Berlingske Tidende, 1773-02-01
Det er af det 11te og 12te Aarhundredes Historier, saave efter egentlige Pohlske, som de tro værdigste Ungerske Skribenteres Vidnesbyrd, bekiendt, som og af rigtige Documenter beviisligt, at Kongerne i Ungen allerede fra samme og endnu ældre Tider af have havt i retmæssig Besiddelse ey allene det i en vidtløftigere Forstand saa kaldte Lille= eller Røde Reus sen, men i Særdeleshed de herunder begrebne, og fra den Tid indtil den Dag i Dag den Kongel. Ungerske Titel indlemmede to anseelige Provincer, Gallitien og Lodomerien, hvoraf den eene strækker sig langt ind i Podolien, og den anden udgiør en stor Deel af Valhynien, samt den Premestiske Kreds, og andre betydelige dertil hørende Steder. Alexander Guar gini i hans Pohlske Chorographie skriver udtrykkelig: Hallicien eller Gallitien er en til Ungern og Siebenburgen grændsende Deel af Reussen. " Da det blev afdeelt i flere Gebeter, erholdte Ungern fornemmelig Halitien og Vlademorien (Lodomerien) hvilke begge Provintser føre Navn af deres Hovedstæder." Hermed stemmer Michov hos Pistorius fuldkommen overeens, i det han beretter: "At Hallicien eller Gallicien have været Hertugerne af Reussen underdanige, men at disse have deelt sig forskellig, og nogle have valgt den Ungerske og andre den Polske Skyts." Forfatteren af de Hildesheimske Aarbøger melder allerede fra Aaret 1031. Henrich, en Søn af Kong Stephan, og Hertug af Reus sen, er paa Jagten bleven dræbt af et Vild=Sviin." Den hellige Ladislavs Expedition i Aaret 1084. er bekiendt, om hvilken Thurocz anfører følgende: "Bemeldte Konge har fiendtlig overfaldet Reussen, eftersom Kunnerne ved Reussernes Hielp havde trænget sig ind i Ungern. Men Reusser ne, som, da de vare bragte i Knibe, havde lovet Kongen en ubrødelig Troskab, bleve ogsaa igien af ham tagne til Naade." En uægte Søn af Kong Koloman, den hellige Ladislavi Efterfølger, var Hertug af Halicien, som Michov bekræfter. De af det Russisk Keiserl. Academie i Petersborg, udgivne Aar=Bøger bekræfte paa mangfoldige Steder disse de Ungerske Kongers ældgamle Rettigheder. Ved Aaret 1203 hedder det: "J samme havde Ungerne afsat den forhen værende Hertug af Halicien Uladimerus Jgorevicius, og igienindfat hans Broder Romanus Jgorevicius." Ved Aaret 1212: "De Hallicienser, som vare misfornøyede med Romani Jgnorevici Regiering, havde ved Ungarernes Hielp ombragt Hertugen, hans Brødre og heele Familie." Ved Aaret 1213: "Kongen i Ungern har sat sin Søn til Konge i Hallicien." Ved Aaret 1218. "J samme havde Ungarerne forjaget Mstislav Mstislavicius, en Broder=Søn af Romanus, af Hallicien, og igien overdraget Kongens Søn Regieringen." Ved Aarene 1221 og 1228 Mstislav "Mislavicius, er vel kommen til Regieringen igien, men dog under under den udtrykkelige Betingelse, at staae under Ungersk "Overherskab." Hvilket Kongens i Ungern Bela den Fierdes Kronning noksom udviser, ved hvilken, som Kiza fortæller, Hertugen af Hallicien som en Vasal ledte Kongens Hest. Formedelst hvilken Underdanighed derfore ogsaa Russerne, efter Bonsins Vidnesbyrd, ved Kongernes i Ungerns Død lode deres Skiæg rage til Tegn paa deres Sorg." Til Bekræftelse paa forbemeldte Russiske Aarbøger, og de heraf beviiste Ungerske Rettigheder, er i øvrigt et Brev fra Kong Andreas den Anden til Pave Jnnocentius den Tredie (Num. 1.) ogsaa meget