Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1796-12-16
J Maanedskrivtet Jris og Hede, for August 1796, findes de Moderates Catekismus, Sandheden helliget Rummet tillader ikke, at indføre den heel og holden i de Trondhjemske Tidender men Slutningen deraf har man dog ej villet tilbageholde: den leveres altsaa her i den beste Hensigt, og med det Ønske, at den ikke maatte vorde miskjendt. Frie os fra det Onde Det er : Gid Religions Edikker og Troesformularer, og hvadsomhelst andet Navn man giver de Baand, med hvilke man søger at lænkebinde Overbeviisningen, og standse den frie Gransknings Yttring, maae forsages fra Oplysningens Enemærker og forvises hen til de Egne hvor Vankundighed og Klærke-Vælde have opreist deres Troner. Gid menneskelig Antoritet engang maa ophøre, at bruges som Baand, paa den tænkende Folkelærers Virksomhed og hans Fremgang med Tidernes Oplysning Gid Vedkommende maae engang bringes til at indsee, hvormangt et opvakt Hoved, der følte sig skikket til Folkelærer, og vilde anseet det for sit Livs beste Lyksalighed at kunne betræde denne Bane, og derfra udbrede Lys og Dyd og Trøst blandt sine Brødre, desuagtet unddrog sig derfra, fordi han ikke vilde ikke kunde paalægge sin Overbeviisning Tvang. Gid de maatte betænke, at jo mete Tænksomhed og Oplysning udbredes, des større vil Antallet blive paa dem, som kunderblevet de dueligste, ædleste Folkelærere, men af saa velgrundede Betænkeligheder heller vælge en anden Baue, og at da omsider Pladsen vil blive overladt til Mennesker af ligesaa indskrænket Hoved som Hjerte, til middelmaadige Stympere, der gribe denne Tilflugt, fordi de ere udygtige til alt andet, der søge Embedet for at leve, ikke for at virke og gavne, og der villig lade sig føre i Ledebaand, fordi de ikke kan eller ikke ændse at veilede sig selv. Hvilken sørgelig Udsigt til den kommende Slægt af Folkelærerne, dersom det da endnu vedbliver at være Forbrydelse, at tænke lysere end man for Aarhundrede den, og ved Oplysningens første fornyede Morgenrøde tænkte og kunde tænke, hvad maae Følgerne blive i Tiden, naar Lyset udbreder sig videre, og allene de, som just burde have gjort deres Brødre opmærksomme paa dets Skin, endnu tillukke Øynene, eller ej tør være bekiendte, at de kan see det? Naar da almindelig Foragt kommer til at hvile over Standen, eller naar vold somme Skridt blive Virkningen af den ilde ledede eller rettere den alt forlænge tilbageholdte Oplysning, hvo har da det første, det egentligste Ansvar derfor, hvor ligger den første Spire dertil, uden i hiin Tvang, hiine Baand paa Lærernes Samvittighed og Overbeviisning. Vist nok vilde det være overlet, vist nok vilde det være for tidligt, om disse Baand nu strax bleve sønderrevne, men nogen Begyndelse til deres Løsning burde og kunde unegtelig allerede nu skee. - Vist nok gives der ogsaa endnu man ge oplyste og værdige Folkelærere, der stræbe troelig at udrette til deres Brødres Beste, hvad de i saadan Forfatning formaae, men om de, i fald de førend deres Jndtrædelse i Standen havde staaet paa samme Trin af lys og fordomsfrie Kundskab, som de siden ved vedholdende Granskning har naaet, nogensinde vore blevne Folkelærere, derpaa kan i det mindste tvivles, at de, forud at at ingen Forbedring er at haaber ikke ønske at see deres Søn eller Sønnesøn i Tiden indtræde i samme Stand, det kan med Vished, formodes: At de selv ikke troe sig forpligtede eller beføiede til at fratræde Banen kan er med Føie lægges dem til Last; et saadant Skridt vilde er være andet, end at give des før og des. aabnere Plads for Stymperne, der hverken vilde have Evne eller Lyst til at udrette noget 3. det meget Gode, som den tro, tænkende og ædle Folkelærer endnu, uagtet hine Vanskeligheder, seer sig istand til at virke. Desuden er Almuen heller ikke endnu tilstrækkelig forberedet til at imodtage den rensede Fornuftlære, eller, hvilket er det samme, den rene Jesu Lære; det er altsaa for den nærværende Tid den redeligt Lærers Pligt at læmpe sig efter sine Tilhøreres Begreber, og for det første indskrænke sig til at veilede, dem til Tænksomhed, vænne dem til at forbinde sundere Begreber med visse Udtryk, som de tilforne enten slet ikke forstod eller misforstod, og allene bestride saadanne Fordomme, hvis skadelige Jndflydelse paa Moraliteten er meest øiensynlig og umiddelbar, men forresten lade de øvrige, indtil videre staae ved deres Værd, ikke styrke nogen i dem, men heller ikke aabenbar og voldsom antaste dem; saa falde de nemlig efterhaanden bort af sig selv, da de derimod ved utidig Modstand faae en ufortjent Vigtighed i de Svageres Øjne, saa at de siden med Haardnakkenhed holde fast ved dem.