Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-10-19
Efter en Yttring, som Justitsr. Fleischer havde ladet falde om, at den Stemning, som er den meest gjældende, er for at Stændernes Sammenkaldelse stedse maa alternere mellem begge Forsamlinger, tog Cancelliraad Jngerslev Ordet og sagde: at der i Jylland vel ikke er Jalousi over, at Østifternes Forsamling denne Gang er sammenkaldt først, men at man, om man endogsaa ikke har antaget det som et ligefremt Beviis paa, at Kongen er den jydske Stænderfors. mindre bevaagen, at han har sammenkaldt denne sidst, dog har betragtet dette som en Slags Tilsidesættelse, og seet det med mindre Glæde; hvortil Procur. Jespersen føiede: at det har gjort Jyderne meget ondt, at den jydske Stænderforsamling dennegang ikke er bleven sammenkaldt for Østifternes, ligesom det ogsaa har smertet Nationen i Almindelighed, at der kun er levnet Fors. to Maaneder til dens Arbeider, hvorved Stændernes vigtigste Ret, Petitionsretten, indirecte er bleven indskrænket. - Discussionen endtes med det Resultat, at der (see Av. M. 186) skal udarbeides en Adresse, hvortil valgtes en Comitee: Lüttichau, Funder og Fleischer. Talen, hvormed den kongl. Commissarius aabnede den jydske Stænderforsamling, var saalydende: Hæderværdige Medborgere! Kongens og Fædrelandets troe Mænd, Det blev da atter min ærefulde Lod, i denne Sal, hvor Jyllands udvalgte Mænd komme sammen for at granske over Fædrelandets vigtige Anliggender, at skulle tale det første Ord, og derved at kunne bringe min Hilsen til den fornyede Forsamling, der idag afløser den, som igjennem tre Møder har efterladt sig saa mange Beviser paa Indsigt, paa Kjærlighed til Konge og Fædreland, og hvormed jeg fra først til sidst har staaet i en Forbindelse, der er riig paa glædelige Erindringer. Det er imidlertid ingenlunde en ganske ny Forsamling, hvorfor jeg her træder frem. Med Glæde gjenfinder jeg her mange af de Mænd, hvis redelige og tænksomme Flid har udøvet en betydende Indflydelse paa, hvad der af hiin først udvalgte Forsamling er blevet virket for det almindelige Bedste, medens jeg dog smerteligt savner andre af disse Mænd, der af forskjellige Aarsager ere satte ud af Stand til at fortsætte deres hæderlige Virksomhed i denne Sal. Men hvilke Forandringer der end ere foregaaede i de enkelte Personligheder, saa vil jeg sikkert ikke feile, naar jeg forudsætter, at det Sind, der, uagtet alle forskjellige Retninger i Meningerne om det Enkelte, har dannet Grundtonen i den forrige Forsamling, ogsaa vil gjennemtrænge den nye, hvis Valg er gaaet frem fra samme Kilde; at det er rette Fædrelandsvenner, som have indtaget de ledige Pladser, dygtige og sindige Mænd, der med redelig Villie, med klart Blik over Forholdene og moden Dømmekraft ville vise sig den Tillid værdige, der har kaldet dem herhid. Denne Forsamling har derhos mange og betydende Fordeele forud for den, som første Gang traadte sammen i denne Sal, og den vil upaatvivleligen vide, værdigen og til Gavn for Konge og Fædreland at benytte disse Fordeele. Veien er nu banet for den Virksomhed, der, da Jnstitutionen først traadte i Live, var ny og udant. De, mine høitagtede Medborgere, have Deres Formænds fra flere Sider lærerige Exempel for Dem; De besidde en Skat af fleersidige Undersøgelser, over vigtige statsborgerlige Forhold, som ere belyste under tidligere stænderske Forhandlinger, og som ogsaa udenfor disse have fremkaldt flere yderligere Overveielser, der ikke kunne være uden Frugt. Det Lys, som derfra har udbredt sig, har adspredt mange vildfarende Meninger, sat Grændse for mange Ønsker og Begjeringer, der forhen have bevæget Gemytterne. Ogsaa ere ved de Love og Foranstaltninger, hvortil Stænderne have medvirket, ikke faa vigtige Forhold, saavel offentlige som private, blevne ordnede paa en Samfundets Tarv tilfredsstillende Maade. Af stor og velgjørende Indvirkning paa det hele statsborgerlige Liv maa især den Adgang være, som er blevet indrømmet, ei blot Kjøbstædernes men ogsaa Landdistricternes Beboere til selv at tage virksom Deel i at ordne deres Anliggender i de mindre Samfund, der udgjøre Led af det hele Statssamfund – en Indretning, hvis Værd forhøies ved den levende og kraftige Villie, hvormed Kongen, faa Maaneder efter sin Thronbestigelse, bragte et Værk frem, der forhen kun skimtedes i det Fjerne, og ved den skjønne Samdrægtighed imellem Konge og Folk og dettes forskjellige Klasser, hvormed det blev modtaget og fremmet. Jkke mindre vigtig er den uforbeholdne Aabenhed, hvormed fuldstændige Oplysninger om den hele Statshuusholdning ere lagte for Borgernes Øine. Ved disse to høist betydende Foretagender har Folket faaet et saadant Pant paa Kongens tillidsfulde Jver for at fremme statsborgerlig Udvikling, er der gjort saa store og velberegnede Skridt imod dette Formaal, at Erkjendelsen heraf og Forhaabningerne om det Gode, som heraf vil fremspire, allerede nu maae virke fordeelagtigt paa Enhver, som med Kjærlighed og sund Eftertanke omfatter Fædrelandets Anliggender. Ved Siden heraf har, under Forsynets milde Varetægt, Fædrelandet i de 6 Aar, der ere hensjunkne siden Stænderne første Gang her traadte sammen, saaledes tiltaget i Velstand, at man, naar man nu læser de Klager over en fortrykt Tilstand, der løde i denne Sal saavel i 1836 som endnu i 1838, troer at fornemme Røster fra en fjernt liggende Tid. Man vil derfor sikkert ikke skuffes, naar man gjør Regning paa, at Borgerne saavel i de snevrere Kredse, som end mere i den udstrakte Birkekreds, der er udbredt for Dem, mine høitagtede Medborgere, ville med forøget Lyst og Mod, med befæstet Tillid til Kongen, med et klarere og meere uhildet Blik over vore Forhold, vide at benytte den Leilighed, der er Dem givet til at arbeide for en rolig og sikker Fremgang i Alt, hvad der kan være Konge og Folk til Hæder og Gavn.