Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1772-01-24
Philosophiske Betragtninger over Bien og dennes moralske Forelæsninger til Menniskene: Jette lille Dyr fik noget, førende Mennisket, Plads paa Jord kuglen. - Sælskabet er derfor noget ældre. Bien er meget hidsig. Bled derfor ivrig og optændt, da den siden gav Agt paa Mennisket - sin lobbydende Obrighed - og Jordklodens Behersker - men erfoer med Bestyrselse, at der blandt dem, til Sædelig hed Pligternes Udøvelse intet Spoor saaes. Nu hvad gik for sig hos Bien! Alle Kræfter bleve anspændte gen taget under Betragtning - næsten hver een blev Philosoph Hævn Sæl og Vrede blev ikke tænkt paa - skabet besluttede at giøre sit til Menniskets sande Velfærd. De smaa Dyr søgte og fandt Tilhold. Næring og sine ringe Fornødenheder hos Mennisket. De indrettede sin Republik ordentlig og vel - aldeles overeensteenmende med Naturens, billigheds og Retfærdigheds Lov. Allehaande Embedsmænd, Betiente og Ordener bleve i Sælskabet beskikkede. Alle vore vise talte lærte og handlede fornuftigt. Hør heder det til Mennisket. Det er vel os en Ære, men. lader ikke smukt at J, som de Ypperste ste og Fornuftigste, skal af os tilholdes at passe Eders, Skyldighed, og at befordre Eders Velfærd. Men Nidkiærhed og Kiærlighed har opvart og antændt os alle til de omhyggeligste Bestræbelser for Eders Beste. Lærer nu da! Tager alt til Gemyt, Og følger vort Exempel! Talen indeholder disse Formaninger: Fornuftige, er det ikke Ret, at Jnalleligesom vi Ere daglig øve eder i saaledes holde ud al eders Leve=Tiid, Som 1) aarvaagne, 2) slittige, 3) maadelige, 4) fornuftige, 5) muntre og fornøiede, 6) ærlige og oprigtige. 7) lydige og hørige mod Regenten og Cobene. Alle disse Dyder mangle J. Vi have ikke fundet Eder. 1) Aarvaagne. Vægterne søve paa deres Post: Embedsmænd fordrive Tiden i Magelighed og Ørkesløshed med Forfængeligheder: Enhver lever sikker, tryg og ubekymret for sin sande Velfærd, som J forgiæves søge i Mishandlinger, Taster og allehaande Slags Afvigelser. 2) Flittige. J deele Tiden mellem lutter ørkesløse Handeler: Den forsvinder i Æden, Drikken, Søvn og unyttig Tiids=Fordriv. Arbeidsmanden og Daglønnere - Embedsmanden og Tienere giøre dovent og uden Lyst sin Forretning - afbryde samme førende Frihed og Hvile kand ventes. Huusbonden maa staae over dem, om de skal giør godt. 3) Maadelige. I giøre alt for meget af og gaae for vidt i at pleje Eder med Mad Magelighed og Klæder, ved hvilket alt man maa ansee Eder for umælende: Dog J ere smukke og pyntede - men i alt elendige. Fornuftige. J ingen Ting rette J eder derefter. Jndbildning og Sandserne bestemmeleders Forhold. Andres, end- og de meest dumme - mest vanartige - og de sletteste Medmenniskers Exempler følge J nøje uden Betænkning. enten samme ere gode eller onde, skammelige eller anstændige. J afvige i alle Ting fra Ret og billighed. Kand da noget Dyr være ufornuftigere end Jer? 5) Muntre og fornøiede. Hele Naturen. er det. Mennisket ikke. Alle glæde sig i den Orden og Tuur, som de befinde sig. Mennisket vil ikke vide af at adlyde; men vil herske - tvinge alle Ting efter sin Villie - og anseer sig, naar Modgang treffer ind, alt for god til at friste saa ondt. Men holdt J, som med oprakte Ansigter Land betragte Himmelen. Hvorfor ville J. ikke finde Jer i, at Eders Lov er den samme som alle skabte Væseners Lydighed mod Skaberen - Villighed til sine Pligter, Glæde og Fornøyelse i sin Tuur. 6) Ærlige og oprigtige. Hvor jammerligt er det ikke, at Brødre ere uforligelige Slægtinge fremmede for hverandre, Egtefolk ueens Tienere og Huusbonder - Børn og Forældre, hinandens Fiender, At deres Bestræbelser og Handeler, som føre Navn af at tiene det Almindelige, ikkun sigte til at berøve Faarene sin Uld og udsue deres Blod, Ney vi blues! Forskrekkes! og falde i Afmagt ved at betragte Mennesket! Dog endnu 7) Lydige mod Regenten. Dette magesløse Navn betegner ingen anden, end GUD, som heele Naturens Hr. og KONGEn, som Landets FaR. Ja, Budet heder: Frygter GUD Ærer Konen Hvor merker man dette iblandt der, Jo i Hytter! Der pryder Dyd og Nøysomhed - Ærlighed og Oprigtighed de Foragtede. - Men end blandt de Fornemme, Oney, ney vi blees. Hvorfor, at Remiskeet, det ypperligste Crea Creatur ikke, ney slet ikke iagttage sin Pligt - leve fornøyet i sin Tuur paaseer eller befordrer sin sande Velfærd. Hør da Vaag op! seer til giver Agt, paa overvinder Dorskhed og Uvillighed! Tager paa det nøieste alle Eders Pligter i Agt! Da Ære - Glæden og Lyksaligheden bliver Eders Deel og heele Naturen befinder sig vel.