Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-10-03
Oversigt over Dagens udenlandske Nyeheder. Den 18de September holdt Underhusettet Møde hvori en meget interressant og heftig Debatte forefaldt. Skatkammercantsleren foreslog nemlig: at en Committee skulde udnævnes for at eftersee Overhusets Journaler, hvorvidt at Straf= og Bod Billen imod Dronningen var fremrykket. Oppositionen erklærede sig derpaa derimod med den største Heftighed Hr. Crowey bebreidede Hs. Majestæts Forfølgere, at de ville bevæge Underhuset til at frasige sig deres Ret til selv at examinere Vidnerne; dette Angreb var endnu meget moderat mod Hr. Hobhouses, som sagde saa drøie Ting, som vel kunne siges. Han misbilligede aldeles Skatkammercanslerens Forslag; sagde at Underhuset ved at antage det giorde sig dependent af Overhuset, at det havde vægret sig ved at modtage den grønnePungs Papirer; at der var ingen Grund til at formode at Sagen vil med Upartiskhed blive paadømt, med Hensyn til den Jndflyd le hvorunder Pairernestaae; at det var ethvert Medlem af Underhusets Pligt, at forsøge paa at faae billen mod Dronning en standset; han holdt denne Proces for at være i høi Grad vanærende for Hoffet og Folket, yttrede den største Afskye for de anstillede Undersøgelser, og erklærede at han følte sig overbeviist om, at Sagen kunde kun falde ud til Dronningens Ære, og at han holdt for at alle de Vidner, som man har produceret, fortiene aldeles ingen Tiltroe, jeg og alle Mennesker af min Tænkemaade ere fuldkomment overbeviist om Hs. Majestæts skyldighed sagde han, han foreslog derfore, at Parlamentet skulde strax prorogeres. - Den bekiendte General Sir Robert Vil son sagde, at han havde været tilstæde ved hele Processens Gang, og at han nu dristig torde paastaae, at hele Sagen udspringer af en skammelig Sammenrottelse, hvortil først Planen er bleven udkastet i Hannover; han dadlede i høi Grad Baron Ompteda og den Mailandske Commission, sagde at Dronningen er bleven grusomt fornærmet, og at han maatte være den sletteste Mand af Verden, naar han ikke vilde vove alt for at beskytte Hs. Majestæt mod meeneedige Vidner, og et for endeel tyrannisk Tribunal. Havde jeg tusinde Liv at miste sagde han, saa vilde jeg hellere sætte dem til, end tilgive at Uretfærdigheden skulde triumphere paa Hs. Majestæts Bekostning. – Hr. Hume bemærkede at alle de fordærvelige Folkeforsamlinger i England i Fior, have ikke gjort saamegen Ulykke, som denne Proces allene; Sagen havde faaet et langt mere troeværdigt Udseende, naar man havde tilveiebragt troeværdige Engelske Vidner, istedet for at fornærme Landet ved disse elendige Menneskers Udsagn. - Han troede sikkert at Overhuset ikke vilde vove at antage billen og fordømme Dronningen; han talte derved haardt imod Biskopperne, som have erklæret sig mod Dronningen, og sagde at den Tid kunde komme, at Folket vilde indsee at de Millioner, som Kirkerne have i Jndtægt, ikke ere af nødvendige for at holde Moraliteten vedlige. – Nu tog Lord Castlereagh til Ordet; han sagde, at flere Medlemmer havde ret lagt an paa at bringe ham og hans Colleger ud af Fatning, men at det ikke skulde lykkes dem, han udgiød derpaa Spottens og Dadelens fulde Strøm over sine Modstandere, og giendrev enhver af deres Yttringer. Resultatet af Forhandlingen blev, at Hr. Hobhouses Forslag om Parlamentets Prorogation blev forkastet, og Committeens Udnævnelse blev efter Skatkammercantslerens Forslag besluttet, men dog kun med en Majoritet af 254 Stemmer. Underhuset opsatte derpaa sine Møder til den 17 Octbr.