Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-06-12
Reisen til Berlin og Dresden. i Aaret 1825. (Fortsættelse; see forr. No.) Dobberan er en besynderlig, fremmed Lyd. Den minder om Dobbra Podolski, og der gives vist Adskillige, som troe, at her ikke tales andet end Russisk eller Polsk. Ordet udledes dirkelig ogsaa af det gammel slaviske eller bøymiske dobber eller dobry, god, skjøn, hvilket nok ogsaa er rimeligere end at det, som Nogle paastaae, skulde komme af dud, dobb. en Eeg. Sandsynligviis er dobberg her det samme, som Mi kyl (skjøn) i det Oldnordiske, saasom i Miklagard, hvoraf igjen Magle i Magleby. Men vi ville ikke fordybe os i etymologiske Undersøgelser. Vel kunde jeg beraabe mig her paa Jhre, men jeg kunde ogsaa vente, at mangen, Læser vilde udraabe: "hvad bryder jeg mig om Jhre, han var jo en Armenianer!" Den Forfatter, som i vore Dage vil behage, maa vælge sig den nyere Skuespilsmag til Mønster. Een Act, megen Lystighed, let Musik, som kan synes af hver Tærsker i Loen og af hver Bondepige paa Malke af Digteren og Reisebeskriveren. bukken. Det er omtrent Tidsalderens Krav baade Dobberans Beliggenhed er meget romantisk, men man maa her ikke tænke sig Stedet selv og delsen af ti Slags forskjellige, sammensatte Læge helbredes.) RATR. AIII. CURAT. de antoninske Bade laante Jndskrift: Badeanstalten paa een og samme Plet. De ligge en halv Miil fra hverandre. Strax naar man kommer over den forhennævnte Bro, bliver man paa en yndig Slette, i en Afstand af tredive Skridt fra Søen, den store, smagfulde Bade bygning vaer, over hvis Indgang læses den af GURAL. VACUS. HUNC. LO.M. AVEAS. U. MORVORM. VACUUS. ABIRE. POSSIS. Al. HIC. NON. (Sorgfri kom herhid, paa det Du kan gaae sygdomsfri herfra; den, som sørger, kan ikke Førend man ved Cur endnu forstod Anvenmidler, i Forening med Brugen af Jgler, Aareladning &c., betydede at curere ikke andet end pleie, sørge for, thi endog Diætetiken skal først være opfunden i Hippecrates's Tid. Med Menneskeslægtens Fremskridt i Forfinelse forandrede Ordet ganske sit oprindelige Begreb. Saalænge som Curen ikke var bleven til en Konst, der nu saalidet hører til de frie Konster, at den, som udøver Curer, uden Beføielse, vover selv at komme til at holde Vand- og Brød Cur, passede sig den anførte Jndskrift meget vel paa de antoninske Bade. Men i de Dobberanske tage de sig ud, som en romersk Toga paa en jydsk Studepranger. Hvor mange Syge komme vel til Dobberan, uden Sorg, Man betragte kun de Værkbrudne, de Brystsyge, der, næsten opgivne af deres Læger hjemme, søge her Konstens sidste Halmstraa i Lægekonstens Kattegat, Læser man ikke "Sorgen" tydeligen nok i disses blege, modløse Ansigter? Hvorledes kan man forlange, at de skulde indtræde forgfrie i Badehuset. – Naar der istedetfor morborum havde staaet urgenti, saa kunde Jndskriften have været passende over Logeerhuset og Posthuset, hvor Guld-og Sølvbanken holdes, og, om end mindre indbydende, saa dog meere sanddru; thi som den, som har været saa uheldig at offre Pharobordet sin sidste Thaler eller Louisd'or, kunde med Rette siges, at han var kommen sorgifriherhid og gaaet sølvfri herfra; thi "den, som ikke sørger for sig selv, sørges ikke for." For den Sunde, som vil søge Fornøielse ved Badestedet selv og ikke ved Spillebordet, er unegteligen Dobberan i Badetiden et høist behageligt