Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-11-15
Fædrelandet. At ogsaa Danmark har tænkende og aandsbegavede Bønder, er især ved Stænder-Jnstitutionen tilstrækkeligt beviist, men en saa begavet Bonde, som den 26aarige Slesviger Laurids Skau, der med Ærlighed og Fasthed i Villien forener Klarhed i Tanken og veltalende Tunge, er hertillands et saa mærkværdigt Phænomen, at en saadan Personlighed i dens hele Fremtræden maa være af stor Jnteresse for enhver Fædrelandsven. Ogsaa blandt Hovedstadens intelligente Mænd er Laurids Skau nylig optraadt, idet han, ved de Festforsamlinger, der afhold tes i Ballerup Kro og paa den kgl. Skydebane til Ære for den slesvigske Forenings Deputation, hvis Medlem og Ordfører han var, med djærv Veltalenhed udtalte sig paa følgende Maade: Paa Skydebanen: "Mine Herrer, Da vi i Nordslesvig havde besluttet, offentlig at vise Ris Lorenzen og Posselt vor Erkjendtlighed, fordi de havde havt Mod og Fasthed nok til at holde paa vort Modersmaals Ret og værne om vor Folkeære, valgte vi en Dag, som ved sin egen Betydning kunde kaste Glands paa vor Fest, vi valgte Hs. Majestæts vor allernaadigste Konges Fødselsdag. Christian den Ottende var det, hvem Forsynet i sin Naade skjænkede et Hverv, saa høit og saa kongeligt, som det sjeldent falder i Kongernes Lod, at bryde de Aandslænker, der i Aarhundreder havde hvilet paa en ædel og kraftig Deel af Folket. Begyndelsen har Han gjort, og Han har lovet er at ville standse, for Værket er fuldendt. Jeg bragt det kongelige Løfte frem for Forsamlingen i Grams Slotshave, og Tusinders Stemmer overdøvede mig med Jubel, thi Jngen tvivlede paa, at Kongen vilde indløse sit Løfte. Heller ikke endnu tvivle vi derom, kan og vil ikke tvivle derom; thi hvo skulde være Folkets Ven, naar Kongen ikke var det, Og hvor paa Jorden vil Kongen finde en varmere og stærkere Ven end i det Folk, hvis Velgjører og Beskytter Han er, Og naar Han engang har indløst sit Lofte, og staaer derovre iblandt os, omringet af mange tusinde selvstændige Mænd, hver Manden trofast Ven, som tilraaber Ham: Tak Konge, ford Du brugte Dit Scepter, ikke til at bøie vor Nakke, men til at rette vor Ryg, ikke til at kue vort Sind, men til at reise vort Mod, saa at vi ikke maae behøve at see tilJorden, men frimodigt kan see ligge ud! – naar mang tusinde Stemmer tilraabe Ham Tak, fordi Han var en ret Konge i Landet; da skal Christian den Ottende nok føle, at, om end hans Dagværk var strengt og surt, maaskee strengere og surere end mangen Andens, saa lønner Aftenen Ham med en dyb Fred i Hans Sjæl og en kongelig Glæde i Hans Hjerte. Vi tvivle ikke, og vil ikke tvivle, Kongen skal nok indløse sit Løfte. "Men, mine Herrer, Jeg staaer idag i en Kreds af Mænd, som allerede for en stor Deel har indløst deres Løfte. Jkke alene Danmarks Konge anraabte vi om Beskyttelse imod vore mægtige og listige Undertrykkere; thi vi vidste, at naar Kongerne maae kæmpe for Folket, er Folkets Kraft deres hvasseste Sværd og dets Enighed deres stærkeste Skjold. Vi henvendte os ogsaa til vore Medborgere baade i Syden og Norden. Fra Folket med Relden til Vaaben lød Svaret; afsværg først Eders Mødres Maal og Eders Fædres Sæder, kom saa igjen Men de Danskes Hjerter aabnede sig for os, og de talte: vi fordre intet Offer, som gjør Hjertet Vee; ville I i os see Eders Brødre, da deele vi gjerne Godt og Ondt med Eder. Og det blev ikke ved Talen, mangen Mand har alt bragt sin Skjærv, for at vi kan smedde Vaaben til vor hellige Kamp for Aandens Lys og Frihed. "Mine Herrer, Jeg taler ikke alene i mit eget Navn og i mine to Venners, som have anmodet mig om at føre Ordet for dem; i hele den slesvigske Forenings Navn takker jeg enhver Broder i Kongeriget, som har rakt os sin Bistand. Vi kan vel trænge til den; thi Kampen