Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1827-03-19
Amerikanske Anliggender. Nok aldrig lod sig gjøre en skjønnere Anvendelse af hiin Cæsarianske Lovtale: han kom, saae og seiredel, end ved at læse Beskrivelsen over Bolivars Ankomst til Caraccas (S. 157), og saa meget større er denne Helt, da han uden Sværdslag afvæbnede de Misfornøiede, der truede den unge Fristat med Oplysning, og ved saaledes paa ny at hævde sin Adkomst til Hædersnavnet Befrieren, satte Kronen paa sine udødelige Fortjenester. En ridende Garde af omtrent 60 Udlændinger var draget ham over en Miil imøde til Landsbyen Antimore. Selv reed Bolivar paa en Skimmel i en simpel blaa Uniform med røde Opslag og - Parz ved hans høire Side. For Resten bestod hans Følge kun af 12 til 16 Personer. Efter at have indtaget en Frokost i Antimore gik Reisen, der lignede et Triumftog, videre, og ved hver Fjerdinqveis Afstand, var opreist Æresbuer. J Nærheden af Caraccas maatte Bolivar og Parz sætte sig i en engelsk Vogn, der var behængt med Blomster. Kavalleriet kom dem imøde, og Fodfolket var opstilt i Gaderne. Ogsaa Lancastevar i Toget med sine Skolarer, som hver bar en Fane. Trængselen af Mennesker var saa stor, at Toget neppe kunde bevæge sig fremad. Alle Huse vare prydede med Blomsterguirlander og Tepper, i alle Gader prangede Triumsbuer og alle Vinduer vare besatte af festligklædte, Fruentimmer. Enthusiasmen kjendte ingen Grændser; allevegne nedregnede Blomster og Luften gjenlød af: leve den store Bolivar, Fædrelandets Skytsgud! vor Fader, vor Engel!" Begge Feldtherrer stege ud af Vognen ved Kathedralkirken, hvorfra de begav sig tilfod til Bolivars, Huus. Om Aftenen bivaanede Bolivar et Gjestebud paa Raadhuset, hvorved han iblandt andre udbragte en Skaal, paa den engelske Nations Vel, uden hvilken Columbien intet var og skjænkede derpaa Par sin egen Guld kaarde, hvormed han havde tilkjempet alle sine Seire. Ved denne Overraskelse græd Par, som et Barn, faldt Bolivar om Halsen og var som sønderknuust. Han trak derpaa Kaarden ud, svoer, aldrig at bruge den uden ved Bolivars Side og beklagede hvad han havde gjort. Om Aftenen blev, iblandt andre Festligheder, af Børn i i Kostume som Genier overrakt Bolivar tree Faner. Paa den ene stod Tapperhed, paa den anden Klogskab og paa den tredie Bestandighed. Den første leverede han igjen til Par, den anden til Dr. Mendoza; den trede - sagde han - vil jeg selv beholde; thi altid blev ljeg den Sag troe, hvorfor jeg drog Sværdet. I tree, Aftener efter hverandre var Staden illumineret, og hver Dag var ofret nye Glædesfester, kort, Man kan intet Begreb gjøre sig om den Forandring, Bolivars Nærværelse. har frembragt. Overalt herskede Rolighed og Tillid; af enhver Mine fremlyste Haab og Tillid. Ved de Fremmedes Forestilling udmærkede Befrieren især Engellænderne og yttrede sin inderlige Agtelse for deres Nation. Militsen har han afskediget og forfremmet de Officerer, som havde modsat sig Pacz. To af de værste Deeltagere i Opstanden fik Løbepas. Den 20 Januari vilde Bolivar fortsætte Reisen til la Guaira. Af Personer, som det ved denne Leilighed lykkedes at see Bolivar nærved, beskrives hans Udvortes saaledes: han har et høist interessant, ærefrygtbydende Aasyn, hvori hersker dyb Melankolie. Paa Panden synes at hvile et Utilfredsheds Træk, Øinene ligge dybt, Ansigtsfarven falder i det Mørke og Haarene ere sorte. Han bærer ingen Knebelsbart, og de Portraiter af ham, som haves i Europa, ligne ikke det mindste. Uagtet han kun er 45 Aar gl. seer han i det mindste ud som en Mand paa et Halvhundrede, og han bærer umiskjendelige Præg af de Aands og Legems=Anstrængelser, han har udstaaet for Amerikas Befrielse. Kan han end ikke kaldes smuk, indgyder hans Blik dog Agtelse og Beundring &c.