Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-06-03
Om den nu til 1ste October næstkommende forestaaende Stænderforsamling, mindede Gross. Meinert, ved følgende Ord: "Visselig, mine Herrer, blev Mai=Træet plantet i god Jord, og visselig er der fredet og det; det kunde saaledes ikke seile, at Træet maatte voxe, grønnes og blomstre – men mine Herrer, Danmarks Mai Træ er ikke et Træ, som blot er lysteligt at skue, ikke heller er det et Kundskabets Træ med forbuden Frugt; et Livsens Træ er det, et midt i Danmarks Have plantet frugtbærende Livssens=Træ. Derfor, mine Herrer, lader os for Træets Blomster ikke forglemme dets Frugter, lader os for Mai Hymnen ikke forglemme October-Sandheden – og, naar vi mindes den October som var, lader os da tillige huske paa den October som kommer. (Ja, ja den 1ste October, stærkt bifald.) Den Skaal, som jeg har den Ære at foreslaae, er for den forestaaende Forsamling af Danmarks Provindsialstænder. Pastor Gad tog derefter Ordet og sagde: at da han idag ved at træde ind i Stedets Have, som Jndskrivt over Jndgangen til Skydehuset, havde seet de gyldne Ord: "Den lige Vei er den bedste, da var det strax faldet ham ind, at dersom han her skulde udbringe en Skaal, saa maatte det være en, som ligger paa den lige Vei; men denne maatte nødvendigen føre dem tilbage til den Jnstitution, hvis Fest de her feirede. Det hører til det Godes Væsen, at det er godt for sin egen Skyld, uden Hensyn til dets Følger: allerede over denne Jnstitutions Tilværelse var der altsaa Grund til at glæde sig. Det Samme kunde man vel ogsaa sige naar man tænker paa Følgerne af dens Jndstiftelse; thi det kunde ikke feile, at disse allerede vare flere og vigtigere, end man ved første Øiekast turde være tilbøielig til at mene, navnligen var maaskee adskilligt mindre Godt blevet holdt tilbage, som uden denne Jnstitutions Jndstiftelse vilde være kommet frem. J alt Fald burde det ikke oversees, at mange af de vigtigste Følger henhøre til Aandens Rige, hvor de ikke kund synligen paavises eller med Tal angives, ligesom aldeles tilfældige og uforudseelige men fuldkommen gyldige Hindringer hidtil havde tilbageholdt selv de synlige Frugters Udvikling Men – "den lige Vei er den bedste, det, som derfor maatte ligge dem Alle saa nær, at intet kunde være dem nærmere det var Ønsket og en snar Afgjørelse af de mange vigtige i Stænderforsamlingen behandlede Sager. (Stort bifald) Vel kjendte de alle af deres Børnelærdom det Tilfælde, hvilket man har frelst Land og Rige ved at nøle (Bifald og Latter); men saavidt han erindrede, var Fabius cunctator Exempel det eneste, hvori der ved dette Middel var udrettet noget Stort (langt vedvarende Bifaldsraab, det var da og saa et aldeles særegent Tilfælde – medens han alene af den romerske Historie erindrede mange glimrende Seire, der bleve vundne, fordi man ikke opsatte at bruge den beleilige Tid. Langsomheds-Systemet var ofte nok fulg ved de mange fra alle Sider og Kanter indhentede Betænkninger og Erklæringer, som fylde vore Archiver (Bifald og Latter) og de mange Commissioner (stormende Applaus) hvis samtlige Medlemmer vare gaaede til hvile, førend man havde havt nogen Frugt af deres Arbeide (fornyet bifaldsraab);de af Stænderforsamlingerne behandlede Sager ønskede de derimod afgjorte efter et andet System (Ja, ja, fra alle Sider). Det gaaer, meente han, med Forbedringer i borgerlige Forhold, som i den sædelige Verden, jo tidligere jo bedre, Skulde Nogen imidlertid ansee denne hans Mening for eensidig, og endnu ville hylde Fabius's System (Latter), da vilde Forsamlingen vel intet have imod dets Anvendelse paa den Maade, som Historien synes at anvise samme, nemlig som en Undtagelse, enkelt Tilfælde, og den vilde neppe opponere imod, at dette System gjordes gieldende med Hensyn til Trykkefrihedsplacaten (Nei, nei, og lydeligt Bravo). J de andre Sager ønskede De derimod