Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-06-20
J et Brev af 26de Januar 1771 hedder det om Svedenborg: Denne Olding spiser og drikker meget maadeligt; men sover temmelig længe, ofte i 13 Timer; han arbeider utrættelig, ja næsten med Anstrængelser, som synes at maatte overgaae Menneskenaturens Kræfter, paa hans nye Værk: den sande christelige Religion, som indeholder den nye Meenigheds sande Theologie, som er forudsagt af Herren hos Daniel 8, 13 14 og Aabenbaringen. 21, 12. Hver Uge maae han concipere 8 Ark. Man kan ikke forestille sig i hvilken afgjort Tone den gamle Mand taler om sit Aanderige, sine Engle ja om Gud selv; han siger Ting, som man ikke veed, hvad man skal dømme om, eller hvad man skal tænke om ham selv. - Den samme Mand skriver under 5te Marts Swedenborg har fortalt mig, at han har talt i Aandeverdenen hele tre Timer med den afdøde Konge af Sverrig; ogsaa i Saar havde han truffet ham; men da han havde seet ham at føre en alvorlig Samtale med Dronningen, saa vilde han ikke forstyrre dem. Da jeg derpaa spurgte ham om hvorledes det var mueligt at see en endnu levende Person i Aandeverdenen? saa frarede han, at det ikke var Dronningen selv, men hendes Spiritus familiaris. Hvad er det for et Væsen, spurgte jeg ham videre. Han svarede: Hvert Menneske har sin gode eller onde Engel omkring sig, som undertiden kan forlade ham og lade sig see i Aanderiget; Mennesket selv veed intet derom. - Hvad skal man troe naar man hører saadanne fabelagtige Ting, Og dog bliver enhver Tilhører ligesom fortryllet af ham saalænge han taler: man kan ikke andet end troe alt hvad han siger. De største Vildfarelser sagte i en afgjort Tone virke langt meere paa Menneskene end de største Sandheder, naar de blive foredragne i i en tvivlende; derfor forskaffer ogsaa den Læge, som giver sig en tillidsfuld Mine, og den Advokat, som strax bander paa at Sagen maae vindes, sig den største Tiltroe. Sværmeriet er desuden i en høi Grad smittende for Menneskestælen). J de største Selskaber, hvori ofte flere Spottefugle vare tilstæde, faldt det dog ingen ind ikke engang at smille saalænge Swedenborg talte. (Hans Phystognomie havde ogsaa efter hans Portrait virkelig noget imponerende; et forunderligt langt Ansigt; Øinene og Øienbrynene løftede i Veiret mens volat ad Supernad. Han er slet ikke tilbageholdende, bliver han bedet til Giæst, saa kommer han strax. Han tager imod enhver; har næsten altid nogen hos sig og arbeider dog saameget. Smedenborg blev indtil sin Død fuldkomment overbeviist om sin Læres Sandhed. J sin Afhandling deliciæ sapientie de more conjugali siger han: jeg forudseer, at man vil holde det jeg har sagt for en Virkning af min Phantasie; men jeg forsikkrer, at alle disse Ting have virkelig viist sig for mig, at jeg hverken drømte eller slumrede, men var i en fuldkommen vaagen Tilstand, frie for Melancholie (Oversætteren af denne Levnetsbeskrivelse har kjendt en Mand som een eneste Gang i sit Liv har været i en lignende Forfatning; hvad han faae giorde et stærkt Jndtryk paa ham, han optegnede det strax, og det kom ham aldeles for, som han var vaagen og dog var det vist ikke været andet end et Spil af hans Phan taste; endskiøndt det varede lidt inden han kunde holde det derfor. Naar ikke flere Menneskeer kunne paa eengang see saadanne Ting, saa kan man slet ikke skiænke slige Syner nogen Tillid; thi et Menneske kan i en høi Grad blive skuffet af sin Jndbildningskraft). Herren har givet mig befaling at meddele Underviisning om den nye Kirke; derfor har han værdiget at aabne min Aands Øine, saa at jeg nu i 25 Aar kan tale med Englene i Himmelen, imedens jeg lever med Menneskene paa Jorden (her er et sikkert Beviis for at Svedenborg var en Sværmer, thi hvad blev der af den nye Kirke?) Med alt dette var han ingen Proselytmager og vilde ikke paanøde nogen sine Meeninger. Om den hermetiske Konst (Magien) sagde han: at han holdt den for meget sand og for een af Gudstørste Underværker; men han vilde ikke raade noget Menneske til at give sig af med den, han gav sig ikke heller selv af med magiske Operationer og var ingen Ven af hemmelige Selskaber. De Skrifter han udarbeidede om sine Visioner og det nye Jerusalem udgjøre et meget stort Antal og ere for mange til her at kunne opregnes. To eller tre Uger for hans Død spurgte en Ven ham, naar han vel troede, at det nye Jerusalem eller den nye Kirke kulde vise sig paa Jorden for at udbrede hans Lære, i alle Verdensdeele. Han svarede, det vide ikke engang Engle; men Gud allene; derpaa sagde han men læs hvad der staaer i Johannes Aabenbaring 21 Kap. 2 V. og Zacharias 14 Kap. V. 21. Mine Skrifter, sagde han, ere Aagenbaringer; jeg har udgivet dem paa befaling og de ere Sandhed. Han fortalte, at han havde talt en heelt Aar med Apostelen Paulus, tre Gange med Johannes og en Gang med Moses. (Kunde man engang komme i Diskurs med ham, saa vilde vore hele Ægyptiske Studium faae et andet Sving. Med Luther havde han vel talt 100 Gange og en Gang med Jesu Moder Maria.