Ribe Stifts Adresseaviser, 1795-08-13
Fornyelsen af Venskabsforbundet med Toscana, dens Beredvillighed til at ratificere den sluttede Traktat, og den Maade, hvorpaa den modtog Storhertugens Gesandt, bevise tilstrækkelig, at de nye Formularer giøre ikke længer Hindring i Underhandlinger med monarchiske Stater. Det stolte aristokratiske Venedig fulgde snart hiin Fyrstes Exempel, og tilkiendegav Republiken, at den havde udnævnt en af dets Adelsmænd til dets Repræsentant hos den franske Nation. Faa Dage derefter saae den franske Republik sig erkiendt af en Konge, og just af den, som ved Forbundets Begyndelse havde spillet den vigtigste Rolle, og var i egen Person draget til Feldts imod den. Fredssintningen med Preussen var ærefuld for begge Partier, da den overdrog til det franske Folk en frie Disposition over alle gjorte Erobringer, men lovede den nordre Deel af Tydskland samt alle tydske Stater, der antage Kongen som deres Beskytter, en tryg Fred. Den svenske Ambassadeurs Nærværelse i Conventen gav Anledning til et Dekret, hvorefter Præsidenten maajesit Svar give de fremmede Gesandtere den gamme Titel, som dem er tillagt i deres Creditiv; hvorved nu og det Anstød faldte bort, som den simple Benævnelse af Borger, hvormed Carletti havde ladet sig nøie, kunde have givet fleere end eet Hof. Endelig beviisde ogsaa den franske Regiering sin vedvarende Tilbøyelighed til en alminbelig Fred især derved, at den ikke overilede sig med at afgiøre de erobrede Landes Skiebne, men forbigik al Undersøgelse om enkelte Landes Jndlemmelse i Republiken, endskiønt Staden, Brussel og Landet imellem Maas og Rhin frivillig og ivrig anholdt derom. Denne fredelige Tænkemaade lovede saa meget meere Europa Rolighed, da ingen af de krigførende Magter, syntes at være længer i stand til at hindre de sejerrige franske Armeers Fremgang. Siden Overgangen over Waal fulgde Efterretninger om Sejere og Erobringer saa hurtig paa hinanden, at de tilsidst, næsten som noget man daglig var vant til, anhørdes med Ligegyldighed. Mod Norden vigede alt indtil Rhinen for de republikanske Krigeres Hidsighed; paa hiin Side Pyrenæerne havde de holdt adskillige lykkelige Fegtninger, og paa hiin Side Alperne, hvor de standhaftig forsvarede deres tidligere, gjorte Erobringer, gjorde de Anstalter til at trænge endnu videre frem, uden at de Tilrust, ninger, som foretages derimod, lode vente nogen tilstrækkelig kraftig Modstand. Den glimrende Beskrivelse *) over de franske Armeers Bedrifter i et afbrudt Feldttog, af 17 Maaneder, nemlig fra Slaget ved Hondschooten til Erobringen af Rosas, havde under andre Omstændigheder maattet meere opflamme Nationens Mod og drive dens Haab til en Høide, der tilintetgjorde alle Udsigter til Fred. Man havde vundet 17ordentlige Feldtslage, holdt 120 lykkelige Fægtninger, dræbt 80000 Fiender, gjort 91000 Fanger, erobret 200 Pladse, og faaet 3000 Kanoner samt 70000 Flinte til Bytte. Marinen havde vel, formedelst Englændernes afgiørende Overlegenhed, ikke kundet udføre det samme, som Landtropperne. Jmidlertid havde den dog forstyrret Fiendernes Handel paa alle Farvande, beskyttet Tilførselen af Levnetsmidler fra Levante, Nordsøen og America, ja endog, om man kan troe Marets Be a) J Sessionen den 3die Martii. retning i Conventen tilsegtet sig, om ikke For deelen saa dog Æren af Sejeren i sidste Trefning i Middelhavet, hvor deres Flaade tabde 2 Skibe, efterdi i den ulige Kamp af som franske Krigskibe imod tretten engelske Forliiset desuagtet blev tilsidst paa begge Sider omtrent lige. I Vestindien syntes nu og Krigslykken, at blive Republikanerne gunstigere, og af en Forstærkning, som man havde besluttet at sende derhen, lovede man sig, at Overvægten vilde blive paa deres Side. De Midler, som Frankerig havde til Krigens Fortsættelse, overgigjensynlig