Aalborg Stiftstidende, 1836-07-07
Siden man blev bekjendt med Attentatet af 25de Juni, opkast er man, heelt naturligt, forskjellige Spørgsmaal: "Hvilket ville Virkningerne af denne Begivenhed blive Hvilken Indflydelse vil den faae paa Regjeringsystemet?" Dette sidste Spørgsmaal drøftes især i et af tiers-Partiets Organer, Bladet Temps", som benytter Attentatet til at anbefalet Overgangen fra det nærværende Strænghedsystem til en virkeligt Forsoningsystem. Det Væsentlige af denne mærkelige Artikel maa finde en Plads her. Atter en Forbrydelse, der opfylder alle gode Borgeres Hjerter med Afsky og Rædsel. Frankrigs Genius har vaaget over Kongen, thi med fuld Overbeviisning erklære vi idag, ligesom efter den 1ste August 1830 og efter den 28de Juli 1835, at Ludvig Philip, med sin dybe Forstand og med sit sande Kald for Tronen, ligesaameget er en Støtte for Fædrenelandets Forhaabninger, som en Gjenstand for dets Taknemmelighed. Var Kongen død, saa vilde alle daarlige lidenskabelige og strafværdige Forhaabninger have levet op igjen med fornyet Raseri, og Nutidens Velværen, Gemytter, nes Beroligelse, disse vigtige Betingelser for Frihed og Fremskriden, vilde atter være givne til Priis for de politiske Liden. skabers tøileløse Anfægtninger. - Umiddelbart efter Følelser, af den første Uvillie og Rørelsen over den forsøgte og mislykkede Forbrydelse har Veemod bemægtiget sig alle Gemytter. Anslag af denne Art - siger man sig selv - ere i allerede oftere gjentagne. Hvorhen vil denne frygtelige Selvfornægtelse, der stiller sig mellem Mord og Skaffor omsiden føre. Saa har da Synet af Fieschis blodige Hoved be stykket den Afsindige, hvis Udaad vi her omtale, i hans Hiigen efter den gyselige Navnkundighed, som en Høiforræderi proces, et Kongemord og Guillotinen kunne skjænke, Gives der nogen Magt i Verden, som kunde formaae at lægge Tøile paa en saadan Fanatisme. Er det muligt at udfinde Love, der kunne afvæbne Mennesker, som det ger om at gjøre at udaande deres sidste Suk paa Retterstedet. - Jntet Politi, i hvor dueligt og aarvaagent det end monne være, er istand til at udspeide de forbryderske Beslutninger, som kunne udklækkes i saa forvierede Gemytters i Inderste. Fieschis Attentat og det seneste Attentat ere imodsigelige Beviser paa Politiets Afmagt i dette Punct. den veed man jo, at der i Paris har dannet sig en rædsom Forening af politiske Fanatikere, hvis Medlemmers Tal man anenslaaer til henved 1000. Flere af dem ere hæftede; de vare qvel forsynede med Patroner; deres Adfærd og deres Tilstaaellser for Retten give et rigt Stof til foruroligende Betragtninger. Naar altsaa den Vei og de Midler, man hidtil har valgt, og til at forfølge saa strafværdige Lidenskaber og gjøre dem uskadelige, ikke har viist sig at være de rette, skulde der da maaske ikke kunne findes en anden Vei, der kunde føre til dette forønskede Maal. Efter vor Overbeviisning gives der kunnet moralsk Middel til at gjøre en Ende paa slige frygtelige Udskeielser og dette Middel har endnu ikke været anvendt. See vi nemlig tilbage paa de sidst forløbne 6 Aar, saa bemærke vi, at Revolutionsfeberen, den høihjertede, men exalterede Lidenskab for Friheden, den brændende Higen efter Selvopoffrelse, som vaktes 1830, ere blevne voldsomt undertrykte. Masserne have vel beroliget sig, den tilbagevendte Rolighed, og den materielle Velværen have trøstet dem for deres uopfyldte Drømme. Men de skuffede Forhaabninger have i nogle brændende Sjæle vakt bitter Hevngierrighed, uopfyldte Lovter have skærpet Vredens Følelser og Smerten over de lidte Nederlag har avlet Begjærlighed efter nye Forsøg paa en bedre Lykke. Hos Mange er Revolutionen steget til Hovedet og Lidenskaben, der udklækkedes 1830, er bleven til et politisk Vanvid. Næsten daglig læse vi om, at een eller anden af disse Afsindige er fængslet, uden at Nogen formaaer at stille os Borgen for, at med ham det sidste kræft artige Lem af det borgerlige Selskabs Legeme er blevet afsat. Eller skulde maaske Tilhængerne af det nærværende Skræmmesystem, seiersdrukne over at Pistolskuddet igaar mislykkedes, i Morgen fra Talerstolen ville forsøge paa at gjøre den Mening gjældende, at man endnu ikke har forstaaet at skræmme nok, at man maae indjage endnu mere Skræk og slaae stærkere til, for at gjøre Patienten det umuligt igjen at komme paa Benene, De Daarer, indsee de da ikke, at det netop er deres Forsøg paa at skrække, der har givet Morderne Vaaben i Hænderne, Ville de maaske faae os til at troe, at det er Ordet Forsonning, som i nogle Maaneder har lydt fra Læberne, uden at være gaaet lover til Handling, der har avlet Forbrydelsen igaar, Nei Ingenlunde Sandheden ligger netop paa den modsatte Side. Hvilken Virkning vilde ikke maaske Mildhed, og Amnesti have formaaet at frembringe paa det lidet Antal forhærdede Gemytter, som nu ved det afmægtige Skræmmesystem drives henimod Skafottet, Hidtil har man kun anvendt Soldater og Love, for at tilveiebringe, hvad man kalder Rolighed; af Benaadning og Tilgivelse har man hidtil intet Brug gjort, for at naae dette Maal. Saa forsøge man da engang paa at stille Mildhed, og Barmhiertighed mellem Morderne og det Bryst, de saaofte have truet, men en fuldstændig Mildhed og Barmhiertighed, der ikke gjør Undtagelser eller udelukker nogen Categori. Da ville selv de meest oprørske Elementer af det Gjæringsstof, der endnu kan være forhaanden hos Folket, kun have Afsky og Foragt for Morderne tilbage. Naade og Tilgivelse ere Kongernes bedste og ædleste Svar paa Dolkestød, Strax efter Attentatet have Telegrapherne udbredt Efterretningerne derom i alle Retninger og tillige meddeelt Ordre til Grændsen, at man ved Courerer skal foranledige Kongens Sønners hurtige Tilbagekomst.