Ribe Stifts Adresseaviser, 1843-05-03
Udenlandske Efterretninger. Sverrig. "Aftonbladet indeholder en Nekrolog, over den fra Lystleiren ved Christiania i 1821 bekjendte General, Grev Carl Henrik Posse, hvilken i en vis Henseende har vakt Opmærksomhed, og som paakalder nærmere Forklaringer eller Oplysninger. Der fortælles næmlig blandt Andet Følgende: "Ved Udbruddet af Krigen mod Danmark erholdt daværende Oberst Posse en Kommando som Brigadechef; og ogsaa da, midt under de Ubehageligheder for Vester Armeen, som vare en Følge af Feilene i dens Overbestyrelse, fik han Leilighed til ved Berreby at lade de under hans Befaling staaende Tropper lægge Mod og Tapperhed for Dagen. Da kort derpaa Armeen deeltes i tvende hver for sig agerende Fløie, anbetroedes ham Kommandoen over den venstre Fløi og paa samme Maade, som Oberstlieutenant Adlersparre. ved høire Fløi, førte Oberst Posse i denne Egenskab, umiddelbart under General en chef, høieste Befaling over flere Brigader, uagtet disse i Almindelighed, kommanderedes af ældre Regimentsofficerer. Allerede i Begyndelsen af Aaret 1809 havde Rigets farlige Stilling og Armeernes daarlige Ledning fremkaldt Ønsket om en Forandring i Rigets Bestyrelse; Oberst Friherre Posse var en Mand, som baade ved sin gode Dommekraft, sin Snarraadighed og sit Mod var skikket til at tage virksom Deel i Bestræbelserne for Rigets Frelse. At Meddelelser i saadant Øjemed fandt Sted mellem begge Fløichefer ved Vester=Armeen, er bekjendt, og Friherre Posse havde ogsaa Leilighed til, ved et Møde med Prinds Christian August paa Hafslund, under Skin af en simpel Underhandling om Stilstand, at overbevise sig om Prindsens velvillige Sindelag mod den svenske Nation, samt til af Prindsen at kunne udvirke et Løfte om ikke at falde ind i Landet, dersom Armeen skulde komme til at marschere (fra Grændsen, for at udføre et Foretagende, paa hvis snart indtrædende Nødvendighed Alt syntes at hentyde. Den rette Aarsag til, at Hr. Adlersparre blev den egentlige Leder af Jnsurrektionen, turde først nu, efter Begges Død, blive rigtig oplyst; det synes, som om den maa søges i Forhold inden Hovedstaden og den kongelige Familie, hvilke Tiden formodentlig vil opklare; det Visse er, at da den høire Fløi af Vester=Armeen, i største Hast og temmelig uforberedt, brød op fra Grændsens Forsvar og marscherede mod Hovedstaden, tog Friherre Posse strax ved Underretningen derom de nødvendigste Forholdsregler, for paa en og samme Tid at beskytte Grændsen og for i Tilfælde af et uheldigt Udfald samt Udbrud af indbyrdes Stridigheder, at kunne understøtte de Tropper, som udførte Forsøget paa at redde Fædrelandet af en ulykkelig politisk Stilling."- Her fortælles altsaa – siger "Berl. Td. uden at man endog har fundet det fornødent at bestyrke Beretningen med det mindste Forsøg paa Beviis, at Prinds Christian August som Hærfører for de norske Tropper midt under brændende Krig, under Paaskud af at underhandle om Vaabenstilstand, har knyttet et ganske andet Slags Underhandling med Fjenden og derved ladet sig, af egennyttige Bevæggrunde naturligviis, den svenske Krone i Perspektiv), forlede til at give Fjenden et Løfte, hvorved han aabenbart tilsidesatte Ærens og Pligtens Fordringer. Saaledes tænke ikke vi Danske os Prinds Christian August; han staaer endnu for os som en ædel, kraftig og aaben Karakter, og vi tilbagevise paa det Alvorligste alle saadanne Forsøg paa at beplette hans Minde. Beretninger, som den ovenstaaende, kunne ingen Tiltro finde hos os, med mindre fuldgyldige historiske Beviser for deres Sandhed fremlægges, og det forekommer os, at Sagen vel er saamegen Opmærksomhed værd. – Fremdeles gjør "Berl. Td." opmærksom paa, at Prinds Christian August, paa en aldeles fyldestgjørende Maade, for sin Souveræn godtgjorde Urimeligheden, ja Umuligheden af, under Armeens daværende mislige Forfatning og daarlige Forsyning at forsøge et Jndfald i Sverrig.