Ribe Stifts Adresseaviser, 1794-08-29
De Jndfødte paa Nye=Syde Wallis ere ikke meget talrige. Ved Søekysten ere de ganske sorte, af middelmaadig Høide, og i Almindelighed velskabte. De have store brede Næser, tykke Læber og et kort Haar, dog ligner det ei Uld, som de africanske Negeres. De ere et dovent, ligegyldigt Folk, der mangler al Lyst til Virksomhed. De tænkee ikke engang paa at søge Føde, førend Hungeren driver dem dertil. Deres meeste Spise er Fiske, som de fang, med Krog. De forstaae ingen anden Maade at tillave dem paa, uden at stege dem ved Jlden, hvilket sedvanlig strax skeer, naar de trække dem op af Vandet. Oftest ere de blevne saa hungrige, at de ikke lade Spisen blive halv færdig, men æde den halv raa. De fiske og æde gemeenlig saa længe, indtil de neppe kunne bevæge sig, de gaae da op paa Strandbredden, antænde Jld og legge sig derved til at sove. De have ingen Slags Klæder; Mænd og Qvinder gaae bestandig nøgne. Naar det regner, skiule de sig under en fremstaaende Klippe, eller i en Hule. Naar Veiret er godt, op ruske de langt Græs, tænde Jld, for at tørre, det, og legge sig derpaa til at sove. De kunne ikke fordrage at være indsluttede i en Hytte, eller Telt. Gouverneuren har ladet indrette en meget smuk Hytte for een af deres Fyrster, men hverken han eller hans Familie skiøtter om at boe deri. De blive ofte en heel Dag staaende ved Dørren, kort sagt, de forretrække Opholdet i Skovene, og at gaae nøgen, for de beste Huse og Klæder i Colonien. Nogle af dem besøge Sydney daglig, for at faae noget at æde, og om Aftenen vende de tilbage til deres Skove. Tre eller fire af Overhovederne komme hver Dag i Gouverneurens Huus, forat faae et Middagsmaaltid og et Glas Viin. Nogle Officierer have taget Piger og Drenge af dem i Tieneste, men de ere saa dovne at man har Møje med at bringe dem til at hente sig selv et Glas Vand. Naar man forsøger at tugte dem, saa løbe de strax bort indi Skovene, og blive der 4 til 5 Dage. Det skeer ofte, at de afkaste de Klæder, som de have faaet paa, og aflegge et Besøg i deres Skove, enten man har fornærmet dem, eller ikke. Vare de frygtsomme, da Englænderne først nedsatte sig der, saa er dette nu ikke meere Tilfældet. Man har ondt ved, saa længe det en Dag, at holde dem ude af Colonisternes Huse. J at vise dem bort, maa man gaae forsigtig tilværks; thi ere de fornærmede, saa stikke de Fornærmeren ved første Leilighed ihiel, hvortil de ere meget behændige. Deres Langer ere gjorte af Træe, omtrent 12 eller 14 Fod lange, tilspidsede med Fiskebeen eller Fisketænder, og forsynede med Hager af Muslingskaller, som ere satte fast med Harpix, og giøre disse Vaaden meget farlige. De kaste dem i en Frastand af 50 til 60 Roder, ) og treffe nøie paa 2 til 3 Tommer. De ere meget forræderske og falske, naar det hænder sig, at de møde nogen allene i Skovene, kan man vedde ti mod een. at de stikke ham ihiel, og trække Klæderne af ham, omendskiønt de ikke giøre nogen Brug, af samme. Ere to eller tre samlede, saa vove de ikke at anfalde dem, især om de ere forsynede med et Skydegevæhr. 2) J Aaret 1790 myrdede de paa denne Maade ikke mindre end 17 Englændere. 3) Andre sige 60 til 70. Capitain Hunter siger at han har seet en stærk ung Mand kaste sin Lange i en Frastand af 90 Roder.