JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
(Jndsendt.) I Anledning af den i Dagen No. 246 af 15de Octbr., under Artiklen: Randers d. 6te Octbr. indførte Beregning over Bekostningerne paa det Dampskib, som Hr. Grosserer Jacob Holm agter at anskaffe, til en Dampfart imellem Kiøbenhavn og Jylland, tillader man sig følgende Spørgsmaale: Hvormange Skilling pr. Pund vil Taxten for Kiødet blive nedsat i Kiøbenhavn i Anledning af den lettere Transport af Slagteqvæget, fra Jylland hertil. Hvilke ere de reelle Fordele som Danmark vil vinde ved Hr. Grossererens patriotiske Entreprise, da man foruden den ikke ubetydelige Capital som udgaaer til England for Maskineriet, og dens aarlige Renter, seer at Forbrugen af Steen kullene, for hvilke vi blive skatskyldige til England, allene beregnes til 7000 Rbd. Sølv aarlig Ved denne saa betydelige Entreprise, synes det, efter de derom gjorte Beregninger, som at Færgefarten imellem Aarhuus og Callundborg for det meste kunne nedlægges eller betydeligen reduceres m.v.,¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
(Jndsendt.)¬ Man seer at Englænderne vedblivende forbedre deres Jorder og Agerdyrkning, ved at lade afhente alle Slags Been i alle Lande, at bruges som Giødningsmiddel, og Danmark vedbliver at lade udføre mangfoldige Skibsladninger deraf, som baade afhentes af engelske Skibe, ja endog overbringes af Danske, og man har endnu ikke hort eller erfaret, at dette fortræffelige Giødningsmiddel er bleven anvendt her i Landet: end ikke at nogen, hverken LandhuusholdningsSelskabet eller andre erfares at have bekymret sig for at erholde Underretning om hvorledes Benene tilberedes og anvendes som Giødningsmiddel, uagtet derover er gjort adskillige Opfordringer i de offentlige Blade. Maaskee Klagerne over Mangel paa fordeelagtige Kornudførsler, giør, at man finder det ikke lønnende at forbedre Agerbruget; maaskee det dog var lønnende at forbedre Kornsorterne, som man siger dette Giødningsmiddel bidrager til, da Kornvarer af de ringere Egenskaber, altid maae staae tilbage for de bedre. Hvilket som helst, om man end ikke finder dette i England saa høit prisede Giødningsmiddel anvendelig i det Store her i Landet, saa kunde maaskee alligevel en eller anden Elsker af Havedyrkning finde det værd at anvende det i det mindre, i det mindste som et Morskab. Anmelderen vil derfor her anføre hvad Lampadius siger i den oeconomischen Nenigkeiteen, angaaende Anvendelsen af Been til at befordre Vegetationen, hvilket han i Sommeren 1823. har befunden særdeles gavnligt. Jeg havde ladet samle alle de Been der faldt fra Huusholdningen, og ladet dem tørre i en Bagerovn, og derefter ladet dem støde til Pulver. Jeg anlagde 8 Bede i min Have, som jeg belagde paa sædvanlig Maade med tyrkiske Bønner, Sukkerbønner &c. - Hvert Beed var 20 Fod langt og 3 Fod bredt. - Jorden, hvori de vare lagte, var paa et sumpigt Sted, saa at den var mere fugtig og tung end tør og let.""J 1822 var der blevet giødet med Heste mog; i 1823 blev der ingen Giødning lagt, men kort førend jeg nedlagde Bønnerne i Jorden, strøde jeg i Renderne, hvor disse bleve lagte, paa hvert Veed 2 Pund Beenpulver temmelig tyndt i Furene. Alle disse Bønner voxe udmærket godt, de blomstrede og har Bønner fra Midten af Julii og til Slutning af October, da Frosten indfandt sig, og har meget rigelig Grøde. Min Have ligger meget lavt, saa at man temmelig let kan see derind, og jeg havde ofte disse Bønners Vext, – saa at jeg med fuld dette Giødningsmiddel. Hvor let lader der sig ikke samle Been i en Huusholdning?"
