Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-11-10
Ave. Sr Proponenten. Jdet jeg tillader mig at overgive dette Andragende til den ærede Forsamlings Prøvelse og Bedømmelse, skal jeg, da der fortiden kun er Spørgsmaal om en Comitees Nedsættelse, aldeles afholde mig fra at gaae ind paa Sagens Realitet. Kun et Punkt, som jeg føler at ligge meget nær, og som allerede under denne indledende Forhandling kan have en betydelig Jndflydelse paa Forsamlingens Beslutning, skal jeg berøre om det nemlig, efter det Standpunkt, hvorpaa Jnstitutionens Udvikling nu befinder sig, idet Kongen har givet Jdeen til stænderske Comiteers Jndførelse, kan ansees passende og betimeligt at fremkomme med et Andragende, som det foreliggende. Jeg har fra det første Øieblik, da hiin Jdee kom for Dagen, nøie og samvittighedsfuldt prøvet og drøftet den hos mig selv, og jeg skal aabent udtale det Resultat, hvortil jeg er kommen. - J Erkjendelsen af, af Noget maatte gjøres, har Hans Majestæt giver Grundideen til en ny Jnstitution, og hvo erkjender ikke med varm Taknemmelighed den Beredvillighed, hvormed Kongen er kommen sit Folk imøde? Da imidlertid den heldbringende Udførelse af denne Jdee væsentligen og forstørstedelen maa beroe paa den Indgang og Modtagelighed, som den finder hos Folket og dets Repræsentanter, var det vistnok saare viist og rigtigt, at Regjeringen undlod nærmere at betegne den Vei, man til Jdeens Realisation havde at betræde, eller at afstikke de Grundlinier, man skulde følge. Tvende Stænderforsamlinger have nu, efter forudgaende nøiagtig Prøvelse, afgivet deres Betænkning over Sagen, og Udfaldet er bekjendt. Medens saaledes Østifternes Forsamling er kommen til den Erkjendelse, at stænderske Comiteer ere tilraadelige og tjenlige for os, er Resultatet i den holsteenske Forsamling blevet, at man efter hvad der forelaae, ikke kunde ansee stænderske Comiteer som anbefalelige. Hvilken Skjebne denne vigtige Sag vil faae i den slesvigske Forsamling, er endnu vist, tør man imidlertid drage Slutning af dens Sammensætning, idet det er almindelig bekjendt, at de forskjellige Elementer, hvoraf den bestaaer, staae temmelig skarpt imod hinanden, og tør man endvidere slutte af enkelte Propositioner, som der allerede ere fremkomne, saaledes blandt andre af Landinspecteur Tiedemann indgivne: "Dass unser erhabener Landesherr die Trennung der Herzoglich Schleswig=Holsteinischen Finanzen von den Konigl. Danischen Finanzen, so wie die Feststellung eines neuen Betrags-Verhaltnisses beider Staats theile zu den Staatslasten, anordnen und der nachstfølgenden Standeversammlung einen desfalligen Auseinandersetzungs=Plan zur Begutachtung vorlegen zu lassen, Allernadigst geruben wolle, idet Proponenten videre yttrer: "Zur Motivirung der von mit gestellten Proposition, die, wie es sich von selvst verstet, auch das Herzogthum Holstein zugleich mit befassen mus; – tør man, siger jeg, drage Slutning heraf, da er der vist neppe megen Sympathi for den nye Jnstitution at vente. Hvad Udfald Sagen vil faae her i Forsamlingen, er ogsaa uvist, og ialtfald veed man ikke, om det vil komme i aldeles Overeensstemmelse med Udfaldet i Ostifternes Forsamling. Men det Udfald, der for Tiden er vist, blive end hvad det vil, – saameget troer jeg dog, at der, af hvad jeg har anført, fremgaaer som fuldkommen vist, at den nødvendige Stemning for at optage og udvikle Kongens Grundide og for at sikkre dens heldige Fremgang, ikke er forhaanden. Jeg siger den nødvendige Stemning; thi jeg troer, at det er klart, at ingen gode Frugter kunne ventes af en Samling af Mænd man være end saa heldig at træffe et Udvalg af de bedste og ypperste Kræfter - som der ialtfald behøvedes et Magtbud til at bringe sammen. J samme Forhold, som det erkjendes at være viist og betydningsfuldt, at Regjeringen ganske har overladt Jdeens Udvikling til Folkets Repræsentanter, netop i samme Forhold vinder det Factum stigende Betydning, at Enhed og Overeensstemmelse i dette vigtige Anliggende ikke har været at opnaae. Og dette vil jeg især bede