Aalborg Stiftstidende, 1829-05-02
J Europa erobrede man Moldau, det store og lille Wallachie, en stor Deel af Bulgarien, 8 Fæstninger, de befæstede Stillinger ved Donauen, 2 befæstede Leire, 957 Kanoner, 180 Faner, uhyre Forraad, 17 større og 45 mindre Fartøier; 9 Paschaer og 22,500 Mand have strakt Vaaben, 1000 bulgariske Familier ere befriede af Slaveriet. J Asien satte man sig i Besiddelse af 3 Paschaliker med 6 Fæstninger, 3 faste Slotte, 3 Leire, 313 Kanoner, 195 Faner, 11 Hestehaler; 8 Paschaer og 8000 Soldater, bleve fangne, et Corps af 30000 Tyrker blev adsplittet og flere Tusinde indfødte Familier befriede fra det tyrkiske Tyrannie. Disse Fordele kostede Russerne Tabet af 8 Kanoner ved Schumla og 6000 Døde (naturligt er her Talen om de Krigere, der faldt for Fjendens Sværd, thi Sygdommenes og Hospitalernes Offere have sikkert været langt talrigere.) Den russiske Troppelinie gaaer nu fra det stærkt befæstede Kalefat til det paa nye befæstede Warna; Deven er besat, Basardschik og Pravadi ere dækkede, Forposterne staae ved Kamtschik, et tyrkisk Angreb paa Warna er seierrigt viist tilbage og da Tyrkerne intet Jndfald have vovet i Wallachiet, er dette det sikkreste Beviis paa Usandfærdigheden i de Beretninger, som af let fattelige Grunde paadigtede den russiske Armee en fuldkommen Desorganisation. Jkkun den, som er forblindet af personlig og lav Jnteresse, kan staae i Tvivl om, hvormeget Menneskeheden vilde vinde, om en barbarisk Magt, som af Himlen troer sig kaldet til at tyrannisere de skjønneste Lande paa Jorden, nu i dette Øieblik (maaskee det sidste, i hvilket dens Planer kan gjøres uskadelige) blev trængt tilbage i sine oprindelige Ørkener, og for stedse berøvet sin Frygtelighed, uagtet en taabelig Jversyge mod et christligt Folk allerede har givet den Culturens Vaaben i Hænder, uden at kunne skjænke den Culturens Aand. Rusland behøver ikkun fri Fart igjennem Bosphorus og Dardanellerne, men Europa higer efter igjen at optage saa mange mishandlede Nationer i sin Familie Forening, igjen at see saa mange store, engang høilig cultiverede Lande givne tilbage til Civilisationen og for bestandig at see dem sikkrede imod et ufornuftigt Barbaries trykkende Aag. Hvilke ere Hovedgrundene til Englands Frygt for den russiske Magts altfor snare Udvikling? Jmedens nogle engelske Forfattere have søgt at vise, hvormeget Ruslands nærværende Fremgangsmaade imod Tyrkiet ligner dets tidligere Adfærd mod Polen, have andre igjen yttret den Formening, at man ikkun skulde lade Rusland frit Raaderum, og endogsaa rolig see til, at det underkastede sig Tyrkiet, da Riget derved vilde blive altfor uhyre stort og altsaa af sig selv falde fra hinanden i flere mindre Stater. Oberst Evans søger derimod at vise, at dette ikke er meget sandsynligt og at sætte de Farer ud af hinanden, som en saa vigtig Forstørrelse af det russiske Gebeet maatte medføre for England, og lader sin Jndbildningskraft, med Hensyn til Ruslands Erobrings den inderlige Forbindelse imellem Rusland og NordAmerika, hvis fælleds Formaal maa være at styrte Storbritaniens Søe- og Handels-Herredømme, paa den Deeltagelse som Rusland viser Spaniens indre Forhold, paa den særdeles Omsorg, som den russiske Regjering yder Handelen med det indre Asien, og bringer i Erindring, hvad General-Consul Gamba i Tiflis har yttret, efter hvis Mening der ingen Tvivl kan være om, at en stor Deel af den asiatiske Handel igjen vil tage sin gamle Vei, fordi den er kortere, fordeelagtigere og ikke behersket af noget priviligeret Handelselskab. Reisen fra London til Havnene paa den indiske Halvøe antages at være 4 til 5000 danske Mile, fra