Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-12-18
sollands-Falsters Stiftstidende. Udgivet i Nykjøbing af W. F. Laubs Enke. Redigeret af Chr. Jørgensen. Løverdagen den 18de December. No 202 Tøre Foretagender og Planer hertillands gjennemløbe almindeligviis tre Stadier, og derved bliver det: først ønsker og bestræber man sig, og Resultatet heraf bliver oftest, at man Jntet udretter, undertiden at man faaer begyndt paa at sætte sin Plan i Værk, dernæst vise sig begge Tilfælde novervindelige Hindringer for Foretagendets enten Jværksættelse eller Fuldendelse og Vedvaren, og Kræfterne deele sig til forskjellige Sider, endelig ender tilsidst det Hele med Kævlerier, Brøvl og polemiske Bladartikler, og - dermed er Sagen færdig. Hvad dette Sidste angaaer, da viser Publicum oftere herfor en Jnteresse og Livlighed, som man maatte ønske det viste Sagen selv, og jeg er fuldkommen enig med Hr. Kammerherre Classen, at dette ikke gavner Sagen, ligesom jeg deler Smag med ham deri, at jeg har en medfødt Modbydelighed for alle unyttige Stridigheder, der let tage en personlig Characteer og kun tjene til Morskab for Spidsborgerligheden, der bør omkomme i dens egen Kjedsommelighed og ei finde behagelig Underholdning og Næring, i Ord og Tanker, hvis Grund og Betydning den i Virkeligheden hverken føler eller forstaaer. Uagtet jeg derfor virkelig af Hr. C.s Jnserat i Nr. 196, for at betjene mig af hans Udtryk, kunde tage Anledning til et Angreb, saa vil jeg det dog ikke, men ende her Sagen, saasom hele Bevægelsen angaaende Agerdyrkningsskolen nu har naaet det almindelige tredie og sidste Udviklingstrin; jeg vil det saameget mindre, som min Mening maa være tydelig for Enhver, som kan og vil forstaae. Naturligviis vidste jeg i Mai Maaned, efterat Kammerherre C. havde sagt mig det, at Fideicommisset tænkte paa selv at oprette en Skole paa Næssgaard. Men jeg vidste det ikke 1) da jeg i Juni 1846 blev Medlem af Comiteen, 2) ei da Lovene bleve udarbeidede, 3) ei da Generalforsamlingen afholdtes i Decbr. 1846, hvor Hr. C. var tilstede og viste megen Jnteresse for Sagen, 4) ei i Vinteren 1847, da vi søge om en passende Gaard. Jo længere Fideicommisset har havt en saadan Plan i Tanke uden at underrette Publicum, Comiteen og alle de Mange derom, som ønskede en Agerdyrkningsskole og satte Tillid til Fideicommissets Hjælp, jo mindre smuk synes en saadan Fremgangsmaade at være. At erklære det omsider uforbeholdent, først da Sagen var fremmet saaledes, at Alt afhang af Fideicommissets Understøttelse, synes just ikke at fortjene nogen stor Berømmelse. Men selv i Foraaret ansaae Hr. C. det dog ei for umuligt at faae Understøttelse fra Fideicommisset, eller at en Forening mellem Fideicommisset og de antagne Love kunde finde Sted. Hvori Hr. C.s og de Manges Meningsforskjellighed fra Comiteen, ja endogsaa Misbilligelse af Comiteens Anskuelse, bestaaer, siger Hr. C. endnu ikke. Jeg kan begribelig ei imødegaae en Misbilligelse eller Mening, som jeg ei veed hvori den bestaaer, og som jeg maa antage bestaaer væsentlig i ingen Ting. Jeg skal ei videre omtale den mærkelige Synderlighed, at tale om "Comiteens "Mening", "Plan, Anskuelse, osv., da Comiteen har forelagt Alt paa en meget talrig besøgt Generalforsamling, hvor Alt blev afhandlet, hvor de oplyseste Mænd af de forskjellige Classer vare tilstede og deeltog i Forhandlingerne, hvoriblandt Hr. C., hvor hvert Ord blev drøftet, og hver Paragraph og Sætning blev sat under Afstemning, antaget, forkastet og forandret; det er en Underlighed, mener jeg, at kalde en Plan Comiteens, som er hele Stiftets fornuftigste Mænds Plan, som er antaget og approberet paa den eneste fornuftige og alsidige Maade. Det forekommer mig, at der hører nogen Selvtillid til at bryde Staven over en saadan Plan, og foretrække en anden, som man ene selv eller en enkelt Mand bestemmer. Den sidste Fremgangsmaade er idetmindste aldeles ufolkelig og eensidig. Men Comiteen har ei kunne handle anderledes eller med større Liberalitet. Den lod sin Plan længe forud følge med Stiftsavisen, opmuntrede til offentlig Bedømmelse, lod hver Passus prøve af Generalforsamlingen. Mynster har engang omtalt den ærgerlige Maneer at komme med Jndvendinger om en Sag først da, naar den er færdig og afgjort. Hvorfor fremkom ei de Mange, da Tid var, paa Generalforsamlingen med deres bedre Plan, opponerede mod Comiteens, og fik deres egen sat igjennem, Men, Hr. C. Benægtelse i al Ære, forbliver jeg fremdeles af den dristige Formening, at de Manges Misbilligelse fornemmeligen kun bestaaer i Tvendes, horaf Hr. C. selv er den ene. Hr. C. kalder mit Jnserat i Nr. 191 et Angreb, Jeg mener, at det ei blot er tilladeligt men endogsaa Pligt at angribe Noget, som man anseer for urigtigt og fordærveligt, ligesom det kan være Pligt at udsætte sig for Angreb. Frygt og Svaghed afholdt os kun altfor ofte herfra. Men jeg har aldeles ikke angrebet Hr. C., i den almindelige Betydning af Ordet, jeg har kun yttret min Meningsforskjellighed og Beklagelse over Fideicommissets Bestemmelse, og i den Forbindelse, hvori Hr. C. bruger dette Ord, f. Ex. jeg vilde have undgaaet Hr. W.s Angreb, men vilde have paadraget mig Bebreidelse af de Mange" synes det, som om det kunde have været Hr. C.s Mening, at jeg ei havde skrevet med Humanitet og Billighed og som en Gentleman; er dette hans Mening, maa jeg herimod protestere. Der gives imidlertid Folk, som ansee enhver Meningsforskjellighed og Modsigelse saavel privat men især offentlig fremsat for et Angreb, som befinde sig ubehagelig berørte, ofte oprørte ved, at de skulle modsiges. Mænd i de høiere Samfundselasser ere let tilbøielige til denne store Svaghed. De have kun altfor meget været vante til Eftersnakken af dem, som ere, eller finde Lyst og Fordeel af at gjøre sig, afhængige af dem; deres Ord og Meninger have for de Undergivne været et Evangelium, som hele Omgivelsen beundrer og roser, og derfor ansee de det ofte som en Ubegribelighed og næsten Uforskammenhed, naar Nogen kan have en anden Mening og tør modsige dem. Jeg vil ikke sige, at Hr. C. bør regnes blandt disse; men jeg veed, at jeg altid har behandlet ham med den Værdighed, jeg skylder ham og mig selv. J. Wegener.