merkværdigt, hvilket i Ravnaldi Kirke=Aar=Bøger af Ad 1214 er bevaret, og er blant andet af følgende Jndhold: "Vi tilkiendegive Eders Hellighed, at Stænderne og Folket i Halplicien, som er under Vort Herredømme, have instændig anmodet os om, at vi ville give dem vor Søn Koloman til Konge." Hvorpaa Koloman ogsaa af Erkebispen i Gran er bleven salvet og kronet til Konge i Halicien, hvilket det af bemelde te Ravnaldi Kirke=Aar=Bøger for Aaret 1222 (Num. 2. hosføyede Pave Honorarii den Tredies Svar ti Kong Andreas omstændelig beviser. Til ydermere Beviis og Rettighederne paa denne Side tiene adskillige Original=Breve og Signeter af de gamle Konger i Ungern, som altid der have ført Titel af Galicien eller Halicien og Lodomerien. Nemlig: Af Beladen Tredie af Aar 1190 hos Lucius. Af Andreas den Anden af de Aar 1211, 1221, 1222 Af Bela den Fierde af 1243, 1257 og 1269. Af Ladislav den Fierde af 1272, 1277 og 1280. Af Andreas den Tredie af 1297 og 1298. Af Carl Robert af 1304. Af Ludvig den Første, førend han erlangede Kronen Pohlen, af Aar 1353. Afdenne sidste finder man i Thuroe; Chronica to ved hans egen Secretair, Notarius og Capellan, Johan Archidiaconus Kikulew, optegnede meget mærkværdige Steder, hvilke lyde, som følger: "De Litthauer have anfaldet de Christne og i sær hans Kongerige Reussen. Han var derfor i egen Person med en talrig Krigshær, som bestod af hans egne og fremmede Tropper, faldet ind i Litthauen, havde til den største Deel ødelagt samme, og taget Hertugen fangen, hvilken han dog, efter forud skeedte Løfte om Troeskab og Underdanighed, havde løsgivet, og derpaa begivet sig lykkelig tilbage til Ungern. Han var endnu to Gange gaaet i Feldten, mod de Litthaner, for at forsvare Kongeriget Reussen, som tilhørte Kronen Ungern, havde slaget dem, og derpaa indsat Peter Banus, og Emericus Biskop til Agram, Georg, Zudar med hans Brødre, hernæst Emericus Bebeck og ende lig Johan von Capol til at forestaae Regieringen i Reussen. Disse havde i Kronen Ungerns Navn særdeles vel og roesværdig forestaaet, forsvaret og haandhævet Kongens Magt og Myndighed." Men efterat Kong Ludvig, som SøsterSøn af Kong Casimir den Tredie i Pohlen, formedelst en mellem bemeldte Casimir og Ludvigs Fader Carl Robert indgaaet Contract, havde erholdet Forsikring om Thronfølgen i Pohlen, naar Kong Casimir uden mandlige Livs=Arvinger døde, saa overlod han derimod i Aaret 1352 den da værende Konge i Ungern, Kong Casimir, ved et særdeles Gave=Brev Kongeriget Reussen, saaledes og med det Forbehold, at, dersom Casimir skulde blive velsignet med mandlige Arvinger, skulde hans Søn være forbunden til igjen at afstaae dette Reussiske Rige til Kongen i Ungern, imod at bekomme 100000 Ungerske Gylden. Men saafremt Kong Cassimir døde uden mandlige Arvinger, skulde Reussen, (samt den i Følge forbemeldte Contract betingede Rettighed til Kongeriget Pohlen, falde tilbage til Kongen af Ungern. Man finder et Udtog af dette Ludvigs Brev hos Sommerberg, som af en Samling skrevne Pohlske Documenter har udgivet samme i Trykken, og bliver her hos (No. 3.) afskrevet fremlagt. Paa dette Brev har man endog i Aaret 1673 paa Pohlsk Side beraabt sig, hvilket paa sit Sted herefter skal blive viist. Og da det virkelig har tildraget sig, at Kong Casimir i Pohlen ved hans i Aaret 1370 paafulgte Død ingen mandlige Livs Arvinger har