Kiøbenhavns Postrytter, 1792-10-22
Paris, den 8 October. J Sessionen i Forgaars blev oplæst et Brev fra General Montesquiou, som har nedlagt sin Post. Det Væsentligste deraf bestaaer i Følgende: "Det Decret, som byder min Afsættelse, kiender jeg hidtil blot af offentlige Blade. Det derimod, som skulde hindre Virkningen af hiint, har jeg officiel faaet. Jeg ærer det franske Folks Repræsentantes Decreter som det sig bør. Man kunde ikke andet end forkaste min Tieneste, naar man fandt den mistænkelig, og satte Tillid nok til mine Anklagere for at ansee deres Udsigender som klare Beviiser. Havde Sandheden kunnet lade den høre sin Stemme, saa vilde Nationalconventet have vidst, at alt hvad der er sagt imod mig, er en Samling af Usandfærdigheder, at jeg ingensinde har gjort nogen Petition eller givet mit Samtykke dertil; at den Efterretning om det Sardiniske Riges Magt, som jeg forelagde den lovgivende Forsamling, er nøyagtig og rigtig; at det er Conseilet, der forbød mig at falde indi Savoyen, og at jeg endelig, efter mine igientagne alvorlige Forestillinger, fik Friehed til at handle saaledes som jeg fandt det tienligst. Nationalconventet havde videre kunne vide, at de i adskillige Journaler udspredte Beretninger om den usunde Egn, hvor jeg havde slaaet min Leyr, vare lutter Løgn, og at den ærefulde Tillid, min Armee sætter til mig, er mig Godtgiørelse for al min Kummer og Uroe. Jeg har nu plantet Friehedens Bannere hos et godt og Frieheden værdigt Folk. Denne Lykke er ikke kiøbt ved ringeste Opoffring. Despotslaverne have fra alle Kanter flygtet for os. Savoyen er ligesaa god Fransk som alle vore 83 Departements og dette Folks Tilbøyelighed til vor Nation virker allerede tilbage paa den General, der er den første Franskmand, som har plantet Friehedstræet paa et fremmed Bastille. Min Løbebane er nu endt, og jeg kan ikke haabe at blive til mere Nytte. En General, som der først eengang hviler Mistanke paa, som Nationalconventet har paatrykke sit offentlige mistroiske Stempel, har ikke længer den Aandsfrihed, der udfordres til at være ret virksom. Jntriganterne ville aldrig kunne tilgive mig, at jeg just paa den Dag, da de anklagede mig som Forræder, erobrede Savoyen; de ville vist søge at tilintetgiøre alle mine Bestræbelser, og udraabe hver Faldstrikke, jeg lagde for Fienden, som et aabenbart Forræderie, Hemmeligheden, denne ethvert lykkeligt Udfalds kiæreste Ven, vilde fremdeles opvække Mistanke hos dem. Jeg fordrer altsaa min Herr Præsident indstændig fordrer jeg det, af Kierlighed til mit Fædreneland, af Tilbøyelighed og Taknemmelighed imod en Armee, som jeg skylder saa meget at der bliver udnævnt en anden General i mit Sted. Decretet af 23 September kan ikke tilintetgiøres. En Borger, som skal commandere en Armee, maa ey allene være fri for Brøde, men ogsaa for al Mistanke. Jeg beder blot om Tilladelse til at gaae til mit Hiem, der at nyde mine Rettigheder som Borger, og ved min Jndgetogenhed beviise, at om jeg nogensinde har været ærgierrig, saa har det blot været for at tiene mit Fædreneland. Da dette velkomne Brev var oplæst, ophævede man strax Decretet af 23de September, efter hvilket General Montesquion var afsat. Man faaer nu see, om han vil vedblive sin Post eller ikke. er Fra General Anselme, som nu ogsaa har bemægtiget sig Nizza, har man havt følgende Brev: "Da jeg for nærværende Tid ikke veed, i hvilken Deel af Savoyen Hr. Montesquion nu er, saa anseer jeg det for min Pligt, umiddelbar at melde Dem (Krigsministeren, hvorledes jeg, da jeg var i Begreb med at giøre Anstalter til Overgangen over Var-Strømmen, fik adskillige Efterretninger om, at de Sardiniske Tropper lavede sig til at marchere tilbage. Jeg gav derfor strax Ordre, at alle mine Grenaderer, under Bedækning af 2 Brigader, skulde holde sig færdige, for at passere Var. Jeg satte mig i Spidsen for denne Colonne, gik med over Floden, ilede til Riga, og indtog denne Stad uden Modstand. Nu tænkte jeg allerførst paa at sende et Corps Tropper til Fæstningen Montalban. Jeg lod Commandanten opfordre, og truede ham med en Storm, hvortil jeg lod giøre Anstalt. Han overgav sig med sin Garnison, der bestod af Schweizere, og jeg forefandt et ganske godt Artillerie. Vore Grenaderer forsvare nu denne Post, der er saameget vigtigere, som den sætter mig i Stand at sontenere mig i Nizza, ifald jeg skulde blive angrebet af et mig overlegent Corps, og bemeldte Fæstning giør mig det desuden meget lettere at bemægtige mig Slottet og Staden Villefranche, hvilket jeg i Morgen paa een eller anden Maade vil iværksætte. Paa Veyen fra Var til Nizza har jeg fundet en anseelig Mængde Kanoner, som vare saa hovedkulds og løseligen fornaglede, at det vil være mig en let Sag at giøre dem brugbare igien. Man havde ey engang givet sig Tid til at ruinere Lavetterne, og tage Munitionen med sig. Jeg er allerede forsynet med en stor Mængde Flinte, samt Munition og Provision af alle Slags. Man forsikkrer mig, at Fienden er 8000 Mand regulaire Tropper stærk, hvoriblant 4 Schweizer regimenter og 1200 Mand Landmilice, alle vel bevæbnevr. Jeg er i Begreb med at forfølge dem; men de klattre op paa de høyeste Bierge.