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
Hamburg 2 M. Species, 210, den Morskab at høre de Forbigaaende beundre Overbeviisning kan anbefale enhver Havedyrker
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
Kjøbenhavns Børs, den 28 October 1826. a vista 207 Specier solgtes til 12 Rbmk. 9 1/2 s. Bank-Disconto 5 pCt. Norske Speciessedler. pr. 100 Specier.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
Svenske Sedler pr. Rdlr. Rigsgjeld. 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R.) Dito Dito.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
Nationalbank Obligationer. (af Laanet 4 Febr. 1820) Dito Dito. 4 pC. uopsigel. Rigsbkobl. Renter pr. 6 Januar Hamborger Laan af 1819. Bmk. 3000 Dito Dito Bmk. 4000 6 pC. norsk Laan, ved Hambro & Søn. 4 pC. Dito nye . . . . . Asiatiske Actier. . . .... 3 pC. nye danske Oblig. min 190 4 Rbd. Sedl. 5152 Rbs. Tegn. 88 3/4 88 1/2 Rbd. Sedl. 85 3/4 86 1/2 i Banco. 101. 101 1/2 Rbd. r. S. 106 1/2 107 i Sedler. 99 1/4 99 1/2 Rbd. r. S. 99 1/2 100 Banco. 99 1/2 100 Banco. 104 104 1/2 i Banco i Banco. i Sedler L. Sterling. I. L. Sterl. beregnet til 14 Bmk.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
Kjøbenhavn. (Hermed 1/2 Ark Tillæg.) Forlagt af S. Soldin. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
Man læste nyligen i Dagen fra Skaane om et spædt Barn, som Moderen havde lagt fra sig paa Marken, og blev bortført af en nedslaaende Ørn, hvorover Moderen, der fornam dets Skrig i Luften, blev afsindig. Et Sidestykke til dette sørgelige Tilfælde indtraf i den 70de Olymplade, eller 467 Aar for Christi Fødsel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
Den store græske Sørgespildigter Æschylus blev nemlig ogsaa dræbt af en Ørn paa følgende Maade. Ørnen lod tilfældigviis en af den fangen Skildpadde, efter dette Slags Rovfugles Skik, falde ned fra Luften, og denne traf ulykkeligviis Digterens skaldede Hoved saa haardt, at han maatte opgive Aanden. - Den Ørn, der bortførte Barnet i Skaane, har formodentligen været en Landørn (Chryssetos, Goldadler), som undertiden kommer til vort Norden om Vinteren og anfalder Harer, Lam, unge Naaer &c.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
Jblandt de forskende Reisende, af hvis udførligere Dagbøger Jordbeskrivelsen, samt Oldtidskundskaben om Orienten meget kan love sig at blive oplyst, hører Hr. Edv. Ruppell fra Frankfurt, am Mayn. Man har foreløbige Reisebemærkninger fra ham, Tid efter anden meddeelte i det af Hr. v. Zach i Genua udgivne Tidsskrivt: correspondence astronomique. En Oversigt over hans Reiser, som han fra Cairo af i Foraaret, 1822 har foretaget sig, og hvortil han fra Paschaen af Egypten har havt ønskelig Hielp af Eskorter a., læser man i Hall. allg. Lit. Zeit. Juni d. A. 136. Quodlibet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
J Aaret 1212, samlede et Concilium sig Paris, for at standse Geistlighedens Gierrighed, og Usædelighed. Ved Siden af overdreven Luxus i Guld og Kostbarheder fandtes da stor Usselhed; endog i Kongens Pallads sov man paa Halm! At bande var den Gang almindeligt i Paris, men man søgte dog at besmykke Ordet Dien, og saaledes kom Ederne parbleu, ventreblen &c. i Brug. Ludvig XII. sagde: "jeg vil heller, at mine Hoffolk skulle lee over min Sparsommelighed, end mit Folk græde over min Ødselhed. Præsterne i Paris udtænkte i hiin Tid hvert Middel til at forskaffe sig Penge, og solgte deres Velsignelser under alle Slags Navne, som Mark Have, Brønd, Drue-, Bønne Velsignelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
