Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1840-08-19
Ophævelsen af den bestaaende Laugs-Orden vilde ogsaa i andre Henseender blive fordærvelig for Danmark og den danske Haandværker, men hvorom hine Reformatores ikke vide Beskeed. J Udlandet bestaaer nemlig den fra Fortiden lovhjemlede Laugs-Orden; selv i Lande, hvor den til en Tid var suspenderet, vender man nu gradeviis tilbage til det Gamle, som en Fornødenhed, der fra mange Synspunkter har gjort sig gjeldende; men denne Laugs=Orden og de derved indførte Skikke, hvilke man i de høiere Cirkler kalder Esprit de Corps og som vi skjøndt i en lavere tør forholdsviis kalde det samme, medfører, at den vandrende Haandværker, der ikke langsmæssig er creeret, hverken kan finde Arbeide eller Soutien i fremmede Lande. Det Uheld, som fra dette Synspunkt vilde overgaae vort kjære Fødeland og dets Sønner, hvis Laugene bleve ophævede eller væsentlig forandrede, vilde tilvisse blive meget stort og uberegneligt. Under den nu bestaaende Orden kan den danske Haandværksvend, skjøndt uden pecuntaire Midler, trygt begive sig paa Reiser og der tilegne sig al den Fremgang i Kunst og Cultur, Europas større Stæder frembyder; mange af Landets Børn som formedelst overdreven Concurrents i Hjemmet ikke her kunne finde Udkomme, finder det i Udlandet, og vort Fødeland har i begge Henseender væsentlige Fordele af sin Laugs=Indretning og dens Samstemning med fremmede Landes. Men ophæver man denne Connexitet, ophæver man Laugsret og substituerer den det de Lærde kalde ubunden Næringsfrihed, da afspærrer man alle uformuende danske Haandværkere fra Udlandet og den nærmeste Følge bliver da: Forringelse i Kunst, og Formerelse af Fattigdom. Disse den danske Haandværkers sørgelige Udsigter ere allerede for en Deel blevne til Virkelighed ved den Udvidelse i Haandværksbrug, som vor Lovgivning i de sidste Decennier ved Frd. af 3 April 1816 m. fl. har indrømmet Landboestanden uden for det som i Lovens 315-25 oprindelig var bestemt. Vel er det tidligere i Stændersalen debiteret, at denne Anordning ikke har udvidet foranmeldte Lovsted; men da det dog er notorisk, at Anordningen i Forbindelse med Forordningen af 23 Marts 1827 og den Maade hvorpaa disse Love bringes i Udførelse, har skabt et hidtil ukjendt Antal af Landhaandværkere, hvilke, skjøndt de skulle boe 1 1/2 Miil fra Kjøbstaden, ikke destomindre forstaae at tilvende sig alt Landarbeide lige indtil Byens Forstæder og tildeels inde i selve Byen, uden at det i Regelen er mueligt for Kjøbstædhaandværkeren at finde Soutien ved Domstolen imod dette Jndgreb i Næring, det vi, med en Mængde Politisager kunne oplyse: saa fremgaaer det heraf, hvorledes Kjøbstædborgeren, ved Landbeboerne undermineres i sit lovlige Erhverv, og at der ikke behøves videre end Realisationen af de Steenfeldtske Projecter for ganske at lamslaae alle Haandværkslaugenes Velfærd. Et talende Beviis paa dette Afbræk i Næring afgive tvende ganske i Nærheden af Odense afbrændte Bønderbyer, der høre under Byens SogneKirker og som fra Odense Bye have hentet deres Velstand og til samme Commune kan henregnes; thi skjøndt beliggende tæt op til Odense Byes Jorder og Forstæder, og skjøndt opbyggede paa en lurorieur Maade, have dog ikke en eneste af Odense Byes Tømmere, Murere, Smede, Snedkere a. havt Hvid eller Skillings Fortjeneste hos disse Communens Gaardmænd, J Regelen gjælder det samme om Saddelmagerne m. fl., hvis Ret og Fortjeneste hos Landmanden baade nær og fjern fra Byen gaaer over til Landhaandværkerne, der regelmæssig flytte fra Sted til Sted og forrette alt nyt og gammelt Arbeide, uden at Kjøbstædhaandværksmanden der faaer nogen Deel, og hvilket, som bemærket, drives og gaaer i Svang i Kjøbstædernes allernærmeste Circumferents. Naar nu til disse paa Kjøbstædernes Marv allerede tærende Onder blev føiet en større Licents for Landhaandværkerne og at enhver, der under et Fabriks Firma fandt Regning ved at præjudicere Kjøbstædmanden, dertil havde fri Adgang i LandJurisdictionerne: Jtem føiede man hertil en saakaldet fri Næringsdrift og Ophævelse af Langsret, da vilde en Deel af vore Kjøbstæder allerede i denne Generation blive Fattigkolonier, Den kongelige Commissarius har med Rette draget i Tvivl, at nogen Stemning for ubunden Nærings=Frihed skulde have De annonceret sig i Communerne. Han har paastaaet, at hvis den existerede, den da maatte være ganske ny, idet man hidtil ikkun hørte idelig Klage, at der ikke ydedes de privilegerede Næringsbrug fornøden Beskyttelse: og han har fuldkommen Met i sin Yttring; thi ingen Kjøbstad, hvis Borgere ere ved fuld Besindelse, vil nogensinde kunne underskrive det Steenfeldtske Project, der tilvisse er saa aldeles nyt, saa ganske ham selv tilhørende, at neppe nogen af Danmarks Kjøbstæder, hvad Haandværksklassen angaaer, vil tilegne sig en Tøddel deraf, og forat ingen Tvivl desangaaende skulde versere eller Kjøbstadcommunerne ansees med Taushed at have agnosceret Petitionen, finde vi det ikke overflødigt for Odense Byes Vegne desangaaende at nedlægge denne offentlige Erklæring, næst at forbeholde os til Commissionen, som inqv. er erigeret i Hovedstaden, saavelsom og til andre passende Steder og Tider at iværksætte de Skridt, som i dette sær vigtige Communal-Anliggende maatte ansees videre fornødne. Odense den 13 August 1840.