efterladt sig, er al saa Kongeriget Reussen, i Følge bemeldte Ludvigs Forskrivning og deri forbeholdte Vilkaar, af sig selv hiemfalden, og herpaa af Kong Ludvig, efterat han havde besteget den Pahlske Throne, igien blevet tilstaaet Kongerie get Ungern. Men paa hvad Maade den bemeldte Konge i Aaret 1382 i Pohlen efterfulgte og med Vladislao Jagelle formæhlte yngre Dotter og Arving til Pohlen har benyttet sig af de efter hendes Faders Død paafulgte forvirtede Omstændigheder i Ungern, og med Magt frataget den Ungerske Krone saavel Reussen som Volhynien, er desuden bekiendt, og som rigtig tilstaaet af de Pohlske Historieskrivere. Men hvor uretmæssig saadant er skeet, sees paa det tydeligste af de forhen anførte Ungerske Rettigheder, og oplyses endnu meere ved følgende Grunde: Hedewig var vel og, ligesom den ældre Søster Maria, en retmæssig Arving og Thronfølgerinde efter hendes Fader. Saadant bekræftes tydeligt ved det Løfte som samtlige Stænder gjorde, da Carl den Første blev udnævnt til Konge i Ungern, hvilket lyder saaledes: "Vi have derfor nøye overveiet Rigets Velfærdt, og taget vor Hr. Carl og hans Afkom, saaledes som den Kongelige Thronfølge udkræver, til Konge i Ungern og vor naturlige og bestandige Herre." Da det nu er upaatvivlelig vist, at efter de ældste Ungerske Skikke og Retter under det almindelige Udtryk Afkom forstaaes Efterfølgere af begge Kiøn, saa bestaaer her udi den sande Aarsag, hvorfor Maria, som den ældste Dotter, har efterfulgt sin Fader i Riget, og hvorfor strax efter Ludvigs Død af Dalmatierne blev aflagt Troeskabs-Eed ikke allene til Kong Ludvigs efterladte Enke Elisabeth, men og til begge hans Døttre Maria og Hedewig. - Denne Arve=Successiorkunde dog ikke give Dronning Hedevig i Aaret 1390, altsaa medens hendes ældre Søster Maria endnu levede, den allermindste mindste Ret til at fratage den Ungerske Krone lille Reussen og Volhynien, da Maria ikke allene efter hendes Faders Villie, men og i Henseende til Førstefødsels=Ret, som i Ungern altid var brugelig, havde tiltraadt Regieringen over hendes Faders Riger og Provintser. - Lige saa lidet var Hedewig hertil beføyet efter Dronning Marie paafulgte Død af Aaret 1392, saasom Ludwig formællede førstnævnte Maria som sin Thronfølgerinde, med Kong Sigismund, og han ikke allene af K. Ludvig blev bestemt til retmæssig Arving efter sin Gemahlinde, men og af samtlige Rigets Stænder, ja af Dronning Hede, wig selv, blev erkiendt derfor, i det Forliig af 1394, i hvilket Kong Sigismund afstod sin Ret til den Pohlske Krone til Hedewigs Gemahl Vladislas Jagello, da han i Aaret 1382 med sin Svigerfaders og de Pohlske Magnaters Samtykke, endog i Pohlen er høytidelig bleven erklæret at være Ludvigs Efterfølgere. - Men at forbemeldte og andre Usurpationer af Dronning Hedewig ere foretagne i sær af den Grund, fordi han ingen Betænkning har gjort sig om, mod al Ret og hendes eget Løfte at ville være hendes Faders eeneste Arving og Thronfølgerinde, saadant sees tydelig af efterfølgende Woywodens af Bessarabien Vlads Hyldings=Act hos Dogiel, hvorudi det blant andet hedder: "Da, som vi erfarer, Kongerie ger Ungern arvelig er tilfalden bemeldte Frue Hedewig, Dronningen i Pohlen, som eeneste Thronfølgerinde efter hendes Fader, og følgelig tillige hendes Gemahl Kong Vladislaw i Pehlen, saa bekiende vi os med vort ganske Gebeet at