Aalborg Stiftstidende, 1843-05-24
Fædrelandet. "Dannevirke giver en udførlig Beretning om Folkefesten paa Skamlingsbanken den 18de ds., hvoraf vi hidsætte Følgende: Felten aabnedes ved Solens Opgang ved Dannebroges Heisning, ved en Salut med Kanonerne, der forkyndte Omegnen (som var opfyldt med de Attenen forud og om Natten indtrufne talrige Gjæster) Festdagens Frembrud, og ved en derpaa følgende firestemmig Afsyngning af en Hymne, Kl. 11, som den til Festens egentlige Begyndelse ansatte Tid, betraadte Bonden Laurits Petersen Skau af Sommersted Talerforhøiningen, som var opkastet paa Bjergets Top. Han var af Bestyrelsen, der kjendte hans Evner, bleven opfordret til ved en Tale at indvie Bjerget til sin folkelige Bestemmelse. Til den ham omgivende Folkemasse, hvis stormende Bifaldsraab ideligen afbrød hans kraftige Røst, holdt han en Tale, hvoraf vi her kun kunne levere dens sidste og interessanteste Deel: "Jeg haaber ganske vist, at Hensigten skal opnaaes, at vi Alle skal more os herligt her i Dag. Der er kun en Tingjeg kan tænke mig som Hindring; men den kan ogsaa være farlig nok. Det er hvis det skulde skee her, som saa ofte, at den Ene gaaer bestandigt og seer efter hvad den Anden giør, og tænker paa hvad Andre ville sige, uden at turde følge egen Lyst og undskydelse, ret som om vi vare fulde at uanstændige og slette Begjæringer, som vi vel maae ikke for, at de ei skulle fare ud, og gjøre os Skam og volde Forstyrrelse. Men en saadan ængstelig Opmærksomhed paa hvorledes Andre især Saadanne, som ansees for finere og fornemmere, bære sig ad og hvad de dømme, er ikke noget Godt, det er ikke andet end en umandig Frygtsomhed, der slaaer baade Siæl og Legeme med Lamhed; og denne Frygtsomhed har endda sin Grund i en ussel Forfængelighed, ikke at ville passere for enfoldigere eller raaere end Andre. Jeg kjender godt denne Omstændighed. Jeg har truffet den saa ofte i Huse og Byer, hvor jeg kom for at foreslaae Noget, der forekom mig saa simpelt og ligefremt. Det er en leed Her, der drager og her i Landet og forvirrer Forstanden og dæmper Mødet. Derfor jag hende bort, hvis hun sniger sig omkring iblandt Eder. Her paa Skamlings Banke maae vi dog faae hende fordreven, hvor vi have Dands og Musik, selv Kanoner til Hjælp. (Bravo, brave!)."Jeg har endnu nogle Ord at sige; det er angaaende den nærmeste Anledning til denne Fest. Denne er, som Enhver nok kan tænke, Sprogrescriptet, som udkom for 3 Aar siden. Med hvor stor Glæde og Taknemmelighed denne kongelige Gave blev modtagen i hele Nordilesvig, vide vi Alle. Mendenne Gang var Glæden ikke, som ved saa mangen Gave, indskrænket til Modtagelsens første Øieblik; den er tvert imod bestandigt tagen til, bestandigt bleven inderligere og almindeligere. – Jo længere vi ere denne Skat, jo nøiere vi betragte den, desto klarere indsee vi, hvilket dyrebart Klenodie vi besidde i den, den indeslutter vor Ære og vor aandelige Frihed. Thi og Ære og Frihed kan kun den være Tale, hvor man nyder Borgernes almindelige og nødvendige Menneskerettigheder; men dem have vi og vore Forfædre i mange Led været berøvede. De, som havde at byde og befale, og som dog lønnes af Staten, altsaa med vore egne Afgifter, for at sørge for vort Vel, kunde tale til os i fremmed Sprog, og lade os selv sørge for, hvorvidt vi forstode dem eller ei. Dette er ikke at blive behandlet som rigtige Mennesker eller som fuldstændige Borgere. Den, som i Statens Navn skal tale