Jyske Efterretninger, 1799-02-18
Følgende er den - i Hensyn til de Omstændigheder Paven nu befinder sig i - merkværdige Bulle om Skattebidrag af den churpsalz beierske Geistlighed. Pius V. P. Elskeligste Søn i Christol Vor Hilsen og apostoli ste Velsignelse tilforn, Da vi formedelst Din prøvede Fromhed, og for Dine ypperlige Fortieneste, af Kirken, stedse have taget Hensyn paa Dine Begieringer; saa finde Vi Os i disse for det christelige og borgerlige Almeenvæsen saa ulykkelige Tider ibesynderlighed bevæget dertil. Thi den hele Verden rystes af saadanne Storme, og hiem søges af saadanne Farer, at Vi, for at raad Bod paa det allerede lidte, og at afvende det endnu truende, Onde, nu nødvendig maae, saavidt det staae til Os, gribe til saadanne Midler som Vi ellers aldrig havde blevet tilsinds at anvende. Derfore, Vor elskeligste Søn i Christo, siden Du har bedet Os om, at Dig maatte meddeles Magt til, deels til at lindre de saavel i Dit Pfalzgrevskabs, som i Dit Hertugdoms Lande udstandne Gienvordigheder, og deels til at afvende de Farer, som disse Lande endnu trues med, at afhænde af de i Dine Stater leggende geistlige Godser saa meget, som ufordres til, at sammenbringe 15 Millioner Gylden (hvilken Sum neppe udgiør den syvende Deel af den geistlige Formue i Pfalz og Dit Hertugdom Balern), for at kunne frembære denne Skierv til de almindelige Fornødenheder, saa har det været Os yderst magtpaaliggende, at ud runde, hvor vidt Vi i en Sag af saaden Vigtighed kunne gavne Dig med vor Tienstvillighed idet Vi (da her handles om den almindelige Fare intet billigere etagte at være, end at hint Sammenskud, udredes af Geistlighedens Formue, som noget, der i disse forvirrede Tider ikke kan faaes andensteds fra. Men, da Vi efter Vores apostolske Billighed og Forsorg maae forebyege, at saadant Bidrag, hvis samme ellers kan udredes med de Udredendes Opretholdelse, ikke geraadet dem til Fordærvelse, men tilveiebringes uden deres Ruju; og Viindser, at dersom det skulle tillades, at afhænde Geistlighedens Gon og ophæve deres Huse, den største Deel af beggeslags Cleros da ikke vilde staae til at reddes, allermindst hine OdenserretniNo. geistlige, til hvis Conservation Vi, - Vi, som ikke til Kirkens Omstyrkelse, men til dens Opbyggelse - er indsat i denne Magtfuldkommenhed, saa, for paa den ene Side at gaae de vanskelige Tidsomstændigheder i møde, og paa den anden Side ogsaa at skaane Kirkens Midler og Rettigheder, hvis Krænkelse hidtil altid har draget Rigets Forfald efter sig, men især med Hensyn til Din Gudsfrygt, elskeligste Søn i Christol Du, som visselig ikke vilde have fordret denne Magt af Os, dersom Tidsomstændighederne ikke havde buden det, tilstæde Vi Dig, i Kraft af vor apostolske Magtfuldkommenhed (saafremt - Vi gientage det - Du til almeene Bedste finder det virkeligt nødvendig at oppebære slig Anm ma af den geistlige Formue i Pfalz og Hertugdommet Baern), at hæve bemældte Sum ved et Paalæg paa det heie Clerisie, fordeelt efter Forholdet af dets Kaldsindkomster, dog med Undtagelse af Sognekaldene, for at kunne anvende samme til Beskyttelse for det almene Bedste. Og denne Berettigelse meddele Vi Dig saa meget desvilligere, som Vi troe, at Pengene paa denne Maade (da de ikke blot hæves af en Deel af Geistligheden, men af beggeslags Eleristers hele Formue) kunne af det samtlige Clerus sammenbringes ei allene lettere og begemmere, men endog uden at ophæve noget Kloster eller nogen geistlig Menighed Men skulle (som dog efter Vort til Gud satte Haab aldrig monne ske) Omstændighederne og de nykkelige Tider det saa lave, at sligt Pengebidrag ikke kunde tilveiebringes uden at bortsælge geistlige Godser, og disse altsaa maatte falbydes; saa meddele V. Dig Magt til saadan Falbydelse og Bortsælgelse dog under den Betingelse, at overhoved, ligesom Du selv har lovet, slet intet maa afhændes af Præstekaldene, eller af Kollegialstifternes og Kapitlernes Godser, men af Nonnegodserne kun da afhændes er Deel naar Nønnerne ikke vilde, eller paa ingen anden Mande kunde, betale Paalægget. Skulle det i øvrigt, for at komme til hin Summa, blive fornøden, at ophæve nogle af den regulaire Geistligheds Ordenshuse, saa tillade Vi det, dog kund i Henseende til hine Ordens Underviisningen, og Næstens Understøttelse havde minsk huse, ved hvis Udslettelse Gudstienestens Holdelse, at lide, ogsaa ville Vi, at de, som af de ophævede Odenehuse begive sig ind i andre af samme Regel og af samme Orden, skulle til Underholdning tillægges en Pension i det mindste af 80 rommetske Daler, omtrent saaledes, som det eengang blev bestemt for Fædrene af det ophævede Jesusetskab. - Til den Ende anbefale Vi paa det indstændigste denne Sags Forforg til Vores ærværdige Broder Emygdius Erkebisp af Damasius og Nuntius ved Dit Hof, elskeligste Søn i Christo, hans Troskab og Samvittighedsfuldhed, og Vi anbefale paa saadan Maad nrokkeligen at paastaae, at slige Godser ingenlunde vorde afvændede, saafremt hiin Pengebidrag kan (som Vi allerhelst ønskede) erholdes uden geistlige Godsers Afhændelse. Men ifald (som Vi allerminst vilde) Godsernes Bortselgelse skulle blive uundgængtlig fornøden til at erlange saadant Sammedskud, saa skal dermed saaedes om aaes, at ingen Begierlighed efter geistlige Midler men blot Tidsomstændighedernes bydende Trang, og katholske Christnes Førelse, fremskinner af alt. At alt dette troligen maatte opfyldes, og udfalde til Dit Folks Held, derom bede Vi den almæstige Gud og meddele Dig Vor kierlighedsfulde apostoliske Velsignelse. Givet i Carthaset nærved Florenz den 7 September 1798 i VortPavedem 24 Aar. Pius. (L. S.) Jos. Marotti, Seer.