Forsamlingen at mærke; thi vise Forholdene sig, som jeg har betegnet dem, saa fremgaaer heraf, efter min Formening, aldeles klart, at vi befinde os paa et Standpunkt, som med en trængende Nødvendighed synes at fordre - man søge Aarsagen hvor man vil –, at der gjøres Noget i en bestemt Retning, saa at det kommer til at staae klart for Alle, hvad vi, naar indre og ydre Forhold forøvrigt kunne tilstede det, tør vente og haabe; og her kan kun Regjeringen tage Jnitiativet. Men medens saaledes Regjeringen svæver i Uvished om, hvad der bedst vil tjene til det almindelige Vel, medens Alt viser sig uklart for os selv, medens man fra de forskjellige Statsdele indgiver til Kongen hinanden modstridende, ofte aldeles uforenelige Andragender, medens der i Syden viser sig Tendents deels til Løsrivelse deels til Adsplittelse, og andre sørge gelige Tidens Tegn, og medens man i Norden i de enkelte Stænderforsamlinger deeler sig i Partier og Meningsuligheder om, hvad der er det Rette og Tjenlige for vort fælleds Vel - medens alt dette foregaaer, da helder Dagen, og det lakker af Aften. Sæt da, at Natten kom pludselig - hvo skulde da lyse og styre for os, – Jeg skal aldeles ikke gaae dybere ind herpaa eller anstille nogen videre Betragtning derover, hvilket vilde føre mig ind paa delicate Materier; men minde vil jeg dog om, at vi vist alle ene og alene sætte vor Lid, vort eneste Haab til vor ophøiede Konge. Men er dette nu en dyb Sandhed, da spørger jeg, er det da tilladt at hvile og lægge Hænderne i Skjødet, Er det ikke nødvendigt, at der arbeides, medens det er Dag? Er det ikke nødvendigt, at der, medens det endnu er Tid – og det kan vistnok ikke skee for snart - plantes et Banner, hvorom de adskilte Partier, de adsplittede Deele idetmindste kunne samle sig, om det end ikke er at vente, at de strax kunne forene sig, Er det ikke nødvendigt, at der sættes et Maal, hvorpaa alle Fædrelandsvenner, skjøndt vistnok i Begyndelsen af høist forskjellige Bevæggrunde, ville fæste Opmærksomheden, og som kan samle og fængsle Jnteresserne, Til et saadant Maal sigter mit Forslag. – Det er langtfra, at jeg tør antage at have paaviist den meest passende eller rigtige Udvei, eller at jeg i et saa indgribende og omfattende Anliggende skulde have truffet det Rette. Men en Mulighed har jeg dog paapeget til Øiemedets Opnaaelse. Under hvilke betingelser en fri Forfatning kan være at tilstaae, hvilke Former der maatte være nødvendige, saavel for at danne en Modvægt imod Misbrug og Udskeielser, naar hiint Gode blev os tildeel, som for at sikkre baade den enkelte Stands og det Heles Velvære - det vilde, saa haaber jeg fast, nok udfindes, naar de forskjellige Meninger i de Samlinger, jeg har tilladt mig at foreslaae, bleve luttrede, og vor ophøiede Konge derefter veiede dem imod hinanden. Men jeg sætter endog, hvad jeg imidlertid fra mit Standpunkt ikke kan formode, at man kom til den Erkjendelse, at Jntet, idetmindste ikke for Tiden, lod sig udrette, da vilde selv det Resultat, som saaledes vandtes, være til uendelig stor Nytte; thi i det Uundgaaelige maa Enhver finde sig, og Resultatet vilde, naar det laae klart for Folkets Øine, bringe enhver Røst, der nu med eller uden Grund vækker Misnøie eller Tvivl, til aldeles at forstumme. Jeg har frit og aabent udtalt mig efter min bedste Overbeviisning, og jeg tør troe, at hver den, hvem Fædrelandets Vel ligger paa Hjerte, vil ansee denne Sag for at være af den Vigtighed og Betydning, at den egner sig til den nøiagtigste, samvittighedsfuldeste og omhyggeligste Prøvelse; thi lad vore Meninger end være saa forskjellige, som de ville, – kun ved at faae den luttrede, komme vi til Sandheden, og den ville dog alle, vi være end nok saa uenige om de Veie, (Fortsættes.)der føre til den. Forinden vi meddele Fortsættelsen af Forhandlingerne om ovenstaaende Sag, maae vi allerede idag anføre, at Resultatet af Discussionerne var, at det besluttedes med 27 mod 19 Stemmer, at der skulde nedsættes en Comitee af 5 Medlemmer, hvortil valgtes: Schytte, Jespersen, With, Nyholm og Kirck.