Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-05-25
Regulativ for Lapser, efter det engelske Blad The Mirror 1821. Localiseret og beregnet efter Kjøbenhavns Polhøide, til Afbenyttelse for Begyndere i Lapsekonsten her, og disse tjenstvilligst tilegnet. Forinden Du, min kjære Yngling, ved flittiStudium og Efterabelse af ældre og uddannede Lapsers Tale, Adfærd og Gebærder, har kunnet opnaae nogen Færdighed i denne ædle Konst, vil Du finde Dig forlegen i Selskaber og paa offentlige Steder. For nu at bøde herpaa, har jeg, deels af ovennævnte Værk, deels af hvad jeg selv har seet og erfaret af gamle Medlemmer i det Laug, hvori Du nu agter at indtræde, samlet nogle faa Læreregler, og affattet dem i kort Begreb, ligerviis som en Haand, eller Nød= og Hielpebog, hvoraf Du kan benytte Dig, indtil Du selv har arbeidet Dig op til Kundskab om og Færdighed udi denne ligesaa gavnlige som brugelige Konst. En nøje Jagttagelse af mine Lære- og Leveregler, vilde for det første beskytte Dig for at blive anseet for et beskedent, vel opdraget ungt Menneske, og saaledes unddrage Dig for de ældre Herrers Spot i Lauget, og visse Damers Ynk og spottende Smiil, og naar denne gode Grundvold eengang er lagt hos Dig, kan det ikke feile, at jo Eftertanke, Erfaring og Øvelse ville erstatte enhver mulig Natur, eller Opdragelsesfeil af de Ovennævnte. Du maa vide, min kjære Yngling, at jeg gjør alt dette uden Jnteresse, og af pure Godhed for Dig, for jeg faaer i Sandhed intet Honorar af Udgiveren for denne min videnskabelige Afhandling – men imellem os sagt – jeg har desuden en anden Grund til at tale høit om denne vigtige Gjenstand, – og den er min Frygt for, at visse gammeldags og særsindede Ældres hyppige Snært, anbragte snart fra Cathedre, snart i offentlige Blade, skulde – som Bonton forbyde i Naade – formindske Ordenens Forøgelse, for ikke at sige, bidrage til Formindskelse af dens eengang accrediterede, og af hele Kjøbenhavn erkjendte, saavel gamle som unge Lapser. Men nu til Tingen selv. Kjød skaber Heste, og Klæder Lapser, som Ordsproget bør at hedde. Dette bør Du for Alting have forØje, og derfor være yderst opmærksom paa Dit Udvortes, thi ligesom det Ydere i Ordenen er det vigtigste, saaledes ville vi ogsaa i denne vor grundige Afhandling begynde med Skallen først, og naar denne er pilled, rensed og pynted, kunne vi siden tale om det mindre vigtige Kjærnen. Ethvert ærekjært, og i det selskabelige Liv sig verserende Menneske, vil Du finde, har en skjult Drivt i sig til at udmærke sig. Da det nu aldrig vil blive muligt for Dig, hvor høi Grad Du end maatte komme til at beklæde i Ordenen, at udmærke Dig ved noget Jndre (som Du nok selv veed, og Du dog maa og skal være udmærket fremfor Andre, maa Du holde Dig til det Ydere. Du har derfor ikke blot at følge alle mulige ny Moder, de være end umagelige for Dig, eller stødende Dit Øje og al god Smag det siger Jntet – det giver sig som en snever Sko, og Mennesket kan vænne sig til Alt i denne Verden. Jeg begynder altsaa med Din Paaklædning, og begynder, som er min Sædvane, og hvortil jeg har mine gode Grunde, naar jeg taler om Lapscordenen, altid nedenfra - eller om Du vil, længst fra Hovedet. Du maa, pro primo ikke staae, som Naturen skabte Dig, paa Din flade Fod, eller, som man siger, paa Dine egne Been, hvor Du staaer fast og