Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-06-02
Nyeste af Kjøbenhavn. Skilder. en Sexogtyvende Aargang. No. 44. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Noget om Juristen Andreas Højer, og hans Fortjenester af det videnskabelige Lovstudium i Fædrenelandet. (Sluttet.) paadogsaa Da det i Universitets-Fundatsen af 1732 var fastsat, at Professorerne aarligen skulde holde en Disputats hver i sit Fag, og dertil vælge en passende Materie, syntes vor Høier det passende, at benytte denne Leilighed, for derved at gavne den unge Lovkyndigheds Dyrker, ved nemlig at underrette ham om den rette Maade at studere dansk Lovkyndighed paa. Han forfattede og holdt til den Ende den 4 April 1736 en Disputats under Titel: Idea jurisconsulti Danici. Meddeleren har ikke kunnet overkomme den latinske Original, end ikke paa vore offentlige Bibliotheker; men Afhandlingen blev i det følgende Aar oversat paa dansk med følgende Titel: "Forestilling paa en dansk Jurist, den første Part, forfattet i en offentlig Disputats, holden den 4 April 1736 af Velædle og Velbyrdig Andreas Højer, Hs. kongl. Majestæts Justitsraad, Generalprokureur, Asessor udi Høiesteret, Missions Collegio og Consistorio, J. D. D. og P. P. O. Respondente Chr. Fleischer, og nu fordansket, samt med Tillæg, fornemlig af Forskjellen imellem den danske og norske Lovbog, forøget af Peder Sommer, L. L. C. Kbh. Tirsdagen den 2 Juni 1829. 1737, 59 Sider 8. J Jndledningen definerer Forfatteren Jurisprudentsen, viser, at et Menneskes Levetid ei er tilstrækkelig til at fatte den ganske, raader en tilkommende Jurist især at betænke saavel Maalet, hvortil hans Studeringer, sigte, som de Midler, hvorved han kan haabe lykkeligen at naae dette sit Maal. J første Capitel vises, hvad til den danske og norske Lovkyndigheds store Nytte maa forud læres. Det hedder iblandt Mere: Saa fornøden som Philosophien er i alle Dele af den menneskelige Lærdom, saa behøves den dog allermeest til Jurisprudentsen, hvis sande Kilder og rette Brug ved den allene kan forklares. Den naturlige Theologi, i hvorvel den er mere fornøden for Theologer end for Jurister, saa bør den dog og recommenderes disse sidste, i Særdeleshed formedelst den utrolige Sammenhæng, som den har med den moralske Philosophi og Naturens Ret etc. – Man seer af dette og af hele andet Kapitel, om den almindelige guddommelige Lov, saavel den naturlige som den aabenbarede, hvor vanskeligt det endnu var for Juristerne, ganske at skille sig fra Theologerne, som de forhen stedse vare underordnede, hvilket maaskee ogsaa har givet Høier Anledning til at anføre Kapitlets Overskrift saaledes, da Theologien endnu stod i en saa overvægtig Anseelse, hvortil maaskee Hoffets Synspunkter den Gang noget bidrog; ej at forglemme, at Højer, som Bluhmes Fætter og Medlem af General-Kirke-Jnspections Collegium selv særdeles maatte agte Theologien. Tredie Kapitel handler om den danske og norske private Jurisprudents. De romerske Love, viser han, ere ej fornødne for at danne sig en ret Sammenhæng af vores indenlandske Lovkyndighed, ja endog hindre et reent og accurat Begreb af den danske Jurisprudents. I at gjøre opmærksom paa visse Parter af Jurisprudentsen, som have deres besynlige Love, saasom Kirkeretten, Krigsretten, Berg retten etc., nævner han tillige, Politiretten og Politiordningen, som Nordens berømmelige Lovgiver Christian den 5te i Fortalen til sin Lovbog belovede, men som hans Søn og Successor i Regjeringen omsider publicerede Ao. 1701 den 20 October for Danmark, og for Bergens Bynden 24 Juni 1710. Det er mærkeligt, at en saa duelig Jurist som Høier har anseet denne Forordning af 1701 for den i Loven belovede Politiordning, da den blot overskrives, om Politiens Administration, og ikke indeholder de Bestemmelser, som efter Loven 315-3 og 451 deri skulde findes. Jmidlertid maa dette vel antages som Beviis paa, at man dengang har anseet den for den belovede Politiordning, hvis Udkast vel paa den Tid, da Loven blev publiceret, har været anderledes, men som siden er blevet forandret, og da i forandret Form udgivet, uden at der toges Hensyn til Loven; men af hvilken Grund den oprindelige Titel ogsaa maa være forandret. Til Slutning tilraader Høier Enhver, ikke at lade den gode Leilighed gaae forbi, som dagligen gives ved Høiesteret og ved andre Over- og Underretter at høre Sager føres, og Domme afsiges. Han holder for at en flittig Student kan paa to Aar letteligen lære Alt, naar han, efter Academiets Love og Skikke, det første Aar lægger sig efter Philosophien, fornemlig Logiken, og Phill. Practica, og dernæst med alvorlig Flid gaaer et Compendium over jurisprudentia universalis igjennem, saa at han tillige engang gjennemlæser den danske og norske Lov med Agtsomhed; men at han anvender det andet Aar paa at læse større og udførligere Commentairer over den naturlige og over den guddommelige Jurisprudents, og tillige confererer de kongl. Forordninger med den danske og norske Lov. Han ender med Lucrets's Ord: Alt det, som skal blive et stort og ypperligt Værk, haver en besværlig Adgang, og en langsom Fremvært.