Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-06-05
Jmidlertid ville de Jøder, som have opofret Tid og Formue paa at arbeide paa deres Medbredres Forædling, og fornemmelig paa Tid efter anden at afskaffe sære Skikke, paa at anbringe alt flere og flere af Ungdommen i anden Haandtering og Næring, end den mislige Handel, og paa det allerede betydelige af end mere at formindske tagne, hos den lavere Klasse blandt Kristne endnu huppigere, skadelige Skakkeri; disse Jøder, som foragte alle sletto Handlinger, som en og anden af deres i Religions Bekjendere kan begaae, og godt selv kjende Midlerne til at sætte Demning for dem, naar disse Midler vare i deres Magt; disse agtværdige og hæderlige Jnder ville trøste sig med Gutfulds Ord i en af ham for kort Tid siden holdt Taler Premieselskabet for den jødiske Ungdoms Anbringelse til Konster og Haandværker: "Ogsaa han siger han, naar Fordom og Vankundighed, naar Misundelse og Ondskab kaste Vanskeligheder paa vor Vej, seer med et uvilligt Øie paa vore Bestræbelser, og haaner dem maaskee med bitter Badel; ogsaa da, naar Uvidenhedens og Overtroens grusomme Datter Jntolerancen, der troer værdigen at dyrke Kjærlighedens Gud, ved "at hadet og forfølge hans fornuftige Skabninger, udspreder sin fortærende Gift, og søger at vække Ligegyldighed, Kulde, ja Mistanke i Hjerterne "mod os, fordi vi maaskee under andre Former, ved andre Skikke end den kaarede, vovede at stempler med foregiven Ufeilbarheds Præg, udtrykke vor Ærefrygt og Kjærlighed mod den Evige, ogsaa da, ogsaa under disse Storme, der maatte reises mod os, ogsaa under denne Kamp, der maatte bie os, er det vi skulle staae mandige og faste, og støttede paa Bevidstheden om vor gode Sag og vore Hensigters Reenhed. De Tristne, som tilskrive Jøderne alt det Uvæsen, og alle de Ulykker, man klager over, og for endeel virkelig trykkes af, der ville blot besvare, sig selv det Spørgsmaal, om det ognede enten ikke findes, eller, findes i mindre Grad i de Lande, eller paa de Steder, hvor ingen Jøder opholde sig. Er det ikke et talende Beviis paa, at man almindelighed gjør Jøden Uret. Endelig ville alle De, som af Fordomme, Had eller Misundelse glæde sig over Forerindingen, imidlertid alene foreløbigen lægge Mærke til: 1) At den indeholder alskens Ting, der aldeles ikke vedkomme Sagen. De Kristne kunde man sandelig sætte i et lige ufordeelagtigt, maaskee i det endnu ufordeelagtigere Lys, hvis man vilde opramse Alt hvad Historien har at fremvise om dem af Uretfærdighed, Grusomhed og slet Tænkemaade, og om kristelige Præsteafsindigheder, lige store med de af Oversætteren anførte, Qvæstionen uvedkommende, Rabbiner-Affindigheder. Hvorledes have de Kristne handlet i Amerika, Hvormange hundrede Tusinde Mennesker bleve ikke et Slagtoffer for nogle Guld- og Sølvgruber i Mexico, Hvorledes har det seet ud hos de lade Spanier 200 Aar efterat Jøderne bleve forjagede, med deres Jndustrie til Exempel, og blot den ene Gren af samme, deres Uldfabrikation? Dette hand forsyner næsten hele Verden med Uld, og det henter sit Klæde fra Engelland. 2) At Oversætteren, istedet for at bevise, at de Beskyldninger, som man paa andre Steder, har gjort Jøderne, og saa maae gjøres de Jøder, som opholde sig i Danmark (et Beviis, som af mere end een Aarsag kunde fordres af ham) tvertimod henskyder dette Beviis paa Andre, ja det som mere er, fordrer, at Andre, skulle bevise, Hvad der ikke lader sig bevise, f. Ex.,at visse Grundsætninger ikke læres i Jødernes Skoler, ikke spores hos deres nyere Skribentere, o. s. v. Hvad vilde Oversætteren selv sige, hvis man paastod, at han skulde bevise, at han som Landmand ikke har aagret med sine Kornvarer; at han ikke for Fordeel Skyld, eller af anden vædel Hensigt, er traadt frem imod Jøderne; at han ikke af Ondskab har udeladt hvad der kunde siges for Jøderne, til Exempel anført de