Norske Intelligenssedler, 1797-04-26
Norske Jntelliger. No. 17. Onsdagen den 26. April 1797. vorledes anseer det respective Publicum Anmærkningerne i Jntelligents-Sedlen No. 8, i Anledning af de forhen givne Spørsmaal i Jntelligents-Sedlen No. 3, angaaende de jevnlige LiigPrædikener paa Landet: - Man sætter om der endnu gives Præster imellem, som er saa nederdrægtige at de med frit Mod overtræde Guds og Kongens befalinger, og holder sine Menigheder fængslet i den dybe Vandkundighed, at de bør betale for en Liigtale 10 Rdlr. eller en Koe, eller og i andet lignende dette, saa lærer dog Erfaringen, at der i en føje Tid har opsteget geistlige Mænd, som attraaer Maadelighed og Retfærdighed, hvilket udmærker og kroner værdige Mænd. Bestaaer det med Religionens System at anvende Liigtaler i Flæng: fra den meest formuende Bonde og nedad til Hyttebeboerne og Jnderster, fra de meest lastefulde indtil de uskyldigste og spædeste Børn, Kan Liig taler virke til Levnets Forbedring, naar nogle af Tilhørerne komme med et heelt Ruus, andre med et halvt? Hvad disse ved Hørelsen har imodtaget, bliver siden beseglet med en Godtaar eller din Skaal, forsvinder da ikke Hørelsens Ord under Annammelsen af en Taar, Seer man en Sværm Mennesker udholder i Sørgehuuset 1 a 2 ja 3 Jevndøgn i Overdaadighed og Fugtighed, hvorved den bedste Sæd qvæles, og det som mest indproppes bliver Jorden og Luften til Deel; Jorden beholder den største Deel og Luften Dunsterne; kan da Liigtaler ved saadan Fremgangsmaade staae i nogen Forbindelse med hinanden, eller kan alt dette bidrage til Godtgiørelse for de mange anvendte Bekostninger, som bortødsles ved Liigbegægnelser, - Den foromskrevne Koe er over 350 Aar gammel, og blev opforet ved den Fattiges Sved og Møje, og af de Tiders dumme Mennesker overleveret af de Fattige for Siælemesser, omsider piint og endelig dræbt og fortæret af Præster og Munke. Koen opstod efter Reformationen og havde i lang Tid den Ære at følge det første Par efter Liget, og kaldes Udlærs Koe. Udentvivl, siger A., er Koen fra gammel Tid vedbleven som Bidrag til Godtgiørelse for den ringe Tiende som i Norge ydes af Gaardene, i Forhold til Avlingen. Hermed sigter han, at ligesom Præsterne skulle være berettiget til høiere Jndkomst af Laden. Men er det ikke allerede Stænder paa Landet i Norge, som ere satte i Levitternes Sted; Stænder, som i sine Forretninger bærer sin Byrde og virkelig forestaar hellige Embeder; Mænd, der har bleven underholdt med Smuler, Desuden har De ikke paalistet Almuen nogen trykkende Byrde imod Loven; derom dømmer Deres eget Hierte og enhver Ædeltænkende efter Overbeviisning og Sandhedens evige Lov, 4 Moss. 18, 30 5 Mos. 14, 27, 29 - 5 Mos. 18, 8. Neh. 13, 10, o. s. v. Til den gode Mand, der efter sin Formeening ivrede saa patriotisk mod den Skik paa Landet, at holde Liig-Prædiken over de Afdøde, og betale de, som han opgav saa rundelig, maae det tillades een som boer i Fieldene, og derfor kommer silde, saaledes at tage til Gienmæle: Var det Sandhed, og i Sandhed patriotisk Jver for det sande Vel, alt hvad der udi vore Dage kommer frem, fra dem, der vil nu reformere Verden, kunde vi der lønnes som dens lovligen beskikkede Reformatores, tie; thi fra hvilket Verdens Hiørne lyder ikke nu den Røst, som vil for bædre alt - og troer at alle Ting, ved de nu tilraadede Forandringer, skal blive bædre. Det maae overlades Tiden og Erfarenheden at vise om det ogsaa bliver saa, ved alle de Anfald, som skeer paa alt hvad der allene bærer Præg af gudeligt og gammelt. - Dette viide vi imidlertid for vist, at den, endnu her og der, paa sine Steder brugelige Skik, at holde Liig-Prædiken over de Afdøde, hverken er saa kostbar ikke heller saa fordærvelig, som anført blev udaf den gode Anonym, som skrev, mod samme udi Christiania Jntelligenz-Blad. Jeg har været Præst i mange Aar i een af Landets ypperligste Egne, og har nøje Kiendskab til saa mange Præster og Almuer, at jeg kan notorisk vidne, at der ikke gives 1 blant 10 i hele Amter, som faaer 10 Rdlr. eller som der skrevet blev, en Koe, for de Liig-Prækener der giøres - Jeg er vis paa, at de allerfleste ikke engang udi deres heele Embedstid har faaet det. Min gudfrygtige og fromme Fader, som blev Semisecularius og elsket i sin heele Meenighed som Fader, gjorde sikkert over 1000de Liig-Prækener udi sin lange Embedstid, men aldrig fik han høiere end 4 eller 5 Rdlr. af de rigeste for nogen Liig-Præken, og mange gjorde han for 1 Rdlr., ja for 48 sk. og for intet - da enhver forlangte samme som en Høitid for den Dødes Venner, og gav derfor hvad de vilde selv, som man og for det meste maae saaledes tækkes med. Her i Sognet ere Liig-Prækener i samme Høitids Brug, og maaskee meer end alle andre Steder rundelig betales; men saa hyppig skeer