Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-06-20
Hvorledes Foreningen af den slesvigske og den holsteenske Stænderforsamling vilde bidrage til de danske Slesvigeres Undertrykkelse, eftersom det tydskindede Parti da var sikkret Overvægten i Forsamlingen, behøver intet Beviis. Skulde det lykkes Tydskerne at forhindre vore Ønskers Opfyldelse og at udføre anførte Planer, som dog kun ere Forvarsler paa andre endnu virksommere og haardere Midler til vor Underkuelse og Sprogs Udryddelse, som siden skulde anvendes, saa er det maaskee muligt, at de i sin Tid, trods Slesvigernes Kjærlighed til Modersmaal, Konge og Fædreneland, kunde naae deres Hensigt. - Det er i dette Tidspunkt, da Kampen imellem os og vore Modstandere har begyndt, da baade vort Forlangende om vor Rets Beholdelse og vore Modstanderes om vor større Undertrykkelse er forelagt Hs. Majestæt, da det skal afgjøres, om det tydske Aag, vi saalænge have baaret, skal afkastes, eller om dansk Nationalitet i Sønderjydland skal udryddes, og vifor bestandig bøie Nakken under det Aag, stolte Tydskere behage at paalægge os. - Retfærdigheden af vor Sag, ligesom vore Modstanderes Uret er aabenbar, hvorfor tør vi da er nyde den Ret, som Staten skylder alle sine Borgere og som alle øvrige af Kongen af Danmarks Undersaattere nyde: Brugen, af vort Modersmaal i alle offentlige Anliggender, Bor Staten ei værne om Borgernes Frihed og Eiendom, Hvad have vi forbrudt imod Kongen og Fædrenelandet, at vi skulle være Tjenere og Tydskerne Herrer, Hvad retmæssig Grund have Holstenerne til at modsætte sig vort Forlangende, da Sagen, upartisk betragtet, ligger udenfor deres og de tydske Slesvigeres Jnteresse; de lide jo ingen Skade, de tilføies jo ikke mindste Fornærmelse, om vi erholde vore Ønsker angaaende vort Sprog opfyldte, da vi jo derved kun erholde en Borgerrettighed, som de ere i Besiddelse af. Det er kun deres uretmæssige Herredømme over os og den Fordeel, de have deraf, de tabte. Det er kun deres Stolthed der krænkedes, om vi erholdt vor Ret, og derfor er det de ivre imod vore Bestræbelser. Omendskjøndt Regjeringen ikke burde tage Hensyn til Holstenernes og de tydske Slesvigeres Jndblanding i Sprogsagen i Nordslesvig, da Sagen er dem ganske uvedkommende, uagtet vi have en god og retfærdig Konge, der vist ei elsker sine danske Undersaatter mindre end sine tydske Undersaatter, saa kan det dog tænkes, at Herskesygens, Egennyttens og Stolthedens lidenskabelige Skraalen, forenet med snedige Rænker, kunde døve og overstemme Sandhedens og Retfærdighedens Røst. Naar man betænker, at de danske Slesvigeres Antal er tre Gange mindre end Tydskernes Antal i begge Hertugdømmer og tæller næsten ingen lærde Mænd, at den fornemme Classe, Adel og Embedsmænd ere Tydskere eller dog tydsksindede Mænd, (hvormegen Jndflydelse Embedsmændene have paa Regjeringen, er bekjendt), at vor Sag endog i vor egen Midte tæller, enkelte Forrædere (man læse den slesvigske Stændertidende), saa vil man vist tilstaae, at vor Frygt for vor Sags heldige Udfald ei er ugrundet. Hvad Under om Sandhed og Ret maa ligge under i Kampen mod Ondskab og Uretfærdighed, hvor de kæmpende Partier ere saa ulige. Sandelig, vi behøve Hjelp, om vi skulle seire i denne ulige Kamp, og til hvem skulle vi da henvende os om denne, uden til Eder, J danske Medbrødre i det urigtig kaldte egentlige Danmark, med hvilke Vi ved Naturens hellige Baand ere forbundne, skjøndt