Berlingske Tidende, 1815-11-24
Paris, den 10de November. Formedelst de Forandringer og Tilsætninger, som hidtil endnu utbrudt ere blevne gjorte til Generalconventionen eller den almin lige Tractat med Frankrig, er den authentisk diplomatiske Udserdigelse og Publication af dette Actstykke, hvis bekiendte Hovedbetingelser allerede ere blevne underskrevne i Protocollerne, endnu ikke naafulgt. Jmidlertid circulerer følgende Udkast til den almindelige Fractat Efterat de allierede Magter, ved deres Anstrængelser og deres Vaabens Seire, have frelst Frankrig og Europa fra de Omvæltninger, hvormed Napoleon Bonapartes sidste Foretagende og det revolutionaire System, som man igien indførte i Frankrig, for at sætte fiint Foretagende igiennem, truede begge, og da de i dette Øieblik sile det Ønske med Hs. allerchristeligste Majestæt, ved ubrødelig Vedligeholdelse af den Kongelige Anseelse og Gienindførelse af Constitutionsdocumentet at befæste den lykkelig der tilveibragte Tingenes Or sen i Frankrig, saavel som mellem Frankrig og dets Naboer den gien dige Fortrolighed og Velvillie, som ved Revolutionens og Erobringsbestemets uheldsvangre Virkninger saalænge vare forstyrrede, saa have Deres Keiserl. og Kongel. Majestæter, i den Overbeviisning Et dette sidste Maal ikke vilde kunne opnaaes paa anden Maade end hed et Forlig, som giver dem retmæssig Skadesløsholdelse for den forbigangne, og sikker Borgen for den tilkommende Tid, med Hs. Majestæt Kongen af Frankrigs Jndvilgelse, overveiet Midlerne til at iværksætte dette Forlig, og efterat have erkiendt, at den Magterne skyldige Skadeserstatning hverken blot kunde bestaae i Lande eller blot i Penge, uden at træde den ene eller anden af Frankrigs vælientlige Jnteresser for nær, og at det vilde være hensigtsmæssigere at forene begge Fremgangsmaader, for at forebygge begge disse Ubehageligheder, have de ved deres nærværende Forhandlinger antaget dette til Basis, og ere tillige enige om, at det vil være nødvendigt, paa en bestemt Tid at lade et vist Antal allierede Tropper staae i FrankrigsGrændseprovindser. De ere desaarsag komne overeens om, at foren se forskellige, paa disse Grundlag byggede Foranstaltninger i en Definitivtractat. J denne Hensigt og til denne Ende har Hs. Majestæt a. for sig og sine Allierede paa den ene Side, og Hs. Majestæt kongen af Frankrig og Navarra paa den anden Side, udnævnt Befuldmægtigede, til at underhandle om, slutte og underskrive bemeldte Definitivtractat, nemlig: her følge Ministrenes Navne); hvilke, efter at have udvexlet deres i god og tilbørlig Form befundne Fuldmagter, have underskrevet efterstaaende Artikler: Art. 1. Frankrigs Grændser blive saaledes som de vare i Aaret 1790, med de giensidige i nærværende Artikel angivne Modificationer: a) Mod Norden bliver Grændselinien saaledes som den er bleven liestemt i Parisertractaten, indtil ligeoverfor Quiebrain; derfra gaaer den langs med de gamle Grændser af de belgiske Provindser det forrige Bispedømme Lüttich og Hertugdømmet Bouillon, som disse vare i Aaret 1790, og saaledes at de indsluttede Territorier af Philippeville, log Marienburg samt Fæstningerne af samme Navn tilligemed det hele Hertugdømme Bouillon komme til at ligge udenfor de franske Grændser. Fra Villiers ved Arval paa Grændserne af Departementet Ardennerne og Hertugdømmet Luxemburg) til Perle paa den Chaussee, ter gaaer fra Thionville til Trier, bliver Grændselinien som den er leven fastsat i Parisertractaten. Fra Perle af gaaer den over