Berlingske Tidende, 1813-06-18
Indenlandske Efterretninger. Christiania, den 11te Junii. Da Hans Høihed Prinds de Christian Frederik til Danmark og Norge var ankommen til ne Norge, og Hans Høifyrstelige Durchlauchtighed Prinds Friedrich en til Hessen var kaldet til en anden Bestemmelse, og altsaa snarest mu nes ligt agtede at forlade Norge, lod Directionen i det Kongl. Selskab var, indbyde saa mange af Selskabets Medlemmer, som den korte Tid for Norges Vel, hvilket Selskabs Præses H. H. Durchlauchtighed tillod, til et høitideligt Møde paa Kathedralkirkens store Auditorium den 27de Mai 1813 om Eftermiddagen Kl. 6. I dette Møde frem get stod da Vice=Præses Biskop Dr. Bech, Ridder og Dannebrogsmand, see paa Talerstolen og kundgjorde for den talrige Forsamling Skiftet af mand for det Kongl. Selskab. Efter derpaa at have berørt Prindledrichs Velgierninger imod Selskabet, som hvilke dettes Dition, der i 3 ½ Aar nod den Lykke at arbeide under Ham og ved Hans de, havde havt den nærmeste og behageligste Erfaring, gienten leren til Hs. Durchlauchtighed, i Selskabets Navn, den af Direcnen forud nedlagte Ansøgning, om at han vilde værdige Samfunat optages der som Æresmedlem. Hans Høiærværdighed slut med Taksigelser til og Velsignelser over Prindsen. Herpaa opstod Hs. Høifyrstelige Durchlauchtighed Prinds Fried th, og med dyb Følelse, med et inderlig rørt Hierte tolkede Sel bet i Almindelighed og Directionen i Særdeleshed sin hierteligste i for det mod Ham udviste Venskab og for hver Understyttelse i at fordre det ham saa kiere Norges Vel. Hs. Durchlauchtighed udbad stedse at maatte ansees som Selskabets Medlem, og forsikrede, at or han end maatte være i Verden, vil hans Hierte slaae lige varme Norges Vel og for dette Samfund. Overvældet af sine Følelsen brød Hs. Durchlauchtighed med disse Ord: "Tag til Tykke mine enner, Mine Følelser forbyde mig at udtrykke Alt, hvad mit Hierte a inderlig føler. Vice=Præses gientog Selskabets Tak til og Lykønskninger over dets a høit elskede og indtil nu værende Præses, hvorefter han atter udeete sit Ærende for og til Selskabet. Men, ærede Brødre, saade han, dette var Sorgens Røst, som nyde kaldet os i denne Forsamling. - - Og blev kort derefter 3d: Glædens Røst kaldte os ikke mindre i denne Forsamling. Ve have ikke mindre oplivende Trøst, vi have høi Glædesfølelse at tolke det er os Alle bekiendt, med hvilken ubegrændset Kierlighed, vor longe Frederik den Eiegode, elsker sit Norge, hvor mange svigelige Beviser Hen gav og vedvarende giver det derpaa. Men et er os ligeledes Alle bekiendt, hvad der i disse Dage er skeet, at han skiænkede os det frydeligste Pant paa denne sin Kierlighed, i den an bod sin nærmeste Frænde, Norges og Danmark, Kongesædets første Prinds, Hs. H. Prinds Christian Frederik, at gaae til det elskede Land, og som dets Statholder og øverste Befalingsmand udføre Kongens Villie til dets Held og Frelse." Taleren bebudede erefter Forsamlingen, at Hans Høihed, Selskabetshøie Æresnedlem, efter Directionens Ansøgning paa Selskabets Vegne, vil de taae i Spidsen for dette og være dets Veileder og Anfører i det bestræbelser for Norges Vel og Hæder, optræde som dets Formand. Efter at have lykønsket Selskabet med denne Hæder og bevidnet Hs. høihed Selskabets Ærefrygt, Glæde og Tak. Ædelt - tør vi sige, r vort Samfund - saa lægger han til; thi det er frivilligt og har i Formaal, der saa ganske samvirker med vor Konges velgiørende Villie. Store og vidtstrakte ere dets Hensigter ; men vi maae tilstaae, at vore Hielpemidler ikke staae i Forhold til dem, og derfor ikke svare til Selskabets Ønsker og at udbrede sin understyttende Virksomhed til nange Gienstande, der nu imod sin Villie maa unddrage sin Bistand, først, naar gunstigere Omstændigheder bringe bedre Tider tilbage, tør i haabe, med større Kraft at kunne udrette mere og arbeide os stedse nærmere frem til det foresatte Maal." Derpaa opstod Hs. Høihed og talede saaledes :"Jeg føler mig hædret ved at indtage Forsædet i et Selskab, der har saamegen Fordring paa min Høiagtelse; mit Ønske er, som en værdie Efterfølger af min Ven, den fratrædende Præses, at vise Selskabet, samme Deeltagelse og oprigtige Villie til at fremme det Gode og Nyt lige. Herved venter jeg ogsaa Deres Bistand, mine Herrer vi føl alle lige varmt for Norge. Jeg skal bivaane Deres Forsamlinger og modtage alle de Forslag til Nationens sande Tarv i literær og ekonomisk Henseende, som Deres Kiendskab til Landet og Deres Fædrelandssind indgiver Dem. Det skal være mig en kjer Pligt at være nyttige Forslags kraftige Talsmand for vor gode Konge, som paaskiønner dette Selskabs Værd, idet Hans høieste Ønske og Villie er at fremme Norges Vel. Hertil svarede Vicepræses: "det har behaget Deres Høihed Sel at stadfæste, hvad vi vovede at haabe og ansøge. Held os, at de have Kraft og Villie til at virke for os og at hædre vort Samfund! Den Høieste velsigne Dem med sin Kraft til Norges Vel, til vort Samfunds Vel.