Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-22
Blandinger. Den bekiendte Dr. F. Wilh. Siebers gjør i Maanedsskriftet Jiis stor Allarm i Anledning af den imod ham viste Fremfærd i Wien. Hans Feideskrift har til Overskrift: Grund aarsagerne til den forsinkede Bekjendtgjørelse om Vandskræk. Han erklærer selv Tonen deri for ham eiendommelig, men mener, at han har maattet taale en uværdig, krænkende, ofte vanærende Behandling, for hans høist hæderlige Bestræbelser, og at man som tilgiveligt er, bliver opbragt, og lader sin fornærmede, stolte Bevidsthed frit Løb, naar det især vedkommer Ting, der næsten aldeles ikke angaae vor egen Jnteresse, men det almindelige Menneskevel. Aarsagen til hiin Forsinkelse er, efter hans Beretning, i Korthed denne: Udmattet ankom han 1819 i Wien fra en Reise i Levanten. Reisen fra Cairo til Wien havde allene kostet ham fra 4 Oct. 1818 til 1819 Febr. 1756 Rdl. Conv. Mynt. Udbyttet var adskillige sjeldne Sarcophager fra Theben, Oldsager og naturhistoriske Gienstande. Han anslog dem selv kun til 3000 Fl., men Andre vurderede dem for 15000 mellem Brødre. Man raadte ham, at give sit Middel for Vandskræk aldeles gratis og fordre for sine Sarcophager en saadan Betaling, at han kunde bestride de med Bekjendtgjørelsen, af Midlet forbundne Omkostninger og for det Resterende gjøre en Reise. Han fulgte dette Raad og gik til Wien. Men efter 8 Maaneders Ophold der og efterat han havde tilsat 2000 Fl., thi han behøvede tre Boliger til sine Oldsager, afslog man ganske at kjøbe samme. Han henvendte sig nu til den første Referent i de medicinske Anliggender, men heller ikke her fik han sin Samling anbragt, og maatte, for at hielpe sig, gjøre et Laan og give Underpant i Samlingen. Referenten forlangte, at han skulde indkomme med tre særlige Ansøgninger, og meente, at han ikke kunde vente sig en Belønning førend om ti Aar. J det samme Øieblik, siger Doctoren, hvor man indrømmede mig, ved den vigtigste af alle Opdagelser i det 19de Aarhundrede, at kunne belære det wiener medicinske Facultet og dets Præses, holdt man mig for nederdrægtig og taabelig nok til at antage et saadant vanærende Forslag. Han skulde derhos forpligte sig til, intet at gjøre mere offentligen bekjendt og derfor skulde han faae Doctorværdigheden, førend Bekjendtgjørelsen af sit Skrift havde han vel været tilbøielig til at modtage den, men efter samme i intet Tilfælde. "Det kan ikke falde mig ind, siger Dr., at træde tilbage blandt dem, jeg engang, som saakaldte lægFolk, havde belæret. Jeg takker for denne Hat Overalt finder jeg det at fortjene Dadel, at hvert ungt Menneske er saa yderst begierligt efter Doctortitelen, uden ofte, ikke engang at have fortjent den ved en Dissertation, som Andre forfærdige. Hvorledes iøvrigt en Mand kan beæres med et Stykke Pergament, veed jeg ikke, naar man paa denne Maade vil berøve ham den Smule Ære. Men hvor meget bilder mangt et Menneske sig ikke ind paa, at kunne bortgive Svineskind, ligesom man, uden samme, aldeles ikke kunde blive salig!" – Man vilde have hans Samling for en billig Priis, hans Hemmelighed for intet, og ham selv til en brugbar Handlanger paa Reiser. Han beklager sig bittert over, at medens man har behandlet ham saaledes, har man ødslet 1/2 Million paa den brasilianske Expedition, som han ikke vil give sin Opdagelse for, at en Gartner, der havde bragt en levende Crocodil fra Domingo til Wien, havde faaet til Belønning en aarlig Pension af 500 Fl. og Exspectance paa den første ledige Post. Doctoren ender sit Skrift med: "Jeg er overgivet til det troløse Hav, gaaer til andre Zoner, for at glemme eders Barbarie. Samvittighedsløs kan Efterverdenen ikke kalde mig, thi jeg har gjort hvad der var mig mueligt, en Hundsfort (!) altsaa den, der eier en Formue af 600 Ducater og ikke giver det Halve deraf til sine ulykkelige Brødres Vel." Hele Stykket er et mærkværdigt Beviis paa den Trykkefrihed, der endnu gives i visse tydske Stater. Vel er det dateret fra Marseille, men det er indrykket i et i Jena trykt Tidsskrift. Jøvrigt viser det Hele, at denne Dr. Siebers maa være et excentrisk Hoved, og derhos en Mand, der ikke noksom kan udtrykke sin Foragt for Penge og sin cosmopolitiske Velsindethed, medens han dog kan bære det over sit Hjerte, at lægge Dølgsmaal paa en Opdagelse, som, efter hans Mening, kan befrie Menneskeheden fra et Uhyre - en Minotaurus, fordi han ikke kan faae den tilbørligen betalt. Han beraaber sig paa Jenner, som den, der har benyttet sig af en tydsk Opdagelse, men glemmer, at denne ædle Britte anvendte selv stor Anstrængelse og Bekostning, for at faae sine Samtidige tilat værdige hans Opdagelse Opmærksomhed, og at han ikke, førend en lang Tid efter dens Bekjendtgjørelse, modtog en Belønning derfor af Staten. Kukkeleku.