Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1819-04-02
Spanien. En Skrivelse fra Valencia af 22de Jan 6 Morgenkrøniken) indeholder følgende nærmere Omstændigheder om den der udbrudte Sammensværgelse: "Det var den 2den Januar Kl. 10 1/2 om Aftenen, at General Elio ledsaget af otte Mand begav sig hen uden for det Huus, hvori de Sammensvorne skulde samles. En Sergeant, som havde vidst, at tilliste sig deres Fortrolighed, havde i nogle Maaneder tjent ham til Spion, og gjort ham bekjendt med Kiendetegnet, der bestod i et Slags Haandklap, paa hvilket ogsaa Gadedøren blev aabnet for Generalen. Men ved den anden Dør affordredes der ham et nyt Tegn, og da han i kun de give dette, opstod der Allarm. Oberst Vidal, en af Anførerne gik, med dragen Sabel i Haanden, ned for at erfare Aarsagen; han kjendte paa Øieblikket Generalen, der raabte til bom: Rendite Perro! (Overgiv dig, du Hand!) Nu opstod der en kort Fægtning, i hvilken Generalen tvende Gange og Kaarden, gjennnem Livet paa Obersten. En anden Sammensvoren, Sola, ilede ned, for at see, hvad der var paa Færde, da han saae to Mænd fægtes, løb han op, for at hente Vaaben; men hans egne Kammerader holdte hom for en Fiende og dræbte ham paa Stedet med et Pistolskud. Elio befoel nu sine Soldater at trænge ind i Salen; hele Selskabet, der bestod af 13 Mennesker, blev paagrebet og ført i Fængsel; men Vidal bragt paa et Sygehuus. – Man kan ikke nægte, at Vidal har handlet med Uforfærdethed. Han er en af de Mænd, hvis Albue, som Ordsproget siger, ikke giver Slip paa Lykken. Ved heldige Tilfælde blev han General Capitain af Kongeriget Valencia, og paa denne Post har han allerede lykkeligen undgaaet fem Sammensværgelser. Engang skiøde, ved en Mønstring, flere Soldater paa ham med Kugler, uden at træffe ham; paa en Jagt blev der af en ubekiendt Haand skudt efter ham, men Kuglen gik gjennem Hatten. For ei længe siden kom der fra Madrid til Valencia en af Kongen underskreven befaling om, inden 24 Timer at skyde ham; af Forsigtighed sendte den Person, som erholdt Befalingen, et Jlbud til Madrid, og det befandtes, at hin var falsk. Engang skulde han ved at gaae ud af Skuespilhuset myrdes; men, Stykket var en halv Time tidligere til Ende, og Plan gik overstyr Ogsaa nu havde man lagt an paa ham; men, Di stolen klikkede og Generalen vandt Tid til, at drage sin Kaarde. Strax efter Heftelsen sendte Generalen et Jlbud til Kongen, for at indhente Forholdsordrer. Kongen meddeelte ham uindskrænket Fuldmagt. Elio tilstod nu de Anklagede 24 Timer Tid til Forsvar; – en blot Ceremonie; thi, maa hørte ei derpaa Alle 13 bleve dømte til at hænges, men, da Skarpretteren i selvsamme Uge allerede havde bængt en heel Familie, der bestod af 5 Personer og klagede over Træthed, saa blev blot Vidal bestemt til at hænges og de øvrige til at skydes. Henrettelsen fandt Sted den 20de Januari uden for Kongeporten. Hele Besætningen rykkede ud og dannede en stor Firkant, i hvis Midte der var opreist tvende uhyre Galger Vidal, næsten afmattet af sine Saar. - i Hospitalet havde han tvende Gange reven sine Forbindinger af - var neppe meere kjendelig. Munke og Offi ierer ledede ham. Da han var kommen paa en liden Bakke, blev han degraderet; man rev hans Hat og Uniformen af ham og Bøddelen traadte med Fødder derpaa. Senere bleve de brændte. Nu fik Obersten en sort Kappe paa med bred hvid Krave omkring; dette er Kriminelforbrydernes. Dragt - og en Munk bereddede ham til Døden. Da han sagde ham, at han, omendskjøndt han var en Forræder mod sit Fædreland, dog kunde vente at erholde den Almægtiges Tilgivelse, udraabte Vidal, samlende alle sine Kræfter; "Forræder mod mit Fædreland, Aldrig! Aldrig: Jeg forlangte Retfærdighed, og derfor maa jeg døe! Han lod nu Hovedet synke ned paa Skulderet og blev bragt næsten andsesløs op paa Stigen, der stod op til Galgen. Hængning synes i Spanien at skee paa en afskyelig Maadr. Bøddelen tager den Domfældtes Hoved efter at Strikken er slynget om hans Hals, mellem sine Been, sætter sig over Skrævs derpaa, og svinger sig, efter et gjort Tegn, bort fra Stigen med ham. Nu dreier han sig med ham i alle Retninger, hæver sig i Veiret og synker adskillige Gange ned derpaa, ligesom naar man tider i Trav, og giver ham med Hælene dygtige Stød for Brystet. Dette gjør han, sige Spanierne, for at ende den Ulykkeliges Lidelse!! – Den Hængtes Ansigt bliver aldrig tilhyllet, som Tilfældet er i Engelland. Under denne rædsomme Henrettelse synger Folket Psalmer, og lader Stemmen stedse meere og meere synke, alt som Bøddelens Svingninger og Bevægelser vorde svagere. indtil Sangen derpaa synker ned til en ægte, neppe hørbar Brummen. En gystlig Dands, den kun Dievler kunne betragte med Lyst." – Tolo Stole, bestemte for de tolv andre Domfældte, vare satte tæt ved Stadsmuren. Man førte de sidste, to og to, omgivne af Munke og Politiebetiente, til Retterstedet. Efter enhver Afdeeling fulgte 16 Soldater med ladte Geværer. De Domfældte blevt vendte med Ansigterne mod Stadsmuren, og Skarpretteren bandt for deres Dine. Da Alt var i Stand, og Junkene havde endt deres Formaninger, blev Tegnet givet, og der foldt 96 Skud paa een og samme Tid. Den følgende Morgen var Retterstedet ædsomt, at skue; Blod og Hierne klædede paa Muren; ene Tiden om udviske disse Spor! – Man beundrede den Stand, haftighed, med hvilken de Sammensvorne døde; en Eneste af dem havde villet have en Skriftefader, Paa den Maade gjordes ei heller videre Opdagelser, uagtet det er fandsynligt, at Adskillige af dem have været vidende om Sammensværgelsen. Elio syntes ogsaa at føle dette; derfor udraabte han i sin bekjendte Kundgjørelse: "Angiver Forræderne for mig og jeg skal tilintetgjøre dem!" J Almindelighed troer man, at af de Sammensvorne vare, foruden Vidal, ikkun Beltran, Calatrava og Rougel vidende om Formaalet for Sammensværgelse. Den første, Saltskatskasserer i Grog, en smuk ung Mand paa nitten Aar, var en Søn af den bekiende Armeeleverandeur Beltran de Lys, der fra Bager af har svinget sig op til en af Spaniens første Rigmænd, og endog har Adgang ved Hoffet. Staten skylder ham 3 Millioner, og man forsikkrer, at han skal have erklæret, at ville eftergive samme, dersom man vilde skienke hans Søn Livet; men forgjeves. Caratrava, Beltrans Secretair, var en ung Mand af majestætiskt Udseende, som saae stivt paa Tilskuerne, og med største Ligegyldighed gik Døden i Møde. (Fortsættes.)