Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1813-09-06
Fra den Tid, Freden mellem Danmark og Sverrig var sluttet i Jønkjøbing, har Hs. Majestæt oprigtig og uafladelig bestræbt Sig for at vedligeholde Venskab og god Forstaaelse med dette Naborige; men har tillige ikke kunnet dølge for Sig Selv, at den svenske Regjering, langt fra at befjæles af samme Aand, kun alt for ofte har givet Beviser paa et medsat Sindelav. - Ved hiin Fred havde Sverrig forbunden sig til, at bortfjerne Danmarks Fienders Krigskibe og Krydsere fra sine Kyster. De vedbleve imidlertid, ei allene at anholde danske Skibe tæt under den svenske Kyst, men toge dem endog i svenske Havne. Den danske Regierings gjentagne Besværinger over det Tab, som derved tilføiedes Danmark og Norges, Handel, bleve sielden besvarede, aldrig afhjulpne. Den svense, Kyst i Kattegattet forblev saaledes efter Freden i den samme fjendtlige Stilling til Danmarks Skibsfart, hvori den havde været under Krigen. Krigserklæringen, som den svenske Regiering lod sig formaae til at udstæde mod Engelland, frembragte i den Henseende aldeles ingen Forandring; og, efterat Freden igjen var sluttet med Storbrittannien, udbredte Faren for den danske Skibsfart, sig over hele den svenske Kyst. Den danske Sørmand, kunde haabe, under et venskabeligt Nabolands Kyster, at være betrygget mod Overfald og Opbringelse. Han maatte troe, at en Regiering, der ikke sjelden brammer med Frihed og Selvstændighed, vilde, for sin egen Værdigheds Skyld, hævde sine Territorial=Rettigheder mod enhver fornærmelse. Men han fandt sig skuffet i sin Forvent ring, naar han i Farens Øieblik søgte Beskyttelse og edning paa svensk Grund, hvor Fjendens bevæbnede (lartøiet ubehindrede ventede paa deres Bytte. Berøvet sin Eiendom og ofte forfulgt af Fjenden, endog op i Landet, kunde han blot beklage sit Tab, men maatte tillige føle en billig Harme over Nabolandets Uvirksomhed, i at beskytte sine Kyster. - Den Bestemmelse i Fredstraktaten, at al Eiendem, tilhørende begge Staters giensidige Undersaatter, der ved Krigens Udbrud var lagt under Beslag, skulde frigives, blev fra Danmark Side iværksat uden Ophold og med den strængeste Nøiagtighed. Derimod tilbageholdes endnu fra den Tid flere danske Undersaatters Eiendomme i Sverrig. De ofte fornyede Reclamationer og sammes Udlevering, eller Erstatning for Værdien, have kun tilveiebragt intetsigende Udslugten. eller Løvter og Godtgjørelse, som man hidtil forgiæves har haabet at see opfyldte. Men Sverrig lod det ikke forblive ved disse Beviser allene paa sit uvenskabelige Sindeelav mod Dannemark. J Begyndelsen af forrige Aar sluttedes mellem det svenske og russiske Hof et Forbund, der siden blev stadfæstet i Abo, og hvorved Sverrig erholdt Forsikring og Ruslands Bistand til at udføre den allerede lagte Plan, at bemægtige sig Kongeriget Norge. Til samme Hensigt blev et lignende Forbund senere hen sluttet mellem Sverrig og Storbrittannien. - Førend man imidlertid skred til aabenbare Fjendtligheder, vilde man ikke lade lempelige Midler uforsøgte. Ved listige og troløse Bekjendtgjørelser, som fra Sverrig bleve Til efter anden indsendte til Norge, søgte man at friste dette Riges Jndbyggere til at unddrage sig fra deres retmæssige Arvekonges Herredømme. - Paa samme Tid blev en stort Antal Skibe, som for den danske Regierings og adskillige Privates Regning efterhaanden afgik med Korn. ladninger til Norge, tilbageholdt i svenske Havne, hvor de havde søgt Tilflugt, deels formedelst Storm og Søe skade, deels for at undgaae fjendtlige Krydsere. Alle Forestillinger, som bleve gjorte mod denne voldsomme og for Norges Jndbyggere grusomme Foranstaltning, vare aldeles frugtesløse. Den ligesaa haanende, som paa disse Kornladninger uanvendelige Forrevending: at Kornudførselen fra Sverrig var forbudte, var det eneste Svar, som fra Sverrigs Side blev givet. Hensigten med at hindre Korntilførsel til Norge var umiskjendelig. Nordmanden skulde ved Hungeren tvinges til at underkaste sig Sverrigs Herredømme. - Stolen. paa sine mægtige Allierede bluedes den svenske Regjering, end ikke ved at gjøre Hs. Majestæt det Forslag, at afstaae Norge imod at erholde andre Lande, hvoraf Sverrig, ikke er i Besiddelse, og hvorover det ingen frie Raadighed har eller kan vente. - Da nu den svenske Regjering hverken ved bedragelige Forslag, der ofte vare forbundne med Trudsler, eller ved sine gjentagne Forsøg paa an friske Nordmændene til Utroskab og Frafald, kunde naar sit Maal, lagde den sin Misfornøielse for Dagen, ved at ophæve de ministerielle og Handelsforbindelser mellem begge Stater. Man paalagde Hs. Majestæts Chargd'Affaires i Stokholm at begive sig bort, og den herværende svenske Mission blev tilbagekaldt. Den danske Generalkonsul blev ligeledes bortviist fra Gothenborg. - Kort Tid derefter afbrød den svenske Regjering al Samfærsel. mellem begge Stater. - Sverrig havde saaledes allerede tilintetgjort enhver venskabelig Forbindelse med Danmark. Adgangen til de svenske Stater var spærret for enhver dan, Undersaat. - Man gik nu videre: Den sædvanlige og ved Traktater sikrede Postgang mellem Danmark og Norg giennem Sverrig blev standset. - Man forbød svenske Skibe at betale Øresunds Told, hvortil Hs. Majestæt, ifølge de ældre Traktater med Sverrig, der paa ny ere stadfæstede ved Fredsslutningen i Jankjøbing, har den upaatvivleligste Ret. - Dag - ikke nok, at svenske Skibe paa denne Maade frittoges for den Forpligtelse at erlægge Tolden i Øresund; svenske bevæbnede Fartøier have endog med Magt hindret andre Nationers Skibe fra at klarere ved Øresunds Toldkammer i Helsingøer. - Endelig har en svensk Søeofficeer skrivtlig erklæret til den Kongl. Gouvernør paa Boenholm, at have Ordre til at opbringe alle Skibe under dansk Flag, og at hindre Samfærselen mellem Christiansøe og Bornholm. Ogsaa er en Kongelig Søeofficeer kort Tid derefter, paa sig Reise fra Bornholm til Kjøbenhavn, i aaben Søe bleven anholdt af en svensk Trig, og bragt til Østad, hvorfra han endnu ikke er kommen her tilbage.