dog ikke dette, som han troede der skrev, og saa aldeles farligt er det ikke heller for Moralen og de gode Sæder, som han opgav, der han skrev det Naar Kone eller Mand, af de rigeste og beste, døer, som nok i Sandhed efterlader sig langt meer end mangen Byens Mand vel troer at Vadmels Trøien eier, saa er Aflægget for en Liig Præken over saadan, enten, som han skrev, 1 Koe eller fuld Koens Værd, og neppe veed jeg, nogen af de Betalende har nogensinde anseet dette for en saa besværlig Udgift; thi de gode rige Gubber, som ved deres Barnedaabe ofte ikke meere end 8 a 10 sk., og ved deres Høitids-Offer ikke give meere end mange Fattige i Byerne - og ofte hændte Præsten 1 a 2 Mile i det værste Føre til den Døende, uden derfor at betale end det ringeste - de og ingen anden giøre saa stort et Alæg til sin Præst naar Ægtefællen døer. - For deres Børn og andre, at ligpræte over, gives ikke meere, end hvad saa mange, der aldeles ej kan maale sig med dem i Pengevægt saa mange Gange, sætter blot en Aften ved 1 Lombre-Bord paa engang i Krukke-Beet. - Saa saare kostbar, som den gode Mand formener og opgav, er da aldeles ikke denne Skik i Landet, at den derfor ganske burde afgaae. Men at den er saa fordærvelig, som han tillagde og udskreg den, ved sin raske Tegning over dens usalige Jndflydelse paa Troe og Sæders Forfald, dette troer og antager vist ingen, uden de som dømme i Letsindighed og haanligen foragte baade Præst og Bonde, og kun saare lidet veed hvorledes Præst og Bonde ved deslige Leiligheder føler. Jeg har hørt mangfoldige Liig Prædikener af mere eller mindre Værd, og over alle Slags lige og forskiællige Personer, men jeg har aldrig hørt for nu af denne Anonym og S. T. Hr. Jversens Aviser, at de ei indeholde noget uden Vaas - og ere saa fordærvelige for sand Troe og Dyd - Guds Ord og Bibelen prædikes endnuher paa Landet, af de ikke alt for unge Prædikantere, ved slige Lejligheder - og Almuen her har endnu ej den allerringeste Formodning om, at den skulle være noget Vaas - og mod Sæderne anstødeligt Saa pyntet og studeret, skiønt og afpoleret kan vi vel aldeles ikke indklæde vort Fordrag for den simple Bonde, at jo en og anden let bevæbnet Modens Herre, som har dannet sig i Smagenefter vore Flyveblade og Journaler, vilde finde noget saare slaut, og noget lutter Vaas i det som Almuen endnu erkiender for sand Sieleføde - Det er ikke godt for nogen at opkaste sig som Dommer over begges Følelse og Smag, da samme saa aldeles contrasterer - og paa mangen Friskfyrs Følelse - og Smag - og Dom i vore Dage, over hvad som virkelig er skiønt og sundt og godt i offentlige Taler, fordi mange fleer, end vore simple og ulærde Bønder, billig appellere til en Bedres Kiendelse - Saa meget har jeg seet ved mange Liigbegiengelser, og veed med Vished: Har Religionens salige og varme Følelser opluet Hiertet, saa det haver staaet i en hellig Brand, for ham, som skabte og forløste det til sit udødelige Rige, Haver nogensinde Følelse af Troe og Dyd og Gudsfrygt og det Menneskes Værd, som haver dyrket dette som sit største Gode - Og haver Savnet heraf nogensinde rørt det Hierte der selv kiendte sig indvortes blottet herfor - Og har Ringsagtelse for Verden og dens hele usle Herlighed, som alt for meget og for ofte blinder vore Øjne, medens vi endnu boe i Hytter og Pauluner. Har alt dette, som saa meget adler vore Hierter og giør Overgangen let og vis for os, naar vi tillukke vore Øjne udi Christi Troe, paa Jorden nogensinde virket vældelig paa Hiertet, og i Sandhed været synlig virkende saavel paa Lærer som Tilhørere, saa har det vel været da, naar Venners dødelige Afgang haver blødgjort Hiertet, og forsamlet SørgeSkaren taus og maalløs ved den Grav, i hvilken Kroppen blev nedsænket paa den, som Præsten haver kiendt saa vel, at han nu kunde tale i beleilig Tid, og sige af sit eget Hierte det, som ikke sielden gaar dem lige ind i Hierteroed. - Saaledes haver jeg saa ofte hørt Liig Prækener over simple Bønder - Saaledes troer jeg og at enhver retsindig Præst, som føeler ved deslige Leiligheder hvad enhver Retskaffen føeler, glemmer da at være Panegyricus og tale det, som kunde skade nogen paa den Dødes Grav. - Skulde nogen saa for Resten, som det kaldtes udi S. T. Hr. Jversens Aviser, der finde noget som han holdt for Vaas, saa vaaser man dog virkelig i Sandhed nu saa ofte og saa offentlig paa Prænt, at man bør ej misunde dem, som holdes for at vaase udi Taler - da dog disse saa foragtede og usle Taler ofte ere mange gode og retskafne, redelige og nedtrykte Hierters eeneste Opmuntring - Trøst - og Balsom udi deres Hierters Saar - Sed - Sat - og gusti non est disputandum. hristiania Første Søndag efter Paaske den 23de Martii 1797 bleve i Vor Frelsers Kirke confirmerede Drenge 26, Piger 13, tilsammen 39.