Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-01-05
Man har i Gaar modtaget her en Deelaration fra den Russiske Keiser mod Storbritannien. Dette Aerstykke opvækker mere Sensation end Forundring. Ruslands Klager og Bebreidelser ere fremstillede deri paa en meget tør og bitter Maade. Man taler deri, med Eftertryk, mod Engellands Egoismus; det bestyldes for ikke at have bidraget noget til den Krig, det har stiftet, og som blev ført for dets Skyld. En anden Bebreidelse, som gjøres Engelland deri, er, at det har afslaaet Ruslands Fredsmægling. Denne sidste Bebreidelse vil sige, at Engelland ikke har fundet for godt, at anbetroe sin Jnteresse til en Magt, der i denne Forfatning ikke besad nogen Egenskab til at gjøre sig til Mægler, og, efter at det havde nydt endeel af sin Bundsforvandts Rov ikke vilde have undladt at opoffre Storbritanniens Jnteresse for den Fordeel at vinde Frankriges Hengivenhed. Naar Vægringen for at antage Mægling er for Keiser Alexander en Bevæggrund til Krig, saa beviser dette, at vi ikke have Uret i, at førte Mistillid til hans Retfærdighed og Maadehold. - Ruslands Declaration forkynder ikke tydelig en Krig uden Ende mellem denne Magt og Engelland, thi det er umueligt at Storbritannien nogensinde vil erkjende de Grundsætninger, som Keiser Alexander erklærer aldrig at ville forsage. Naar Hs. Keis. Maj. vil være tilfredsstillet i Henseende til de Puncter, han opgiver, og især alle dem, der angaae Freds=Stiftelsen imellem Frankrige og Engelland, lover han at fornye sine venskabelige Forhold til os. Dette er en formelig Erklæring af Keiser Alexander, at han har gjort fælles Sag med Frankrige, at han ikke kan begynde sine venskabelige Forhold med os førend vi have slutter med Frankrige en Søefred, der var bygget paa en berettet Neutralitets Grundsætninger, er Fred, som Bonaparte har erklæret om, at den maa sikkre Havets Frihed, det er med andre Ord en Fred, der giver vort Overherredømme til Søeg sit Banesaar og vil underkaste os Frankriges Hensigter. Nu en saadan Fred vil aldrig blive sluttet, saalænge Engelland endnu har er eneste Skib eller en eneste Matros tilbage. Spørgsmaalet er nu om vi ville fortsætte Krigen, for at forsvare vort Herredømme til Søes, hvorpaa vor Hæder, vor Uafhængighed og vor Tilværelse beroer, eller om og ville slutte en Fred, hvis Betingelser nøde og til at frasige os Overherredømmet til Søes. Her gjør en Fransk Journalist følgende Anmærkning), man kan opkaste det langt naturligere Spørgsmaal, om Keiser Alexanders formelige Tilstaaelse stridet mere mod de almindelig antagne Retfærdigheds Grundsætninger end den formelige Tilstaaelse Engellænder, ne gjøre her, og om det opvækker mere Forundring at see de to største Magters Bestræbelser for at forskaffe alle andre Havets Frihed, end at høre, hvorledes nogle rasende Skribenter reclammere Havets Souverainetet som et Gode, der er Engellands Eiendom. J en saa skrækkelig Forfatning, hvori En gelland befinder sig ganske ene mod hele Verden, ønske vi kun, at høre een Stemme og een Følelse, og ikke at see noget andet Skuespil end Patriotiomens, der bevæbner Modet. Men her gives et Partie, der overalt slaaer Allarmtrommen, der overalt ikke seer andet end urolige og fortvivlede Undersaatter, der gjerne ville meddele alle andre Sjele deres Følesløshed og Angent, der ikke drømme om andet end Ulykke, og som endelig daglig proclamere i hele Europas Ansyn, at Engelland er i Fortvivlelse over sin Skjebne. Det er de forrige Ministere, der udbrede disse lede Anelser og Fortvivlelser. Men deres Efterfølgere ville modser sig det Slibrige i vor Forfatning.