Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1831-04-05
At ikke faa Egne i Lolland ere, med Hensyn til Misværten, i lignende Tilfælde med en Deel af Grevskabet Christianssæde, uden dog at kunne give den trængende Huusmand og Jnderste den Anledning til Fortjeneste, som paa Grevskabet er Tilfældet, derom troer jeg at have Vished, og den Mængde af Betlere, fra fremmede Sogne, som det er umulig, i et Aar som dette, at behandle efter Loven, give et talende Beviis derfor Næsten skulde jeg betvivle, at der i Lollands vestlige Halvdeel gaves mange Sogne, hvori ingen arbeidsom Familiefader savnede, jeg vil kun sige den aller simpleste, men dog sunde og tilstrækkelige Næring til sig og Familie, og hvor Communens Midler vare i Stand til, paa den sædvanlige Vei, tilstrækkeligen at afhjælpe enhver saadan Mangel, eller den, som kan træffe de Syge, og Andre, ikke egentlige Fattiglemmer, som maatte komme til at lide under lignende Omstændigheder. Thi saa udbredt har det forrige Aars Misvært indvirket paa den hele Almueclasse, at det i Almindelighed er Bonden ligesaa umulig at give Huusmanden tilstrækkeligt Arbeide, eller paa anden Maade at hjælpe, som ved extraordinaire Fattigligninger at ernære ham. Under saadanne Omstændigheder ansaae jeg det for Pligt, paa mit Grevskab at sørge for Arbeide, og, saavidt det stod i min Magt, at komme de forskjellige Communer til Hjælp, med Hensyn til den af disse, saavidt skjønnes, lige hæderligen og hensigtsmæssigen foranstaltede Providering, samt ved Understøttelse til de meest trængende Familier ved extraordinair Gave, og i hvilken Henseende især Antallet af Børnene og Sygdomstilfælde tages i Betragtning. Mine Bestræbelser i dette Øiemed ere i den anførte Anmeldelse paa en meget for udmærket Maade omtalte, dog jeg vil i denne vigtige og alvorlige Sag aldeles abstrahere fra min Personlighed og fra det mindre behagelige Jndtryk det maatte gjøre paa mig, at see Handlinger, som egentlig høre til mine nærmere private Forhold, offentliggjorte, og ikkun sige, at desværre mit Haab, at blive forskaanet for den Sorg, at maaete afvise arbeidslystne Familiefædre, mit Haab, at kunne ved Midler, hvortil jeg seer mig i Stand, gjøre Udveie til at afværge Hunger hos den stræbsomme Arbeider og hos det uskyldige Barn, samt at kunne bortfjerne de som oftest i Ledtog med Mangel værende Sygdomme og Misgierninger, stundom begynder at vakle, naar jeg seer hen til den store og almindelige Trang, som i 4 – 5 Maaneder endnu kan ventes at ville vedvare, og som maaskee endnu ikke har naaet sin Høide, og naar jeg betragter de Midler, jeg endnu øiner, for at kunne lindre og afværge den. Thi paa den ene Side har mine Jndtægter, formedelst store uundgaaelige Jordebogsrestancer, Vintersædens Misvært paa Hovedgaarden, og den ringe Afsætning paa Skoveffecter her i Landet, som Følge af det forrige vaade Aar og Pengemangel, været betydelig formindskede, hvorimod Udgivterne bleve forøgede, ved at jeg har maattet deels beholde, deels kjøbe betydelige Partier af Vaarkorn, for om mulig derved at sikkre Sædens Lægning. Dog jeg vil ikke tabe Modet, og i Forening med de værdige og nidkjære Mænd, under hvis Bestyrelse Grevskabets Fattigvæsen staaer, søge at gribe ethvert Middel, som maatte kunne udfindes, for, saavidt Grevskabet angaaer, paa det Offentliges Vegne, og privat, at afhjælpe og forebygge et Onde, som, vist i en ikke meget ringere Grad end i Marskegnene, tynger paa en betydelig Deel af Lolland, og skulde desuagtet Nøden tage Overhaand, saa stoler jeg med fast Overbeviisning paa en meere formaaende Hjælp, som vores allernaadigste Konge aldrig lod udeblive, hvor en, de private Kræfter overlegen, Nød gjorde overordentlige Foranstaltninger nødvendige, ligesom jeg ogsaa, naar dette ulykkelige Tilfælde skulde indtræffe, stoler paa den varme Talsmand, Landet vilde have i vores høitagtede, stedse til Hjælp rede Stiftamtmand. Sluttelig gjentages, at jeg tilfulde erkjender det Velmeente i Anmeldelsen, og ikkun maa beklage, at Referenten ikke nøiagtig nok har været bekjendt med Tilstanden over det hele Grevskab, ligesom jeg formener, at han ikke maa have havt den tilstrækkelige Kundskab om en betydelige Deel af Landet udenfor Grevskabet Christianssæde. Pederstrup, den 31te Marts 1331. C. D. Reventlon.