JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Corsaren, 1841-09-10
Nogle Spørgsmaal og Svar. Sp. Hvad Forskjel er der imellem en Taskenspiller og en listig Minister? Sv. Hiin kan blænde Publicum, men ikke sine Medspillende; denne kan blænde sine Medspillende, men ikke Publicum. Sp. Hvad Forskjel er der paa Professor Sibbern før og nu? Sv. For kunde han godt udville en indviklet Sag; nu kan han daarligt indvikle en udviklet Sag. Sp. Hvorfor er Herlufsholms Skole hvid? Sv. For at den kan blive rød.
Corsaren, 1841-09-10
Hr. Corsar! I Deres forrige Nr. opdagede jeg med Forundring. at De er saa uvidende, at De kunde antage den Snog, som bed Pigen ude ved Sorgenfri, for en Hofsnog. Dette røber et saadant Ubekjendtskab til Hofsnogenes Natur og Væsen - at de skulde bide en Pige! man tænke! - at en Examination over en af mine yngste Elever vilde kunde belære Dem, hvorfor jeg herved tilstiller Dem en ordret Afskrift af en saadan Examination. Jeg. Kan Du sige mig, min Dreng, hvad en Hoffnog er for et Dyr? Dr. Det er en Snog, der lever ved og af Hoffet, snoer og dreier sig der efter Enkeltes Villie, bader sig i Naadens Solstraaler, og om hvilke man, ligesom om de andre Arter Snoge, ikke ret veed, i hvad Hensigt den gode Gud har skabt dem. Jeg. Hvor trives denne Sort Dyr bedst? Dr. J saadanne Lande, hvor Beboerne ikke have bortryddet alle Bustadser, skjulte Kroge og forfaldne Muurværker, henhørende til Hoffet; men forresten findes der Exemplarer af dem overalt, hvor der er et Hof. Jeg. Kan Du da sige mig, hvor i Danmark de specielt opholde sig? Dr. Paa de Steder, hvor Solen staaer stærkt paa, og da helst i gamle Bygninger med Hauge til, for Ex. nede ved Prindsens Palais. Jeg. Men ifølge det, Du der siger, skulde man jo troe, at Hofsnogene kun kunde trives om Sommeren; thi om Vinteren staaer Solen just ikke stærkt paa der. Dr. De maae da holdes i Live ved kunstig Varme. Saaledes forbrugtes før hver Vinter 150 Favne Brænde for at opvarme en enkelt Hofsnog. Jeg. Meget rigtigt, min Dreng. Hvorledes inddeler Du Hofsnogene? Dr. De kunne inddeles: 1) Efter deres Natur. 2) Jfølge visse ydre Kjendetegn. Jeg. Vel! Jfølge deres Natur? Dr. I giftige og ikke giftige Hofsnoge. Giftige ere især de, der ene og alene leve af Gratiola; thi i stor Dosis virker herba gratiola som Gift. Jeg. Hvor voxer gratiola? Dr. Før voxede den iflæng; men nu, da der er skeet saa mange Forbedringer i Statshuusholdningen, er der anviist den en særegen Have, under Navn af: gratiola secretariata. Jeg. Det er altsaa ifølge deres Natur; men nu den anden Inddeling? Dr. Efter ydre Mærker indtage de en høiere eller lavere Rang i Dyreklassen, eftersom de enten have hvide eller blaae Striber paa den øverste Deel af Kroppen, Ringe, Kors eller Stjerner for paa, gule Prikker eller Pletter paa Ryggen o. s. v., eller ogsaa en Forening af flere af disse Mærker. Saaledes staae de Snoge med de blaae Striber høiest, medens de simple, glatte, med Sporer ude i Enden, staae langt nede i Klassen, og det er først efter flere Aars Forløb, at de smukke Mærker voxe ud paa dem og de altsaa stige høiere i Rang og Værdi. Jeg. Rigtig, min Dreng! rigtig. Kan Du endnu blot sige mig, hvorledes man kan fordrive dem. Dr. De kunne ikke fordrives, saalænge der existerer gratiola. Heraf, Hr. Corsar, kan De uddrage den Underretning, De saa høilig trænger til. Jmidlertid forbliver jeg Deres ærbødige ...... Jnstitutbestyrer og Naturforsker.
