Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-10-10
Undertegnede, der baade af Pligtfølelse og Jnteresse ogsaa havde stillet sig blandt Candidaterne, udtalte paa Valgdagen følgende især Landmandstanden vedkomne Anskuelser, som paa denne Maade meddeles for at forstaaes af Alle og ikke at mistydes af nogle: "Nu, da Folket i Danmark er vaagnet til Bevidsthed og dets politiske Betydenhed og Ret, maa Regjeringen nødvendigviis bygges paa en folkelig Grundvold og derfor videt være nødvendigt at de Candidaters Grundsætninger som ville repræsentere Folket, i det mindste til en vis Grad ere democratiske, saaledes troer jeg ogsaa man vil dømme om mine Anskuelser. Jeg har stedse ønsket, at Folket ikke alene maa udvikle sig kraftigt, selvstændigt og lykkeligt, men ogsaa erkjende og glæde sig over sin Lykke; hertil fordres, 1. Dannelse ikke alene i de elemmentaire men ogsaa høiere Folkeskoler, som nødvendig bør indrettes for at hæve Bonden op paa et høiere Trin; Almeenoplysning er den første væsentligste Betingelse for et Folks kraftige og selvstændige Virksomhed. Det har i mange Aar været Maale for mine Ønsker efter Evne at oplyse og veilede mine talrige Venner baade af og udenfor Bondestanden, og det samme vi fremdeles blive en af mine kjæreste Sysler. 2. Frihed og Lighed i Ordenes ædle og gode Betydning; Frihed i Tanke, Ord og Gierning, saa vidt den kan bestaae med lovlig Orden. Jeg ønsker saaledes: Frihed i Tanke eller Religionsfrihed under Statens Frihed i Tale og Skrift eller Trykkefrihed, som en uskatterligt Gode indenfor Sømmelighedens Grændser. Frihed i Gjerning, som nærmest kan søges i Tilladelse til at anvende sine Evner og gjøre sine erhvervede Kundskabe, gieldende paa hvilkensomhelst Maade man selv helst ønsker uden at hemmes af nogensomhelst Enerettighed hverken for Stand eller Person; dette er Næringsfrihed, som dog ikke bør være uden Garantie for Duelighed. Frihed til at samles, raadslaae og forenes i Selskaber med dem som man anseer for ligesindede : AssociationsFrihed. Frihed til at gjøre Tiden saa frugtbringende som muelig derfor bør alt Hoverie afskaffes, thi Erfaring har nok som lært hvor megen Tid dermed gaaer tilspilde. Fri Eiendom med fulde Rettigheder; dog saa at Grændse sættes for Udstykning til Undvigelse af Communernes Fattigdom og Grændse for Sammenlægning til Sikkerhed for deres Selvstændighed. Det er altsaa indlysende, at Fæstegods saavidt muligt bør gaae over til Selveiendom eller Arvefæste, og det ikke blot for Gaard men ogsaa for Huusmændene. Jeg anseer dette for saa meget vigtigere som enhver med meest Glæde og Lyst arbeider for dem som staae ham nærmest - Børn eller Slægtninge i denne Henseende afgiver Fæsteforholdet ikke den tilbørlige Sikkerhed. Jeg ønsker denne Forandring, men kun forsaavidt den kan udføres uden at krænke Eiendomsrettens Hellighed. Frihed for Enhver til at disponere over hans lovlig erhvervede Fortjeneste; derfor bor Folket have Ret til at bevillige Skatter til Staten; og naar det overlades Konge og Regjering i Enkelthederne at anvende Pengene paa den efter Omstændighederne nyttigste Maade, bør det dog forbeholde sig selv Control med Stats-Jndtægternes Anvendelse, Ved denne Skattebevillingsret og Control seer jeg en meget stor Magt lagt i Folkets Hænder. Hvad Ligheden angaaer, saa antager jeg den første og væsentligste for at ligge i Lighed for Loven og lige Adkomst for alle Borgere til Statens høieste Goder. Jngen fødte Forrettigheder og ingen arvelig Adel kan stemme med Nutidens Begreber og Ret og billighed. Da Fædrelandet er alle Borgeres fælleds Hjem, kan det fordre enhvers Bistand til dets Forsvar, derfor er almindelig Værnepligt en paatrængende Nødvendighed. Lighed i politiske Rettigheder og saavidt muligt Ret for hver fuldmyndig Mand, for hvis Selvstændighed kan gives Staten nogen Sikkerhed, at deeltage i Lovgivning og faae Jndflydelse paa de offentlige Forhold. Mit inderlige Ønske er: et stærkt Folk, som kan det Gode, ligeoverfor en kraftfuld Regjering, som kan hindre det Onde; til dette Øiemed maa Folkets Stemme faae Vægt og Folket selv beholde Kraft til at fremme hvad det anseer for godt. Men jo større Magt Folket kommer i Besiddelse af, desto nødvendigere vil ogsaa en Modvægt blive, som kan søndre overilede Beslutninger; og denne Modvægt bør nærmest lægges i Kongens Hænder, som derfor bør beholde Ret til at hindre en af Folket fattet Beslutning fra at træde i Kraft, 2 Kongen bør have absolut Veto. Jeg kommer til en Lighed hvorpaa jeg veed at de fleste af Vælgerne sætte megen Priis; det er ikke Lighed i Jordeiendom, thi denne vil bestandig blive umulig, ligesom det ligger i Sagens Natur at der til alle Tider ville findes Rige og Fattige. Alle kunne ikke faae ligemegen Jord; men hvad Alle med en Slags Ret kunne forlange, er at al Jord i Forhold til dens Godhed, altsaa efter