J Aaret 1304 maatte Prevoten i Paris give en høist fornedrende Opreisning, fordi han havde ladet en Skolediscipel, der var bleven overbevist om at have begaaet et Mord, paagribe og hænge. Den bestod deri, at han maatte kysse den Hængte paa Munden. Frang 1. forbød Bogtrykkeriet ved en Anordning af 13 Jan. 1635, hvortil han fandt sig foranlediget ved Religionsurolighederne. Det er omtrent det samme som at forbyde Jldens Brug for at forekomme Jldebrand. Under Ludvig XIV. dannede Tiggerne i Paris et eget Corps, under et Overhoved, som kaldtes Loefre og havde et eget Sprog, der og hedte Argot.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
J Engelland ere Militairstraffene endnu yderst strænge. J Aaret 1822 fik en Soldat 300 Pidskeslag og maatte den femte Dag derpaa marschere fra Hull til York. Han døde af Koldfyr og dens Følger, og i den af Jury udstedte Act hedte det: at den Døde havde faaet 300 Slag og var død af samme og af Feber, Smerte og Svækkelse, som vare en Virkning deraf. Man kom i et Selskab paa Tale om Lethe.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
En ung Dame spurgte: Skulde denne Thee være bedre end Congo Thee, En Mand der ved sin Ølflaske ved et Avis bord ret alvorligen studerede sin Avis, havde det Ønske, at faae at vide hvad det var for en Konge af Windsor, der nu opholder sig i England. Ethvert Øjeblik læser man, sagde han, "Am 10 dieses kom der König von Windsor hierhin." Gesterne reiste der König von Windsor - - dahin." Avisskriveren burde dog give os nogen. nærmere Efterretning om ham.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
En Hr. Dr. S. L. Jerrer har udgivet et historisk Skrivt for Ungdommen under Titel: Gemalde aus der neuesten Volkergeschichte, von der franzdsischen Revolution an bis auf unsere Zeiten, für die Jugend; i to Bind. - J andet Bind læser man følgende Spørgsmaal: Er den af Hundredetusinder forbandede Davoust allerede faret til Helvede, og dertil Svaret: Desværre, endnu ikke. Gode Gud, hvor lang en Bane har Menneskeslægten endnu at vandre til Civilisation, naar en Historieskriver, en Dr. kan tillade sig slige Yttringer, og finde saadanne Spørgsmaal og Svar passende i en historisk Bog for Børn. (Lit. Convor Bl. 209.) Voltaire har givet en Strækning af den Kanalgade i Paris, hvor han boede, sit Navn. Midt i Staden er en anden med Rousseaus Navn. I Nærheden af den botaniske Have en med Buffons; omkring Odeum ere nogle Gader, benævnte efter Corneille, Racine, Voltaire, Moliere, Crebillon. Ville Tydskerne, siger et tydsk Blad, ikke finde det ildeklingende, vel maaskee endog latterligt, at kalde Gader i tydske Stæder: Göthes, Schillers, Herders, Jean Paul's, Lessing's, Werner's eller Wieland's Gader, Vi Kjøbenhavnere have en Suhm Gade, men ej en Holbergs, en Evald, en Tordenskjold, og Gader, som bare Hædersmænds Navne, f. Ex. en "Wigants", forandre vi Benævnelsen af. Den samme Forandrings-Skjebne møder vel i Tiden Christen Bernikovs-Strædet og Hauser Gaden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
