Jyllandsposten, 1838-10-01
Nyheds Post. - J Nr. 42 af den Frisindede læstes for en Tid siden et Stykke med Overskrivt: "Sneverhjertede Yttringer i et liberalt Blad, hvori hiint Blads Redaction, ved at fremsætte sine bemærkninger over den under Bogstavmærket 6 i Jyllandspostens Nr. 21 fremførte Mening i Anledning af Ussings Forslag: at de mosaiske Troesbekjendere tillægges Valgret og Valgbarhed, tillige blandt Andet siger: "Vi maae i Forbigaaende dog gjøre den Bemærkning, at det gjør os ondt, at vi skulle paa denne Maade introducere et forøvrigt vel redigeret Blad, som vi hellere venskabeligen anbefalede, fordi det danner en værdig Modsætning til de mange fade Provindsialaviser, hvoraf kun de færreste indeholde Andet end opkogte Brokker af andre Blade, med en pirrende Sauce af upaalidelige Nyheder, uden synderlige originale Afhandlinger og statsvigtige Gjenstande – kortsagt: som priviligerede og monopoliserede Blade comme il saut, hvorpaa bemærkes, efterat O's Anførte i Jyllandsposten er gjentaget - Saaledes ere Meddelerens Ord, og vi maae med samme Ærlighed, som han, oprigtig tilstaae, at det meget har forundret os, at et saa illibiralt Princip og saa inhumane Anskuelser have faaet Lov til at udtale sig i et Blad, vi dog virkelig havde troet at bibeholde en bestemt Farve." Til disse af den Frisindede, udtalte bemærkninger har nu en Hr. B. J. under Jndsendt i Khvnsposten Nr. 241 formeent ogsaa at burde give et Ord i Lauget ved hertil at fremkalde et Echo, ihvorvel han dog bemærker, at dette Blad har optaget mod 9 flere Artikler, som efter B. Js Formening end- og grundigen Punkt for Punkt have gjendreven , idet B. J. blandt Andet bemærker: "Vi kunne ikke undlade at udtale vor Forundring over, at o's illiberale Artikel er bleven optaget i et saa liberalt Blad, som Jyllandsposten. Man vil maaskee mene, at Redactionen, idet den har optaget Artikler mod O's første Skrivsammen, (Red. af den Frisindede, finder det endog urigtigt, at dette o's første Stykke ikke blev nægtet Optagelse) ogsaa bor optage dennes Forsvar; men vi maae da gjøre opmærksom paa, at o's sidste Artikel ingenlunde er et Forsvar for hans første Stykke, m. m., hvortil Jndsenderen sluttelig bemærker, at vistnok ingen vil være enig med ham i, at ethvert Blads Hensigt bor være at gavne, saasom: ved at oplyse Folket 5, ifølge hans Logik, intet at skrive imod Mosaiterne. - Oprigtigen maae vi tilstaae, at en aaben Erklæring fra vor Side dennegang saameget hellere afgives, som saadan allerede ved den Frisindedes første Foranledning var besluttet, men kun derved tilbageholdt, at selve Bladets Jndhold ved Artiklerne mod O mere end nogensomhelst Retfærdiggjørelse maatte antages at kunne overbevise Enhver om, at den Frisindedes egen Formening at Oppositionsartiklenvilde give Leilighed til at bringe Sagen yderligere paa Bane og hjelpe Debatten paa Gled netop var og maatte være vores, eftersom vi endog, forinden den Frisindede kunde erholde det tiltænkte Svar, vare Jhændehavere af de fremsendte Modartikler. Næst efter derfor at beklage, at netop en saakaldet sneverhjertet Yttring, skulde, i Forbigaaende, tjene til Jntroduction af vort Blad i den Frifindede", som dog sikkert i al Fald danner en Undtagelse i Regelen, vilde det imidlertid dog ei have været os ukjært, om den Frisindede, for ei hos Undviede at belaste Redactionen selv med Skin af Sneverhjertethed. – (et Prædikat, vi oprigtig talt ei formene at tilkomme den, mindst paa en Tid, da Aabenhjertighed mulig med mere Grund kunde bebreides den) - havde bemærket, at Jyllandspostens Redaction angaaende Mosaiternes Valgbarhed i Bladets Nr. 17 saalunde udtaler sig: "Naar Ussing i den 5te Post foreslaaer, at de mosaiske Troesbekjendere tillægges Valgret og Valgbarhed paa samme Maade, som de christelige Religionsbekjendere, hvor de ere i Besiddelse af de dertil fornødne Egenskaber, da tiltræde vi her aldeles Forfatterens Mening, som isærdeleshed er samstemmende med Principet, hvorefter saavel Repræsentanter som Raadmænd i Kjøbstæderne ifølge den nye Communalanordning kunne vælges, hvorved Udelukkelsen fra Stænderforsamlingen danner en paafaldende Modsigelse. Thi efter en Fremstilling, som denne, fandt vi det i flere Henseender aldeles overflødigt og endog upassende at ville nægte Optagelsen af O's fremsendte Betænkninger om Ussings Skrivt, fordi Artiklen i den enkelte Punkt udtalte sig imod Mosaiternes Valgbarhed, som saaledes var i Strid med Redactionens Overbeviisning, eftersom en Meningstvang som den, hvor Redactionen skulde opkaste sig til Censor og Dommer over en Forfatters Anskuelser og kun optage, hvad der behagede den, ingenlunde stemmer med den Agtelse, vi antage at skylde dem af vore ærede Medborgere, som vi i Jyllandsposten have aabnet Leilighed til at udtale sig baade pro og contra om forskjellige Materier af almeen Jnteresse, og som formenes at burde være en aldeles væsentlig og nødvendig betingelse ved en Folketidende af