Corsaren, 1841-09-10
Theatret. J Tirsdags Aftes opførtes "den Stumme i Portici". Jfr. Rinda Lund, der spillede den Stumme, gjorde slette Miner til godt Spil, og Publicum gjorde  gode Miner til slet Spil.
Corsaren, 1841-09-17
Charivari. "Corfarens" Redaction har i et høitideligt Møde besluttet at udstede en Tak-Adresse til de jydske Mænd som den 9de dennes (den sidste Væddeløbsdag) udenfor Randers commanderede Dragonerne, der gjorde Mine til at ville angribe dem: "Sablen ind og det strax", samt en Lykønsknings-Adresse til sidstnævnte i Anledning af, at de vidste at gribe den klogeste Forholdsregel herimod: – lystre. Endvidere vil "Corsaren indgive en Petition til høiere Vedkommende om, at nogle af disse jydske Mænd maae anlægge en Skole her i Kjøbenhavn for Borgerfolk og deres Børn, hvilken Skole passende kunde gives Navn af: "Efterslægtens Realskole." - Ved hine Væddeløb i Randers var der om den ene Præmie (600 Rbd.) kun een Concurrent, nemlig Hertugen af Augustenborgs Hest. Den fik altsaa Præmien blot ved at gaae Banen rundt, men blev derpaa modtagen med en almindelig Piben. Vil man da ikke længere tillade fyrstelige Heste at tage Penge uden Arbeide?
Corsaren, 1841-09-17
"Den Frifindede" siger, at Kammerjunker Ramert staaer i Spidsen for en Jnspection (Toldinspectionen), hvis øvrige Medlemmer hvarme uden at skinnen. Deres Varme maa imidlertid ikke virke stærkt paa deres Underordnede, siden disse saa ofte ere nødte til selv at varme sig.
Corsaren, 1841-09-17
Ved Concerten i Rosenborg Slotshave i Onsdags Eftermiddag spilledes "Slaget ved Waterloo". Spillet var meget udtryksfuldt: Man hørte Østerrigernes Fremmarsch og Franskmændenes raske Fremtrængen, Commandoraab, Signaler, Skud, Kamptummel o. s. v., indtil endelig den franske Friheds marsch døde hen for Konge marschen. Ak, ja! Slaget ved Belle-Alliance var meget ulykkeligt.
Corsaren, 1841-09-17
Efter at den store Militaircommission efter henved 1 1/2 Aars Arbeide er kommen til det foreløbige Resultat, at den hele danske Armee bør bære: 1) Kjole, 2) Buxer, har den faaet Forlængelse paa ubestemt Tid til at fortsætte fine Arbeider.
Corsaren, 1841-09-17
J Holsteen klager man meget over Postvæsenet. Den stærkeste Bevægelse, som Generalpostdirectionen endnu har fremkaldt der, er bevirket ved Standsningen af de private Ugevogne.
