Aalborg Stiftstidende, 1836-08-06
Blandede Efterretninger. Jyllands Stænderforsamlings sidste Møde den 30te Juli blev aabnet af den kongl. Commissarius med en Tale af følgende Indhold: "Hæderværdige Medborgere. Et stort Værk er nu fuldbragt. Nørre-Jyllands Provindsialstænder have nu udført det Ærinde, hvori de for noget over 15 Uger siden her traadte sammen, og, da de slesvigske Provindsialstænder til samme Tid ville blive opløste, saa har det nu overalt udviklet sig, hvorledes de nye Folkeraad, hvorved Kongen har søgt at knytte sig nærmere til sit Folk og Folket til ham, ville svare til hans landsfaderlige Hensigter og til Folkets glade Forventninger. Hvad der i disse Forsamlinger er virket af de Mænd, som den halmindelige Tillid gav Plads i samme, er efterhaanden hurtig og fuldstændig bragt til almindelig Kundskab, og om føie Tid vil hvad der endnu staaer tilbage af dette Vidnesbyrd og Forsamlingens Virksomhed ligge for Alles Øine, saa at Samtid og Fremtid derom kan dømme. Sikkert vil Jngen af Dem agte dette Vidnesbyrd, denne Dom ringe. Men dog er der et andet Vidnesbyrd, som De, mine ædle Medborgere, vist til enhver Tid og fornemmelig i denne Stund især lade komme til Orde, en anden Dom, hvorfor De stille Dem. Enhver kalder sin hele Virken i det ham betroede Hæderskald frem for sin indre Bevidsthed, og naar denne, efter nøie og upartisk Randsagning, siger ham, at han troligen, af al den Evne, Gud har givet ham, med redelig Stræben for at bortfjerne Alt hvad der saa le uformærket stiller sig mellem os og Sandheden, har grandsket hvad der er ret og gavnligt, og at han frimodigen, uden ethvert fremmed Hensyn, har udtalt hvad han saaledes fandt, saa vil han med en tilfredsstillet Følelse forlade sin Plads. Om han vil finde bifald eller ikke, er ham kun en underordnet Sag; Medborgeres Erkiendelse vil uden Tvivl af sig selv tilfalde ham, og skulde dette glippe, saa bærer han ogsaa det med rolig Fatning. Hvad jeg med fuldkommen Sikkerhed forudsagde, har bekræftet sig. Ved at behandle de fædrelandske Anliggender, hvorover Kongen har æsket Deres, som forhen Deres i Roeskilde forsamlede, Brodres Raad, have De, langt fra forfængelig Lyst til at sige noget nyt, dog prøvet og dømt med selvstændig Indsigt. I de fleste Sager have De vel væsentlig været af lige Tanker med deres Brodre, men de nye og afvigende, bemærkninger eller Tilføininger, som de have meddeelt, ere dog hverken faa eller uvigtige. For en stor Deel have de deres Grund i Jyllands særegne Forhold og Tilstand, men ikke sjeldent kan man dog deri blot finde den Meningsullighed, som flere tænkende og erfarne Mænds felvstændige Grandsken over samme Æmne saa let fører med sig. Denne gjentagne Prøvelse vil forøge de Midler til at finde det Rette og Gavnlige, som Kongen ved denne Indretnings Stiftelse har søgt at sikkre sig og sine Efterkommere paa Tronen. Begge Forsamlingers Raad vil han nu tage under omhyggelig Overveielse, for derefter i sin Viisdom at beslutte hvad der skal være Lov. Ogsaa denne Forsamling, har som Østifternes gjort et omfattende Brug af den Rettighed, som Kongen gav sine Provindsialstænder til ogsaa udenfor de Gienstande, hvorover han har fordret deres Raad, at bringe Forbedringer i Landets Love og Jndretninger i Forslag. De fleste af de Bønner, som hiin Forsamling har baaret frem for Tronen, have de deelt. Dog vare der adskillige, som ikke her kunde komme i Betragtning, fordi de angik locale Anliggender indenfor Østifternes Grændser. Og af de øvrige ere der nogle, og det ingenlunde uvigtige, som De, efter nøie Overveielse, ikke have fundet tilstrækkelig Grund til at tiltræde. Der er især en af disse, som det maaske vil blive Dem bebreidet, at De ikke har gjort til Deres. Men man vil have meget Uret, dersom man, fordi De ikke bestemte Dem for at bønfalde Kongen om at Forsamlingens Døre for Fremtiden maatte aabnes, vil tillægge Dem det Ønske, at unddrage Deres Virken fra Deres Medborgeres Kundskab. Nei, De have erkjendt, at Provindsialstændernes Forhandlinger gjennem den Tidende, som derom udgaaer, allerede har en Offentlighed, der, enten man seer paa den Kreds, hvortil den naaer, eller til Meddelelsens Fuldstændighed og Paalidelighed, langt overgaaer den, som kunde opnaaes gjennen de enkelte Tilhørere, som af og til maatte indfinde sig inden Forsamlingens Sale, hvis disse bleve aabnede, og De fandt, at dette intet kunde lægge til den Omhu og Frimodighed, hvormed De gjennemgrandske de Sager, som komme under Overveielse, og udtale Deres Mening om samme, men at Mange derved kunde finde sig bundne og hemmede i deres frimodige Tankeyttring. De ville ganske vist Offentlighed; kun ikke den Art, hvorom der spurgtes. Lad end Andre mene, at ogsaa denne vilde være ønskelig. Men disse have dog ikke Ret til at gjøre det til et Tegn paa en mindre frisindet Tænkemaade, at De ikke have deelt denne Mening. Det er meget mere at prise at De, ikke, mod egen Overbeviisning, have erklæret sig for det, hvorved De kunde gjøre Regning paa at finde meest bifald hos dem