Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1786-03-17
Døde. Kiøbenhavn den 22de Februarii: Hr. Justitsraad Niels Simonsen Munch, Committered i Orconomie= og Commerce=Collegio, samt Bogholder og Revisor ved den almindelige Brandforsikring, 70 Aar. Den 26de: Hr. Nicolai Møller, forden Capitain paa Vestindien, 48 Aar. Den 27de: Frue Cancellieraadinde Eilitz, født Horn, 40 Aar. Den 3die Martii. Madame Dorothea Hansen, forhen værende Postskriver Hr. Peder Sørensens, Huustroe, 61 Aar. været store, men dog kun givet ubestemte og uvisse Begreb fra sig. Min første Barndom har jeg tilbragt i Medina i Arabien. Jeg er selv opdraget under det Navn Acharat, hvilket Navn jeg ogsaa har beholdt paa mine Reiser i Africa og Asien. Jeg boede i Muftis Pallais, og havde 4 Personer omkring mig, en Hofmester mellem 55 til 60 Aar, navnlig Althotas og 3 Domestiquer, en Hvid, som var min Kammertiener, og 2 Sorte, hvoraf den ene var hos mig Dag og Nat. Min Hofmester har sagt mig, at jeg blev forældreløs, da jeg var kun 3 Maaneder gammel, og mine Forældre vare Christne og af Adel, men om deres Navn og mit Fødested har han stedse iagttaget den yderste Tavshed. Nogle ham undvigte Ord have ladet mig formode, at jeg er født i Maltha, men jeg har aldrig kundet faae Vished derom. Althotas, hvis Navn jeg ei kan udtale uden Rørelse, elskede mig, som en Fader, og underholdt mine Tilbøieligheder til Videnskaberne. Han havde Jndsigter, saavel i det Abstratte, som i det, der henhørte blot til Fornøielse. Bolaniken og den medicinske Physik vare de Videnskaber, hvori jeg gjorde den beste Fremgang. Han lærte mig at frygte Gud, at elske min Næste, og allevegne at ære Religionen og Lovene. Jeg bar, ligesom han, tyrkiske Klæder. Udvortes bekiendte vi os til den mahomedanske Religion, men den sande Religion var indprentet i vore Hierter. Mufti besøgte mig ofte, og omgikkedes mig meget venlig. Min Hofmester lærte mig de fleste østerlandske Sprog. Han talte ofte med mig om de egyptiske Pyramider. Jeg var kun 12 Aar gammel, og det som min Lærer havde fortalt mig om disse Underverker, opvakte Lyst hos mig til at reise. Althotas opfyldte endelig mine Ønsker. Han lod en Caravane giøre færdig, vi toge Afskeed fra Mustii, og reiste bort fra Medina. Vi kom til Mecca, hvor vi stege af i Scheriffs Pallais. Jeg maatte anskaffe mig prægtigere Klæder, og den tredie Dag efter min Ankomst forestilte min Hofmester mig for Monarken, der modtog mig med den største Ømhed. Ved det første Øiesyn af denne Prinds, følte jeg en Bevægelse hos mig. Mine Øine fløde over af Glædestaare, og jeg bemerkede den Umage, Prindsen, gjorde sig for at holde sine tilbage. Jeg blev 3 Aar. i Mecca, var daglig hos Scherif, og daglig tog hans Kierlighed for mig til. Ofte betragtede han mig med ømme Øiekast, og saae da fuld af brændende Hidsighed til Himlen, - og jeg gik fra ham fuld af Taknemmelighed, men plaget af en Nysgierrighed, som aldrig blev standset. Min Hofmester torde jeg ikke meere spørge, thi han gav mig den strengeste Afviisning, ligesom det skulle være en Forbrydelse, naar man ønskede at lære at kiende sine Forældre og sit Fødested. Om Natten holdt jeg an med Negeren, som sov hos mig, men han var ogsaa døv ved alle mine Spørgsmaale. Da jeg eengang mere levende end sædvanlig trængde ind paa ham, sagde han mig, at dersom jeg nogensinde skulde forlade Mecca, vilde en stor Ulykke forestaae mig, og at jeg i Besynderlighed maatte tage mig i Agt for Staden Trebisund. (Fortsettelsen følger.)