Corsaren, 1840-12-04
3. "Babel" eller "Babylone". En Samling Oversættelser af franske Noveller. Andr. Fredr. Høsts Forlag. Om kort Tid bør udkomme et Værk ved Navn Syndfloden, og til dette bør alle mulige Skribenbenter contribuere for at faae det saa stort, at det kan oversvømme Publicum og kvæle det: saa have Skribenterne dog opnaaet, hvad de saa længe have arbeidet paa. Men, indtil dette literaire Kjæmpearbeide udkommer, bor man nøies med "Babylone", et Værk, der i det Uendelige vil levere franske Noveller paa Dansk. Udenpaa hvert Hefte af denne Bog eller rettere: udenpaa hver Bog af denne Uendelighed staaer der afmalet et Taarn, som bygges af Bøger, og alle disse Bøger ere Folianter: et Beviis paa, at de ikke due noget. En saa sielden Oprigtighed hos Folk, at de udenpaa deres Bog sætte et Maleri, der forestiller dens Daarlighed, fortjener imidlertid Paaskjønnelse, og man bør derfor kjøbe denne Bog. Man vil da opdage en ret mærkelig Ting ved den, nemlig at bekjendte Danske have leveret Bidrag til den franske Original. Blandt disse er foruden Charles Bernard (Carl Bernhard) ogsaa Hr. Kammerherre Mylius (nu Adelsmand). Der er nemlig en Forfatter, som kalder sig Mols-Gentilhomme. Mols er aabenbart den franske Oversættelse af Møller, hvoraf Mylius er det latinske, og Gentilhomme (Adelsmand) er naturligviis sat til af en let undskyldelig Forfængelighed, da Forfatteren formodentlig nylig havde faaet sit Diplom. Denne Hr. Mols-Gentilhomme eller Hr. Mylius-Adelsmand har leveret en Fortælling: Tom Trick-, hvilket er Navnet paa den Hest, der er Fortællingens Helt, og denne Omstændighed har formedelst visse Kjendetegn yderligere bestyrket vor ovenfor yttrede Mening. Hvis nu vor Formodning er begrundet, ville vi deraf uddrage den glædelige Kjendsgjerning, at Hr. von Mylius vil forøge den Glimmer, som Adelskabet lægger om hans Navn, ved at vise, at han ikke alene hører til Adels-, men ogsaa til Aands-Aristocratiet, og det er saare priseligt.
Corsaren, 1841-09-17
Bekjendtgjørelse. Det bekjendtgjøres herved til fornøden Efterretning, at alle de Herrer, som ved vort sidste Gildeparé beviste Præsidenten den Ære at drikke til Medaillen, nu have ladet denne afhente.
Corsaren, 1841-09-17
Taxt for Gjendøbere. En Graveur 60 Rbd. En Student. 60 Rbd. En Spisevært 30 Rbd. Familier gives 25 pCt. Rabat. J større Partier endnu Mere, efter Overeenskomst. Det er nu usædvanligt længe siden, at "Kjøbenhavnsposten" har faaet en Proces paa Halsen. Vi foreslaae den derfor at skaffe sig en Sag med Hestgarden. Derved vil den faae Leilighed til hver Dag at skrive et Stykke om Hestfolk, og derved ville Hestfolkene faae Noget at bestille.
Corsaren, 1841-09-17
Politik. Spørgsmaal. Hvorfor er Grosserer Nathanson nu saa vred paa Melbourne og de øvrige Whigger? Svar. Fordi Peel og hans Toryer nu have Magten i Hænde. Sp. Vilde Grosserer Nathanson da ogsaa kaste Vrag paa vor Minister Stemann og hans Fæller, naar de Liberale engang fik taget Magten fra dem? Sv. Hvorfor ikke? Han har jo Privilegium paa politik. - Striden mellem Reergaard og Nathansen er nu endt saaledes, som man maatte vente det. Da nemlig Theoretiteren Neergaard ville komme frem med sin Theori mod Practiteren Nathansen, practiserede denne sig bort.
Corsaren, 1841-09-17
Literaire Anmeldelser. I. Chalybæus's "Historisk Udvikling af den speculative Philosophi fra Kant til Hegel," oversat af S. Kattrup. Philipsens Forlag. Det er Ret. Lad os kun faae mange af dette Slags Bøger. "Philosophien er Folkenes Læremesterinde". Den lærer dem at raisonnere.
Corsaren, 1841-09-17
II. "Schweitzerkronik", bestemt til Oversættelse, ledsaget af en Mængde Staalstik. Høst's Forlag. J stulle i dette Værk læse om et lille Folks Bedrister, om : hvorledes det gjorde sig frit uden at krænke Andres Frihed, hvorledes det forsvarede sin frie Arne mod Østerrigs Voldsmænd, hvorledes Tell stred og Winkelried opoffrede sig. Og læser disse Fortællinger! Hjertet skyder sig op i Livet under Læsningen - tilsidst skyder det sig maaskee op til sit rette Sted.
