Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1821-12-18
Det er den sidste Tjeneste som jeg venter af dem, sagde han til ham, Adien. - Hans Ahnelser traf snart ind. Hans Kræfter bleve udtømmede og han vilde dog ikke tillade, at nogen understøttede ham. Han holdt sig ved Stolene og gik saaledes fra den ene Ende af Værelset til den anden. Ofte vendte han sine Øine hen til to Portraiter, nemlig hans Kones og hans Barns, hvilke som jeg troer David har malet, og som jeg hører, han har givet befaling til, at man efter hans Død skal seende til Keiseren af Østerrig. Han havde den Sædvane at strække sig paa en Sopha, som stod ligeover for et Vindue, der vendte ud til Haven, og undertiden læste han med lydelig Stemme i Henriaden og Telemach. - Den lille Julie besøgte ham som sædvanlig, han lod hende læse. Han spurgte hende om hvad der passerede i Staden og hvad man sagde om ham. En Dag sagde hun til ham: Man holder Dem for at være fortredelig men ikke for at være syg. Ja jeg vilde ønske, sagde han sukkende, at de havde Ret. Men derpaa sagde han igjen ganske livfuld: Nei jeg ønsker det dog ikke Julie du maae søge dig om en anden Lærer, jeg kan ikke længere give dig Underviisning. - Han har ikke forglemt Julie i sit Testamente. 3 Dage før sin Død sagde han til Doctor Automarchi: Jeg vil ikke gjøre hende uafhængig; men jeg vil efterlade hende nok for at hun kan blive lykkelig i hendes hele Liv, naar hun tillige arbeider. Da alle hans Kræfter vare udtømmede, saa at han ikke kunde gaae mere, lænede han sig paa de Personers Arm, som vare omkring ham, og kom saaledes til Sengen, hvoraf han ikke meere skulde staae op. Det er forunderligt, at hans Læger først 14 Dage for hans Død holdt ham for at være alvorlig syg. Omtrent 10 Dage før sin Død lod han mig kalde til sin Seng, og spurgte mig om jeg havde hørt noget Nyt ved det sidste Skib, som var kommen fra Europa. Jeg svarede ham Nei. Kan Deikke da, sagde han, skaffe mig en Avis eller en Journal, see ikke paa Prisen, om den ogsaa er overdreven. Jeg fik med megen Vanskelighed en Avis af en gammel Datum; han gjennemlæste den hurtigt, og udraabte derpaa. Neapel, Neapel, de arme Dievle, Murat vor den tapperste Konge, som de nogensinde have havt; men han kjendte ikke sine Undersaattere. Det er lutter Lazzaroner, fra Hertugen af - til den ringeste Tigger. Har De været i Neapel min Herre," – Ja. – "At, blev han veed, og foldede Hænder sammen: Smukke Koner, smukke Mænd, og som forstaae at være lykkelige. Er de gift spurgte han mig nu med et Suk. Ja, General. Han tog nu en Desertkniv fra Bordet, skar Snoren paa sin Seng over, og spurgte mig da med et Smiil, som ikke var uden Bitterhed. Kan de sammenføie disse to Traader saa at de kunne udgjøre et Heelt, Uden at vente paa mit Svar kastede han Kniven over mit Hoved hen i Varelset, og sank tilbage paa sin Pude i et dybsindig Grublerie. Jeg var en Dag tilstæde da man bragte ham Lægemidler, han tog dem uden Modbydelighed; men sagde da han havde faaet dem ned, der gives ingen Balsom som kan helbrede mig. Aftenen for sin Død talte han meere end sædvanlig. Man hørte ham meere end een Gang nynne sin Yndlingssang, og endog synge. Bertrand og Grev Montholon vare bestandig omkring hans Seng, og vare opmærksomme paa at betjene ham. Ofte trykkede han Bertrand i Haanden til Tegn paa sin Taknemmelighed. Da hans Venner forkyndte ham, at Øieblikkket var kommet, at han skulde modtage den sidste Salvelse, sagde han: "Jeg lever i Fred med mig selv, og det hele menneskelige Kjøn", og med en sand Sokratisk Sjælsrolighed bad han om, at hans Legeme maatte blive aabnet for at hans Sygdoms Natur kunde blive bekiendt. - Omtrent 4 Timer førend han døde ordnede han endnu nogle Papirer, som han vilde, at der skulde sendes til hans Kone. At ville omstændelig skildre hans sidste Øieblikke vilde være affecteret. Det er nok at anføre, at han døde uden at den Sindsroelighed, som man hidtil har bemærket paa hans Ansigt, blev paa nogen Maade forstyrret; selv Dødens kolde Haand kunde ikke udslette den af hans Træk. Den samme Morgen som han døde om Dagen, sagde Bonaparte, Døden har intet skrækkeligt for mig; den har siden 3 Uger været min Sovekammerat, nu er den beredt til at omfavne mig og til at føre mig for evig bort med sig. Han havde lidt overordentlig af sit Sygdomstilfælde, men han har sine Lidelser med en philosophisk Hengivenhed, og uden at han gav et Suk fra sig, (Fortsættes.)