Københavns Adresseavis, 1764-08-29
Et Brev til den ubekiendte Høylærde Autor, som har udgivet sine Tanker i Adresse=Contoirets Efterretninger No. 78 og No. 87. i Aaret 1764. om Kobberslangen, indeholdende en Randsageres Anmærkninger over bemeldte Tanker. om Kobberslangen. (See No. 95.) Det kommer derved an paa disse to Ting, at vise, at Kobberslangen ikke er et billede paa Dievlen, og dernæst at vise, at der i den almindelige Forklaring at Kobberslangen er et Forbillede paa Christum, vel kand synes, men er dog intet sælsomt og unaturligt. I. At Kobberslangen er et Billede paa Dievlen: er den ubekiendte Autors Meening og tydelige Ord. Det er en Meening, som ikke er nye. Gregorius Natianzenus, har først fort den paa Bane, Joh. Espagner, Burmannus, Vitringga, Cramerns a. har søgt at forsvare den. A.) Det tilstaaes gierne, at Slanger ere et billede paa Dievlen, at Dievlen kaldes den gamle Slange o. s. f. Det tilstaaes og gierne, at disse brændende Slanger, hvoraf Jfraels Børn i Ørken blev bidte, 4 Mos. B. 21, 8. 9. kunde være et billede paa Satan; Dog er det ikke det eeneste Begreb, som sammenføyes med Slanger i Skriften, undertiden tages de i en god Meening, og forestiller Viisdom, Snildhed, Forsigtighed, og Menneskene befales at følge dem deri, Matth. 10, 16. De brugtes og af de Gamle som Sindbilleder paa Sundhed, paa et langt Liv, paa Alderdom og altsaa i en god Meening. Men uagtet jeg tilstaaer at Slanger i Almindelighed, og disse brændende Slanger i Særdeleshed vare billeder paa Satan, saa følger dog ikke at Kobberslangen var et billede paa Satan, thi den havde slet ingen Lighed med de andre Slanger, uden hvad den blotte udvortes Skikkelse kand være. I det øvrige var den ikke forgiftig i sig selv, den gjorde ingen Skade, me, i Henseende til den foreskrevne Brug, var den til den beste Nytte for den af Jfrael, der vare forgiftede af de andre Slanger, og det antages aldeles uden Grund, at Slangerne i det samme Vers og Periode skulle være Billeder baade paa Diesen og paa Christum, thi de giftige Slanger vare Dievlens billed, Kobberslangen derimod et billede paa Christum, men hvilken Forskiel var imellem begge! Disse bestode af et Legeme fuld af Forgift, denne af reent og skinnende Kobber. Disse laae og krøbe paa Jorden, denne var ophøyet paa en Stang, disses Gierning var, at skader Menneskene med deres Forgift, denne var efter Guds Villie et Modgift (antidotum, derimod. Afdenne Forskiel synes mig at det er klart, at Kobberslangen ikke, som den ubekiendte Autor behager at melde, er et Billede paa Dievlen, endskiønt han ved Christum er forbandet, forstyrret og overpunden 1 Joh. 3, 8 og i Kobberslangen kunde de ikke derfor see Satan i Billede. Thi Satan og Kobberslangen havde slet intet med hinanden at giøre, men vare aldeles stridende imod hinanden, som de bitterste Fiender. Jeg har ikke læst at nogen Jøde engang ansaae Kobberflangen som en Dievel, men at de tvertimod gnaae den som en Gud, og bedreve Afguderie dermed 2 Kong. B. 18, 4. Jkke engang Marsham har havt de Tanker, i hvorvel han indbilder sig, at den af Mose ved Troldoms Konst var forfærdiget, og at han, som en stor Troldmand, der var oplært af Ægypti Troldkarle, ved denne Kobberslange kunde besvære de andre Slanger, saa de ikke kunde skade dem. B.) Tertium Comparationis, eller det, hvori fornemlig Liigheden og Forbilledet bestoed, er den Ophøyelse paa Træet eller Stangen. Den høylærde Autor, endskiønt han siden nægter det, synes dog at tilstaae det, og anfører Forklaringen paa denne ophøyede Kobberslange som et Billede paa den paa Korset ophøyede Christus, grundende sig baade paa Joh. 3, 14. 15, som og paa Joh. 12, 32. 33. hvori jeg er enig med ham, at disse Steder ere loca parallela, som forklarer hinanden. Autor har og derved heel artige Tanker, og viser, at Jesu Ophøyelse fra Jorden betyder intet andet end hans Død og Korsfæstelse, at denne Ophøyelse var at udryddes af Jorden som en forbandet Ting, Gal 3, 13. at denne Ophøyelse bestod i den dybeste Fornedrelse, var en Høyhed i Skam og Van nære, og at denne allerhøyeste Skam og Vanære skeede Christo, som vor Borgen, i vort Sted, og for vor Skyld. Esa. 53, 6. sk. confr. 