Corsaren, 1841-09-17
Nogle Nyheder á la "Aarhuus Avis". 1. J forrige Uge gik en Amme inde i Rosenborg Have med et lille Barn. Jmedens Ammen her passtarede med nogle Bekjendte, hun traf paa, fik Barnet fat i en Snegl og pustede paa Sneglen. Men Potter tal ved Sneglen, som ikke forstod Spøg! Den foer ud af sit Huus, ind i Barnets Mund, ned i Luftrøret og sugede sig fast for dette, saa at Barnet, uagtet det øieblikkelig bragtes hen til en Barbeer, var dødt, inden det kom hjem. Folk, der vare Vidne til denne sørgelige Tildragelse, bemærkede, at det var en usædvanlig hurtig Snegl. 2. En græsselig Ulykke er i disse Dage arriveret her i Byen (Kjøbenhavn). En ung Student lukkede sig inde paa sit Værelse og greb to Pistoler, een i hver Haand, og snittede, idet han afskjøb disse paa sit Hoved, hele sit Underliv op og døde deraf. Man siger, at Melancholi var Aarsagen til denne fortvivlede Gjerning. 3. En anden græsselig Ulykke arriverede i de samme Dage. En Pige, der conditionerede i et Huus i 4de Etage, skulde polere Vinduer. Jmedens hun sad i det aabne Vindue og polerede, kom hendes Madmoder og spurgte, om hun havde hentet Svedsker til Suppen. Pigen blev herover saa bestyrtet, at hun tabte Contenancen og styrtede - ud af Vinduet. J Faldet tørnede hun imod et Skuur, som betydeligt svækkede Faldets Hurtighed, saa at hun, mærkeligt nok! ingen Skade tog, men gik roligt op og polerede Vinduer paany.
Corsaren, 1840-10-08
Kongens Tilbagekomst. Naar en Konge, efter at have udført en stor og hæderlig Gjerning for Folket udenfor sit Lands Grændser, vender tilbage til sit Hjem, da gaaer Folket ham imode paa hans Vei, og dets Glæde og Taknemmelighed lyder til ham i mægtige Jubelraab. Eller naar Sygdom har fængslet ham til Leiet og længe skjult ham for Folkets Blik, da vil det, første Gang han derefter træder udenfor sin Kongeborg, flokkes om ham i talrige Skarer og tolke sin Glæde over atter at see ham fri for Lidelse og Smerte. Eller og, naar han besøger de Egne, hvor Synet af Landets Hersker er sjældent, da vil man kappes om at vise ham, at Afstanden ikke gjør Kjærligheden mindre. Der er intet Nedværdigende, intet Feigt og Lavt deri, at Folket paa denne Maade bøier sig for Kongen og viser, at hver Enkelt seer op til ham som til Landets ypperste Mand. - Der vil endnu være mange andre Leiligheder, hvorved Folk og Fyrste mødes paa lignende Maade, og ethvert saadant Møde vil være til Hæder for Begge, selv om Foranledningen dertil er nok saa ringe, naar blot en sand og naturlig Følelse er i Glæden, naar Folket samler sig af egen Drift, eller rettere, naar det er Folket selv, der samler sig for at yttre Folkets Følelser. Denne Sandhed og Naturlighed i Glæden er det altsaa, hvorpaa det kommer an. Ethvert ved Kunst og Møie frembragt Glædesraab, enhver selvtagen Meningsyttring paa Folkets Vegne, er til Skam for dem, som fremføre den, og hædrer ikke den, det gjælder. Det er ikke vor Hensigt, efter disse almindelige Betragtninger at gaae ind paa Afgjørelsen af det Spørgsmaal, om der, kan tillægges de Glædesyttringer, som fandt Sted ved Kongens Tilbagekomst her til Byen, nogen Vægt som udgaaede fra selve Folket; om der kan siges, at det var Borgere, som droge ham imøde, Borgere, som lyste for ham med Fakler, og Borgere, som trak hans Vogn igjennem Gaderne - Kongen vil ikke have dømt mindre upartisk herom end den Deel af Folket, der var tilstede som Tilskuere. For denne vor Mening om Hs. Majestæts upartiske Dom borger os et Factum, som fandt Sted omtrent paa samme Tid, og som er saa bekjendt, at vi her blot behøve at antyde det. Man veed, at nogle enkelte Mænd havde tiltaget sig at ville modtage Kongen paa Byens Vegne med Fakkeltog og Sang, at de ville gjøre dette til en politisk Manifestation, der skulde overbevise Kongen om Stadens Sindelag, og at de derved vilde have den Mening taust gjort gjældende, at de, som ikke istemmede deres Glædesraab, vare Fjender af Kongen, Fjender af Lov, Orden og Ret. Denne Modtagelse frabad Kongen sig, og vi have i denne Omstændighed fundet et glædeligt Beviis, paa, at Hs. Majestæt har forstaaet rigtig at vurdere ogsaa de Glædesyttringer, som han ikke kunde forhindre, og at han ikke har miskjendt dem, som med stille og lydløs Glæde saae ham vende karsk og vel tilbage, idet det var den Glæde, som hans Regjering snarest kunde vente; thi endnu er denne de stille Forventningers og Forhaabningers, ei den høie Glædes og Jubelens Tid.