til os, er pligtig at tiltale os i Landets Sprog; ellers er der ingen Sikkerhed for, at vi forstaae ham. (Bravol). Og naar Staten forlanger vor Tale, hvor det saa er, enten for Retten eller i Stændersalen, maae vi have Ret til at bruge vort Modersmaal. (Vedvarende lydeligt Bifald). - Hvem binder Hænderne paa sin Karl, naar han skal arbeide, eller hænger Klodser, om hans Fødder, naar han vil skikke ham i Ærinde, Dette indsaae Kongen, derfor gav han Sprogrescriptet. (Brave!) Vor forrige Konge indsaae det ogsaa, og prøvede flere Gange paa at gjøre os frie; thi han kunde ikke lide Slavelænker, og han var den simple Mands fuldtroe Ven. Dog kunde han ikke fore det ud; men det var vor og ikke hans Skyld: Vi hialp ham ikke imod dem, der vilde hindre det, enten det saa var, at vi dengang vare for eenfoldige eller forknytte, men nu veed vi bedre hvad det gjælder om, derfor ville vi dennegang hjælpe Kongen: han skal mærke, at han kan stole paa os, og vore Modstandere skulle erfare, at de ikke alene have med Kongen at bestille, men ogsaa med Folket, idetmindste med os Bønder. Det hedder nok, at vi ikke have Lov til at sætte os op imod Embedsmændenes Villie, men disse have ligesaa lidt Lov til at sætte sig op imod Kongens Villie. (Brave, brave!)"Men, mine kjære Landsmænd, vi maae passe vel paa, passe vel paa os selv, at vi ikke lade os narre. Kan vore Fjender ikke faae Modersmaalet era os med Magt, saa søge de at udrette det ved List. De søge at faae den ægte Æresfølelse i os skaffet tilside, og faae en falsk sat i Stedet uden at vi mærke det. De ville vænne os til, vi skal skamme os ved vort Modersmaal, og see at skjule det fo Verdens Øine, og at sætte en Ære i, at tale et andet Sprog, eller dog efterabe dette saa godt vi kan. Kan de først faae os alle til den Tro, saa har de bundet Munden, paa os, bundet Tanken og Villie og Hænderne paa os, saa kan de faae os til det Taabeligste og Forkeerteste at Verden. Da vi tør desværre ikke nægte, at en saaden Hunde=Æresfølelse – jeg kalder den saaledes, for Hunde kan ogsaa vendes til, paa deres Herres Befaling, at skamme sig eller føle sig stolte af hvad det skal være – at en saadan Hunde=Æresfølelse har rødfæstet sig hos Mange her i Landet. Det kommer af, at Forfængelighed og falsk Æresfølelse kan let indpodes alle, selv de usleste Mennesker men der er kun Faa, som af Naturen have taget Selvstændighed og ægte Æresfølelse. Men Sprogrescriptet af 13de Mai 1830 giver et bedre Lys om, hvad der er den sande Ære. og de, som hidtil have sat deres Stolthed i at følge i Halen paa deres Overmænd, vil vel efterhaanden komme til at erkjende, at det er hæderligere at gaae i Spidsen for deres Ligemænd, og mindes, at Slesvigernes Vaaben er ikke en Abekat, men en Love. (Stormende gjentaget Hurra.)"Rescriptet af 13de Mai 1830 ophævede som ved et Trylleslag den Fornedreliestand, hvori det nordslesvigske Folk i Aarhundreder havde været lænkebundet. Derfor skal vor Friheds- og Æresdag ogsaa være vor aarlige Fest - og Glædesdag. Lad os Alle med een Mund istemme: Velsignet være den 14de Mai og Velsignet være dens Giver, Kong Christian den Ottende: Hurra! Forsamlingen udbrød derpaa i et 9 Gange gjentaget enthustastisk Hurra. Den fuldstændige og øieblikkelige Opfattelse af Skaus Tale, og den Sympathie, som gav sig Luft i uvi kaarlige bifaldende Ord eller enthusiastiske Hurtaraab, viste tydeligt, at det her var en Mand af Folket, der for Folket tolkede