2 Cor. 5, 21.". Hidindtil er alting rigtig. Men nu haaber jeg at høylærde Autor ikke fortryder paa, at jeg i Henseende til den af ham gjorte Application er af andre Tanker end han. Naar han vender sig til Slangen igien, vil han tage dens Ophøyelse i selvsamme Meening, da den blev sat paa et Træ 4 Mos. 21, 9 og deraf giør han denne Slutning: "Saa kand den gjerne forklares som et Billede paa Satan og hans Forbandelse i den allerhøyeste Skam og Fornedrelse, log tiene til en Eftertanke og et Beviis paa, hvorledes han skulle forbandes af Jorden, ansees som en forbandet Ting for Jorden, i sær som den, der havde tavt sin Ret til Jorden, og havde intet at sige paa Jorden a. &c. indtil videre gaaer ikke Lignelsen efter mine Tanker. Men i dette er jeg ikke eenig med Autor, thi som jeg efter min Tanker har forhen beviist, at Kobberslangen har intet med Dievlen at bestille, ey heller er et billede paa ham, saa (Fortsettelsen følger. seer heller ikke: Helsingøer passerede, fra den 24 til 26 Aug. Kiøbmand Peter Hansen fra Norge til Kiøbenhavn, Foged Christen Christensen fra Christiania til Kiøbenhavn. Borgemester v. Deurs fra Kiøge. Svensk Lieut. Falck fra Stokholm til Holland. Kiøbmændene Gram og Berngrehn. fra Kiøbenhavn. Gravskrifter: over Oberst=Lieutnant Grotum til Volstrup, som døde den 3 Julii sidstl. hvorefter hans eneste Søns Gravskrift. Fra den Himmel tagne Siæl er herudi hvilende det ved Døden efterladte Legeme af Hovædle og Velbaarne Christian Henrieb Grotum, Deres Kongelige Majestæts Oberst=Lieutnant af Jnfanteriet, af en ædel og ærlig Æt, regnet iblant de Levende, Aar 1720. den 15 Mai i Aalborg, tegnet iblant de Døde 1764. den 3 Julii paa Hans Gaard Volstrup, efterat Han i Levetid som par 43 Aar 8 Maaneder, og 12 Dage, har viist sig for Gud i sand Frygt alvorlig, udi en levende Troe bestandig, og beviist sig i Kongens Tieneste 20 Aar troe og priselig, imod en elskværdig Frue Johaunne Albalt huld og kierlig, en kjer Søn i 5te Aar død til Sorg for Faderen from og faderlig, imod en god Fader skiønsom og lydig, Overmand ærbødig, Ligemand venlig, Underhavende gunstig, imod Venner fortrolig, over Fattige medliden, imod alle oprigtig. Thi bliver Han til Sorrig med Ære erindret i Graven, hvorfra Han igjen Ærefuld skal opstaae. Herunder hviler en graahærdet Beste Faders sidste Alders Lyst, en og Faders første Mandoms Haab, en kierlig Moders andet Ægteskabs Ære, den forkrænkelige Deel af Jens Wissing Grorum, eeneste Sønne-Søn af ceneste Søn for Beste Faderen Høyædle og Vilbyrdige Hr. Justitz=Raad Heurier, Grotum, øverste Borgmester i Aalborg i sit 79 Aar, eeneste Søn af eneste og første Ægteskab for Faderen Høyædle og Velbaarne Hr. Christian Henrich Scotum til Aarhuus Mølle, Kongelig Majestæts høybestalter Oberst=Lieutnant af Jufanteriet, eeneste Søn af andet Ægteskab for Moderen Heyædle og Velbaarne Frue Johanne Marie Alhalt, i Livet som begyndte den 27 April Anno 1759. var Han dydige Forældre, eeneste Glæde blant en Dyden forfølgende Verden, i Døden som fulgte efter 2 Dages Bryst=Syge den 24 Octobr. 1763. Dybsørgende Forældres eeneste Trøst for at haste fra Verden til hisse altid at være med denne deres eeneste nu udødelige Søn, hos den eneste og allene udødelige Gud, Hos den Upartiske, som uden Persons Anseelse lige høyt agter Pallads og Hytte, Scepter og Spade, Fløyel og Vadmel, er ingen Skaansel i dette dødelige Liv. Hvo kunde ellers ikke have forlangt det for Denne som Videnskaber og Konster gjorde saa berømmelig iblant os, baade for den Færdighed, Hun derudi besad og for den Dyd, som prydede Hendes Liv og Omgang, Den her i Livet Velædle, Dydige og Navnkundige Johanna Fosie, hvi ædle og smukke Videnskaber æredes af alle Konsters Elskere og gar Hende et berømmeligt Navn langt uden for vor Nordens Grænd er. Hendes Død er et rørende Tab for dem, Kommer alle J, som kiendte Hendes Dyder, Kommer, hielper mig at begræde denne uforskilte Dydige, som vore Øyne nu seer ikke meere. Beundrer det Store, der var nedlagt i Hendes Siel, det Høye og Jndtagende i Hendes Adfærd, det rene i Hendes Tænkemaade. Seer det Meget Hun var i en stakket Leyetid, fra Hendes Fødsels Dagden 24 Martii 1726. til Hendes Døds Dag den 19 Augusti 1764. var Hun et Mønster for lydige Børn i Barndommen og en Zir for Hendes Kiøn i Ungdommen. Bar den herligste Grunk af en god Opdragelse, gik frem fra een Fuldkommenhed til en anden, og blev en Velsignelse for en god, nu høybedrøvet Ægteven, Velædle og Velærværdige Hr. Jens Westengaard, SognePræst for Sverborg Meenighed, Ham var Hun den kierligste Ægtefælle. Hans Hiertes Græmmelse og Øynes Taare bevidner det. Han begræder Hende, med i Søn og 2 Døttre; Og disse begræder umyndige den ommeste Moder. Gl Dvære deres Trøst og Hielp! See, Læser. Hvad der er ved størst Fuldkommenhed, Som her i Verden kand et Øyeblik opstige. Naar den beundres meest, den falder hastigt ned, Og efterlader sig Bedrøvelse tillige. Betænk din hastige, uvisse visse Død, Som Ungdom eller Dyd ey kand Asviisning give, Berømmeligste Navn ey noget Fortrin nød. Lad dette derfor dig en Sag for Alting blive At du kand Samfund faae med Gud, som for dig leed, Paa det, du kand i Troe døe med Frimodighed. C. F.