Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-07-25
Det er bekjendt for hele Verden - ved Verden forstaaer jeg alle Folk, som kjende til nyttige og couriske Ting) - at Mester Gert Westphaler, som i Almindelighed kaldes, men dog kun af falske Tunger, den meget talende Barbeer, Anno Domini 1646 har gjort en mærkværdig Reise fra Haderslev til Kiel. J velbemeldte Mester Gerts Følge var ogsaa jeg Vi reiste - thi den Gang kaldte man enhver Professionist, som ikke var reist, en Kakkelovns svend - hver paa sin Profession; jeg som Hattemager og han som Barbeer, for at forsøge vor Lykke. Kiel var paa den Tid en herlig Stad, som kunde føde sin Mand og som man kunde kalde det lille Kjøbenhavn. Eftersom jeg kunde giøre alle mulige Slags Hatte, lige indtil Doctorhatte inclusive *), og ingen Professor i Kjøbenhavn eller Haderslev, vilde sætte nogen en Doctorhat paa, som ikke var gjort af Sivert Hattemager, item da min Reisecammerat ikke allene havde ladet sig examinere hos Oldermanden i at rage, men ogsaa kunde aarelade efter Almanakken, og i Forraadnelsesfeberge, saa godt som nogen Laugsmester i Kjøbenhavn, saa fryg*) Men neppe Fabrikhatte af le plus nouveau genre, (af det allernyeste Slags, som man kan gaae i hele sex Uger med førend de brække. lede bl ingenlunde for, at vi jo kulde komme fort. Derforuden havde jeg en Broder boende i Kiel, som var Professor, thi min Fader, der tidlig indsaae, at han ikke var skikket til at gjøre Hatte, havde sat ham til Bogen, og hvordan det nu var eller ikke, saa flaskede Alting i saa godt for ham, at han blev Hovmester hos en Herremand, som havde en Cousine, der skulde givtes o. s. v. Jeg kunde altsaa i det mindst gjøre mig Regning paa at faae hele Academiets Arbeide, og det er ingen Bagatel, eftersom det blot af Doctorhatte blev opslidt adskillige Dusteom Aaret, thi Kiel var omtrent paa den Ti for Studenterne hvad Rostock nu er for Haandværksfolk. Den, som ikke havde havt den Kielske Doctorhat paa, han var ingen Ting estime ret i Selskaber. Summa Summarum om end alle Kielienserne paa een Dag vare blevne forvandlede til rene Capucinere, kunde jeg, blosom academisk Hattemager *), havt mit rigelige Udkomme. Mester Gert var heller ikke aldeles uden Venner og Frænder; han havt især en Fetter i Kiel, om hvem David Skole mester havde sagt i et skjemtsomt Rimbrev, Med sleben Tunge, Med kraftig Lunge. Han udtømmer alle Punge. Thi Sagen er den, han var beskikket Procurator i Kiel, havde Birkedommeren, som dog ellers var en corpulent Mand, saa godt som i Lommen, og kunde som alle Gerterne snakke saa godt for sig, at der ikke gaves en Lov eller Forordning, eller et Document eller Patent, for han jo saa at sige kunde snakke Kraft og Sal fra. Folk vare ogsaa angest og bange for, Det er sært nok, at man ikke i vore tilelrig Dage ligesaavel har en Universitets=Hattemger, som Universitetsbogtrykkere, Universitet boghandlers Un Udgiveren. og komme i hans Retfærdighedskløer; den høieste Ret og den høieste Uret vare saa at sige for nede i hans Person. Vilde man have nogen frelst fra Salgen, saa henvendte man sig til Procurator Sebasan Gert, vilde man have nogen bragt til Salgen, saa henvendte man sig ligeledes til ham. Hver Gang der var stort Gjestedbud hos ham, eller alle hans Lysekroner, vare tændte, vidste man hvad Klokken havde slaaet. Han havde nogle smaa moralske Sentencer, saasom: enhver er en Tyv i sin Næring, man er sig selv nærmest, vi ere alle syndige Mennesker &c., hvormed han dyssede sin desuden dorske Samvittighed i saa sød en Sovn, at den havde Navn for den største Syvsover i hele Kiel. Men han var tillige en Mand, der forstod at lukke Haanden op, naar han vilde, at andre skulde lukke Øinene i. Hans Huus var et heelt Magazin af Harer og Raadyr, Snepperter og Bekkasiner, kort at fortælle, han havde et større Forraad af vilde og tamme Ting, der vare gode at æde af og lystig at see til, end den fornemste Vildthandler i Kiel. Nogle af disse maatte bestandig emigrere hver Gang, han agtede at drive en vigtig Sag igjennem. Han kjendte Vedkommendes Smag nøiere end deres Kokkepige, han vidste ligesaa godt hvilken Slags Rhinsk Viin og Fuglevildt Birkedommeren holdt meest af, som hvilken Slags Mjød der smagte den ringeste Politiebetjent. Af alt dette sees, at vi aldrig behøvede at frygte for Udkomme. Monsseur Sebastian Gert havde med Glæde taget sin Fetter, Barberen, i Condition som Procuratorsvend, da hans Snakketøi hovede ham saa godt. Men min Reisekammerat kunde aldrig lide de fleste Procuratorers Maade at indsæde Folk paa, og havde større Lyst til at hielpe sig igjennem Verden, med en Ragekniv end en Ragetunge eller Rage og pen. Hvor fremfusende og ubillig han end ofte var i sin Politica eller naar man vilde afdisputere ham een af de syv Churførster, eller naar der blev talet om de 4 Monarker, som vare hans Kjephest, saa var han dog en meget billig og spagfærdig Mand, naar det kom an paa, at forsvare jus civile og jus gentium, jas paturæ og jus publicum, kort sagt, alt hvad der bestandig begynder og saa sjelden endes med jus.