Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-02-16
(Jndsendt.) Ved at læse O. Rodes Jnserat i Nr. 12 af de Bl., glædede jeg mig, især naar jeg kunde tænke, at hans Anskuelser bleve deelte af Flere, at de bleve udtalte offentlig; der gaves da Leilighed til at modarbeide dem, og at gjendrive dem med Grunde, hvilket jeg forsøgte i Nr. 14 af dette Blad. Han er ved at svare paa min Artikel aldeles ikke gaaet ind paa Materien selv, har ikke med et eneste Ord gjendrevet mine Benegtelser af hans tidligere Paastand, at Godseierne almindelig udsugede Fæsterne, og jeg maa derfor antage ham fra denne Side slaaet af Marken. Da han ikkun har holdt sig til min Slutnings Opfordring, bliver der intet Andet tilbage, for mig, end at bevise det Usande og Urigtige i de afham anførte Specialin, og efter givet Løfte at staae til Ansvar for alle mine Handlinger. O. Rode siger, og deri har han meget Ret, at da jeg for 6 Aar siden kom til Durupgaards Gods, erklærede jeg, at det vilde høre til mine vigtigste Bestræbelser, at ophjælpe Bøndergodset, og jeg seer med Glæde af hans egen Erklæring, at han giver mig det Vidnesbyrd, at det er lykkedes mig, eller at vi idetmindste ere stærkt paa Vei til at have fordoblet Gaardenes Værdi, et Resultat, hvilket jeg, omendskjøndt jeg hver Gang, naar jeg kommer omkring i Byerne, har Leilighed til at fryde mig over de betydelig Fremskridt, vi have gjort, alligevel ikke har været sanguin nok til at antage at have opnaaet. Han søger rigtignok at bortraisonnere alle disse Resultaters gode Frugter for Bønderne, da han ikkun antager min Handlemaade at være ledet af egennyttige Hensigter, men selv om han havde Lov til at antage dette, vil dog enhver Upartisk og med Godsets Forhold iøvrigt aldeles Ubekjendt, ikke kunde andet end tilstaae, at i en 30 Aars Fæstetid, hvilket jeg antager for at være Gjennemsnitstidsrummet, vil der kunne høstes store Frugter, naar en Avlings Udbytte er bleven fordoblet. Da jeg overtog min nuværende Eiendom for 6 Aar siden, fandt jeg Godset trængende til Forbedring; jeg overveiede derfor de Midler, der stode til min Raadighed, for at op hjælpe dette, og kom derved til det Resultat, at jeg først og fremmest burde hæve Hoveriet; jeg erkjendte tillige, at naar dets Afløsning skulde bære alle de gode Frugter, den kunde, vilde den besparede Tids meest omhyggelige Anvendelse være Hovedopgaven for Bønderne. Jeg udsatte i den Anledning, for at opmuntre til en god Behandling af deres Jorder, for de bedst dyrkede Brakmarker Præmier, der, da jeg dengang ikke selv lagde Kalve til, bestode i 5 a 8 Ugers Kalve af mine bedste Køer, da jeg haabede derved tillige at kunne forbedre Bøndernes Qvægavl. Brakmarkerne bleve undersøgte een Gang om Foraaret og een Gang om Efteraaret af mig selv, i Forbindelse med 4 af Godsets Bønder, som Gaardmændene selv udvalgte. Resultatet, vi kom til, var, at vi ifjor Vinter kunde uddele 38 Kalve. Jeg fandt tillige en Mængde gamle Fæstere paa Godset, for hvilke Sønnen eller Svigersønnen drev Gaarden, for at knytte de Sidstes Jnteresse til Stederne, kom jeg deres Ønske imode og lod dem faae Fæste. Men da Evnerne vare svage, nøiedes jeg som oftest med en Jndfæstning af 3 a 400 Rbd., hvoraf sjelden mere end det Halve blev udbetalt, og Resten betales med rentefrie Afdrag i flere Aar. Forhøielsen i Landgilden indtraadte, i det Mindste med