Om Rossini udkom forrige Aar to Skrivter, som fortjene Opmærksomhed. Det ene vie de Rossini, par M. de Stendhal, udkom i Paris i 2 Dele, af hvilke den ene er prydet med Rossinis, den anden med Mozarts Portrait. Man læse Forfatterens Udtryk om sin Helt, for at skjønne hans Enthusiasme for ham. Efter Napoleons Død, begynder han, er en anden Mand fremtraadt, om hvem man dagligen taler i Moskov som i Neapel, i London som i Wien, i Paris som i Calcutta. Denne Mands Hæder kjender ej andre Grændser end Civilisationens o. s. v.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
Det andet Skrivts Titel er: Rosfini's Leben, und Treiben, vornehmlich nach den Nachrichten, des Hr. v. Stendhal geschildert und mit Urtheilen der Zeitgenossen uder seinen musikalischen Charakter begleitet, von Amadens Wendt (Prof.). Leipz. 1824. Ogsaa i Padua er udkommet et lidet Skrivt: Le Rossiniane, af Joseph Carpani. (See Tidsskrivtet Cacilia. No. 4.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
Kong Victor Amadens den Første blev spurgt om, hvorfor Jesuiterne ikke som andre Ordens geistlige høres at synge i Chor. Rovfugle synge ikke, var hans Svar. (Cæc.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
Anecdot. For adskillige Aar siden befandt en udenlandsk Fyrste sig i en Parlamentsforsamling. Han hørte her et Medlem af Oppositionen behandle Ministeren med en saa stor Familiaritet, at den maatte være ham, der kun var vant til et despotisk Hofs Sæder, høist paafaldende. Han spurgte sin Nabo: "Hvo er da denne Taler?" Det er Hr. Whitbread!""Hvorledes, Hr. Whitbread, Ølbryggeren?" - "Det forstaaer sig!" - "Hvorledes, tør en Brygger vove at tale saaledes til en Minister for de udenlandske Anliggender?" – "Hvorfor da ikke, Og er denne Brygger reciperet i grønde monde? Hvem er han gift med?" "Lord Grey's. Søster, en Dame, som er beslægtet med Kongen af Engelland." – "Er det mueligt?""Meget mueligt, Monseigneur, saa mueligt, at kun De allene i denne Sahl kan forundre sig derover." Qvindens Priis. Efter Fr. L. Greve af Stolberg. O. den Mand er lykkelig, Som Gud gav en ædel Viv, Skjøn og klog og dyderig, Uden Falskhed, Duen liig. Ja hans Lykkes Maal er stor, Størst af alle paa vor Jord. Jngen Kummer naaer den Mand, Saadan Qvinde trøste kan, Som for Maanen Skyen veeg, Hver en Sorg sig let bortsneeg, Hun hans Taarer kysser af, Huld og tro indtil sin Grav. River Hidsighed ham hen, Han ei høre vil sin Ven, J hans Barm er Vredes Jld, Og hans Øie luer vild; Da med blide Taarer huld Hun ham favner omhedsfuld: Saadan falder Duggen fød Qvægende i Blomstens Skjød, Om end Armod til dem kom, Jngen Time glædetom; Thi han efter Dagen varm Hviler født ved hendes Barm. Engle vogte Søvnen mild, Trykke begges Øine til! Deres kydske Ægtebaand. Knyttede Guds Faderhaand. Sønner skjænker Herren Mod, Og for Dyden forigt Blod! Styrker deres unge Arm, Hjertet for alt Ædelt varm! Yndig blomstrer Døttrene Fromme og blufærdige, Og med Moders Arvedeel, Ædel Uskyld høi og reen. Derfor glæder Fader sig, Moderen ret inderlig; Deres Tak i Tanke, Ord, Priser høit Guds Godhed stor Guld lyksaliggjør kun Faa, Falske Ære snart forgaae: Stormand sjelden Lykken fandt, Videnskab var ofte Tant; Men en Qvinde ædel, brav Gud os i sin Naade gav. Ei blot som en jordisk Ven, Selv til Fryd i Himmelen. For Guds Aasyn vandre her, Udi Livets Prøvelser: Hisset Sielens skjønne Baand Herren knytter Haand i Haand. ales E. Mlertz. Om Fortougstene.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-29
