Viborger Samler, 1826-06-10
Hvorledes det er gaaet til, at Jesuiterne atter ere komme ind i Frankrig, bør jeg (sagde Ministeren) fortælle. J Aaret 1800 tænkte 2 eller 3 Præster paa at gjenoprette denne Orden. De begyndte i Paris med Udførelsen af dette apostoliske (?) Værk. Man fandt: at de kunde betroes Opdragelsesanstalter (ventelig de farligste for Generationen) og, saavidt jeg veed, begyndtes en saadan i Lyon. Siden fik de flere Skoler under Bestyrelse. - Bonaparte vidste det, Dog, Aarsagen er mig ubekjendt, han blev dem ugunstig, og ophævede disse Jesuitskoler ved en Forordning. - Den blev ikke sat i Kraft; disse kloge Fædre forstode at afvende hans Vrede (ja hvad forstaaer, ikke en Jesuit?) og, de fortsatte deres Underviisning. Siden tildroge de sig atter hans Unaade; han forbød dem atter at lære. Ogsaa dette Forbud gik ikke i Opfyldelse. - De have fortiden allene de nævnte 7 smaae Seminarier under deres Bestyrelse, der have mange Skolarer. Formeres kunde Skolarernes Antal ikke uden Kongens Tilladelse, og jeg vil ikke foreslaae Hs. Majestæt uden hvad Godt er " Han omtalte dernæst med angribende Udtryk de ved borgerlige Authoriteter sluttede Ægteskaber, som saadanne den tillige burde være under Geistlighedens Jndvirkning. - Dog tog han næste Dag nogle af de diærveste Udtryk tilbage. Efterat denne geistlige Minister, Biskop pen af Hermopolis, havde forladt Talestolen, tog Hr. Cassimir Perrier Ordet: "Han vilde, sagde han, dog tale med, da især Een (Hr. Benjamin Constant, af Fiinfølelse havde undslaaet sig derfor. Han vilde - sagde han - ikke gjøre bemærkninger over det som Hr. Biskoppen havde fremført, men kuns over det, han i sin Tale ikke have berørt. "Jngen har - sagde han - beklaget sig over værdige Præster, der forestaae deres Embede til Religionens og Landets Fordeel; men, maae man ikke af slige Ministeres Talle frygte for, at hemmelige Selskaber (Jesuiter &c. dog drive deres Uvæsen i Frankrig, og - er det Riget til Gavn, Det er ikke mod den egentlige franske Geistlighed jeg taler: det er imod den hemmelighedsfulde Selt, som Ministeren har glemt at give os den rigtige Navn paa. Dete Selskab opstod i de urolige Tider i Riget, da det kunde gavne, nu i Freden og da Statsreligionen er fastsat, er det overflødigt, Arbeider det ikke i Samfund med Regjeringen, er det desto farligere fordi det tæller mange høiere Embedsmænd blant dets Medlemmer. Biskoppen af Hermopolis hører ikke til Congregationen og er altsaa af den uafhængig altsaa ere dens Medlemmer af hængige af denne Ordens Forskrivter. Siden 1814 har dette Selskab, om end Ministeren ikke ville have Kundskab derom - antaget en politisk Karakteer og en Ærgjerrighed, som den søger at skjule under Maske af Fromhed. Kunde vi da være rolige maae Riget ikke frygte for en politisk og religiøs Magt, der hæver sig af Kirkens og Regjeringens Skjød, Den geistlige Minister giver os i dette Tilfælde kuns en svag Trøst. Han siger: Alt hvad man fortæller om Congregationens Ærgjerrighed, Skinhellighed, politiske Hensigter, kjender jeg itet til; jeg veed kuns at agtbare Mænd høre til Selskabet. Kunde disse - i Monitøren selv indførte - Yttringer vel dæmpe vore retfærdige Bekymringer, naar Selskabet virke paa de ungre Geistlige, kunde de berolige Mænd, der ere Monarkiets og Religionens Tilhængere?