Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-18
Efterat der er talt Adskilligt om en Glæde, der ligesaavel kan findes hos Hedninge, som Christne, siges mod Slutningen: Jeg vil pryde hver Dag med en dydig Handling, saa vil jeg stedse kunne være glad. Kan da og de mange dydige Handlinger skaffe det evige LivsGlæde? – S. 46. J Talen om Kortspil og Tærningkast under Frelserens Kors staaer blandt Andet: Fat Dig, fornægt Dig selv os. v. og Du har beseiret Din Lidenskab – jeg tvivler stærkt derom, dersom Guds Naades Kraft ikke virker. Hertil svarer da og de kløgtige Raad til en Christen, S. 63, om Adspredelse og Bøn efter Tid og Leilighed, som Midler mod Fristelse. - S. 60 siges heel dristig: Fristelser komme ikke saaledes, som spage Mennesker gjerne troe, fra Diævelen, skjøndt Jesu Fristelseshistorie er citeret foran. Hvorfor mon da Jesus og Apostlerne advarede mod ham, som vor Arvefiende, talede Paulus ei Sandhed i sin Opfordring, Eph. 6, 11-187. S. 73. Bønnens Kraft beskrives løseligt, meest med Hensyn til timelig Nød. Der fortælles os, at naar Hedningene bede til Afguder, da gielder det den sande Gud! Det er vel den saa høit priste Tolerances Udsagn. 78 siges: Den Algode vredes ikke. Her forvexles menneskelig Vrede med Guds; her glemmes, at han er hellig og retfærdig. Men jeg kjender godt de Nyeres listige Konstgreb, at dersom vi, som Syndere, ei ere under Guds Vrede, da behøves heller ingen Forsoning i Skriftens Betydning. Hermed stemmer da overeens, hvad der siges S. 82, kun i Jesu Ord og Blod have vi Pantet paa Naade, eller med andre Ord: Jesus har stadfæstet sin Lære ved sit Blod, som et Underpant paa Guds Naade. J den Betydning er det vel, at der andensteds siges: vi ere forsonede med Gud. Har han da ikke baaret vore Synder, og lidt den Straf, vi forskyldte, – S. 81. Hvad skal den urigtige Adskillelse af Troe og Gierninger, som to Hoveddele i Christendommen, betyde, Er det for at faae os sagt, at man kan med tro Samvittighedsfuldhed opfylde sine Pligter uden Troen, kan ved at opfylde Faderens Villie, altsaa ved sine Gierninger, komme i Himmerige, Er det for at kunne komme fremmed de Vantroes Feldtraab: Jkke enhver, som siger Herre Herre o. s. v., Matth. 7 c., for at faae os sagt, at det er lettere at forlade sig paa Christi Fortjeneste og Retfærdighed, end at gjøre den himmelske Faders Villie, Er det da saa saare let at troe og tilegne sig Christi Retfærdighed, da dog Skriften siger, at vi kun ved den Hellig Aands Kraft ere i Stand dertil; eller skulle vi ei forlade os paa hans Fortjeneste, og derved, ved Troen paa ham, vorde dygtige til at gjøre Guds Villie Dette troer jeg vel kan være nok for at godtgjøre min Paastand om bemeldte Bog. Nu opfordrer jeg hver alvorlig og redelig Christen at tage det til Hjerte, nu spørger jeg Oversætteren Hr. Pastor Thisted ærligt og velmeent i JesuNavn, om han virkelig troer, at den Bog er skikket til at befordre sand Christendom, om han kan forsvare for Gud og sin Samvittighed, at lade den udgaae paa dansk Tungemaal og vandre fra Huus til Huus, og om han intet Bedre kunde finde, til at opnaae hiint Øjemeed? Jeg har fremsat mine Tanker med den Frimodighed, der egner en Christen, naar det gielder Sandhed, den evige Sandhed i Guds Ord; jeg skulde gjerne have tiet, om en Anden havde villet tale; men da Jngen er fremtraadt, agtede jeg Sagen for vigtig, til at forbigaaes med Taushed, og ønsker nu, at den maa drøftes paa en Maade, der er den værdig, fjern fra al smaavurren Lidenskab, fjern fra dem, der saa ofte glemme Sagen, handle kun om deres eget lille Jeg, og fægte i Luften. Den hellige Skrift ligger aaben for os Alle, den dømme os imellem, og kun den antager jeg til Dommer i Troessager. Har jeg feilet, da overbevise man mig af Guds Ord, hvis ikke, da tage man det til Hjerte, og agte paa, hvad der er sagt.