Københavns Adresseavis, 1779-12-10
Tanker. i Anledning af S. T. Hr. Kammerjunker Werner Hane Rudolph Rosencranz Gieddes og Frue de Nullys, fød Brovn, en Datter af S. T. Hr. General Krig, Commissaire John Brown, Deres Bryllupsdag, ere følgende Linier underdanig og skyldig opsadt. Hvor tusind Tunger løbe vilde, Og skur er Avindsyges Lyd, Endog om Ubekiendtes Dyd, For hædret Rygte at forspilde; Der sidder den uskyldige Tilhører, roelig smillende, Og tier før, end taler ilde. Udsat mit Navn har været længe, For slige Tungers hadske Dom, Der støye, men ey veed hvorom, Som kaade og utæmte Drenge, Men tryg imellem dem jeg sadt Paa Uskylds Skiød, og hørte glade Hver Slag paa disse grove Strænge. Lad dem Usandheds Sprog kun tale, Om hvad de ei veed reede til, J Tanke, de mig skade vil, Og troe, at de mig giøre Qvale, Jeg tager mig der intet af, Vis Skam vist bliver deres Straf, Skiønt Tiden vil den lidt forhale. At tale Sandhed uforfærdet, Det var, og er, og blir min Pligt; Aften=Posten No. 97. den 13 og 14 December. Skiøndt Avind sværter mig for sligt: Thi den mod mig er nu forhærdet, Men al dens Skrig skal ei formaae, At den skal har med Jeg staaer for og bag Sandhed gierdet Her skal min Musa Selskab giøre, At tale Sandhed og i Dag, Til Priis for Himmelsk Velbehag, Og Fryde=Harpens Strænge røre, Hr. Gieddes, Frue de Nullys Lyst Udbreder sig, naaer til mit Bryst, Dets Følelser jeg vil udføre. Jeg vil! - Nei. - Hiertet føler mere, For Dem, end jeg kan sige udi Dets Resultat er Suk til Gud Om al den Hæld som Ønskers ere: De nyde til de ældste Aar. Den Lykke nu for disse staaer, De større den ei skal begiære. Abraham Rindorph., Afbrudte Tanker. i Anledning af Foreningen imellem Brudgommen Velædle Hr. Harrested, og Bruden Velfornemme og Dydegne Jomfrue Henriette Mülhausen, Høytidelig holdet i Helsingøer d. 9 Dec. 1779. Forundre sig ikke, Dydædle, ved at see afbrudte Tanker, altid noget sørgeligt, i Anledning af Deres glædeligste Optrig i Livet. Vers ville De vel have ventet fra en ukiendt Ven? – Ja - vel sandt. Jngen var meer forbunden til at besynge Deres begyndte Glæder end jeg. - Men - at synge! - og det om Dydernes Belønning - et lyksaligt Ægteskab Dertil hører Genie, dertil hører Tid, og hvem kunde vel vente en saa hastig Beslutning? – Enhver anden, mig undtagen. Otte Gange havde alt Decembersolen bestraalet Øresund, den Niende bragtes mig et Brev, - ach, alt for sildig! - Jeg læste: I Dag skal din Ven knyttes med evige Baand til sin Elskteste. Gud! - raabte jeg, er dette Dagen, som bestemme din dydigste, din oprigtigste Vens timelige - ja ved evige Skiebne, - Gid da Himlen vil krone denne og alle dine Livsdage med afbrudte Glæder! - Her sand jeg stiltiende ned paa en Stoel, men blev igien opmerksom, da jeg hørte, den lange hvælvede Gang uden for mit Værelse, at raabe tilbage. - brudte Glæder. Ney, - tænkte jeg, ney - din Dyd kræver en bestandig Lykke, den kræver din Elskers evigvarende Kierlighed; thi hvem kan lade af at elske det uskyldigste Hierte, opfyldt med en ægte Kierligheds sande Dyder, Og dem besidder Du, det vidner baade hiin, nu Englelige, i høiere Egne, og denne ved dine Ønsker maaskee ulykkelig, endnu indsluttet i Støvet. - Dog! - ved dine Ønsker ulykkelig. - Ney, - dit ædle Hierte ønsker, at kunde giøre alle saa lykkelige, som Du nu selv er blevet: - O lev da – Levevig vel, og nyd Livets uafbrudte Glæder. - Din Dyd fortiener det; - Hils din fundne Ven fra en Ukiendt, som oprigtig ønsker deres Ægteskab omgivet med Velsignelser fra hiin Engle= og Orme Beskytter! Her under hviler.