Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-10-09
Blandede Efterretninger. Efterat Kongen af Sverrig, under d. 2den Juni d. A., havde indbudet det norske Storthing til at tage §. 100 af den norske Grundlov under Overveielse, og undersøge, hvorvidt dens Bestemmelser kunne ansees at harmonere med de gieldende Love og den Fortolkning deraf kan gjøres, og tillige foreslaaet at oprette en Jury til at dømme i Trykkefrihedssager, har Storthinget under d. 21 Aug. i en Adresse blandt andet svaret: "at det ikke kan ansee de stedfundne Vildfarelser ved Trykkefriheden som en Følge af at Lovgivningen skulde mangle Straffebestemmelser, tilstrækkelige til at tilbageholde den skrivelystne Kaadhed inden de Skranker, som den borgerlige Orden udkræver. Uden at oversee de enkelte Fortrin ved en Jury, især med Hensyn til Sagernes hurtige Afgjørelse, har Storthinget dog ikke troet at burde etablere samme, af flere overveiende Grunde, hvoriblandt fornemmelig: at flere Jnstantser, af hvilke enhver især beklædes af retslærde Dommere, synes at love en større Sikkerhed, end en eneste Domstoel, som ordentligviis maa antages besat af ulærde Dommere, fra hvilken ingen Appel skulde finde Sted, og hvis hele Jndretning desuden ikke vilde blive analog med Principerne for den norske almindelige Procesform. Storthinget har derfor troet, at det, indtil en ny almindelig Criminallovbog udkommer, bør forblive ved den hidindtil angaaende Trykkefriheden gieldende Lovgivning og den almindelige Procesform". Med skyldigste Ærbødighed for den norske NationalrepræsentationsMening, kan Anmeld. dog ikke fragaae, at efter hans Overbeviisning, i ingen Sager en Jury synes mere passende, end netop i de, der vedkomme Trykkefriheden. Lovene bør rigtig nok kunne tilbageholde den skrivelystne Kaadhed inden de Skranker, den borgerlige Orden udkræver, men de bør ogsaa, saa lidt som mueligt, afholde den sandhedskjere og oplyste Mand fra uskrømtet at sige sin Mening om Gienstande, der angaae det Heles Vel, og om Misbrug, med hvis Bortryd delse Staten kan være tjent. Dette Øiemed lader sig ved den almindelige Procesform neppe opnaae; thi ikke Enhver, der har Leilighed til at sige gavnlige Sandheder, har Lyst, Tid og Ævne til at forsvare dem for flere Jnstantser. De fleste sande Patrioter tie maaskee derfor heller, end udsætte sig for en Proces, der, om dens Udfald endog blev nok saa fordeelagtigt for dem, altid er forbunden med Uleilighed og Pengebekostning. Derimod vilde vist mangen Mand nok ikke lægge Dølgsmaal paa sine Meninger, naar han vidste, at den Anke, han foranlediger, i nogle Dage kan afgjøres ved en Jury. Den Jndvending, at en Jury bestaar af ulærde Dommere, synes ikke at være af saa overordentlig Vægt. Den sunde Menneskeforstand maa altid antages at kunne findes hos 12 Edsvorne, og det er den sunde Menneskeforstand, der maa og bør kunne dømme i Trykkefrihedssager, især da Corpus denet ligger her for Dommernes Øine, og ingen vidtløftige Undersøgelser ere nødvendige. Man behøver ei at være nogen Retslærd, for at kunne indsee An mus injuriandi i et trykt Skrift. Men antaget, at Procesformens Vidtløftighed og Bekostelighed var netop et Middel til at afholde den skrive lystne Kaadhed fra at fornærme Staterne, saa er den det dog ikke for Borgerne i Almindelighed, hvis Æres og Agtelses Uforkrænkelighed ogsaa bør være Staterne vigtig. Hvor mange Private lade ikke de groveste Fornærmelser paa Prænt hengaae upaatalte, blot fordi de ei gide indlade sig i en Proces, Og hvor meget bidrager ikke en saadan Straffeløshed til at opmuntre den skrivnelystne Kaadhed til at overtræde de Skranker, den borgerlige Orden udkræver, Fornærmelser mod de Private lede omsider til Fornærmelser mod Staten, og om end de sidste, af Frygt for Straffelovene, ikke tør yttres offentligen, saa udbrede de dog altid en skadelig og al Orden undergravende Kaadhed og Frækhed i Tale og Adfærd.