en snar Afgjørelse, ikke blot for det meget Godes Skyld som De deraf lovede sig men ogsaa for Hans Skyld, hvis Gave Stænderinstitutionen er. Det kunde ikke feile, at Een og Anden i sin Til havde fraraadet at bringe denne Gave, og det var naturligt om de Samme end meente, at det aldeles ikke havde nogen Hast med de behandlede Sagers Afgjørelse (Bifald; en snar Afgjørelse vilde beskæmme selv de meest Vantroe og være det uomstødeligste Bevns for, at Gaven var virkelig, var frivillig og velbetænkt, en snar Afgjørelse af de vigtigste Sager og fremfor alle andre af Finantssagen stærkt bifald), vild fra alle Sider i Folket fremkalde en Jubel (Ja, Jal), som det længtes efter at bringe den ophøiede Giver. Han tillosig derfor at udbringe en Skaal for en snar Afgjørelse af de i Stænderforsamlingerne behandlede Sager. Paa denne Tale, der havde fremkaldt en livlig og glad Bevægelse i hele Forsamlingen, fulgte længe vedholdende og kraftige udraab af Bifald og Samstemning. Assessor Algreen-Ussing tog derpaa Ordet og sagde Hvilken Skaal jeg skal udbringe, derom kan jeg ikke være i Tvivl med mig selv. Andre have mange Skaaler; En for dette og en Anden for hiint. Jkke saaledes jeg. For mig er der een Skaal, og der er ingen anden Skaal, end denne ene: det er Skaalen for Offentlighed og Orden i Rigets Finantser (umaadeligt bifald). - Offentlighed, fuld stændig, uindskrænket Offentlighed i hele Rigets Finants- og Statsgjelds Væsen, (gjentaget bifald) dette er det første og det store Bud. Og det andet – ligesom dette: Orden, Jndskrænkninger, Besparelser, Ligevægt imellem Statens Jndtægter og Udgivter (stedse gjentagende stærkt bifald). Udi disse to Bud indbefattes al Loven og Propheterne (Latter og bifald). Og dette er ikke blot min Mening. Hvad spørger man vel ogsaa om min eller nogen anden Enkeltmands Mening, Det er hele Folkets Mening (Jal JaJal), og det er tillige Kongens Mening (Bravo), og deri ligger en Løftestang af titusinde Hænders Kraft, der nok vil løfte den Steen, som endnu ligger for Graven (stormende Jubel. – Det er hele Folkets Mening. Fra alle Landets stre Hjørner, fra alle Rigets fire Stænderforsamlinger, ere disse Ord udgaaede. Holsteneren, Slesvigeren, Nørrejyden, Øboeren, Alle have de med een Kæmpemund udtalt disse store, disse velgjørende Ord: Offentlighed og Orden i Rigets Finantser. Det er Kongens Mening. Nu skrive vi 1837, men allerede i Aaret 1813, altsaa nu for henved en Fjerdedeel af et Aarhundrede siden, tilsagde Kongen sit Folk Finantsernes Offentlighed og Kundgjørelsen af et aarligt Budget (stor Sensation, og siden den Tid er han aldrig bleven træt af at paabyde Finantsbestyrelsen Besparelser, Jndskrænkninger og Afbetalinger paa Statsgielden (Bravo), for at der kunde opnaaes fuldkommen Ligevægt imellem Statens Jndtægter og Udgifter (stærk Applaus). Naar vi altsaa endnu ikke ere i Besiddelse af disse Goder, er det i det mindste ikke Kongens Skyld (Hør, Hør . – "Det have vi jo allerede hørt saatit og ofte – Hørt det til og ofte Ja der har Du i Sandhed storligen Ret. Det er sagt til og ofte, og det er gjentaget til og ofte, og atter er det sagt om igien til og ofte og mange Gange; men derfor er det dog ikke sagt til og ofte nok, saalænge vi ikke see nogen Virkninger deraf (længe vedvarende bifald). Og hvilke Virkninger have vi seet deraf, spørger jeg. Jngen, aldeles Jngen (Neil Nei!).Er Finants=Commissionen blevet nedsat? Jngen almindeligt Neil. Er Regnskabet for 1835 bleven offentliggjort: Intet Neil Neil. Ere Besparelser blevne indførte, Jngen (Neild). Ere Jndskrænkninger blevne trufne? (Nei, et Ja, Neil Nei, Neil!) Jngen, ingen, aldeles ingen (stormende bifald). Nu saa er det heller ikke sagt til nok, saa er det heller ikke gjentaget for ofte. Det er i det mindste min Mening: saa længe min Fiende endnu staaer opreist, saa længe lægger jeg ikke bort mit gode Sværd. Aldrig (Bravo). Saa