Aarhuus Stifts-Tidende, 1833-11-28
da en Udlænding, der længe havde opholdt sig her i Riget, paa en Andens Spørgsmaal, om de Danske ikke af Naturen vare noget lunkne, giensvarede: "Lunkne, De ere saa kolde, at man kan kjøle Viin i dem – Denne Mangel paa Esprit i Nationen er altfor iøinefaldende til at den skulde kunne undgaae Regjeringens Opmærksomhed. Det er derfor at vor allernaadigste Konge, ved at tilsige Landet Jndførelsen, af Provindsialstænder, har tilkjendegivet, at et Hovedøiemed hermed er, at bidrage til Almeenaandens Oplivelse. For at dette kan opnaaes, er det imidlertid væsentligen nødvendigt, at Nationen selv bidrager Sit hertil, og dette kan ene og allene skee igjennem den offentlige Yttringsfrihed. Lad os i denne Henseende prise os lykkelige ved at vi leve i et Land, hvor Pressen er friere end i de fleste andre Lande, hvormed vi kunne sammenligne os, og hvor Regjeringen villigt laaner Øre til enhver Røst, der igjennem den lader sig høre forden. Men naar, Almeenaanden skal oplives, er det ikke nok, at det staaer paa Papiret. Man maa vise, at man virkelig ønsker at oplive den. Man maae ikke betragte Oppositionen med forhadte Øine, men gjerne see at offentlige Anliggender droftes offentlig, og at Misbrug, af Store og Smaae, ikke hengaae upaaankede. Kun, naar dette skeer, kan det tænkes, at Almeenaanden kan vækkes hos Folket. Hvor det Modsatte finder Sted, vil Alting snart synke i Dvale igjen. "Men hvad kommer alt dette Skolere formen ved, hører jeg Læserne sige. Jb, mere end man troer, Vort Stueliv og vor Stuelærdom hænger nøie sammen, og er i Grunden kun een og samme Ting, seet fra to forskjellige Sider. Vi ville for Øieblikket indskrænke os til een eneste bemærkning hør om, som nærmest frembyder sig for os. Jblandt de mange store Fordeele som man lover sig af Klassikernes Studium er ogsaa den, at Sandsen for et offentligt Liv derved vækkes. Derom kan man nu vistnok deklamere mange smukke Ting: om Oldtidens herrige Mønstre, om det store Liv som rørte sig i Romerstaten, om den gamle Verdens Aands Jndflydelse paa Barnets Sind, om Demosthenes's Veltalenheds Jldstrøm og Ciceros mesterlige Taler, &c. Men jeg siger som forhen: Gibsfigurer og intet Andet, Jeg blæser af alle saadannerhetoriske Figurer, og ad al den Sands for et offentligt Liv, der ingensteds findes uden i et støvet Skoleprogram, som Jngen læser. Lad os see den i det virkelige Liv, derpaa kommer det an. Mangler den der, da er det Hele ikke Andet end et Spilleværk, uden al Værd, og Betydning, og som kun yderligere bekræfter, at man ogsaa i dette Punkt blæser os spraglede Sæbebobler i Øinene. Stuelærde kan Skolen maaskee frembringe men ikkesdygtige Mænd for Livet. Philologer, kan den skabe, der med grammatisk, kritisk og antiqvarisk Erindition kunne kommentere over Ciceros og Demosthenes Taler, men ikke Mænd som selv kunne staae frem og tale med Fynd og Kraft til Vid og Sted. Pedanter kan den udklække, som kunne fremlespe assen Mængde smukke Talemaader om det store kraftige Liv, der bevægede sig i den herlige gamle Verden, men som ikke have Tanke af Jnteresse for det offentlige Liv, der bevæget sig om dem selv, men blotstlænges efter Aftenen, naar de kunne komme i Klubben og faae, deres Whilieller Bosionspartie. Og kan Nogen undre sig herover, En det ikke det samme Phænomen der viser sig her, som viser sig i hele den øvrige Opdragelse? Det er en praktisk Retning dermangler i hele vort Underviisningsvæsen – ikke blot det lærde – og hvorved Alting fordærves. Saalænge dette Savn ikke afhielpes, kan man gjøre hvad man vil, og man vil dog ikke vække nogen Sands for det offentlige Liv. Hvad nytter det, at der foretygges Skoledrengen en heel Deel Notitser og det offentlige Liv hos de Gamle, Det er ikke det Liv hvori han lever, og som har nogen Betydning for ham. Lad ham længe nok vide, at Regulus opoffrede sig for sit Fædreland, og at Cato var Mønstret paa Strenghed og Retfærdighed, Hvad kommer vel derudaf Regulus og Cato ere kun Ord og Navne for ham, men hans Fader og Lærere, J ere leven de Væsener. Naar han hos Eder ikke opdager noget Spor af Sands for et offentligt Liv, naar han seer Eder tie til enhver Nederdrægtighed og stryge Hatten for enhver Høivelbaarenhed, skjøndt J foragte ham i Eders Hjerter, naar han aldrig hører Eder tale med Varme og Fyrighed om Statens Anliggender eller yttre Eder med Kraft og Styrke imod det J ansee for Slet og Urigtigt - hvorledes skulde hiin Sands da vel vækkes hos ham, Lad os derfor blot arbeide paa at vække et saadant Liv hos os, saa vil hiin Sand nok komme af sig selv, men forinden maa vistnok baade vort lærde og ulærde Skolevæsen undergaae væsentlige Forandringer."