagne System. En grundet Jndvending mod det repræsentative Sypem kunde synes at være, at det kan jo skee, at de ukyndigste Mennesker vælges til Lovgivere. Derpaa svarer jeg: 1) Constitutionen udfordree nogle Kundskaber af de som kan vælges og en vis Alder. 2) Ukyndige eller slettænkende Folk kunne ikke have stor Jnteresse ved at komme ind i Legislaturen, da Fordelene ikke ere store. 3) J et saa stort Antal er altid nogle talentfulde Mænd, som let faae Overvægten over de andre. 4) Hvoraf kan man formode at en undertiden uvidende Monark, omgivet af et intrigant Hof kan vælge bedre, end de Mænd, som Folket har udsøgt imellem sig for at vælge deres Repræsentanter og Embedsmænd. (Men hvormegen større Uvidenhed og hvilke farlige Jntriger ville ikke finde Sted i Folkemassen?) 5) Jo mere oplyst og forbedret Folket bliver, desto bedre vil det eftehaanden vælge. (Man læse. Montesquien om Valgene i de gamle Demokratier, især i Rom. - (Saaledes tænkte og haabede jeg i 1796; men Historiens Studium og Erfaringen have lært mig at dømme anderledes berom; skulle repræsentative Statsforfatninger lykkes, saa burde dog Repræsentanterne have aflagt en Prøve paa, at de besad de fornødne Jndsigter til at give Raad i Statssager.) Jeg er ikke moden til at bedømme Frankerigs nærværende Regiering; dertil udfordres at jeg maatte have solide Kundskaber i Politiken, og at jeg kiendte Frankerigs Forfatning, for at kunde sige hvad der i Almindelighed burde skee, og hvad Omstændighederne tillade. Men jeg har dog bemærket noget ved dens Handlemaade, som jeg ikke kan andet end erkiende for Godt; Lovgivningen, saavel de 500, som de Gamle, gaaer meget forsigtig tilværks og giør sig megen Umage. Førend der bliver debatteret over en Sag, saa bliver den først undersøgt ved Commissioner. Endskiøndt den viser den største Agt mod Direktoriet, vaager den dog nøie over at dette ikke udvider sig Magt, og nøder det bestandig til at aflægge Regnskab for sine Handlinger; der har været holdet skiønne Taler i denne Anledning. Direktoriet viser sig overmaade kraftfuldt og moderat; det vinder ogsaa idelig mere bifald. Handlinger kunne ogsaa synes at være urigtige, som ikke ere det. Saaledes, f. Ex. at der er opgivet Konstnerne at indlevere Desseiner til de offenlige Pladser, Prydelse, kunde synes at være en utilgivelig Ødselhed i denne Tid, da Staten har saamange Udgifter; men det er det ikke, det er for at hielpe Kunstnerne, som ellers sultede ihiel, og saa er det jo bedre, at give dem Arbeide end at dele Penge ud imellem dem for intet. Desuden har Regieringen ogsaa Feil (ganske feilfrie bliver vel aldrig nogen mennestelig Regiering) saa har man dog Grund til at haabe, at den bliver immer bedre jo mere Folket oplyses og moraliseres. Endelig her er jo Skrivefriehed; man kan jo sige Regieringen sine Feil, saaledes har en Forfatter i decadephilosophique med megen Anstændighed, men tillige meget kraftfuld, dadlet Festernes Indretning, og at Direktoriet ved offentlige Høitideligheder indrømme sin Familie og Venner et utilladeligt Fortrin, og det har frugtet. (Erfaringen har destoværre siden lært mig, og de Franske Aviser lær det endnu dagligen, at Skribenterne iagttage ikke altid Maadehold eller følge Sandheden, at Lidenskabelighed saa ofte opkaster sig til Censor og at Skrifterne ofte meere forvirre Folkemængdens Forstand og demoralisere den, end forædle den.) Jeg kommer nu til Videnskaberne, meget fuldstændig kan jeg ikke være, da alting er nylig indrettet; man kan ikke endnu sige meget derom. Constitutionen er tagen ud af sit Svøb, den kan bevæge frit sine Lemmer, men den kan ikke endnu ret gaae. Regieringen opfylder i denne Henseende alle de Forpligtelser, som Constitutionen paalægger den. J de Par Maaneder jeg har været her, har man meget beskiæftiget sig med at indrette Central- og Primair-Skoler. Før ud jeg gaaer til hver enkelt Ting for sig, vil jeg først bemærke nogle Hindringer for Videnskaberne i Frankerige. Saavel i de Franskes Skrifter, som i deres offentlige Underviisning, er der formegen Pynt og Stads, men ikke den Orden, der Nøiagtighed, og det Giennemtænkte, som den burde være. De behandle Videnskaberne, som Søefuglene Havet, de røre Overfladen, men gaae sielden tilbunds, som Fiskene. Det er ogsaa en stor Feil hos de Franske, at de ikke udvise den Tvivlen, den Skeptik, eller snarere den Kritik, som den fornuftige Mand aldrig bør glemme, hvad enten han taler, skriver eller handler. De tillade sig at danne almindelige Bemærkninger i Mængde, uden at bevise dem; dette bemærker man destoværre alt for ofte i Repræsentanternes Taler. Et mærkeligt Exempel derpaa maa jeg dog anfør.: Garat Medlem i Commissionen