Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-03-26
(Jndsendt den 6 Martii.) Efterfølgende Yttringer af mine Følelser, ved Opførelsen af det Mozartske Mesterværk, ere blot en ringe Erkjendtlighed for den Glæde, som den store Tonekonstner, saavel tilforn, som ved dette Konst værks Opførelse, har forskaffet mig. At denne Opera, fra dens musikalske Side, giør en saa god Virkning paa den Danske Skueplads, og vinder saa meget velfortient Bifald, skylder den isærOrchesterets mesterlige Udførelse, under dets værdige og fortiente Anførere. Selv Hans Majestæt har, ved at beære dette Stykke, tvende Gange efter hinanden, med Sin høie Nærværelse, viist hvormeget han agtede denne Mozartske Opera. Jkke uden god Grund var og den Ros, som Mozarts Enke, ved Hr. Frydendals Benesis, gav det Danske Orchester, da hun yttrede sin Tilfredshed med det Ønske: "at hendes Mand endnu maatte have levet, for at være Vidne til, hvor mesterlig hans Don Juan blev udført af det Danske Orchester, og nydt en Glæde, som han endnu aldrig nød i Tydskland." Fremmede Musikkiendere fælde og samme fordeelagtige Dom over det Danske Orchester, ja, de give det endog Rang iblandt de første i Europa. Men snart maa man desværre frygte for, at Udlændingen ikke vil kunne misunde Dannemark dette Fortrin, thi ikke sielden hører man disse Konstens Sønner, som ikke selv have Formue eller formuende Beslægtede, som kunne understøtte dem, at fremkomme med disse Yttringer: at de enten maae forlade Konstens utaknemmelige Bane (uagtet de dertil ikke allene kunne have udmærket Talent og Genie, men og dertil have opoffret deres bedste Ungdomsaar, og vælge en anden Levevei eller og naar de ikke ere bundne ved Kone og Børn, da, som Mads Dam, *) at forlade deres Fædreneland, for hos *) Da denne haabefulde unge Konstner offentlig fremtraade, talte man almindelig om ham med En Fremmede at finde Det de forgiæves søgte hiemme. Ja hvo der, med Hensyn paa Tiderne og deres Dyrhed, vil sammenligne den Løn Orchesterets Medlemmer fik for en tredive Aars Tid siden, med den, de nu faae, vil erfare: at den, som da blev erkiendt duelig til Orchesterets Tieneste, strax nød saa stor en Løn, at han og en liden Familie deraf kunde have deres tarvelige Udkomme, nu derimod, da de fleste Livets Nødvendigheder ere sex Gange saa kostbare, vil han ikke kunde klæde sig selv anstændigt, for det lidet, som han faaer ved sin Ansættelse, og maa, først, efterat have tjent i flere Aar, kunne vente sig hiin Tids Løn. Formodentlig vil man indvende, at Orchesterets Medlemmer, i den Tid, som levnes dem fra Kongens Tieneste, kunne fortiene Noget, til Hielp til deres Udkomme. Men deels er det ikke muligt at faae Jnformationer paa ethvert Jnstrument, som behandles i Orchesteret; deels ere de ogsaa undertiden vanskelige nok at faae, og det især for dem, som ere ansatte i Orchesteret, da de ofte, formedelst Prøverne, maae forsømme, eller forandre Timerne hos deres Elever. Og saa danne Forsømmelser eller Forandring af Timerne, behage ikke de Forældre, som ønske deres Børns Fremgang. Naar det nu, uagtet disse Vanskelig heder, var muligt for dem at erholde Jnformationer, med hvad Lyst, eller hvad Tid have de da til at giøre videre Fremskridt i en Konst, som, foruden naturligt Talent, saavel fra dens theoretiske som praktiske Side, udfordrer megen og bestandig Øvelse? Sikkert tør man ogsaa haabe, at Hans Majestæt vilde, naar høie Vedkommende derom gjorde Forbøn, tilstaae en Benefis Forestilling af et Syngestykke til ethvert Medlem i Orchesteret, som havde tient Hans Majestæt i 25 Aar, eller som ved Flid havde udmærket sig, det vil sige, ved yndede Compositioner for Theateret, eller ved gavnlige theoretiske Værker. Der er ingen Tvivl om, at ihusiasme, og udbasunede hans Ros i offentlige Blade, nu derimod er det gandske med Taushed forbigaaet, at han, for mere end et halvt Aar siden tog Afskeed med sit Fædreneland. Jngen kan nægte, at han jo var en god Solospiller, at Orchesteret tabte i ham en nøiagtig Repienist, og at han tillige havde Genie, saa at han ved rigtig Undervisning og Veiledning i Compositionen kunde have bleven en Ære for sit vædreneland, jo Theaterets Personale vilde, med samme Redebonhed og Velvillighed, adlyde slig en Kongl. Befaling, som Orchesteret, ved de jevnlige Prøver og Forestillinger af Syngestykker og Balletter, som i Almindelighed vælges til Benefis-Forestillinger. Og hvorfor skulde Orchesterets Medlemmer ikke være ligesaa værdige og fortiente til saadan en Kongl. Naade, som Skuespillerne og Solodandserne? Horer der ikke, foruden Genie og naturligt Talent mange Aars uafbrudt Flid til, for blot at vorde en god praktisk Musikus Da Musikken kan frembringe saa ypperlige og gavnlige Virkninger paa Mennesket og dets moralsk Characteer, og altsaa kan vorde nyttig for Staten, skulde den da ikke upaatvivlelig fortiene en høi Rang iblandt de skiønne Konster, Burde ikke ogsaa dens Dyrkere og Forfremmere, ei allene vorde fritagne for trykkende Næringssorger, men snarere, efter Flid og Duelighed, paa en passende Maade opmuntres og belønnes, Danmark vilde, ligesaalidt som Tydskland og Frankrige, mangle udmærkede og ypperlige Tonekonstnere, naar Dansk Genie og Fortieneste blev paaskiønnet og fremmelske, og naa formaaende Mægtige, som ynde denne skiønne, ædle og nyttige Konst, gjorde Deres til, for at udbrede og befordre den, og lagde Sig disse Terentii Ord paa Hiertet: Nolte sinere per Vos attem Musicam Recidere ad pancos.