Viborger Samler, 1787-03-19
(Følgende er indsendt.) Jeg har været borte siden Nytaar. J Forgaars kom jeg Liem. Mens jeg udhvilede mig i Gaargiennemleb jeg Samlerne, som vare komne medens jeg var borte. Jeg fandt i No. 3. Æreminde til Frysenborgs Trest og Beskiermelse. Til len strax stødte mig: Aldrig kan de, aldrig noget blot Menneske kaldes noget Steds Trøst og Beskiermelse: En Mægtigere, end hver Dødelig, maa være det det Skal Mennesker kaldes Frysenborgs Trøst, maa det være, i Henseende til de sørgende Undergivne, den, som endnu er tilbage af Frysenborgs Herskab. Jeg tænkte: Mon 2 og B, som han besynger, har været daarlige nok til at saa kalde sig, Jeg opleder og fandt derfor Nr. 49, forrige Aargang; men fandt ikke, at Forfatterne har kaldt sig, men kun nedraabt for de her endnu Vandrende, Trøst og Beskiermelse. Jeg gik fra Titlen til Æremindet: Hvad Verset, betragtet som Vers, angaaer, er det flydende og vittigt. At Nominativus Som, 1ste Str., 2den Linie, er Pluralis, men Verbum udsiger, Singularis, og 3die L., som Pluralis, men overstiger, Singular. Numeri, samt Jer isteden for Jere eller Eders, 2den Str., 1ste, indhimled for indhimlede; 2den Linie, og meer for mere sidste Str. og L., ere forkortede, kan være, hvad sidste 3 Ting angaaer, nødvendigt for Stavelsemaalet og kaldes Licentia Pöetica. Hvad angaaer Jndholden, er den en Dom over deels et Vers, hvorunder 2 i No. 47, deels en Lapidar=Stiil, hvorunder Trøst og Beskiermelse, i No. 49, 1786. Jeg seer, Hr. Besyngeren har beblandet det første med den sidste: J Verset, hvorunder kun T. nævnes kun Kilden, hvorom i hans første og sidste, i det lavidariske, hvorunder Trøst og Beskiermelse, derimod Jord=Kongerne, hvorom i hans mellemste Strofe. Jkkun altsaa Jord=Kongerne bør komme B ogsaa, men Kilden kun T. ene til Forkleinelse. Bo kleinelse paa ærlige Navn og Rygte. Hvo 1 og B. ere, er mig uvidst: Mindre endnu veed jeg, hvo han er, som har skrevet Æreminde om dem. Baade R. sidst i første og Talsmand og Besynger under sidste hans Strofe er mig en merk Tale. Ei altsaa af Partiskhed for Hine eller mod denne kan jeg skrive. Jkkun for hans Skyld, de skreve om, elskede jeg deres Lovtale: Hans Tænke= og Handle Maade var bekiendt nok: Sandt, Hr. Besyngeren har ikke vedrørt den; men i Eenfoldiges Dom falder en Lovtales Last ofte paa dens Formaal. Jeg vil ei sige derfor, at man intet skal dadle i en Lovtale: Kun vil jeg anprise Grund for det. Jeg har undersøgt Besyngerens. Er og B. Maalet for hans Sang, jeg seer, synes mig, andet i det, de har indsendt, som kunde givet ham Stof, end det, han har valgt af det: Hvi saae han ei allerede i Titlen, at dydige Erindringer, som Nominat, er plur, og Verb. er antegnet Sing. Numeri, Ei kan det i Titlen være poetisk Fornødenhed eller Frihed. Eller hvi angreb han og ikke det Uforstaaelige, Side, 357 Linie 17, eller Uforstaaeligere endnu S. 359 4 Maaskee er det Skrive= eller Trykfeiler. Kilden og at den brast No. 47, S. 342, L. 12, har han see første og sidste af hans Linier!) ikke forstaaet: Stregerne troer han skal udsige Ts. Sorg: Er det de Ord eller andre i den Strophe, som overstige hans og, han troer derfor, Menneskers Begreb, greb, har jeg fundet, troer jeg Stigen, hvorpaa man kan opklavre til dem. Kilden er To. Øie og uden Tvivl Sammenhengen denne: I siger Farvel til en Velgiører; men har sagt ikkun Far da han standser: Stregerne, som omtales, neppe betegne hans Sorg, men hans Ophold i Udtalen: Han faaer Luft, Øiet brast i Graad, Graar væder hans Papiir, han maa kaste da sin Pen og beholder den Trøst kun, deels at en Sang værdig hans Helt og dennes ny Stand kunde han dog ikke opført, deels at det lidet, han her, men ikke nu, kan, maaskee kan han en anden Gang fremføre. Jord indhimled Konger i Besyngerens 2den Str. 2den Livie har han omset: T. Bi No. 49. S. 354, L. 26, har sat indhimlede Jordkonger. Staaer Jord for indhimlede, tilstaaer jeg, man neppe kan forstaae det. Staaer derimod indhimlede for Jord, indhimlede Jordkonger maa være da Konger paa Jorden, som nu ere i eller indtagne i Himmelen. Sandt, Jord, synes overflødigt; men hvo veed Td. og B. Aarsager, Maaskee det Ord Jord skiller deres Jordkonger fra Himmelkonger: Maaskee til høieste Navn føiede den ringeste Materie, for at ydmyge hvad høit er og beskiemme de langt ringere end Konger, som forglemme, de ere Jord klumpe. En heel Hær Jord= i ene Porter, men Prosaister, mod 2den Str. 3die og 4de L., kunde nævnes, som har nævnet baade indhimlede og Jord Konger. B. N. Spørgs Spørgsmaal.