Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-10-12
Overs. gjørende Tone talende Digters haanende Spot 2).J det hellige Fædrenelands Anliggender kunde dette ikke gjøre godt eller gaae godt, Udfaldet beviste det. Historien har allerede hundredefold bevist, det: "Spot pirrer som Hvepsens Braad til Blod. Det er denne Dolk, som Kotzebue, om end kun i Ord og Tale, kun dramatisk og theatralsk hvæssede. Men denne rammer, saarer og dræber ikke mindre end Dolken af Staal. Denne dræber det physiske Liv, hiin det moralske Liv midt i Livet og Livets Vedvaren selv. Klockenbrink beviser dette. Han døde afsindig, bragt fra Forstanden ved Jern panden *). Antyde ville vi kun dette, ikke udføre. Men antyde maatte vi det, for at veie og *) Naar han skrev et literarisk Ugeblad, der skulde meddele Efterretninger om ny udkomne Skrifter, saa var han vel nødsaget til at tale med om Alting. Det gjøre jo alle critiske Journaler. En indstrøet bemærkning, det være over hvilkensomhelst Gjenstand, maatte dog vel være en Aand som Kotzebue tilladt, og det bliver hans Skam, naar han taler hen i Taaget. Af hans Ugeblad kom ikke mere ud end een Aargang, og i denne korte Tid kunde han vel dog neppe stifte saa megen Ulykke, som hans Modstandere raabe paa. *) For danske Læsere trænger dette til nærmere Forklaring. Klockenbrink (A. F.) var en, om just ikke bekiendt, saa dog temmelig aandrig Skribent. Han blev mærkværdig ved den Omstændighed, at han, da Kotzebue i sin berygtede Pasqvil Bahrdt mit der eisernen Stirn, nederdrægtigen haanede ham, paa Grund af hans Forbindelse med Nicolai og Andeel i allg. dentsche Bibliothek, mistede Forstanden; men dog, saavidt Overs. veed, ikke døde i Afsindighed; han blev helbredet af Dr. Hahnemann. Jmidlertid hører det nok til de store Sieldenheder, at en Pasquil, der sædvanligen mere beskjæmmer den Beskjæmmende end den, der skal beskjæmmes, virker saa heftigen, at den Pasquilliserede bliver afsindig derover. Den, der bliver det, maa sikkerligen allerede forhen have havt Anlæg dertil. Man maatte for nogle Aar siden have bygget en ny Daarekiste for lutter Pasqvilliserede, dersom Pasquillers Magt virkeligen var saa stor. Overs.) dømme Sag mod Sag. Pychisk ere de udvortes, selv tidligere Momenter af et Liv saare vigtige til Bestemmelsen af et ulykkelig Endeligt, hvilken end Digtningens Fabel og den literariske uophørlige Spot tager. Sand myrdede ikke Kotebue som en kjøbt eller leiet Snigmorder, men som en hemmelig Rets (Vehmes) Dommer. Dommen var afsagt, Kotzebue maatte falde; Sand maatte ogsaa falde *). (Fortsættes.)*) Man skulde virkeligen troe, naar man læser denne Declaration, at Kotzebue var en Julius Cæsar, Sand en Brutus, og de tydske Læseselskaber og Leiebibliotheker et andet Rom. Fordi Kotzebue for 28 Aar siden skrev en nu glemt og til Maculatur forvandlet Pasquil; fordi han 1818 udgav et literarisk Ugeblad, hvori han spøger med Burschen= og Turnvæsenet, Magnetisme og Mysticisme a., fordi en halvgal tydsk Bursch, i gammel tydsk Dragt, med Egeløv om Baratten, løber op til denne theatralske Gesvindskriver, hvis Arbeider man længe snarere betragtede som Manufactur, end Aandsproducter – fordi dette skeer, maa begge døe, som Virkningen af en ubøielig Skjebnes Beslutning. Hvilke Syllogismer! (Overs.)