Alt hvad deres Fiender vare istand til at sætte derimod. Det behøvede ingen nye Reqvisition, da det endnu havde 1200 Datail loner, 500 Esqvadroner og 60000 Artillerister, i Marken. Kanonstøberierne vare Dag og Nati Arbeider de havde allerede frembragt 15000 Kanoner. Vaabensmeddene leverede hver 10de Dag tre tusinde Sabler og fire tusinde Bajonetter; Paris allene havde i 13 Maaneder forfærdiget 157000 Flinte til Armeerne. Men Regieringen, vidste alt for vel, at alt dette var ikke andet end glimrende Elendighed, der ved at vare længere vilde udtømme saavel Sejervinderne, som de Overvunde, og ødelegge Europa. (Fortsættelsen følger.) Noget om den parisiske Revolutions Domstol o. s. v. (See Nr. 31 og 32.) Actor kan ikke undlade at bemærke, at Fouquier under Forhøret ved den Forsikkring af et Vidne, at ingen Conspiration havde Sted, i Fængslerne, reqvirerede, og Barbier og Deliege befalede, at dette Vidne skulde sættes i Arrest, fordi det var en afgjort Sag, at dereristerede en Sammenrottelse i Arresthuset. Luremburg, som havde til Hensigt at myrde National-Conventen, endskiønt de Sedsvorne. endnu ikke havde afsagt nogen Kiendelse, og han allene ved en bekræftende Erklæring kunde give Tingen i det mindste Skin af Virksomhed." 3. At Maire har underskrevet et Vidneforhør af 27de Julii, hvori man lader den forbenævnte Morin tale, som allerede for en Maaned var dømt til Døden og henrettet. Fouquier Tinville var selv tilstede ved dette Forhør, hvor man lod den Dødes Skygge fremtræde. At Maire, Deliege og Felig have underskrevet den paa samme Dag afsagte Dom, der var fuld af udstrøgne Ord og Linier, Henviisninger til andre Acter samt blanke Steder. Ligeledes havde de underskrevet de Spørgsmaale, som vare de Sedsvorne forelagte, og den afFouquiers forfattede Anklagelse, hvor han lod 27 Personer figurere, af hvilke 25 bleve stille de for Retten, og egentlig skulle her ikkun dømmes 23, efterdi 4 vare udslettede i de Spørgsmaale, som man havde forelagt de Eedsvorne. 4. At Harny og Bravat have underskrevet en Dom af 6te Julii, hvori en Person blev dømt til Døden, og derpaa virkelig henrettet, omendskiønt hans Navn hverken fandtes i Anklagelsen, eller i de Spørgsmaale, som bleve de Sedsvorne forelagte. Fonquieres Medhielper, Liendon, havde været tilstæde ved Forhøret 5. At Bravet, Harny og Naullin have underskrevet en af Fouquier indgiven Anklagelse, der var fuld af udstrøgne Steder og derpaa grundet en Dom, afsagt den 14de Junii, der ligeledes vrimlede af udstrøgne og forandrede Ord, og hvori 2 Anklagede, paa Grund af de Eedsvornes Kiendelse, vare udslettede, men som ikke desto mindre bleve stillede for Retten, endskiøndt dog siden frikiendte. Det er imod alle Grundsætninger at have udsat dem for Uvisheden af de Eedsvornes Erklæring og Fordommelse. 6. At Maire, Bravat, Foucault, Garnier Launay og Naullin have underskrevet en Arrestordre in Blanco, der skulde hæftes til en af Fouquier in Blanco forfattet Anklagelse af 26de Junii, der er opfyldt med udstrøgne Steder, og hvori en Anklaget, som nævntes i Jndgangen, siden er gandske forbigaaet. At Bra vat, Garnier Launay og Naullin have, paa Grund heraf, den 27de Junii afsagt og underskrevet en Dom, som er fuld af udstrøgne Steder, nye Klager og Henviisninger til andre Acter, og hvori de Anklagedes Navne staae in Blanco. Heraf fulgde, at et Fruentimmer, blev friekiendt, og altsaa stillet for Retten, endskiønt hendes Navn ikke fandtes i Anklagelsen. 7. At Barbier og Faucault have underskrevet en Dødsdom af 26de Julii, hvori en Fader blev fordømt i stedet for hans Søn, endskiønt den sidste allene var nævnet i Anklagelsen, og den blotte Nærværelse af Faderen, som var over 60 Aar, kunde tilstrækkelig overbevise Dommerne, at han var ældre end Sønnen, som efter Anklagelsen ikkun var 22 Aar gammel.