er ikke snart til Ende og den vil blive hedere, end den er. Stod hele Nordslesvig som een Mand, da vare vi stærke nok ved os selv; thi hvad er stærkt, som et enigt Folk, med dets Konge i Spidsen, Men saaledes er det ikke endnu. Jkke enhver Mand iblandt os er en begeistret Patriot, der kan jage ud sin Forfængelighed, sin Misundelse, sin Angest, sin Karrighed, og hvad alle de Jammerligheder inden i os hedde, hvoraf en listig Fiende laver det tykkeste Bind for vore Øine, det fasteste Baand om vore Hænder, den strammeste Snøre om vore Fødder, end mindre kan enhver Mand iblandt os være en Helt, der, som den Herkules vi nylig saae i den gamle Mesters Værksted, staaer med Brystet frem og med Køllen i sin Haand, med hele sin Mine og Stilling sigende: her er jeg, hvor tør komme mig for nær, Men dog vaagner Livet flin hos os derovre, mange Fordomme og mange Smaaligheder drage allerede ud af vore Huse og Byer, og flere ville følge dem over Grændsen. Og hvis det er, som det synes, at Mange i Kongeriget have fast besluttet at staae og falde med os i denne Kamp for hele det danske Folks Ære og aandelige Liv, da skal vi med Guds Hielp nok faae Bugt med den lede Trold, og det skal vise sig, hvilke Kræfter der ligge i et Folks Nationalitet. "Mine Herrer, Vil de tømme dette Glas med os, naar vi Nordslesvigere, i vores og de Hjemmesiddendes Navn, byde den Fostbroderskab, Men det skal være meent, som om vi paa gammel dansk Viis blandede Blod med hinanden."J Ballerup Kro: "Mine Herrer, Naar man stedse skal kæmpe med Modgang og Modstand, saa kan man vel holde ud en Tid, men Svækkelse vil dog efterhaanden indfinde sig og Modet gaae tabt, hvis man ikke fra en anden Side kan finde den Sympathi og den Understøttelse, der er istand til at styrke og opretholde Kræfterne. At disse Ord indeholde en uimodsigelig Sandhed, – derom kan Jngen være eller blive bedre overbeviist end netop viVi befinde os i den Stilling, at vi bestandig staae i Kampens Hede, bestandig udsatte for Angreb, bestandig i Fare for at vorde et Folks største aandelige Gode berøvet, nemlig Sprog og Nationalitet. Denne Kamp er saa meget haardere, som den ikke føres med Ligemænd, men med mægtige Overmænd, med den dannede og intelligente Deel af Folket; og hvor svært det bliver os som simple Bønder at holde ud, hvor der skal kæmpes med aandelige Vaaben, et Noget, som mine Herrer ville indsee, uden at vi behøve at give en Skildring af Tingenes sande Tilstand, der baade vilde blive sørgelig og rædsom. Saameget glædeligere er det derfor, naar vi overalt hos det danske Folk gjøre den Erfaring, at man ikke alene sympathiserer med os, men ogsaa har isinde at yde os al mulig aandelig og materiel Understøttelse; at det danske Folk har fattet den alvorlige Beslutning, at de slesvigske Løver, som i Aarhundreder have været en Prydelse i de danske Kongers Skjoldmærke, ikke skal rives ud eller gaae under for Nordaldingernes Vælde. - Denne Overbeviisning, som vi kan bringe hjem med os til Nordslesvigs Beboere, vil bidrage overordentlig til at styrke deres Mod og give dem Kraft til at gaae frem paa den engang betraadte Bane. Vi takke Dem, mine Herrer, for den Ære, De bevise os idag, ikke alene paa vore egne, men ogsaa paa vore Landsmænds Vegne; thi vi ere ikke saa forfængelige, at vi kunne indbilde os, at dette Selskab er arrangeret alene for vor Skyld; – vi troe meget mere, at det er skeet for at vise vore Landsmænd, som vi her repræsentere, at de ikke staae ene, men at de meget mere stedse kunne gjøre Regning paa al den Understøttelse, som indenfor Lovens Grændser kan ydes dem. J Henhold hertil tillader jeg mig at foreslaae en Skaal for Enighed og Sammenhold, og dette især naar det gjælder Staten, og Nationaliteten. Altsaa for Enighed og Sammenhold, naar det gjælder!"¬