Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1830-05-31
Citys Borgerraad har med 54 imod 27 Stemmer besluttet at bevilge de indfødte Jøraliter alle Borgerrettigheder, til Skam for de lidet konseqvente Modstandere i Parlamentet. Af flere indkomne Ansøgninger om deres Emancipation var en fra 14,000 Londonske Kjøbmænd, en anden fra 150 Advokater. Det hialp ikke, at Sir Robert Wilson anførte, at en Jøde staaer i Spidsen for 27 milde Stiftelser og at Jødernes Religion intet Proselytmagerie tillader dem, eller at OConnel fandt det slet ikke meere end hvad Tolerantsen tilsagde, eller at Huskisson med endnu vægtigere Grunde understøttede deres Sag. Lord Darlington vilde aldrig taale, at nogen Tyrk, Jøde eller Hedning blev Medlem af Parlamentet; Ministeren Sir Peel forkastede Billens Grundsætninger, og saae Kristendommens Forfald som en uudeblivelig Følge deraf (sørgeligt, om den trængte til slige Støtter 1). Enhver vilde troe sig lige berettiget. Forholdet imellem Katholiker og Protestanter var noget langt andet; begge bekjende sig til en og samme (?) kristelige Lære. Fra Arrilds Tid er Troen paa Kristus en ufravigelig Betingelse for at faae Sæde i Parlamentet eller offentlig Bestalling. For 30,000 Jndividers Skyld burde et Princip i Forfatningen ikke opofres. Jøderne ere ikke at betragte som fornedrede Undersaatter, men som Fremmede og Udlændinge. Uagtet alle Jndskrænkninger for dem ere ophævede i Frankerig, Nederlandene og Nordamerika, har kun een Jøde i Amsterdam opnaaet en høi Post og en Anden bleven Lord Mayor i Nyork, hvormed han vilde bevise, at Jødernes Udelukkelse ikke hidrørte fra deres politiske Udygtighed, men fra deres eiendommelige Indretninger og Skikke. Eftersom Forsvarerne paastaae, bør det være hvert Menneske tilladt at tilbede Gud paa sin Viis; men antages denne Bill, behøves slet ingen Gudstjeneste meere (hvilken Slutning 1). Er det virkelig Hensigten, at Man vil have al politisk Magt afhængig af Troen i Religionssager, hvi tilstaaer Man det da ikke ligefrem? Upassende vilde det ogsaa være, at optage Jøderne, medens andre Kristne, f. Ex. Qvækere og Separatister, endnu ere udelukte. Heller derfor tilstaae Alt paa engang, end hvert Aar komme med en ny Bill af dette Slags. Jøvrigt fandt Ministeren ikke det Mindste at udsætte paa Jødernes Forhold (der dog burde være Hovedsagen); de høiere Klasser imellem dem udmærke sig ved Menneskekjerlighed og Deeltagelse for deres Medbrødre, og i de lavere Klasser finder Man ingen større Udyder end hos Mennesker i Almindelighed. Paa Hr. Huskissons Spørgsmaal svarede Sir Peel den 20de, at Storbrittannien ikke har forpligtet sig til at modsætte sig noget spansk Angreb paa Mexico eller Columbien fra Cuba; men besluttet ikke at taale Søerøveriet, som en Følge af hine Fiendtligheder. Ligesom Engelland vedblev at raade Spanien, ikke at øde sin sidste Kraft i Amerika, troede han, at det ingen Tid har været tilbøieligere til at høre efter dette Raad, end just nu. Hvad Nordamerika angik, da haabede han, det vilde være for høimodigt til at benytte Mexicos Svaghed og lamme dets Forsvar imod Spanien. Sir Wilson forsikrede, at have det af Bolivar selv, at Columbien i sin Tid allene efter Hr. Cannings Ønske opgav Expeditionen imod Cuba. Der burde ogsaa før ges for at opholde Ligevægten hiinsides Atlanderhavet. Forbindelserne med Athen og Sparta maatte længe nok interessere de Lærde, for Leeds, Manchester a. er Mexicos Velgaaende af større Vigtighed. J Anledning af nogle Ophævelser, som Anføreren for den franske Blokade=Eskadre ved Algier havde gjort imod en engelsk Fregats Jndløb anden Gang sammesteds, for at afhente den brittiske Konsuls Kone, oplyste Sir Peel, at den franske Regjering strax havde erklæret det for en Misforstaaelse af hans Jnstruktionerligesom den alt forud havde truffet Anstalter til at beskytte alle Europæere i Algier.