Jyske Efterretninger, 1771-04-12
(Følgende er indsendt.) Anter strepit inter olores: Patriotisk Svar fra en Landsbye Skoleholder paa det Pat diotiske ringe Tanker og Præsternes Forretninger og feede Jndkomster. Her siges, at hver bør aflegges efter sine Forretningers Besværlighed. Da det appliceres paa den geistlige Stand, saa fortrydes vel ey paa, at man spørger: hvor besværlig han agter en Præstes Embede, Det synes, at han holder Præstestanden for umistelig, og dog dømmer saa ringe om deres Embeds Forretninger. Jeg slutter, at den gode Mand har ingen anden Jndsigt heri, end den han maa skee har faaet hos en Postillant=Rytter, der har gjort nogle Coureer=Reyser til en Prædikestoel, og af ham har seet, hvor magelig han har sluppet derfra, og meener, at en Præstes vigtigste Forretning bestaaer i at prædike, og det er altsaa ikke besværligt. Erras, At en opbyggelig Prædiken, indrettet efter Meenighedens Tilstand til at forbedre dem, ikke uden Besværlighed enten kan giøres eller tales, nægter vel ingen fornuftig Mand uden for den geistlige Stand, men der ere endnu langt vigtigere Ting bundne til en Præ til: at give Agt paa sig selv og den ganske Meenighed, som stes Embede, det er det, som Paulus formaner Timotheum en Hyrde, der skal see efter, at han ikke mister et eneste neske til Kiærlighed imod Gud og sin Næste, for at blive Faar. En Præstes Embede bestaaer i at føre ethvert Men en god Christen og en duelig Borger. Mon dette være saa ringe en Sag, som den atheistiske Verden tænker. De allerblindeste Hedninger holde endnu Præstestanden iblant sig dens Forretningers Besværlighed iblant Christne ikke bedre. for baade Deele, baade umistelig og besværlig. Skulle da kunde kiendes, Hvor besværligt er det ikke, at omvende et eeneste Menneske, som er faldet paa ringe Tanker og Guds tan, om man ellers troer, at han er den, som Guds Ord Hellighed og Retfærdighed, og hvor læt falder det ikke Sa siger, han er, at forføre ham til de allerskiændeligste Gierninger, naar han først enten tvivler og ævig Straf og Belønning. Kan saadant et Menneske end nogen Tid entholde sig fra grove og forargelige Laster, han bliver dog aldrig en god Borger i Staten. Betroes ham et Embede da seer han ikkun efter sin egen Fordeel og Fornøyelse, Redelighed imod Kongen og Fædernelandet maae vist grunde sig paa Religionen imod Gud, derfor maae jo alle Embedsmænd giøre saa dyrebar en Eed. Er det nu ikke en Præstes Forretning for begge Deeles Skyld, at formane og holde ved i Tide og Utide ikke allerne paa Prædikestoelen og i Catechisation, men endog ved privat Omgængelse, at legge sig efter en nøye Kundskab om enhver af sine Tilhøreres Hoved=Affecter og Passioner, og derefter at forestille Synderen med Sagtmodighed sin Fordervelse, for at redde ham, baade fra timmelig og ævig Ulykke. Synes nu en ringe Tænkende, at dette ikke angaaer en Præst, fordi han maaskee ikke har den rette Jndsigt i Præsternes Pligter, og veed ikke, hvor dyr en Eed han giør baade Gud og sin Konge, eller man tænker, at det altid gaaer af uden Besværlighed, saa vil jeg lade det staae hen, indtil deres Samvittighed engang nøder dem til at gaae paa nye i Skole. Lad nu Forretningerne være saa lætte, som nogens, saa behag dog, at determinere en proportioneret Løn derefter.