Constantinopel til Bombai eller Surat vilde den kun være omtrent 7 til 800 danske Mile, deri indberegne en Landtransport af omtrent 100 Miil i et Land, som har stor Overflødighed paa Transportmidler, saasom: Muulæsler, Kammeler, og Oxer, og dertil endnu den Fordeel at besidde et meget vigtigt Mellemmarked i Erzerum. Herved forudsættes, at denne sidste Stad var i russisk Besiddelse, hvilket vel snatt vil være Tilfældet. - Jmellem Volga, paa hvilken Flod der allerede findes Dampskibsfart, er en Landtransport af omtrent 12 til 16 Mile, da Forbindelses Kanalen endnu ikke er aabnet, omendskiønt ogsaa dette snart vil være Tilfældet. Paa denne korte Landtransport finder allerede et saa betydeligt Samqvem Sted, at mere end 15000 Vogne i den dertil passende Aarstid ere i bestandig Bevægelse paa den. Tillige er Landtransporten her saa ubetydelig, at mange Baade, som gaae op af Vol gaen, tages fra hinanden og bringes til Lands til Don, for der atter at sættes sammen og bruges paa denne Flod. Begge de store Handelsveie fra Østen til det sorte Hav, som Russerne nu sandsynligviis ville søge at aabne, ville komme til at gaae gjennem den persiske Havbugt til Trapezunt og fra Grændserne af det chinesiske Tartarie, Bokhara, Punias til Mundingen af Donfloden. Fra denne Flodmunding og fra Trapezunt ville de træffe sammen i Constantinopel og derfra, rimeligviis med Dampskibe gaae til Middelhavet, samt opad Donauen og andre store Floder, Kuk gives i Overflødighed, især i Egnen af Taganrok, hvor de i enkelte Districter endogsaa findes paa Overfladen af Jorden. Afstanden fra Donauen til Rhinen, er ikke stor. Længe har man havt den Plan at forbinde disse 2 Floder, hvortil Omkostningerne ikke vilde være meget betydelige. J de Memoirer, man tilskriver Napoleon, anslaaes de til 700000 Pund Sterling. Den hele her anførte Handel kan og vil formodentlig blive ført paa de indiske Have uden mindste Deeltagelse af nogen anden Magt end af England. Sikkerheden, for Anarkie og Plyndring og det indre Asiens forbedrede Tilstand vilde uden Tvivl være meget fordeelagtig for Englands Manufacturer, naar de kunde besøge disse Markeder paa samme betingelser, som den nu herskende Stats Undersaatter. Men det ProhibitivSystem, som denne Stat i Almindelighed har antaget til Begunstigelse for sine Manufacturer og sin Handel, sætter det uden for al Tvivl, at Engelsk Fart igjennem Bosphorus med Tiden lidt efter lidt vilde blive besværet og hindret ved saa mange Jndskrænkninger, at brittiske Kjøbmænd ingen Fordeel vilde finde ved den. Følgerne af den nøiere Forbindelse, som saaledes vilde opstaae imellem Constantinopel og Orienten, vilde blive Connexioner og Correspondencer med Caubul, Lahore, Sind, Maratterne o. s. v.; Udsendinge vilde trænge ind i disse Lande; Planer til igjen at indsætte de afsatte Musnuds af alle Klasser vilde blive udspredte; den krigerske og utilfredse Deel af Befolkningen vilde blive tilskyndet til at ruste sig til Kamp, naar det blev den forestillet, at man havde et almindeligt Angreb mod den engelske Overmagt saavel i Europa som i Asien i Sigte, paa Understøttelse vilde det i Fremtiden ikke mangle og de indfødte Troppers Troskab vilde blive sat paa haarde Prøver. Saaledes vil en almindelig Gjæring udbrede sig i hine Egne, thi uagtet de betydelige Forbedringer under det brittiske Herredømme er Jndien dog af forskjellige Grunde og formedelst Omstændigheder, som deels ikke lade sig afværge, deels ufrivilligt ere foranledigede, overalt opfyldt med Familier af ødelagte Zemindarer, afsatte Øvrigheder, tugtede Pindarer og dethroniserede Rajaher og Nabober med deres talrige Slægtninge, Venner og Tilhængere.