Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-01
Blandede Efterretninger. Det tyrkiske Rige. (Slutning; see forr. No.) Deres uovervindelige Afsky for Alt, som er fremmed for deres Religion og Vane, og den dybe Foragt, som de have for Alt, der kommer fra Christne, have gjort de meest oplyste Sultaners Bestræbelser, naar de søgte at indføre nogen. af deres Naboers Indretninger, aldeles frugtesløse. Jntet kan beseire deres halsstarrige Utilbøielighed for det, som er: Konstflid, Agerdyrkning, Videnskaber, Lovgivning, Alt er endnu som i det Øieblik, de faldt ind i det græske Rige, og naar man seer nogen Forandring i Nationalcharacteren, saa er det den, at Tyrkerne ere mindre krigerske nu, end de vare fordum; mindre istand til at udholde Møisommeligheder, mere selvkjere og hengivne til Magelighed. Man bedrager sig fuldkomment, naar man troer, at Tyrkerne besjeles af en Trælleaand og stedse ere beredte til, tause at tilbede Souverainens Villie. De tillade sig at mestre Divanets Beslutninger og laste høit dets Foretagender. De troe, naar hine krones med Held, at see deri Guds Finger og underkaste sig dem da uden at knurre, om endog deres Jnteresse lider derved. Koranen, indrømmer en Muselman den meest uindskrænkede Frihed, en Frihed, som han iøvrigt mister ved sin Jndtrædelse i Staten; den, som spiser Sultanens Brød, er fuldkomment afhængig af ham og har ingen Deel i Osmanlis's fælles Rettigheder. Den uafhængige Tyrk kjender hverken personlige Paalæg eller Consumtions afgivter, og de Skatter, han betaler, ere kun ubetydelige. Jngen Lov forpligter ham til at opoffre sin Interesse for Statens, og give Slip paa endeel af sine Rettigheder til Fordeel forden offentlige Nytte; han anseer sig ogsaa formeget friere end de christne Fyrsters Undersaatter, der, efter hans Mening, betyngede med alle Slags Skatter, ikke formaae at raade over deres Eiendom, bevogtede i alle smaa Omstændigheder, i Livet og fornedrede til virkelige Slaver. Det er denne Mening, der bevæger Tyrken til, med saa megen Haardnakkenhed at forsvare sin Arne og til at forlade de Provindser, der gielde forat staae under en christen Fyrstes Herredømme; Crim viser et paafaldende Exempel herpaa; da den blev besat af Russerne formindskedes i saa Aar dens Befolkning til en Ottendedeel af hvad den har været tilforn. Uagtet den høje Tanke, Tyrken har om sin Frihed, er det ikke mindre sandt, at ingen Lov, ingen Indretninger sætter ham i Sikkerhed mod Storherrens og hans Agenters egenraadige Undertrykkelser. Den eneste Borgen mod Magtens Misbrug, han kan forskaffe sig, er den, at lade sig optage i nogen vigtig Corporation, som i Janitscharernes, en stor Stads Kjøbmænds &c., fordi disse Corporationer tage sig af deres Medlemmer, naar samme lide nogen Uret fra Autoriteternes Side. De Jldebrande, der finde Sted i Hovedstaden, de hyppige Opstande i Provindserne, ere alle Følger af Enkeltes eller Corporationers Hevn, hvilke troe sig krænkede i deres Rettigheder; thi i Tyrkiet kjender man intet andet Middel mod de Regierendes Egenraadighed end de Regjertes Egenraadighed. At opsætte sig mod Souverainen eller hans Agenter, naar han har at klage over en Misbrug af Magten, synes Tyrken en ligesaa naturlig Ting, som at forsvare sig mod en Stratenrøver, og da han ikke erkjender nogen anden Lovgivning end Koranens, saa er i hans Øine enhver befaling, ethvert Forbud, der ikke er grundet paa Koran, en Misbrug af Magten, som han med en god Samvittighed kan gjøre Opstand imod. J dette Tilfælde lyder han kun Magten og han lyder den kun indtil det Øjeblik, hvor han kan reise sig ved Opstand eller hevne sig ved Mord.