Norske Intelligenssedler, 1787-12-12
Den 7de hujus blev de jordiske Levninger af Madame Bøe nedsat i vor Frelseres Kirkegaard. Paa hendes Liigkist-Plade var at læse: At gavne i den Kreds, der blev os anviist, At være troe paa den Post, hvor Alherren satte os, Til at opfylde det nærværende Livs Pligter, og dannes for en kommende Evighed, Det er Menneskets Hæder og Lyksalighed, Det er en stolt Roes for hvo den nyder, Naar Stand ophører at gjøre æret, og Guld at gjöre lykkelig, Naar den fornemme og ringe Synder af klædes sin borgede Glands, Skuer sin Nøgenhed og skjælver; Da stiger den Dydige, beklædt med hiin uforgængelige Roes, Fra sit jordiske Livs Dunkelhed, gjennem Döden op til Engles Rang Op til uvisnelig Høihed. Denne Rang, denne Høihed tilhörer nu den Salige Hvis Støv her hviler. KIRSTINE BöE. : MADAM: Neppe havde Hun begyndt at leve den 18 Julii 1743, Förend Hun maatte savne den Hun skyldte Livet, Hr. MADS GRöN Kjöbmand i Christiania. Ædelmodige Venner erstattede Hendes tidlige Tab med troefast Omsorg; Og da Döden ogsaa bortkaldte dem, Saa havde Hun Vaaben mod Skjæbnens Umldhed i sin egen Flid og qvindelige Duelighed. Tvende Ægteskaber, Det første med Sr. MICH CHRISTENSEN Som Döden ikke tillod at glæde Hende meget længer end Tre Fierding Aar; Det andet med Sr. ANDREAS Bör Indgaaet den 16 Decembr. 1785, og igjen opløst ved Hendes egen Bortgang, til Evigheden den 30 Novembr. 1787, Gave Hende Leilighed til at opfylde sit Kjöns Bestemmelse Som Ægtefælle og Huusmoder, og Ret til de Taarer, Som Hendes efterladte Mand ofre Hendes Minde, I det Han erindrer Hendes stille Dyd, Hendes kjærlige Omgang, Hendes Flid og hunslige Virksomhed, Og Klager, at Han maatte savne Hende saa tidlig. LESER. Ogsaa Du, som tælles blandt de Ophøiede paa Jorden, Skam dig ikke ved at lade en skjönsom Taare nedrinde paa denne Frommes Grav Kom ihu At det er Dyden, ikke Lykken, som adler Menneskeet, J. O. 12176. M. LESER. Ogsaa Du, som tælles blandt de Ophøiede paa Jorden, Skam dig ikke ved at lade en skjönsom Taare nedrinde paa denne Frommes Grav Kom ihu At det er Dyden, ikke Lykken, som adler Menneskeet, Og at Retskaffenhed, i det beskedne Borgerhuus saavelsom i det pralende Pallads, Har stedse Fordring paa din ærbødige Höjagtelse. Placat, anlangende hvorledes herefter med Udeblivelses Domme i Høyeste Re skal forholdes. Christiansborg Slot den 12te October 1787. i Christian den Syvende, af Guds Naade, Konge til Danmark og Norge, de Venders og Gothers, Hertug udi Slesvig, Holsteen, Stormarn, Dytmersken og Oldenborg, giøre alle vitterligt: Att, som Lovens 1ste Bogs 3die Capitels 16de Artikel befaler, at den, som har stevnet til Vores Høyeste Ret og ikke kommer frem, naar han paaraabes, skal betale 80 Lod Sølv, inden det tilstedes ham at komme frem med Sagen igien, og den paafølgende 4de Capitels 33te Artikel, at hvis han ikke møder, inden den Provindses Sager, som hans Sag hører til, have Ende, bør han aldeles have tabt Sagen; og de saa kaldede Udeblivelses-Domme i Høyeste Ret, i Overeensstemmelse hermed, blive affattede; Men den Termin, inden den Provindses Sager have Ende, kan, da Sagerne nu sielden formedelst mellemkommende Anticipations og Udsættelses Bevillinger blive foretagne efter Nummerne i Høyeste Rets Orden, være i visse Sager for lang, saa at den forhen faldne Dom ikke kan exeqveres, og i andre for kort, naar saadan en Sag er iblant en Provindses sidste Sager, ja maaskee den allersidste, i hvilket Fald den udeblivende Citant strax har tabt Sagen uagtet der kunde være de Omstændigheder, som hindrede ham fra at møde i rette Tid Saa ville Vi allernaadigst have anordnet og befalet, ligesom Vi og hermed anordne og befale: At den, som haver stevnet til Vores Høyeste Ret og ikke møder, skal betale 80 Lod Sølv til Vor Frelseres Kirke, førend det tillades ham med den Sag at gaae i Retten, og saafremt han ikke inden 3 Uger melder sig med Qvittering, at bemeldte 80 Lod Sølv ere betalte, bør han aldeles have tabt Sagen og ey tillades videre derpaa at tale. Thi byde og befale Vi &c. &c: