Viborger Samler, 1835-03-19
J No. 57 af Kjøbenhavnsposten læses følgende Stykke, med Overskrift: Form og Person. Ved enhver Regiering bør man vel adskille Form og Person. Ved hiin forstaae vi selve Statsforfatningen, ved denne det eller de Jndivider, som i den givne Form udøve Regjeringen. Begge kunne, hver for sig, være gode eller slette; en god Form er ei tilstrækkelig uden duelige Personer, ligesom disse uden hiin ikke afgive nogen Garanti for det Gedes Vedvarenhed, om de endog for Øieblikket vide at fremvirke det Gode. De bedste Forfatninger, og de bedste Regentfamilier kunne udarte, og paa den anden Side er ingen Form og ingen Person saa slet, at Man jo under den idetmindste tildeels, kan opnaae de ved Statsøiemedet tilsigtede Fordeele. Tingen er altsaa den, at en god Form stedse er et Middel til en god Regjering, og Spørgsmaalet bliver følgeligen: hvilken Form er den bedste, Det er paafaldende, hvorledes denne simple Adskillelse af Form og Person oversees i de nu hos os stedfindende politiske Discussioner. Der gives hos os et vist Parti, som ikke kan eller ikke vil begribe Nutidens Fordringer; som i enhver frimodig Yttring seer en Opfordring til Oprør eller Nedsættelse af vor Konges Fortjenester; og som betragter vore nys slabte Provindsialstænder med samme Øine som Barberen den Mand, der rager sig selv, og Kokken den Huusmoder, der selv laver Maden. For dette Parti kommer den paapegede Confusion af Form og Person vel tilpas, idet de forekaste Enhver, som under Betragtning af Verdensbegivenhedernes Gang tillader sig at troe, at det indskrænkede Monarchi tilhører en forsvindende Tid o. s. v., Utaknemmelighed mod Kongen, Oprørssind m.v.; og de oversee aldeles, at deslige Yttringer ikke alene kunne være, men ogsaa fordetmeste ere forbundne med den loyaleste Tænkemaade, med det varmeste Fædrelandssind og den inderligste Hengivenhed for Kongens Person. Var det virkeligen sandt, at hine Yttringer, som nu høres af faa Mange og derfra gjenklinge i Journallitteraturen, vare stillede baade mod Form og Person, eller iøvrigt udsprang af nogen revolutionair Tendents, var der maaskee Anledning til at blæse Allarm. Men, vel at mærke: For det Første indeholde hine Bitringer ei nogen egentlig Dadet over den bestaaende Regjeringsform; de fremstille kun Hvad Tidens Aand for det uhildede Blik, maa antages at føre med sig, uden Hensyn til om dette Ny er rigtigt eller urigtigt; de forudsige blot, at ogsaa vort lille Fædreland engang, tidligt eller seent, vil blive revet med i Begivenhedernes Strøm; – og dernæst høres ingensinde nogen ufordeelagtig Yttring om den Person, i hvis Hænder Enevælden ifølge den hos os gjældende Form er lagt. – Nei, hiint Parti er det, som miskjender Kongens ædle Hensigt, at føre sit Folk Aarhundredets Oplysning imode, hiint Parti er det, som ved at give alle frimodige Yttringer et hadefuldt Anstrøg, søger at svække Tilliden mellem Regent og Folk, Mon det ikke just i vor bevægede Tid er et glædeligt Phænomen at see en Regent være lige elsket og agtet af sit Folk, uagtet sammes oplyste Deel erkjender det mindre Fuldkomne i den Form, hvorunder han styrer det? Mon dette ikke er det stærkeste Beviis paa, at Folket erkjender sin Herskers Regent dyder, naar det i hans Person seer Garantien for de Goder, Statssamfundet skjænker det, At vort Fødeland, hidtil har været frit for de politiske Uveir, som have ødelagt andre Lande, det have vi deels Frederik den Sjettes faderlige Regjering og deels vor egen Nationalcharacteer at takke. Den danske Regjerings liberale Grundsætninger have hidtil gjort det umuligt, at et saakaldet "liberalt Parti kunde opstaae som en Opposition mod Regjeringen; saalænge altsaa Regjeringen ikke antager de modsatte Grundsætninger – og derfor er Frederik den Sjettes Tænkemaade os Borgen vil ingen Opposition fremstaae, ville Folk og Regjering være i Harmoni, og under disse Omstændigheder ville fremmede Nationer misunde det lille Danmark dets Lykke." Det vil sikkert være en kjærkommen Nyhed for enhver Ven af Declamations- og Talerkunsten at erfare, at vor udmærkede Declamator, Hr. Jnstructeur Nielsen, har erholdt Tilladelse til, i Continuation af sine tidligere, med saa meget bifald givne Oplæsninger af mønsterværdige litteraire Productioner, isærdeleshed i det dramatiske Fag, offentligen at foredrage endeel af Oltidens og Nutidens Mesterværker, i Veltalenheden. Som man erfarer, har Hr. N., blandt den nyere Tids Mønstre i dette Fag, valgt Taler af Canning, Erskine, Chateaubriand, Benjamin Constant, Foy, Dupin, Røyer-Collard, Paul Louis, Cour rier, Odillon-Barrot, o. fl., der isærdeleshed ville tjene til at vise den politiske Veltalenhed i sin hele Glands - et Formaal, der sikkerligen netop for Øieblikket, da denne Art af Veltalenheden ved vor stænderske Jnstitution, der kan ventes snart at ville træde i Virksomhed, har vundet særlig Jnteresse hos os, her vil møde al den virksomme Deeltagelse, hvorpaa det har et saa fortrinligt Krav. (Kbhp.) Fire Uger efter at en 70-aars gl. Bødker paa Falster var bleven begravet, blev hans Liig, paa Rygtet om at han skulde været forgivtet ved Skedevand, foranstaltet optaget af Graven; men ved Opductionsforretningen er det oplyst, at den vakte Mistanke er aldeles ugrundet.