Ribe Stifts Adresseaviser, 1843-12-15
J Stedet for at den nye Organisation af Toldopsynet i Varde skulde have, som man havde ventet, bragt Lettelse for Handel og Omsætning, er det Modsatte i flere Henseender Tilfældet, idet at Formaliteter, som man ikke for har kjendt, og Besværligheder ved Klareringen høre til Dagens Orden. De meget fredelige Borgere have dog ikke fundet deres Regning ved, herover at vedblive med idelige Klager, der sjelden have ført til noget Resultat (maaskee fordi de have været uheldig fremsatte, og vedkommende Toldofficianter have derved faaet en saadan Fasthed i Udøvelsen af det vedtagne Princip, at der neppe voves paa at modsætte sig samme. Hvad der endnu kan passere her, vil sees af efterfølgende Begivenhed, som Jndsenderen har fundet sig opfordret til at offentliggjøre. Markedsdag d. 12. Sept. om Aftenen Kl. 9 kom tvende Gaardmænd og Sogneforstandere fra et i Nærheden af Byen liggende Sogn, begge ædruelige og af de meest Agtede og Oplyste i Sognet, kjørende til Byens Sønderport for at begive sig hjem. Foruden dem var paa Vognen den Enes Kone, en Mand fra en længere bortliggende Jurisdiktion og en Tienestekarl, som holdt et Kreatur, hvoraf Bropenge vare at erlægge. Bemeldte Karl, der var noget beskienket, tiltalte Betjenten med de Ord: "hvad, skal Du have Bropenge?" Betjenten Jensen tog meget ilde op, at han blev tiltalt med "Due, og gav sig til at slaae ham med knyttede Næver i Ansigtet og hvor han ellers kunde træffe, og da den ene afSogneforstanderne søgte at tale Betjenten til Rette ved at forestille ham, at slige Udladelser dog vel ikke kunde være saa farlige, tildeelte Betjenten ogsaa ham flere Slag i Ansigtet, og da han kom af Vognen for at søge sin afslaaede Hat, blev han, der var ganske blodig i Ansigtet, endogsaa nedstødt i Steenbroen af samme Betjent. Da Konen derpaa beklagede sig over, at saadan Medfart kunde tildeles fredelige og ædruelige Mænd, erholdt hun, der var svagelig af Helbred, et saadant Slag ved Hovedet, at hun i flere Dage ei kunde forvinde det. Medens dette passerede opholdt en anden Betjent, Hermansen, sig ved Vognen, og uagtet man maatte antage, at han, da det var noget maanelyst, maatte have bemærket hvad der foregik, afgav han dog ved det efter Generaltoldkamrets Ordre optagne Forhør, under Eeds Tilbud, den Forklaring, at han ei havde iagttaget, at Slag bleve uddeelte, ligesom Jensen deponerede, at han ei kunde mindes at have slaaet Nogen. Først under et senere Forhør, da fuldkomment Beviis var fremskaffet for, at der var passeret som anført, forandrede Hermansen sin Forklaring derhen, at han nu erindrede at have seet Jensen tildeele Karlen 31 Slag og Sogneforstanderen 23 Slag. Det maa vistnok erkjendes, at det er haardt for fredelige Folk at skulle være udsatte for et saadant Overfald, men ogsaa naar det overveies, hvor afgjørende en Jndflydelse Betjentes Udsagn kunne have i Sager, der undertiden angaae de Vedkommendes hele Velfærd, synes det at være farligt for den offentlige Sikkerhed, at lade saadanne Personer, der have en saa – det være enten virkelig eller foregiven - ringe Hukommelse, at de ikke kort Tid efter kunne erindre en saa mærkelig Begivenhed, som den at uddeele Slag til Forskjellige eller at see derpaa, – vedblive at betjene slige ikke uvigtige Bestillinger. Det var vel ønskeligt, at slige oprørende Handlinger maatte blive alvorlig revsede, og at det kongl. Generaltoldkammer ved Besættelsen af Poster ved Toldvæsenet kunde træffe at vælge erkjendte paalidelige og humane Mænd med den fornødne Jndsigt i Forholdene. Men mærkeligt er det forøvrigt, at Jnspecteuren fremdeles tildeeler disse Betjente sin særdeles Yndest og Beskyttelse; man kunde næsten fristes til at antage det for en Opmuntring til Fortsættelse og en billigelse af det Passerede. – Jndsenderen haaber snart at kunne blive i Stand til at continuere denne Meddelelse.