Corsaren, 1842-11-25
Digtninger af Christian Winther. Reitzels Forlag. Da der i næste Nr. af Heibergs Jntelligensblade vil komme en motiveret Dom over, hvorvidt disse Digte realisere Jdeen, hvoraf Læserne paa det tydeligste ville kunne see, om de ere gode eller ei - thi for nærværende Tid vil selv den trindeste Spekhøker som Følge af Heibergs Virken see Jdeen realiseret, for han indlader sig paa en literair Nydelse - saa kunne vi spare os en Recension, hvortil vi i iøvrigt ere i Besiddelse af det Samme som Jnstructeur Nielsen erklærede at besidde til Forskjønnelses-Comiteen i Frederiksberg Sogneforstanderskab. hverken Tid, Lyst eller Kald. Vi besidde desuden endnu et fjerde: ingen Plads. Naar nu tillige "Berlingske" faaer fortalt, at Bogen er trykt hos Vianco Luno paa elegant Papiir*), og "Dagen", at Professor Winthers Navn borger for dens Godhed - hvad behøve J da mere til Eders Underretning? –Tryk, Papiir, Navn og Jdee - Jder, Navn, Papiir og Tryk - der behøves ikke mere til den største Bog i Verden. Og nu den egenlige, reelle Ros over Digtningerne? Ah, det har ingen Nød; thi, for det Første er det Christian Winther, der har skrevet dem, og for det Andet har Christian Winther skrevet dem. Een Afdeling af Digtningerne, en enkelt Retning i dem, være det os dog tilladt at omtale. Den tilhører os, den er vox, den tilkommer os, os, som ikke tør rose, og som oprigtig talt heller ikke gjerne gjøre det. Denne Retning er, om vi saa (Heine) Pag. 148. Sie sasen und tranken am Theetisch, Und sprachen von Liebe viel. Die Herren, die waren ästbetisch, Die Damen von zartem Gefühl. Die Liebe mus seyn platonisch, Der durre Hofrath sprach. Die Hofrathin lachelt ironisch, Und dennoch seufzet sie: Ach! Der Domherr offnet den Mund weit: "Die Liebe sey nicht zu roh, Sie schadet sonst der Gesundheit." Das Freulein lispelt: wie fo? Die Grafin spricht wehmüldig: Die Liebe ist eine Passion! Und präsentiret gütig Die Tasse dem Herren Baron. Am Tische war noch ein Platzchen; Mein Liebchen, da hast Du gefehlt. Du hattest so hubsch, mein Schatzchen, Von Deiner Liebe erzählt. Vi overlade til Læseren selv at anstille Commentar over Digtet i det Hele, samt over det ganske nye Ord Thedisk, hvorved vi dog maae bemærke, at det er særdeles vanskeligt at faae et *) I "Berlingskes" Anmeldelse forefindes forresten et mærkeligt Exempel paa Anstrængelse for at faae et Ordspil paa Winthers "Træsnit." Den nye Digtsamling, hedder det, er et nyt og kraftigt Skud af den Stamme, hvis Frugter og Løv saa tidt har kvæget og forfrisket os, og i hvis Bark Poesiens Genius har skrevet uforgængelige Træsnit. - tor udtrykke os, den Heineste. Heine har strevet en heel Bog Digte om sin "Liebesnoth", om sine ulykkelige Kjærlighedshistorier. Men, naar han i hvert Digt har fortalt sit Hjertes Smerte, bliver den ham for stor, og af lutter Smerte leer han, og Læseren leer med, med Taarer i Øinene. Derved holder man al den Jammer ud. Christian Winther har ligeledes 80 Sider "Liebesnoth"; men han har ikke Slavisk villet efterligne Heine, og derfor - har han udeladt de pikante Slutninger. - J Forbindelse hermed staae de Oversættelser af Heine, der forefindes i Digtsamlingen. En af dem finde vi os i den fraværende Heines Navn forpligtede til ikke at lade hengaae uden at aftrykke Originalen ved Siden: (Winther) Pag 146. De sad og drak ved en Theedisk, Og talte om Kjærligheds Lyst, Hver Herre var meget æsthetisk, Hver Dame - et følende Bryst. "Al Kjærlighed være platonisk!" Den tørre Geheimeraad bad, Hans Frue smilte ironisk, Dog sukked hun, alt som hun sad. Amtsprovsten aabner sin Mund bred; "Ja, Elskov bør ei være raa, Thi saa den stader vor Sundhed!" - Men Frokenen hvidster: "Hvi saa?" Grevinden smiller vemodig: "Ak, Kjærlighed er en Passion!" Og presenterer godmodig En Kop til en Hr. Baron. Ved Bordet var endnu en Stol sat, Der burde Du siddet, min Tøs! Der kunde Du deilligt, min Sol! ladt Om Din Elskov Sladderen løs. godt Riim paa "æsthetisk". Ligeledes over, at Chr. Winther kalder sin Elskede "min Tøs". Men, hvad vi for vor Part ikke kunne tilgive ham, det er Men'et i 3die Vers sidste Linie. Det kommer saa ja, vi maa sige det, det kommer uendelig smagløst. Chr. Winther maa takke Gud for, at det hele Digt er faa uheldigt, ellers vilde dette ene "Men" have være nok til at gjøre det uheldigt.