Aalborg Stiftstidende, 1836-01-01
Endnu er Janus=Templet lukket, forsaavidt vi blot tage Hensyn paa Krige mellem Stat og Stat og ei paa de krigerske Blus, som glimte frem hist og her, baade i vor og i den andre Verdensdele, mellem Borger og Borger af det samme Fædreneland. Skal Fredens Gud endnu holde Templets Nogle i sin Haand, naar Jorden har fuldendt sit næste Kredsløb om Solen, Skal vor Tidsalders Bestræbelse efter at arbeide sig frem til constitutionelle Statsforfatninger fremme sit Værk uden at Sværdet drages af Skeden, eller skal dette blottes, for med blodige Spor at betegne Afgjørelsen af Nutidens store Spørgsmaale, Hvad har Aaret, der nu ligge bag os, viist os for Phænomener paa Politikens Horizon, af hvilke vi tør tillade os at drage Slutninger, for den nærmere og fjernere Fremtid, Ere de mørke Skyer, som Aarets nærmeste Forgænger havde reist paa Horizonten, adsplittede, eller have de samlet sig i end tættere og meere truende Masser, for omsider at bryde løs med ødelæggende Magt? Endnu staaer Europa, med Hensyn til de to, hinanden tildeels ganske modsatte, Regierings-Systemmer, efter hvilke dets vestlige og østlige Stater beherskes, omtrent paa samme Standpunct, som da vi for et Aar siden sagde: "Reactioner kæmpe endnu modReactioner, men det Terrain, der i aandig Henseende vindes paa begge Sider, er endnu for ubetydeligt til, at det lader sig sige, til hvilket af Partierne Seieren omsider vil hælde." Hvor Talen er om Seier, maa nødvendig forudsættes Kamp. Det er ei rimeligt, at den udebliver; det synes saaledes, som om et stort Onde forestaaer os eller den nærmeste Efterslægt; thi at afgjøre, om Kampens Udbrud er nær eller fjern, vilde være i høi Grad overiet. Forinden vi gaae over til at kaste nogle Blikke paa Hovedbegivenhederne i de vigtigste Stater i det europæiske Statssamfund i det forløbne Aar, ville vi anstille nogle almindelige Betragtninger over Nutiden, som vi haabe ville være ligesaa trøstende, som opmuntrende til uden Haabløshed, ja end- og uden Modløshed at gaae Fremtiden imøde. Menneskets høie Bestemmelse og uforgængelige Værdighed maa indgyde Tillid. Dets Historie er et Drama, fuldt af Ulykker og sørgelige Misgreb, men er det derfor mindre sandt, at Menneskeslægtens Velfærd og jordiske Held, i Masse betragtet, har gjort uafladelige Fremskridt. Et Decennium udretter i saa Henseende nu, hvad neppe et Aarhundrede før bragte til Modenhed; netop i i Tidsalderens urolige Virksomhed, i dens Misfornøielse med sig selv og sin Forfatning ligger Spiren til fremtidig større Lykke. Opdragelsen udbreder sin Velsignelse over alle Classer i Samfundet og forøger Antallet af tænkende Væsener, i ubegrændsede Progressioner. Livet bestaaer er i Hvile og ei i at vende hindringerne Ryggen, men det bestaaer i at gaae dem kjækt imode og i Kamp med dem at beseire dem. Tidsalderen er syg, men dens Sygdom er dog kun en Meningsygdom; den ligger smedet i Lænker, som den tildeels selv har paalagt sig, men som det ogsaa staaer til den at bryde. Det vilde være Daarskab at paastaae, at Mennesket i vore Dage havde tabt nogle af de Kræfter, som oprindelige tildeeltes Slægtens Siel, Hjerte eller Legeme. Han besidder dem endnu alle, disse oprindelige Kræfter, men Videnskaben og vor Tidsalders næsten trylleriske Opfindelsesevne har forstærket dem alle. Det er, saa at sige, en himmelsk Verden, der ligger for os; en Glasklokke adskiller os fra den, men et kraftigt Slag vil være tilstrækkeligt til at knuse denne Skillevæg. Disse Forhaabninger ere ikke chimæriske, mange ere de Tidens Tegn hos alle Nationer, som hentyde paa, at de materielle Hindringer, som tidligere lagde sig i Veien for Menneskehedens raske Udvikling i intellectuel og moralsk Henseende, for en stor Deel ere beseirede. Mechaniken og Dampkraften ere Menneskets lydige Slaver; alle Afstande forkortes, alle Meddelelsesmidler bringes med forhausende Lethed tilveie; Samqvemmet mellem Jordklodens fjerneste Beboere i forskjellige Verdensdele er næsten lettere nu, end det, faa Decennier tilbage i Tiden, var imellem Provindser og Gouvernementer i en og samme vidtløftige Stat. Hvorledes skulde da det Onde, som Tidsalderen ivrigt kæmper imod, Obscurantismen med dens Følgesvende, kunne tilvriste sig Seieren, men hvor Obscurantismen ei har beredet Jordbunden, der trives Tyranniet ikke. Nei, en saadan Frygt er chimæris i en Tidsalder, hvor ingen Idee, der engang er kommet for Lyset, igjen kan overantvordes til Forglemmelse. Man kunde brænde 100,000 Bibliotheker, man havde dog endnu ikke tilintetgjort en eneste Bog. Nei, Aarhundredet har havt mange mørke og sørgelige Perioder, men en viis Mand, har sagt, at den mørkeste Time er den, der gaaer umiddeldart forud for Morgenrøden. Overalt, hvor den offentlige Stemme lader sig høre, det være i Frankrigs og Tysklands Bøger, eller naar tumultuariske Optrin finde Sted i Jtalien, Spanien eller Grækenland, saa er det den samme Følelse, der ligger til Grund. Alle Nationers Tænkere fordre Forandringer; det borgelige Selskabs hele Statsbygning omringes af Synsmænd, der, med meere eller mindre Sagkundskab, troe at opdage Mangler, og angive Midler til Forbedringer og Reparationer, og Kampen mellem deres forskjellige Meningerne er ligesaa heftig, som Collisionen mellem det Gamle og Ny er vanskelig at rydde af Veien. Nu bliver det efterhaanden lettere at erkjende, at den franske Revolution snarere var denne store Bevægelses Resultat, end dens Udspring. De fjendtlige Gjæringsstoffe havde, i flere paa hinanden følgende Generationer, samlet Kræfter, og Frankrig var blot Skueplad. sen for deres første Udbrud. Men derpaa flyttede denne Kamp sig ogsaa hen paa andre Scener og efterhaanden gi den rundt blandt Nationerne, for at forandre Alles Skikkelse, Den politiske Frihed var hidtil den umiddelbare Gienstand, for deres Anstrængelser, men ved dette Maal vil Menneskeheden ikke blive staaende. Sig selv ubevidst stræber Menne skeet efter en Frihed af en langt høiere Art; de nyere Stats institutioner, de kosteligste Gaver, han i de seneste Decennien har tilkæmpet sig, ere blot denne høiere Friheds Legeme dens Aand vil kræve nye, men udentvivl ædlere Anstrængelser, forinden Menneskeslægten har tilegnet sig den. Vi ville nu forsøge at give en kort Oversigt over de Begivenheder, der ere indtrufne i de forskjellige Stater, og som mere eller mindre have foranlediget Skridt paa den betraadte Bane, der sigte til at fore nærmere til eller længere fra Maalet.