Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1804-12-05
Beløbet af de til Dr. Plum indkomne Gaver for Slagelse Brandlidte var den 27 Novbr. 3087 Rd. 38 s., Hvor er ikke - siger Hr. Doctorenved Anmeldelsen herom - denne Almeenaand hæderlig for Kiøbenhavn; Hvormeget kan ikke af den haabes og ved den virkes, naar det gielder om almeenvigtigere, os selv nærmere Anliggender, hvis Udførelse berver paa mange Kræfters og Stemmers frivillige Forening".De mange virksomme Foranstaltninger imod den franske Syges Jndsnigelse leder Danske Tilskuer til Betragtninger over en endnu værre Smitte, der ere saa sande og saa giennemtrængende, at Anmelderen vilde endog giøre sig en Samvittighed af, ikke at lade en saa velmenende Stemme ogsaa høre igiennem dette Blad. Sandt nok det er Tider, da kuns Faa have Øren for Sandheder af dette Slags, og endnu Færre kunne fatte Mod og Lyst til at giøre derefter; men des ideligere, des stærkere maae Enhver, som dertil føler mindste Kald, tale, og giøre Regning paa, at dog i det mindste Nogle ville befinde sig og itide vende om fra Fordærvelsens brede Vei. Her ere nogle af vor danske Sirachs Ord: At bringe Døden blant et Folk er at bringe Intet, imod at udbrede moralsk Fordærvelse mod at bringe Overdaadspesten med alle dens vederstyggelige, indtil tredie og fierde Led, ja endtil Slægternes endelige Undergang udmarvende og forgiftende Smitter og Syger derind. Og mod denne Smitte lader ingen Cordon sig drage, ingen Qvarantaine indrette ingen Cuur foretage. Det er, som Smitten anstak Climatet, som selve Luften blev en Sygdomsleder, eller rettete, dette Slag Sygdomme synes at have det tilfælles med Sanetveitsdandsen og andre voldsomme Kramper, at den meddeler sig til dem, der see derpaa, ja endog undertiden til dem, der staae hos for at raade og hielpe. Hvor er nu den Jver for nordisk Tarvelighed, Ærbarhed, Huuslighed, Vindskibelighed, hvis alt for vidt gaaende Strænghed selve en Tyge Rothe i sin herlige Tale til Selskabet for Borgerdyd fandt det fornødent at udpege Grændser for, hvor er nu den dybe Foragt for besmittet Rygte og besmittede Sæder, der for ikke stort flere Aar siden saa ofte endog udartede til Uretfærdighed og latterlige Fordomme, ikke blot vore offentlige - nær havde danske Tilskuer ladet sig friste til at bruge det ikke saa ganske upassende Ord, gemenne - Samqvem og Forlystelser, men ogsaa de indre Omgangsskredse aabne sig alt mere og mere, ei allene for Pigen af toetydigt, eller Konen af plettet Rygte, men selve for Friller, og Skiøgen, naar kun noget Slags Forhold kan synes at give hende den allermindste Adkomst dertil. Jkke blot umodne Yndlinges, men selve Børns Øren og Jndbildningsskraft vanhelliges og besudles. Og at det er saa, det er endda ikke det sørgeligste, ikke det skrækkeligste derved men at man finder, at det er saa saare vel saa; at man undres, ja vel harmes, eller i det mildeste leer, naar nogen drister sig at ymte om, at denne moralske Jnfection der allerede for vore Øine gaaer ned i tredie og fierde Led, er noget galt, noget sørgeligt, noget skrækkeligt; at Liderligheden, Løsagtigheden, Lasten ikke blot gaaer fræk, med opreist Hoved, men at den endog tør vilde kue eller kyse Ærbarhed og Sædelighed til at tie og skiule sig; at den tør pukke, spotte, trodse; det er det, der caracteri. serar vort Old fra en sørgelig og frygtelig Side. Jmod denne moralske Ødelæggelses Udbredelse veed Tilskueren, kuns eet Raad: "Jkke længer - siger han - maae man tillade den offentlige Menneng, eller rettere, den offentlige Stemme at være i Drenges, og Daarers, og Dandriveres, og Alskens Døgenigters Hænder; den Modløshed, og Sløvhed, der paa eengang ligesom gjorde saamange af Sandhedens mandigste og sindigste Ordførere, maalløse, maa forsvinde; ingen usel Menneskefrygt, mindste elendig Angest for Daarers Skoggerlatter og Spot maa være den Mands Tungebaand, der har vigtig og gavnlig Sandhed at sige. For Alting fornægte dog ingen, hvad han hele sin Levetid har erkjendt for sandt og rigtigt, for helligt og vigtigt, af Frygt eller Føielighed for dem, han hverken har Agt eller Kierlighed for; heller ikke tro man sig allerede reen og retfærdig, fordi man i Smug og i Krogene tager sig det diærve Mod at trække paa Skuldrene over Tiderne og Tone. Bort med denne svage Føielighed mod Laster og Liderligheder; ogsaa her gielder det, hvad hiin ved sin Strænghed ærværdige engelske Dommer, Sir Hale, sagde med Hensyn til sin Stilling: Naar jeg finder mig selv tilbøielig at vise Medlidenhed mod en Forbryder, lad mig ikke forglemme, at der er ogsaa er Medlidenhed, der skyldes mit Land." Ja, det er ikke blot en Medlidenhed, men en Retfærdighed, der skyldes Fædrelandet og Menneskeheden, at man yder Last og Liderlighed den Ringeagt, den Afsky, de fortiene o. s. v.