Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-05-18
Om Fængsler og Fængselsstraf. Jængslernes Forbedring er i denne Tid en Gjenstand for offentlig Drøftelse i Engelland. Foruden Beretningen fra Selskabet for Fængslernes Forbedring i 1820, har G. Hilford, Esg., udgivet 1821 et Skrift i Anledning af Underhusets Forslag til Forbedring af Loven angaaende Fængslerne. De bedømmes med megen Sagkundskab i Edinb. Review f. 1821. Rec. forsikkrer, at man i Hjertet af London, og i et Fængsel, som Alder manen officiel undersøgte, har fundet Exempler paa Rædsel, Ureenlighed og Grusomhed, som end- og vilde gjort det Jndere af et Slaveskib Skam. Han mener, at Loven bør gjøre Forskiel paa Fængsler og Forbedringshuuse. Mandfold og Fruentimmer skulde være saa langt fra hver andre, at de første intet kunde høre til de sidste Mandfolkene burde adskilles i to Classer, de, som skulde afhøres, og de, som allerede ere afhørte og overbeviste. J hvert Fængsel og hver Straffeanstalt skulde der være fire Slags Kost: Vand og Brød, simpel Fangekost; bedst Fangekost, fri Kost, hvorfra dog spiritusse Drikke og alt formeget Øl maatte være udelukket. Hver Dom, der bestemmer Fængselstraf, skulde tillige fastsætte Kosten. Høist uretfærdigt finder Rec. det, at de, som have Penge, skulde kunne leve nok saa overflødigen i Fængslet, medens de, som mangle samme, maa føle Lovens hele Haardhed. Naar f. Ex. Nogen dømmes til Fængsel paa Vand og Brød, men istedet for Vand og Brød kan faae ret god Huusmandskost, saa er i en Overtræders Afstraffelse med Vand og Brød ingen anden Mening end denne: Da J. Arrestant – er bleven fuldkomment overbevist om, at have stiaalet to Grise, som tilhørte Forpagter Stephen Muck, saa har Retten, i Betragtning af Forbrydelsens Almindelighed og Storhed, og Nødvendigheden at sætte Skranker derfor ved den allerstrængeste Straf, befalet, at J i fire Uger skal indspærres i et Huus, større, bedre, luftigere og varmere end eders eget, i Selskab med 20 eller 30 Personer, lige saa sunde og raske som J. J behøver ikke at arbeide, og J kan faae hvilken Frokost, Middags eller Aftensmaaltid J ønsker, naar J kan betale det. Ved at afsige denne Dom haaber Retten, at eders Exempel vil tjene Andre til Advarsel, og at Jldefindede deraf ville lære, at eders Lands Love ikke ustraffede kunne overtrædes. Straffe og Straffeanstalter bør vel være menneskelige, men tillige saaledes, at de kunne afskrække den Straffede fra at komme igjen, og Andre fra at følge i hans Fodspor. Naar Straffeanstalter blive til Opdragelsesanstalter, saa ophøre de at svare til deres Bestemmelse. Dersom Folk, sex Maaneder efterat de ere hængte, kunde lade sig see raskere og fripstigere end førend Henrettelsen, saa vilde Galgerne ophøre at være en Gjenstand for Rædsel. Men der gives Folk, der komme ud af Straffeanstalten og sige: "See her, vi kunne læse og skrive, vi kunne forfærdige Kurve og Skoe, og vi kom derind, uden at forstaae nogen af Delene, vi have lært at undvære Brændeviin, og have ikke mere nogen Lede for Arbeide, og vi have arbeidet i Straffeanstalten og lagt Penge op- og her ere de!" Hvad er der for Rædsel og Advarsel i alt dette, og hvorledes skulle Forbrydelser kunne formindskes, naar de saaledes belønnes, Af Skoler kan der ikke være for mange. Bodfærdighedsanstalter kunne i vise Mænds Hænder være nyttige Jnstituter. Men et Fængsel maa være et Fængsel – et Sted for Sorg og Veeklage, som skal bekrædes med Rædsel, og forlades med den alvorlige Beslutning, aldrig at vende tilbage til saadan Elendighed. J fordums Dage, siger Hilford, afholdtes Folk fra at følge den Vei, der leder til Fængsel, ved Frygten forat møde der Sygdom og Hunger, at blive belagte med tungt Jern og at savne Klæder til Bedækning og Seng til at ligge paa; vi have ikke gjort andet end hvad Retfærdigheden kræver, ved at befrie Fængslet for disse Trængsler, men der er ingen Grund for, at de skulle være befriede fra Frygten for alle andre Lidelser og Savn. J Forbedringsanstalter bør Overtræderne have deres særlige Værelser og lovlig bestemt Arbeide. Straffeanstalter bør ikke være Indretninger for Jndustrie, hvor en Fange arbeider som en Dage eller Manufacturarbeider. Vand og Brøds Straf kan være meget hensigtsmæssig for den, som ellers er vant til ordentlig Føde. Men hvad bryder en ung, haardfør Gavtyv, som hele Aaret igjennem er vant til den allersimpleste Føde, sig vel om denne Kost i nogle Uger, naar han kan have sine Mellemdage, hvor han kan faae hvad han vil, Desuden maa denne Straf jo ogsaa virke ganske ulige paa de forskjellige Subjecter. En Karl paa tyve Aar maa jo langt bedre kunne udholde den, end en Mand paa 60 Aar, eller endog et svagt Qvindfolk. Dette syntes imidlertid Lovene i hele Europa ikke altid at tage Hensyn til. Forbrydelsen, ikke forbryderens Alder, Constitution eller Kjøn, kommer i Betragtning.