Corsaren, 1840-12-04
Den 3die December. Jeg husker godt denne Dag for et Aar siden, ja jeg troer, at den vil aldrig gaae mig af Minde. - Klokken kunde omtrent være 11, og jeg sad i mit Værelse og læste, da min Værtinde traadte ind med en meget bekymret Mine og fortalte, at "Folk sagde, Kongen var død." Man havde i den sidste Tid saa ofte sagt Kongen død, at jeg aldeles ikke brød mig om disse Ord og temmelig ærgerlig svarede: "Aa, vist ikkel Troer De, at Kongen kan døe saadan uden videre?". - Dette Argument beroligede meget min Værtinde; men i samme Øieblik aabnedes Døren, og en af mine Bekjendte, en overspændt Radical, styrtede ind under Raabet: "Le roi est mort, vive le roi! leve Constitutionen!" og bragte fuldkommen Vished om Efterretningens Sandhed. Jeg tilskriver hiint Raab Skylden for, at jeg ikke hørte Budskabet med den Sorg eller det Veemod, som ufeilbarlig under andre Omstændigheder vilde blevet vakt hos mig ved at høre, at Kongen var død, Kongen, denne Mand, som jeg fra min Barndom af var bleven vant til at betragte med den dybeste Ærefrygt og Pietet, med frygtsom Hengivenhed, som hele Landets Hersker og Beskytter. Tvertimod var min første Følelse nu et ubestemt, begeistret Haab, og jeg gav mig næppe Tid til at gribe Hat og Stok for i Selskab med min radicale Ven at ile ud til Amalienborg. Paa Gaden lød Generalmarschen. Det var første Gang i mit Liv, at jeg hørte denne Marsch, og den lød nu for mig som en Stemme, der talte til Folket, og kaldte det frem til et mægtigt Liv. Og allerede syntes mig dette Liv at begynde i Byens Gader. Folk løb imellem hinanden og fortalte den store Nyhed, Militairet ilede til Allarmpladsene, og Trommerne hvirvlede, medens enkelte Snefokke fog omkring, drevne frem af en kold Nordenvind. Vi kom til Amalienborg. Den nye Konge traadte frem paa Altanen og hilsede sit Folk, og Folket hilsede ham igjen med et tordnende Hurra. Jeg har aldrig for raabt Hurra, hverken for en Konge eller for et andet Menneske; thi jeg har aldrig havt rigtig Anledning dertil; men den Gang raabte jeg Hurra, og jeg raabte af mit fulde Hjerte, jeg kunde i det Øieblik have givet mit Liv for den Mand, som stod der oppe paa Altanen og vinkede med det hvide Tørklæde. Ja, jeg kunde have givet mit Liv for ham; thi han syntes mig at bære Danmarks Lykke i sin Haand. Nu - senere er hiin Dags øieblikkelige Begeistring bleven kølnet. Mindet og Fredrik den Sjette, om det, han var, og det Gode, vi skylde ham, og Smerten over hans Tab, har gjort sig gjældende hos mig. Og nu skal jeg aldrig glemme ham. Jeg skal ingen Sørgefest og ingen Sørgesange behøve for stedse at erindre, hvad Danmark tabte i Fredrik den Sjette. Men - le Roi est mort, vive le roi! Leve C-!
