Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1827-04-13
Den oprørende Skandal ved Hertugen af Larochefoucaulds Jordefærd har vakt en almindelig Forbittrelse, og egner sig, som en i sine Følger maaskee vigtig Tildragelse. til en udførligere Fremstilling. Kun i de Deputeredes Kammer har Fleerheden viist sig døv imod den offentlige Stemme; thi da Cas. Perier næste Dag søgde at henlede Opmærksomheden paa den nuhørte Udaad, med Bajonetter at ville forbyde et taknemmeligt Folk at bringe dets Velgiører sin sidste Hylding, tvang et frygteligt Raab fra Centrum ham til at afbryde med disse Ord: saa overlade Vi da Pairskammeret at kræve Straf for den et af dets meest udmærkede Medlemmer tilføiede Haan, og nøies for dennefinde med, idet Vi anmelde Frankerig dette Brud paa selv det Helligste, at forene vor Stemme med alle Ædle, alle Fædrelandsvenner, for at begræde Tabet af en Mand, der var det gamle som nye Frankerigs Ziir og Menneskehedens Velgiører, Af de fire Ministre, som vare tilstæde, oplukte ikke Een Munden. Forgiæves anstrængte Hr. Constant sig ogsaa den 2 d. for at faae Hr. Periers Udtryk, en uhørt Udaade tilført Protokollen. Med anderledes Værdighed behandledes Sagen i Pairskammeret, der ved denne som øvrige Forhandlinger daglig vinder større Agtelse i Nationen. Her aflagde StorReferendairen ogsaa den 2 d. en fuldstændig Beretning om det hele forargelige Optrin. Liigtoget var efter samme gaaet for sig i anstændig Stilhed til Kirken. Først her indfandt Politiekommissairen (som skal have havt skriftlig Ordre til at forhindre ethvert Triumftog) sig i Sakristiet og forlangte at faae En af Familien i Tale. Grev Alexanden Larschefoucauld sagde ham da, at Familien intet havde vidst om Elevernes Hensigt med at bære Kisten, og derfor hverken samtykt eller modsat sig samme. Dette maa Politikommissairen have taget for Samtykke, og da Eleverne nu vilde bære Liget ud af Kirken, hørte de, der var befalet at sætte det paa Liigvognen. Man maa - vedbliver Beretningen - ikke undre sig over, at de modsatte sig i Begyndelsen, da Man vilde fratage dem den kjære Byrde. Nu blev der en almindelig Tummel, hvori Tilskuerne toge Deel. Man befalede at lukke Gitterporten. Soldaterne kunde intet udrette; Nogle fik Hug, Andres Geværer bleve brudte. Mængden strømmede til udenfra; de unge Mennesker, som gjerne havde givet efter, bleve uvilkaarlig reev ne med til St. Honorsgaden. Pludselig hørte Man i Kampen med Soldaterne - Kisten at falde, og snart hævede tusinde Stemmer sig imod denne Vanhelligelse. En frygtelig Stilhed paafulgte, af lutter Afskye holdt Man sig fra enhver Voldshandling. Bestyrtsede lægge Soldaterne den sønderslagne Kiste og de besmudsede Ordenstegn paa Vognen &c. – Flere Pairs yttrede billig Harme over denne Vandalisme, hvorved især den franske Ømfølenhed maa finde sig saaret. "Man haaner Os - sagde Hertugen af Praslin - i levende Live, og efter Døden slæber Man Os gjennem Gadeskarnet. Hertugen af Doudeauville anmeldte, at Hs. Majestæt var meget bedrøvet over det Forefaldne og havde paalagt ham, at tilkjendegive Familien Høistsammes Smerte, hvorpaa denne havde udbedet sig en Audients, for at takke Monarken. Baron Pasquier paastod, at det var en Sag, som laae under Kammerets Bedømmelse. Hertugen af Broglig meente, at af de forskjellige Veie, den væbnede Magt i slige Tilfælde kunde følge, havde Kommandanten valgt den 1 sletteste. Vel tog Indenrigs- og Krigsministeren, Hver sine Undergivne i Forsvar; men høstede derfor kun liden Tak hos Forsamlingen. Blot nogle Faa forlangte Dagens Orden, og paa Laines Forslag besluttede Man tilsidst med en Minoritet af blot 3 Stemmer: at oppebie Udfaldet af den af Regjeringen befalede Undersøgelse.