det Fulde, ikke førend de gamle Fæste res Død. De af O. Rode omtalte saakaldte Smaaredsler beløbe sig til 16 Mk., vurderet til Penge, pr. Gaard, og var allerede næsten almindelig da jeg kom til Godset. For at forbedre Bygningerne anlagde jeg øieblikkelig et Teglværk, og lod Egetræerne, der hidtil i Almindelighed vare solgte til Skibstømmer, skjære op til Huustømmer, hvilket Tømmer og brændte Muursteen jeg i de fleste Tilfælde overlod Bønderne gratis, ikkun sjelden betingede jeg Brænde= og Skjærelønnen. Men jeg erkjendte meget snart, at disse Midler ikke vilde fyldestgjøre mine Forbedringsplaner, der tillige bleve ledede af en ungdommelig, vel tilladelig Jver (jeg var nemlig ikkun 22 Aar, da jeg overtog Godset), naar jeg ikke fjernede adskillige Gaardmænd, hvis Evner, selv med de Offere jeg bragte, langt fra vare istand til at gjøre Noget til reel og radical Forbedring af deres Gaard og Avling. Der var især een By, der paa hele Landet var bekjendt som en af de simpleste, fattigste og elendigste, ved Navn Tjæreby, paa hvilken jeg i den Henseende henvendte min Opmærksomhed. Den første Bonde accorderede jeg ud, ved at give ham et Huus med Gaardsplads afgivtsfri, 1 Tønde Rug og 1 Tønde Byg aarlig, saa længe han og hans Kone lever, og tillod ham tillige at tage 2 eller 300 Rbd. i Afstaaelse af sin Eftermand. Den anden, den af O. Rode nævnte Gaardmand Rasmus Frandsen, lod jeg ideligen opfordre at følge den Forriges Exempel, at søge at blive enig med mig om Afstaaelsen af Gaarden, der var faldefærdig; Besætningen eiede han saa at sige ikke, Stillingen var saa jammerlig som den vel kunde være. Da mine idelige Opfordringer ikke hialp, saa satte jeg ham fra Gaarden, hvortil hans Restance, der bestod i 40 a 50 Rbd., efter ældre Forlig gav mig Ret; jeg behøver neppe at tilføie, at det ikke var Restancen, der foranledigede dette Skridt, men ikkun Ønsket om at see Gaarden i andre og dygtigere Hænder. Da jeg intet Huus havde til Disposition at anvise Manden, der ikkun havde at sørge for et Barn, da de andre to bleve paa Stedet, gav jeg ham, efter at have tilbageleveret ham sit Jndbo, 40 Rbd. til Hjælp til Huusleie. Da han atter giftede sig, tog jeg efter hans Ønske hans sidste Barn, en Dreng paa 7 a 8 Aar, fra ham, og lod det opdrage for min Regning hos hans Eftermand paa Stedet, der med sjelden Ædelmodighed, der fortjener mere Tak end jeg er istand til at yde ham, har taget sig af sin Formands samtlige Børn. Denne af mig, efter O. Rodes Sigende, saa dybt saarede Mand, har siden den Tid bestandig arbeidet hos mig, og især i den sidste Tid opført sig saa godt, at da jeg enten iaar eller til næste Aar agter at opføre nogle nye Huse, hvortil der skal lægges 3 Tønder Land, har jeg lovet ham allerede for nogen Tid siden det første nye Huus, jeg opfører. Hans Gaard bortfæstede jeg for 300 Rbd. imod at forpligte mig til at levere Egetømmer og Steen gratis, og at anvende af ovennævnte 300 Rbd. de 200 Rbd. til Fyrretømmer, hvilket er skeet. Jeg har den Glæde at see i Tjærebopført maaskee een af de bedste Gaarde, der findes paa Landet, til lysende Exempel for de øvrige, hvis Fremgang, jeg ligeledes allerede tydelig sporer. - De samme Principer ledede mig, da afdøde Ole Fikmands Avling atter skulde bortfæstes. Han efterlod sig en Enke, og, saavidt jeg mindes, 3 voxne Børn, Stedbørn af Enken. Enken, hvis Alder, efter