være Kong Bladis aw i Pohlen og Dronning Hedewig, som og begge deres Kongeriger Pohlen og Ungern, underdanig. Men hvor falsk den heele forommeldte Grund til denne Underkastelse er, og hvad man paa Pohlsk Side har indbildt den gode Weywod Vlad, er af det foregaaende tilstrækkelig beviist. Man finder derimod om Dronning Maria det klare Exempel, at hun i Henseende til den Ungerske Krone har endda i Aaret 1385 haandhævet og udøvet sin Souverainitets Ret paa Reus sen, da hun efter Bilager (Nr. 4.) har skiænket Johann vorPalugna og hans Brødre adskillige Godser i det Premisliske Bezirk i hendes Kongerige Reussen, som hun udtrykkelig kalder det; hvorover og derpaa i samme Aar, efter den til hendes Statholder i det heele Kongerige Reussen, Emerich Be beck, sendte Ordre fra Høystsamme, er fulgt den (No. 5. hosføyede saa kaldte Statutio eller bemeldte Palugya og hans Arvingers Jntroduction udi den virkelige Besiddelse af de bortgivne Godser. At og bemeldte Maria, som Dronning i Ungern, derefter har ført Titel af Hallicien og Lodomerien, sees af hendes Ungerske Diætal Decret af 1384, som er aftrykt i Samlingen af de Underske Love, endskiønt noget urigtig. Paa saadanne den Ungerske Krones gamle Rettigheder var den af Kongen Sinismund igien fornyede og fortsatte Prætension grundet, hvorover den (No. 6.) hosfølgende Freds og Forbunds=Tractat imellem nysmeldte Kong Sigtsmund i Ungern og ovenmeldte Kong Bladislaw Jagelle i Pohlen, i sær i Henseende til Reussen og Pedelien i Aaret 1412 den 15 Martii er blevet oprettet, om hvilken Handel og paa hvad Maade samme er bleven ført, der vil være fornødent her at meddeele en nøye Efterretning, for saavel bedre at forstaae de i dette Forliig og andre Breve forekommende Hentydelser paa det foregaaende, som og des lettere at kunde besvare de Pohlske Jndvendinger. Der findes nemlig i det her værende Archiv det i Copie (No. 7.) herhos liggende originale Fuldmagts Brev fra Kong Bladislaw i Pohlen for de deri nævnte Tolv Pohlske Prælater og Herrer af Dato Søndagen for Martini1411, for i Følge af og Overeenstemmelse med den imellem forrige Pohlske og Ungerske Commissarier Tirsdagen for Palme Søndag i Jglo eller Nendorf besluttede Aftale, at forhandle og afgiøre de imellem begge Konger og deres Lande værende Stridigheder til den bestemte Tid af næste Martins Fest, paa de Steder, som vare anviiste for de Pohlske Befuldmægtigede i Schramowitz, og for de Ungerske i Altendorf. - Herpaa følger et af de 12 Pohlske Befuldmægtigede med de 12 bemeldte Ungerske Commissarier oprettet foreløbende Forliig af Dato Schramowitz, paa den hellige Elisabeths=Fest i Aaret 141. (No. 8.), hvorudi de først have forenet sig angaaende en hem lem begge Konger og Hertug Alexander i Litthauen holdende Vaabenstilstand fra den da værende Dag til Maria Himmelfarts Fest, og derpaa videre aftalt, at begge Konger imidlertid til en bestandig Freds befæstelse skulle paa næstkommende Fastelavns Søndag, eller en anden beqvemmere Dag, indfinde sig, den erne i Kostmark eller Lublau, og den anden i Sandez, og forenes om videre personlig Sammenkomst. Men saafremt ved samme ingen bestandig Enighed blev oprettet, da skulle paa følgende Philippi Jacobi Dag de Kongel. Ungerske Commissarier igien samles i Altendorf, og de Pohlske i Schramewitz og i Mindelighed eller ved Retten afgiøre og tilendebringe