Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-02-05
Den i Sagen angaaende Jernbane-Anlæg i Viborg nedsatte Committee havde yttret sig derhen, at en Jernbane fra Kiel eller Neustadt til Altona vil give den østersøiske Handel en Retning til Hamborg, til Skade og Afbræk for den danske Handel, og at derimod en Jernbane mellem Flensborg og Tønningen fortjener al den Understøttelse, som Regjeringen har givet Haab om. Oberst Brock udtalte sig med stor Energie for den slesvigske Jernbane. "Jeg har ingen Tvivl om (sagde han) at der aldrig har tilbudt sig en saadan Leilighed for Danmark til at faae Deel i Verdenshandelen. Leiligheden er her saa gode at man ikke maa lade den undslippe. Leiligheden er saa ofte gaaet forbi den danske Stats Dørre; man har ikke grebet den. - Jeg begriber ikke, hvorfor Flensborgerne tøve. Den Kieler-Altonaer Bane vil alene blive til Hamborgs Fordeel, og længe nok have vi sukket under Hamborgs Overmagt. Den Flensborger=Tønning-Bane vil være til Landets Gavn. - Naar kun Flensborgerne anstrængte sig og lagde Haand paa Værket, vilde Sagen nok kunne gaae, og de vilde vist ei savne offentlig Understøttelse. - Hvad Sagens Skjebne i den slesvigske Stænderforsamling angaaer, da maa jeg tilstaae, at jeg ikke ret kan blive klog derpaa; jeg læste og læste, men – jeg kunde ikke blive enig med den Mening, der udtalte sig i Forsamlingen; en anden udtalte sig udenfor Forsamlingen. Etatsraad Brink-Seidelin tilstod, at han ansaae det for at være til saa betydelig Fordeel for Danmark, at Jernbanen anlægges mellem Flensborg og Tønningen, og til saa betydelig Skade, for Staten, at den bliver anlagt mellem Kiel og Hamborg eller Altona, at han havde ønsket, at Committeen ligefrem havde foreslaaet, at petitionere Kongen om, at fremme den førstnævnte Bane, endog om betydelige Opoffrelser skulde gjøres fornødne. Blandt de Byer, hvor Almeenaanden har begyndt at hæve sig, troe vi fornemmelig - siger Khvnsposten at Mibe henhører. Der kan neppe tænkes et større Embedshierarchie end det, som for nogle Aar tilbage, beherskede denne By. Derfor var det intet Under, at det første Stændervalg der fik et maadeligt Udfald. Heldigere Conjuncturer begyndte imidlertid at danne i en selvstændig Borgerklasse af Handelstanden. Det begyndende Communalliv gav denne Impuls en ny- og forøget Styrke. Ribe petitionerede om statsretlige Garantier, men dets Repræsentant, Casserer Warming, valgte at forholde sig taus under Debatterne om Forfatningspørgsmaalet, og saaledes ikke sympathiserede med sine Vælgeres konstitutionelle Jdeer. Man maatte derfor vente, at Byen vilde udsee sig en anden Repræsentant ved det nye Valg, og det faldt paa Borgerrepræsentanten Kbm. H. J. Müller. Vi troe at kunne ønske ikke blot de Ribeske Vælgere, men ogsaa alle Venner af den konstitutionelle Sag, til Lykke med dette Valg. Det var vistnok muligt, at Vælgerne kunde have fundet en kundskabsrigere Repræsentant udenfor Byen, men er der nogen By, som bør repræsenteres ved Een af sine egne Borgere, da er det Ribe, thi dens Beliggenhed inde i Slesvigske Districter medfører saa mange locale Forhold, navnligen med Hensyn til Toldvæsenet, at de vanskeligen kunne bedømmes af Andre end af dem der ved en mangeaarig Erfaring have prøvet de Ulemper disse særegne Forhold føre med sig.