Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-12
Man har i Skilderiet No. 89, saavidt skjønnes, søgt at gjøre Doctordisputatser latterlige, i det man paa eet Sted og under eet Overblik forestillede sig 60,000 Magistere og Doctorer, som paa een Gang disputerede og smausede - og siden efter – ved at sammenligne Doctorer med Frimestere, der have Tilladelse, at holde et Værksted og arbeide deri, uden at være Lem af Lauget. Det skjønnes dog ikke, at deri er mere latterligt, end om man paa lignende Maade forestillede sig 50,000 andre Værdigheder paa eengang uddeelte o. s. v. Det synes saa meget mere ubilligt, at gjøre disse Værdigheder latterlige, som det koster den, der bliver Doctor eller Magister, mange Aars Anstrængelse og kræver ualmindelig Flid og Fremgang i Videnskaberne, inden han naaer en saadan Værdighed, og den er den eneste Værdighed i Staterne, man paa lovlig Maade ikke kan faae, med mindre man og dertil befindes værdig, og at man for at faae den, maa i en Alder, hvor kun faa ville underkaste sig en offentlig Examen, ikke allene underkaste sig denne, af enkelte Examinerende, men endog offentligen fremstille sig paa Kathedret, og lade sig prøve af Enhver, som dertil føler Lyst og Evne. Lægger man til, at Opponenten kan berede sig paa enkelte Partier i Disputatsen, og deri endog gaae til hvilken Yderlighed og Mikrologie, han vil, men Doctoranden derimod maa være rede til at svare paa Alt, hvad der i Anledning af hans hele Disputats kan fremføres imod ham; endvidere, at han ofte er Embedmand, eller i saadanne Stillinger i Staten, at det ikke kan være ham ligegyldigt, hvorledes han besvarer sin Opponent; og betænker man, hvad der udfordres dertil, hvilken Lærdom, Aandsnærværelse og Færdighed i at tale et dødt og vanskeligt Sprog, hvilket alt den maa være beredt paa, der vil disputere for Doctorgraden; saa vil man, naar man vil være retfærdig, ingenlunde have Aarsag til at belee denne Værdighed. Man kan faae enhver anden Værdighed i Staten, uden derfor at give Beviis paa større Kundskaber, dybere Jndsigter, større Fortjeneste; men Doctor værdigheden derimod kan man ikke faae, uden at man giver Prøver derpaa, og det offentligen, under allehaande Modsigelser og Jndvendinger; at man ligesom maa med Aandens hele Anstrængelse tilkjæmpe sig disse; – saa tør disse Værdigheder vist ikke være iblandt deres Tal, der i indsigtsfulde og retfærdige Menneskers Domme skulle ansees som latterlige, eller offentlig fremsættes som saadanne. Betænker man fremdeles, at man hverken i det Oekonomiske eller i det Politiske vinder det mindste derved *), men ikkun den Ære, Der var vel den Tid, da Jngen uden acadedemiske Værdigheder kunde beklæde academiske Lærestole, og blive Professorer og Rectorer. Men de Tider ere, saavidt vides, forsvundne. at vise sig som en i sit Fag indsigtsfuld Mandat disse Værdigheder staae saare dybt, naar Spørgsmaalet ved høitidelige Leiligheder bliver og Rang at disse Værdigheder endog koste meget mere end de Værdigheder i Staten, som staae deels paa lige, deels paa høiere Trin dermed, saa er det visseligen saare ubarmhiertigt, at ansee det latterligt, at der endnu gives Mænd af saa megen Kjærlighed for Videnskaberne, at de ville paatage sig saa megen Anstrængelse og underkaste sig saa mange Vanskeligheder, som der maa gjennemgaaes, for at naae disse Værdigheder, der uden for den lærde Verden agtes saare lidet og nyde saare ringe Udmærkelse. Lægger man endvidere til, at just i Doctordisputatsen, hvor enkelte Ting behandles, blive disse behandlede med den største Nøiagtighed, Dybsindighed og Lærdom, der er mueligt for Doctoranden at tilveiebringe; at man i disse Disputatser ofte aabner nye Udsigter enten over hele Videnskaben eller over enkelte Deel deraf, saa vilde det vist nok være en saare utaknemmelig Løn for Doctoranden, efter saa megen Anstrængelse, at see den Værdighed, man kjempede saa haardt for, fremstillet til offentlig Forhaanelse. Og hvor mange af disse Mænd ere dog ikke at Verden eller af Fædrenelandet høilig fortjente Mænd, hvis Lærdom udbreder sig til mange Medborgere og vækker Manges Aand af Dvalen, og frembringer Forbedringer, der ikke engang kunne vurderes, Hvo tænker ikke her paa Luthers theses ud dispotandum proposite 1617 paa Kirkedøren, i Wittenberg, for ikke at nævne en heel Række af Mænd, hvis Disputatser have tændt Lyset i Manges Hoveder og i mange Egne, hvor forhen det tykkeste Mørke rugede. Betragter man Doctor disputatserne fra denne Side, som de formenes, retteligen at burde betragtes fra, tør jeg haabe, at de indsigtsfulde, retfærdige og billige Mennesker ville finde dem, og de, der bære dem med Rette, ligesaa ærværdige, som min ærede Modstander heri har fundet dem latterlige, og jeg tør være forvisset om, at han ikke vil tage mig det ilde op at jeg har søgt at forsvare disse Værdigheder med Grunde, som han formeentligen uden passende Grunde har bestredet. Noget om Skoleprogrammer.