alle Uenigheder, i Kraft af den foregaaende Jgloiske eller Nendorfske Aftale, hvortil ikke allene de nu anførte 2de Breve, men og det følgende Hoved Forliig af 15 Mart 1412 reserere sig, er vel i de her værende Archiver ingen Efterretning at finde; dog giver det den Sag angaaende Ungerske Contra-Brev, som er i Pohlske Hænder, og af Dogiel er bekiendtgjort, os derom fuldkommen Underretning. Den er dateret i Jglo eller Nendorf Tirsdagen for Palme=Søndag i Aaret 1411, saaledes som det i ovenmeldte Kongel. Pohlske Fuldmagt anføres. Men Jndholden af denne første Aftale angaaer allene Maaden, hvorpaa siden skulle handles, at nemlig at hvert Partie 12 med Fuldmagt forsynede Commissarier skulle næste Martini Dag samles de Ungerske i Altendorf, men de Pohlske i Schramowitz, og efter aflagt corporlig Eed overeenstemmende med den i Brevet foreskrevne Formular afgiøre alle Stridigheder, enten i Mindelighed eller ved Retten, men i tvivlsomme Sager raadføre sig med een af begge Partier udvaldt Voldgiftsmand, og hvad bemeldte 24 Commissarier af giøre, derved skal det have sit Forblivende, og det besluttede stad. stadfæstes. De til denne første Aftale paa begge Sider afsendte ere paa Pehisk Side ved Navn anførte i forommeldte Kongelige Fuldmagt, og paa Ungersk Side i bemeldte Brev hes Dogiel; og man seer saavel heraf, som af bemeldte Commissariers forhen anførte Forbund paa St. Elisabeths Dag 1411. at ved disse tvende første Sammenkomster intet i Hoved Sagen er bleven afgjort. - Foruden de tvende foranførte Documenter er endnu her i Original den af Kong Vladislav i Pohlen over bemeldte Forbund paafulgte Bekræftelse, som man ligeledes, endskiønt ikke saa rigtig, finder trykt hos DogielEndelig er herpaa den 15de Martii 1412 det bekiendt Hoved Forliig oprettet imellem Kong Sigismund i Ungern og Kong Vladislaw i Pohlen, for sig og Storfyrst Wilold, eller Alexander af Litthauen, hvis Jndhold fornemmelig gaaet derhen, at saavidt den hidtil værende Stridighed imellem be ge Konger i Henseende til de Lande Reussen, Podalien og Moldan angaaer, da skal, saa længe begge Konger leve, og i Fald den ene eller anden skulle døe, endda 5 Aar derefter, Fred holdes og nøye iagttages, og imidlertid Kongen af Pohlen fredelig og ubehindret forblive i Besiddelse af Reussen og Podolien, men derpaa under bemeldte 5 Aars Tid begge Partiers Prætensioner og Rettigheder afgiøres efter de tvende foregaaende Aftaler, saaledes som dette i Originalen selv er udført. - Hvad som i Henseende til Moldan da er blevet besluttet, hører ikke umiddelbar herhid, og herved er allene at mærke, at StorFyrst Witold, som ved dette Forliig ikke har været personlig nærværende, ligeledes nogle Uger derefter under 22de April 1412 har bekræftet sammes ganske Jndhold, i Følge en Gienpart af 1454, som findes i det her værende Archiv. Denne heele Handel, saavel i Henseende til de foregaaende tvende Aftaler, som i Henseende til Forliget selv, er bleven ført af de fornemste Pohlske Geistlige og Verdslige Magnater og Rigs Betiente, og 50 af dem have som nærværende udtrykkelig bekræftet det No. 1412 oprettede Forliig, og derunder sat alles deres Segl, tilligemed Kongens; altsaa er alting saa høytidelig og med saa fuldkommen en Jndsigt og Overlæg bleven besluttet, at man høy i en maa forundre sig over adskillige Pohlske Skribenteres Uforskammenhed, da