Ribe Stifts Adresseaviser, 1827-01-16
Regnat amatus, amore potens, Rex tibi, cara, tuisqve parens. Huam celsus eminet in patrioSciold, throno. Leone fretus hyperborer, Iicroico! "Dania Rorquer sonant maria Campi, freta. Sis mihi frater Uterqve parens Rer erit almaqva danice gens. Sit una mentibus ara, socus. Uua et domus. Sen rastra, sen gerat arma manns Pro fratribue. Ret bone, regibus esto bonisDiguus avis! Gens tua sangvine creta probo Te duce digua sit et domino! Sit pace tessera: vive tage Pro patria! Belloqve, mente perire pia Pro patria! Nu besteg Skolens Fader, omringet af sin blomstrende Ungdom, Cathedret, og, efter at have takket den ne stædeværende Forsamling, som han for en Deel skytte, de dyrebare Malerier, nævnede han i sin latinske Tale, Jndledning de Hædersmænd, som forhundrede Aar sider havde bivaanet Jnaugutationshøitideligheden (Christine Harboe, Stifterinde af Harboe=Frue, og Støvringgaards-Frøkenkloster, Gabel, Seierherre ved Colbergbeide, den lærde Carsten Worm og Jubelle terne, Terpager og Seerup. Han antydede der. næst, at Kunstneren havde fremstillet Thuras og Fasters synlige billeder han derimod ønskede at udkaste en Skildring af den Aand, som oplivede disse skjønne Former; men indskrænkede sig nu til Thurg, og forbeholdt sig, næst Guds Hjælp, ved nærmeste Skolehøitid at skildte Falster. Men for at erholde det Standpunct, fra hvilket den hæderkrondte Thurgselhavde ønsket, at hans Forhold til Ribe=Skole Fulde betragtes: anførte Recteren en egenhændig, i Skolens Archiv bevaret Vitting af Samme, hvor han kalder sig en varm Ven af Lærerne og Discipiene i Ride Skole, og hilste ham nu med Hornss. Ord til Mæcenas i første Bogs første Oxe, idet han viste, at Thura ved sin lyse Aand, sin Lærdom, sin Humanitet og sit Venskab for den yngre, underordnede, tilbage holdne Falster, hvilket ikke svækkedes ved den bjærve Modstand, han stundom mødte hos denne, var en dyre at Prydeile for Skolen; og at han ved sine utrættelige lestræbelser for Skolebygningens Opførselse og for at lunde et Skolebibliothek fortjente at hedde dens Værge. sæt beundrede Anmælderen den livlige, herligen gjenemførte Jronie, med lken Jndvendingerne mod Vioppens Fortjenester ansertes istedetfor disse selv, hvorved aleren gav et oftere behandlet Æmne en ny, levende Jnteasse. Gjerne indrømmer Anmælderen, at dette mangelfuldkelet næppe tydelig fremstiller Jndholdet af denne andtige, skjønne, bjærve Tale; men han tilstaaer vil gen under Talen ganske at have hengivet sig til den hagelige Aandsnydelse, uden da at have den Hensigt at ledskrive disse Land. Desuden er det vel alle Tilhørernes ønske, at den gerlige Tale snart maa blive trykket. og deres Glæde over den derved tildeels fornyet. Da Rectoren havde ønsket Velsignelse over de salige Aan et, sluttedes Festligheden med følgende i versu Sapphio af ham forfattede Digt, som med For= og Efterspil, omponeret af Musiklater Lorenzen, blev afsjunget af Disciplene efter Melodien til Mathisons Adelaire: Factum ritu periere lustra; Tera qued gignit, genuit caducum; Nil habet firmi. Quatiuntur arces. Coela petentes! Seculum vertis fugiente curru, Stant tamen clari monumenta Thuræ, Gratia stor honor atqve mansit Hjus amico. a. i quid tu reverere landes, Inv. Om Tempus, Cumulum quid adig? Expetunt reges simulger: - cujus, Ludimagiatri Scilicet justum potius rocandum Froteris vanas tumuli columas, Cespitem rara pictate notum Usque decoras. Tempori si quis studeat probari, Falstre, Thur mouitus coronia. Patria virat, pius at qve justus, Bignaa amere. Invidum volges, bone, til mererist, Sæculo sidag, Tenet erce vannum, Turbin trædet paleas ferendag, Grana relinquet. Disse sidste Ord gjenlyde indnu i Anmælderens Indte, og han følet sig overbeviist om, at, hvis Man om 100 Aar atter holder Skolefest i Ride, vil Mindet om den for sin Skele utrættelige Thorup ei væ te Udført.