Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-02-13
Bladet Times meddeler følgende Udtog af et allerede noget gammelt; men interressant Brev fra en Officeer ved Generalstaben over den Ostindiske Armee. Jeg fortæller Dem herved een af de mærkværdigste Begivenheder, som jeg har oplevet i de 53 Aar, hvori jeg har gjort Krigstieneste i alle beboede Deele af Jorden. Nemlig Begivenheden af 18de Jan. 1826, paa hvilken mærkværdige Dag Bhurtpore blev erobret ved Storm og som jeg nu ikke vilde for aldrig det have undværet. Staden blev den 16de December 1825. indsluttet af Lord Combermeeres Armee og dens Udværker strax indtagne. Fienden forholdt sig tapper; men havde begaaet den store Feil at tøve forlænge med at lade Vandet løbe ind i Hovedgravene. Den 15de Januar 1826, da vor Armee kom til Bhurtpore vilde han rette Feilen og søgte at giennembore Dæmningen for en stor Vandbeholdning; men vort Kavallerie var nu kommet saa nær dertil, at det forjog den Division som var beskiæftiget dermed og satte sig i Besiddelse af Bassinet. Efter faae Dages Forløb var Artilleriet fuldt op beskiæftiget med at beskyde Staden med Kugler og Bomber, og Fienden besvarede Jlden ligesaa livfuldt. Vore sværeste Kanoner kunne ikke tilføie de uhyre tykke Jordvolde stor Skade, og den liden, som blev anrettet blev sædvanligen igien repareret den næste Nat Man besluttede derfor at anlægge en Mine under Bastionen paa den høire Side og under Graven. Denne Mine blev færdig den 17de Januar og fyldt med 1200 Pund Krudt. Chefen gav nu befaling til at løbe Storm, hvorved det skulde tiene til Signal for Angrebet, naar Minen sprang. Da Tiden dertil nu kom begav Lord Combermeere sig til det store Mørserbatterie, hvorjeg havde det Held at staae ved Siden af ham. Der blev givet Ordre til at antænde Minen og vi stode i svændt Forventning. To smaae Miner under Contrescarpen sprang i Luften, og man begyndte allerede ængstelig at spørge om den store Mine var mislykket; da hele Terrainet foran os, Volden, Bastionen og Graven hævede sig i Veiret med en bølgeformig Bevægelse, hvorpaa den store Explosion udbrød med den skrækkeligste Buldren. Jorden zittrede; uhyre Masser af Jord og en ligesaa uhyre Røg, blandet med det tykkeste Støv fordunklede i et Øieblik hele Armosphæren; hvo kan beskrive et saadant Syn, som ikke fremviiste uden Rædsel og Skræk. Det 14de Regiment, som stod nærmest ved Minen, leed meget derved; 22 Mand deraf bleve dræbte paa Stedet og mange andre grusomt lemlæstede Chefen selv blev kun reddet derved at Oberste Finch kastede ham ned til Jorden i det Øieblik da Explosionen udbrød. Generalerne M. Combe og Patton faldt livløse omkuld. Vi bemærkede nu snart i det Øieblik, hvori Røgen steeg i Veiret, at Hovedvolden og den store Muur var indstyrtet og at en Mængde fiendtlige Soldater vare begravede under Ruinerne. Det 14de Regiment, og General Reynuels Division styrtede strax frem imod denne Punkt imedens det 59de Regiment og Divisionen Micholl angreb Bastionen paa den venstre Side under Generalmajor Edvards Commando. Generalen blev truffet af en Kugle, faldt om midt i Kampen og opgav Aanden 30 Timer derefter. Fienden fægtede fuld af Fortvivlele, og det faldt vore Tropper saameget mere besværligt at naae til de anviiste Poster, som at Miner paa deres Marsch til Volden hvert Øieblik aabnede sig under deres Fødder og kastede Soldaterne i Veiret, imidlertid lykkedes det dem dog at sætte sig i Besiddelse af Volden, hvorpaa Fienden blev dreven tilbage med et uhyre Tab; jeg saae over 4000 af hans Soldater, af kjæmpemæssig Væxt, og med graaelige Skiæg at ligge døde paa Jorden. Portene bleve indtagede og vore Tropper rykkede ind i Staden. Usurpatoren DurdschunSal forsøgte paa at tage Flugten under Stormen og var virkeligen ogsaa saa heldig at naae til den yd 1ste Artillerie Piket, hvor det kom til en Fægtning i hvilken Flygtningerne bleve overvundne og tagne til Fange. Vi fik derved Leilighed til at beundre een af Durdschuus Sønners overordentlige Mod, som endskiøndt kun 9 1/2 Aar gammel havde taget Deel i Fægtningerne og var bleven saaret i Haanden. Da man vilde holde hans Arm imedens han blev forbundet afslog han at Hielsmed Foragt og lod den smertelige Operation foretage uden at forandre et Træk i sit Ansigt hvorved han sagde: det er Ting, hvortil en Soldat, maae værne sig. Castellet overgav sig da vare Kanoner bleve kiørte frem, for at beskyde Volde og saaledes faldt Bhurtvore, Hindostans Stolthed, i vore Hænder. Det forefundne Bytte forede ikke til vore Forventninger; det beløb sig ikke til over 50 Lacks Rupier. Alle de øvrige Fæstninger overgave sig, saasnart Hovedfæstningen var falden. Da Jndvaanerne saae, at Bhurtpore var erobret, som Braminerne havde erklæret for at være uindtagelig, saa bleve de overbeviiste om at enhver Modstand var forgiæves. Var derimod Bhurtpore ikke breven erobret, saa var heele Jndien naturligviis staaet op imodos.