Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1771-02-18
Fortsættelse af Oversættelsen af Rabener, afbrudt i No. 6. Høitærede Hr. Doctor! Herr von . . . har anbefalet mig Dem, som en meget duelig Avocat. Jeg behøver Deres Hielp. Kiøbmand N. har en Vexel fra mig paa to tusinde Daler, som jeg ikke kand betale, og dog maa betale, om jeg ei vil taale Arrest. Hvad skal jeg giøre, Hindrer Deres Svaghed Dem fra at komme selv til mig, saa skriv mig dog let par Linier til, og giv mig et godt Raad. Jeg vil være skiønsom. Lev vel Naadige Herre! Vi skal snart komme fra Sagen. Kand De sværge, J et Qvarter kand man sværge sig fri for ti Vexeler. Jeg veed, jeg taler med en Cavalier, der er befried fra de almindelige Fordomme, der er for Almuen alene; ellers vilde jeg i tale saa reent ud med Dem. Jeg begierer ikke, De skal giøre en falsk Eed. De skal kun ved Edens Aflæggelse tænke andet, end Sagsøgeren tænker, og andet end Dem bliver, spurgt om. De sværger da ingen falsk Eed men kun ikke den Eed, som man har paalagt Dem. Hvorledes man hermed egentlig skal bære sig ad, det vil jeg sige Dem mundlig, naar jeg har den Naade at opvarte Dem; thi jeg tænker i Overmorgen igjen at gaae ud, om Gud og man Medicus vil. Skulde De imod al Formodning (tag det dog ikke unaadig op, at jeg tænker sligt om en saa artig Hofmand) skulde De, imod al Formodning, tage i Betænkning, og, at jeg skal tale i den gemene Mands Sprog, havde alt for megen Samvittighed dertil, saa vil vi tage det paa en anden Fod. Hvor gammel var De, naadige Herre! da De udgav Vexelen paa de 2000 Daler, Og manglede der end og kun to Minuter paa 25 Aar; saa skal Hr. N. ikke faae saa meget . . . Det kand dog ikke nagge Deres Samvittighed, naar De betiener Dem af den Ret, som Loven giver dem Haar de skreven deres fulde Navn under Vexelen? Jeg vilde, der feilede noget, og var det og kun en De for en T, det skulde bryde Deres Creditor nok. Kand De vel erindre, om De har faaet de 2000 Daler betalte i rede Penge, og i samme Slags Mynt, som Vexelen lyder paa, eller har De faaet slettere Sorter end de, som om meldes i Vexelen, Har vel Kiøbmanden deriblandt ladet Dem faae Varer, eller trækket meget af, under Navn af Provision, Agio eller detslige, Betænk dem vel! Deres Christendoms Pligt og Lovene forbinder Dem til i dette Fald ci at see, igiennem Fingre med Aagerkarlen, men, andre til Exempel, at tugte ham, jeg har adskillige Gange med godt Udfald udfor denne Casum in terminis. Kunde ikke Deres Sekretær i Forveien faae Vexelen at see. Den skulde være et Mæsterstykke. Han maatte i samme Øieblik rive den i Stykker og kaste den udaf Vinduct. Hvad vil Kiøbmanden siden giøre med Sekretæren, Stævne ham, Lad mig kun sørge derfor. Det skal koste ham 3000 Rdlr. inden han faaer de 2000 Daler igien. Man kaster Dommeren en Haandfuld Dukatter i Hovedet, saa er han blind og døv Kort, lad mig kun sørge derfor, og hvad Deres Sekretær giør, derfor har de ingen Synd. Finder Deikke Behag i noget af alle disse Forslag; saa vil jeg endnu giøre Dem et andet. Eftersee ikke Vexelen. Naar den bliver fremlagt i Retten; saa anstil Dem saa drukken, at De kand hverken tale eller sce. Derved faaer de dog Luft i nogle Timer, kommer Tid, kommer vel Raad. Slaaer alting feil, saa veed jeg endnu et Raad; men det er sandelig et fortvivlet Raad. Jeg har ved andre Leiligheder brugt det med god Fordeel. Med eet Ord, naadige Herre! Jeg vil giøre Dem taassedsaa snart Dem behager. Befal De kun. Saa taassed, at De ikke selv skal vide, hvorledes det er fat med Dem. Endnu ect. Hvad mener De, om jeg fra Deres Creditor skaffer Dem en Vexel paa 3000 Daler, han har laant hos Dem, Den skal De faae i Øieblikket. Min Skriver kand efterskrive alle Hænder; og hvorledes man eftertrykker Signeter, det forstaaer jeg. Paa hvilken Kant jeg anseer Sagen, anstaaer dette Forslag mig bedst. De har dog ikke nødig at søge ham for de 3000 Daler; Det er nok, at De truer ham med Arrest paa selv samme Tid, naar han giør sig unyttig mod Dem. Og driver han Sagen alt for vidt; godt, saa maa han betale Dem. Giv ham kun deraf sine 2000 Rdlr., og ligger det tredie tusinde Dem paa Samvittigheden, saa giv mig det kun; jeg skal nok komme til rette med min Samvittighed. Havde jeg Tid, jeg vilde endnu foreslaae Dem flere Veie, hvorved De kand redde Dem. Søg Dem imidlertid heraf ud, hvad De vilJeg er altid til Derrs Tieneste. Jeg venter Deres Beslutning, og er med al Høiagtelse, v. s. v. Efterskrift: Jeg vilde vel see til, at jeg kunde komme til Dem i Morgen; men jeg har i mange Aar altid haft min Faste Dag paa Tirsdag, og arbeider intet før Solens Nedgang. Dette Løfte holder jeg saa helligt, at jeg ei bryder det, om jeg end- og vidste at fortiene 100de Dukater. Paa Onsdag er endnu tids nok. Overlæg Dedet imidlertid. At sværge vilde dog være det bedste Raad. Som De vil, naadige Herre! Burnet, om dette Livs Ringhed mod det Evige, taged af den engelske Spectator. Hvad er dette Liv andet end en Circul, bestaaende af smaa og ringe Handlinger, Vi legge os ned, og staae op igien; klæde os paa, og klæde os af: spise, og blive hungrig igien; arbeide og lege, blive trætte, og derpaa legge os igien, og den samme Cirkel begyndes igien paa ny. Vi anvende Dagen paa Børne-Verk, og naar Natten kommer, kaste vi os ned paa Daarligheds Seng, blant Drømme, brudte Tanker og vilde Jndbildninger. Vor Fornufsover med os, og vi ere, medens den Tid varer, som umælende Fæ, der sove i Staldene eller paa Marken. Er da et Menneske ikke dygtig til høiere Ting end disse, og bør hans Begierlighed og Forhaabning ikke være større, Lader os forestille os en anden Verden; Der maa i det mindste være en delig og ædel Fornøielse; der er jo intet i denne, som er ret værd at tænke paa eller elske. Skulle vi da end blive bedragne, saa gaaer det os ei verre end alle andre Mennesker, som tillige med os ere dødelige; men naar vi vor Forhaabning, saa ere vi jo lyksalige i Evigheden. Heraf udkommer hver Mandag et Blad fra det bergenske Adresse-Contoir hos O. Brose.