Hartkornets Størrelse bø komme til at deeltage lige i de fælleds Byrder, altsaa at det frie Hartkorn stilles lige med det ufrie. Herfor stemmer jeg efter min fuldeste Overbeviisning naar det lader sig gjøre uden for stort Jndgreb i Eiendomsretten. Men angaaende lige Beskatning er der dog een Afvigelse som jeg finder burde gjøres og hvorpaa jeg ønsker Opmærksomheden fæstet, og det er: at ikke Nødtørftigheden, men Overflødigheden beskattes, saa at Beskatningen først tager sin Begyndelse der, hvor Nødtørftigheden ophører. Jeg holder for, at, naar f. Ex. 3 Tdr. Land netop maatte findes tilstrækkelige til en Huusmandsfamilies tarvelige Udkomme, saa vilde det være ubilligt om Staten fordrede noget af denne Nødtørftighed; thi selv en ringe Afgift vilde medbringe et føleligt Savn, medens derimod den, som har saa stor Grund-Eiendom, at han kan have tilovers, bør yde Staten den Skjerv mere, som hines Fritagelse maaskee maatte kunne fordre. Nødtørftighedens Beskatning har paa andre Steder reist mange Stemmer mod den saakaldte Kopskat. Til Lighed hører ogsaa en vis Sikkerhed for Fremtiden, om maa ansees for ønskelig; herhen regner jeg Adelse af Tiendeinatura, som hvor den endnu findes bør accorderes, ellers vedbliver den at være en Beskatning paa den Fattiges Anstrængelse og at være saare ubillig. Endelig holder jeg for, at Statens Forhold bør ordnes saaledes, at ingen af dens Borgere let bør kunne føle sig overseet eller undervurderet, at enhver agtes efter Fortjeneste, og at ikke Fødsel eller Rang, men alene Retskaffenhed, Duelighed og Fortjeneste for Fremtiden maa blive den Rettesnor, hvorefter hvert Menneskes Værd bedømmes! Disse ere de Anskuelser, som jeg efter modent Overlæg hylder, og som jeg af inderste Overbeviisning kan og vil understøtte. Jeg slutter med det Ønske, at Vor Herre vil holde Sin Haand over vort Fædreland og befrie det fra saadanne Ulykker som dem, Borgeres Splid og Uenighed har bragt over mange andre Lande i Europa, Gud give at Samdrægtighed og Lykke maa blive gamle Danmarks Lod og at den Velsignelse og Velstand, som jeg haaber vil begrunde vor Fremtids Lykke, maa komme hver Borger tilgode, han være høi eller lav! -J den udmærket smukke Tale, hvormed Hr. Pastor Søetoft stillede og anbefalede mig for Districtets Vælgere, udviklede han blandt andet den Overbeviisning, at jeg nøie havde tænkt over mange af de vigtige Samfunds=Spørgsmaal, som sikkert vilde komme under Forhandling i den forestaaende Rigsforsamling, og at jeg havde udtalt mig for ham om Midlerne til fleres Løsning paa en Maade, som han troede vilde erhverve Vælgernes Tilfredshed. Men dette vilde ikke være foreneligt med den Maade hvorpaa man skal Hofmansgave den 7 October 1818. have opfattet og udtydet nogle af mine tidligere udtalte Anskuelser om Fæstejords Overgang til Eiendom. Derfor har jeg anseet det for Pligt her nærmere at udtale mig om dette samme, iblandt Landboforholdene meget vigtige Punkt. Jeg anseer det for utænkeligt, at Bonden - være sig Gaard= eller Huusmand – kan faae sit Fæste til Arvefæste eller Eiendom uden Godtgjørelse til Jord-Eieren; men denne Godtgjørelse kan accorderes paa forskjellig Maade: i Penge, Obligationer eller Jord. Dersom Fæsteren ikke har Raad til at udbetale en større Kjøbesum paa engang, kan en Deel sættes som Pant i hans Gaard, hvoraf da svares aarlig Rente (Canon); men mange trykke sig for en saadan Gjeld og derfor har jeg oftere udtalt mig om og for, at nu, da Jord er høit i Priis, vilde den som altid tilgængelig, være et godt Betalingsmiddel; derfor burde en Deel af den overeens komne Kjøbesum bestemmes i Jord, som bliver at tage fra Fæsteren, for at bidrage til at den øvrige Deel af Gaardens Jorder med Bygninger kunde blive hans Eiendom. Det er indlysende, at denne fra hver Gaard afskaaren og adsplittet liggende Jord ikke kan lægges ind under Hovedgaarden, hvilket heller ikke er min Tanke, men, for at den skal vedblive at komme Bondestanden tilgode, skal Grundeieren være forpligtet at sælge den med eller uden derpaa opførte Bygninger som Arvefæste til Huusmænd. Paa denne Maade vilde al Fæstejord snart blive Eiendom og Leilighed gives til at forøge Huusmændenes Antal, som jeg anseer for en Nødvendighed til Jordens fortsat bedre Dyrkning, saafremt alt Hoveri skal kunne hæves. Den forøgede Befolkning vilde da i det mindste i mange Aar ikke som nu være henviist til jordløse Huse, hvis Misligheder for Communerne ere indlysende for Enhver. Jeg tilstaaer, at dette i sine Grundtræk her fremsatte Forslag til Fæsteforholdenes Løsning forekommer mig selv at være i Bondestandens velforstaaede Jnteresse og at kunne fortjene Navn af folkelig; og jeg gjentager, at denne Udvikling kun har til Øiemed at give klarere Begreber og mine Anskuelser, som jeg nødig vil have udtydet paa anden Maade end de virkelig ere. N. C. Hofmann (Bang), Forpagter.