Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1773-06-25
Oversættelse af det Engelske. Ney, sagde et ungt Menneske, som hidtil havde tiet, min Ven James har ingenlunde Ræt i hvad han taler, noget deraf biefalder jeg, men meget modsiger jeg; Jngenlunde er Rigdom Menneskets største Lyksalig hed, og aldrig kan den ansees for Grunden dertil; Deri er jeg enig med James, at de Ting han kalder Rigdom, følger ofte i en saa fordærvet Verden, som den, hvori vi nu leve, enten flyde af Rigdom eller Følge med den; Men deraf følger ingenlunde enten, at Rigdom er dens virkende Aarsag, eller at Mennesket, som besidder den, er lyksaligt, saafremt man ellers, deels har gjort sig et ret Begred om Lyksalighed, deels vil som fornuftige, giøre Forskiel imellem en indbildt og virkelig, en falsk og sand Lyksalighed; Lad en (jeg vil nu saa sætte) være rig; Lad ham derved skaffe sig Venner; Jeg vil kalde disse formaaende, lad dem være ham til Villie, befordre ham i hans Lykkes Vey, skaffe ham hvad hans Hierte forlanger, og giøre ham til hvad hans Bestræbelser ønsker sig; Lad ham have et fornøyet Sind, saa fornøyet som mueligt for et Menneske i en ond Værden, derfor er just ikke lyksalig; Mange Ting kan komme imellem. Denne hans formeente Lyksalighed kan forstyrres; Disse hans Penge Elskere kan enten komme til bædre Overbeviisning om deres kiendelige Partiskhed, om hans Udygtighed til det han ved deres Mellem Megling har opnaaet eller og ved en kiendt og alt røbet Partiskhed faldel fra Magt. til Afmagt, fra en formaaende til en ringe Magt, strax (naar saa skeer bliver der et Staar i hans Lyksalighed; Bliver den just ikke ringere end den var, den bliver dog i det ringeste standset og stiger ey høyere, indtil han kan tilveyebringe sig andre i disse Afmægtiges Sted; Nu kan man ikke bide og de førstes Exempel kan blive for de sidste en Rettesæder, at disse hielpe ey som hine for Penge, med efter Dyd og Fortieneste, og da bliver jo (efter James Sætning) Følgen denne: at den Rige enten bliver gandske ulyksalig eller for en Deel mindre lykkelig end han før vær; Giver jeg derimod min Ven Ræt over Hovedet i alt hvad han har sagt, tilstaaer jeg ham alle de Følger, som han nys sagde at udflyde af Rigdom, som sin eneste Kilde; saa begiærer jeg ey andet af han, end at bevise mig Beskedenhed. og svare paa et eneste Spørsmaal, det jeg saaledes vil fremsætte: Kand den Rige ey blive fattig? Rægter han Umueligheden heraf, saa skal Erfarenhed overbeviise ham om Tingenes Tirkelighed. Tilstaaer han mig derimod dette, saa maa jo da alle Fattige være Ulyksalige, saafremt hans Meening skal holde Stik. Men dette er jo Prime ligt, da jeg med kraftige Beviser tagne af Skriften, af de verdslige Historier, af Erfarenhed selv kand godtgiøre, at mange fra Armod ere komne til Ære. og Værdighed, førend til Rigdom og Velstand, og at fleere ved Forsynets Bestyrelse, end Rigdoms Befordring. ere blevne store Mænd baade i Staten og Kirken, samt at mange endog under den svareste Fattigdom har været meere sunde, meere fornøyede end andre under den største Rigdom. Thertimod Rigdom fører, efter mine Tanker, Mennesket snarere til Ulyksalighed. Rigdom og Misbrug deraf har ofte bragt Besidderne før til Galgen end til Ærens Trappe. Den Forsynet, lad være langsom, fører frem, paa Lykkens Vey, gaaer altid der meere tryg, hans Lyksalighed er og meere bestandig end dens, som enten ved Penge, Velynderes, Vaarørendes eller Venners befordring, skiønt meere hastig end hin, er kommen til noget, til det, han nu kalder Lyksalighed. Thi saa længe Mennesket bedbliver Dyden, elskes og æres han af de Retsindige. Enhver giør sit til at befordre hans Lyksalighed. Vedbliver han Dyden, elskes han af SD. Og hvad større Lyksalighed kan han begiære; J Libet er han rig, skiønt han er fattig, fornøyet, skiønt han trykkes af Verden og i Livets sidste Timer uroeliges han ikke af en bebreydende Samvittighed. Naar den, som har søgt Lys salighed i Rigdom, Venner, Ære og saa videre, staaer færdig at flytte ud af Verden, saa indfinde sig hos ham saa mange Paamindelser og Egennyttighed, Partiskhed, Uretfærdighed, Misbrug af det betroede, Ondskab mod Ræsten, Fortrædelighed mod Faderløse, Renker mod Enker og Umyndige, korten ond Samvittighed, som hindrer ham at de heel og nu, medens han han endnu lever, viser han Frugten han faaer, naar Døden har hentet han til den anden Verden, for sit Forhold i denne. Anderledes er det med den Dydige. Lykkelig kan han vel være i denne Verden; men hans fuldkomne Lyksalighed begynder først i den anden. Troer mig derfor mine Venner at Lyksalighed bestaaer ey i Rigdom og Penger, men i Dyd og Gudsfrygt. Den som har disse tvende Ting, er rig nok, thi han har i denne alle Ting. Naar jeg af Forsynet vil tilbede mig en sand og bedvarende Lyksalighed; saa vil jeg lade dette være mit Onske: Gid jeg maae leve dydig og døe gudfrygtig.