Berlingske Tidende, 1829-03-17
Den 26de Februar blev Underhusets Jndvilligelse i Overhusets Amendement til Hr. Peels Bill indbragt i Overhuset. J Anledning af en Petition for Emancipationen fra Dublin, som Lord Anglesea overrakte, og hvorved han erklærede, at han vilde ønske, at han kunde gjøre Petitionairernes Ord til sine, reiste sig en Debatte mellem ham og Marquis Londondery, som beskyldte Lorden, at han var vankelmodig i sine politiske Anskuelser siden han nu ikke syntes tilfreds med Foreningens Opløsning ved den antagne Bill. Lorden udviklede sin tidligere yttrede Anskuelse om Foreningen og om Billens Overflødighed. Derpaa reiste LordPlunkett sig for at forsvare sig mod Lord Longfords imod han indirecte i hans Fraværelse gjorte beskyldning, thi Longfordhavde i Mødet den 24de paastaaet, at Aarsagen hvorfor Billen, 1825 havde viist sig saa uvirksom, maatte søges i den skjødesløse Maade, hvorpaa den var affattet, og han (Plunkett) havde netop, som daværende Medlem af Underhuset, i sin Tid indbragt den der. Først sagde Lorden, at han var tilfreds med den antagne Bill, fordi han ansaae den nødvendig, for at i den ophævede Forening engang igjen skulde opstaae, naar maaskee nogle høist Exalterede ikke, saae deres Forventninger opfyldte. Jkke troede han, at Foreningens Medlemmer have havt oprørske Hensigter, ligesaalidt som man kan sige, at der i Jrland har fundet noget Oprør Sted, men Faren ved Foreningen var efter hans Formening i den forunderlige næsten despotiske Magt, som den udøvede over den offentlige Mening. Dernæst vendte han sig til den mod ham fremførte beskyldning, hvis Vægt han følte, og troede sig derfor saa meget mere berettiget til at bevise, sin Uskyldighed. Som attorney general for Jrland havde han i Forening med den daværende attorney general for England, den ædle Lord, som nu sidder paa Uldsækken, affattet Billen, men i den Tanke, at den skulde blive efterfulgt af en Bill til Bortryddelsen af Katholikernes Besværinger. Han skulde ellers aldrig have givet sit Samtykke til hiin, og hellere have taget sin Afskeed. Billen gik igjennem, men Besværingerne vedbleve, og Foreningen vedblev at paastaae, at dens Medlemmer havde Ret til at forsamle sig for at berraadslaae om disse selvsamme Besværingers Bortryddelse. Det kan ikke være deres Skyld, som have affattet Billen, ligesom det er os at Billen selv ikke var gaaet igjennem med en stor Stem fleerhed, hvis man ikke i begge Husene havde betragtet den som Forløber for en anden Bill til Katholikernes Understøttelse. Derpaa gjennemgik han særskildt Lordens Ankeposter, og viste, at der kun havde været to ubetydelige Tilfælde af Mytterie (riot), som strax vare blevet dæmpede. De andre Beskyldninger retorqverede han paa den brunsvigske Klub, til hvis Forsvar Lorden havde reist sig, og endte med at bede Lorden, som var saa stærk i at criticere, om at han vilde betroe ham, hvad Forholdsregler, han vilde have foreslaaet; han tvivlede da ei paa, at han skulde faae Leilighed til at giengielde ham hans Høflighed mod sig. I Underhuset bleve adskillige Petitioner imod Emancipationen indbragte. Oberst Wilson, Repræsentant for York, perorerede, da han overrakte sine i Kingston-upon-Hull bosiddende Constituenteres Petition saa svulstisk og vehement imod Emancipationen, at hans lange Foredrag næsten heelt igjennem ledsagedes af Latter. Perioder som den følgende: "jeg fortrøster mig til at Forsynets Haand vil skjænke min kongelige Herres ædle Hjerte Kraft til at standse den ødelæggende Strøm, hvis Vover true med at overskylle Staten, vare ikke sjeldne i dette høist besynderlige Foredrag.