længe jeg skal tage Sæde i den Roeskilder Stændersal: mit første Ord skal være som mit sidste Ord for Offentlighed og Orden i Rigets Finantser, indtil vi engang see Virkningen deraf (enthustastisk, længe vedholdende Bravo). Saa ofte jeg skal være Giest ved dette store nationale Festmaaltid, min første, min sidste, min eneste Skaal skal være for Offentlighed og Orden i Rigets Finantser, indtil vi engang have opnaaet disse Goder (atter lydeligt bifald). Saa længe jeg kan røre Haand og Tunge, i Tale, i Skrift, paa Prent, overalt, hvor der kun er en Aabning, hvor der kun er en Ridse for den Tanke, der vil jeg indkile den med Overbeviisningens Styrke, indtil Døren engang springer op- og vi i Virkeligheden faae, hvad vi nu saa længe savne, saa længe forgiæves anholde om Offentlighed og Orden i Rigets Finantser." Vi formode, at Enhver, der har læst denne lille Tale, vil kunne begribe, med hvilken enthusiastisk Jubel den blev optagen; vi ere overbeviste om, at Echoet vil gjentone – for at bruge Ussings Ord – "fra alle Landets fire Hjørner. – og hvorlænge? – indtil vi engang see Virkningen deraf. Prof. David yttrede derefter, at der vistnok hørte Mod til, efterat de to foregaaende Talere med saamegen Kraft og Varme havde ført Ordet, nu at hæve sin Stemme og endnu mere til at modsige dem – men da han nu engang havde den Ulykke eller Lykke at blive regnet til Oppositionen, saa troede han ikke at burde lade sig afskrække fra at udtale hvad han havde at sige imod dem. Den ene Taler havde sagt, at naar Fabius cunctators Princip endeligen skulde gjøre si gieldende i Statsforholdene, saa var der et eneste Tilfælde, i hvilket han ønskede det bragt i Anvendelse og det var naar Talen skulde være om at forandre den bestaaende Trykkefrihedslovgivning. Nu var han vistnok ikke den, der vilde modsige Talerens Paastand, at man bør nøle med at berøve os hvad vi endnu have tilovers af Trykkefrihed, men det maatte han modsige, at der kun gives eet Tilfælde, hvori det er i Statens og Folkets Jnteresse, at bære sig af som Fabius. Og at den anden Taler, der saa djærvt havde talt og Finantsernes Orden og Offentlighed, ikke havde fæstet sit Blik paa det Punkt, med Hensyn til hvilket vi fremfor Alt maae ønske os en Fabius cunctator, netop for at vi kunne faae Orden og Offentlighed i Finantserne, det kunde han heller ikke lade hengaae uden Paatale. Enhver vilde vistnok allerede have gjettet, at han meente, at det var bedst, at vi nølede med at gjøre nye Statslaan. (bifald) Dermed havde det saamæn slet ingen Hast (stormende Jubel). "Lader os sluttede Taleren: "opvaagne af den lange Slummer, i hvilken vi drømte om Laanesystemets Lyksaligheder, i det mindste være berigede med den dyrt betalte Erfaring, at Laaneprojecternes Calculer ikke ere ubedragelige (Bravo), og lader os hellere see, om ikke et viist Besparelsessystem skulde bringe os videre (Ja! Jal Ja!). Vistnok er den lige Veden bedste; men den lige, den bedste, den eneste Vei, til Deficitets Dækning, til Orden og Offentlighed i Finantsbestyrelsen, det er: Jngen nye Statslaan, Vi behøve ved neppe at tilføie, at denne Togst, der paa en saa indtrængende Maade havde behandlet Dagens store Theema, optoges med lige saa lydeligt, som eenstemmigt bifald. Den oplivende Kraft, der ligger i Bevidstheden om Samstemning og Medhold hos mange Ligesindede, viiste sig atter ved denne festlige Leilighed. Vi vilde ønske, at alle Modstanderne af hvad vi ansee for den gode Sag, kunde hav været Vidner til den Stemning, der aldeles utvetydigt aabenbarede sig i denne hæderlige Forsamling, og vi ere forvissede om, at de vilde have hjembragt den Overbeviisning, at de have regnet feil, dersom de skulde have regnet paa, at Opnionen i den senere Tid skulde have tabt noget af sin Energi, saa at man ikke længer behøvede saa stort at reflectere paa samme. Selskabet skiltes af med et: Længe leve for Kongen.