Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-09-10
Ja, den ærede Forfatter til Stykket i Skilderiet, om den Høstemaade at binde lige strax efter Leen, har megen Ret i sine Yttringer. Men, at indføre noget Nyt i en Egn, hvor det ikke er brugeligt, har sine store Vanskeligheder. Jeg har brugt just samme Maade for en Snes Aar siden, men da kunde man faae Folk, flere end man øn skeede, og de maatte da gjøre hvad Huusbonden fandt passende efter Omstændighederne. Da, da havde jeg Staldforring, kjørte med Stude baade for Plov og Vogn, brugte den engelske Plov, og mange andre Ting, anvendelige i en forbedret Agerdyrkning. Men nu, dersom man blot ville befale, at binde Kornet lige efter Meieleen, da blev der hundrede Jndvendinger, fordi Omegnens Folk ikke kjende denne Maade. Her, hvor vort Korn er saa græsset, er det og mindre anvendeligt end paa de Steder, hvor Rug, Byg eller Havre er reen straaet. Kun Hveden binder man her strax efter Afmeiningen; men dog har det sine Undtagelser, at det ingenlunde bør skee, naar der nemlig i Afgrøden findes endeel grønne Urter, da de mugner det i Bindingen og kan ei visne. Enhver god Regel har altsaa noget for og imod sig, efter Tid og Omstændigheder, og denne Sætning er anvendelig i saa mange Grene af Agerbruget, at man vist nok bør erindre samme en to, tre Gange. - Na synes den Tid at nærme sig, at Landmanden just ikke bliver saa forlegen for Arbeidere som forhen, og er Dagleieren tvunget til at tage Tjeneste, ikke som han vil, men som billighed udfordrer. Dakan en tænkende Oeconom ogsaa sige, saa og saa ønsker jeg mit Arbeide forrettet. Ol da kan man vente atter at see Staldforing, engelske Plove, bedre Høstemaade og meget andet at blive indført, som nu saa længe har hvilet, og kun den gamle Slendrian ved Landbruget har været til Nød brugt, thi man kunde ingen Folk faae, uden for en overdreven Betaling, og endda under det Vilkaar. Det og det vil vi ikke have med at bestille; thi alt Nyt duer ikke. Bonden har levet for ved det Samle, vi, vi ville ikke gjøre anderledes. Der er Unoder og Særheder blandt enhver Provinds's Jndvaanere, og deraf kunde jeg opregne mange forskjellige Ting, som forekomme os egentlige Danske besynderligen. Saaledes: J Omegnene af Segeberg, Pløen og Preetz siger Almuen, ja selv Kjøbmanden og Verten, isteden for hvad behager, blot: Hæt eller: Was beliebt? J steden for, Meget vel, eller: det skal skee efter deres Ønske: schen, sehr schen, og flere saadanne Provindsialismer. At ingen Skorstene gaae igjennem Tagrygningen paa de store brede Huse, er bekjendt nok, men blot en Hvelving, 4 Alen fra Jldstedet, sikkrer for at ingen Skade kan skee, og at Røgen driver ud under Loftet gjennem Porten. Dette foraarsager, at Alting i Huset lugter af Tørverøg: Smør, Brød, Senge, Linned, Stuer og alt, og at Bonden har kun et eneste Huus til alle sine Fornødenheder, grundmuret, med et saare høit Steentag, og 26, 28, 30 danske Alen bredt i Gaulen. At Bagerovnen er uden for Byen fælles for alle, uden Skorsteen, er almindelig baade i Landsbyer og ved enkelte Kroer og Gaarde. Deres Tørv er overmaade god, og Kullene deraf brugelige for Smedene til al Arbeide. Man veed ikke af paa de fleste Steder i Hertugdommene at bruge Steen= eller Trækul; men blot af Tørv. Billig er Smedelønnen. Jeg lod 2 Heste beslaae med nye Skoe, som Smeden forlangte kun 30 Ls. for, og var, efter den Tids Cours, 15 Rdlr. D. C. - Almmen drikker, naar den reiser, i Kroerne sædvanlig Puns, det er: varm Caffe uden Sukker og Fløde, men med 1/2 Rom eller Kornbrændeviin, iblandet, og det skal være behageligt efter deres Smag. - Den Mængde Klumper, som idelig bruges paa Suppe, Melk, Øl og Kjernemmelk, synes at være en National-Yndlingspise. - Den Dragt, som Fruentimmerne i Probsten bruge, et korte blaae Trøier, med store Sølvknapper, en meget bred Silkebord om Skjørterne, de usædvanlige tykke Strømper paa Benene, der tildeels ere flossede og hænge ned i Dusker, er en Prydelse for dem, men som neppe efterfølges af andre Hertugdømmets Qvinder.