Ribe Stifts Adresseaviser, 1841-04-20
Jordskjælvet d. 3die April blev ogsaa mærket svagt i Helsingøer. Berl. T. meddeler nu Efterretninger fra det sydlige Norge, hvoraf sees at Jordskjælvet sporedes til samme Tid som her i Landet i Fahrsund, Christianssand og Arendahl. Fra første Sted hedder det, at Rystelsen varede omtrent 5 Minutter, men at det kun bemærkedes i en Deel af Ladestedet. J Christianssand sporedes det kun svagt og varede nogle Sekunder; Retningen menes at have været fra V. til No. Arendahl var Stødet stærkere, varede i omtrent 30 Sekunder, ledsagedes af et Drøn og syntes at have Retning fra SO. til V. Jøvrigt synes Rystelsen ikke paa disse Steder at have været saa stærk som paa nogle Steder her i Landet. - J "Dagen" har Prof. Dr. Forchhammer indrykket nogle videnskabelige bemærkninger i Anledning af Jordskjælvet, hvori gjøres opmærksom paa, at Retningen har været N. og OO. med de Modisikationer, som ved Jordskjælvene saa hyppigen blive bestemte ved Lokalforhold. Denne Retning stemmer paa en høist interessant Maade med Linier, der ere udtrykte i de faa Bjergmassers Fremtræden i Danmark. Jordskjælvene pleie nemlig altid at følge Bjergkjæderne, eller de saakaldte Hævningslinier; thi Jordrystelser pleie altid at søge tilbage til de gamle Steder, og Hævningslinierne selv, ere ikke Andet end Virkninger af ældre Jordbevægelser. Af disse Hævningslinier have vi to i Danmark, den ene NV. og St., som de jydske og sjellandske Kridtlag følge, staaer i nøieste Forbindelse med Bjergkjæderne i Sverrig. Den anden løber N. og S.; den har givet Halvøen sin Form og har virket i Klippen paa Helgolland. Naar vi sammenligne Jagttagelserne saavel over Udbredelsen af Jordskjælvet som over Stødets Retning, bliver man fristet til at antage, at det fra Liimfjordens vestligere Deel har udbredt sig efter begge disse Linier. Alle Jagttagere ere enige i at Jordskjælvet har været bølgeformigt, den hyppigste og uskadeligste Art; havde Bevægelsen med samme Kraft været dreiende, vilde Forstyrrelsen sandsynligviis have været meget større. En Eiendommelighed ved vore Jordskjælv synes det at være, at de ere stærkere ved Strandbredden end høiere oppe i Landet; i det mindste har dette Jordskjælv og det kjøbenhavnske fra 1829 viist den i en paafaldende Grad og den synes at hentyde paa at Sundet, Liimfjorden og Mariagerfjord ere Revner i den dybere liggende Klippebund. Prof. Forchhammer er tvivlsom om man til Forvarslerne kan henregne den Begivenhed, som den 27de Marts indtraf i Aarslev ved Apenrade, hvor de 3 Brøndgravere qvaltes af den skadelige Luft i en Brønd. Denne Luft – siger Prof. - har sandsynligviis været Kulsyre, der, da den er tungere end den atmosphæriske Luft, blandes langt vanskeligere med denne og overalt, hvor man har havt Leilighed til at undersøge skadelig Luft fra dybe Kieldere og Brønde, har den viist sig at være Kulsyre. Paa den anden Side er det en Erfaring, at vilkanske Udbrud, næsten overalt ere ledsagede af en meget stærk Kulsyrendvikling, der sandsynligviis netop er den Luftart, som trykker Jordskorpen op. Man antager, at det tildeels er denne Lufts Udvikling, gjennem Jordskorpen, der gjør at Hunde og andre Dyr, som gaae med Snuden ved Jorden, forudføle et nærforestaaende Jordskjælv og antyde det ved ængstelige, urolige Bevægelser. (Fortsættes).