Danske Mercurius, 1676-08-01
Den Danske Til den 1. Augusti 1676. Danmark. om skønt min ringe pens faa kundighed maae gifve Sig tabt, och ikke nær til fulde kand beskrifve Den ugemeene gunst och høye salighed, Gud voris Danmark har ved Kongens haand beteed: Den ingenledis dog fordølge kand, at sige, Hvor glad och hierte fro det gandske Land och Rige Sig der ved giør. Hvor kæk och vaabendjærf en hver Sig teer i denne krig, och tiener Kongen nær. Det ikke var i tim, vor Danske flok och skare, Sig paa det Skonske Land, foruden blood och fare, Saaledis skulde sat. Saa sterk en Aarlogs Hær, Som rycte gjordis af, at Svensken hafde der. Men som Hans Majestæt self offentlig bekiender, Och har til mangesagt, da var det Himlens hænder, Som gjorde vercket der, at hand ey torde ved, Af balg at drage Sverd, och stille sig i led. 2 Thi loed hand lige strax til Helsingborg henlide Hvor Borgerskabet sig fremboed i rettter tide Med ydmyg velkoms oord och underdanig skik, Och der paa naadigst svar om hielp og skaanseel fik Men Slottet greb til vern af yderste formue Fik dog at fire forgranaters sverm och lue, Som tvang besætningen foruden al ophold Til sig at gifveplat i Kongens haand och vold. 3 Hvad glæde Byen fik, det kand en hver vel tænke Thi der med slap hun løs af trældoms baand och lænke, Hvor ofver hun och strax fremgik med villighed, Och uden argelist aflagde troskabs eed. 4. Der med brøed Leyren op, och søgte til Landskrone; Loed først besætningen tilbyde fred och sone. Mensaa som der med trods och udfald svardes paa, Da fik mand sig der ind med stormer haand at slaae. Hvor til och Himlen gaf frimodighed och lykke Saa Svensken med sin flok til Slottet fik at rykke Hvor hand med nød indslap, och Broen fik afkast; Giør alt det hand formaaer, og holder sig vel fast. Saa fremt som bombers och granaters Jld ey glipper Hand ikke lettelig heelskindet der fra slipper Hvor sterk hand er paa Folk, och ud til beens sig giør Hand bedre kiøb och vord vel snart dog gifve tør. 5 Jeg intet taler om Landsaterne, hvor mange Med eye, lif och blood hans Majestæt haandgange. Hvor skaanligen och hand medhandler dem, och vil, At ingen ofverlast paa dem skal stedis til 6 Som Ydsted nu saa fast med Skandse-verk och volde Var gjor af Tromp og Juul, at hun sig nok kand holde, Med Aarlogs floden de sig deden skyndte snart, At søge Svensken op, hvor hand kand hafve fart. Men see, jeg hafde nær forglemt Her Gyldenløve: Ja Ja, Jeg vidste grandt at hand nok stoed sin prøfve, Som Dalene saa vel som Vester Gyllands Egn Med deris brandskat nok til gifve siunlig tegn. Den sterke Vennersborg hand Kongen har tilvundet, Och der af krigs forraad en herlig bytte fundet. Ni faner der iblant med pris hand tæle kand, Samt al besætningen med deris Høfvidsmand. Foruden andet, som hand lykkelig bedrifver: Hvor med hans Helte Mood sig ret tilkiende gifver. Ja kortelig, alt det, vor Konning efter staaer, Det baade der och her ret efter insk afgaaer Sverig. 1 Forvirring och ulyst blant Raadet er opstanden: den enne skylden vil henskyde paa den anden. En hver undskyldes vil, och sig bevise fri, Forraad til denne krig, som Riget stikker i De store lide straf paa værdighed och penge. Søe Capiteinerne mand lader frit ophænge. Oja, kun saa frit frem, det dennem nok er got, Som deris Konge saa forvolde meen och spot. Hvor fast mand stræbe vil, mand næppelig dog kommer Med aarlogs Flooden ud til Søes i denne Sommer. Men Kongen, med hvis Folk hand samle kand och faae, Ved Christianstad skal, som rycte ganger, staa Tydskland. 1 Af gandske magt och kraft mand Philipsborg anganger Och fast i meening er, mand bugt med hende fanger. Hvor gierne Frandsken med undsætning vilde did, Det dog for hannem vil ey lykkes nogen tid. 2 Ved Strassborg hand sit Folk dog sanker ey dis mindre Vil der med, uden tvil, den Tydske magt forhindre, Som tør, maa skee, vel och i Sind och tanke faae, Paa Frankeriges Land och Rige løs at gaae. 3 Om Stade kryber nu til korset, och dagtinger, Hun ey fortænkes kand, thi nøden hende tvinger. Med ledig tarm och vom ey længe fectes vel. Ney, bedre fangen Mand, end sulten slet ihiel. 4 Chur Brandenborg saa nær har Anklams vold indtaget: 5 Och Svensken der til slet fra Tribesees forjaget. Hand och har Usedom igien tilvundet sig: Och i det friske Haf omkrydser veldeelig. 8 Nugaaer hand løs paa Dam och de Stetiners eye, Vil dennem hielpe der, med Høsten af at meye Saa det for Sverig i det Pomerske Forbeed Sig tegner allesteds til meen och farlighed. 9 Abaffi, hvis bedrift var altid Jld at bære Til Ungerens Oprør, hand nylig død skal være. Mod de vrangvillige sig Keyseren dog maae Bevæbne dagligen, och i bereedskab staae.