dets Trang og Tanker, og var et stærkttalende Beviis for, at den slesvigske Bonde føler, at et unaturligt fremmed Aag er ham paalagt, og at han vil afkaste det. - Kort for Skau holdt sin Tale var Kammerr. Drewsen, indtruffen til Banken fra Kjøbenhavn, idet han med Dampskibet "Maagen" var landet i Skamlings Bugt (Binderup, Bugt. Efter at Skau under Mængdens Jubel var nedtraadt af Talerforhøiningen, besteges Samme af Drewsen, der, efterat have kaldt P. H. Lorenzen af Folkemængden op til sig, i en hjertelig Tale skildrede Hensigten af sin Sendelse og i Folkets Paasyn overrakte den synlig rørte Lorenen Drikkehornet tilligemed en Skrivelse fra Capitain A. F. Ascherning paa Foreningen for Marksubscriptionens Vegne. Lorenzen tolkede sin Tak i nogle inderlige Ord, skjøndt med den Forsikkring, at han med Hensyn til den slesvigske Nationalitetskamp i Stænderforsamlingen ikke ansaae sig for mere betydningsfuld, end sine saa trofaste Kampfæller, der vilde have handlet paa samme Maade, hvis de vare blevne inddragne i samme Forhold. Ved Middagstid bilsede endeel Jndvaanere fra Colding deres paa Høi-Skamling forsamlede slesvigske Brødre ved Afsyngningen af en Sang, der accompagneredes af det borgerlige Musikcorps fra samme Nabostad, der ligeledes var hidkommen, for uden nogen Godtgjørelse at forhøie Festen ved musicalske Foredrag, som, særdeles vel udførte, bidrog meget til Munterhed og Liv. Jmellem Kl. i og 3 adspredte de forsamlede Klynger sig omkring i Tiltene, hvor der da under de forskjellige blandede Gruppers Spiisning herskede den muntreste Stemning og livlig Samtale, som ofte afbrødes ved hjertelige Ønsker, fædrelandske Sange og fyrige Taler. Den ene Festskaal, det ene kraftige Foredrag afløste det andet, fuldt af lydeligt bifald fra de Skarer, der havde samlet sig ved Bordene eller omkring Teltene. Hen paa Eftermiddagen besteg den constituerede Degn i Möitrup, A. K. Kloster, Talerforhøiningen, og udviklede i et længere velordnet Foredrag Oprindelsen, Betydningen og Uskatterligheden af det over ham og den forsamlede Mængde svævende Dannebrog. Efter denne Tale udbrød Folket i et tre Gange gjentaget Hurra for gamle Dannebroge. Derefter besteg den foregaaende Talers værdige Fadet Talerstedet og belyste i et kort populairt Foredrag Folkets forknytte Tilstand i national Henseende. Under muntre Adspredelser hengled nu den øvrige Tid af Dagen. Hvad det i høi Grad bidrog til Festens Forherligelse vare de ypperlige præcist udførte musicalske Foredrag af Brigade-Musik corpset fra Fredericia, som Hs. K. Høib. Kronprindsen naadigst havde tilladt at bivaane Festen. Hvad man undet Festen beklagede, var, at Haabet om, ifølge underdanig Jndbydelse af Bestyrelsen, at see Kronprindsen under Festen, forsvandt, da en Dagen før indløben Skrivelse meldte, at Hs. K. Høihed var forhindret i at møde. Efterat man ved Solens Nedgang havde strøget Dannebroge og afforet en Salut, antændtes ved Mørkets Frembrud, omtrent Kl. 9 1/2, Festblusset paa Bjergets nordlige Tind, omkring hvilken Mængden forsamlede sig og, ledsaget af BrigadeMusikcorpset, afsang en af Redacteur Koch forfattet Aftensang til en af Assessor F. Foersom hertil componeret smuk Melodie. Derpaa adskiltes den forsamlede Mængde Hver til Sit, i rolig Munterhed og medtagende et Jndtryk af det hidtil blandt os uhørte Optrin, som ikke let vil udslettes, og som borger os for, at Folket ogsaa vil være vaagent, naar det gjælder om at handte.