og interessant Opholdsted. Den bestandige Tilstrømmen af Fremmede fra de meest forskjellige Egne; de afvexlende Fornøielser, hver Dag medfører; de delige, stedse frem og tilbagekjørende Equipager; de brogede og glimrende Uniformer og Liberier; den uophørlige Bevægelse og Travelhed fra alle Kanter, midt i Skjødet af en yndig og skjøn Natur, er altsammen noget, som ikke kan andet end gjøre det behageligste Jndtryk. Men jo mere den menneskelige Lyksalighed synes at samle her sine Straaler i et eneste Brændepunkt, jo flere glindsende Meklenborgske Ansigter, med Sundhedens Roser, paa Kinderne, man seer her, jo flere her indfinde sig blot for at tømme Glædens blomsterkranste Bæger, desmere røres man ved den menneskelige Elendighed, der under saa forskjellige Skikkelser, sniger sig omkring her, som et Beenrad paa et Maskeradebal. Hvor mange elendige, uhelbredelige Syge seer man ikke her, Syge, som man med Vold synes at have udrevet af Dødens forfølgende Arme, og af hvilke Adskillige allerede staae, su la trista riviera d'Acherönte, (Ved Acheronts sørgelige Flod) medens den sølvgraa Charon er beredt til at optage dem i sin begjorte Baad? Her slæber en Podagrist, støttet med den ene Haand paa sin Krykke og med den anden paa sin endnu unge Kone, sig langsomt frem, og føler Smerte ved hver Skridt, han gjør; hist gaaer ganske sagte en udtæret Moder, mere død end levende, iblandt en Klynge af Børn og Børnebørn, der ikke noksom kunne vise hende deres Omhyggelighed; hist et skrantent, forvoxent Barn, som allerede havde faaet Dødens Reisepatent paa Vuggen, og i adskillige Aar har tjent Lægerne til Prøve for deres Konst, ledet af sine førgende Forældre, der hverken spare Møje eller Bekostning, for at redde en Ulykkeligs Liv, som dog kun er bestemt til Vaande og Sorg. Men - hvortil videre udmale denne melankolske Skildring? Daniel Ranzau spurgte, ahnende sin Død, da man viste ham hans Portrait i Billedgalleriet: "hvad skal den Levende blandt de Døde?" Her kunde man de Levende, Paa dette Sted, hvor man nu overalt seer Culturen i sin høieste Flor, sværmede engang de vilde Vender, der, som Vikinger, gjorde Søen, saa usikker, indtil de bleve tugtede af Waldemar og Absalon; her blev Afguden Rhadagast dyrket og tilbedet af dem. Hedendømmets Mørke maatte forsvinde for Christendommens oprindende Sol allerede for henved syv Aarhundreder siden; det første Capel blev oprettet der i Egnen, en Fjerdingvei fra det nuværende Dobberan (ved Gammel Dobberan) 1164. En Tidlang var Dobberan et Sæde for adskillige Meklenborgske Hertuger, men da dette blev forflyttet derfra, maatte naturligviis dets Anseelse synke. Først omvendt spørge: "hvad skal den Døde blandt i de nyere Tider hævede det sig igjen, men ene ved sin Badeindretning. set paa, at forskaffe det nordlige Tydskland en god Søbadeanstalt. Men at finde en beqvem Plads dertil, var yderst vanskeligt. Colberg og Curhaven bleve foreslaaede; men man indsaae De tydske Læger havde allerede længe pønsnart, at Østersøen, der ikke allene var fri for Ebbe og Flod, men ogsaa besidder andre Fortrin, egnede sig bedst dertil. J Aaret 1793 overdrog den nuværende Storhertug af Meklenborg Hofraad og Professor Vogel, at anlægge et Sø bad i Dobberan. Denne værdige, ved practisk og literarisk Virksomhed udmærkede, Veteran, forestaaer endnu, som Læge, Badeanstalten.