Københavns Adresseavis, 1783-06-23
Secretair og Auscultant i det kongelige Rentekammer, Og trende Døttre, Hvoraf den ældste er gift med Kammerherre Jona, Franskicu Livorncrone, Og den næst ældste med den Saliges Eftermand Dr. Nicolai Envor Bark, Biskop i Sielland, Der vil fölge ham paa hans Veye i Liv og Död. Hans Huus var et helligt Sted; Hans Levnet et overmaade herligt Exempel, Hans Godgtorenhed, oftest skiult for ham leb, og mindst kiendt af Verden, Er vist optegnet af Gud, og dyrebar i hans Oyne, Hans Forældre vare Hr. Johannes Anor, fordum Pastor primarius til Broacker og Provst i det Glücksborgske; Og MARI. Parresen. Han var föd 1709 den 16 August, Og døde 1783 den 15 Junii. Som han levede, saa døde han : i Troe og Haab under Lovsang, Bön og Forbön, Som for Kongehuset, for Kirken, for sine Venner, Saa især for Siellands Stift, for Tronhiems Stift og for Island. Tabet var stort, men høylovet være vor Frelsere, som vil dog ikke forlade sin liden Hiord faderlös. Den 17 Junii 1783. Lyksalighed skal pryde dine Dage, Elskværdige, og Dydens ædle Fred ; Ethvert af dine Skridt skal den ledsage; För Livets Soel din Lykkes ey gaae ned. Den Cherub, Himlen danned dig at ligne, Beskytende skal vaage for dit Held, Omsvære dig, forfremme og velsigne Hver Idræt, selv hver Tanke i din SielDen sande Roes, den Ædles stolte Hæder, Det Navn af ædel, yndig, dydig, god; Denn, og den reene Selvbevistheds Glæder, Skal Avind selv bevidne var din LodDen gyldne Skat, hvis fande Værd an kiender, Som ingen Tid din Haand misbruge vil, Den gavmild Rigdom selv med fulde Hænder Forøge skal, og Avind stum see til Skiønt Tiden dræbende paa Skiønhed lurer, 8 tidt i fulde Blomst grum bröd den af Dit Ynde hærdet fradse skal dens Furer, Og følge dig - selv til den kolde Grav. Seent denne skal dig fra en Kreds borttage, Som trøstesles begræde skal dit Savn; Først efter mange lykkelige Dage, Skal de henslumre i din Elsktes Favn. Dit Navn skal staae i evigt herligt Minde, Naar det ein sildig Slægt opfordre skal, At ligne dig, og Dydens Roes at vinde, Og denne Slægt skal staae til Jordens Fald. Troe ey at her uføelte ønsker klinge, Ved bykkelsk Sangers Röst i Spaadoms Sprog, Skjönt Hykle-Sværmen nu vil dig omringe, Ney, mod dit eget Værd mistroisk klog Troer din Lykönsker dig, og hykler ikke, Fordi rundt om dig straaler Lykkens Skin Hvad er da den - skiönt der er Öyeblikke, Da Viisdom selv ved Lykkens Soel blev blind Ey lyder Sangen blødt i Lovsangs Tonne, For høyt paa Ærens Bierg da hæret er, Du ligner ikke den med Kongers Krone, Og hvad er denne vel mod Dydens Værd, Fordi at Rosen pryder disse Kinder, Og Öyet straxler blidt til yndigt Smlil -Men Rosen falmer, Öyets Glands forsvinder, Om ey för sidste Gang det lukkes til O ney, men varmest Önske Spaadom bliver, Ey blot fordi du værdig nyde vil Din Lykkes Gunst, (kun helden den opliver Den Velfortientes Suk med Trøstens Smiil.) Ney, men fordi din Siel i Fryd og Smerte Er med elskværdig Jevnhed altid fast, Fordi ved Lykken skulmer ey dit Hierte, En synker svagt om Haab og ønske brast. Fordi blot Skiebnen ey kan dig fornøye, Og Skiebnens Had kun lidet skade dig: Derfor vil han, som styrer i det Høye Vor Skiebnes Gang saa blid velsigne dig. Nyheder.