Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-04-27
Blandede Efterretninger. Hvad er den første og sande Aarsag til den Krig der nu hærer Europa, (Af le Moniteur Westphalien). - Den Krig, som siden 10 Aar er opstaaet imellem Frankrige og Engelland, omfatter hele Verdens Jnteresse. Der gives vel ingen neutral Nation, som jo har været et Offer for samme, og begge de krigførende Magter anklage hinanden gjensidig for alle de Onder, som deres Strid har forvoldt Menneskeheden. Den Engelske Regjering anvender alt for at skiule for Europa Grunden til dette Spørgsmaal, den udbreder en Mængde Flyveskrifter, hvori Frankriges Adfærd bedømmes efter enkelte Kjendsgierninger eller efter offentlige Handlinger, der blot ere Repressalier, og søger kun at skildre Forholdsregler, der ere bestemte mod dets Enehandel, som Folkerettens Krænkelse og Sølovgivningens Kuldkastelse, hvis Erkiendelse og Overholdelse Frankrige dog uafladelig har fordret. Man kan ikke nægte at der fra begge Sider ofte brugtes en voldsom Handlemaade, at der ofte blev foretaget Confiscationer, der efter den almindelige Retfærdigheds Grundsætninger kunde være uretmæssige. Men fra Frankriges Side havde disse Forholdsregler kundet eneste og stadige Øiemed, at bevæge Engelland til at afstaae fra Anmasselsen af Herredømmet til Søes, medens fra Engellands Side tyranniske Handlinger udflyde fra en bestemt Villie og ikke have noget andet Øiemed end at understøtte et System, der ikke lader sig forene med Sømagternes Ære og Sikkerhed. Frankrige bebuder sine Grundsætninger ved enhver Leilighed; det reclamerer uophørlig Havenes og Flagenes Frihed. Engelland derimod, undvigende med List enhver forklaring, ikke antagende nogen af de Grundsætninger som alle Nationers Samtykke har helliget, forfølger sit Jnvasionssystem med en Haardnakkenhed, som intet formaaer at ryste *). Spørge vi Historien, saa lærer den os at søfarende Nationer stedse gjorde Fordringer paa Herredømmet over Havet og overalt kun have efterladt Spor af Vold; tør Engelland smigre sig med at være en Und a gelse? – J det 16de Aarhundrede endnu indskrænket til en ubetydelig Sømagt, gjorde Engellænderne Fordring paa Søherredømmet, som de nu aldeles ville tilrive sig. Deres Dronning Elisabeth svarede den spanske Gesandt Mendoza, som i sin Monarks Navn beklagede sig derover, at engelske Skibe have ladet sig see i de indiske Have, at hun ikke kunde erkjende Spaniernes Anmasselser i den Henseende, og var af den Mening at Havet var fri som Luften. - Under samme Dronning Elisabeths Regjering gjorde Engellands Sømagt et Kjæmpeskridt, og med dets Magt voxte ogsaa dets Anmasselser. Jacob den Første dølgede dette ikke mere og lod den berømte Tractat mare clausum bekjendtgjøre. Saaledes seer man altsaa den engelske Regjering i et Tidsrum af 40 Aar, saa længe den er svag, paastaae Havets Frihed og tilrive sig Søherredømmet saa snart den føler sin Styrke. Neppe havde Crommell Statsroret i Hænderne førend han lod Hollænderne vide, at de maa salutere de storbrittanniske Skibe, i det, som han siger, Storbrittannien, da det med Sværdet har erhvervet denne Ret, ikke vil taale noget andet Flag paa Occanet end sit eget. - Denne Despo*) Begge de stridende Nationers Faner ere i en vis Henseende Sindbilleder paa deres Politik. Frankriges Billede er en Ørn, der flyver om høi lysDag. Engellands Politik derimod følger en skjæv og krum Gang, ligesom det lumske Dyr, der forestilles paa dets Bannere. tisme tiltog indtil Ludvig den Fjortende, der gjorde den Grundsætning gieldende, at Flaget beskytter Godset. Fra 1713 indtil vore Tider blev Engellands Sømagt stedse betydeligere og dets Folkerettens Krænkelser stedse dristigere og talrigere.