Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-06-11
Mexikanerindernes Tid anvendes ikke til at opfylde de Pligter, som paa andre Steder paaligge Fruentimmerne; Bedstemødrene og Tan terne sørge alene for Huusvæsenet. En Kiøbmangsskone lader sig aldrig see i Boutiken, og blander sig aldrig i de huuslige Anliggender, Omsorgen for deres Person, Toilette, Andagtsøvelser, Besøg, Spadseretoure, Jndkiøb, Krandsefletning og Jntriguer beskiæftige dem, og dermed udfylde de Tiden. Mexikanerinderne gaae hver Dag i Messen, og deres Dragt bestaaer da altid af en sort Klædning, hvorover de kaste et lidet rødt Shawl og Mantilla. Denne sidste Deel af deres Dragt er den kostbareste; thi i Mexiko erkiender man en fornem Dame paa hendes Mantillas Kostbarhed, som hos os paa hendes Tyrkiske Shawl. Hvide eller kiødfarvedSilkestrømper og nydelige Atlaskes Skoe forhøie hendes Fødders naturlige Nethed; i hendes sorte Haar bærer hun en høi Kam af Skildpadde. De anvende megen Omsorg og Tid paa deres Haar ofte vadske de deres Hoved med Sæbevand, derpaa lægge de sig ned paa Maatter og lader Haaret udbredes paa dem for at tørres. Den anden Deel af Dagen udkræver en nye Toilette, og nu kommende Franske Moder for Turen; men uheldigviis mangle de Pariserindernes fine Smag; Mexikanerinderne see mere paa en ret glindsende Pynt, end paa det som klæder dem bedst. Efter deres Udmeielse med Fier, Blomster og Puds skulde man mere holde dem for usædelige Fruentimmer end som Damer af Stand. Kasimirs Shawler giøre ingen Lykke i Mexiko; man foretrækker Shawler af broderet Silke fordi de ere lettere; de bære dem hellere over deres Hoved end over deres Skuldre, som de ere vante til med deres Mantilla eller Rebosa. Naar den Tid undtages, som de hellige til Andagt eller til deres Skriftefader, som for sin Fordeels Skyld er meget eftergivende, tilbringe de de øvrige Timer med Visiter eller paa deres Altan. Deres vigtigste Beskjæftigelse bestaaer i at udpynte deres Børn; men hvorved de see mindst paa en passende og beqvem Klædning; de stakkels Børn, som blive indpiinte i deres stive Klædedragt, bestræbe sig for at efterligne deres Forældres Gebærder og Stilling; in tet kan være latterligere end at see disse smaae Senoras, som ere næsten nedtyngede af deres tredobbelte Garniturer, med Viften i Haanden, at blive ledsagede af Drengebørn, ligesaadan udstaffetet i Kapper eller i Officeers Uniform. Efter Middagsbordet og Siesta (Middagssøvnen) besøge Mexikanerinderne Boutikerne, og tildigere Prommenaden. Først Klokken 9 om Aftenen gaaer man i Selskab. Giæsterne ere ikke blandede imellem hinanden; thi Damerne danne paa den ene Side og Cavallererne paa den anden forskiellige Grupper. En Udlænding kunne formene, at der herskede den største Ærbarhed og de strengeste Sæder; men dersom Jntriquerne ikke drives saa aabenlyst som i Frankerige, saa ere de derfor ikke mindre virksomme. Et Blik er tilstrækkeligt til en Kiærlighedserklæring, som bliver modtaget eller tilbageviist med en Bevægelse af Viften. Denne er en Slags Telegraph, som Fruentimmerne uophørligt betiene sig af, og som fortræffeligt betegner deres Tanker. Kiærlighedsbreve og Presenter blive derpaa afsendte ved Modehandlerinder, som bringer alt i Rigtighed imellem Partierne. Rendevouerne finde Sted tidligt om Morgenen; Damen er da næsten ganske tilhyllet i sin Mantilla, naar hun begiver sig derhen. En Morgen tidlig mødte jeg en Dame af mit Bekiendtskab i denne omhyggelige Bedækning. Jeg troede at burde hilse paa hende; men endnu den samme Aften læste hun mig alvorlig min Text derfor: Ubetænksomme, sagde hun, saaDe da ikke at jeg var topada (tilhyllet). Jeg vil undskylde Dem, fordi De ikke kiender vore Sæder; men for Fremtiden maae De vogte Dem for at tiltale en Kone, saa ofte De seer, at hun er topada. – Jeg holdt mig det siden efterretteligt.