Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-08-25
Etatsraad Stenfeldt. Man kan overlade den offentlige Mening Meget; men jeg antager iøvrigt, at Jntet bør afholde Nogen fra at udtale hvad han anseer for den offentlige Mening. Præsidenten: Førend jeg stiller Spørgsmaalet og Nedsættelse af en Comitee til Afstemning, skal jeg tillade mig, endnu et Øieblik at kalde Forsamlingens Opmærksomhed tilbage til de historiske Data angaaende denne Sags tidligere Skjebne, hvortil der allerede er bleven henviist saavel af den høitærede kongl. Commissarius, som af flere ærede Deputerede. Der er her alene Spørgsmaal, om Sagen skal optages til Behandling eller afvises, og, ved Afgjørelsen af dette Spørgsmaal, kunne disse Data vel fortjene at tages i Betragtning. Det er blevet erindret, at denne Sag oftere har været under Ventilation i denne Forsamling ihvorvel med forskjellige Tilsætninger, som udentvivl have havt betydelig Jndflydelse paa den Modtagelse, den har fundet, men uden at det nogen finde er kommet til Resultat. Derimod er det bekjendt, med hvor levende Jnteresse den selvsamme Sag er bleven behandlet i den viborgske Forsamling, og at den derfra er bleven Gjenstand for gjentagne Petitioner. Heri forekommer mig nu at ligge en ikke ringe Opfordring til, ogsaa her engang at underkaste Sagen en omhyggelig Drøftelse, hvorved det jo lades aldeles afgjort, om Resultatet vil blive convergerende med det, hvortil de jydske Stænder ere komne, eller divergerende derfra; og saameget ønskeligere er det, at Undersøgelsen, som der er bleven ført, bliver suppleret fra denne Side, som der i Østifterne er et ulige større Antal saavel af offentlige Stiftelser som af Fidecommisgodser end i Jylland. Men Opfordringen ligger endnu nærmere og bestemtere. Da Sagen sidste Gang var under Forhandling i Viborg, i Aaret 1840, blev der yttret Betænkelighed, hvorvidt det kunde ansees betimeligt, at en Petition dengang - da den viborgske Forsamling var den sidste i Ordenen – gik ind til Regjeringen; denne vilde dog, meente man, neppe finde Anledning til at gaae ind paa et Andragende af denne Natur, saalænge som Sagen kun var drøftet i den ene Forsamling, og der yttredes derfor Ønske om, at Sagen maatte udsættes til næste Session. Da formeente man, vilde de jydske Stænder blive først sammenkaldte, og en Petition fra dem vilde da kunne blive naturlig Anledning for Østifternes Stænder til at følge efter; men selv i andet Fald, meente man, at disse vilde i den Stemning, der i Jylland havde udtalt sig for dette Anliggende, finde Opfordring til at gaae foran med Sagens omhyggelige Drøftelse. Det er nu indtruffet, at den roeskildske Forsamling er bleven den første i Tiden, og jeg vil henstille til nærmere Overveielse, hvad Jndtryk det vilde gjøre, dersom denne Sag ogsaa denne Gang skulde her blive skudt tilbage, om ikke en velgrundet Forventning derved vilde blive skuffet. Forsaavidt endelig, som Tidens Korthed og Arbeidets Vidtløftighed er paaberaabt som Grund for Sagens Afviisning, skal jeg blot erindre om, deels at, om jeg ikke feiler, ogsaa for den viborgske Forsamling i 1840, som var indskrænket til et lige saa knapt Tidsrum, rigelig den halve Tid var forløben, da Sagen blev bragt paa Bane, og at den desuagtet der nød Fremme, deels at den viborgske Stændertidende indeholder høist betydelige Bidrag til Sagens Behandling, hvorved Arbeidet vil være væsentlig lettet.