Corsaren, 1841-09-17
Uddrag af Gardens lille Catechismus. Fra Gorm den Gamle indtil Americas Opdagelse findes aldeles Jntet optegnet i Protocollen. Skrivekunsten var maaskee endnu ikke opfunden. Først 40 Aar efter Americas Opdagelse lærte en Garde-Officier at strive. Nødvendigheden bød det, da der skulde forskrives et Oxehoved Rum og et Fad Sukker tilligemed Citroner. De berømmelige Bedrifter, som GardeOfficiererne have udført før den Tid, beroe tildeels paa Myther og Traditioner. Saaledes skal en GardeOfficier have villet deeltage i et Korstog til det hellige Land, men kunde ikke komme afsted formedelst Gjæld. Alligevel hialp han til Erobringen af det hellige Land; naturligviis indirecte, nemlig ved at skrive Sultan Saladin et meget grovt Brev til og ved at udstøde Trudsler mod Sultanen. Som bekjendt hadede Christian den Anden Adelen og som en Følge deraf ogsaa Garde-Officicrerne. Alligevel havde en Officier Mod til at række Tunge af Kongen - da denne flygtede fra Danmark; men senere skal Officieren have faaet et dygtigt Øresigen herfor af Ambrosius Bogbinder paa Gaden. Officieren stevnede Ambrosius for Retten og fik det bragt dertil, at Ambrosius blev idømt en Mulct af 4 A og desuden maatte forpligte sig til ikke oftere at slaae Officieren. - Fortegnelsen over Meriterne begynder med Anno 1533, og vi ville uddrage dem her i chronologisk Orden: Anno 1533: Forbudt en Mand at ryge Tobak forbiPalaierne. 1570: Forbudt en Mand at ryge Tobak forbi Palaierne. 1583: Forbudt en Mand at ryge Tobak forbi Palaierne. 1639: Givet Ordre til at slaae Armen itu paa enhver Snedkersvend, der røg Tobak forbi Palaierne. Ordren blev punktlig fulgt. Samme Aften stort Gildeparé. 1640: Bedet en Mand meget høflig at tage Cigaren af Munden. 1641: Arresteret en pæn lille Mand, der røg Tobak forbi Palaierne. 1652: Vandt en Officier Punsch-Præmien hos Minni; samme Aar en Anden SpisePræmien hos Fousannez. 1675: Stor Monstache-Udmaaling og paafølgende Moustache-Afragning - for at lade dem voxe ud paa Ny. 1676: Forbudt en Mand at ryge Tobak forbi Palaierne. 1683: Drak en Officier sig kanonfuld paa Vagten, og besad alligevel den Beskedenhed ikke at gaae til Hove men at sidde udenfor Palaierne paa en Steentrappe. At han derfor fik sin Afskeed var jo ikke hans men Kongens Skyld. Samme Aften blev der paa Vagtstuen afsjungen en Sørge-Cantate. 1692: Gik 3 Officerer paa Jagt, og kom hjem med en Deel Vildt, hvormed de gjorde. sig tilgode. 1698: Da den store Billedhugger Albertus Sørensen ankom hertil, forsvarede en Gardist og en simpel Lieutenant Colonnaden ved Amalienborg paa det tappreste imod 20,000 Mennesker. Gardisten overgav sig strax. Lieutenanten havde allerede i Forveien begivet sig bort. 1699: Udfordrede en adelig Officier en dito borgerlig, fordi han var borgerlig. Da den Første saae, at den sidstnævnte ikke blev bange derfor, omfavnede han ham og tog Udfordringen tilbage.
Corsaren, 1841-09-17
Theatret. J Mandags Aftes lod Directionen opføre "Zanetta" eller "Spøg ikke med Jld!" - Ved Stykkets Slutning opførste Publicum til Gjengjeld: "Hys - ys - ys!" eller "Spøg ikke med Publicum".