Launstorf, Walwich, Schardorf, Niederweiling, Pelleler, hvilke Bye samtlige vedblive at ligge under Frankrig, til Houvre og langs med de gamle Grændser af Landskabet Saarbrück, saa at Sarrelouis og Sar les Løb, samt de paa høire Side af ovenbetegnede Linie liggende Byer og deres Districter komme til at ligge udenfor de franske Grændser. Fra Landskabet Saarbrücks Grændser bliver Grændselinien den samme, som for nærværende Tid skiller Departementerne Mos og Nederrhin fra Tydskland, indtil Lauterfloden, som derpaa indtdens Udløb i Rhinen skal tiene til Grændse. Det hele paa venste Bred liggende Gebet, Fæstningen Landau indbefattet, skal hører til Tydskland. Dog skal hele Staden Weitzenburg, som denne Flod lober tværs igiennem, samt et District paa venstre Bred, forblive under Frankrig. Dette District maa ikke udgjøre over 1000 Tviser, og det skal endnu nærmere bestemmes af de Commissairer, til hvem de Grændsebestemmelse, som siden skal giøres, bliver overdraget. Fra Lauters Udløb, langs med Departementerne Nederrhin, Ovechiin, Doubs og Jura til Canton Waadt blive Grændserne som de ere blevne bestemte i Parisertractaten. Rhinens Strømlinie skal danne Grændsen mellem Frankrig og de tydske Stater, men i Besiddelsestilstanden af Øerne, saaledes som den, ifølge en ny Besigtigelse af denne Flods Løb, bliver bestemt, skal ingen Forandring finde Sted, Flodens Løb maa saa i Fremtiden forandre sig hvorledes det vil. Jnden tre Maaneder skulle af Magterne paa begge Sider udnævnes Commissairer til at foretage omtalte Besigtigelse. Halvparten af Broen, mellem Strasburg og Kehl skal høre til Frankrig, og den anden Halvpart til Storhertugdømmet Baden. - c) For at tilveiebringe en di rette Forbindelse mellem Canton Genf og Schweiz, skal den Deel af Landskabet Ger, der mod Østen begrændses af Leman, mod Sønden af Canton Gens Gebet, mod Norden af Canton Waadt, og mod Vesten af Versoirfloden og en Linie, som indfatter Sognene Coller, Bosoy og Megreis, men lader Sognet Ferney høre til Frankrig, af trædes til den schweizerske Forbundsstat og forenes med Canton Genf. Den franske Douanelinie skal opstilles vesten for Jura, saa at Landskabet Ger kommer til at ligge udenfor denne Linie. - d) Fra Grændserne af Canton Gens til det middellandske Hav skal den samme Grændselinie finde Sted, som i Aaret 1790 skilte Frankrig fra Savoyen og Grevskabet Niza. De Forholde, som Tractaten af 1814 havde gjenoprettet mellem Frankrig og Fyrstendømmet Monco, skulle for stedse ophøre, og samme Forholde finde Sted mellem dette Fyrstendømme og Hs. Majestæt Kongen af Sardinien. - e) Alle de Territorier og Districter, der indsluttes inden de franske Grændser, saaledes som disse ved nærværende Artikel ere blevne fastsatte, vedblive at være forenede med Frankrig Sk. De høie contraderende Magter skulle inden tre Maaneder efter Undertegnelsen af nærværende Tractat udnævne Commissairer, til at bringe Alt, hvad der angaaer denne giensidige Grændsebestemmelse, i Orden, og saasnart disse Commissairer ere færdige med Arbeidet, skulle Kort optages og Grændsepæle sættes, for at betegne de giensidige Grændser. Art. 2. De Fæstninger og Districter, som ifølge ovenstaaende, Artikel ikke meere skulle høre til det franske Gebet, skulle inden den Frist, som er bestemt i 9de Artikel af den nærværende Tractat hosføiede Militairconvention, overgives til de allierede Magter, og Hs. Majestæt Kongen af Frankrig frasiger sig for sig, sine Arvinger og Efterfølgere til evig Tid den Souverainitets- og Eiendomsret, som han hidtil udøvede over