Berlingske Tidende, 1791-10-10
Nationalforsamlingen har forelagt Os Constitutions=Arten, som den har decreteret, og Vi have besluttet Ostil, at antage den, eftersom Vi maae ansee den som Resultatet af det Ønske, som den største Deel af Nationen har yttret. Vile, at give Dem Underretning om denne Tildragelse, da Vi tiende den Andeel, De tage saavel i det Franske Monarkies Lykke, som i alt det, der angaaer Os. Vibede Dem, at være fuldkommen overbeviist om, at den i den Franske Constitution udvirkede Forandring paa ingen Maade forringer Vor Attraae, at giøre de Forhold, som ere imellem Os og de forenede Provindser, alt mere og meere uforanderlige. hvorhos Vi bede Gud, at han vil tage Dem, meget dyre, bare, store Venner, Bundsforvandtere og Confordererte i sin hellige og værdige Beskyttelse. Skreven i Paris den 19de September 1791. Deres gode Ven, Allierte og Bundsforvandte Ludvig. Montmorin. Fortsattelse af Grevernes af Provence og Artois, deres Skrivelse til Kongen af Frankrig, deres Broder: De store Forbrydelser ere ikke at frygte, naar der er ingen Fordeel ved at begaae dem, ikke heller noget Middel, naar man har begaaet dem, til at undgaae en frygtelig Straf hele Paris veed, heele Paris maa nødvendig vide, at dersom en fanatisk eller underkjøbt Frekhed vilde vove et Angreb paa Deres eller Dronningens Liv, da maatte mægtige Armeer jage for ved sig en af Mangel paa Krigstugt svag, og ved Samvittigheds Nagen modløs Hoben Krigsfolk, og strax styrte sig ind paa den ugudelige Stad, som havde ført Himmelens Hevn og hele Verdens Foragt over sig. Jngen af de Skyldige skulde da undgaae den strængeste Dødsstraf, hvilkeningen vil udsætte sig for. Men, om den blinde Myrde lost vilde bevæbne en Fadermordersk Arm, da skulde De, Sie tvivl kun ikke derpaa, see 1000 troe Borgere at kaste sig omkring den Kongelige Familie, for, om det behøvedes med deres Legemer at skiule den, og udgyde alt deres Blod for at forsvare dennes. Hal Hvorfore vil De ophøre at giøre Regning paa Veivilligheden hos et Folk, hvis Lykke De have ikke ophørt et Øieblik at ønske, Franskmanden lader sig med get lettelig bringe til at feile, men han vender ogsaa lettelig igien tilbage til at følge sine Pligter, hans Sæder ere at Naturen for milde til, at hans Handlinger kunde lang Til vare grumme, og hans Kierlighed for hans Konge har slaget for dybe Røder i hans Hierte til, at et sørgelig Blindeværskulde ganske kunne oprykke dem. Hvem kan det meere tilkomme end os, at være bekymret for en inderlig elsket Broders Forfatning? Men efter selv Deres forvovneste Undertrykke res Sigende, skulde det, at De vilde vægre Sig ved at antage det Dem, eftersom man hører, den 3die i d. M. af Forsamlingen overgivne Udtog af Constitutionen, kun allene udsætte Dom for den Fare, at blive entlediget fra den Kongelige Værdighed. Men den Fare er intet. Hvad Magt ligger derpaa, om De ophøre at være Konge i disse Oprøreres Øine, naar De skulle være det langt herligere, og langt berømmeligere, end nogen Tid ellers, i hele Europas Øine, og i alle Deres troe Undersaatteres Hierter, Hvad Magt ligger derpaa, om man ganske afsindig understaaer sig at erklære Dem for skildt ved Deres Forfædres Throne, naar alle Magter ere færdige med forenede Kræfter at opholde Dem paa den, og straffe de lumpne Tyranner, som have besudlet dens Glands. Faren vilde være langt større, om de maatte synes at give Deres Biefald til Konge=Magtens Delelse, og derved synes at svække Deres personlige Rettigheder til alle Monarchers Hielp, og naar de vilde give sig det Anseende, som De afsondrede sig fra Souverainernes Sag, ved høitideligen at antage en Lære, som De er forbunden til at fordømme. Faren maatte blive større i samme Forhold, som De vilde vise sig mindre standhaftig i at bruge de kraftigste Midler til Thronens Forsvar; den vilde blive større i samme Forhold, som Jndtrykket af den høie Characteer, der giør Lasten zittrende ved den Kongelige Høiheds Fødder, saalænge denne værdigen handt hæver sin Anseelse, vilde tabe af sin Magt; den vilde blive større, dersom det Anseende af, at have tilsidesat Religionens Fordeele, kunde foranledige den frygteligste Glæring: den vilde endelig bliv større, dersom De derved, at De ønskede intet andet, end der forfængelige Navn af Konge uden Magt, maatte synes efter den almindelige Dom selv at frasige Dem Kronen, hvis Erholdelse fordrer, som hver Mand indseer, Erholdelsen af de, den væsentligen vedhængende, og fra den uadskillelige Rettigheder. Den helligste Pligt, Sire, og den mest levende Tilbøielighed driver os til at foreholde Dem alle disse farlige Følger af nogen endogsaa det mindste Anseende af Svaghed just paa den Tid, da vi vise Dem Styrken af den eftertrykkelige Kraft, der skal holde Deres Standhaftighed sikker. Vi maae endnu melde Dem, og vi sværge endogsaa for Deres Fødder, at dersom Bevæggrunde, som viumueligen giette, men som kunne have havt deres Grund i udvortes Magt, eller en Tvang, som, om den er end nok saa hemmelig, maae dog værk desmere grusom, nødte Deres Haand til at underskrive en Acceptation, som Deres Hierte forkaster, som Deres og Deres Folks Gavn støder tilbage, og som udtrykkelig forbyder Dem Deres Pligt som Konge, da vilde vi for hele Verdens Øine og paa den høitideligste Maade protostere imod denne forkastelige Handling, og alt, hvad som hænger af den. Vi ville bevise, at den er i sig selvngyldig, og at den er det formedelst Grundfeilen i alle den tyranniseren de Forsamlings Operationer, hvilken, da den ikke er en Forsamling af General=Stænderne, er Intet. Vi grunde vor Paastand paa hele Nationens Rettigheder. (Fortsættelsen følger).