Berlingske Tidende, 1788-04-01
Man gjorde den Russiske Minister adskillige Gange Erindringer angaaende denne Artikels Overtrædelse, men han svarede altid, at han ikke kiendte de Ordrer, som hans Hof havde udfærdiget desangaaende. Undertiden sagde han og, at vore Commissarier havde begaaet Feil ved Udtrykkene i Grændse Reglementet, og endelig søgte han at ophæve den hele Artikel og paastod, at Jndvaanerne i Oczakow havde ingen Ret til at hente Salt fra Søerne. J Tractaten af Kainardgivar fastsat, at naar fælleds Undersaattere formedelst Forbrydelser flygtede over til et eller andet Gebet, skulle de sammesteds ingen Protection finde, uden saa var, at en Tyrk blev en Christen eller en Russer blev en Tyrk, men i Mangel heraf paa indgiven Reclamation udleveres. Paa Grund heraf havde Porten reclammeret Fyrsten af Moldau, Allexander, der Da var flygtet til Rusland. Men den Russiske Minister svarede, at omendskiønt denne Fyrstes Udlevering var overeensstemmende med Tractaten, saa vilde dog hans Hof ikke udlevere ham. - Efter alt dette lod den Russiske Minister Porten, vide ved en Memoire, at han maatte begive sig til Grændser, ne i Spidsen af 60000 Mand, for at bringe nogle Sager i Orden, og at han var beordret at følge sin Jnstrux herudi. Omendskiønt nu denne Memoire kunde ansees som en formelig Udfordring til Fiendtligheder, saa antog dog Porten samme med en Mine, som om den ikke havde forstaaet Menningen deraf, og svarede, at da Generalen havde en saadan Ordre, saa var det nødvendigt, at Porten tilmeldte ham de Artikler, hvortil den efter Tractatens Jndhold havde Ret, og paa hvis Opfyldelse han maatte henvende sin Opmærksomhed. Den Russiske Minister svarede som forhen, at hans Hof ikke kunde beqvemme sig til nogen Forandring i Henseende til Prindsen af Tiflis, Fyrsten af Moldau, og det omtvistede Salt. Ved dette Ministerens cathegoriske Svar, ved at fornærme fastsatte Betingelser, ved en uforanderlig Paastand om det Modsatte, og ved den Erklæring, at Fyrst Potemkin havde Ordre at møde paa Grændserne med 60000 Mand, allene paa den Formodning, at Porten ikke var i Stand til at indlade sig i nogen Krig, har det Russiske Hof paa en, hverken iblant Venner og endnu mindre iblant Souverainer brugelig, Maade villet tvinge Porten til at føie sig i Ting, som vare Tractaterne modsatte. Dette var den mindre end gode Hensigt, hvorfore det udfordrede Porten, og denne har og tvunget samme til at indlade sig i Krig, da intet var mindre bekiendt, end at det imellem bemeldte Magter værende Ven skal var forvandlet til et aabenbart Fiendskab, hvorfore og den høie Port fandt sig nødsaget at sende en med alle Nødvendigheder forsynet Armee til Grændserne. Uagtet alt dette, havde Porten endnu ikke tabt al Tilbøielighed eller Udsigt til Fred. Den lod Ruslands Minister kalde til sig og forestillede ham, at alle disse Misforstaaelser reiste sig allene deraf, at den Artikel i Tractaten af Kainardgi, som angik Krims Uafhængighed, var bleven fornærmet, og at Porten var villig til at indgaae Forliig, saasnart hans Hof vilde iagttage denne gamle Forbindelse. Men da bemeldte Minister vedblev at nægte dette, og ikke vilde antage noget Forslag af den Natur saa blev han efter Portens gamle Vedtægter bragt i de : Taarne. Den høie Port har altsaa paa Grund af Tractaternes Overtrædelse erklæret Rusland Krig. - J et Tidsrum af 50 Aar har en bestandig Fred hersket imellem Porten og det Wienske Hof, som dens Ven og Naboe. Aldrig har Porten givet Anledning til nogen Strid, meget mindre gjort sig skyldig i den Bebreidelse, at have overtraadt sine Forbindelser, eller paadraget sig Mistanke for egennyttige Hensigter. Den har meget mere ved alle Leiligheder søgt at befæste fælleds Venskab, og viist sig føielig imod bemeldte Hof endog i saadanne Anliggender, som ingen Jndflydelse havde paa de