Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1841-01-08
J den foreløbige Behandling af Sagen angaaende Mødificationer i Stænderinstitutionen og om Skattebevillingsret yttrede Auditeur Roulund blandt Andet: Den Bevægelse, som nu spores hos Folket, jeg siger det reent ud, har en større Udstrækning end Mange finde deres Regning ved at ville troe, og en større Betydning end det kan være behageligt tor Mange at høre; Tønderet er der imidlertid, og der behøves ingen Lynstraale fra Himmelen for at sætte det Hele i Brand. Jeg mener altsaa, at det vil være nødvendigt, at noget Tilfredsstillende snart maa skee, og ligesom Forandringen, 1 1660 udgik fra Folket, saaledes vilde det være smukt, om den forhaabede Forandring nu udgik fra Kongen. Det er derhos nødvendigt, at mange og vigtige Forberedelser maae forudgaae, som med størst Held kunne angives og formes af Regjeringen, dog skal jeg paa Grund af de mange Vanskeligheder, Man har fremhævet med Hensyn til Hertugdømmerne, ikke tilbageholde den Yttring, at naar Danmark fik en constitutionel-monarkisk Forfatning, og en Jndbydelse i den Anledning udgik til Hertugdømmerne, vilde Slesvig sandsynligviis slutte sig til Riget, i hvad saa Holsteen end vilde gjøre. Skulde denne Formening alligevel ikke befindes at være vel begrundet, vilde det desuagtet være altfor sørgeligt, om Danmark skulde lide end længere forde Statsfeils Skyld, der kunne bebreides de gamle Regjeringer. Jeg veed vel, at Dronning Margrethe begik den store Feil, da de slesvigske Fyrster 1386 vare uddøde, at hun atter forlenede Slesvig bort, og det til de holsteenske Grever; men jeg veed ogsaa, at hun 1397 udvirkede den Calmarske Union. Dette var da et Lyspunkt, som til evige Tider skal sprede Glands over Margrethes Minde - og hvad var ogsaa naturligere, end at tre Folk, som udspringe af een Rod, have eens Sprog, eens Sæder, og hartad eens Love, og som indbyrdes trænge til hinanden, igjen forenedes til een stor og mægtig Stamme; og jeg skulde meget tage Feil, om ikke snart eller seent den Rest igjen vil udgaae, som atter kalder Nordens Sønner tilsammen; da vil Norden blive stærk, og en ny Morgen vil da oprinde over et forvuget Folk. Vedbliver da Slesrig, imod Formodning, at stirre imod Syd, hvad Andet bliver da os tilovers end at vende Blikket imod Nord. Justitsraad Holm: Foranlediget ved nogle af den sidste Talers Yttringer, maa jeg erklære, at jeg kjender en stor Deel af Jylland, men efter min fulde Overbeviisning findes deri ingen Elementer til nogen Gjæring eller vel endog til Revolution. Etatsraad Brink-Seidelin, Kammerraad Aagaard, Justitsraad Rummelhoff og Selveier Skov, maatte, forsaavidt deres Erfaring strakte sig, gjentage samme Erklæring. Gaardmand, Kirk: "Ogsaa jeg maa give denne Erklæring. Hvad iøvrigt Stændernes Forening angaaer, er der en stor Mængde i det sydlige og vestlige Jylland, der ikke ønske den, med mindre Slesvigs Stænder bleve forenede med Kongerigets. Oberst Brock: "Ogsaa jeg nærer aldeles ingen Frygt for nogen voldsom Omvæltning under den nærværende Regjering: men for Fremtiden er en Forandring ønskelig, thi den staaer mørk for os, hvis der muligen skulde følge Konger, som ikke vare saa velsindede, som vor nuværende; og vi behøve blot at gaae tilbage i Historien, for at see, hvorledes en Tiberius, Claudius og Nero havde prægtige Fædre, men beskæmmede selv den Trone, de indtoge, saa at, hvad der bør gjøres for Fremtiden, bør skee nu. Neppe har nogen Konge besteget sin Trone med større Viisdom, og aldrig nogen med mere Erfaring, end Christian den Ottende; derfor bør vi henvende Bønner til ham om, at ordne Forholdene, som han i sin Viisdom finder det tjenligst, hvad enten han nu vil lade Mænd udvælge af alle fire Forsamlinger, for at udarbeide et Lovudkast, og siden forelægge Stænderne dette, eller han uden denne Medvirkning vil give os, hvad han anseer for det Bedste. Den Kongel. Commissarius har anført, at der er en Lov i Frankerig, der sætter Straf for at bede om Forandringer i Forfatningen; dette er meget sandt, men Loven taler, vel at mærke, kun om Forandring til en Republik, denne er aldeles ikke stemmende med de europæiske Forhold, hvilket Engellands Exempel efter Carl den Førstes, Frankerigs efter Ludvig den Sextendes Henrettelse noksom viser, ligesom paa den anden Side Polakkerne dyrt maatte betale deres Valgret med Tabet af deres Selvstændighed; og hvad § 112 af den norske Grundlor angaaer, bestemmer Grundloven neie, paa hvilken Maade Forandring i samme kan foretages. En constitutionel Forfatning er derimod europæisk, til den ere ogsaa vi, ved vor Cultur og Oplysning, modne, vi have allerede begyndt at gjøre en Overgang dertil; den hedenfarne Konge søgte at føre os Tidens Krav imøde, men den nærmere Udvikling maae vi vente af Christian den Ottende. No. Tde.