Adresseavis for Børn, 1782-08-21
Den fornuftige Moder var en adelig Dame paa Landet, som havde at befale over Folkene der paa Stedet. Hun kunde ikke nægte sine Børn denne billige Begjering, hvoraf hun saae, der kunde flyde nogen Nytte til deres gode bildelse. Hun rosede hendes lille Søns Tænkemaade, og det blev under Straf forbudet Drengene i Skolen, ikke at krybe op i Træerne eller ind i Hækkerne, for at tage Ungerne fra Fuglene, og dette blev ogsaa holdt. Derimod blev Barmhiertig hed imod Mennesker og Qvæg flittigt indpræntet dem. for Børn. Vort lille Selskab gik derefter næsten hver Dag, naar det var smukt Veyr, ud i Haugen, og besøgde endnu ofte den grønne Allee. Og de gode Børn bragde altid noget Kornfrøe med til deres Fugleunger, hvilket de strøede paa Jorden, neden for Reden. De stakkels Smaadyr merkede det snart, at man meende det godt med dem, og bleve saa keelne og fortrolige, at de, til det lille Selskabs Glæde, hoppede rundt omkring dem, og fløy ikke meere bort eller vare skye naar de kom. Endogsaa Nattergalene sang stedse smukkere Sange, ret ligesom at de vilde takke dem, for deres stille og kjerlige Besøgelse. O hvor glædede de gode Børn sig, for de ofte maatte gaae ud at spadsere, og for deres Spadseregange bleve stedse meere behagelige for dem, Og denne Glæde havde de deres Artighed og Lydighed at takke for. Thi dersom de ingen Glæde havde viist over Nattergalenes Sang, og altsaa ladet see et folesløst Hjerte, og dersom de havde været grusomme imod de uskyldige Fugleunger, saa havde deres Lærer gandske vist ikke oftere taget dem ud med sig. Jødiske Digter og Fabler. I. Abrahams Barndom. Abraham blev opfødt i en Hule; thi den Tyran Nimod stræbde ham efter Livet. Men endogsaa i den mørke Hule var Guds Lov i hans Hjerte, han grundede flittigt paa den, og spurgde: Hvem er min Skaber, Da han gik ud, og førstegang fik Himmelen og Jorden at see, hvor forundrede han sig, hvor glædede han sig da han spurgde overalt, til hvem han kom: Hvem er Himmelens og Jordens Gud, Solen gik just op, og han faldt ned paa sit Ansigt: Det er Himmelens Gud, raabde han thi dens Skikkelse er saa herlig. Han holdt den en heel Dag derfor. Men da Solen gik ned om Aftenen og Maanen gik op, sagde han: Det nedgaaende Lys kan ikke være Himmelens Gud, maaskee det mindre Lys er det, og Stjernernes Hær ere hans Tienere. Men ogsaa Maanen og Stjernerne gik fra hans Øyesyn, og Abraham stod gandske allene. Han Avis. Han gik da hen til sin Fader Charab, og spurøde ham: Hvem er Himmelens og Jordens Gud, og Charah viisde ham Afgudsbillederne. Jeg vil sætte en Prøve paa dem, sagde han ved sig selv, og da han var allene, lagde han de deyligste Retter for dem, som hans Moder havde givet ham. Dersom J ere Guder, saa modtager og fortærer eders Offer. Men Afgudsbilledderne stode der døde Klodse, som de vare. Og disse, sagde Drengen, kan min Fader holde for Guder, Jeg vil gjøre en barnagtig Gjerning, for maaskee at vise ham hans Gudstjenestes Daarlighed. Han tog en Stok og slog Afgudsbillederne i Stykker, indtil han kom til det Fornemste, hvilket han lagde Stokken i Haanden, og løb hen til sin Fader og sagde: Min Fader, din fornemste Gud har slaaet alle sine Medbrødre i Stykker; kom og see. Da Tharah nu svarede vredt: Vil du narre mig, hvor kan han have gjort det, da jeg har gjort ham med mine Hænder, See, da tog Abraham hannem ved sit Ord: Bliv ikke vred, min Fader, og lad dit Øre fornemme, hvad din Mund sagde: Troer du ikke din Gud til, at han kunde gjøre det, som jeg kunde gjøre med min Drengehaand, hvor skulde han da kunne være den Gud, som har skabt dig og mig, og regierer Himmelen og Jorden, Tharah kunde ikke svare Drengen paa hans enfoldige Viisdom, og strax derefter aabenbare, des hans Gud for ham, kaldte ham ud fra Chaldæg, og Abraham blev den sande Gudstjenestes Stifter paa Jorden. II. Croskab. Af Troskab imod Menneskene kjender man Troskab imod Gud. Pinchas, Jairs Søn, en fattig men redelig Mand, boede i en Stad imod Syden. Der kom Mænd til ham, som gave ham nogle Skjepper Korn i Forvaring; men de forglemde at afhente samme igien, og reysde bortPinchas lod dette Korn hvert Aar blive udsaaet, samt indhøstede og samlede det i Laden.