imellem begge Parter oprettede Tractater. Tvertimod disses bogstavelige Jndhold gjorde det Wienske Hof fornemmelig Paastand paa et temmelig stort Territorium i Moldau, for skrev efter eget Godtbefindende Grændserne, sendte en betydeligt Antal Tropper derhen, og lod Porten erklære, at i Mangel af mindelig Afstaaelse vilde Østerrige bruge Magten. Porten, som forretrak Fred og Venskab for den alting forstyrrende Krig, udnævnte Commissarier, afstod Gebetet, omendskiønt Fordringen var ubillig, og stadfæstede alt ved et authentisk Document. - Jngen kan det være ubekiendt, at Regieringen i Algier er en frie Stat, at dens Tractater med fremmede Magter have ingen Forbindelse med andres, ja at endog det Wienske Hof selv har ført særskilte Underhandlinger med samme, og at Fiendligheder kun have havt Sted imellem dem indbyrdes, uden at nogen har blandet sig deri. Det er tillige vitterligt, at Tractaten imellem Tydskland og Porten ikke taler om nogen Garantie i Henseende til forefaldende Stridigheder, og at Porten altsaa ikke kan være ansvarlig derfor. Jkke destomindre forlangte dog det Wienske Hof, at Porten skulde garantere og betrygge de af sine Undersaatteres Skibe, som leed Skade ved Regieringen i Algier. Det paastod, at denne Garantie skulde stadfæstes ved et authentisk Skrivt, hvilket Porten ogsaa gjorde. Herpaa forlangte samme en frie Handel og Skibsfart paa det sorte Hav, omendskiønt det efter Tractaten ikke havde mindste Ret dertil. Det forlangte derpaa, at dette Forliig skulde grundes paa 8 Artikler, som maatte ratificeres ved et authentisk Skrivt, omendskiønt enhver af disse Artikler var stridende imod Portens Jnteresse. Dets Forlangende blev og heri opfyldt. Det har herved faaet en frie Fart for sine Skibe i alle Vande af dette Departement, saa at endog Jntendanterne paa Handelspladserne ikke maae lade dem visitere. Det Wienske Hof var selv Aarsag i, at Passarowitzer=Tractaten i det 30te Aar af Hegira blev brudt. Artikierne i denne Tractat ere paa begge Sider komne i Forglemmelse, som kan sees af Tractaten til Belgrad. Desuagtet forlanger det Wienske Hof, at de allerede forglemte Artikler af Passarowitzer-Tractatten, betreffende Commercen, skulde paa nye sættes i Activitet. Alting blev bevilget. - En Tydsk Consuls Residence i Moldau var uden Exempel, og Tractaten taler intet derom. Det Wienske Hof forlangte at etablere en Agent sammesteds, og uagtet alle heraf flydende Uleiligheder for Porten blev dette Forlangende dog indrømmet, allene for at beholde Fred og Roe. For enhver af disse Gienstande har Porten udfærdiget authentiske Skrivter, og stedse givet bemeldte Nation Prøver paa sit Venskab, endog i Anliggender, som havde intet tilfælles med Tractaterne. End- og de Artikler, som Rusland, understøttet af det Wienske Hof, har fastsat efter den i Kainardgi sluttede Tractat, ere blevne antagne. Foruden denne af Porten i hele Verdens Paasyn udviste Agtelse og Opmærksomhed imod det Wienske Hof, undlod det ikke, da Krigen var declareret Rusland, at erklære den fra Østerrige ved Porten residerende Minister, at det Ottomanniske Rige ikke havde mindste fiendtlige Hensigt imod hans Hof, men at Porten ventede et lige saa oprigtigt Venskab af Østerrige, som den endnu stedse har for samme. Men det Wienske Hof forglemte et 50 Aars gammelt Venskab og al beviist Agtelse, og udkastede en Plan til at tvinge Porten, for deraf at drage sine Fordeele. Som et Paaskud har det forelagt Publikum de Forbindelser, som dets Alliance fører med sig, hvorved det haaber at høste Gavn af de Uroeligheder, som paa nærværende Tid have reist sig imellem det Russiske Hof og Porten. Det grunder altsaa sit Fredsbrud paa sin Alliance, for hvis Opfyldelse det skal være pligtig til at tage Deel i Krigen. Paa Grund heraf har det beordret sin ved Porten residerende Minister at komme hiem.