Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1797-11-10
Jnden Salling Herredstingsret er den 3 Oktbr. 1796, af Herredsfogden Auditeur Dedlau, dømt, paa Grund af Skov=Forord. af 26 Jan. 173319, at Paul Johansen, som paa sin Gaards Skovmaale uden Udviisning eller Tilladelse har hugget 7 Stkr. Elletræer af over 1 Qvarteers Tykkelse, og 3 Stkr. under 1 Qvarteer, bør bøde og betal til Major Rosenkrantz 6 Rd. for hver af de borthuggede store Elle, og 3 Rd. for hver af de 3 mindre, ialt 51 Rd. og i Sagens Omkostninger 6 Rd. Bønderne have derefter paaanket Dommene i denne og de øvrige Sager, enhver især ved særskildt Stevning til Landstinget, deels til Hiemviisning, fordi de formeente at Herredsfogden havde for hastig optaget Sagerne til Doms, og deels til Underkiendelse. De have derefter, da Sagerne stode ved Landstinget, ansøgt og beneficium paupertatis, og om Bevilling at føre Vidner, samt fremlægge nye Documenter. Det Første er ei blevet dem bevilget, men derimod det Sidste, hvorved da Paastand om Hiemviisning bortfaldt. Landsdommerne have funden, at det med et efter Jnd stævningen sort Tingsvidne vel er beviist, at Allested Bønder, saalænge Vidnerne kan huske, have hugget Elletræer, og Gierdselskov uden Udviisning, og at Vidnerne ei have hørt, at det af deres Herskab Major R., har været dem forbuden, at hugge saadant i deres Skovmaale, enten til Fornødenhed eller til Salg, førend Tvistigheden og Baand kieppene 1792 opkom; men da ingen af Vidnerne bestemt kunde forklare, at Majøren havde tilladt Bønderne denne Skovhugst, og 3de af Vidnerne endog havde forklaret, at de vidste, at Majoren efter den Tid, der sidst i Aaret 1795 var gjort Forliig imellem ham og Bønderne, vel havde forbuden dem at hugge Elletræer uden Udviisning, men ei Gierdselskov, saa kan dette Tingsvidne ikke ansees som Beviis for, at Bønderne have havt nogen særdeles Tilladelse til den forøvede Skovhugst, hvilket var nødvendigt, naar den skulde være lovlig, da Syns=Tingsvidnet tydelig oplyser, at de hugne Æske= og Elletræer ere af den Størrelse, at samme ei kan ansees for Gierdselskov, og det var allene denne sidste, som ved Forliget af 18 Decbr. 1795 var dem tilstaaet Tilladelse at hugge uden Udviisning, naar det et skeete til Upligt. Bøndernes Fuldmægtig har under Sagen anført til deres Forsvar, at Skovforordningen ei nævner Elletræer iblandt de, hvorfor Bøder ere bestemte, og at det af den 20 Art. i Forordningen kan erfares, at Elle henhøre til Gierdsel. Men naar Forordningen i 1 J nævner Æsketræc. Elm, Birk, eller deslige, som er over Qvarteers Tykkelse, m.v. saa maae nødvendig og Elletræer - derunder være indbefattet, saa meget meere, som det er bekiendt, at dette Slags Elletræe af saadan Tykkelse ei et tienlig til Gierdselskov, men kan bruges som Gavntømmer, enten til Lægter, Spæer, Vognstange, Træeskoe og andet Brug, og da er at ansee som Overskov, som en Godseier selv ene har som Eiermand fuld Raadighed over, og hvilken Fæstebønderne ei ere berettigede til at forbruge under Navn af Gierdselskov. Naar der i den 20 9 i Skovforordningen siges: At Elle, Pile, Torn og Hessel skal plantes paa Grovterne, at de kan voxe tilsammen for at hegne, da kan derved allene forstaaes de smaae Elle, som bestandig holdes under den Størrelse paa Grøvterne, at de tilligemed anden Gierdsel kan voxe sammen, hvilket ei kan skee, naar Elletræerne blive af den Høide og Tykkelse, som de her i Sagen borthugne have været, da de saaledes vare utienlige til almindelg Gierdsel. Bønderne have anført, at de selv have opfredet de hugne Elletræer; men de fremlagte Fæstebreve vise, at de vare pligtige, at opfrede Skoven i deres Skovmaale, og ei at hugge til Upligt. Da det nu i Almindelighed er Bønderne forbuden, efter Lovens Bogs 13 Cap. 1. 11 og 12 Art., at hugge i deres Skovs parter uden Tilladelse, og der ved Forliget af 18 Decbr. 1795 allene er dem forundt Tilladelse at hugge Gierdselskov, og ei til Upligt, saa følger heraf, at det er uden for al Tvivl, at, da den forøvede Skovhugst af de synede Elletræers Stamme ei kan henregnes til Gierdselskov, og bør ansees til Upligt, saa kan de indstævnte Bønder ei fritages fra den Straf, de allernaadigste Anordninger til enhver Eiers Sikkerhed have fastsat. Loven bestemmer Fæsteforbrydelse, men Skovforordningen af 26 Jan. 1733 i 18 Bøder, hvilke sidste i Herredstingsdommen ere her anvendte, og findes ei nogen Grund til at forandre. At Major Rosenkrantz, som Overskovens Eier har selv solgt nogle saadanne Træer, som ei vare at ansee for Gierdsel, kan ei være Fæstebøndernes Paaanke underkastet, eller nogen lovlig Grund for dem, som blotte Fæstere, at ville giøre det samme, og bruge det, som ikke er indbefattet under - deres Fæstebreve, eller dem givne særdeles Tilladelse til Thi blev i denne Sagaf Hr. Etatsraad Koefoed, Hr. Landsdommer Bendz, og de Herrer Vice=Landsdommere Mylius og Jørgensen kiendt saaledes for Ret: Herredstingsdommen og den paafulgte Indførsels=Forretning bør ved Magt at stande. Udi Sagens Omkostninger ved begge Retter betaler Poul Johansen til Major Rosenkrantz 8 Rdlr. Alt at efterkommes inden 4 Uger, efter denne Doms lovlige Forkyndelse, under videre Tvang og Adfærd efter Loven. 2. No. 4 af 21 Decbr. 1796, Jørgen Pedersen af Allested, contra Major Rosenkrantz. Denne Sag er af samme Beskaffenhed som næstforrige Sag, og ved Herredstinget er Jørgen Pedersen tilfunden, for 17 Elletræer over et Qvarteers Tykkelse, og 6 dito derunder, hugne paa hans Gaards tilliggende Skov maale uden Udviisning eller sit Herskabs Tilladelse, at bøye og betale til Major Rosenkrantz 6 Rd. for hver af de 17 større, og 3 Rd. for hver af de 6 mindre, talt 120 Rd. og i Sagens Omkostninger 6 Rd.