de vil ansee det som en Forseelse og Uvidenhed af Kong Vladislaw, at han har tilstaaer Kong Sigismund i Ungern Tilegnelse af en Rettighed paa Reussen og Podolien. Allermindst er det at begribe, hvorledes oftommeldte Pater Dogiel, hvilken dog Omstændighederne af de originale Documenter maatte være bekiendte, kundoriste sig til i en Anmærkning af 1412, at udgive Kong Vladislaw for en eenfoldig, lettroende, og i sit Riges Rettigheder ganske ukyndig Mand, som af Kong Sigismund, et su og listig Hoved, har ladet sig bedrage, og mod al Ret og Billigheds Grund forlede til at tilstaae ham nogen retmæssig Fordring paa bemeldte Provintser. - Dogiel glemmer sig selv saa meget, at han de suden, for maaskee at giøre Kong Uladislavs foregivne Uerfarenhed noget rimelig, tillige skriver, at han ikke længe forhen var bleven Konge, da han dog alt i Aaret 1386 havde besteget den Pohiske Throne, altsaa ved bemeldte Forliigs Slutning allerede havde regieret 26 Aar. De giel har og ikke betænkt, hvilken artig Comliment han ved den, sin Konge tillagte, haanlige Titel, giør de i saa stor Mængde tilstædeværende Pehiske Magnater, som alle 50 tilsammen maae have været lige saa eenfoldige som deres Konge, for i saa vigtig en Sag at lade sig alle bedrage. - Men der forekomme endnu flere Beviser, at de da værende Polakker ganske anderledes have anseet det med saa got et Overlæg sluttede Forliig af 1412, og have fundet samme ikke allene fuldkommen ret og billig for Ungern, men og aldeles fordeelagtig for sig selv, der for maatte Kong Sigismund endog i Aaret 1415 fornye dem det, alt for 3 Aar siden i Henseende til hans efter Forliget at lagte Eed i Lublin under 16de Martii 1412 udstædte Brev ved et igientaget Document fra Constantz den 20de April 141. med Hosføyelse af sit imidlertid færdig blevne Konge-Segl, saaledes som han i det første Brev havde lovet. Begge Documenter findes trykte hos Dogiel. - Videre blev oftmeldte Forliig af 1412, elleve Aar derefter, i Kesmark igien paa der høytideligste og ved et stort Antal Pohlske Magnater bekræftet 3 Dage efter Palme=Søndag i Aaret 1423 i Anledning af nogle andre imidler id opkomne Stridigheder, for ikke at lade Hoved Freden blive brudt, som med mere er at see af det (No. 9.) i Copie hosliggende originale Brev fra Kong Viadis aw i Pohlen og Storfyrst Alexander af Litthauen. Hvorved endnu fortiener at anmærkes, at Kong Sigismund i de 3 ommeldte Breve af 1412 og 1415 hos Dogiel altid har brugt den Titel af Gallicien og Lodomerien. - Det i forommeldte Forliig af 1412 til Fredens første Vedvarenhed bestemte Tilfælde af een eller anden Konges Død har tildraget sig i Aaret 143. med Kong Vladislaw Jagelli Død i Pohlen, hvor altsaa den paa 5 Aar derefter besluttede Freds Forlængelse er falden til Aaret 1439. Jmidlertid var og Keiser Sigismund, Konge i Ungern og Bøheim, Ao. 1437 ved Døden afgaaen, og Kong Albrecht, hans Sviger Søn og Efterfølger, levede ey heller længere end til bemeldte 1439, uden at i den Tid (da desuden Kong Albrecht var kommen i Strid med den afdøde Jagelle Søn Kong Bladislaw den Tredie i Pohlen, angaaende Successionen i Bøheim, som neppe da var afgjort), udi den Ungerske Prætensions Sag noget havde kundet foretages, og end nu mindre afgiøres. Men efterat i Aaret 1440 førstmeldte Kong Vladislaw den 3die i Pohlen af nogle Enke Dronning Elisabeth