Viborger Samler, 1806-10-23
Endelig beretter Keiseren H. M., at det havde behaget Keiseren at opløse det tydske Rige og stifte et Rhinforbund og opfordrede Kongen til at bringe et lignende Forbund istand i det nordre Tydskland. Kongen greb denne Leilighed, ikke efter Napolcons Mønster for at giøre Fyrsterne til sine Vasaller; men for at lade hver beholde sine Rettigheder og samle dem under sin Fahne til ærefuldt Forsvar. "Denne Gunstbeviisning af Frankrig var, som man siden saae, slet ikke nyttig for Preussen; thi i Rhinforbundets Artikler laae Spiren til ald Uenighed for Fremtiden. Man tilbød neml. at optage lysthavende tydske Fyrster i Rhinforbundet og paa denne Maade bleve alle Tydsklands Anliggender uafgjorte, thi, ved at forbeholde sig Midler til at forblinde de svagere Stater ved tomme Løvter eller Trudsler, øjnede man den Mulighed at forplante Rhinforbundet i Hjertet af det preussiske Monarki. Det første Forsøg gjorde man med Kurfyrsten, af Hessen, som man indbød til Rhinforbundet. Til Lykke traf det en Fyrste, som ikke kiender Frygt og som sætter stor Priis paa Uafhængighed. Napoleon lovede at udvide Fyrstens Stater; men Tilbudet var en Troløshed mod det allierede Preussen, thi Hessen, var netop det Land, som skulle være Formuur for et nyt Forbund. Hvad Napoleon lovede Hessen, var - Fulda - tilhørende den bedragne Prinds af Oranien, der og havde skeet, om Kurfyrsten havde villet og Preussen ei havde grebet til Vaaben. Under alt dette tænkte Kongen dog paa at erholde Fred; men Keiser Napoleon betog Ham snart dette Haab. Der underhandledes i Paris med Rusland og England. J hver af disse udviklede sig Frankrigs Sindelag imod Preussen. Saaledes tilbød, Frankrig sig, i Traktaten med Rusland, som en blev ratificeret, i Samfund med Rusland at forhindre, at Preussen ej skulle tage de tydske Stater fra Kongen af Sverrig. Alt i nogle Maaneder havde Frankrig anholdt hos Kongen om, at tage de svenske Stater, for at havne sig paa Kongen af Sverrig, giøre Preussen til Uven med andre Hoffer og derved tilkiøbe sig Preussens Samtykke til at omskabe det mellemste Tydskland. Kongen havde, i hvor piinligt end hans Tvist med Sverig maatte være ham ikke deeltaget i denne egennyttige Plan, det veed Keiser Alexander. Nu vender Bladet sig, Napoleon, længe nok Sverigs Fjende, optræder som dets Beskytter. "Den eneste Fordeel Preussen havde ved Traktaten var, at det raadede for Hannover; men Kongen kand bevise, at Napoleon har underhandlet med England om Hannovers Tilbagegivelse, Krigen var nu da i Gierningen erklæret. De franske Hære lodman hver Postdag gaae tilbage, og dog bleve de, og hvortil bleve de, store Gud, for at udslette det sidste Svor af tydsk Souverænitet, for at behandle Kongerne som Præfekter, for at udtære Landene, for at slæbe andre Fyrsters Borgere for deres militære Tribunaler og berøve dem deres Frihed, som i Skrivter angrebe den franske Despotisnius, og det paa en Tid da besoldede Libellister under fransk Beskyttelse angrebe alle Kongers Ære og Nationernes helligste Følelser. De franske Hære formindskedes altsaa ikke, de droge meget mere til Preussens Grændser, ja selv ind i Vestfalen, hvor dog vel ikke Veien gaaer til Mundingen af Cattaro¬