nærværende Blads Natur. Naar derfor den Frisindede, endvidere havde troet, at vort Blad vilde have bibeholdt en bestemt Farve, skylde vi ogsaa denne Henseende at bemærke, at ligesom denne bestemte Farvel endog i høieste Grad maa respecteres i vore hæderfulde liberale Blade, som ved vore kundskabsrigere Brødre have deres Udspring i den intelligente Hovedstad, Foreningspunctet for en høiere Virken, som ved hine Redactionerendog er ubetinget nødvendig, saaledes formene vi netop, at den Tvang og Gene, at ville forlange, at de Redactionen tilstillede Bidrag, hvorved Folket er givet Leilighed til frit at udtale sig, alene skulde spille i en bestemt Farve, vilde være en Fordring til Publicum, der ei kunde stemme med billighed og det almene Ønske; ligesom vi endog antage, at Tiden tilstrækkeligen har beviist, at Aarsagen, hvorfor vort danske Folkeblad, saa lidet opfylder sin Bestemmelse som Folkeblad betragtet, netop er den: at Folket heri ei udtaler egen Mening, men kun den, der er stemmende med et Selskabs og saaledes rettet efter dettes Anskuelser. Taaler altsaa ei dansk Folkeblad, der bliver redigeret af saa udvalgt et Selskab, den Jndskrænkning, som dets bestemte Farve paabyder, da vilde meget mindre vor jydske Folketidende lade sig paalægge sligt et Snorliv. Hvor Folket gjennem en Folketidende taler til Folket, skal dette saa mene vi - ved at udtale egen Overbeviisning ei sporge om Redacteurens Mening, Selskabets Anskuelser, "Bladets Farve, m.m., thi saadanne afmaalende, afveiende og afrundende Forholdsregler fremkalde kun langtrukken og trættende Monotonie og Eensidighed; ei at tale om, at en saadan Folketidendes Redaction ved at indtage det dictatoriske Høisæde, som Censor og Dommer, mere eller mindre gjør Nationen umyndig ved efter Behag at paatrykke den et Imprimatur, der især her vilde klæde dobbelt ilde, hvor Trykningen, som bekjendt, allerede trykker selve Redactionen. Bort derfor i en Folketidende med den bestemte Farve, Lad Farvespillet her længe nok blive broget, - Retop denne Farveblanding er det, – saa troe vi - der i et sligt Blad gavner allermeest Opslaaer nu ovenikjøbet en Redaction, som her, sit Ophold i Guds frie Natur, hvor Viisdommens Lov hylder Omskiftelse og Foranderlighed, hvor Skov, Mark og Eng stedse frembyde det meest bunte Farvespil, hvor selve Himlen med sin ynderige Regnbue, som under Bladets 1ste Aargang ofte har præsenteret sig), istedetfor at indskrænke sig til en bestemt Farve, tvertimod ifører sig alle samtlige Farver, da bedes det os venligen tilgivet, at vi her følge Naturens Anviisning og ligesom Regnbuen kun udelukke, hvad man i Malersproget og daglig Tale kalder fort" – en Uting, som ingen Hjemmel finder hverken paa Himmel eller Jord, Mark eller Skov, og hvis Farvestof kun slet vilde klæde hvilkensomhelst Redaction. - Skulde Spotteren imidlertid gjøre sig lystig overen saadan Redactions Attributer, som liig den listige Chamælen forandrer Farver ved hver ny Gjenstand - nu velan, dette kunne vi oversee, men glemme maa man ei derhos, at just det rigtige Forhold af alle Farver, tilbørlig sammenblandede, danner det farveløse Hvide." Saameget om den bestemte Farve, skulde Nogen antage, at vi i anden Betydning mangle den, haabe vi dog, at Tycho Brahes Symbolum, von haberi, sed esse, ikkedestomindre for endeel ogsaa passer sig paa os, og i denne Overbeviisning maa man trøste sig. - Hvad Hr. B. J. fordrer af Jyllandsposten mere, end hvad han der selv finder fuldstændig Gjendrivelse Punkt for Punkt af O's illiberale Artikel, det indsee vi aldeles ikke, især naar han heel inconseqvent, tvertimod den Frisindedes Formening, at o's første Artikel ei burde være optaget, kun vilde have o's sidste Artikel nægtet Optagelse i Bladet; men vi spørge da Hr. B. J., om han vil finde den Fremgangsmaade liberal og forsvarlig mod en Forfatter, først at optage hans Afhandling, senere i samme Blad dennes Gjendrivelse og nu sluttelig nægte ham et kortfattet Giensvar, om dette ogsaa ei indeholder strikte Forsvar af det tidligere Deponerede, eller om han ei finder mere Føie til Antagelsen af det Princip, at Kampen for Oplysningen netop nyder Fremme ved at lade Folket udtale sig over de Materier der ere Gjenstand for selve Stænderforsamlingen, som her i andet Fald vilde danne en frappant Undtagelse og som dog vilde være en Absurditet, at forbyde omhandlet i en Folketidende, hvor fortrinsviis en saadan Sags Discussion bør finde Plads, hvorom den oplyste Mosait kun vil kunne nære den Overbeviisning, at ethvert Dølgsmaals=Paalæg om fri Meningsyttring her vilde være ilde anbragt og mulig meere skade end gavne den gode Sag, der aldrig skyer Lyset. Hr. B. J's iøvrigt sindrige og veludtænkte Appel til Trykkefrihedsselskabets høitagtede Skriftcommittee", om at udtale sig denne Gjenstand angaaende, vil derfor under Tingenes nærværende Forhold være aldeles frugteslos, da Selskabet, som bekjendt, meest under den fornuftige og rolige Passivitet.