Aarhuus Stifts-Tidende, 1820-10-21
Blandinger. Det Pergament, der indeholdt hiin mægtige Addresse, til Dronningen fra over hundredtusinde af Londons, Vestminsters og Southwarks respectable Jndvaanere, var to engelske Mile langt og saa tungt, at, da det var sammenrullet, fire stærke Karle havde Vanskelighed nok med at løfte det op paa Vognen, der droges af sex Graaskimler. Denne mærkelige Adresse eskorteredes af 106 Vog ene, hver med 4 Heste for, og fyldte med alskens Herrer, og Damer. Hr. Bronghams Tale for Dronningen skal, i fin hele Sammenhæng, have været et sandt Mesterstykke af Veltalenhed. Følgende Brudstykker ere uddragne deraf: Mylords! J staae paa Randen af en Afgrund; J kunne dømme Dronningen, men det vorder da den sidste Dom, J kommer til at fælde. Frelser, Mylords, Landet fra de Rædsler som vente det, Eder selv fra øiensynlig Fordærvelse; Landet, hvis Prydelse J ere, men for hvilket J, adskilte fra Folket som Blomstre der ere adskilte fra Stamme og Rød, ikke meere ville blomstre. Frelser den vaklende Throne, det rystende Aristokratie, Alteret selv, der ei kan stande fast, naar Thronen, dets Bundsforvandte, er kuldkastet. Kirken, Kongen vilde, at Dronningen skulde udelukkes af Kirkens Bønner, men hun har Folkets brændende Ønsker for sig. Hun behøver ikke mine Forbønner, men for mit Fædreland op i sender jeg mine Bønner til Miskundhedens Throne, at denne vil udgyde sin Velsignelse over Folket i fuldere Maal, end dets Styrere fortiene, og at deres Hierter, maa omvendes til Retfærdighed. Gud, Dig anraabet, jeg om Kralt og Styrke til paa rette Maade at benytte, de store Midler jeg besidder, til min fornrettede Dronnings Forsvar, og at jeg, ved at opfylde det vigtige Hverv som er mig anfortroet, ei skal paadrage mig Millioners Misfornøielse, hvis Øine i dette Øieblik ere rettede paa os. Mistroende mine egne Kræfter, begynder jeg min svære Forretning, betynget med et stort Ansvar. Min Ulykkes, stierne vil maaskee tvinge mig til, at afsløre Ting, hvis blotte Benævnelse vilde vække Tvivl om undersaatlig Lovalitæt, men hvis det gaaer saa vidt, erindrer da, det er min Pligt, som Uskyldighedens kaarede Talsmand."Hr. Brongham giennemgik derpaa Tidsløbet indtil 1814, da Dronningen forlod Engelland. Han inddrømmede, at Hs. M. i Udlandet havde levet i en lavere Omgangskreds, end den hun burde havt, men Rigets Pairer burde være de sidste til at anklage hende derfor, da de vide, at hun søgte deres Selskab saalænge det gik hende vel Derpaa giennemgik han Vidneforhørerne og Genera siskalens Klage, hvis vigtigste Puncter han forpligtede sig til ved andre mere troværdige Vidner at giendrive. "De afgivne Vidnesbyrd mod Dronningen - sagde han derpaa - ere utilstrækkelige til at bevise noget; de ere utilstrækkelige til at berøve den laveste Undersaat sin borger ige Rettighed; de ere for latterlige, til at kunne vække Tiltroe, for afskyelige til at kunne undergrave Dronningens Ære. Ved at fæste Liid til hine Vidners Udsagn maae man antage, at enhver Gnist af Sædelighed, Blufærdighed og Klogskab maae være udslukt hos den Anklaaede, samt at hun og Bergami ene og allene hengave sig deres Lidenskaber, ubekymret, hvor det var, ubekymret, om de bemærkedes eller ei. Men hvis ikke den menneskelige Natur aldeles har forandret sig, er det da vel muligt, at menneskelige Væsener kunde handle saaledes, som Hs. M. og Bergami beskyldes for at bare handler, Naar de spadserede med hverandre Arm i Arm, da faaes de kun af et Vidne, men sad de sammen i fortrolig Omgang, da faaes de af en Mængde Vidner; havde En af dem sin Arm omkring den Andens Hals, da skeete det for aabne Døers eller under Guds frie Himmel, hvor de faaes af Forbigaaende i tusindviis. Vidner sige, de have kysset hinanden i deres Nærværelse; men jeg spørger, vil Nogen som har Lyst at kos ses, vel giøre det i Andres Nærværelse, naar der vides, det er utilladeligt, Slig Uforsigtighed, kan man ei tænke sig hos Lasten. Dronningen kommer til Engelland; hun forkaster ethvert Forliig, der kunde sætte en Plet paa hendes Ære, og stiller sig uforfærdet frem mod sine Fienders sammenkaldte Vidner. Meget slet maatte jeg have finde ret den menneskelige Natur, hvis jeg vilde sige, at disse ikke vare Tegn paa reen Uskyldighed. Hvem ere disse Vidner, Størstedelen Mennesker som have tient Hs. M. og som paa en eller anden Maade have skilt sig slet derfra. Hvem er det Ordsprog ei bekiendt, at man i Augusti Land kan erholde alslags Vidnesbyrd tilkjøbs for rede Penge. Ei vil jeg derfor nægte, at der jo blandt denne som blandt alle andre Nationer gives agtværdige Mænd, i hvis Hænder jeg ligesaa rolig vilde lægge Liv og Ære, (fortsættes). som i Eders Herligheders. Man maa virkelig rose den Aabenhiertighed, hvormed det brittiske Ministerium til fine Tider erklærer sig over politiske Gienstande. Saaledes spurgte Lord Holland ny lig i Overhuset, om Regieringen ingen officielle Efterretninger havde faaet angaaende Østerrigs Rustninger imod Neapel, om ingen fremmed Nation havde ansøgt Engelland om Subsidier eller forlangt dets Mægling, hvortil Lord Liverpool svarede: at Statens nærværende Politik ikke tillod at blande sig i begge Siciliernes Anliggender og at Regieringen hverken directe eller inddirecte havde forpligtet sig til noget denne Sag betræffende, Man er i Engelland ikke uden Haab for den kjække Lieutnant Parrys Søtogt i de nordlige Vande, og man haaber i det mindste, at han er trængt igiennem det meget omsnakkede Lancaster-Sund; thi Hvalfangerne fra Hull have iaar trængt 80 Engelske Mile dybt ind i dette Sund og saae endnu aabent Vand 20 Mile forud. Ogsaa er i Bassinsbugten et Skib kommet op til 800 20 N. Br., hvilket er et godt Stykke længere, end Capitain Ross naaede til.