Berlingske Tidende, 1832-11-26
Den Londonske Conferents har opløst sig, eller i det mindste suspenderet fine Raadslagninger. Efter Afslutningen af Conventionen af 2de October imellem det Engelske og Franske Ministerium erklærede den Russiske Gesandt, Fyrst Lieven, at hans ikke længere kunde medvirke til Afgjørelsen af dette ulykkelige Stridspørgsmaal, men at han havde befaling til at iagttage Begivenhedernes Udvikling og oppebie deres Afgjørelse, saasnart nogen af Conferentsens Medlemmer forlod Underhandlingen, og skred til Voldsomheder. Dette Tilfælde er nu indtruffet; FyrstLieven og Grev Matuschewirsch have opgivet deres Deeltagelse, og vor Befuldmægtigede har, ligesom den Østerrigske, fulgt deres Exempel. Enhver af Magterne har nu taget den Stilling, som Juli Revolutionen har anviist den, og al Jllusion er forbi. J Berlin hersker en overordentlig Virksomhed i det udenlandske Departement. Vor Statsminister Hr. Ancillon bivaanede en lang Conferents i det Kongelige Pallads, og arbeidede siden med den Russiske og den Østerrigske Befuldmægtigede. Courerer ilede bort i alle Rettninger, en Adjutant hos Kongen blev sendt til Coblenz, vore Tropper satte sig i Bevægelse, og i Dag læses i Statstidenden en officiel Erklæring, for ikke at lade Publicum i Uvished. Dette var saa meget mere nødvendigt, da det handlende Publicum er bleven meget forskrækket, Fonds dale, og Jntet har skadeligere Jndflydelse paa Handel og Vandel, end Usikkerhed i Henseende til de politiske Forhold. En betydelig Artilleriepark skal fra Magdeburg bringes til Rhinegnene, og Leverance-Contracter oprettes om Militair=Effecters Transport og Armeens Proviantering i Tilfælde af store Concentreringer. Meget var det dog at ønske, at den Franske Regjering alvorligen vilde overveje, hvad den foretager sig; den kan ved sin Uforsigtighed antænde en Lue, som ingen menneskelig Haand saasnart kan slukke, og som tilsidst kunde ramme Frankrige selv føleligst. Det er den Franske Politik, som efter alle frugtesløse Forsøg paa fremmed Bekostning at befæste sin ny Regjering i det Jndre, nu gjør et nyt Forsøg paa, ved at opretholde et System, som allerede ved sin Fødsel var misdannet. Ved Lord Palmerstons Eensidighed har den i London fundet Gjenklang, og troer sig nu stærk no til at kunne optræde med aabent Visir, lægge Sværdet i Vægtskaalen og voldsomt afgjøre en Strid, som er den fremmed, hvor meget end den sædvanlige Retsfølelse oprører sig derimod, og Klogskab selv synes at forbyde det. Thi Erobringen af Antmerpens Citadel vil hverken afkjøle de Franske Bevægelsesmænds Krigslyst eller skræmme Haager=Cabinettet til at give Slip paa, hvad det anseer for sin Ret, og at underskrive betingelser, som efter dets Mening vilde have den Hollandske Handels Undergang til følge. Man vilde altsaa Jntet have virket til Oppositionens Beroeligelse og det Belgisk Hollandske Stridspørgsmaals Bilæg gelse, dersom det Franske Feldttog skal ende under Antverpens Mure. Snarere vilde Oppositionen derved kun faae nye farlige Vaaben i Hænderne, og det Belgiske Spørgsmaal endnu mere forvikles. Det kan ikke være Pariser-Cabinettet ubekjendt, at den mindste Krænkelse af det Hollandske Territorium, det ringeste Forsøg paa at fortsætte Krigen efter det Antierpenske Citadells Erobring vilde være en Krigserklæring imod de Nordiske Magter. Hvortil da en militair Bravade, som vil være den største Ulykke for Staden Antwerpen og dog ikke give noget stort Resultat, saafremt man ellers vil holde den givne Forsikkring, at indskrænke den intenderede Expedition til Antverpens Erobring? Dette mærkelige Stykke læses i Dag (fra Allgemeine Zeitung, i næsten alle med Posten hidkomne tydske Aviser.