Aalborg Stiftstidende, 1829-09-05
De Efterretninger man har fra Paris af 25de August lade ligesaalidet formode, at man der sætter Lid til hine Fredsefterretninger. Paa Børsen vare de meest forskjellige og urimelige Rygter i Omløb. Snart Telegraf Depescher forkyndte allerede, at den engelske Eskadre var løbet ind i det sorte Hav, snart talte man om, at en hemmelig Tractat imellem Frankrig, England og Østerrig var undertegnet den 13de i Paris og at en Coureer den 19de om Aftenen var afgaaet med en engelsk Brig som Overbringer af denne Efterretning til Constantinopel. Bladet la Gazette gjør sig al Umage for at modsige disse i sig selv usandsynlige Rygter og omtaler en overordentlig Coureers Ankomst, som havde forladt Constantinopel den 7de August. Der befrygtede man med hvert Øieblik Russernes Jndmarsch, i Adrianopel; der heed det, at Trapezunt frivillig havde aabnet General Paskewitsch sine Porte og at Erzerums Fald havde været en følge af et Mytterie af Janitschar-Partiet. Jøvrigt skal Sultan Mahmud, have yttret for Hr. Robert Gordon, at ikke allene hans egen men alle Musselmænds Villie vilde nøde ham til at forsvare sig til det Yderste. Grundigst behandles det vigtige Emne, hvorvidt en almindelig Krig er at befrygte eller ikke, i en Skrivelse fra Neder=Rhinen af 14de August, af hvilken vi meddele Læserne følgende herhen hørende Tirader: "Omstændighederne ere i Europas nærværende politiske Forviklinger, mere afgjørende end alle personlige Meninger og Ønsker; selv ikke de Mægtigste ere i Stand til at anvende deres Magt ene og allene efter deres eget Ønske, thi Magten selv er kun et Redskab, hvis Anvendelse i større eller mindre Grad igjen betinges af Omstændighederne og det bliver daglig klarere, at mange og netop de vigtigste Tildragelser tage en Vending, ganske modsat de Medvirkendes Formodning og Villie. - At optræde som krigførende Magt mod Rusland, vilde i Øieblikket være et Vovestykke for England, som vel selv en Pitt, der dog vovede Krigen, mod Frankrig i Aaret 1793, ikke saa let vilde tage paa sit Ansvar. Man betænke ikkun, hvormange at Englands vigtigste Jnteresser, der kunde blive conpromitterede; hvormange Fiender, baade paa denne og den anden Halvkugle, der kunde faae i Sinde at aftage Masken; hvorlidet sikkre de nye Venner, ja selv de gamle, ved mindste Uheld, vilde være. Paa den anden Side, hvad har vel Rusland stort at frygte af en Fjende, som næsten aldeles ikke kan naae det? Ved kunde den russiske Magt i Middelhavet snart være ødelagt, i Sortehavet kunde den lide Tab og paa Østersøens Kyster trues med Angreb; men var der herved vundet det Mindste til at hindre Hovedbegivenhedernes Gang? Sikkert ikke. Eller, skal en engelsk Hær, maaskee Hertugen af Wellingtons personlige Krigskunst træde op paa tyrkisk Territorium i Forening med Storvizirens Hær, Vi ville aldeles ikke omhandle en saadan Plan, forinden Muligheden i at udføre den, gjør det Umagen værd at tænke over den. - Paa det Standpunct, fra hvilket vi betragte Begivenhederne, kunne vi nu ligesaalidet øine Sandsynligheden af Fredens Forstyrrelse paa Continentet som tilforn, om ogsaa det nye franske Ministerium var ligesaa engelsk findet og det engelske ligesaa begierlig efter Krig, som man vil antage, men som vi ere langtfra at troe. Naar det altsaa af alt Ovenanførte synes rimeligst, at denne Krigs Gang overlades de krigførende Magter selv, og blot den endelige Fredsunderhandling, eller rettere Byttets Deling, vil blive underkastet fredelig) Mægling, ville vi nu vende os til den russiske Hær og meddele, hvad Postdagen har medbragt om dens nærværende Stilling.