Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-07
Skilderie af Kjøbenhavn. Fjortende Aargang. No. 80. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 7 October 1817. Herr Fald. Pr. Falk var en meget lystig Patron. J Engelland vilde man kaldt ham en Original, i Kjøbenhavn gieldte han for en Peer Nitteengryn. Af Sind var han meget sær og hidsig; thi hvad Andre kaldte saare naturligt, fandt han saare underligt; hvad Andre loe ad, det ærgrede han sig over. Mennesker, langt under ham i Forstand, og Aar, gjorde sig en Fornøielse af at drille ham men Enden paa Legen var dog næsten altid, at han, som loe sidst, loe bedst. Han var en levende Peer Syv, og Alt hvad han sagde var udsmykket med Ordsprog, thi Ordsprog vare, efter hans Mening, den eneste sande Spiritus i et Folks aandige Destilleerkolbe, og han kaldte dem derfor sædvanligen den menneskelige Aands Spiritus vini der ikke gjemmes i de Lærdes Dunke, men i lægMands Hovedvandsflasker. Han havde den Vane, altid at bære et Stykke Kridt i Lommen, og naar man fortalte ham, at Peer eller Poul var saa og saa rig, tog han sit Kridt frem, og gjorde Afregning med Fortælleren. "Hvor rig siger Du Poul er?" – "Folk sige 50,000 Rbdlr. Vel, jeg trækker 25,000 af, fordi jeg med hiin Prindsesse, hvis Kammerpige klagede over, at Folk beskyldte hende for at have havt Tvillinger, altid kun troer det Halve af hvad Folk sige – altsaa blive 25,000 Rbdlr. Fra disse drager jeg igjen 10,000 Rbdlr., som er det mindste Du har lagt til – altsaa bliver Facit 15,000 Rbdlr., og det er Alt hvad Poul rier." Paa samme Maade gjorde han med sit Stykke Kridt i Haanden Afregning med alle dem, der vilde fortælle ham, hvor meget den eller hiin havde vundet paa sin Expedition til Vestindien, i Lotteriet o. s. v. Saa han en Mand, der havde i aarlig Løn 1000 Rbdlr., kjøre i en brillant Equipage, holde fire, fem Tienestefolk, boe i Værelser til 1200 Rbd., være Medlem af tre Klubber, give eengang om Ugen Gjæstebud, saa kaldte han ham en stor Flue, Spurgte man, hvorfor just en Flue, Hr. Falk, saa var Svaret: "naar han havde været en liden Flue, saa kunde han ikke smutte saa godt igjennem Verdens Spindelvæv. "Men man kan jo ikke altid smutte igjennem, Hr. Falk,"- Derfor har Kong Salomon ogsaa sagt: Alting har sin Tid, og salig Peer Syv. Krukken gaaer saa tidt til Vands indtil den kommer hankeløs tilbage. Har Krukken først mistet den Hank, man kan tage fat i, saa giver jeg ikke meere en Hvid for den." Ofte yttrede man sin Forundring over, hvorledes det er mueligt, at mange Mennesker kunne leve paa saa stor en Fod, og ønskede Gaaden opløst. "J vore Dage, svarede Hr. Falk, gives der saadanne Gaader i Tusindtal. De blive ofte uopløste i tyve Aar, men i det eet og tyvende, saa faaer man Nøglen dertil. Jeg giver aldrig bryde mit Hoved med at løse saadanne levende Gaader, hvoraf jeg i mit Liv har oplevet saa mange. Tidlig eller sildigt opklares Mørket af sig selv, og det man før har troet om, at det gik til med Troldom, finder man omsider, at have havt en meget naturlig Grund og Sammenhæng."Man spurgte engang Hr. Falk, dersom det blev ham forundt, at udbede sig en Naade, hvilken han da vilde udbede sig, "Jeg vilde udbede mig, svarede han den Naade, at være Tanke Toldforvalter. Nu, da Tankerne ere toldfrie, at sige naar de blive paa Hjernens Transitoplag, indbringe de ikke en Skilling. Men jeg er vis paa, at dersom de turde udføres mod en bestemt ToldsErlæggelse, vilde der neppe gives en bedre Post end at være Forvalter og Casserer ved Tanketoldsteder, især der, hvor det længe har været tilladt at indføre, men ikke at udføre Tanker. "Hvoraf kommer det, spurgte man i et Selskab Hr. Falk, at næsten alle Kjøbenhavns Taarne, der før udgjorde Hovedstadens Ziir, endog i mange Miles Afstand, nu næsten ere ødelagte?" Det kommer af den samme Aarsag, som ødelagde Rom, Grækenland, Persien, Babylon, Mesopotamien - Splid og Misundelse, mine Herrer, J gamle Tider, da vare vore Taarne omtrent lige høie, men saa opstod Rangsyge iblandt dem: Nicolai Taarn vilde være høiere end Petri, Petri høiere end Frue, og nu bleve de næsten et heelt Aarhundrede ved at see paa hverandre med skeele Øine. Men hvad skeer, Vulcan, der ikke kunde lide denne evige Splid og Misundelse, sendte nogle Tordenkiler op til dem – og gjorde dem næsten lige høie. Petri skaanede han, deels fordi det var saa lille mod Frue, deels fordi han maaskee har smeddet den bekiendte St. Peters Nøgle til Himlen.