Adresseavis for Børn, 1779-01-13
Min kjære gode Monsieur Jacob, Jeg havde dog tænkt, at hans Venskab havde været ægtere, men nu seer jeg, det blot har været Mundsveir. Saadan et Venskab, som vi indgik i vor Skolegangs Dage, da vi saa tit med Taarene i Øinene lovede hinanden broderlig Kierlighed, lovede aldrig at vilde svige hverandre, da vi saaofte talede om, at naar vi bleve store, naar vi bleve Mænd, hvorledes vi da ret skulle fornøie os som oprigtige gamle Skole=Kammerater, Men hvad er det nu altsammen, Aldrig saasnart forlader for Børn. han Skolen, staaer til Confirmation, kommer ud at tiene, førend han tænker ikke meere paa sin Johannes, sin fortrolige, sin bedste Ven. Jeg kan aldrig begribe, hvor han saasnart kunde glemme mig, han kunde jo dog nok tænke, at det han er, kan jeg blive; Lærre vor gode Lærer, han saadan Stolthed, Kan han huuske, hvor til han sagde til os. Hovmod slaaer sin egen Herre Vogt sig min gode Jacob Jeg vil dog endnu herved forsøge, om han er min Ven eller ikke, et ømt og kierligt Brev fra ham skal forsikre mig om det første, og fortryder det ham, at han har været saa kold imod mig, siden han kom til sin Huusbond, saa vil jeg og forglemme Alting, og med den største Oprigtighed leve og forblive hans ærlige Ven. Johannes. Nyheder. Nye Aars Dag kom en Matros til en vis Mands Dor og fordrede Nye-Aars Gave. Mandens lille Søn lukkede op, og spurgte, hvad han vilde, han vilde, hvad alle de andre vilde, nemlig ønske dem et glædeligt Nyt-Aar. Papa er ikke hiemme, svarede den lille Eberhardt (saa heed Sønnen) – Aa lille Monsieur, sagde Matrosen, saa giv han mig Lidt. – Eberhardt saae paa ham, og syntes, han saae meget bedrøvet ud, tog en heel Fiirskilling op af Lommen, som var endnu i Behold af Nye=Aars Gaven, og gav ham Matrosen tænkte ved sig selv, der er nok flere, hvor denne kom fra, og bad den Lille om en Skilling endnu - Eberhard søgte i Lommen, men fandt ingen flere. Da Matrosen mærkede dette, saa gik han. Noget op af Dagen vilde Papaa vide, hvorledes hans Børn havde anvendt deres Nye Aars Gave, Touren kom til Eberhard, som giorde Reede for sine Penge paa de 4 Skilling nær, han havde givet Matrosen. Han vilde dølge sin gode Handling; men da hans Fader vilde have den at vide, maatte han fortælle den. - Nu min Søn, sagde hans Fader, det fornøier mig at spoere saa godt et Hierte hos dig, dersom du ikke havde troet, at Matrosen var nødlidende, havde du aldrig givet ham de 4 Skilling. Men lad mig sige dig en Advarsel: Vær gavmild, men brug din Eftertanke. Saadant et Menneske havde aldrig vovet at giøre det mod en Ældre. Nu saae han, du var et Barn, og dersom du havde haft Avis haft kommen fuld af Skillinger, var han bleven ved at begiere dem af dig saa længe du havde een Jeg forbyder dig ikke at række den Fattige Haanden, naar du kan, men om han bliver uforskammet, og søger at betiene sig af din Barmhiertighed, saa betænk, at der er mange hundrede foruden ham, som kunde have din Hielp nødig. Hvad, om der i det samme havde kommet en gammel syg Kone, og rakt dig en skielvende Haand, og med Caarene i Øinene havde bedet dig om en Skilling, saa var du jo bleven sat i Forlægenhed, da du havde givet Matrosen alle de Penge, du eiede, og det er saa godt, min Søn, at kunde giøre mange godt Verden. – Naa lever jeg til Nye=Aar igien, sagde Eberhard, jeg skal nok være forsigtigere. Men saa bliver Papa ikke vreed, at jeg gav Matrosen de 4 Skilling, for jeg synes dog, han saae saa bedrøvet ud. – Nei min Søn, og paa det du kan være overbeviist derom, saa giver jeg dig her 4 Skilling igien til Belønning.