hendes Udvortes at slutte, (hun var desværre aldeles døv og halv blind), jeg anslog at være 60 Aar (hendes Døbeseddel har jeg aldrig seet), forlangte at gifte sig igjen med pure unge Mænd; jeg vil ikke her opregne de mange daarlige Følger af slige unaturlige Giftermaal, ikke citere Forklaringer af Landets dygtigste Godsadministratorer, hvor de ivre imod slige i Almindelighed uheldbringende Forbindelser. Jeg veed at det Princip er rigtigt, naar jeg anvender i Valg af Fæstere den yderste Forsigtighed, ja endog Strenghed, forsaavidt som Valget staaer mig frit, især hvor det gjælder om at bringe en daarlig og forsømt Avling paa Benene. Nok var det, jeg negtede hende Tilladelse, men opfordrede hende til at lade et af Stedbornene, paa hvilke hun intet havde at udsætte, gifte sig, til hvilken jeg saa vilde bortfæste Gaarden, men det vilde hun ikke. Da jeg netop dengang havde en meget dygtig Liebhaver til Gaarden, gjorde jeg hende et andet Tilbud, der bestod i, at jeg vilde overlade hende hele Gaardens Besætning, der tilhørte mig, et Huus med Gaardsplads frit saalænge hun levede, fri Græsning og Fodring til en Ko paa Stedet og 3 eller 4 Tønder Korn aarlig, men dette vilde hun heller ikke; der var altsaa intet Andet at gjøre, end at opsætte denne forfaldne Gaards Reisning til kommende Tider. De store Udgivter, jeg dengang var geraadet i, deels ved Hoveriets Ophævelse og den deraf foranledigede Anskaffelse af aldeles nyt Jnventarium, Opførelsen af nye og nødvendige Bygninger paa Hovedgaardene, de ikke ubetydelige Summer, jeg anvendte paa Bøndergodset, i Forbindelse med de Vanskeligheder, ethvert nyt Establissement medfører, hvortil Aaret 1841 for Landmanden for gelige Følger sluttede sig, gjorde det aldeles nødvendigt for mig, saafremt jeg vilde vedblive at drive mit Gods med den Kraft jeg havde begyndt, at være betænkt paa at sikkre mig Afbenyttelsen af alle de lovlige Ressourceer, jeg havde at disponere over. Jblandt disse var den ved Forordningen af 1838 Godseierne, der ophæve Hoveriet, tilladte Nedlæggelse af Bøndergaarde. Jeg havde efter den Maalestok, der fulgtes af Rentekammeret, Lov til at forlange Nedlæggelsen af 5 a 6 Gaarde; jeg anmodede om Tilladelse til at kunne nedlægge 3, hvilket bevilgedes. En af disse Gaarde var dengang i Hænderne paa Hans Virkes Enke, der blev saa daarligt understøttet af hendes Sønner, at hun kom i en Restance af 140 til 150 Rbd. Hun afstod Gaarden til mig, imod at jeg skulde lade hende beholde Gaardspladsen og give hende 1 Tde. Rug om Aaret. Jeg opførte hende derefter et saaat sige nyt Huus paa hendes Gaardsplads, der omtrent er 1 Tde. Land stor, græsser hende en Ko om Sommeren og giver hende Fodring om Vinteren, forsaavidt hun ikke avler nok paa Pladsen. Hele Sommeren arbeider hun hos mig og har forsikket mig flere Gange, at hun har det bedre nu end forDen anden af disse Gaarde blev beboet af Gaardmand Peder Smed; denne af O. Rode saa dybt beklagede Mand bringer mig netop i dette Øieblik en af ham selv udarbeidet Beregning, hvorefter jeg har givet ham, tilligemed en Avling, der baade i Størrelse og Bonitet, fuldkommen kan maale sig med den tidligere, 5 a 600 Rbd i Bytte. Han befinder sig meget godt, er særdeles vel fornøiet med Handelen og er villig til at tilkjendegive dette for O. Rode baade mundtlig og skriftlig, naar det kunde tjene til at troste ham.