Berlingske Tidende, 1832-01-14
Franske Blade have i f. A. berettet, at Napoleons Steddatter, Fronningen af Neapel, Hortense Bonaparte, som nu Alder sig Hertuginde af St. Leu, i sidste Foraar hemmeligen har opholdt sig i Paris, tilligemed hendes Søn. Herom vare mange bygter udbredte i Paris og derfra i hele Europa, det Mysteriøse i sendes Ankomst til Frankriges Hovedstad, hvor lovmæssig Døds af ventede den, gave disse en vis Betydning. Nogle Avise tede endog om allehaande politiske, for Frankriges indvortes elighed farlige Planer med denne Reise. Nyelig have adskillige Anske Journaler indeholdt et dem tilsendt Brev fra Hr. Chars Belmontet, der tilfulde opklarer det hele Mørke, hvor ne gaadefulde Begivenhed var indhyllet. Følgende er, - med bigaaelse af mange svulstige Tirader om Napoleon og hans gjering, Brevets væsentlige Jndhold, hvilket Jngen har Pdsagt. - Hertuginden af Saint-Leus Søn er ingenlunde, nu blev sagt i Deputeretkammeret, et Barn, men en ung vel dragen Mand af 23ve Aars Alder. Jndviklet i de italienske liggender, kæmpede han i Pavestaten for Frihedens Triumph ( D. sin Broders Side. 3) Forfulgt af det pavelige og af det øster, Begge disse Brødre giengieldte Paven med troløs Utaknemmelighed den Velvillie, hvormed han havde forundt dem og deres Moder et Asolsit Land, ved at gjøre fælleds Sag med hans oprørske Undersaatter. Dog her upartiskt tilføres, at deres Moder med frugtesløse Bønner søgde, at fraraade dem dette daarlige Foretagende. rigske Politie, tyede han, omringet af mange Farer, til Frankrige, uagtet en stræng Lov ogsaa der truede hans Liv. - Forklædt som en Kudsk, undkom han fra Jtalien, paa Bukken af en Vogn, hvori hans ulykkelige Moder sad, der maatte skjule sin dybe Sorg, for ikke at hindre hendes tilbageblevne, eneste Søns Frelse. Nu betraadte de paa Varbroen Frankrige, ilede med mueligste Hurtighed igjennem dets sydlige Deel, for at begive sig til England, thi de reiste under fremmede Navne, med et engelsk Pas, og under dets Beskyttelse. Underveis blev den unge St. Leu farligen syg. Hertuginden nødtes til at tøve i Paris, for at skaffe sin Søn den fornødne Pleie, skrev ufortøvet til Kongen og meldte ham, under hendes rette Navn, sin Ankomst, som Politiet i Paris ikke i mindste Maade anede. Ministeriet vidste saa lidet derom, at Grev Sebastiani, paa samme Dag, Kongen havde faaet Hertugindens Brev, sagde i det forsamlede Statsraad til Hs. Majestæt: "Sire, jeg har bestemte Efterretninger at meddele angaaende Hertuginden af Saint-Leu; man melder mig, at hun har indskibet sig til Corfu. - Præsidenten for Ministerconseilet, Hr. Cassimir Perier, var den eneste, som man havde betroet Hemmeligheden. Han begav sig til Hertuginden, i Kongens Navn, forsynet med hende meget gunstige Jnstructioner. Hertuginden sagde til ham Hr. Minister, jeg er Moder; til min Søns Frelse havde jeg kun eet Middel tilovers; det valgte jeg og kom til Frankrige. Jeg veed, at en Lov, der truer ham og mig med Døden, er i Deres Hænder; De har Retten for Dem, benyt den, om De vil Ministeren gav hende de venskabeligste Forsikkringer om sin Deeltagelse for hende og hendes Søn, og bevilgede hende i Kongens Navn, at hun, til sin Søns Helbredelse, maatte opholde sig otte Dage i Paris, dog under den udtrykkelige Betingelse, at det strængeste Jncognito og den dybeste Taushed blev iagttaget. Baade Hertuginden og hendes Søn bevarede Hemmeligheden samvittighedsfuldt. Hendes ældste Venner - deres Tal er nu ikkun saare lidet. - erholdt ingen Efterretning om hendes Ophold i Paris, men erfarede det først efter hendes Bortreise, af offentlige Blade. Heller ikke modtoge de et eneste Besøg, uden af Hr. Perier, der viiste dem meget Velvillie. - Men snart forandredes Scenen. Den 5te Mar kom. Almuen havde bekrandset Støtten paa Vendomepladsen, med høirøstet Jubel. Ministeriet blev forfærdet. Støtten blev berøvet de Hyldinger, der vare bragte den, og nu begyndte Tumulten paa Vendomepladsen. Hertugindens og hendes Søns Nærværelse syntes, under disse Omstændigheder, farlig. Hvinet til Ære for Napoleon naaede den sengeliggende Saint=Leus Øren. han boede ikkun 50 Skridt fra Støtten. - Hr. Perier ilede i sin Brængstelse til Hertuginden og besvoer hende, uopholdeligen at reise bort. Men hendes Søn laae i Sengen, fra Hovedisse til Fodsaale bedækket med Jgler. Lægen blev hentet, for at spørges, om Patienten kunde reise uden Fare. Han svarede Ja og Bortreisen skeete ufortøvet. Den lidende Syge blev, hartad som et Svøbelsesbarn, bragt i sin Vogn. Næste Dag begyndte paa Pladsen Rytteriets Angred paa Almuen.