Politivennen, 1801-01-01
Adskillige Indretninger, hvorved Gaderne, identilkommende Frost. kunde gjøres mere vejsomme, end hidtil om Vinteren. Med alle de Foranstaltninger og Anordninger hidtil have været gjorte, og de ofte støre Anstrængelser og Bekostninger, hvorved man har vildet hindre Københavns Gader fra af gjøres uvessomme i Frostog Snevintre, har man dog hidtil fundet Frugten mindre end Nøjen. Udgiveren troer, at dette ikke vik blive Tilsældet, hvis efterstaaende Indretninger træffest han iler derfor med at fremsætte Dem, medens det endnu er Tid. 1) At lade alle løse Rendebrætter for Døre optages, førend den rette Frost begynder, og hensættes i Ejernes Gaarder, indtil den rette Foraarstø indfinder sig. De, som have lænkefaste Portbrætter eller Dørbrætter, kunne vel ikke optage disse, nødes altsaa til, hvergang der ophugges under Brætterne, at hvælve dem om paa Fortoget, men saa burde de ogsaa strax, naar Hugningen var overstaaet, lade dem falde tilbage paaderes Sted, og, villigen betale en Mulkt i Tilfælde af Forsømmelse. 2) At paalægge alle Husejere Opsyn med, at intet Vand af noget Slags udkastes eller gydes paa deres Fortoge, samt under Mullt at holde den fra deres Gaarde over Fortoget udløbende Rende aaben, at ikke deres eget Gaardvand, ved Rendens Stemming, oversvømmer og overfryser Fortoget. 3) At paalægge Stueog Kælderbeboerne, strax efter falden Snee, eller endog, i stort Snefald, medens dette vorer, og forinden Sneen ligger to Tommer højt, at feje Fortoget ganske reent. 4) At udstrække denne sidste Regel endog til Kørebroent saaledes at denne, enten af Stueog Kælderboerne allene, eller, om dette maatte synes for tungt, tillige af Folk som lønnedes enten af Magistraten, eller af Renovationskontrahenterne, stedse holdtes reen for Snee. Og maatte det saaledes Under alvorlig Mulkt paasees, at der, som nylig sagt, strax efter en liden Snee, men under og efter en stor Snee, tilbørlig fejedes, saa at intet saakaldet Snetraad kunde faae Tid til at lægge sig. *) Den paa Kørebroerne faldende Snee maatte skofles og fejes sammen efter Anvisning til Dynger, i en passende Afstand. For at disse Dynger ikke skulde optage Farten for Vogne, maatte de staae ned imod Rendestenen, og ikke af Gjenboer sættes to lige over for hinandent og maatte de da uden Forsømmelse bortføres af Renovationskontrahenterne til en inden eller uden Voldene anvisende Plads, for der i Ro at optøe. Det forstaaer sig, at den fra Fortogene affejede Snee maatte ogsaa henbringes paa disse Dynger, og aldeles ikke fejes ned i Rendestenene. 6) Naar Rendestenene ophugges, hvilket allerbedst bør skee efter Ordre, da bør Renovationsvognene være tilrede, for strax at paa- læsse Isen, og bortføre den uden for Byen, da det neppe er godt, at disse Iisklamper, som ikke let kan opstables, men snart ville nedrives og føres hen under Hestefødderne, lægges paa de omtalte Snedynger. 7) At gjøre den Orden ved Snees Nedkastelse fra Tage og Render, at denne Snee af Husejeren strax besørges fejet saavel af Fortoget, som af Kørebroen. 8) At lade alt af Husene udbærende Fejeskarn o. s. v., tilbageholdes, saalænge Frosten varer, og ikke udbæres, førenk paa den Tid Vognene komme, hvis Kudske da ved en Skralle af tilstrækkelig Lyd, eller ved at raabe ind i Gaardene, kunde fremkalde Piger og Gaardskarle. 3) At paalægge alle de Husejere, der istedet for, som andre, at lade deres Tagvand nedløbe igjennem Rendepiber af Blik, der dog ikke koste meget, heller overspøjte deres Medborgere dermed om Sommeren, og sende dem Istappe i Hovedet om Vinteren, at borttage hver Morgen de under Tagstenene eller Tagspøjterne ansatte Istappe. 10) At forbyde al Kanefart eller Slædefart inden Byens Volde, om der ellers skulde være de, som dog vilde fare, uagtet Haderne, ved de her tilraadede Forholdsregler, ville blive ganske blottede for Snee, og ikke engang, som hidtil om Vinteren er skeet, give Kanefarerne en Mødding af Skarn og sort Sne at ælte i. Sligt Forbud af Kanefart gavnede ved Fodgængernes større Sikkerhed, ikke blot fra at blive overkørt af Kanerne, men ogsaa fra at blive hugget om Orene eller i Øjnene af kaade Kanelapsers lange Pidske, hvilket sidste kun alt for ofre er hændet, endog dem der have gaaet langt inde paa Fortoget. Der er kun saa store Stæder, hvor det, som hidtil i København er skeet, er enhver som lyster tilladt at jage om i Kaner og sætte alle dem, der vandre i vigtigere og gavnligere Forretninger, i Frygt og Fare. Vel nødtes saaledes Kanefarerne til at spadsere ud af Staden, for der at bestige de ventende Kaner, men den billige Deel af dem vil ikke fortryde paa denne lille Motion, der paa engang sætter deres Medborgere i Sikkerhed for Overkørsel og Pidskesnært, og dem selo for den uanstændige Hujen, hvormed Københavns ubændige Gadedrænge ledsage Kanefarerne paa dens Gader og Torve. 11) Bønderslæder og Vogne maatte i Porterne eller paa Broerne renses fra den vedhængende Snee, for at denne ikke af dem indføres i Staden. I samme Hensigt maatte Sneens Sammenfejning og Bortkørsel, saaledes som ovenfor anbefalet paa Gaderne, fortsættes et Stykke ud paa Broerne. Dersom disse Forholdsregler, bifaldte af Vedkommende, og af dem forbedrede og tillagte de nødvendige nøjere Bestemmelser, blevsatte i Udøvelse, troer Udgiveren, at vore Gader og Torve istedet for, som hidtil om Vinteren, at være væmmelige og ufremkommelige Sneog Skarnælter, ville endog give bedre Vej, end om Sommeren. Hver Vinter er hidtil adskillige Personer overkørte andre have paa de glatte Fortoge havt farlige Fald, tildels brudt Arme eller Been, atter andre have forstødt sig paa de forskrækkelige Isklamper, som have været henkastede paa Kørevejen, uden at tale om den store Ødelæggelse for Heste og Slid paa Vogne. Regner man hertil de Sygdomme, som avles af vaade Fødder, og Fordærvelsen af Fodtøj, saa troer jeg at man vil finde ethvert Forslag der lover at hæve saa mange Ulemper, vel motivert, og skænke det den nøjagligste og velvilligste Overveielse. K. H. Seidelin.