Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1798-04-27
Tydskland. Paa den meest uventede Maade erfarer man af Viener Breve af 14de d., at denne Keiserstad i den, knap over 2 Maaneder (fra 8 Febr. d. A.) sig sammesteds befindende franske Ambassadeurs Behandling har opstillet et Sidestykke til Verdens fordums Hovedstad, Rom. Tildragelsen er følgende: Den franske Ambassadeur var den 13de i Begreb med at festligholde en Høitid. Om Aftenen skulde være Souper Klokken 7 imod Aften lod han den 3 farvede Nationalfang, vale paa sin Balkon, og det - som nogle tydske Aviser, berette - uden Regieringens Forevidende! Denne uskyldige Fane maatte nu pludselig tiene visse Vienere til Paaskud, til at foranledige et skiændigt Optrin, hvor man, ved altid villige Redskabers Hielp, søgte at hævne sig for de Nederlag, man oftere havde lidt, og hvortil Ambassadeuren (Bernardotte) som den Gang General, ikke havde bidraget lidet, paa en ædel Maade, ved at tilføie den franske Republiks Repræsentant personlig Forhaanelse. De hidsigste af disse Herrer samlede sig om kort Tid for det franske Gesandtskabshuus, æskede med myndigt Skriig, at denne for dem saa anstødelige Fane i Øieblikket skulde nedtages. Endeel løb omkring i Gaderne og anseete Giestgivergaarde og hvervede endnu flere ledige Skrigere. Hoben saa vel som Støien tog til, og gjorte at noget Militair (i Vien ligger sædvanlig en Garnison af 10,000 Md.) kom til, hvis Officerer forgiæves bad Skri gerne at være roelige. Endelig forføiede Politiedirektoren, og Regieringsraaden Grev Dietrichstein sig til Ambassaden, ren, og anmodede ham om, at give efter for Skrigernes Villie, og tage Fanen ind. Bernardotte, som levede i den Overbeviisning, at Regieringen, og ei en Haandfuld ro hallistiske Jakobinere eller Rædselsmænd havde at byde i Vien, at denne fortræffelige Regiering var for gotorganiseret og havde alt for stor en Anseelse og virksomme Midler i Hænde, til at den ikke kunde forebygge den skammeligste Udsvævelse - Folkerettens Krænkelse i en venskabelig Gesandts Person, og som overhovedet fandt denne utidige Eftergivenhed ganske uforenelig med sin Republiks Værdighed, svarede standhaftig paa den underlige Begjæring: "Non, ledrapeau resteral (Nei, Fanen skal blive 1). Dette Svar var ligesom Signalet til de følgende Heltebedrifter. Man kylede med Stene efter Vinduerne; Ambassadeuren, som viste sig paa Balkonen af sit Huus, saae sig ved dette Bombar. dement nødsaget til at retirere. Den Ene klavrede over den anden lige op til Balkonen, Fanen blev nedrevet, slæbt i Trium til den saa kaldte Schottenplads, og der opbrændt lige til Stangen ved en Løbers Fakkel, som lyste for sit Herskab, der kiørte hen til Tumulteen; Stangen blev med samme triumferende Jubel bragt til Slotspladsen, og sammesteds overgivet den kommanderende Officeer i den keiserlige Hovedvagt, som ogsaa modtog den høitidelig, men uden tillige at modtage Overbringerne. Det var, som det lod til, ikke mueligt at bringe saa megen Militair paa Benene, som før kunde raade Bod paa disse Optøier, omendskiønt Stadens Porte bleve spærrede, og de 32 Forstæders talrige Beboere (Viens egentlige Buxeløse) altsaa vare hindrede fra, at tage Deel i de galante Stadens Folks Opstand. Tøilesløsheden gik ende lig saa vidt, at man sprængte Porten til Gesandtskabshuset op, og i Bund og Grund ødelagte Alting i samme. Det høie, Generalitæt, ja Hs. Majestæt, Keiseren selv, som var ilet til i egen Person, formaaede Jntet imod de rasende Stadens Herrer, som troede at maatte give den beste Monark Beviser, paa deres Troeskab og Heltemod ved Overtrædelsen af hans helligste Love, ved personlig Sikkerheds og Eiendoms Krænkelse, og det uden allermindste undskyldende Foranledning Efterat det Onde var skeet, bleve alle Tilgange og Gader, som føre til Ambassadeurens Huus, besatte med talrigt Infanterie og Kavallerie, Kl. 8 om Morgenen Stadens Porte igien aabnede, og publiceret en Proklamation fra Stats= og Politieministeren, Grev v. Pergen, som begynder med en Lovtale og ender med en Advarsel, og som under ovenanførte Omstændigheder er alt for mærkværdig til, at man ei, som følger, Ord for Ord skulde indrykke samme: "Hs. Mai Keiseren har siden sin Regierings Tiltrædelse med inderlig Velbehag optaget de mangfoldige Beviser paa Troeskal- og Hengivenhed, som Residentsstadens gode Borgere ved saa mange Leiligheder have lagt for Dagen. Disse Beviser, vare hans landsfaderlige Hierte saa meget dyrebarere, som de stedse havde været ledsagede af Kierlighed til Orden, anstændig Beskedenhed og en rolig, lydig Adfærd. For første Gang maatte Hs. Maj. i Gaar med største Mishag erfare, at nogle af denne Residentsstads Beboere have forladt lovmæssig Ordens roesværdige Stie, og have, henrevne af en utidig J. ver, uagtet alle Formanninger og Advarsler, udøvet allehaande strafværdige Udsvævelser i den franske Ambassadeurs Logis og forstyrret den offentlige Rolighed. Hs. Majestæt forventer, at enhver veltænkende Borger vil fra denne Tim af hverken middel= eller umiddelbar begunstige nogen Sammenrottelse meere, meget meere bidrage Alt, for paa det snareste og virksomste at tilveiebringe Rolighed og Orden. Skulde Nogen ikke opfylde denne Forventning, saa vilde Høistsamme derved blive sat i den Nødvendighed, at lade slig en Forstyrrer af sine Medborgeres Rolighed afstraffe efter Lovens hele Strænghed a. Under Tumulten glemte Anførerne for samme ikke at lade raabe uophørligt: leve Keiseren, og ingen fransk Frihed, Nogle af det franske Gesandtskabspersonale fyrede paa de Jndtrængende, dog uden at giøre Nogen Skade. De sidste Viener=Breve melde endnu ikke, hverken at man har arretteret nogle af Oprørstifterne, eller engang giør Mine til at ville forfølge dem ved Retten. Den franske Gesandt skal have forlangt et Pas, og endnu have være findet at afreise i Natten til den 15de. -