Berlingske Tidende, 1831-01-31
Berlin, den 20de Januar. Følgende er det Brev, som har opvakt saa megen Sensation, og er omtalet i sidste Artikel under Berlin. (S. Statst No. 17.) - Brev fra en tydsk apanageret Fyrste til hans Søn dan den 14de August 1830. Det glæder mig, min kjære Søn, at du mindtes mig, strax efterat de høist vigtige, om end sørgelige Efterretninger fra Paris indløb. Hvo havde kunne formode, de vi skildtes fra hiinanden, at du skulde tilskrive mig saadanne der aldeles lignede hine, som jeg og mine Samtidige for 40 Aar siden oplevede; Begivenheder, om hvilke jeg ofte talede med dig fordi de indeholdt meget Lærerigt, baade for Nationerne og for Fyrsterne. Maatte du i hine Begivenheder finde det bekræftet, som jeg ofte har sagt dig, nemlig at Undersaatterne nu hav naaet en langt høiere Culturgrad end en vis Classe af uerfarne, letsindige og egoistiske Mennesker indbilde sig, og søge at faae mangen Hersker og hans Familie til at troe. De saakaldte Ultraer forsøge forgiæves paa at standse den uophørligen fremskridende Tids Løb, ved Pralerie og et vist paataget fornemt Væsen, ved at foragte Borgerklasserne og udbrede Obskurantisme; men ønskeligt er det, at de overspændte Liberale vilde undlade at fremskynde hiin Tidens Udvikling! J Frankrige steer gjen synligen baade hiint og dette. Vi see Frugterne deraf, som ikkun, naar de efter lang Tids Forløb ere blevne afkjolede, vilde være spiselige. Gud være lovet, vi have en visere Monarch, end Frankrige havde i Carl X, og det tydske Nationalblod har ikke det Franskes Fyrighed; men vi have Aarsag til at anraabe Gud om, at han vil bevare min Broders Descendenter og alle hans Huses thronbaarne Medlemmer fra de Afveje, paa hvilke Bourbonerne og Stuarterne fore vild, og at han aldrig blandt vort Folk vil lade det Princip faae Magt, som styrer Pariserne. Der gives, efter min Overbeviisning ikkun eet - det Godes - Princip, der kan byde dette Onde Spidsen. Dette Princip er christelig Kierlighed, nemlig Folkets Kjerlighed til sin Hersker, stamme og Herskernes Kjerlighed til Undersaatterne. Jeg kaldet denne Kjerlighed den christelige, thi gjensidig Hengivenhed er kun da ægte, naar den hviler paa vor Religions Grundsætninger, Jeg mener altsaa ikke en conventionel Religion, i hvilken ethvert Partie indtvinger hvad der for Øjeblikket synes det nyttigst. Neider maa være een og samme Religion for Kongen som for Folket. Da kan og vil begges Agtelse og Velvillie være gjensidig. Den der vover at gjøre Brud paa dette hellige Baand, er Fæderne landets Forræder, hvo han end maatte være Du vil nu faae mange forskjellige Domme at høre over disse Begivenheder i Paris, Domme af begge Partier. Lad Dig ikke henrive af dem, der i Ord og Gierning overdrive Alt, men betænk, hvor gridske begge Partier i dette Øjeblik lure paa de Mægtiges Yttringer. Høiligen beklager jeg den Kongelige Familie i Frankrige, dog erkjender jeg tilfulde, hvorledes den ved blindthen at følge Polignaes Planer, fremskyndte sit Fald som egentligen anledigede den kan jeg ikke indlade mig paa at bedømme). Men ogsaa de Liberales Partie kan have Uret, dog neppe deri, at det reclamerer de Rettigheder, som Chartet betryggede Nationen. Havde Orleans ikkun handlet med Hensyn til sin egen Jnteresse, saa vilde jeg høiligen misbillige hans Færd, men troede han, ved den Skridt, han valgte, at betrygge Frankrige for de Følger, som for 40 Aar siden udbrøde strax efter Revolutionens Begyndelse, saa kasten jeg ingen Steen paa ham. Jeg ønsker, at det kunde være ham mueligt, at lægge sin Uegennyttighed for Dagen derved, at han vedblev at før Regentskabet for Hertugen af Bourdeaux, i dennes Mindreaarighed. Men deri vilde han uden Tvivl, om han endog var tilbøielig dertil hindres af den Deel af Frankrige, som er Sejerherre, der aldrig indrømmer en Descendent af den fordrevne Kongestamme den høieste Magt, Om end Hertugen af Orleans i dette Tilfælde traadte aldeles til bage, maatte man da ikke frygte, at Frankrige skulde erklære sig for en Republik, eller hvad vilde skee, dersom det udraabte Napaltons Søn, eller mueligen endog en Plebejer til Hersker - senderne ere Forsvarstand. Med Borgerne i Mastige, ere de strængeste Forholdsregler tagne for at afværge Forræderie.