Politiken har søgt at adskille os fra hverandre, Vel have J viist vor Saa nogen Deeltagelse, men langtfra have J viist saadan Jver og Nidkierhed for den, som den fortjener, eller virket for den som J burde. Dannemænd, kan det være Eder ligegyldigt. hvor kunne J rolige være Øienvidner til, at 150,000 af Eders Brødre berøves deres Modersmaal og bringes under fremmed Aag, at dansk Sprog og dansk Nationalitet saaledes foragtes, undertrykkes og udryddes i en dansk Provinds, under en dansk Regjering, at en betydelig Provinds af det egentlige Danmark rives fra Moderlandet og bringes under Tydskland, Maatte J snart opvaagne af Eders forrige Lunkenhed, maatte J indsee, at her gjelder det ikke blot de danske Slesvigeres Bedste, men den danske Nations Ære og Fædrenelandets Vel. agte at opreise en Ærestøtte for Niels Ebbesen, der reddede De Nørrejydland fra dets tydske Voldsmænd, fra det Aaa Holstenerne vilde paalægge Folket, ville J da paa samme Tid tillade, at Eders Brødre syden Kongeaaen lide samme Undertrykkelse, som Nørre-Jyderne i Abbesens Tid, Er dette Tilfældet, saa maatte J langt hellere stræbe at glemme Ebbesen og hans Daad, end sætte ham en Ærestøtte, der kun vilde minde om, hvormeget Nutidens Danske ere vanslægtede fra deres Forfædre og forkynde Nationens nuværende Skam og Skjændsel. Jngenlunde kan Danmarks store Ebbesen hædres ved, at saadanne vanslægtede Efterkommere, som J ere, hvis J uhindret og ustraffet lade et Kongen og Fædrenelandet fiendsksindet Parti gjennemsætte dets egennyttige Planer til Eders Brødres Undertrykkelse og Rigets Deling, sætte ham et Monument. Vore Forfædre vovede tappert Liv og Blod for Nationens Ære, Rigets Udelelighed og Landets Vel, og ville J sidde rolig at see paa, hvorledes Nationens Ære krænkes og forhaanes, og Fiender mere og meere trænge indenfor Danmarks Grændser, saa fortjene J ei Navn af Dannemænd, saa maa al Fædrelandskjærlighed være udslukt hos Eder. Bel gjerne vilde have vovet Liv og Gods for 120,000 af deres Brødre, mod en Overmagt, hvor ingen Seier var at vente, ville J da ei engang opofre Beqvemmelighed og Tid, ville J skye Møie og Anstrængelse, for at redde halvandethundrede Tusinde af Eders Brødre fra fremmed Aag, hvor endog Overmagten vilde være paa Eders Side, Kunne Tydskerne saa ivrig forfægte en saa uretfærdig Sag, som egentlig er dem uvedkommende, hvormeget mere maatte J da antage Eder en Sag, hvis Ret er foleklar, og hvor det gjelder den danske Nations Ære og Fædrenelandets Vel. - Brødre, Lad en hellig Jver for den gode Sag opflamme Eder! viser Eder vore Forfædre værdige som Mænd, der elske Fædreneland og Medborgere, hvilke Nationens Ære og Landets Vel er helligt og dyrebart, opløfter eemstemmig høit og kraftig Eders Stemme, forener Eders Bestræbelser med vore og lader os med Mod og Standhaftighed fægte for vor Sag, da vil Sandheden, trods Fiendens Bestræbelser, trænge frem til Landsfaderens Trone, da vil den gode Sag seire og Fienden tilbagetrænges fra Danmarks Enemærker, og ethvert Forsøg, der fra Syden gjøres til vor Undertrykkelse, være frugtesløst. Vi ville derved oprette vor store Ebbesen et langt skjønnere, varigere og ham værdigere Mindemærke, end en kold Marmorsteen. Men Brødre, forhaler ikke Hielpen, thi om en føie Tid er det maaskee for sildigt. Lade vi først Fienden Tid til at forskandse, sig inden vore Volde, da er det dobbelt vanskeligt at fordrive ham igjen. En Sønderjyde.