Aalborg Stiftstidende, 1839-07-26
Bønderne til Ulrichsdahls Gods paa Lolland ere i disse Dage, af Godseieren Hr. Kammerherre Wichfeldt, blevne frigivne for Hoveriet imod en aarlig Afgift af circa 6 Rbd. 2 Mk. pr. Td. Hartkorn og mod at Eieren har reserveret sig Gjødningens Udkjørsel og at hver Bonde fører 4 Tdr. Landgildekorn til et af de nærmeste Udskibningssteder. Af de hidtil i Lollands-Falsters Stift afsluttede Foreninger af den Art har man bemærket, at 5 a 7 Rbd. pr. Td. Hartkorn ialmindelighed er anseet som en passende Godtgjørelse. (L. F. St. Td.) Hobro, den 23de Juli. Om den forhen omskrevne Gaardmand Niels Moesbech af Thorup, hvis Liig man, efterat han havde været forsvunden i 1 a 2 Maaneder (see d. Av. af 20de April og 3die Mai d. A.) endelig fandt i Simmested Aa, og som efter den af Lægerne foretagne Obductions-Forretning befandtes at være voldsom myrdet see vi os nu istand til at meddele Folgende: Ved de af Hr. By- og Herredsfoged Jansen afholdte Forhører over Personer i Thorup, som han kunde formode, havde havt meer eller mindre med den Afdøde at bestille, indviklede en Karl sig i Modsigelser, som foranledigede, at han blev belagt med Arrest. Under de over ham, senere optagne Forhører lykkedes det endelig ved JnqvisitorsUtrættelighed at bringe ham til at bekiende, at han var Morderen samt paa hvad Maade han havde udøvet denne rædsomme Udaad. Han havde nemlig arbeidet i Moes bech's Gaard 2 a 3 Dage om Ugen og var derved kommen i en saadan Forstaaelse med Datteren, at Jntet uden Faderens Samtykke var til Hinder for Giftermaalet, men Niels Moesbech ønskede ham ikke til Svigersøn og nægtede dem desaarsag paa det Bestemteste sit Samtykke, hvortil han især foranledigedes ved det Rygte, som var kommet ham for Øre, at Konen havde viist Karlen samme Velvillie som Datteren. Da oftnævnte Karl nu mærkede, at han ikke kunde naae Maalet med det Gode, besluttede han at rydde Moesbech af Veien og erholdt hertil villigt Konens og Datterens Samtykke. Med disse aftalede han derfor, at han en Søndag Aften vilde indfinde sig i Huset og strangulere Moesbech, og skulde de da i Forening hænge Liget op for at give det Hele Udseende af Selvmord. Morderen indfandt sig meget rigtigt om Aftenen og ved hans Ankomst forlode Moder og Datter Værelset; derpaa greb han øieblikkelig fat paa Manden, kastede ham til Jorden og forsøgte paa at qvæle ham, men Moesbech, som kjæmpede for sit Liv, forhindrede ham heri og bad ham bønligt om dog at lade ham beholde Livet; dog den Grusomme havde intet Øre herfor og tog derimod en af sine jernbeslaaede Træskoe, hvormed han bibragte ham flere Slag i Hovedet og, for tilsidst at være forvisset om hans Død, greb han – en Øxe og gav ham dermed et nyt frygteligt Slag i Hovedet. Saaledes færdig med sin rædsomme Gierning, bad han Fruentimmerne om at komme ind. "Saa maae vi have Bud til Byen, sagde Konen, at vi kan faae ham skjaaren ned." "Nei, svarede Morderen, "det gaaer ikke an, thi han er blodig." Derpaa bare de ham først ud i Laden og dernæst over en halv Fjerdingvei hen til Aaen, hvor de udkastede Liget. Efter saaledes at have fuldendt deres Niddingsdaad, ilede de Alle tilbage til Gaarden, hvor Datteren fortsatte sit ugudelige Samliv med den, med hendes Vidende og Bistand, dræbte Faders Morder, indtil det hele ryggesløse Complot ved Politiets Foranstaltning blev grebet og overleveret til Retfærdigheden. Konen og Datteren ere imidlertid endnu ikke gaaede til Bekjendelse ligesom de ogsaa stedse under Forhørerne have udviist den største Forstokkelse og Ligegyldighed for den Myrdede.