i Ungern ugunstige Ungerske Stater, uden at vente paa den Livs Frugt hun da var frugtsommelig med, var bleven udvalgt til Konge i Unegen, gav hun de Gesandtere, som vare ferdte til ham for at foredrage ham Valget, under 8 Mart. 1440 et Forsikrings Document for de Ungerske Stænder, hvorudi han, efter Bilager (No. 10.) blant adskillige andre Løfter, som og i sær angik den fri Afstaaelse af de Zipser pantsatte Godser i sær erklærede og forbandt sig til, at han med al Flid ville søger at faae igien alle de Rettigheder og tilhørende Eiendomme, som vare tagne fra Kongeriget Ungern, med det udtrykkelige Tillæg, at de Lande Reussen og Podolien vel herefter som hidtil, og saa længe skulle uden Skade for det Ungerske Rige forblive i Pohlske Hænder, indtil imellem begge Rigers Stænder, paa en Tid, som Kongen fandt for got, kunde holdes en Sammenkomst til at afgiøre Prætensionen og Rettigheden paa bemeldte Lande, hvilket Rige samme skulle tilhøre, hvorved han udtrykkelig beraaber sig paa de herom udstædte ældre Brev og selv som Konge i Pohlen atter erkiender og bekræfter sammes Gyldighed. - Originalen af dette Document er atdrig kommen i de Ungerskes Hænder, af den Aarsag, fordi Dronning Elisabeth, som imidlertid den 22de Februarii havde bragt Ladislav post humus til Verden, lod de fra Pohlen tilbagekomne Ungerske Gesandtere underveis arrestere, og fratage dem alle Brevskaber, hvilke derpaa efter Dronningens Død i Aaret 1443 af Keiser Friderich, som Kong Ladislavs Formynder, bleve tagne i Forvaring. - Efterat bemeldte Konge endelig i Aaret 1453 har tiltraadt sine Landes Regiering, saa synes man vel paa Ungersk Side igjen at have været betænkt paa at bringe de gamle Prætensioner i Rigtighed, saasom i det her værende Archiv findes nogle Afskrifter fra Aaret 1454, hvorudi adskillige derhen hørende Breve fra KongSigismundi Tider indeholdes. Men alting maa have været uden Virkning, da i den efterfølgende Ungerske Konges Mathie Corvini Tid i Aaret 1473 den Sag angaaende Reussen, Podolien og Moldau igien blev bragt paa Bane, som den Pohlske Historieskriver Dluges selv bevidner, da han beretter, at af den da værende Konge Casimir den Fierde i Pohlen. var gjort Forestilling om at afgiøre denne Stridighed ved begge Parters Sammenkomst paa de sædvanlige Steder i Schramowitz og Nendorf, og Casimir havde alt afsendt sine Raad, af hvilke 9 Geistlige og Verdslige blive nævnte af Dlugot, som i Nye Sandet havde ventet de Ungerskes Ankomst, men Kong Mathias havde den Gang ved Skrivelse til Kongen i Pohlen. og hans Afforordnede ladet bekiendtgiøre sin hindring i Henseende til Tyrke Krigen, og foreslaget en anden Sammenkomst paa Martini Fest, hvilken Kong Casimir dog ikke havde ville antage, hvorover man saa meget mere har at undre sig, da man paa Pohlsk Side ved Forhaling intet havde at tabe, og desroeligere kunde forblive i Besiddelse af de omtvistede Lande. - J en No. 1479 imellem Kong Mathias i Ungerne og Casimir i Pohlen igien sluttet Freds Forening, som findes hos Dogiel, blev vel atter bestemt, at begge Parters Prælater og Herrer, forsynede med tilstrækkelig Underretning og ledsagede af lærde Mænd, skulle henimod næstkommende Martin Dag komme samme paa de sædvanlige Steder, og der af giøre og bestemme alle imellem begge Konger og Riger værende Stridigheder, paa det begge Parter herefter kunde leve