Aalborg Stiftstidende, 1827-07-14
Her er vel en anseelig Kirke og Byen har flere Gader, men Husene ere kun Leerhytter, som alle ere beboede af Jndianere. De have her en Foged af deres egen Nation. Jndbyggerne her have endnu for en stor Deel den rene indiske Physiognomie. Deres Dragter, og Sprog ere lig Portugisernes i de lavere Stænder, og kun tildeels kjende de endnu deres gamle Sprog. De besidde den Forfængelighed at ville være Portugisere, og see med Foragt ned paa deres endnu raae ucultiverede Brødre i Skovene. Mændene ere for det meste gode Jægere og øvede i at skyde med Bøssen, Drengene skyde meget godt med Smaa=Buer, og skyde en Fugl paa en betydelig Distance, ja selv Sommerfugle fra Blomsterne. En ung Jndianer Francisco, der fulgte os, havde engang en ret hjertelig Moerskab af mig. Paa et høit udtørret Træ troede jeg nemlig at see en Fugl, og skjød efter den; men nu først bemærkede jeg, at det var en Udvæxt af en Green. Francisco hvis skarpe Syn, som han har tilfælleds med alle sine Landsmænd, strax sagde ham Feiltagelsen, oppebiede Skudet ganske rolig, men saa udbrød han i en saa overvættes Latter, at han i lang Tid ikke kunde fatte sig igjen. Alle Sandser hos Jndianerne ere saa øvede og saa skjærpede, at et saadant Misgreb forekommer ham høist latterligt og beklagelsesværdigt. Den maadelige Dannelse og den Characterfordærvelse som man imidlertid her finder ligger vel tildeels i den urigtige Behandling og Undertrykkelse som de forhen maatte taale af Europæerne, som ofte neppe vilde erkjende dem for Mennesker. Hang til et ubundet indolent Liv er et almindeligt Træk i deres Character; de elske stærke Drik og arbeide ugjerne, er lidet paalidelige i deres Ord, og man har endnu kun saare faae Exempler paa udmærkede Mænd iblandt dem. Paa Aands-Evner mangle de imidlertid ikke, de begribe alting meget let, hvad den læres dem, og ere dertil meget snue og forslagne. Meget paafaldende i deres Character er en ubøielige Stolthed, og en stor Forkjerlighed for deres Skove. Mange af dem hænge endnu ved deres gamle Fordomme, og Geistligheden klager, at de ere slette Kristne. Præstestanden staaer dem aaben, men desuagtet er det en Sjeldenhed, at de betræde denne Bane. En Jndianer som var en Geistlig, der var agtet overalt og længe havde levet af sit Kald, blev pludselig savnet; omsider erfarede man at han havde kastet sin Ornat, løb nøgen omkring blandt sine Brødre i Skovene, og havde taget flere Koner, efterat han længe syntes at have været gjennemtrængt af den Lære han forkyndte. Heelt forskjellige fra disse Jndianere ere Negrene, som leve i Brasilien; blandt dem finder man Duelighed og Vedholdenhed til at lære alle Kunster og Videnskaber, ja der har været udmærkede Mænd iblandt dem. Have Jndianerne tilstrækkelig Føde, saa formaaes de ikke letteligen til at arbeide; de forkorte sig hellere Tiden ved Dands og Drikkelag. De fortiden hos dem brugelige Dandse have de antaget af Portugiserne; en Dands, Baducca kaldet, elske de især. Efter Guitar rens Klang gjøre de Dandsende mangehaande uanstændige Stillinger imod hinanden, slaae i Hænderne og smælde med Tungen. Uagtet de bekjende sig til Kristendommen, saa gaae de dog kun høist sielden i Kirken, have en Mængde Fordomme, og hænge endnu meget ved deres Forfædres Skikke. Med Culturens Fremskriden hos dette Folkefærd vil dets Originalitet og den sidste Levning af deres Sæder og Skikke, mere og meere forsvinde, saa at der selv paa det Sted, som Naturen har anviist dem, ikke meere vil findes Spor deraf. S. Pedros Jndbyggere kunde ikke tilbageholde de dem foruroligende Yttringer, at de holdte os for engelske Spionere. Engelskmændene ere meget forhadte i Brasilien.