Aalborg Stiftstidende, 1835-11-16
Polen. Til den Deputation fra Warschau, som, under Keiser Niøcolaus's sidste Ophold sammesteds, havde den Lykke at bliver stedet til Audients, skal Allerhøistsamme, med et alvorligt Tilbageblik paa de usalige Begivenheder i Aaret 1830, blandt Andet have yttret: at der var sørget for, at slige Begivenheder ei skulle gientages. Formodentlig vilde Keiseren herved henpege til det nyeanlagte Citadel, som behersker Warschau, og til hvis Bespækning en svensk Brig nylig er ankomment til Danzig med Kanoner af svær Kaliber. - Det kan ved denne Leilighed vel ikke være uden Jnteresse at blive bekjendt med den patriotiske Anld og glødende Fædrelandskjærlighed, som endnu udtaler sig hos de Polakker, som Begivenhedernen i Fødelandet have jaget i Landflygtighed. Som bekjendt fandt deres Sag talrige Tilhængere i Frankrig og England. Paa sidste Sted, hvor Meningsyttringen er friest, forhandledes den med Varme i selve Parlamentet. Det skotske Parblamentsmedlem Cutlar Ferguson antog sig den med en Jver og Veltalenhed, der tildrog sig hele Englands Opmærksomhed og endnu er i frisk Minde. Til hans Ære var den 126de October i Douglas=Castle foranstaltet et festligt Gjæste maaltid, ved hvilket den polske Fyrste Adam Cartoriski var tilstede. Denne henvendte sig med en Lovtale til Ferguson, som hvis Parlamentstaler for det dengang betrængte Polen han udlod sig i de meest taknemmelige Udtryk. De ere oversatte i alle europæiske Sprog, sagde han, de ere udbredte over hele den civiliserede Verden; de findes i de fjerneste Egne af Polen, Litthauen og Ukraine, ja de have fundet Veien ned i Ruslands iiskolde Fængsler, hvor de ere læ 1ste og atter læste og vædede med Glædestaarer." Fyrsten sluttede sin Tale saaledes: "For mere end 40 Aar siden besøgte jeg Skotland for første Gang. Dengang var Polen et stort, uafhængigt, mægtigt Rige, for hele Verden stod det, som et Mønster paa en Stat, der begyndte at befæste sen fri, reformeret Statsforfatning, en Forfatning, som fandt alle Europas oplyste Statsmænd, selv en Edmund Burkes bifald. Dengang anede mit lykkelige Fødeland ikke de heftige politiske Rystelser, som skulde rokke det europæiske Stats samfunds Grundpiller, og tilsidst gjøre Polen til et Bytte, for sine erobringssyge Naboer. Efter en saa lang Mellemtid besøger jeg atter dette Land; hvor forskjellig er dets Tilstand nu fra mit Fødelands. Med glad Deeltagelse og Beundring har jeg seet Englands Velstand, dets Lykke, dets Fremskriden paa den politiske Bane. Medens man her skylder Intelligents, Moralitet og Frihedsskjærlighed sin Lykke, finde vi hos os Kilden til alle vore Ulykker i den uafladelige Grusomhed og Forfølgelse, som en total Mangel paa Garantier mod Vilkaarlighed udsætter os for. Men denne uafladelige Grusomhed og Forfølgelses=Aand har ikke naaet sit tilsigtede Maal; Polens Tørst efter Uafhængighed er ikke slukket; tvertimod: det fælleds Had mod vore Undertrykkere, den faste Beslutning at modstaae dem, har vundet i Kraft og Inderlighed; endnu nærer enhver Polak det Haab, og retter sit Blik tillidsfuldt mod den Dag, da han kan afkaste sine Lænker og igjen skjænkes sit befriede Fædreneland. Sel under sine Piinsler har han med Tillid skuet op til den retfærdige Gud, til det evige Forsyn, som visselig engang vil føie det saaledes, at Europas Nationer maae erkjende deres sande Jnteresse og lægge en varigere og hensigtsmæs sigere Grundvold for Menneskehedens Velfærds Fremme