Corsaren, 1841-09-17
Da hele Oplaget af "Corsaren" for indeværende Qvartal er udsolgt, maae vi bede de senest tiltraadte og mulig endnu tiltrædende Abonnenter undskylde, at der ikke kan tilstilles dem Exemplarer før fra Begyndelsen af October, da Oplaget bliver forøget. Skulde imidlertid den meget behagelige Tilgang af Abonnenter blive saa stor, at et nyt Oplag derved blev fornødent, da skal et saadant uopholdelig blive besørget. Foruden de ordinaire billetter er dennegang Brev til Dhrr. A. M. A. og Sanguinus (det sidste har allerede henligget i otte Dage).
Corsaren, 1841-09-24
Charivari. Feften paa Sorgenfri den 16de dennes. Man kan i Ordets egentlige Forstand sige, at de servile Blade ikke kunne lade Kongehuset være i Fred. Saasnart dette holder en lille Festlighed eller, som nys paa Sorgenfri, overtager en Herremands beskednere Rolle og i en glædelig Anledning gjør et Gilde for Godsets Beboere, saa komme hine Blade strax med deres svulmende Beretninger og nøde Andre til det deelicate Hverv at modsige dem. De give det Hele Præget af en Folkefest; enhver Sang der bliver afsungen, er en Folkesang; enhver Bog- eller Børstenbinder, der skriver en saadan Sang, er en Folkedigter; enhver Bespiisning paa tre Stykker Smørrebrød og et Kruus Øl er en Folkebespiisning. "Det er Nationens Repræsentanter, som ved en saadan Leilighed ere tilstede," ville de hertil svare: "det hele Folk kunde jo ikke komme og maatte altsaa lade sig repræsentere." - Men nu have jo alle hine Blade paa det omhyggeligste søgt at bevise, at Folkerepræsentation er en mislig Ting: at den aldeles ikke kan siges at være udgaaet af Folkets frie Villie, at den tidt og ofte udgiver sin individuelle Mening for Folkets, hyppig voterer her i Veiret, hvad Regjeringen, (og til denne hører jo for simple Folk Politimesteren) forlanger, lige saa ofte lader sig lede af private og egennyttige Bevæggrunde, og især i republicanske Stater ikke veed at overholde Tact og Sømmelighed. - Dog, vi ville ikke fortsætte dette videre, for at man itte skal troe, at vi ville søge at nægte, at ikke mange Folk vare glade paa hiin Dag baade af Kjærlighed til Kongehuset, af Kjærlighed til sig selv og af Kjærlighed til de tomme eller ikke nok fyldte Knaphuller paa det venstre Bryst. Vi ville blot af den ovenfor berørte Grund levere en historisk og sanddru Beretning om Festen: Kl. 3 om Eftermiddagen overraskede en Deputation af Sognefogder Deres allernaadigste Majestæter med en allerunderdanigst Lykønstning og med den allerunderdanigste Bøn, at Allerhøistsamme allernaadigst vilde behage. at træde udenfor. Hs. M. Kongen havde til Gjengjeld beredt de Gratulerende en lignende Overraskelse og ladet indrette to Dandsepladse til dem. Paa begge Sider var man meget fornøiet herover, thi det er netop den stjønneste Overraskelse, som ikke kommer altfor overraskende. Alle de, der indfandt sig, mødte frivillig efter Lilsigelse fra Præsten og Politimesteren. Thi det er netop den skjønneste Frivillighed, som skeer efter Tilsigelse. Bønderne og Fiskerne bleve efter at have raabt Hurra vederivægede med Smørrebrød og Øl. De fik ingen Spiritus, som man troer, fordi Hs. Majestæt ynder Maadehold. Men det er netop det skjønneste Tractement, som skeer med Maadehold. Festen endte med, at Fiskerne geraadede i et broderligt og samdrægtigt Slagsmaal; thi det er netop den skjønneste Fest, som ender med Broderlighed og Samdrægtighed.