sikkert, men Du skal staae paa en omvendt Kegle under Hælen, hvorpaa Du vrikkende til Høire og Venstre, kan balancerende dreie Dig skjødesløst om i Selskaber, som paa en Tax; derved viser Du desuden Din Færdighed i den ædle Gymnastik, denne Stillepind eller Tand stikker – kald den hvad Du vil – maa Du, i Følge Ordenens Statuter, lade beslaae med Jern, i Form af en Hestesko (paa ingen Maade glemmende den Classe af Dyreriget, hvortil Du hører). Dette, maa Du tro, er ikke uvigtigt, eller hen skrevet af mig i Taaget; thi længer hen i denne min lærde, skjøndt ukronede Afhandling, naar jeg kommer til at berøre Maaden, Du har at tee Dig paa offentlige Steder, isærdeleshed paa Brostenene og Gulvene, vil Du sande, at Du ved at trampe stærkt paa Dine Dyrehover, strax tilkjendegiver Din Tilværelse, Ankomst og mandige Kraft for alle Tilstedeværende. Dine Beenklæder, bør ikke blot være vide (Moden være takket i alle lægge og laarløse Lapsers Navn, men de bør være meer end vide; de bør slupre om Dine Edderkop been, ligesom en tyk Mandsskjorte om en Pind, naar den er hængt op til at tørres i Vinden. Knapper behøver Du ikke, disse ere kun til Overflødighed - en Snøre midt om Livet, til at holde hele Jndretningen op og tilsammen, det er nok. Denne Snøre tjener til at gjøre Dig tyndlivet og tillige tykhovedet, propter circulationem sanguinis. Du kan endvidere forskjønne dem med hollandske Buxelommer paa Siderne, hvori Du kan have alskøns Pillerier, som fylde, meget vel gjorde Du ogsaa, naar Du lod Din Skrædder, forsyne dem med en bred Kant paa Siden, af anden og afstikkende Farve, var det end en bred Sølvgalon, thi det siger ikke, om Du just ikke er Militair, og befalet at gaae saaledes, for tro mig, min Yngling, saadan en Stribe, allerhelst om Du til ovennævnte Støvler føjer Sporer med alenlange udstaaende Halse, høist vanskelige at gaae med, men ypperlige til at rive Damernes Klæder itu, eller til at mødes i en stakkels Leyehestes Bug, naar de paa eengang anbringes med Kraft fra begge Sider - tro mig, at disse, dersom Du formaaer at føje hertil et Knæbelsbart og Fipskjæg, (stod Du end kun ved et borgerligt Corps), vilde uendeligen befordre Din Forfremmelse i Ordenen; Du glemme ikke uhyre store Signeter, hvori Hamborgs hele Vaaben med Taarne og Alt kunde indgraves. Hvad Vesten angaaer, som indbefatter Dit eget Jndre og bedre Jeg, da er derom, naturligviis, ikke meget at tale, naar den blot oventil bestaaer af flere Lag couleurte Silkestrimler, og er forsynet med det vedbørlige Snørliv. Om Dit Halstørklæde, der fremfor Alt bør være farvet, helst blaat Silke, behøver jeg ikke at tale, da Du sikkerligen har hørt, at hertil er ankommen en Franskmand, som for en Gratification af en Specie giver Dig Undervisning saavel i at binde dette med behørig Sløife, som ogsaa at anbringe Brystnaalen paa det passende Sted, alt i Følge Ordenens Regulativ. Ved Kiolen eller Morgen frakken er det vigtigste, Du har at iagttage: Vateringen. Denne maa dosseres med Smag og Ynde, og fremfor Alt med Fylde; Du maa ikke tillade at nogen Maren Amme med de tykkeste Yvere, overgaaer Din Dossering i Omfang thi denne russisk qvindelige Prydelse er Konstens Non plus ultra. Har det Fæe af Skræder ikke mameret Dig noksom, da brug det Kneb, at hægte Kjolen tæt i Halsen, som ved de nuværende lave Kjolekraver (a la Jacob v. Thybo, af hvis Uniform vi i gamle Dage loe saa inderligen), let lader sig gjøre, da vil Gabet mellem Hægten og næste Knap supplere Mangelen paa Yveret. Dit Haar være altid forpurret – jag op i det med alle ti Fingre, og lad det stritte dygtigen ud fra Hatteskyggerne, hvis Pul nødvendigviis maa være bredere for oven end neden - omtrent som en omvendt Sukkertop. Paa Gaden bør Du aldrig vise Dig, og mindst paa Byens Østre, uden Briller, render Du paa, eller falder endog, fordi Du ikke kan see for dem, saa bander man Dine Briller og sparer Dine Øine, vil Du selv see noget foran Dig, kan du jo see over Brillerne; men uadskillelige fra Dig bør de stedse være; thi Enhver, som seer Dig med dem paa Næsen, vil dømme som saa: "Oh, den Yngling har ved dyb Tænkning, ved den natlige Lampe, kjøbt sine Kundskaber med sit Syns Aftagelse, og derved har Dit Ydre gjort sig meget fortjent af Dit Jndere. Har Du Raad til, foruden Brillerne, at anskaffe Dig et tyndt Bambusrør, til at fægte omkring i Luften med, og en dinglende Lorgnet i en Staal kjæde om Halsen, saa er Dit Ydre fuldkomment, undtagen maaskee naar Du hertil føiede en Lilie eller anden Blomst i Knaphullet, der i en Frastand seer ud som en Orden. Med Penge, Puf eller lidt Fif er alt dette snart tilvejebragt; men nu kommer Humlen, det er, hvorledes Du har at tee Dig i denne Din Pynt. Jeg vil sige Dig, min Yngling, hvad Manden i ovenmeldte Blad The Mirror tilraader de engelske og skotske Lapser, hvis Orden, som Du veed, er meget ældre end den danske, da Moden først kom derhen (dog, Himlen være lovet, vi ere paa ganske godt Glid her), han siger: Kommer Du i Selskab med en Undergiven, da behand ham bona side, som om han blev annihilered ved Din Nærværelse, opfør Dig mod ham, som om han var slet Jngen, thi Du maa vide, at Professorer i Ordenen, Folk af Stand og Ton (det er at sige, Folk af Verden, eller om Du vil, i Verden, thi andre have ingen positiv Existence), støde sjelden paa Over= eller Ligemænd, dette er stedse Tilfældet blandt rang stolte, pengestolte, udskregne Genier, og blandt dem, som give Tonen an, gjerne gide høre sig selv tale o. s. v. Jeg bør, min Yngling, alligevel i dette vigtige Capitel forklare mig lidt tydeligere for Dig. Den nymodens Methode, at udbrede Vismands Lære, og som, ligesom Draisiner, Caleidoskoper, Jourjou, Magnetisering, chinesisk Spil, den Hahnemannske Cuur methode, og tusinde andre Ting, der høre til Dagens Orden, men snart ville vorde glemte, vilde her være et ypperligt Middel til at propagere Ordenen, dersom jeg blot kunde finde et Locale, og NB. Penge til Jnstitutet, men af Mangel herpaa maa jeg tage min Tilflugt til en simplere Læremethode, ved at indprænte Dig hvad Du ikke har at gjøre, og hvad Du har at gjøre. Saaledes maa Du aldrig gaae af Veien for noget Fruentimmer, Olding eller svagt Menneske, mindst naar de har Fortougsret, paa Comedie eller andre Steder behøver Du ingenlunde at staae op og give dem Plads, see dem kun frisk i Øinene, og stræk Dig mageligen enten med Din Lorgnet eller Tandstikker paa Dit Sæde; lee og tal høit ved de Steder, hvor Du mærker, Andre ere meest opmærksomme; kan du ved slig Leilighed desuden nyse af alle Kræfter, vinder Du jo, hvad der er Din Hensigt, at drage Opmærksomheden paa Dig. Har Du været i Selskab med en ældre, i Særdeleshed