Ribe Stifts Adresseaviser, 1818-06-05
De fleste Handlende i Danmark lade i Almindelighed, naar de forskrive Varer fra Udlandet, trække paa Hamborg, det vil sige, de lade ved en Commissionær i denne Stad betale de udenlandske Tratter, og til den Ende maa de nten remitter: (oversende) Beløbet i rede Penge eller Varer. Begge Dele beregnes i Species eller Bancopenge, og Betalingen for den Hamborgske Commissionærs Uleilighed kaldes Provision eller Commission. J det Tilfælde, vi behøve flere Varer end vi kunne give igien, saa maa vi berale det Manglende i rede Penge. Findes der i Hamborg flere, der have Penge tilgode end skylde Penge i Danmark, og disse ville inddrage samme, saa stiger Trassenternes Tal. Der loves høiere Lagio for Banco i Dansk end sædvanligen, og derved stiger Coursen, det vil sige, man betaler flere Danske Sedler for Banco, som man trænger til Finder det Modsatte Sted saa benytte Remittenterne sig deraf og give flere Sedler i Lagio for Banco en sædvanligen; jo mere Banco der udbydes, desto højere holder man Sedlerne. Banco og Sedler ere saaledes i Grunden kun en Vare, der stiger og falder ligesom Trangen til disse eller hiin er større eller mindre til Af det Anførte er det klart, at man ikke kan giøre sig fast Regning paa en urokkelig Paricours, fordi Repræsentativerne til enhver Tid kunne ombyttes med Sølv. Skylder man Udlandet meere end man har tilgode hos det, saa maa der betales med Sølv; dette gaaer altsaa bort, og Sedlerne blive tilbage. Men det skaber aldeles ikke, at Sølvet har et bestandigt og uhindret Afløb, naar der kan sørges for, at det igiennem andre Canaler kommer tilbage igien. Under hele Krigen gik meget af vort Sølv ud, fordi vi havde flere Udgivten end Jndtægter. Ved den stærke Kornudførsel i de sidste Aar og adskillige andre heldige Omstændigheder kom det tilbage igien. Vi see nu igien vore gamle Specier, ja endog Rigsorter og mindre Skillemynt, selv fra Frederik den Fierdes Tid vandre herind igien og komme i Omløb. Saaledes som vor Conrs nu staaer, er det omtrent lig den vi havde for Krigen, nemlig 150, Falder den til 280, hvortil der i dette Øieblik er stor Udsigt, saa staaer den lige med den vi havde 1761, nemlig 139. At tænke sig vor Cours aldeles pari. d. et 200, synes ikke rimeligt, selv naar Seddelmassen er stunket til 20 Mill.; thi da denne Sum svarer til Circulationsmassen før Krigen, 12 til 14. Mill. D. C., og Coursen i de sidste 10 Aar førend Krigens Udbrud stod imellem hundrede og nogle 30 og hundrede nogle 40, saa kan man anrage, at efter al Sandsynlighed, det vi nu tænke os ved Pari, vil en Tidlang blive omtrent 220 til 230, Den nærværende Handelsperiode er en fuldkommen Amtipode af den, vi oplevede en Tidlang under Krigen. Den Gang bleve med Coursens Forværrelse alle der havde Sølv liggende, med hver Dag rigere, og de, som havde deres Formue i Papiir, med hver Dag fattigere, nu blive alle de, som have Papir liggende, med hver Dag rigere, og de, som have Sølv, med hver Dag fattigere: Den Gang behøvede man kun at kjøbe den ene Dag, for at vinde den anden. Nu behøver man kun at sælge den ene Dag, for at vinde den anden. Kort, der samme Aarsager, som da gjorde Folk fattige, giøre dem nu igien rige. I det Kongel. Videnskabernes Selskabs Møde den 10de April forelæste Professor Ørsted en Afhandling, om Vandets Sammentrykning.