Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-10-24
Freden blev paa Russisk Side sluttet af Greverne Diebitsch, Alexis Orlov og Friederich Pahlen; paa Tyrkisk af Defterdaren Mehemed Sadik Effendi og Overdommeren af Natolien Abdul Ka dir Bei. 1ste Artikel: Al Fiendskab imellem begge Riger skal strax høre op, og Fred og Venskab, skal paa evig Tid oprettes imellem begge Herskere. En troe Overholdelse af alle Fredens Stipulationer loves. 2den Art. Den Russiske Keiser aftræder tilden Tyrkiske Moldau og Vallachiet tilligemed alle Erobringer paa denne og hiin Side af Balkan bierget, hvilke blive meget omstændeligt opregnede. 3die Art. Floden Pruth bliver Grændsen imellem begge Riger, nu som tilforn. Fra Pruth af bliver Donaufloden Grændselinien lige til dens Udløb i det sorte Hav ved St. Georgsmundingen; og saaledes at alle de Øer, som dannes af denne Flods Arme, forblive i Rusland Besiddelse, (hvoraf følger at Rusland bliver aldeles Herre over Handelen paa denne Flod.) Den høire Donaubred bliver nu som tilforn i den Oltomanniske Ports Besiddelse. Jmidlertid er man bleven enig om, at den høire Flodbred, fra det Punkt hvor den Donauarm, som kaldes St. Georg skilles fra den Arm, som kaldes Suline, skal forblive ubeboet i en Afstand af en Miil fra Floden, saa at intet Establissement maae der anlægges. Jkke heller maae paa de Øer, som forblive i det Russiske Riges Besiddelse, anlægges noget Establissement eller noget Fæstningsværk undtagen de fornødne Qvarantaine=Indretninger; (en Opmærksomhed mod Østerrige.) Begge Magters Coffardieskibe maae frit beseile Floden; men de Russiske Krigstibe maae ikke seile høiere opaf den end der hvor Pruth falder i Donau 4de Art.: I Asien skal følgende Grændse trækkes imellem begge Riger: den skal gaae fra den sydlige Grændse af Guriel ved det sorte Hav, saaledes at Staden Achalzik og Fortet Achalkalaki forbliver i Ruslands Besiddelse med en Landstrækning en Miil Sønden for samme; alle de øvrige Lande, som ere erobrede i Asien, Kars, Erzenrum o.s. v. blive givne Porten tilbage paa evige Tider; men Rusland beholder hele Kyststrækningen ved det sorte Hav, fra Kubanfloden til Havnen St. Nicolos. (Det aftraadte Land er en Aabning imellem Guriel og Grorgien og giver en lige Grændse.) 5te Art. Fyrstendømmerne Moldau og Vallachiet skulle vel erkiende Portens Overlehnsret (Suzerainitet); men da Rusland har garanteret deres Prosperitee, saa skulle de beholde alle de dem forhen tilstaaede Frieheder og, som skulle bestemmes nøiere i en separat Act; fuldkommen Religions og Handelsfriehed og en uafhængig National Bestyrelse (dette er vigtigt). 6te Art. De Clausuler i Conventionen af Akiermann, angaaende Servien, som hidindtil ikke ere blevne opfyldte af Porten, skulle ufortøvet blive det, hvortil hører tilbagegivelsen af de 6 Distrikter, som ere løsrevne fra Servien. 7de Art. De Russiske Undersaatter skulle nyde en uindstrænsket Handelsfrihed i det hele Ottomanniske Rige; Skibene skulle være frie for al Visitation, og naar de Russiske Undersaatter kun betale den tarismæssige Toldafgift, saa kunne de frit indføre deres Varer; samme Friehed tilstaaes især de af Rusland udførte Kornvarer. Passagen igiennem Canalen ved Constantinopel og Dardanellerne skal staae aldeles frie og aaben for Russiske Skibe under Handelsflag. Men ifølge samme Princip bliver ogsaa denne Passage erklæret for frie for alle de Nationers Haldelskibe, som ere i Fred med Porten. Skulde Porten nogensinde giøre Brud paa denne Artikel saa erkiender den Ruslands Ret til at betragte det som et Brud paa Tractaterne, saa at Rusland er strax berettiget til at ansee det som en Fiendtlihed og at udøve Repressalier imod det Ottomanniske Rige. (Denne en Artikel var værd at erobre Tyrkiet engang for og derpaa at give det igien tilbage; thi Rusland indrømmes derved en uvurdeerlig Rettighed for de fierneste Tider og ved alle muelige Omvæltninger i det Tyrkiske Rige. Rusland vil derved hæve sig til en enorme Handels vælde, og Asiens Handel vil komme i dets Hænder; Constantinopels fortrinlige Handelsbeliggenhed vil tabe sin Værd og blive forlagt til Odessa og det sydlige Ruslands Kyster. Hs. Majestæt den Russiske Keiser har derfor med Føie sagt til sit Folk i sin Proklamation: at denne Fred forskaffer Rusland rigelige og væsentlige Fordeele og at dets Krigeres Blod er blevet solgt til en betydelig Gevinst for Riget. Artiklen taler ikke noget om at Passagen imellem det sorte Hav og Archipelet skal kun staae aaben for de Nationer, som ikke ere i Krig med Rusland og at Russiske Krigskibe skulle ogsaa have Tilladelse til at passere den; men foruden at begge disse Bestemmelser kunne indeholdes i hemmelige Artikler, saa ville de tillige vist blive en naturlig Følge af de Forhold, hvori den Ottomanniske Port vil herefter komme til at staae til det Russiske Keiserdømme. 