bemeldte Fæstninger og Districter. Art. 3. Da Huningens Fæstningsværker bestandig have sat Basel i Urolighed, ere de høie contraherende Magter, for at give Schweiet nyt Beviis paa deres Velvillie og Forsorg, indbyrdes blevne enige om at lade Huningens Fæstningsværker udrive, og den franske Regiering forpligter sig af samme Grund til ingensinde meere at opføre dem, og heller ikke at oprette andre Fæstningsværker i deres Sted i det mindste i en Afstand af tre Mile fra Staden Basel. Schweizes Neutralitet skal for Fremtiden udstrække til det Gebet, der ligger norden for en Linie, som løber ud fra Ugine, og, Annecersøen indbefattet, gaaer over Javerge til Lecheraine og derfra til Bourgetsøen, og til Rhone, saaledes som det er skeet med Provindserne Chablais og Fancigny i Wienercongressens Slutningsacts 92de Artikel. Art. 4. Den Pengeerstatning, som Frankrig skal give de allierede Magter, er fastsat til en Sum af 700 Millioner Franker. Maaden, Terminerne og Sikkerheden for Betalingen af denne Sum, skulle reguleres ved en særegen Convention, der skal have samme Kraft og Gyldighed, som om den Ord for Ord var indført i nærværende Tractat. Art. 5. Da den urolige og giærende Tilstand, som Frankrig, efter saamange voldsomme Rystelser, og især efter den sidste Omvæltning, uagtet Kongens fadetlige Hensigter og de Fordeele, som ved de Constitutionsacten ere blevne alle Klasser af hans Undersaatter til Deel, nødvendig endnu sporer, for Nabostaternes Sikkerheds Skyld giør temporaire Forsigtighedsforholdsregler nødvendige, har man holdt det for uundgaaeligt, paa en bestemt Tid at lade Stillinger i Frankrig besætte af et Corps allierede Tropper, under den udtrykke re lige Forbeholdelse, at denne Besættelse hverken maa giøre Jndgreb i Hs. allerchristeligste Majestæts Souverainitet eller i Besiddelsestilstanden, saaledes som den er bleven erkiendt og stadfæstet ved nærværende Tractat. Troppernes Antal maa ikke overstige 150,000 Mand. Den Overstbefalende for denne Armee udnævnes af de allierede Magter. Dette Armeecorps skal besætte de faste Pladser Conde, Va b) lenciennes, Bouchain, Cambray, le Quesnoy, Manbeuge, Landrecies, Avesnes, Recroy, Givet, samt Charlemont, Longen, Bitsh og Brohovedet Fort Louis. Da Frankrig skal sørge for den hertil bestemte Armees Underholdning, skal Alt, hvad denne Gienstand angaaer, reguleres i en egen Convention. J denne Convention, der i skal have samme Kraft og Gyldighed, som om den ordlydende var indført i nærværende Tractat, skulle ogsaa Forholdenne mellem Besættelsesarmeen og Landets civile og militaire Øvrigheder bestemmes Denne militaire Besættelse kan i det høieste vare fom Aar, og endes for denne Tidsfrist, naar de allierede Souverainer efter tre Aars Forløb, i Overeensstemmelse med Hs. Majestæt Kongen af Frankrig, tilfulde have overveiet den giensidige Stilling og Jnteresse, samt de i Fremskridt, Genoprettelsen af Orden og Rolighed har gjort i Frankrig, og eenstemmig have erkiendt, at de Bevæggrunde, som foranledigede denne Forholdsregel, ikke meere ere forhaanden. Men hvordan end Resultatet af denne Raadslagning falder ud, skulle, efter fem Aars Forløb alle af de allierede Tropper besatte Pladser og Stillinger, uden videre Ophold, rømmes og overgives til Hs. allerchristeligste Majestæt, hans Arvinger og Efterfølgere. Art. 6. Alle andre fremmede Tropper, som ikke høre til Besættelsesarmeen, skulle i bestemte Terminer, som den 9de Artikel i den nærværende Tractat hosføiede Militairconvention fastsætter, forlade det franske Gebet.