Blandt det, som udmærker vore Gader fremfor Gaderne i de meest glimrende europæiske Hovedstæder, høre unægteligen Fortougene, som især i den nyeste Tid ere blevne paa mange Steder udvidede og forbedrede, t. Ex. i Vimmelskaftet, Helliggeiststrædet &c. Men hvad der gjør Fortougene i Kjøbenhavn, især om Efteraaret og Vinteren, farlige, ere de stundom skjævt liggende brede Fortougstene. Ved at glide paa disse med Foden komme Mange til Skade. Et særdeles Opsyn med, at disse Stene, saa meget som mueligt, ligge lige, kunde forebygge mange et Uheld. Det burde paalægges hver Huusejer at sørge for, at disse Stene, naar de synke ned, lægges lige igjen, hvilket ikke kunde være af synderlig Bekostning for Vedkommende. - 6
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-01
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Doogtyvende Aargang. No. 88. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 1 November 1825. Brev til Hr. Prof. Rask. Roskilde 1825, d. 29 Sept. Jeg lovede i min sidste Skrivelse halv om halv at skrive Dem lidt mere til i Anledning af Prof. Molbechs Breve til Dem og mig i Skilderiet. Dette Løfte opfylder jeg nu, endskønt jeg just ikke har stort at føje til det forhen sagte.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-01
J Brevet til mig erklærer Prof. M., at han ved hjemlet Brug forstar, at den er saa gammel og almindelig, at den uden at trænge til nogen ny Teori opfylder Skriftens Hensigt ved almen Forstalighed; og dette mener han bør og gjelde for Brugen af to Aer istædenfor a. Men ej at tale om, at den samme Slutning matte ligeledes og med endnu større Kraft kunne være brugt til at forsvare Vedhængenhed ved fru istædenfor v. imod Peder Syv pa en Tid, da ingen brugte ve sa er det dog en øjensynlig Forbedring af vort Alfabet, at bruge et godt passende Bogstav til at betegne Ayden, fremfor at beholde to Bogstaver, der ikke pa en naturlig Made kunne betegne den. Vistnok kunde man ved Overeenskomst gjerne betegne A lyden ved to Exer eller ry, men unaturligt var det, at Bokallyden A ikke skulde have et eget Bogstav, ligesaavel som alle de andre Vokaler og selve Konsonanterne? Jeg anser det for en Ufuldkommenhed ved det romerske Alfabet, at man intet eget Bogstav havde enten for Æ eller Ø, men dertil brugte to, ae og de, og først i de sildigere Tider (siden Erasmus og Manutius) har man smeltet dem sammen til et Bogstav. Hvorfor ivrer Prof. M. ikke imodNyhedsmanden Peder Syv, uden Tvivl fordi P. S. for længe siden er død og glemt, og De derimod lever og er berømt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-01
Prof. M. skriver (Skilderiet p. 917) Naturligvis er denne Overeenstemmelse (i Skrift tegnenes Brug) ringere, mindre fuldkommen jo længere Vi ga tilbage i Tiden, eller jo mindre Sproget endnu har opnaet Fasthed og Uddannelse ved Skrifter." Jeg veed ikke om jeg feiler; men jeg tror ligge tvertimod, at Overensstemmelse i Skrivebrug just er størst, jo længere Vi ga tilbage i Tiden. Jeg mener, at denne 14II. Overeenstemmelse matte være en Følge af, at Skribenterne i Modersmalet vare færre og at disse tilsammen som Landets Lærde fulgte og anvendte den romerske Retskrivning. Deraf matte det være, "at man fra de ældste Tider, man kjender til Skrift og skrevne Bøger i Norden, har ligesom Romerne kun brugt et Tegn for lyden" (Skilderiet p. 901 *). Deraf vel og, at man i gammel Dansk