Extraordinaire Relationer, 1739-04-01
Corsica. Den Uroelighed, som i saa mange og nu paa tiende Aar haver været iblant Indbyggerne paa denne Øe, har endnu hverken Genuesernes, som prætenderende Herrer dertil, egen Magt, ey heller enten de Keiserlige, eller Franske Vaaben til denne Dag kundet dempe, men samme tvert imod tager snarere til end af; Det synes at Genueserne over dem førte depotiske Herredømme er, siden den Tiid de har begyndt at faae Smag paa Frihed, bleven dem meere utaalelig end nogen Sinde tilforne, ja synes dem meere forskrekkelig end Døden selv, hvilket de meere end eengang har ladet sig forlyde med, nemlig at de før ville døe med Vaaben i Haanden, lade sig med Hustruer og Børn massacrere, deres Huuse og Vaaninger opbrænde og deres Land ødelegge, førend de igien vilde underkaste sig Genua Herredømme, med mindre dennem blev given saadanne Friheder, og saadan Garantie af Fran Aar 1789. Frankerige, som kunde sette dem aldeeles i Sikkerhed for, igien at overrumples af Genneserne, og indskrenke dem saaledes, at de selv alletider vare gode for at skaffe sig Ret, og raade Bod paa hvad, som dem ey anstod. Af saadanne deres Propositioner har mand haft adskillige Udtog, og derom meere end en Beretning, ligesom og derom tilforne nogle Gange i disse Blade tilforne er bleven rørt, og adskillige Poster af disse Forslag er bleven indrykket. Den nærværende Tilstand betreffende, da er samme, siden de Franske paatog sig at megle imellem Corsicanerne og Genueserne, ey bedre end tilforne, men snarere meere forvirret end nogen sinde tilforne. Saasnart de Franske efter Genne Løfter fik udi afvigte Aar Foed paa Øen, søgte de vel baade ved Trudsler og gode Ord at formaae de Misnøyede til at indgaae nogle dem forelagde Puncter, men som iblant andet var forlanget at Invaanerne skulle overlevere deres Gevæhr, var denne Begiæring nok at kuldkaste alle Freds og Forliigs Projecter, og bleve de Franske, som i Førstningen snarere vare anseete af de Misnøyede som Venner end som Fiender, da disse Jnsulaner gik saa vidt, at de tilbød sig at erkiende Kongen af Frankerige for deres Herre, vilde gierne kaldes Franske Undersaatter, og at deres Øe maatte ansees som en Fransk Province, naar ikkuns Genueserne maatte derfra være udelukte. Der imod da den Franske General Boissieur begyndte at fordre at Hans Propositioner skulle være befalinger, at Genueserne skulle med visse Restrictioner fremdeles blive Herskere, og ikkuns paa stoed at vilde adlydes, har de Franske ved adskillige Leyligheder maattet erfare, at det ey var saa let en Sag at bringe en desperat Nation til Kaarset. Mand kand giøre ongefehrlig Giisning at de Tiid efter anden afvigte Aar til bemelte Øe gjorde Transporter, have beløbet sig April Maaned, Aar 1739. til 5 a 6000 Mand. Men hvor mange endnu deraf ere i Behold, skal ey saa let kunde siges, da mand til dato ey hør andet, end at de har tabt mange Folk i alle forefaldne Skeermytzlerne imod Rebellerne, (om disse Ulyksalige ellers fortiener med dette Navn at kaldes) ja da nogle Rencontrer har været saa blodige, at Forliisen paa de Franskes Side skal efter Tidenderne være et par Tusende Mand. Det falder saa meget meere besværligt for Frankerige efter Ønske at udføre denne Sag, som at mængde Troupper ey kand finde Subsistance paa Landet, ey at tale om at deres Krigsfolk ey for vel kand taale Luften paa denne Øe, saa at mange ved Sygdom hendøer, hvilket og er skeet med deres General, da derimod Landet, som er Bierget og fuld af vanskelige Tilgange og Afveye læt kand forsvares ved Faae imod Mange. Hvad seeneste oversendte General Moillebois vil udrette, og om de med ham overskibede friske Troupper, som siges at skulle beløbe sig til 7 a 8000 Mand kand blive i Stand at tvinge de Misnøyede, hvilke efter Beretning have meere end 20000 Mand under Gevæhr, og endelig hvad der omsider vil blive af den ved disse Troubler navnkundig blevne Theodor, derom faar efterfølgende Tid give Underretning.