Bestemmelser, som findes i Napoleons Dekret af 17de Marts 1808 om Jødernes Gieldsfordringer, men udeladt hele Slutningen, især hvad der siges om Jøderne paa nogle Steder, "at de ikke have givet Anledning til nogen Klage, og ikke afgive sig med utilladelig Handel, og at de derfor ikke ere indbefattede under Foranstaltningerne, fordi dette var den Sag imod, han vilde forfægte, i det denne Undtagelse, og lige Undtagelser, som senere ere tilstaaede Jøderne i andre Departementer, er et Beviis paa, at Jøderne have været, og kunne være gode Borgere. Vilde han i saa Fald ikke med Føje paastaae, at Beviset for uredelig Hensigt paalaae Klagerne? 2) Buchholtz's Bog er som et Niddings skrift allerede glemt i Tydskland. J Danmark bringes det, ovenikjøbet castreret, nu for Lyset, i et Øjeblik, da mange hinanden krydsende Omstændigheder heller burde bevæge enhver ærekjær Mand til at udbrede Hvad der er skrevet i mod det. Oversætterens Fortale er slettere end Bogen; et Produkt, som nedsætter den Agtelse, Thomas Thaarup, hidtil havde. Kun her foreløbigen et Par Exempler derpaa. Side Vl vil han godtgjøre, at Mened imod en Goi, de, som Oversætteren, behager at forklare det, enhver Jkke=Jøde, kan forsones, fordi det i en ældgammel Bøn hedder: "Og tilgiv os alle Synder, som vi have begaaet ved dit Navns Vanhelligelse, saa og de Synder, vi have begaaet mod dig ved falsk For det første er det en Absurditet at ville paastaae, at Jøderne antage, at de kunne overtræde det 2det og 8de Bud, fordi der i en Bøn tales om, hvis de skulde have overtraadt det. For det andet er det bekjendt nok, at efter den jødiske Troeslære, Forsonings festen kun kan bevirke Tilgivelse for de Synder, der ere begaaede af et Menneske imod Gud, det vil sige, Religionsskikkenes Overtrædelse, ikke de Synder, som det ene Menneske begaaer mod det andet. For det tredie indseer Enhver, der vil bruge mindste Eftertanke, at naar der nævnes, "de Synder, vi have begaaet mod dig (Gud) ved falsk Ed (eller Løfter)," saa kan her ikke forstaaes andet end hellige Løfter, som man ikke har holdt eller opfyldt. Naar Oversætteren S. IX forarges over, at enhver døbt Jøde kaldes Meschumad, saa veed ham neppe, at Ordet Schmadden her ikke kan betyde at tilintetgjøre (thi det er Nonsens i den Mening), men tabt for eller udelukket af Troessamfundet. Hvad Ordet Gol angaaer, da kan det ikke betegne Kristen, eftersom Ordet allerede var til Aartusinder førend Kristendommen. Oversætteren gjendriver sig selv Side XII, hvor han citerer Tosephos tract, til Avodah sara (Afgudsdyrkelse), hvori det hedder: alle Gojim ere Afgudsdyrkere. Vel tilføjer Oversætteren her alle Folk foruden Jøderne", men atter her gjendriver han sig selv, naar man veed, at paa den Tid hiin Citation blev skreven, maaskee for 1800 Aar siden, alle Folkeslagene, foruden Jøderne, virkelig vare Afgudsdyrkere. Dette kuldkaster de fleste af de Beskyldninger, som saavel Oversætteren som Originalens Forfatter har fremsat. Den pharisiske Sentens tob begoim latog, beviser, altsaa hverken mere eller mindre, end at en enkelt Pharisæer for henved et Par Tusinde Aar siden har sagt, at Enhver, som ikke antog hans Lære, fortjente ej at leve. Har ikke den katolske Kirke været af samme Mening, og vilde det ikke være urimeligt, om nogen vilde ansee det grundet i Kristendommens Lære, at slaae Mennesker ihiel, fordi man i Spanien og Portugal brændte Kjettere, eller fordi Paven opmuntrede de Kristne i Middelalderen til at slaae Tyrker ihiel, J Forbigaaende være det sagt, at intet er uretfærdigere, end at gaae tilbage i den mørkeste Oldtid, for at opsøge forhadte Exempler og Sentenser, der aldeles ikke passe til vor Tidsalder. Hvad vilde vel en Tolder i vore Dage sige, dersom nogen vilde bevise ham, at han ikke kommer i Himmerige, med Skriftens Ord: "Toldere og Skøger kunne forkomme i Himmeriges Nige end J?"