Aarhuus Stifts-Tidende, 1811-03-27
J Begyndelsen gik man frem dermed paa den sædvanlige Maade, for at formaae Bønderne til at saae Klever. Man uddeelte Frøe imellem dem, og lovede dem Belønninger; men dette milde overtalende Middel fandt kun liden Jndgang. Hr. Dalban, Over=Amtmand paa Hundsruk (et Can ten, som udmærkede sig ved Opsætsighed) træt af hans frugterløse Bestræbelser, men fuldkommen overtydet om Forslagets Godhed, ville nu indføre det militairsk. Han lod i Følge heraf, Tropper komme, og indlagde Soldater hos hver Bonde, indtil han følede sig efter Regieringens Villie. Man talede høit imod denne Forholdsregel, Hr. Dalban blev nævnet som en Tyran, og det ikke allene af Bønderne, men endog af andre Folk, som holdt sig for mere oplyste. I midlertid saaede man Klever, som endog til Forundring voxede skiønt frem. Efter 18 Aars Forløb, og kort efter den Tid, da dette Land blev forenet med Frankrig, fik en af Præfecterne. som giennemreiste sit Departement Leilighed til at see Hr. Dalban, og overtalte Oldingen, som i lang Tid havde levet tilbageholden paa sine Godser, og troede sig forglemt som en gammel Forvalter, til at følge med sig til nogle Byer, som havde hans Fasthed i Tænkemaade, at takkefor deres nærværende Velstand. Da Bønderne saae ham, trængte de sig frem til ham, viste ham deres prægtige Klevermarker, som bare hans Navn; og de samme Folk, som en kort Tid forhen havde kuurret imod ham, og forbandet ham, kaldte ham deres Fader, og kunde ikke noksom udtrykke deres Taknemlighed. Hr. Dalban fortalte Præfecten Kleversaaningens Historie, og begge kom deri overeens, at man ofte maatte giøre Menneskene godt imod deres Villie, og at Strenghed er en Pligt for en offentlig Embedsmand, naar han er overtydet om, at det han vil have udført er den nyttig. Elle=Barken. Denne Product har, ligesom meget mere, for største Deelen hidtil været begravet i Naturen, og dog kunne den frembringe saa megen Nytte og spare endeel af de betydelige Pengesummer, der fra Farvere og Hattemagere vandre ud af Landet, ifald disse Herrer ville foretage sig at undersøge Ellebarkens Virkning udi deres sorte og mørke Farver, derved vandtes endnu flere Fordeele; thi naar Saften var udkogt af Barken, kunne de tørres, og derefter ved at brændes i Kakkelovne eller selv i Farverierne tiene til Varme, og, maaskee, naar Asken provedes, den da ogsaa kunde tiene til Vask eller deslige. Kunde der altsaa af denne Product drages en tredobbelt Nytte paa en Tid da en Favn Brænde er Kiøbstædmanden saa kostbar, og Prisen paa andre Fornødenheder stiger Dag for Dag, hvor meget meere maatte det da ikke være enhver redelig Borgers Flid helliget, at udstudere denne og flere af vore egne Frembringelsers rette Kraft og Virkning. Jeg har paa flere Steder lagttaget, at Almuesmanden bruger Ellebarken med megen Held til at farve sort Garn eller Uld med. Omgangsmaaden er meget simpel og de bruge derimellem Sliv fra Slibestene og lidet Fi tril. Barken sættes først i Blød, og derefter koges den stærkt til Saften er udkogt og da afsies fra Suppen m.v.; den vil forstaaelig være meest saftfuld, naar Foraaret lader Træet skyde Blade. Der gives mange gode Elleskove her i Landet, og naar disse end mere opfrededes kunde Mangelen af de norske Bielker, Spær og Lægter afhelpes og Barken aftages i Foraaret og indkiøbes til forbemeldte Brug.