8de Art. Da den i den 6te Art. i Conventionen af Akiermann stipulerede Overeenskomst for at forskaffe Russiske Undersaatter Erstatning siden Aaret 1806 ikke er bleven opfyldt (denne Omstændighed tilligemed det forhen omtalte angaaende Servien beviser Ruslands Ret til at begynde Krig med Porten) og den Russiske Handel har siden denne Convention ved de Forholdsregler, som ere blevne tagne ved Bosphorus med Hensyn til Skibsfarten lidt saa betydeligt, saa er man bleven enig om at den Ottomanniske Port betaler til det Russiske Hof 1 1/2 Mill. Dukater i Forløbet af 18 Maaneder, hvorved alle videre Fordringer og Reklamationer blive ophævede. 9de Art. Da Krigen har foraarsaget det Keiserlige Hof betydelige Udgifter, saa erkiender Porten Nødvendigheden af at betale derfor en billig Erstatning. Af denne Aarsag forpligter den høie Port sig til foruden Aftrædelsen af det lidet Stykke Land i Asien, som det Russiske Hof vil modtage som et Afdrag paa den omtalte Godtgiørelse, at betale en Pengesum efter fælles Overeenskomst. (Man veed Aarsagen hvorfor denne Artikel er bleven saaledes udtrykket, og den røber Tilværelsen af hemmelige Artikler. Man antaget, at de 12 Mill. Dukater, hvortil denne Erstatning skal beløbe sig, skal omtrent udgiøre den Sum, som det første Feldttog kostede. Man har derfor Grund til at beundre den Russiske Keisers Høimodighed i denne Fordring; dog maae bemærkes, at det nærværende Aars Feldttog har temmelig godt betalt sig selv, og at den 7de Artikel vil endnu betale det bedre.) 10de Art. Da den høie Port giver sit fuldkomne Samtykke til Stipulationerne af Traktaten af 6te Juli 1827, som er bleven afsluttet imellem Rusland, Storbrittannien og Frankerige, saa tiltræder den tillige den Akt, som er afsluttet imellem disse Magter under 22de Marts 1829 og som er bygget paa Grundvolden af bemeldte Traktat, hvilken indeholder de nærmere Bestemmelser angaaende den definitive Execution af den (hvorved Bugten ved Arta og Volo blive Grækenlands Grændser). Saasnart nærværende Fredstraktat er bleven udvexlet afsender den høie Port Gesandte for at underhandle med de tre Magter om Traktatens Execution. 11te Art. Saasnart Fredstraktaten er ratifiteret af begge Magter, saa skal Porten tage de fornødne Forholdsregler til at exeqvere den, og ligesom det skeer, saa skal den Russiske Armee rømme de Lande, som den har besat; men Porten maae ikke saalænge indtil det er skeet blande sig i den indvortes Bestyrelse, som det Russiske Hof har indført i disse Lande. 12te Art. (Handler blot og Fiendtlighedernes Ophævelse saasnart Freden er understreven). 13de Art.: De høie contraherende Magter bevilge en almindelig Amnestie for alle deres Undersaatter, som have taget Deel i de militaire Operationer, eller udviist Hengivenhed for een eller anden af de contraherende Magter, saa at ingen kan hverken med Hensyn til sin Personel ler sin Formue blive foruroliget og forfulgt for hans udviste Forhold, og det skal staae ham frit for i en Tid af 18 Maaneder at udvandre med sin Familie og alle sine rørlige Eiendomme, til hvilket Land han lyster uden nogen Hindring. Endvidere skulle de respective Undersaatter, som opholde sig i de Lande, som af det Keiserlige Hof ere blevne givne tilbage til Porten eller aftraadte til den, nyde samme Rettighed. (Denne fortreffelige Artikel er Guld værd, og fortiener Opoffrelsen af et blodigt Feldttog, da den hele christelige Folkemængde i disse ulykkelige Lande kan derved blive løsgiort fra det Tyrkiske Barbarie og kan befolke Fyrstendømmernes og Grækenlands øde men frugtbare Egne; men den kan ogsaa let svække Portens Magt til det Yderste.) 14de Art.: Alle Krigsfanger paa begge Sider gives tilbage uden Løsepenge, undtagen de Christne, som af frie Villie ere gaaede over til den Mahomedanske Religion og de Mahomedanere, som ere gaaede over til den christelige. Samme Regel skal følges med Krigsfangerne for Fremtiden. 15de Art. Alle ældre Traktater imellem begge Magter blive bekræftede ved den nærværende 16de Art. - Fredstraktaten bliver ratificeret af de høie contraherende Hoffer inden 6 Ugers Forløb. Freden blev underskrevet i Adrianopel den (14de) Sepcbr. 1829 af de Tyrkiske Gesandte paa Dokumentet selv, som blev over leveret dem; (L. S.) Greve Alexis Orlov. (L. S.) Greve F. v. Pahlen. Bekræftet af Greve Diebitsch Sabalkansko, Chef for den 2den Armee. (Tør man tillade sig en almindelig Dom over denne Fredstractat, saa vil den maaskee omtrent komme til at bestaae i følgende: Denne Fred vil blive mere behagelig for de Russiske Handlende, Godseiere og Stormænd end for den Russiske Almue; den vil mere behage den cultiverede end den ucultiverede Deel af Folket. J det Tyrkiske Rige vil omtrent Jndtrykket blive det modsatte. Freden vil blive meere fordeelagtig for det østlige end for det vestlige Europa, og for den Magt hvis største Velstands-Kilde udspringer fra Asien vil den formodentlig blive mindst behagelig; med alt det maae alle upartiske Jagttagere tilstaae, at Freden vidner og en stor Høimodighed og en overordentlig politisk Viisdem)