Berlingske Tidende, 1763-03-25
Erklæring af den Russisk Keiserl. Minister i Cur. Magt til at bortgive dette Lehn til den som Hans Majestæt land, Hr. Simolin, til Hr. Castellan Lipskimaatte finde værdigst dertil. Siden den Tid ere alle Rigs Hendes Keiserlige Majestæt vil aldrig tilstæde at Han dagene til Ulykke blevne afbrudte, og Kongen med Senater Excellence Hr. Castellan Lipski og Hr. Woiwode af Glatiohave, saavel i Henseende til Ernst Johan, som til Hs. Kongel udretter den Commission som Hans Pohlske Majestæt har Høyhed den regierende Hertug Carl, fulgt Jndholden og overdraget dem, eller at de foretage sig nogen Jurisdictions Meningen af Rigsdagen i Aaret 1736. Kongen med Se Handel i Hertugdommene Curland og Semigallien. De natet, og ikke mindre den Curlandske Adel, har i 18 Aar Curlandske Affaires ere Staatssager, hvilke udfordre hele forgieves anholdet om den Førstes Løsgivelse. Hertugdom Republiqvens Sammenhandling, Kongen og Senatet kan mets Senat og Ridderskab, have af Kongen forlanget der ikke tilegne sig allene at kiende i dem. Keiserinden erkiender Kongel. Prinds Carl til Hertug; Keiserinde Elisabeths, Høy ingen anden Hertug, skal ey heller nogen finde erkiende no lovlige Jhukommelse, Erklæring, har fuldkommen bevæge gen anden end Hans Durchl. den gamle Hertug Ernst Jo Kongen til det udførte Forsæt, og strax paa den bemældte han, hvilken, med hele Republiqvens Samtykke, er ble Erklæring, er fulgt en imellem bemældte Souveraine og ven retmæssig forlehnet, og for hvis Løsgivelse Kongen og Hans Kongel. Høyhed troffen høytidelig Transaction. Den Republiqven saa ofte have umaget dem. Hendes Keiserl. var nu ganske naturlig at Kongen, med sit Senates For Majestæt veed meget vel, at disse Hertugdomme ere et Lehn, gotbefindende, sendte Senatorer til Curland, for at indhensom hænger af Republiqvens hele Corpus, og ikke af den te Efterretning om den Uroelighed som har reist sig i dette Kongel. Pohlske Throne, alt saa vil Keiserinden aldrig til Hertugdom, og om de Voldsomheder som der ere øvede at stæde at man i ringeste Maade tornærmer bemældte Republide Russiske Tropper; Man kan altsaa ikke, uden at handle qvens Rettigheder og Jmmunitæter, eller at man tiltage aabenbar imod Folkeretten, eller uden at bryde alle Tractasig de Sager som blot vedkommer den. ter som ere indgaaede imellem Pohlen og Rusland, forhinC. von Simolin. dre de 2 afsendte Senatorer i at opfylde Hensigten med de Svar af Hr. Castellan Lipski paa den Russisk Keiserl. res Afsendelse, hvilken er authoriseret ved Kongerigets Love Ministers Hr. Simolins Erklæring. og ved en bestandig Sedvane. Dersom Hendes Keiserlige Hertugdommet Curland er et Lehn, som meddeeles at Majestæt ikke erkiender den Kongelige Prinz Carl som Her Kongen, hvilken, i Følge Kongerigets Constitutioner, en tug af Curland, da er saadant en Ulykke for denne Prinz; men Lehns=Herren dertil. Det tilkommer derfor og Hs. Kongel. bemældte Lehn staaer derfor ikke mindre under Kongens Over Majestæt af Pohlen allene, at i værkstille Undersøgninge herskab, og Hans Majestæts Foranstaltninger bliver altsaa over de Sager som angaae dette Lehn. Fra Sigismund ustridige; thi i meere end to hundrede Aar har Republiqver, August, indtil August den Tredie, hvilken berømmelig re aldrig gjort Kongen den Ret stridig, som den har meddeelgierer over en Nation, som holder over sine Rettigheder og Ham over dette Lehn. Kuns i det Tilfælde, at Lehnet skulle Jmmuniteter, har Republiqven aldrig fundet noget at ud forandre sin Beskaffenhed, har Republiqven forbeholdet sig sætte paa den Udøvelse som Kongerne have brugt af den Au Raadighed derover, hvilket med liden Møye er at see af Conventhorite og Magt, som den har tilstaaet dem over Hertug, tionerne af 1569 og 1727. Mittau, den 29de Jan. 1763. dommene Curland og Semigallien. Kongen og Senater Paris, den 4de Martii. har ikke Magt til at give Love, men vel at lade udføre Saalænge Krigen varede, vare vore Statslærdes Hier hvad som af de tre Stænder i Kongeriget er bleven forordner opfyldte med lutter sørgelige og ulyksalige Begreber, med net; Constitutionen af 1736 har følgelig givet Kongen siden Fredens Tilbagekomst, opfyldes de med lutter behagelige Drømme. De forestille sig alle Europæiske Magter i Arbeyde med at garantere sig den ene den andens Stater, saaledes som de skal besidde dem efter Definitiftractatens Jndhold. Det er: at naar siden en af disse Magter angreb den anden uden retfærdig Aarsag, skulle alle de andre force ne dem imod den Angribende. Dette løber just ud paa det Forslag om en evig Fred, hvorom en meget ærlig Mand: Abt St. Pierre i forrige Tider har drømt. Vores Menneske Venner siger, at det sikkerste Middel til at giøre Freden evig, ville være dette, at man forhindrede at aldrig nogen enten tog, gav eller tillod andre end retfærdige Aarsager til at angribe. Dette ville vist være et stort Mesterstykke i Statskunsten, men det er at befrygte, at man arbeyder ligesaa forgieves derpaa, som paa den Philosophiske Steen.