Berlingske Tidende, 1836-04-11
Den Kongelige Commissarius erklærede sig for den af Proprietær Tutein udtalte Mening, med Hensyn til Spørgsmaalet om § 12 i Fdn. af 15de Juni 1792 var hævet; dog bemærkede han, at dersom det Bøndergods, som blev tilbage, efterat en Deel deraf var henlagt under Parceller af Hovedgaarden, blev mindre end 200 Tønder Hartkorn, saa vilde Hovedgaardstaxtens Frihed, derved gaae tabt. Hvad Committeens tiende Jndstillingspunkt angik, da antog han vel, at Lovgivningens Aand var meget imod, at Hoveri indførtes, hvor det alt var afskaffet, men erkjendte det dog for problematisk, om ei en ny Lovbestemmelse i denne Henseende var nødvendig, thi dersom Analogien af Fdn. 6te December 1799 her alene skulde tjene til Regel, saa vilde Bevilling ei vel kunne nægtes, naar det godtgjordes, at Gaarden kunde taale Byrden af Naturalhoveriet. Et Medlem bemærkede, at det, for at have nogen fast Mening om denne Sag, ikke var nok, at man erkjendte Hoveriets Skadelighed, for begge Parter, men man maatte tillige kjende Grundene til, at det, hvor uhensigtsmæssigt det end er, ikke var blevet afskaffet. En af disse Grunde laae i Mangelen paa at kunne erholde Folk, især i den travle Tid, da den simple Mand ikke altid, naar han havde Mere end det Allernødtørftigste, havde Lyst til at arbeide; denne Mangel kunde ved afhjælpes derved, at Godseieren opbyggede endeel Huse, men dette var et meget bekosteligt Foretagende, som ofte oversteg hans Evner. En anden Grund var den, at Bonderne ikke allevegne vare tilbøielige til at give passende Vederlag for Hoveriet; alle de til Forsamlingen indkomne Andragender indeholdt saaledes heller ikke noget levende udtalt Ønske om at blive befriet for samme mod en passende Afgift, de gik alle ud paa at faae denne bestemt af Kongen eller ved en Commission, og i intet af dem klage des der over, at der var gjort passende Tilbud, som vare blevne forkastede. Paa mange Steder og navnligen i visse Egne af Sielland kunde Bonden heller ikke indlade sig paa den omhandlede Forandring, thi denne medførte, naar den skulde være Bonden til Nytte, Bekostninger, til hvis Bestridelse der udfordredes nogen Kapital, og denne savnede han Men ofte laae ogsaa den nærmeste Grund hos Bonden selv, idet den sjellandske Bonde manglede den fornødne Vindskibelighed, Dygtighed og Virksomhed, der udfordredes, for at han skulde kunne præstere den istedetfor H. veriet substituerede Pengeafgift. Man saae endnu paa Steder, hvor Jorderne vare særdeles gode, Bonden pløie med 6 Heste; man saae der Steen i stor Mængde uoprøddede, intet Hegn, og Ævret opgivet om Efteraaret. Den lange Vinteraften var Bonden med sin Familie og sine Folk ganske ledig. Endeligen laae der ogsaa ofte en Hindring, Godseierens Uformuenhed, der forbød ham, selv med den bedste Villie, at indlade sig paa en Forandring, der medførte betydelige Omkostninger. Naar man nu sammenholdt de nævnte Hindringer for Hoveriets Afløsning med de til dette Øiemed af Committeen foreslaaede Midler, vilde det efter Talerens Formening vist findes, at disse vare baade utilstrækkelige og utilraadelige, hvorfor Taleren maatte tiltræde Etatsraad Steenfeldts Amendement, som var Alt, hvorpaa han troede at Forsamlingen for Tiden burde indlade sig Hvad Grev Reventlows Amendements angik, da indeholdt det andet og tredie en stærkere Tvang, end Taleren nogensinde havde seet anvendt ved Lovgivningen, og som tillige var uhensigtsmæssig og upractisk, da Herredsfogderne ikke som saadanne kunde formodes at have den fornødne Jndsigt i Landvæsenet. Det fjerde Amendement var formeentligen aldeles upractisk, hvilket Taleren, ved at forklare Hoveriets factiske Beskaffenhed, nærmere søgte at oplyse, idet han udviklede, at de partielle Hoveriforeninger med Hensyn til Avlings- og Omgangshoveriet vilde medføre særdeles Vanskeligheder ved Hovedgaarde nes Drift, fornemmelig formedelst Markernes Jnddeeling i visse Hovlodder, hvis Dyrkning i saa Fald vilde medføre en adspredt og usammenhængende Drift. Det syvende Amendement anvendte, efter Talerens Formening en piinlig Tvang, idet de Godseiere, som ikke bleve forenede med deres Bønder om Hoveriets Ophævelse, vilde blive udsatte for krænkende Angreb i de offentlige Blade. Godseierne beholdt da intet andet Valg tilbage, Forend enten at indgaae en ufordeelagtig ting, eller at indlade sig i en Avisfeide.