almindelig skrev fu eller fu stæden forv, sasom man i det romerske Alfabet intet v havde, men dette Bogstav ikkun betegnede Vocalen u og saledes udtaltes **). Det er mærkeligt, at Peder Syv istædenfor fu og fu skrev stundum enkelt v. men ogsafv, hvilken Skrivemade har vedligeholdt sig hos os henved 200 Ar. I en kort J Anledning af det Prof. M. (S. 5) siger at i for i ikke har gammel Vedtægt for sig, ma jeg dog bemærke, at Peder Syv ikke allene skriver, veje, Stjerne, giør, fjer, men og ej, højt, feire (Aldmindelige Danske Ordsprog, Kjøbenhafn 1682, p. 289 og 302). J en gammel Bog, hvori mine Forfædre have skrevet fra Slutningen af det 16 Hundredar, seer jeg og man har skrevet: jeg, wdi &c. Trængte Keiser Claudius end ikke igjennem med digamma Æolicum, sa var Forslaget, alligevel fornuftigt. Quinctilian siger: Non inutiliter Claudius Æolicam illem litteram adjecerat (J. O. 1, 7.). Men kunde Keiser Claudius end ikke trænge igennem med det omvendte, sa er jeg dog vis pa, Frederik VI. ved et blot Ønske eller eget Exempel vilde i mindre end et Arfaa hos os almindelig indført istæden for aa. Jeg mener og, at det Skandinaviske Litteraturselskabs Medlemmer ma, i Overeenstemmelse med deres ædle Øiemed, anse det for Pligt at bruge a istædenfor to Aer. Opsats om hans Levnetsløb ser jeg, min Fader endnu 1764 skrev, blefven, og de Svenske skrive endnu hafva, skønt de i Talen ikke udtrykke Effet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-01
Prof. M. mener, at "a vilde sætte et Skillerum mellem ældre og nyere Dansk. Sa satte P. Syv og et Skillerum, da han skrev veller svistædenfor fu. Dersom og menig Mand efter nogle Generazioner ikke skulde kunne læse gammel Dansk med to Aer, sa vil det egentlig læsende Publicum vistnok kunne læse det, ligesom jeg kan læse og forsta gammel Dansk med och, icke, gelder, thill, thid o. s. v., hvad enten det er trykt eller skrevet, skønt jeg ei har lagt mig derefter. Nogle af mine Venner have erklæret, at de finde det senere at skrive a end saa, eftersom de kunne skrive to Aer ligefrem, nar de derimod ma løfte Handen op for at gøre Tøddel over a. Jeg ma oprigtig tilsta, jeg finder det bade lettere og næmmere at skrive af end to hele Aer. Hvad Tøddelen angar, da gør den mig ingen Uleilighed, eftersom jeg sa alligevel ofte nok løfter Handen op for at sætte Tøddel over u og d. At a ogsa er hurtigere skrevet end aa, samt bekvemmere ved Stavelsers Deling i Enden af Linier, har en Student, gjort mig opmærksom pa. At to Aer i Begyndelsen af en Mening eller i Substantiver ere ubehagelige at skrive, eftersom man da skal have et stort og et lille a strax efter hinanden, mener jeg og Enhver ma føle. Prof. M. mener og, at to Aer ingen Forvirring kunne foranledige, og beder Dem vise sig et dansk Ord, hvori de tvende Aer udtales særskilt. Jeg veed ikke, om Prof. M. vil lade bibelske Navne, der ere indførte og bruges hos os, gielde for danske Ord, men de skulle jo dog i ethvert Tilfælde læses af den danske Almue, og giver jeg mig derfor den Frihed at erindre ham om Jsaae, Aaron og Canaan. Jeg kan bevise, at nogle virkelig have læst det sidste Ord Canan. Jeg synes og et Sted at have læst, ufraappellerlig. Navnet Knud Danaast er bekjendt. Uagtet jeg tror, De har Ret hvad de fleste af Prof. M. Ankeposter angar, sama jeg dog tilsta, De har abenbare Uret hvad Klagepunktet under No. 3 (i Nr. 66 af Skilderiet) angar.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-01
