Ribe Stifts Adresseaviser, 1791-08-05
Medicinsk. Virkninger af Skræk. Hertug Nicolaus af Forrara havde en langvarig Fierdedags Feber. Hans Hofstat havde en stor Medliden hed med ham, og især en af hans Yndlinge, ved Navn Gonnelle. Da Lægerne havde allerede udtømmet al deres Kunst paa Prindsen, raadede de ham til Climatets Forandring, og han maatte begive sig til et Lystslot, som han havde ved Po. Hertugen pleide ofte at forlyste sig der, med at spasere langs med Floden. Gonelle havde hørt, at Skræk var et fortræffeligt Middel mod Fierdedags Feberen; og da der laae ham intet meere paa Hiertet, end hans Herres Sundhed, saa fattede han det Forset at forsøge, om han maaske kunde helbrede ham ved en stor Forskrækkelse. Han vidste, at Hertugen opholdt sig daglig i en liden Lund ved Bredden af Floden, og da han ogsaa vid see, at Floden paa dette Sted var slet ikke dyb, følgelig intet at befrygte for hans Herres Liv, saa besluttede han, at kaste ham ud i Floden. Lige over Floden var en Mølle. Gonnelle sagde til Mølleren, at Hertugen vilde lade kaste en af sine Kammertienere ud i Floden, blot for at giøre ham en Forskrekkelse; men paa det han ikke skulde staae Fare for at drukne, saa skulde han, saasnart han blev Hertugen vaer ved Floden, fare derhen i en Baad, ligesom for at fiske, og derpaa tage den i Vandet udkastede Kammertiener ind i Baaden. Han paalagde ham tillige Taushed, efterdi Hertugen vilde have holdt dette hemmeligt. Da Gon nelle havde brugt denne Forsigtighed, forsømte han ikke at iverksette sit Forehavende. En Morgen da hans Herre var i Lunden, og Gonnelle allerede saa Mølleren med Baaden, stødte han sin Herre, som stod ved Strandbredden, i en Hast ud i Floden. Han løb derpaa bort, saatte sig paa en Hest, og flygtede til Padua til Hertugens Svigerfader. Mølleren kom derhen med sin Baad, og tog Hertugen op af Vandet, som havde meer Skræk end Skade deraf. Hertugen (som strax blev af med Feberen, elskede Gonnelle meget, og vidste ikke, hvorledes han skulde udlegge hans Gierning. Dette uagtet, og om endskiønt enhver troede, at Gon nelle havde gjort dette i en god Hensigt, for at skille Hertugen af med Feberen, hvilket ogsaa Mølle rens Udsigende noksom bekræftede, at han ikke vilde lade Hertugen drukne, saa overdrog dog Hertugen til hans Criminairet i Ferrara, at undersøge, denne Sag, som fældte den Dom, at Gonnelleskulde halshugges, naar man kunde faae fat paa ham, fordi han havde begaaet Crimmen læse Majestatis; men dersom man ikke fik fat paa ham, saa skulde han være evig forviist Landet. Hertugen, vilde vide, hvad Gonnelle vilde giøre, og lod denne Dom publicere ved Trommeslag. Gonnellekiøbte sig en med Bræder beslagen Vogn, fyldte den halv med Jord, og forsynede sig med gode Attester, at denne Jord var fra Padua. Han satte sig i denne Vogn, og lod sig kiøre til Ferrara: sendte derpaa sin Tiener til Hertugen, og lod ham bede om et sikkert Leydebrev for et Menneske, som gierne vilde tale med ham, og bevidne sin Uskyldighed, for ham. Hertugen, som vilde have noget Spøg med Gonnelle, og havde ikkun blot den Hensigt, at giengielde Skræk med Skræk, lod ham strax fængsle. Gonnelle indvente, at han endnu var paa padansk Jord, og foreviste Attester i den Fald, men det hialp intet. Han maatte gaae i Arrest, og hans Dom blev ham forkyndet, at han skulde miste Hovedet. For ikke at lade ham beholde nogen Tanke, at dette skulde ikkun være Spøg, saa maatte hans Skriftefader flittig besøge ham. Gonnelle troede nu virkelig, at det var Alvor, og beredede sig med Alvorlighed til Døden. Men Hertugen havde hemmelig befalet Skarpretteren, at naar Gonelle havde lagt Hovedet paa Blokken, saa skulde han slaae en Spand Vand paa Hovedet af ham. Hele Ferrara gik til Retterpladsen, og enhver beklagede oprigtig Gonnelles bedrøvelige. Skiebne. Da denne Ulykkelige nu havde knælet ned, og der var allerede bundet for Øinene paa ham, saa bad han endnu engang med Graad Gud om Forladelse for alle sine Synder, og bekiendte offentlig, at han havde allene havt Hertugens Helbredelse til Sigte. Herpaa slog Skarpretteren, Vandet paa Hovedet af ham. Folket som nu troede, at man vilde hugge Hovedet af ham, raabte jammerlig. Gonnelle blev derved saa forskrækket, at Vandet gjorde den samme Virkning hos ham, som Sværdet skulde have gjort, og han opgav virkelig sin Aand. Da man saae dette, begræd heele Folket ham. Hertugen angrede i lang Tid dette alt for vildt drevne Spøg, og lod Gonnelle prægtig begrave.