med en agtet Mand, og møder ham igjen paa Gaden, maa Du endeligen vogte Dig for at gienkiende ham, mindre at tage Hatten af for ham - nei, Du skal stirre paa ham af alle Kræfter, og lade som Du slet ikke saae ham; jeg tilstaaer, at her hører en Slags Øvelse til, og naar Du ikke kjender det rette Fis, kunde Du let komme kluntet fra det. Jeg vil sige Dig, hvilken Anmærkning jeg gjorde paa Veien til Frederiksberg og paa den runde Bænk i Haugen. Tingen er, at Du skal antage, at den Person, Du ikke vil hilse, er transparent, og at Du seer en eller anden Gjenstand i en direct Linie igjennem hans Legem; han bliver naturligviis derved sat i Forlegenhed, og veed ikke om Du har seet ham eller ikke, skulde han troe, at Du gaaer i Søvne, og imidlertid vil gjøre Dit nærmere Bekjendtskab (som dog nok ingen Nød har, saa vedbliv stedse at betragte og behandle ham som et Nonens byder han Dig sin Haand, saa giv ham i det Høieste Spidsen af Din Pegelinger. J Selskaber bør Du i Almindelighed ikke tage Notice, endnu mindre vise forekommende Høflighed mod Nogen; rok paa Din Stoel, stang Dine Tænder, nyn en Vise, see op under Loftet, som tænkte Du kort, bær Dig ad, som om Du var ganske alene; det er høieste Mode blandt Lapser. Endskjøndt jeg vil raade Dig til at tie stille for det Første, naar Du er i Selskaber, saa kan der dog gives Tilfælde, at Du kan gjøre en Undtagelse, isærdeleshed naar Du kommer mellem lærde og kloge Folk, dem kan du tilstede en Slags collectiv Existence, men hvad Du endeligen har at iagttage er, at lade Munden løbe, afbryde den Talende, og tale rask om Sager, Du ikke forstaaer, – men kommer Du ind til en Conditor og har udraabt dit Garcon une tasske Chocolat, d'enu, saa tag Dig i Agt at Drengen, eller endnu værre, Conditoren, ikke giver sig i Kast med Dig i et fremmed Sprog, thi saa er Du fra det: Du lader da, som Du ikke hører, Du smide Dig paa en Stol, ved det første det bedste Bord, grib et Blad, og skulde Du mærke, at en Anden ønsker at læse deri, saa dril ham med at rulle det sammen og slaae Tacten paa Knæet til en eller anden nymodens Vise, saalænge Du muligen kan. Det bør ogsaa være Tilfældet med Din Hat, som Du paa saadanne Steder bør beholde paa Hovedet, naar Du kommer eller gaaer, saalænge Du kan, ved Hilsener paa Gaden, bør denne desuden kun løftes 2 Tommer fra Hovedet. J Værtshuse, hvor der er Kielderpiger (Opvartningsjomfruer) maa Du endeligen lade Din Vid og Levemaade frit Spil baade i tvetydige Ord og Gebærder, især naar der er anstændige Fruentimmer tilstede – det er saa rask. Jeg kan ikke, min Yngling, saa gjerne jeg end vilde, sætte mig ind i alle de Stillinger, Du kan komme i, og give Dig de enkelte Raad Du maatte behøve, men i kort Begreb danner Du Dig værdig til Ordenen i Almindelighed, ved at være hvad den gamle Verden kalder grov mod Fruentimmer, overfusende og paastaaende mod Ældre og Klogere, støiende i Selskaber og i Særdeleshed at aflægge alle de gammeldags Unoder af at kunne staae, gaae, see og kjende Folk. Skulde nogen Dame læse disse Anvisninger for tilkommende Lapser, og lee ad enkelt Sted eller det Hele, som træffende, da beder jeg dem erindre det gamle Ordsprog: Den leer bedst, som leer sidst. Jeg skal een af Dagene, mine Smukke, see ind til dem ogsaa, thi Lapseordenen er ikke blot af Han kjønnet i Livets Grammatik.