i bestandig Rolighed og Fred, og intet, som enten tilig eller silde maatte give Anledning til videre Jrringer, skulle ladet ubestemt og uafgjort. Men man finder ikke, at derpaa noget er bleve foretaget, og endnu mindre afgjort. - Den fornemste og betydeligste Grund, hvorpaa man paa Pohist Side meener at svække de paa Østerrigsk Side værende Prætensioner og Rettigheder, bestaaer uden Tvivl i den bekiendtPirschner Freds Slutning i Aaret 1589 (No. 11.) - Af dette Forliig har man paa Pohlsk Side allerede forhen søgt at forandre den panthavende Besiddelse af de saa kaldte 13 Zipser Stæder til en fuldkommen Eiendom, og af bemeldte Grund vil man og med Magt uddrage en reen Afstaaelse, som den Ungerske Krone skal derpaa have gjort af dens Rettigheder og Prætensioner ra Reussen. - Det Sted, som skal bevise denne foregivne Renuntiation, lyder Ord til andet saaledes: "For nu i saa Maade ved et fuldkomment Forliig imellem begge Partier igjen at oprette det forrige Venskab, saa tilsige ----- og love vi ovenmeldte Hs. Keiserl. Majestæts og det ganske Durchlauchtigste Erkehuuses Befuldmægtigede i bemeldte Hs. Keyserl. Majestæts, alle øvrige Durchlauchtigste Erkehertugers, men i sær den Durchl. Erkehertug Maximiliani Navn, at Hs. Keyserl. Majestæt og Deres Durchlauchtigheder ævig vil forglemme de forhen værende Stridigheder, herefter leve med Hs. M. Kongen af "Pohlen og de Pohiske Stænder i et bestandig oprigtig Venskab, og ey nogen Tid, under nogen Slags Aarsag, Besmykkelse eller Paaskud, paa nogen Maade foruroelige eller fiendtlig behandle Kongeriget Pohlen, Storhertugdommet, "Litthauen, Reussen, Preussen, Massevien, Samogitien, Liesland og de øvrige Kongelige Provintser, Stæder, Slotte, Byer og Undersaattere. - Men naar man efter de rette Fortolknings=Regler undersøger og forklarer saavel dette Sted, som det heele Forliig, saa skal man paa en nomstødelig Maade see og blive vaer, at man paa det Durchl. Erkehuuses, og i sær den Ungerske Krones Side, aldeles ikke var findet at frasige sig de gamle retmæssige Fordringer paa Reussen og Podolien, og at paa Pohlsk Side ikke engang derpaa blev tænkt, at man langt meere just derved i Gierningen selv erkiender og bekræfter det Forliigs Gyldighed af 1412, da man for at svække samme tager sin Tilflugt til en falskelig foregivet og aldrig skeed Renuntiation. - Følgende Betragtninger og Omstændigheder giøre denne Sandhed upaatvivlelig vis: J Aaret 1587 efter Kong Stephan Bathors Død i Pohlen blev foretaget et dobbelt Konge Val, og det af det ene Partie den 9de Aug. paa den Kongel. Svenske Prints Sigismund, men af det andet Partie 3 Dage derefter paa Erkehertug Marimilian. Begge Kron=Competentere søgte med bevæbnet Haand at forsvare deres Ret mod hinanden. J det følgende Aar var Erkehertug Maximilian saa ulykkelig at blive slagen af den fiendtlige Feldtherre og Pohlske Kantzer, Zamoisky ved Pitschen i Schlesien, og at blive fangen af sin Modstandere. Han saae sig derpaa, for igien at erlange sin Frihed, nødsaget til, ved en efter den Pavelige Stoels og hans hans Gesandts Cardinal Aldobrandins Mediation mellem ham og det ganske Durchl. Erkehuus paa den ene Side, og Kong Sigismund af Pohlen som Seyerherre paa den anden Side den 19de Mart. 1589 sluttet Fred, at giøre en reen Alstaaelse fra al Ret til Kronen Pohlen. (Fortsættelsen følger. AVERIISSEENT.