De skriver n. (Skilderiet S. 963), at man i flere Hundredar ikke almindelig brugte aa, men enkelt a eller amed en Tøddel over". Da jeg læste disse Ord, tvivlede jeg ikke et Øjeblik pa, det jo var en Skrive eller Trykfeil istædenfor amed en Tøddel over. Men da Prof. M. ikke anser det for en Trykfeil eller lapsus calami, sa har De unægtelig Uret i ikke at have anmeldt hin Trykfeil for enfoldige Læseres Skyld. Dersom Christian IV, havde Egenheder i sin Ortografie og ikke fulgte den almindelige Skrivemade, som Prof. M. pastar (ibd. Nr. 4) sa har han af gode Grunde foretrukket et enkelt a for bade 6 og to Aer. Aet har han, formedelst Uvillien imod de Svenske, ikke villet betjene sig af, og to Aer har han heller ikke villet bruge, eftersom det var mere tysk end dansk Skrivebrug, og som sadant ikkun betegnede et langt ader i Lyden er bestemt forskjelligt fra a. Nar derimod o i mangfoldige Ord udtaltes og endnu udtales som a, sa kunde et enkelt a ligeledes læses som a. Jeg ma ved denne Leilighed erindre, at jeg anser de to Aer istædenfor a at være os paført fra Tyskland, der i ældre som i nyere Tider har været Nordens Lærer. Hvad e angar, ma jeg endnu erindre, at uagtet jeg, som forhen sagt, vil kaste det bort hvor det ei høres, sa tror jeg dog, det ikke allevegne bør kastes bort, hvor det ikke tydelig udtales, f. E. i Enden af Ordene Ortografie, Filosofie og fl.; ti det burde udtales i deslige Ord, ligesom Vi tydelig udtale det i Ordet Sofie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-11-01
J Anledning af at De i Deres fuldst. Retskrivningslære udstøder Bogstaverne c. 4, P. og 3, som ganske overflødige, ma jeg bemærke, at jeg ligeledes ønsker vort Alfabet befriet fra cog a. det første og af den Grund, at det er sovermade vanskeligt for Børn at lære at læse, idet de stedse ville læse det som s. i Over enstemmelse med dets Navn, ce. Derimod vil jeg gjerne beholder og 3, fordi de ere mere til Lettelse end til Besvær for dem der lære at læse. De ere at anse for en Forkortelse eller Næmhed ved Læsen. Jeg har i min Afhol. om Læsekunstens Teorie viist, at det egentlig er de flere Konsonanter i de enkelte Stavelser, der gøre Læsningen vanskelig. Det er saledes langt lettere for Børn at læse Taxt end Takst. Ogsa ved Skriven ere og 3 sare bekvemme. Nar jeg f. E. skriver here, kan ingen Tvivl opstahos mig; derimod kunde jeg let være tvivlsom, om jeg burde heller skrive hegse eller hekse. Da der i de allerældste Tider ikke var i det romerske Alfabet, sa har man naturligvis indført det for dets Gavnligheds Skyld. Jstædenfor derfor at give Slip par og 3 ønskede jeg tvertimod man vilde danne og bruge nye Bogstaver istædenfor flere andre Konsonanter, især forng, sk og st. der sa idelig forekomme i vor Skrift. Jstædenfor dette sidste brugte Grækerne jo deres 5 Ogsa ønskede jeg, at Vihavde om ikke nye Tegn for Tvelyddene, sa dog en sadan nær Forbindelse af Vokalerne, som udgjøre dem, at Læseren strax kunde se, det var Tvelydde og at Vocalerne ikke skulde læses hver for sig, saa at signum diæreseos af sig selv faldt bort. Da dette blev Tilfældet med at og oc forvandledes de tilsidst til æ og ø, som særskilte Vocaltegn. Ogsaa har man jo i nogle Udgaver af Græske Bøger skrevet et med et enkelt Tegn, var disse Vokaler skulde læses samlede.