Viborger Samler, 1835-12-22
Hr. Justitsraaden har det behaget i ViborgerSamler No. 147 at bryste sig imod den af mig i dette Blad indrykkede Opfordring om Anstillelse af Væddekjørsel imellem de i Aarhuus og Randers op staldede 2de Fuldblodshingste og min Hingst Timerkan saavelsom af dennes Aftom. - Bliv ikke vred, Hr. Justitsraad Deres Skryderie og Angreb kan endnu ikke forandre min antagne Mening, mindre Deres Argumentation, der i og for sig kuns bebuder liden Sagkundskab og som jeg anseer ingen Vinding kan være for mig at lemlæste. Dreier vi derimod Sagen hen til det udtalte Vendekaaberie, da krympes vel atter Hr. Justitsraaden, og Deres Velbaarenhed ildnes paa ny til Vrede; thi jeg antager endogsaa af deres egne Skrifter at kunne udlede en saadan Jnconsequence der egner sig til hiin Benævnelse. – Jngenlunde kunde jeg imidlertid antage at Hr. Justitsraaden saa kjæk var dreven i at fremføre Usandheder som De endog offentlig ikke lader Dem genere at forkynde. Deres Svar vidner herom, thi naar det heri hedder: "at mit Udfald imod Dem reiser sig fra at De i Aaret 1834, ved Dyrskuet i Viborg ikke erkjendte den af mig foreviiste Hingst af Tamerlans Afkom præmieværdig, uagtet min rundelige Stortalenhed, da har De visseligen, Hr. Justitsraad sagt en Usandhed, som ikkuns kan være avlet af en klafferlysten Aand; jeg talte netop Jntet i denne Anledning, og indtil De beviser det modsatte maae deres Velbaarenhed sandelig finde Dem i at jeg slutter Dem til den Klasse af Mennesker der besmykke en ureen Sag med Usandheder. Jeg erindrer endog heelt vel, at jeg ved hiint Dyrskue hørte en Stemme spørge Hs. Excell. Hr. Overkammerherre Hauch om det kunde være tilladt Eieren af den Hingst som blev signaliseret at være tilstæde, hvorpaa Svaret lød Nei, (Men for halvanden Aar siden var jo Offentlighed ogsaa noget mindre end nu.) Hr. Justitsraaden sad for Protocollen og mindes vistnok ogsaa hvem det var som fremkom med et saadant Spørgsmaal; deels af Agtelse for den gamle Hædersmand der var tilstæde og deels for ei at blive viist ud af Teltet, som Spørgsmaalet og Svaret bebudede, gik jeg stiltiende bort, uden at ændse Hr. Justitsraadens vistnok besynderlige Signalisering af min Hingst, saasom Deres umodne Bedømmelse i dette Fag var mig bevidst; hvorimod naar Talen bliver om Faareavlen, da al Respect for Hr. Justitsraadens Kundskaber; thi der er vist ingen Mand i Staten som skulle have anlagt saa stort et Schæfferie - for offentlige Penge som Deres Velbaarenhed! Kuns Skade at Hr. Justitsraaden saa svagt har oplyst de gode Virkninger af dette Schæfferies Gavnlighed for Landet; thi de Oplysninger som Deres Velbaarenhed har meddeelt for et Par Aar siden paa en Spørgers Opfordring, synes kuns meget bunke og kunne let lede Publicum paa den Tanke, at her var en virkelig Finants-Operation bragt paa Fode. - Vel mangler jeg stundom en forøget Drivis Capital til mine forehavende Jndustrie-Anstalter, men jeg skal sandeligen vogte mig for at gjøre saadanne Finants-Operationer som jeg ikke uplettet kan gjøre Rede for. - Om De, Hr. Justitsraad, i berørte Tilfælde har tilfredsstillet Publicum, er mig en ubekjendt Sag, men en saa høirøstet Mand behøver vel heller ikke dette? Hvad Fuldblod og Væddekjørsel angaaer, da er maaskee Hr. Justitsraaden og jeg lige ukyndige, Altsaa vel bedst at vi lade videre Tvist her fare, da Resultatet om faa Aar vil give Overbeviisning. Det forekommer mig at Hr. Justitsraaden og jeg ikke oftere om denne Gienstand bør fylde de offentlige Blade, men hellere passe vores Dont som Landmænd; jeg vil derimod proponere Hr. Justitsraaden, om De skulle finde Dem foranlediget til videre Besvarelse paa denne Replik, da at lade den ulige Mening afgjøre ved Domstolene, hvorefter da Udfaldet nærmere kunne bekjendtgjøres. Skulde jeg, som Hr. Justitsraaden formener, drømme, da er jeg ogsaa overbeviist om De ikke tager mig det ilde op om der i disse Drømme skulle være fremkommet en eller anden her henkastet Tanke som skulle foranledige Deres Misnøie. Sluttelig beder jeg Hr. Justitsraaden om, naar De har faaet det omnævnte Schæfferie i Orden, at det da maatte tillades mig at besee dette, hvorfor jeg ville være Dem ret meget forbunden; thi her er paa mine Godser et betydeligt Antal Faar, og af Hr. Justitsraadens Erfaring, kunne jo andre Mænd høste Gavn. Jøvrigt, som man raaber i Skoven faaer man Svar. - Nørlund, den 14de Decbr. 1835. R. Conradsen.