Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-07-01
Det har forhen været omtalt i dette Blad, at Lord Byron ligger i en heftig Strid med hans Konstbrødre, især med Robert Southy, i Anledning af de i adskillige af hans Digte, efter deres Formening, yttrede gudsbespottelige Grundsætninger. Southy i sit sidste Digt over Georg III.: The Vision of Jndgment, taler om "den sataniske Skole, og hans Hentydninger paa Byron vare saa tydelige, at denne fremtraadte imod ham, og blev ham intet skyldigt. Men Southy kom snart igjen, og var i sit Svar yderst bitter, hvilket blot følgende liden Prøve noksom kan vise: Jeg har rammet den sataniske Skoles Goliath i Panden med en Steen fra min Slynge, og hefter hans Navn paa Galgen, til Skam og Skjændsel, saalænge det vil vare. Tag det ned, hvo som kan. Himmelen bevare hver skikkelig Mand for at blive Poet, var det end en Byron, naar han skulde opvartes med saadanne Complimenter. Men Sligt er intet Nyt. Uden at tage de af Byron yttrede Grundsætninger i Forsvar, bør det erindres, at det ikke gik Cervantes, Holberg, Lessing et Haar bedre. Eervantes blev allerede over for 200 Aar siden slemt medtaget af en Person, der ikke allene udgav en anden Deel af Donquixotte, medens den første Deel af Originalen først nyligen var udkommet, men som oven i Kjøbet mishandlede ham i Fortalen. Han tog endog, som Cervantes selv beretter, fat paa ham, fordi den stakkels Digter var gammel og lemlæstet, hvorpaa denne meget rigtig svarede: "Ligesom det stod i min Magt, at holde Tiden tilbage, paa det den ikke skulde tage mig med sig, eller jeg havde hentet min Lemlæstelse paa en Kro og ei ved den hæderligste Leilighed &c." (Nemlig i Slaget ved Lepanto, hvor han havde mistet sin venstre Haand ved et Flinteskud.) - Holberg blev paa mange Maader forfulgt: hemmeligen ved Angivere, offentligen ved leiede Skriblere. Man skrev Nid Recensioner over hans Arbeider hjemme, og lod den trykke uden for Danmark, for at det skulde lade, som de kom oprindeligen udenlands fra. Lessing blev mishandlet af J. M. Götze, hvis Skraal nu rigtig nok næsten er glemt, men som dog i sin Tid gjorde sin Modstander Fortred nok og forbittrede ham Livet. Meget havde literair Forfølgelse bidraget til at han ikke blev ældre end 50 Aar. Mishandling synes nu eengang at være enhver over det Almindelige fremragende Mands Lod, naar han vil bevare en selvstændig Characteer og ikke nedlade sig til at bære Kappen efter enhver Vind, der blæser i Smagens, Konstens og Literaturens Rige. Oplag, kalder man, som bekjendt, det Antal Aftryk, som tages af et Værk, en Bog eller et Blad, og som ganske retter sig efter Afsætningen. J Frankrig og Engelland gjøres i Almindelighed de største Oplag, fordi Bøger, skrevne i begge disse Sprog, finde Afsætning i hele den cultiverede Verden. En Forfatter, af hvis Værker der gjordes de største Oplag i Frankrig, var uden Tvivl Buffon, thi de indbragte ham i Honorat 2 Tønder Guld. Man kan slutte sig til Oplagenes Størrelse deraf, at der, efter Forlæggeren Panckouckes egen Forsikkring, af de sidste Dele af Naturhistorien bleve solgte 6000 Exemplarer færre end af de første; men der forgik ogsaa 40 Aar fra det første Bind til det sidste. Trykkerlønnen steg i Paris ligesom Bogtrykkerierne tiltoge. For Revolutionen fandtes her kun 36 Trykkerier, og 1792 derimod 200, som for størstedelen underholdtes af politiske Blade. J Almindelighed gjør man i Frankrige og Engelland intet Oplag under 3000 Exemplarer. J Tydskland er en Afsætning af 6,000 til 10,000 Exemplarer af en Bog en stor Sieldenhed. Stundom trykker man ogsaa meget smaae Oplag, enten for at gjøre Bogen ret fjelden og kostbar, eller fordi for store Oplag koste for meget, og man ved Afsætningen kun kan gjøre Regning paa rige Bogelskere. Dette er især Tilfældet, med kostbart illuminerede Kobberværker.