Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-06
De Følger, som store Handelshuses Sammenstyrtning har havt i den nyeste Tid, vare uberegnelige. Adskillige Tusinde Familier, hvis hele timelige Vel beroede paa disse Huses Virken, saae sig med eet skilte ved deres Brød. Fra disse udbredte sig Forlegenheden blandt Tusinde andre næringsdrivende Borgere, kort, de store Fallissementer virkede, som et electrisk Stød i alle Borgerclasser. Alle Næringsveie begyndte at aftage, og denne Aftagen er end ikke standset i dette Øjeblik. Mangfoldige hos Handelshuse indestaaende private Capitaler gik tabte, Privatcrediten forsvandt aldeles; mange af dem, som i dette Skibbrud havde frelst deres Capitaler, bleve bange, og vilde ikke sætte dem mere i faste Eiendomme, og end mindre hos Private, men allene i Statspapirer, der deels svarede de høieste Renter, deels medførte størst Sikkerhed. En, naturlig Følge heraf var, at Eiendomme maatte falde, og at Statspapirer, hvor meget end deres Masse, ved nye Laan, voxte, maatte stige i Prisen, til stor Fordeel for Udlændingerne, der havde kjøbt vore Papirer til Spotpris i Sølv, og endog gjort Jndskud i Banken til en Cours af 300, og nu igjen kunde sælge deres Bankobligationer til Landets Jndbyggere med en Avance af 15 til 25 pC. Fra nu af stolede de fleste Pengeeiere ikke mere paa egentlige Indkomster af Handel, Jndustrie og andre Nærings drifter, men ene paa Renterne af deres Capitaler i Statspapirer. Hver Udgivt blev nu af Capitalisterne beregnet efter Renter, og af den der ingen Renteindkomst havde, efter den dagligen sig forringende Indtægt. Et overdrevent occonomiserende System traadte istedetfor det forhen saa overdrevent ødslende. Dertil kom, at Kornvarer, een af Danmarks vigtigste Udførselsproducter, faldt, som de fleste af Landmandens Frembringelser, betydeligen i Prisen, medens hans fleste Udgivter vedbleve at være de samme som for Dog - intet menneskeligt Middel er fuldkomment. Banklaanet var en Nødvendighed, og dets uundgaaelige ufordeelagtige Virkninger maa lægges paa Vægtskaalen mod dens mange gode. Selv en Amputation bliver jo til en Velgierning, naar den kan frelse Livet. At faste Eiendomme ideligen maa sælges, og deres Priis derved falder, kan ikke være en Følge af egentlig Pengemangel, end ikke efter de af Nationalbanken ved Laanet 1820 inddragne 6 Mill. Sedler; thi da Coursen den Gang stod 310, altsaa over 1/2 Deel slettere end nu, da den staaer 250, saa udgjøre de 21 1/2 Mill. Sedler, der nu ere i Omløb, i virkelig Værdie omtrent ligesaa meget, som de 28 Mill. den Gang. Naar altsaa Forfatteren siger: Jeg maa tilstaae, at jeg, efter hvad jeg allerede har anført, ikke kan see anden Aarsag dertil Eiendommenes hyppige Salg og deres lave Priser), end Pengemangel; thi hvis Pengemangel ikke var, da maatte, som forhen før Krigen, Penge dog et eller andet Sted være at faae &c."- da kan jeg heri aldeles ikke være enig med ham, thi deels kan der, som jeg har viist, efter Sagens Natur, ikke være nogen egentlig Pengemangel, deels var det for Krigen heller ikke saa let at faae Penge paa anden og tredie Prioritet, og endelig er det heller ikke saa meget vanskeligere i vore Dage end før Krigen, at faae Penge paa sikkre første Prioriteter. Men at Capitalister ei saa villigen ville sætte Capitaler i usikkre Eiendomme og hos uvederheftige Creditorer, det er noget, som aldeles ikke beviser Pengemangel. Forf. mener, at Huse og Gaardes Værd i Grunden ikke er forringet, men deri feiler han. Er den paabudne Afgivt til Banken, de forøgede Skatter, den i virkelig Værdie forringede Jndtægt, det være nu for Producter eller i Leie, ikke en Forringelse i Eiendommenes Værd, Maa hine Bankrenter og forøgede Skatter ikke fradrages. Værdien, førend Prioritetshaveren kan beregne Pantets Sikkerhed, Sæt, at en Gaard var værd 10,000 Rdlr. D. C. førend Krigen, og man kun vil antage, at dens Skatter, istedetfor 100 Rd. D. C., nu ere 200 Rbd. S., og Heftelsen til Banken, beregnet til 6 1/2 pC. af Assurancen, f. Ex. 650 Rbdlr., er da ikke Eiendommen aabenbart saa meget mindre værd, som 4 pCt. Renterne af omtrent 3500. Naar nu dertil komme paaløbne Renter og Skatter, Udgivter til Reparation, som Mangel paa Gaardens Vedligeholdelse gjøre nødvendige, og som næsten altid blive det, ved de Eiendomme, der sælges efter Execution eller Forlig, mon da nogen kan fortænke dem, der ville sætte Penge i Eiendomme, det være offentlige Casser eller Private, at de ikke ville sætte samme uden paa sikkre Prioriteter, Det synes heller ikke at være dem, der søge Penge paa sikkre, men dem, der søge samme paa de mindre sikkre Panter, der klage og have Aarsag til at klage saa meget over Pengemangel.