Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-06-19
Bibliotheque historique leverer en fuldstændig Beretning om de offentlige Spil og deres aarlige Udgivter i Paris. Den hele maanedlige Udgivt for 20 Borde er 114,290 Fr. Dertil kommer endnu den aarlige Huusleie 130,000 Fr. og Bureau-Omkostningerne 50,000 Fr. Jalt aarligen 1 Mill. 551,480 Fr. Forpagtnings pengene til Kronen udgjøre 6 Mill. og, naar Contracten sluttes paa 6 Aar, endnu 1 Mill. i Drikkepenge (pot de vin), følgeligen er den hele Forpagtningsudgivt 7 Mill. 718, 146 Fr. Derimod har Forpagteren maanedligen i Jndtægt 800,000 Fr. og aarligen 9 Mill. 600,000 Fr. Han har altsaa et aarligt Overskud af 1 Mill. 881,854 Fr., og naar Forpagtningstiden er forløben, en reen Fordeel af 11 Mill. 291,124 Fr. Da Lucian Bonaparte i Aaret 1804 forlod Frankrig, anslog man hans Formue til 200,000 Fr., foruden de 500,000 Rdlr., han havde staaende, som Laan, hos Familien St. Cruz i Spanien. J Paris efterlod han Hotel de Brienne, som han havde kjøbt for 300,000 Fr., og dette Hotel tilligemed Møblementet og omtrent 200 Malerier, afstod han til sin Moder Mad. Lætitia, for 900,000 Fr. Dertil kom hans Lønning som Senator, hans Jndkomster af Senatoriet Poppelsdorff, tilsammen 65,000 Fr., hvortil endnu maa regnes 1500 Fr., han nød som Medlem af det franske Jnstitut. Men disse 65,000 Fr. bleve fra 1810 af eller fra den Tid af, han havde faaet Passe sendte, ikke mere udbetalte. Senatet og Jnstitutet fik befaling, ikke at tælle ham meere blandt sine Medlemmer. Saalænge han opholdt sig i Jtalien, gav han stedse mere ud, end han fik ind, men, uden at anvende dem til Overdaadighed, brugte han dem især til sine Konstsamlingers Forøgelse og til Foretagender, hvorved han troede at forøge sine Capitaler. Hans Konstsager kostede ham 2 Mill., og det var langt mere, end de vare værd. Ogsaa anvendte han store Capitaler paa Bygninger og Eftergravninger. Tilsidst var hans Formue smeltet saa meget, at han maatte laane 100,000 Gylden hos Hieronymus, som den Gang endnu var Konge af Vestphalen. Men denne havde glemt den Godhed, Lucian 10 Aar i Forveien havde viist ham, og paastod nu Pengene tilbagebetalte med Strænghed. Lucian sendte nu sin Kones Juveler til Paris, og lod dem pantsætte, for at tilfredsstille sin Broder. Men det var ikke allene ved en overspændt Lyst til Konstsamling, som skilte ham ved den største Deel af hans Formue, at Lucian udmærkede sig, han vilde ogsaa glimre som Digter. Til den Ende skrev han et Digt: Carl den Store, hvortil Chateaubriands Genie du Christianiem havde givet ham Jdeen; Æmnet dertil søgte han i Christendommens Aarbøger, og valgte den Tidspunkt, da de lombardiske Konger udbredte deres Herredømme, over Syd-Jtalien. Han lod det først trykke i Engelland. Men Partiskheden gik saavidt, at efter den oven fra paabudne Taushed, de franske Blade ikke recenserede det, førend Napoleon var styrtet, og da Præsidenten i Jnstitutet paalagde Secretæren, at takke Lucian i en Skrivelse for det tilsendte Exemplar, modsatte adskillige Medlemmer af Classen sig dette Skridt, hvoraf der sikkert intet var blevet hvis ikke Sugard paa det eftertrykkeligste havde skildret dem det Nederdrægtige heri. Da Lucian 1815 vendte tilbage til Paris, vare de Mænd, der ikke vilde tillade, at der blev givet deres Collega et Svar, de første, der foreslog en Deputation, for at lykønske ham til hans Ankomst, og tilkjendegive ham, hvor meget Jnstitutet vilde føle sig smigret, naar han vilde skjænke deres Arbeider nogle Øieblikke. Alle beilede til den Ære, at gjøre ham deres Opvartning. Man forbauses ved at see Videnskabsmænd, der dog burde søge deres Hæder paa andre Veie end Hykleriets sædvanlige Glidebane, handle saaledes. Uagtet iøvrigt Digtet Carl den Store ikke gjorde nogen synderlig Lykke i Literaturen, saa har Forfatteren dog saa stor Faderkjerlighed til denne sin Kjæledægge, at han var i Begreb med at forfærdige en tredie Pragtudgave, med et Kobber til hver Sang. Tegningerne udførtes af Chatillon, under Forf. Opsigt, og for at stikke hver Plade i Kobber, betaltes 100 Guineer, hvilket allene udgjorde 120,000 Fr. Men al den Anstrængelse for at skaffe Bogen Afsætning, var forgjeves. End ikke det andet Oplag, som Didot havde trykt, kunde man blive af med.