Den Vest-Sjællandske Avis, 1817-02-11
Oversigt over Dagens udenlandske Nyheder. Naar man med Forundring betragter den ulykkelige Forfatning, hvori det hidindtil for sin Rigdom og sin Flor saa priiste England for nærværende Tid befinder sig, naar man læser Regieringens Skildringer deraf og hører Fortællingen om Folkets Udsvævelser, saa maae man med Begiærlighed modtage enhver Oplysning, som meddeeles de, om Aarsagerne til denne for saamange uventede Forandring, og ethvert Middel, som foreslaaes til dette mægtige og berømmelige Riges Frelse i sin nærværende kritiske Stilling. En saadan Oplysning og et saadant Forslag læser man i et Brev til den bekiendte Oppositionstaler Si Francis Burdett (hidtil Friehedsmændenes Afgud men som nu bevarer en mærkværdig Tanshed, fra den berygtede Demagog William Cobbet, af de August f. A., angaaende Englands ulykkelige Forfatning, og de Midler, som der maa gribes til, for at forebygge en almindelig Forvirring og Odelæggelse." Han siger: at Manufacturisterne vel ere i beklagelsesværdig Tilstand, men han føler sig dog overbeviist om, at Landbeboerne ere det endnu langt mere. Af egen Erfaring kan han bevidne, at mangfoldige af dem vandre omkring som Skeletter, og i hans Egn have over 300 Personer forgiæves tryglet ham om at faae Arbeide. Ulykken tiltog meget ifior ved den slette Høst, da ogsaa Høravlen, i det mindste det halve, gif til Grunde. Da Dyrheden i England er grundet i denne slette Høst, saa kunne Forpagterne ikke forhøie deres Arbeidsfolks Løn, og Nøden imellem den arbeidende Classe maae blive overhaands stor, den er saa græsselig i England, at store Uroeligheder ere uundgaaelige, da det er physisk umuelig, at Millioner af menneskelige Væsner ville roelige omkomme af Hunger og Eien dighed; og Hovedgrunden til denne græsselige Jammer er, at Regieringens Fordringer til Nationens Formue ere for store, og at Skatterne angribe Livets første Fornødenheder. Nordamerika er i en ganske anderledes lykkelig Forfatning endingland, da den simple Mand der er langtfra ikke saaledes besværet med Skatter, og faaer en langt høiere Arbeidsløn, i Forhold til Levnetsmidlerne, end i Storbrittannien, uagtet den amerikanske Arbeidsmand er ikke nær saa flittig som den engelske. For nærværende Tid lever en Arbeidsmand i Amerika tre Gange saa godt som en Arbeidsmand i England, som er begribeligt, naar man betænker, at i Amerika beløbe Skatterne sig ikke høiere i en samlet Sum end til 2 Specier paa hvert Menneske, imedens de i England beløbe sig til 40 Specier paa hver Person, foruden Fattigskatten. Freden brembragde en overordentlig skadelig Virkning paa Englands Velstand, mangfoldige Mennesker bleve brødløse derved ved de øvrige Landes Handel og Handelspærringer leed Englands Handel og Fabrikvæsen, overmaade meget, og i eet Aar blev de Fattiges Antal fire Gange saa stort, Nøden er nu kommen saa vidt, at Udvandring til Amerika er bleven en Gienstand for alles Samtale. Skal derfore England reddes fra Undergang, saa kan det allene skee ved et fuldstændigt Besparelsessystem, saa at Skatterne kunne formindskes, ved at afskaffe alle ikke absolut nødvendige Sinecurer, Pensioner og Gratialer; ved at formindske Embedsmændenes Gage og ved at reducere Armeen og indføre i dens Steden frivillig Bevæbning af Jndvaanerne. Skal England saaledes reddes og skulle store Ulykker forebygges, saa maae endnu betimeligen et indgribende og omfattende Besparelsessystem sættes iværk, saa at de offentlige Byrder kunne tages fra Folket, hvilke det ikke længere formaaer at bære. – Saavidt Cobbet. Saa eenige som man er i, saavel i engelske Skrifter som i Skrifter der udkomme i andre Lande, at skildre Englands nærværende Tilstand som meget betænkelig, saa eenig er man paa den anden Side i at sætte Danmark ved Siden af Rusland og Nordamerika, som de Stater, der for nærværende Tid fremblomstre; hvilket tilskrives Regieringers vise, liberale og faste Grundsætninger for Statsbestyrelsen, saaledes hedder det i et udenlandsk Skrift: at Danmarks Jndvaanere ikke kunne nok give deres Taknemmelighed mod deres Regiering tilkiende, og at enhver indsigtsfuld Statistiker maae betragte. det med Opmærksomhed, naar det erfares, at Danmark har i 1816 afbetalt paa den udenlandske Gield 3,450,000 Hamb. Mk. Bco. og paa den som er contraheret