for den offentlige Underviisning; sagde nylig i en Tale han holdt ved en Central Skoles Aabning: At man i ingen Tidsalder har havt færre Kundskaber og Sandheder end i denne. Endnu en stor Feil ved de Franske Lærde er det, at de kunne ingen Sprog, høist lidt Engelsk, derved, og især da man ikke oversætter her saa flittig, som Tydskland, blive de i mange Ting, uagtet alderes Genie og Skarpsindighed, vidst langt tilbage. De kunde sikkert trænge til det Forraad af mange og vel ordnede Kundskaber, og den Grundig hed, som er unægtelig en Fortieneste hos Tydskerne. J Liltetaturen staae de himmelvidt tilbage; her udgives nu 4 lærde Journaler, men de indeholde hiertelige faa Efterretninget om Udlændingers Fortienester af Videnskaberne: Et frapperende, Exempel fik jeg for nogen Tid siden derpaa. Jeg gaaer med Bolanikeren Professor Dessontaines, en meget fornuftig Mand, i det store Bibliothek, som tilhører det naturhistoriske Museum; det faldt mig ind at spørge ham, om de havde Schrebers Værk over Pattedyrene. Notabene det er et Værk i flere Tomer i 4to, som koster 72 Rdl. det er det bedste der existerer overden Materie og det er ikke gandske nyt. (Man har en nye og forøget Udgave af det.) Han svarede mig: Vi kiende ikke her de smaae Tydske Skrifter. Jeg smaaloc. Svaret er ogsaa mere end i en Henseende latterligt. Værket var der rigtig ikke heller. (Disse Beskyldninger vare dengang ikke ugrundede, men det er nu blevet meget bedre i denne Henseende.) Jeg er bange at deres Seiervindinger ville biedrage til at for- oge deres Foragt for de Tydske, som vil blive dem selv skadelig, imidlertid indseer mange det urigeige deri og ved Agence des mines er der ansat en Tydsk Lærer, og Eleverne skulle lære Tydsk, for Mineralogien er det vidst ogsaa yderst nødveddigt, imidlertid vil det vare længe inden de komme til at agte Werner; hans Terminologie kyser dem. Jeglkommer nu til at tale om de Indretninger, som her ere gjorte for Videnskaberne, og overhovedet om at den Leilighed her er til at danne Det store Lyccum eller National-Jnstitut. Den 298de Artikel af Constitutionen forordner, at derskal være et National-Jnstitut for hele Republiken, som skal samle alle Opdagelser og fuldkommengjøre Kunsterne og Videnskaberne. Det blev strax indsat efter Constitutionens Jndførelse. De virkelige Medlemmers Antal er som jeg troer 150, naar der er en Plads ledig, saa foreslaaer Jnstitutet 3 Candidater og Directoriet vælger een deraf. La Revrillere Lepaux er Medlem, og Carnot bliver det formodentlig; han er paa Valg til en Plads i Mekaniken. Naar altsaa et Par Aar ere forbie, saa kan man ventelig komme ril at høre Collegier hos to af de nuværende vigtigste Mænd i Frankerige; thi de fleste Medlemmer læse Collegier, de Naturkyndige i Museum, Medicinerne paa det chirurgiske Academie og Hospitalerne; mange ere Professorer i Centralskoler og læse der, de øvrige læse i College de France fordum College Royal, nogle ogsaa paa Bibliotheket. Jnstitutet er deelt i 3 Classer: 1) den physiske og mathematiske (hele Naturen saavel i Henseende til Qvalitet som til Qvantitet). 2) Den philosophiske og politiske (det Jntellertuelle for sig og i Forhold til Staten. 3) Skiønne Videnskaber, Sprog, skiønne Konster, hver Classe, har en Sekretair, hele Jnstitutet en Præsident; det er i fuld Virksomhed. Regieringen consulerer det ofte; det samles hver Decade; en eller 10 Gange om Aaret holder det en offentlig Forsamling; jeg har været tilstæde derved den 15de Messidor, den blev holdet i en stor Sal i Louvre; prydet med herlige Statuer af Frankerigs berømte Mænd. Medlemmerne sadde i Midten, og paa et Amphietheater rundt omkring, saa en stor Mængde af Tilskuere; man maatte have Sedler for at komme ind. Sekretairen oplæste Selskabets Forhandlinger; flere Medlemmer enkelte Afhandlinger, hvoriblandt Repræsentanten, Camus. Fontane deklamerede nogle Vers excellent, og Priismaterier bleve opgivne, som alle Lærde, overalt i Verden, kunne besvare, men paa Fransk Jnstitutets virkelige eller corresponderende Medlemmer ere ikke competente til Præmier. Opgaverne ere: 1ste Classe, Mekanik, et LommeUhrs Jndretning til at vise Længden til Søes; Physiologie, Undersøgelser over Leveren saavel hos Mennesker som hos Dyr. Opgaven er meget vidtløftig og erklæres for meget vanskelig; man kan besvare den i alle Sprog. 2den Classe, Philosophie, om Sprogets Jndflydelse paa at tænke rigtig, Politik, om offentligt Laan (denne Qvæstion er endnu i 1833 ikke bragt til Afgiørelse). 3die Classe, Sprog, det Franske Sprogs Skjebne fra Malesherbes Tid af og til den nærværende Tid. Skiønne Konster, om Maleriets Jndflydelse paa Sæderne hos et frit Folk.