Københavns Adresseavis, 1770-06-15
Den 19 April sidst foretog jeg mig at indpode Fæe Sygen paa en Kalv, som var 12 Dage gammel, med et Stykke Hysing, som var besmittet af Næsens Uhumskhed af et Kreatur, der havde gaaet Sygen igiennem. J 8 a 9 Dage derefter syntest den ikke at feile noget, men fra den Tid af begyndte den at mavres meget, endskiønt den dog derhos fik og drak sin sædvanlige Melk. I den Sted jeg nu ofte før havde taget Jndpodningens Hysing ud paa 8te, 9de eller 12te Dag saa lod jeg det nu blive siddende gandske stille og urørt. Jmidlertid blev Kalven hver Dag uslere, saa man tænkte, at den skulde have døet af Uselhed, i hvorvel dendrak, uden at levne sin sædvanlig Melk, men Høe, som den havde før begyndt ret brav at æde, vilde den nu ikke smage. Paa den 18de Dag efter Jndpadningen, gav Pigen som rygtede den, tilkiende, at det ikke maatte være ret fat med Kalven, siden den slet intet vilde æde, og næsten nu ey heller drikke, og at Livet derfore var reent borte fra den. Jeg eftersaae og befandt det og saa ledes, ja end mere, at Livet gik meget stærk paa den, samt at Hovedet var tykt, og Næsen stoppet af Uhumskhed, Om anden Dagen, som var den 19de Jndpodnings=Dag, tog jeg Jndpodnings Hysing ud. Samme Dag begyndte den at drikke hidsigere og begierligere end forhen. Som nu Kreaturet af denne Sygdom, naar det begynder at tørste, drikker alt hvad som forekommer, endogsaa Menneske=Urin, saa lod jeg tillave et Becoct af tyndt Øll, Centaurco minori og Ennebær, saa det blev brav beeskt, og lod give den lunken, deels for at aabne Galden, deels ogsaa for at modne Sygdommen i Hovedet, saavelsom i heele Kroppen. Endskiønt denne Drik ikke kunde andet end være modbydeligt, for et gammelt Høved, meget meere for en Kalv; saa drak den dog samme meget begierlig. Dette Decoct lod jeg den give lunken, saa meget som en Spølkumme fuld af Gangen, 2de Gange om Dagen, neml. om Formiddagen Klokken 9, og om Eftermiddagen Klokken 3 ungefær, og det i 3 Dage, foruden sin Melk 3 Gange om Dagen, nemlig Morgen, Middag og Aften. J disse 3 Dage drak den godvillig denne beeske Drik, men efter den Tid vilde den ey ifær dermed, hvorfore den ogsaa blev forskaanet derfor. Denne Dag, som var den 19de Jndpodnings=Dag, laae den for først om Morgenen meget længe med Hovedet i Siden, og da den endelig stod op, var Næsen fuld af flydende Uhumskhed. Op paa Dagen da den første Gang havde drukket af bemelte Decoct, bød jeg den en Times Tid derefter noget Havre Top, hvilket den ogsaa aad; men Høe vilde den ey i Færd med. Dagen derefter havde den noget løst Liv, som dog ey varede over halvanden Dag, og det ey stærkt. Nu æder den Havre saa meget den kan faae, og drikker sin Melk begierlig; men Høe skiøtter den endnu ikke om, i hvor vel den er frisk og sund, og trives daglig øyensynlig. Heraf har jeg nu lært 3 mærkelige og i mine ringe Tanker vigtige Ting 1) At man ey maae røre Jndpodningen før Kreaturet er kiendelig sygt, lad være det endog skulde bie i en heel Maaned. Der er ikke heller nogen Fare ved at lade det sidde saa længe; thi det kan selv raadne ud. Tager man det ud før, er det at befrygte at Jndpodningen spildes, om ikke altid, saa dog ofte. 2) Hat jeg lært og opdaget ved denne Leylighed, at hvis man tager Jndpodningen just ud, naar Kreaturet er kiendelig sygt, og ey før rører den, saa synes Sygdommen at faae Luft, og Kreaturet des lettere at komme sig. 3) Har jeg merket ved denne Leylighed, at det er en stor Fordeel at betiene sig af den Tørst, som kommer paa disse Kreature, til at faae nyttige Decolig i dem, og derved at befordre deres Kuur; thi baade er det da ufeylbarlig paa den høye Tid, samt ogsaa ulige bedre at Kreaturene selv godvillig drikker dem, end at man med Tvang helder dem i dem. Altsaa kan og Jndpodningen give Anledning til en grundigere Kuur end endnu maaskee er opfunden.