i Landet selv 1,000,000 Rbd.; og i et andet udenlandsk Tidsskrift hedder det: at der for Korn er i Efteraaret solgt for 5 Millioner preussiske Dalere; at store Pengesummer ere indbragte i Landet for Salget af Qvæg, Heste, Huder og Uld; at Silde og Aal-Fiskeriet har allene indbragt 2 1/2 Million Rdlr.; at den vestindiske Handel har kastet af sig i reen Fordeel 13 Millioner Dalere i Hamb. Bco., saa at Danmark havde i 1816 eet af sine lykkeligste Aar, imedens de fleeste andre Lande i Europa leed overordentlig. (Lad os gientage den Sandhed, at Forsynet belønner Regenternes Retskaffenhed med deres Nationers Lykke, og at det tillader, efterat Prøvelsens Dage ere forbie, at den samme Lykke og Hæder udbreder sig paa nye under Frederik VI. Regiering som Konge, hvilken først begyndte at opgaae over Landet under hans Statsbestyrelse som Kronprins.) Der tilføies i hiint Blad, at imedens der i Storbrittannien ere 2 Millioner Fattige paa 14 Millioner Jndvaanere, saa er der kun 56000 Fattige paa 1,600,000 Jndvaanere i de danske Stater, i hiint Land er over de Menneske et Fattiglem, i disse kun hvert de, i efter RedacteurensJagttagelse kun hvert gode udenfor Hovedstaden.) Prins=Regenten i England har ved en Proclamation af 29de Januar udsat en Belønning paa 1000 Pund Sterl. paa Opdagelsen af enhver afde Personer som have gjort Angreb paa hans Person, hvorved dog de, som have taget Deel i Forhaanelserne, men ikke have tilladt sig voldsomme Handlinger, kunne vente at faae Tilgivelse, naar de blot angive de andre Forbrydere, - De Personer, man har faaet fat paa, ere tagne i Forbør; Skrædderen Staine og en vis Ogle Wallis ere friegivne, da man ikke har kundet forskaffe de fornødne Beviser mod dem, uagtet den sidste blev greben med en Dolk i Haanden. Derimod vil den sidst omtalte Scott, som en Officeer Chambers anholdt, endskiøndt med den største personlige Fare og Besværlighed, ikke slippe saagodt derfra, da Garderen Laycock er traadt op mod ham som Vidne og har angivet, at da Pobelen forfulgte Prinsens Vogn, kastede med Stene efter den, og raabte: slaae løs paa ham, ned med ham, riv ham ud, og betiente sig af de afskyeligste Udtryk mod hans høie Person, saa havde han seet denne Scott fornemmelig at trænge sig frem blandt den. - For at forebygge slige Rædselsscener er endnu flere Krigsfolk, især Cavallerie, forlagte ind i Byen. Ogsaa har Regieringen leiet 25 Transportskibe for at bringe en Deel af de engelske Tropper fra Frankerige tilbage til England. Ligesom Parlamentet har overbragt sin Lykønsknings=Addresse til Prins-Regenten, saaledes har ogsaa Magistraten i London tilsendt, ham deres. Desuagtet var dog Borgerskabet forsamlet i Guildhall den 31te Januar for at tage Landets urolige Tilstand i Overveielse og for at opsætte en Bønskrift til begge Husene angaaende Formindskelse af Statsudgifterne; Afskaffelsen af alle unyttige Pensioner; Reduction af den uhyre staaende Armee, som imod Forfatningen holdes opret paa en Tid, hvor der er almindelig Fred; Reform af Underhuset, ved at afskaffe Privilegierne for de saakaldte votten Boroughs (forfaldne Flækker) og Jndskrænkelse af Parlamentets Varighed i det høieste paa 3 Aar, saa at efter den Tid nye Parlaments=Medlemmer skulle udvælges. Hr. Hunt ønskede vel, at Parlamentet maatte vælges paa nye hvert Aar; men Waithmann modsatte sig det af mange Grunde, og denne Forbedring gik ikke igiennem. Da de tre Parlamentslemmer, Curtis, Shaw og Altkins, vægrede sig ved at overlevere denne Petion til Parlamentet, fordi der blev i samme andraget paa en Parlaments-Reform, saa foreslog Hr. Waithmann at votere paa at disse tre Personer havde gjort sig uværdige til Borgerskabets Tillid. Forsamlingen sluttedes med at votere en Taksigelse til Lordmajoren. Denne begav sig derpaa ud i Raadhuusfalen, hvor han, efter at have holdt en passende Tale, overleverede, i Staden Londons Navn, en prægtig Kaarde til Lord Exmouth, formedelst Seieren, ved Algier, denne havde indfundet sig med 10 af ne Capitainer og besvarede Lordmajorens Tale med en levende Taksigelse; et prægtigt Giæstebud blev derpaa givet til Ære for Admiralen og hans Officerer, hvortil alle kongelige Prinser vare indbudne, men ingen mødte, da Hertugen af Gloucester just gav paa denne Dag det første store Selskab efter sin Formæling.