Københavns Adresseavis, 1779-06-01
En Tildragelse, som forsikkres at være sandt. Sidst i forrige Aarhundrede satte en Frue, der omtrent var 40 Aar gammel og endnu saae meget godt ud, sig ned at boe i Staden Rheims. Hun var tarvelig klædt, gik flittig i Kirke, og opbyggede alle sine Naboer ved sit dydige Levnet. Hun antog strax fra Begyndelsen af Erkebiskopens Vicarius til sin Siæleførger. Denne var en god enfoldig Mand, og meget gudfrygtig. Fruen talede i de første 6 Maaneder ikkun om hendes Siæls Tilstand med ham, endelig aabenbarede hun ham, efterat hun først havde bedet ham at holde det hemmeligt, at hun var i en vis Forlegenhed; jeg har, sagde hun, en Vexel paa 12000 Livres, og da jeg nødig vilde være bekiendt, saa skeede mig en stor Tieneste, i Fald de vilde umage sig, at tage imod Pengene. Den gode Vicarius gik efter hendes Begjæring, til en af de bekiendteste Kiøbmænd, foreviiste ham Vexelen og imodtog Betalingen. Kiøbmanden sagde tillige, at han havde Ordre, at udbetale meget betydeligere Summer paa samme billet. Den Geistlige bragte Fruen Pengene, men hun berettede ham, at de vare bestemte til fire fattige Pigers Udstyr, og bad ham, at uddeele dem efter Godtbefindende. Han glædede sig, at kunde tage Deel i denne gode Giærning, og fandt snart fire Piger, som for alting ikke maatte faae at vide, hvem der var deres Velgiørere. Fire Maaneder, derpaa fik han atter Commission at imodtage en lige Sum, som blev deelt imellem fire gamle Præster. Vel blev han ombedet at fortie Velgiørerindens Navn, men han fandt for godt at anbetroe denne Hemmelighed til nogle gudfrygtige Fruentimmer, hvilke han vilde giøre en Person bekiendt, som han ansaae for en Helgen; disse fortalte det igien til andre, og det varede ey læmge førend den heele Stad vidste, hvilket Under af Gavmildhed der boede her. Alle fornemme Fruentimmer, søgte nu den Fremmedes Bekiendtskab, hun talte omgudelige Ting som en Engel, og enhver var overbeviist om hendes Gudsfrygt. Hun bragte virkelig ved sine Formaninger nogle Personer igien paa den rette Vey, som hidtil havde ført et lastefuldt Levnet, og herved bleve alle fuldkommen bestyrkede i de gode Tanker som de havde om hende. J denne Tid fik hun en Besøgelse af tvende ubekiendte Man ersoner, som i biskopens Vicarii Nærværelse overleverede hende en anseelig Sum Penge. Disse vilde slet ikke være bekiendte, og Fruen sagde til dem at hun var til Sinds at oprette en Frie skole for Pigebørn. De Fremmede som gave sig udfor Englændere, roeste hendes Forsæt, og tilbød sig at understøtte samme. Alt dette skeedte i Vicarii Nærværelse. Strax efter at de Fremmede vare reiste bort, blev der gjort Begyndelse hertil, Fruen leiede en Gaard, og blev Forstanderinde for nogle gudfrygtige Fruentimmer, som gandske opofrede sig til Ungdommens Underviisning. De beviste saadan Flid i samme, at enhver glædede sig derover. Sex Maaneder herpaa vilde den fremmede Frue lade Publicum see, hvor vidt Børnene vare komne; de maatte lære et Sørgespil uden ad, som var taget af den bibelske Historie, og dette blev i adskillige Veninders Nærværelse opført. Tilsidst gjorde Børnene Rede for hvad de havde lært af Religionen. De som vare Tilskuere herved, bleve saa fornøyede over alt hvad de havde seet og hørt, at de ikke kunde holde op at tale derom, og alle andre længtes nu efter, at Sørgespillet skulde endnu engang opføres. Fruen blev anmodet herom, og svarede, at hendes Gaard var for liden, hun frygtede ogsaa, at det maatte giøre for meget Opsyn i Byen, men dersom hun kunde faae en Gaard paa Landet, saa vilde hun hiertelig gjerne unde alle skikkelige Folk denne Fornøyelse. Dette Forslag blev antaget med Glæde, og en Gaard 3 Mile fra Rheims blev indrømmet Fruen, hvor hun lod indrette et smukt Theater, For at giøre Høitideligheden endnu meere fuldkommen, bad hun 60 af de fornemste Personer til Middagsmaaltid. Hertil fik hun fra alle Kanter Sølvtøy laant, saa at hun var i Besiddelse af en anseelig Deel Sølv. Hun laante ogsaa Juveler til at pynte sine Actricer med, og fik for meere end 500000 Livres, thi den ene vidste ikke, hvad de andre havde laant. Da Middagsmaaltidet var forbi, forføiede de Tilstædeværende sig hen til Skuespillet. Omtrent i Midten af Stykket maatte biskopens Vicarius gaae uden for, og da han gik igiennem et mørkt Sted, sagde en Mandsperson til ham: er det ham Hr. Lamaree, af en vis Anelse svarede han ja herpaa leverede Personen ham et Brev og gik bort Den hemmelige Maade hvormed dette Brev blev bragt, bevægede biskopens Vicarius til at brække det. Den fremmede Frue blev der givet Efterretning, at alting skulde være færdigt Kl. 11 saasom Selskabet førend denne Tid vilde være skilt ad. Vel var dette ikke tydeligt nok, men den Geistlige blev alligevel meget bestyrtet og viiste Brevet til to af de fornemste Øvrighedspersoner, af Staden, som vare iblant de Tilstædeværende. En af dem reiste strax bort, og kom allerede henimod Kl. 10 med det behøvende Mandskab tilbage. De stillede enhver paa sin anviste Post rundt omkring Gaarden, og da Selskabet reyste bort, samlede de to Øvrighedspersoner, deres Bekiendte i en nærliggende Bondebye. Her havde de besluttet at oppebie Sagens Udfald; men da de vare 60 i Tallet, af hvilke de fleste havde noget at tabe, derved, saa kunde de ey være rolige. De tog derfor tilbage til Gaarden, hvor Fruen og de to foregivne Englændere vare i Arbeyde med at pakke Sølvtøyet ind. Da Porten maatte opbrydes, saa havde de alle tre havt Tid til at tage Flugten, men de udsatte Poster bragte Fruentimmeret og een af Mandspersonerne til bage. De bekiendte, at de havde Vogne i Beredskab, for at føre deres Bytte bort. Fruentimmeret vilde tage til Sedan, hvor de havde en Hæler, Sølvtøyet, skulde skiules paa adskillige Steder ved denne Stad, og efterhaanden afhentes, og derpaa vilde de alle tre reyse til England. De to Bedragere bleve fastsatte, og siden dømte til at kagstryges, faae Brændemærke og forvises Landet. Det besynderligste er, at Frieskolen, som denne Bedragerinde har oprettet, endnu vedvarer.