der lydeligst lade sig høre. Foruden de Anliggender, som Østifternes raadgivende Forsamling havde sat under Overveielse, ere mange andre her komne i Bevægelse, tildeels Gienstande af høieste Vigtighed. Flere af dem vedkomme alene Jyllands særegne Tarv. Men andre have lige Jnteresse for det hele Statssamfund, og deriblandt ere den nogle, som røre ved de meest indgribende Grundsætninger for Ordningen af de borgerlige Forhold. Alt, hvad der i saa Henseende er bragt paa Bane, har vistnok sin Rod i Ønsker, som ofte have rørt sig i Folket, og som heller ikke mangle stærkt anbefalende Grunde. Jmidlertid er det Gjenstande, som fordre en mangesidig Prøvelse, og Forsamlinger sig for den mindre omfattende Betragtning. Nogle af det til Slags Forslag have De derfor ladet falde, og ved andre Leiligheder have dog de Betænkeligheder, som træde i Veien f for Ønskeet, fundet en saadan Erkjendelse, at et ikke ringe et Stemmetal har erklæret sig derimod. Hvad der imidlertid kommer frem for Tronen som Forsamlingens Bøn, vil sikkert blive underkastet den omhyggeligste Prøvelse, og, der hvor Landsfaderen ikke finder det foreneligt med sine Pligter, at samtykke det Begjærte eller dog ikke at samtykke det i sit hele Omfang, vil det udentvivl blive gjort indlyet seende, at der ere vigtige i Retfærdighed og det Heles Ved i grundede Overveielser, hvorfor han maa nægte sig den Glæde at føie sig efter hans troe Provindsialstænders Begjæring. Det vil altid være af en hvist velgjørende Følge, at slige almindelige Ønsker finde et dygtigt og kraftigt Organ i de af Folket udkaarne Mænds Raad, men at de ogsaa der prøves fra alle Sider. Folket kommer til bedre at kjende baade Regjeringens Grundsætninger og sit eget Tarv og mangen Spire til Utilfredshed og Miskjendelse vil derved blive qvalt; men ogsaa erhverver Regjeringen en sikker Kundskab til Folkets Synsmaader og dets Ønsker, og, selv hvor den ikke kan opfylde disse Ønsker i deres hele Omfang, vil den dog maaske kunne træffe Foranstaltninger, hvorved det, der laae til Grund for Ønskeet, bliver tilfredsstillet. Det almindelige Vel vil saaledes blive befordret, og det lykkelige Forhold mellem Konge og Folk befæstet. Den Jndsigt og Virksomhed, den Kjærlighed til Konge og Fædreland, den Frimodighed og Sindighed, hvorved De, høithædrede Medborgere, have udført det store Kald, der var Dem betroet, vil vistnok finde billig Erkiendelse af Konge og Medborgere. Da flere af de Æmner, som her ere komne til Orde, ere af det Slags, der frembyde mangfoldige forskjellige Sider for Betragtningen, saa kan det ikke feile, at mangen Tanke, som her er bleven fremført, ikke finder almindeligt bifald, at stundom ogsaa den Form, hvori den er traadt frem, kan forekomme En eller Anden hanstødelig. Men den, der med Overblik og den billighed, som dette Overblik nærer, veed at betragte Forholdene, vil ikke undres over, at af de flere Sider, hvorfra en saadan Sag kan sees, den Ene griber en og den Anden en anden med særdeles Styrke, og han vil indsee, at det let kan hænde den tænkende og retvillende Mand, at denne, imedens han med sin fulde Sjæls Kraft søger at gjøre den Betragtning gjældende, der for ham har fremstillet sig som den rigtige og afgjørende, kan sætte en anden Betragtning tilside, som i sig selv turde være af ikke mindre Vigtighed, men endnu lettere, at han udtrykker sig som om denne Intet gjaldt for ham. Vel er det tilbørligt, at den eensidige Forestilling vises tilbage med Eftertryk, men man bør derfor ikke miskjende dens Sindelag, som oprigtig og frimodig har udtalt, hvad der fremstillede sig for ham som Sandhed; dette vil og oftest ingen Andre gjøre, end den der selv er Bytte for en anden modsat Eensidighed. Det lader sig heller ikke anderledes tænke, end at der i en Forsamling, hvori Mænd i de meest forskjellige Stillinger og Forhold og med ulige Dannelse skulle virke sammen til at raadslaae som de meest forviklede Gienstande, maa fremkomme mangen eensidig Betragtning. Saa dybt De end have indpræ- oget sig, at det ikke er for en vis Stand, for en vis snæver Kreds og allermindst for dem selv, de have at føre Ordet, men at deres Tanke og Id maae være henvendt paa det Heles Vel, saa er det dog naturligt, at Enhver fornemmelig bemærker og føler, hvad der ligger ham nærmest, at han snarest betragter enhver Sag efter dens Forhold dertil. Af den mangfoldige Eensidighed opstaaer, naar hver Synspunct for sig har udtalt sig med Kraft og Frimodighed, der rette fleersidige Betragtning, og omsider ville de Stridende forenes. Dette har og bekræftet sig i det Samfund, som nu oploses. De forskjellige borgerlige Forhold og de forskjellige Synsmaader have ofte fremkaldt en haard Kamp; stundom ere skarpe Udtryk vexlede. Men herved er Fredens Baand ingenlunde brudt; Modstanderne ere strax efter mødte hinanden med al Agtelse og Velvillie. De have ikke glemt eller dog have de snart igjen erindret sig, at de hver for sig i deres Jver for at udfinde det Rette og Sande ere udsatte for Vildfarelse og Eensidighed." (Fortsættes.)