Københavns Adresseavis, 1762-10-18
Svar paa den Oeconomiske Opgade i No. 4. dette Aar. Jeg er enig med Forfatteren i Hovedsagen, at Folkemængden i Dannemark kunde forøges og nogle tusinde Bonde=Familier flere kunde leve her, dersom de to ommeldte Forandringer skede. Men mig tykkes, at den Tanke, at det er den beleylige Tid at vente fremmede betrængte Bonde=Familier herhid nu, er ikke den rigtigste. Naar man betragter Bøndernes Omstændigheder i Tydskland, bliver man nogle Forhindringer vaer, som holder dem fra at forlade deres Fæderneland. Tydskland trænger mueligt meere til Bønder i disse Tider end Dannemark, da der efter Beretninger skal ikkun findes faa Bønderkarle eller Huusmænd, som har deres Helsen, og ere duelige til at dyrke Jorden. Ja at alle de, som har kjøbt, arvet, eller ved Giftermaal faaet Bøndergaarde, ere enten tagne til Soldater, dræbte i de mange Slag, eller staaer Fare for at sette deres Liv til, om Krigen endnu skal vedvare. De, som ere tilovers af Tydsklands Bondefamilier, ere altsaa ikkun gamle Mænd, Børn, Qvindfolk, og saadanne, som af det fiendtlige Gevær ere gjorte til Krøblinger, hvilke ikke ere i Stand til at forrette Agerdyrkningen hos dem selv; og naar Freden engang bliver sluttet, ville de overblevne ile til deres egne Eiendomme; uden at faae Lyst til at forøge Folkemængden her. Mig tykkes og det var imod Folkeretten at overtale de faa overblevne Agerdyrkere til at forlade deres Fæderneland og komme til os. Men at tage imod de gamle Mænd, eller Enker med 3, 4 og flere smaa Børn, blev vort Land ikkun til Byrde. Vi vare da nødte til at føde dem, og Landet blev opfyldt med Fattige, men ikke duelige Arbeydere. Dog formoder jeg, at en Hob af Tydsklands unge Piger, kunde blive gifte hos os, siden Mandspersonerne der, ere enten for gamle eller for unge. Jeg vil ikke spørge, hvo der skulde giøre Forskud til Reysen, ifald nogle fattige Tydske Bondefamilier vilde fløtte herhid. Det maatte være et anseeligt Bytte, der skulde formaae dem til at forlade deres Land; thi den Tydske Bonde kiender ikke Verden, mere end de Danske, og enhver af dem troer, at hans Lander det beste. Men jeg setter, at hundrede eller flere Boudefamilier virkelig kom til os. Hvor ere da de Marker, af hvilke de kunde ernære sig, Det bliver et Spørsmaal, om Herremændene vil overlade dem deres frie Hartkorn, Om disse Fremmede ville være Livegne, eller med et andet Navn Vaarnede, Sagen burde i Forveyen være afgjort, at Bonden ikke skulde have meere end 8te Tdr. Hartkorn, og at det øvrige skulde anvises til nye Beboere; thi at anvise dem strax øde og udyrkede Marker, var uden stort Forskud en Umuelighed for dem at bestride og leve af Sachsen, Schlesien og andre Lande i Tydskland ere saa rige paa frugthare Marker, og Bøndernes Børn der saa friebaarne, at jeg seer intet, som kunde bevæge dem til at komme her for at blive Vaarnede, og tvivler om, at de her kunde forrette deres skyldige Hoverie, deels siden Agerdyrkningens Maade og Avl er anderledes der, end her i Dannemark, og deels siden Bonden i Sachsen, Schlesien og andre Tydske Provintzer ikke er vandt til at omgaaes med mange Heste. J Sachsen er paa den største Herregaard neppe fire Heste, og 36 Bønder har neppe een Hest, og dog er alting i Freds=Tid bleven vel og betimelig bestilt. En Stud maae der enten være syg eller ikke over to Aar gammel, om den ey kand trekke meere, end to af vore smaa Heste. J øvrigt haaber alle betrængte Tydske, at Freden er nær, og følgelig ville de blive ved deres egne Eiendomme og Huse.