Adresseavis for Børn, 1780-03-08
De to, som i afvigte Aar bleve saaledes belønnere, vare en gammel Mand og en ung Pige Den gamle Mand blev holdt for at være god, værdig og velfortjent, fordi han havde levet i 75 Aar, og der var ikke et eneste Menneske, som kunde sige noget Ondt paa ham, men enhver maatte tilstaae: at han fra sin Ungdom af havde været flittig ved sit Arbeyde, at han stedse havde været tjenstagtig og venlig imod enhver, og at han havde opdraget sex Børn, med hvilke alle Mennesker vare vel tilfreds, samt og derfor, at hans 80 Aar gamle Kone havde i mange Aar været blind, saa at han med stor Besværlighed havde maattet pleye og opvarte hende, og dog alligevel opvartede han hende gjerne og med Glæde, uden nogentid at knurre derover, eller at være misfornøyet enten med hende eller med sin Skjebne. Pigen kunne vi ikke bedre beskrive, end at vi fortælle det, som Præsten har forsikkret om hende. Han mælder følgende Da jeg skulde lade denne lille Pige det vide, at hun iblandt Fruentimmerne var den, som Prisen for dette Aar var bleven tilkiendt, saa fandt jeg hende sysselsat med at lappe hendes syge Faders Brystdug; og da jeg sagde hende: - paa Søndag skulde jeg sætte Krandsen paa hende i Kirken, og offentlig i Herremandens Navn give hende den Foræring og Belønning, som var bleven hende tilkiendt formedelst hendes Dyd, saa svarede hun det fortjener jeg ikke! Og jeg svarede: saa fortjener hendes Dyd det. Men hun saae mig lige i Ansigtet med store Øyne og sagde: "Jeg veed ikke af nogen Dyd at sigel. Hvad, sagde jeg da skulde vi maaskee tage feyl af Personen; og hun være den urette? Er det ikke hende, som allerede i hendes ellevte Aar kom udi at tjene iblandt Fremmede, for Børn. Ja, svarede hun, thi jeg vilde irke tage mine Forældre deres Smule Brød ud af Munden, men selv fortjene mig det Brød, jeg skulde spise. Jeg spurgde altsaa videre. Har hendes Herskab ikke altid været tilfreds og fornøyet med hende: Og hun svarede: Jeg gjorde alting saa godt som jeg kunde, og videre bekymrede jeg mig ikke om nogen Ting! Er det ikke sandt, spurgde jeg videre, at hun allerede i hendes 15de Aar kom hjem igien, og at hun stedse siden har været hjemme i hendes Faders Huus. Hun svarede herpaa: Ja, det har jeg. Min Moder var dengang syg, da behøvede hun Pleye og Opvartning; og nu, efter hendes Død, behøver min gamle syge Fader det samme. Hun har altsaa vel, blev jeg ved, med hendes Hænders Arbeyde ernæret hendes udlevete Fader, og ligeledes ernærer denne hendes lille Syster, Ja, hvad jeg har kundet, det har jeg gjort, svarede hun hertil, og det maatte jo ogsaa være afskyeligt, om der var noget Barn, som ikke vilde gjøre det han er jo min Fader, han har jo opdraget mig, og det kan han nu ikke meere gjøre mod min Syster Jeg saae nu nok, at her var ingen Feyltagelse, og sagde altsaa Vær vel til Mode, min kjere lille Jomfrue, hun skal nu snart faae mindre Plage og Bekymring. Hundrede Daler bekommer hun, og saa vil der snart indfinde sig en god Mand som tager hende til Kone og forsørger hende Hun svarede: det har gandske vist endnu god Tid, thi omendskjønt jeg vel er 21 Aar gammel, saa er dog denne min Syster endnu ikkun liden, og kan hun vel ernære sig selv og vor gamle Fader. Dette er det, som Præsten fortæller om denne gode Pige. Deraf seer man nok, hvem Herremanden, han, og Folk der i Egnen pleye at holde for gode. Fortjener denne lille Jomfru ikke Navn af den gode Pige