Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-04-27
Fra Arilds Tid synes vort Danmark af Naturen at have været bestemt til Agerdyrkning, Skibsfart og Handel. Dertil indbyde vore frugtbare Dale og Slætter; dertil opfordre os de fiskerige Have, som omgive vort Land; dertil tilskynde os vore udbredte Kyster, den fødte Sømands første og bedste Skole. Under fredelige Forhold i Europa ville disse Hovednæringsgrene tilfulde kunne føde os, og endog give os Midler i Hænde til en anstændig Luxus's Tilfredsstillelse. Men at vi, selv under den dybeste Fred og de heldigste Forhold, ikke kunde taale en saadan Luxus, som vi have vant os til, det beviste vor Cours allerede længe førend Krigen. J de meest glimrende Perioder, 1787, da vore Skibe beseilede alle Havne og vort Flag overalt søgtes, stod vor Cours 160. Seer man hen til Tidsforholdene og Pengenes Værd, saa var en saadan Afvigelse fra al pari allerede betydelig. - Uagtet en saadan Cours allerede røbede en Handelsundervægt, saa er dens Hovedaarsag, fremmed Luxus, endnu betandigt den samme. De fleste klæde sig nu, da vor Cours er 687 Rigsbank, paa samme Maade, som da den stod i 145 D. C. Behøves vel her moget videre Beviis for, at vor Handel nødvendigen maa være i stor Undervægt? Det nytter, under saadanne Omstændigheder, kun lidet, at man raader os at holde os til den indenlandske Luxus. Man beraaber sig paa, at Danmark leverer Kniplinger, Porcellain, Klæde, Hatte, der kunne sættes ved Siden af fremmede; man anfører Christiansfeldt, som Beviis paa, at der paa dansk Grund og under dansk Himmel kan haves gode Jndustrieanstalter. Disse Jndvendinger synes ved første Øiekast at være af Vægt, men man spørge vore Damer, hvor mange de kjøbe, og vore Kræmmere, hvor mange de sælge af tønderske Kniplinger imod brabandske, og man vil erfare, at denne Jndustriegreen i Grunden ikke betyder saa meget. Af Klæde leveres hos os rigtigt nok en stor Deel, og det, der leveres, er ofte ligesaa godt, som det udenlandske; men, uagtet vi selv eie Productet dertil, Ulden, kunne vi dog ikke undersælge Udlændingen, i det mindste ikke klækkeligt, trods den anseelige Told, der til Begunstigelse for de indenlandske Manufacturer, maa svares af fremmed Klæde. Vort Porcellain er, i Henseende til Materien stærkere end det Udenlandske, men Formen? Den er endnu den samme, som for tredive Aar siden, og altsaa lidet skikket til at fortrænge det udenlandske smagfuldere. Det er desuden saa dyrt, at de fleste anskaffe sig det langt skrøbeligere engelske Fajance, blot fordi det sælges for godt Kjøb, og mange Tusinde udsendes saaledes aarligen til Engelland for Kar, som en føie Tid derefter ere forvandlede til Potteskaar. Vore Hatte fabrikere vi i tilstrækkelig Mængde selv, men Haarene dertil, maa vi for en stor Deel hente fra Hamborg, efterat Hamborgerne have hentet vore Hareskind fra Jylland, og ved saaledes at kjøbe vore egne Harehaar, maa vi betale en Opgield af 100 PC. Derfor ere i Grunden vore Hatte dyrere end de egentligen kunde eller burde være, naar vi ikke behøvede at forskrive Stoffet dertil. En fiin Dansk Hat med Foutteral, koster 21 Rbdlr. 2 Mk., men en endnu meget finere engelsk Hat, som man kan gaae i Regn med, uden at den taber sin Facon, kunde man, tilligemed Foutteral, alle Transportomkostninger iberegnede, kjøbe for 28 Rbdlr. - Christiansfeldt er rigtig nok et Mønster for den priseligste indenlandske Konstflid, men hvilken tarvelig Levemaade føre ikke Chrstiansfeldterne, hvilken Huusflid spores ikke hos dem, Vilde Danmarks øvrige Jndbyggere leve som hine, da vilde i det mindste den indenlandske Fabrikflid ogsaa kunne blomstre hos dem. Men det er desværre langt fra ikke Tilfældet. Jorddyrkning, Skibsfart og Handel, ere altsaa Kilderne til Danmarks Velstand. Den første drives, saa godt, som omstændighederne tillade det; men de to sidste vente, som forhen er viist, endnu paa Opkomst og bedre Held. Jndtil de ere komne i Gang igjen, maa Jorddyrkningen betragtes som den Hovedkilde, hvorfra vi hente vore uundværlige og undværlige Fornødenheder. Men naar en Tønde Havre ikke indbringer mere end en Alen fiint Kambringe eller to Alen engelsk Sirts - hvad Gavn for det Hele kan man da vel vente sig af Jordens største Velsignelse? Kunde man ikke anvende paa os, hvad en vis Forfatter siger om Frankrig, at det, ved at betale i Champagnerviin Brysseler Kniplinger, maa give for Productet af en eneste Ager Hør, Productet af mere end 16,000 Ager Viinland. - En italiensk Straahat (med dobbelt Pul) koster 60 Rbdlr., altsaa, om man ogsaa regner Told og øvrige Omkostninger fra, give vi 8 a 10 Tønder Havre for en Haandfuld italiensk Straa? Overveie vi med Apartiskhed alle disse Omstændigheder, saa finde vi, at vort Fædreneland, allermindst i nærværende Tidspunct, efter syv Aars Lidelser, kan være tjent med den nu herskende Luxus. Skal den til et bedre Pengevæsen saa yderst nødvendige Handelsligevægt nogenlunde vende tilbage igjen, saa maa det skee ved Oeconomie og Tarvelighed. Bort altsaa med al den fremmede Glimmer og Flitterstads, der drager uhyre Summer rede Sølv ud af Landet, og i samme Grad virker ufordeelagtigen paa vor Cours, Naar vi først i en Tid af fem eller sex Aar ved Oeconomie og Tarvelighed have sat Staten istand til at samle Kræfter igjen, naar vor Cours, som en Virkning deraf, betydeligen har forbedret sig, da kunne vi atter begynde at anvende noget af de oplagte Summer til Overflødigheder. Men saalænge dette ikke er skeet, kan man vel neppe tænke sig noget mere upatriotisk, end at anvende det, som Landet netop nu har største Mangel paa, til udenlandsk Luxuskram.