Extraordinaire Relationer, 1747-01-01
Holland. Om de mange Stats Sager, som paa nogen Tid med Jver ere forhandlede i den Hollandske Residentz Stad Hag, meddeeles af en Skrivelse derfra under 2 Jan. følgende sammenhængende Efterretning: Alle de Forslage, som Engelland formedelst Hertugen af Cumberland har ladet giøre for Republiken, findes udførte i en Memorial, som Greven af Sandvich strax ved Hans Kongel. Høiheds Ankomst har overleveret deres Høimægtigheder, og hvoraf Hoved-Indholden er denne: Da den Franske Krone, i Steden for, for som den siger, at søge Freden alvorlig, haver hidtil brugt allehaande utilstrekkelige Forevendinger, paa det at man ikke skulde komme til at undersøge dens Absigter, naar man havde aabnet de Forslage, som kunde blevet gjorte i Beraadslagningene; Saa syntes det Hans Kongel. Storbrittanniske Majest. fornødent, at man vendte sin foreenede Magt imod de erobrede Nederlande, imedens Kæiserinden og Hendes Allierede gjorde en nyttig Diversion i Provence og Delphinatet; Eftersom Hans Majest. befrygtede, at Frankerige ellers efter sit gamle Kunst-Greb i de forige Krige torde søge at forsikre sig de Nederlandske Erobringer. Til den Ende havde man med Kæiserinden, Dronningen af Ungarn, aftalt, at Hendes Maj. maatte sende 60000 Mænd til Nederlandene, Engelland 40000 og Republiken lige saa mange, uden at regne de Garnisoner, som de Jnteresserede Parter holde til deres Grendsers Beskyttelse, hvorover skulde giøres en nøie Repartition. Hans Storbrittanniske Majest., for at give den Engelske Nation en Prøve paa sin Kiærlighed, og de Allierede et Beviis paa sin Opmerksomhed for det almindelige Beste, havde udnævnt Her, Aar 1747. Hertugen af Cumberland til at commandere det Engelske Corps og deres Hielpe-Tropper, Kæiserinden havde og tilbuden Ham befalingen over de Østerrigske Tropper, og Hans Maj. haabede, at Republiken fulte deres Exempel. &c. Paa disse Forslage have Staterne af Holland efter lang Beraadslagning fattet en Resolution, som i Form af et Godtfindende er ved Statens Deputerede General-Staterne overleveret. Der forestilles først den Fare, som formedelst Mangel paa Barrierer overhænger Republiken, i hvorsomhelst den blev angreben. Dernæst forestilles Statens adskillige Lemmer den Nødvendighed: At man nu maa stride pro Aris, som man siger, & focis. for Fædernelandet og Friheden; at man maa være betænkt paa at forøge Statens Magt, baade med Alliance- og Troppe-Negociationer, at man maatte forstaae sig med sine Allierede, og betinge sig af dem en virkelig og større Hielp, end man i disse Aaringer har faaet. Derpaa bifalde Staterne af Holland Provintzen Gelderns Gotfindende, nemlig at man af alle Kræfter maatte arbeide paa en General-Pacification, og, dersom man fandt, at de Allierede enten vare alt for paastaaende paa deres Meninger, eller deres belovede Hielp, under hvadsomhelst for Forevendinger, udeblev, skulde man fra nu af giøre dem den Erklæring, at Republiken holdt sig berettiget til at tænke paa sin egen Sikkerhed. Denne Resolution have General-Staterne og virkelig antaget, saa nær som den sidste Artikel, hvilken Provintzerne Friesland, Zeland og Uytrecht ikke have billiget, og man har besluttet, at skrive til ProvintzerDene det samme: Dog skal den sidste Artik, ikkuns indrykkes som et Forslag, som de have at give deres Erklæring paa Man har og givet Baron af Reischak og Greven af Sandvich af disse Resolutioner en Gjenvart, der skal tiene som et Svar paa deres Memorialer. Man forsikrede tillige at Republiken med For Januarii Maaned, Aar 1747. Fornøielse saae den Generale Commando i Hertugen af Cumberlands Hænder, haabende, at Hans Kongel. Høihed skulde vel kunne komme til rette med den Hollandske General. De 40000 Mænd, som Hans Kongel. Høihed forlanger, ere og bevilgede, og der er given Ordre, underhaanden at beværve sig ved et vist Hof om Tropper. De Deputerede, som have kundgjort bemeldte 2 Ministere denne Resolution, have tillige efter Ordre foreholdet, det man haabede, at deres Hoffer nøie opfyldte deres gjorte Forbindelser. Omendskiønt de Allierede Ministere saaledes have faaet bevilget alt hvad de have søgt; Saa syntes de dog misfornøiede med det Anhang, Freden angaaende; Men deres Venner have givet dem at forstaae, at samme er ikke af anden Aarsag tilføiet, end for at bevægedes lettere det Partie, som ønsker kuns Freden, til at underskrive den Resolution, at sette sig i Stand til Modværge. SøAdmiraliteterne ere nu og forsamlede og raadslaae om en Sø Rustning at i Verksette. Man vil eqvipere 20 Krigs-Skibe og forlanger til samme at bestride 1 Millon og 900000 Gl. Jkkedesmindre lover man sig endnu store Fordele af Kongressen i Breda, som hidindtil har været uden Frugt. Fra Provence har man intet videre betydeligt, end at Antibes til den 2den Januarii var ikke kommen i Østerrigernes Hænder, uagtet det nogle Gange er skrevet. Det idelige Regn Veir, som har hindret den Franske Succurs paa Marsen, har tillige standset den Kæiserlige Armees Fremgang, saa at den ei har kundet faae sit Artillerie, eller rykke frem til Rhone-Floden, hvor Grevens af Broune Armee ellers kunde faae Levnets Midler, som den har Mangel paa. Ellers begynde nu mange, at tabe al Forhaabning om denne Expedition og i Londen skeer store Væddemaal, at der noget hen i Februari Maaned ikke vil findes en Østerriger meer i Provence.