Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-15
Ali Pascha af Janina skildres som en meget grusom, herskesyg og pengegjerrig Barbar. De Stater, som han undertrykker og hærier, omfatte Cyprus og Thessalien. J Begyndelsen af sin Magt lovede han at blive en anden Pyrrs (Pyrrhus) og pønsede paa at gjøre Opstand mod Porten. Den franske Revolution og især Krigen i Jtalien gav hans Tanker en anden Retning. Han troede at høste Fordeel af Naboeskabet, og de Franske underholdt ogsaa venskabelig Forbindelse med ham. Han ønskede Stæderne Butrinto (det gamle Buthrotum), Parga, Preves og Vonnizza, som tilhørte Republiken Venedig, men som han nu er Herre over, hvilket han blev under de Franskes Feldttog i Ægypten. Jndtagelsen af Preve sa, som uden Fæstningsværker forsvaredes af 600 Franske mod 30,000 Albanesere, kostede ham megen Umage. Bataillonschefen, Gabori, forsvarede sig ved denne Leilighed som en sand Leonidas, og dræbte, efter at hans Folk vare faldne, syv Fiender med egen Haand. De overblevne 300 Franskmænd fordømtes til at være Vidne til, hvorledes deres Krigscammerater bleve halshuggede, slaaede og nedsaltede, og tvungne til selv at bære dem til Constantinopel, hvor de alle, og deriblandt en General og en Officier af første Rang, gjordes til Slaver. - Ogsaa ved at tilegne sig en anden Besiddelse udvidede Ali Pascha sit Herredømme. Næsten midt i hans Rige boede et Folkeslag, Sullioterne, fra Bjerget Sulli, der, saa at sige befæstet af Naturen, forsvarede sin Uafhængighed. Ali søgte at underkue det ved Forræderie. Da en muhamedansk Stad, Argiro Castro, havde gjort Opstand imod ham, skrev han, under det Paaskud, at ville betvinge den, et Brev til de to mægtigste Høvdinger for Bjerget Sullis Beboere, had dem at forene sig, tilligemed alle deres Krigere, med ham, imod hans Fiender, og lovede dem dobbelt saa stor Sold som hans Albaneser. Capitan Bogia og hans Vaabenbrødre ansaae det for en Fælde, og vilde ikke komme; men Capitan Gavella fulgte Jndbydelsen. J Begyndelsen mærkede han ingen Uraad; men den sjette Dag lod Ali hans i den tyrkiske Leir adspredte Krigere gribe og føre til Janina, hvor de bleve indspærrede paa en liden Øe. Gavella blev bevogtet i Leiren. Ali rykkede nu frem mod Sullioterne, der imidlertid havde valgt Bogia til Anfører. Da Ali var ankommen til Bjerget Sulli, der kan ansees for uovervindeligt og paa hvis høieste Top, Trippa kaldet, 10,000 Mennesker kunne finde en Tilflugt, lod Ali Capitan Gavellakalde, og lovede ikke allene at skjænke ham Livet, men ogsaa at overvælde ham med Naadesbeviisninger og betroe ham en vigtig Post, naar han vilde give ham den fornødne Oplysning om, hvorledes han kunde bemægtige sig Bjerget. Gavella tilbød sig, imod at faae sin Frihed, at bestige Bjerget, for at formaae sine Tilhængere, i det mindste det halve Antal af Jndbyggerne, til at underkaste sig ham. Paschaen inddrømmede ham det, imod at Gavella gav ham sin eneste Søn til Gidsel, som han kunde opoffre naar han sveg ham. Men aldrig saasnart havde Gavella naaet sit Hjem, førend han skrev til Paschaen, at han vil forsvare sit Land mod Røvere, at hans Søn vil komme til at døe, men at han frygteligen vil hevne hans Død; at Tyrkerne vel ville ansee ham for en grusom Fader, fordi han opoffrer sin Søn, for sin Sikkerhed, men hans Svar er, at hans Søn, Familie og Landsmænd vilde blive ombragte, dersom Bjerget blev indtaget, og at han da ikke vilde kunne hevne sin Søns Død; at han kjender Drengens Tænkemaade, og hvis hans Søn ugjerne opoffrer sig for sit Lands Sikkerhed, saa fortjener han ikke at bære dette Navn. Den tolvaarige Søn var nærværende, da Paschaen modtog Faderens Brev. Han vidste at styre sin Harme, og befalede at sende ham til Janina, hvor hans Søn, Velim Bey, regjerede i hans Fraværelse. Jeg venter kun paa Paschaens Befaling, for at lade dig levende brænde, sagde Velim. Jeg frygter dig ikke, svarede den uforfærdede Dreng, minFader vilde behandle din Søn paa samme Maade, naar han faldt i hans Vold. – Man kastede ham i et mørkt Fængsel, hvor han ikke fik andet end Vand og Brod. Paschaen begyndte sit Angreb. Hans Krigere havde i Begyndelsen nogle Fordeele. 800 Albanesere toge uden Møje et Taarn paa den første Forsvarslinie; de rykke frem mod det andet, hvor Bogia er; da de kom til det tredie, haabende derfra at naae Bjergets Top, gave de et Seiersraab, men da over 4000 Mand vare forbi Taarnet, hvor Bogia var, lod denne, til Løsen, ringe med Klokken, og nu begyndte Myrderiet. Sullioterne fyrede fra deres Baghold paa Fienderne, og Qvinderne rullede uhyre Stene, ned paa dem. Tyrkerne omkom paa 140 Mand, nær, der maatte overgive sig. Sullioterne havde kun 57 Døde og 27 Saarede. Paschaen trak sig hurtigen tilbage og ved sin Ankomst til Ja ning lod han en Biskop gjøre Fredsforslag. Sullioternes første betingelse var Udlevering af Giavellas Søn, som virkeligen ogsaa blev frigiven. Faderen var falden i Kampen. Ali beqvemmede sig til end flere Offere. Saalænge de Franske vare i Besiddelse af Corfu, hindrede deres Forbindelse med Sullioterne ham fra at hævne sig, men siden søgte han ved Bestikkelse at stifte Uenighed blandt dette stolte Folk, og derpaa at underkue det. Saaledes behersker nu en Barbar en Helteslægt, der endnu i dette Øieblik, udmærket ved Frihedssind og Tapperhed, bærer de tydeligste Spor af sin Herkomst. - Af denne Caracteer skildring, som en temmelig troværdig Forfatter her har leveret om ham, kan man ikke gjøre sig store Forhaabninger af hans Religionsforandring, som de offentlige Tidender nyligen omtalte, skulde den end virkeligen, som man dog har Aarsag til at betvivle, være grundet.