Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1814-11-21
Fredskongressen i Wien. Den Tid, som Bekræftelsen af de Deputeredes Fuldmagter vil medtage, gives nu Skylden for den lange Stilstand i Forhandlingernes Gang, om hvis Form Man ei heller endnu veed det Mindste. Men overalt synes denne Standsning nærmest at tilskrive Grev Noailles Ankomst fra Paris. Den franske Politiks hele Retning - melder Man desangaaende fra Wien - er i Henseende til Tydskland den samme som tilforn, hvorover Nødvendigheden af at forstærke den preussiske Stat, som Tydsklands Formuur imod Frankerig, bliver saa meget mere indlysende, og de forskjelligste Stemmer bifalde desaarsag nu Sachsens Forening med denne Stat Til de meget vigtige Efterretningers, som bemeldte Grev Noailles har medbragt, torde Man vel finde Nøglen i en mærkelig Artikel under Overskrivt: "Om den Wiener Kongres og Pariser-Traktatt, som læses i den Pariser Tidende Quotidienne, og ved den strænge Censur, de franske Journaler for Tiden staae under, kan ansees for temmelig officiel. Jkke blot de Magter, som have undertegnet den Pariser Traktet, men alle Souverainer, som have havt Deel i Krigen og vare erkjendte før samme, paastaaes her berettigede til at deeltage i Kongressen, da en retmæssig Konge selv i Lænker og Forviisning vedbliver at være en Magt. Hvilken ond Genius hedder det videre, har da kunnet drage disse Folkerettens evige Grundsætninger i Tvivl paa nærværende Kongres Hvi gjenlyde tydske Journaler af et Parties Deklamationer, som forvexle den retmæssige Magt Frankerig med det franske eller meget mere Napoleonske Keiserrige, og udstrøMistank, imod en Maar, der for Øieblikket meer end enhver anden maa vær, tilbøielig til at befordre Alt, hvad Menneskelighed, Ret og billighed tilsiger, Da Frankerig frafaldt sine Erobringer, erobrede det sine Rettigheder tilbage; lige saa mange Provindser det afstod, lige saa mange Krav erhvervede det sig paa andre Magters Tillid og Venskab. Som Nation har det medvirket til at styrte det monstrøse Tyrannie, der betyngede Frankerig endnu mere end den øvrige Jord; i April traadte Franzoserne i de allierede Magters Række imod Usurpatoren, som var den eneste Gienstand for den almindelige Krig. Som Monarkie yder det Bourbonnerne gjengivne Frankerig nu al den moralske Borgen, som den hellige Ludvigs Sønners Arvedyder frembyde. Det herster ikke meere over undertvungne Provindser; alle dets Undersaatter bindes endnu mere ved deres Kjerlighed end ved Lovene; det er maaske det eneste Monarkie, hvis politiske Existents er helliget ved den eenstemmige Nationalvillie. En slig Magt kan og vilikke søge Kilden til sin udvortes Storhed uden allene i den skjønne Rolle, som de Undertryktes Værge, de Svages Beskytter, og den væbnede Overholder af Traktaternes Opfyldelse og af hiin udødelige Folkeret, der er ældre og høiere end alle Traktater. Dette er Frankerigs sande og retmæssige Storhed, dets naturlige og ufortabelige Overvægt. Den eneste Erobring, der aldrig kan give slig paa, er Nationernes Kjærlighed og Agtelse, hvis Rettigheder, det vil bestræbe sig at forsvare under deres lovmæssige Dynastier (beklageligt, at samme skjønne Aand ikke før var herskende !). Men hvorfor er denne offentlige Retfærdighed pludselig bleven et Skrækbillede for de tydske og engelske Journaler, (Foregaaende Erfaringer gjøre dog lidt Mistroe undskyldelig.) Den allene synes os at burde udgjøre den faste, urokkelige, evige Grundvold for en ny Ligevægt i Europa. Pohlens Gjenoprettelse synes et uomgjængeligt Sonoffer til at udslette Mindet om alle de voldsomme Omvæltninger, hvortil Jsen blev brudt ved dets Deling. Derved vilde Rusland, Østerrig og Preussen, istedetfor Undersaatter af liden Værd, faae en Mellemmagt, der kunde formindske deres gjensidige Sammensted. De tydske Stater Sachsen, Hannover, Hessen, Bayern, Würtemberg, maae blive somveraine. Disse Nationer blive lige saa uafhængige under deres gamle Dynastier som Østerrig og Preussen, da vil et fri og stærkt Forbund, ganske efter Parisertraktatens Aand og Bogstav, for evig (?) skille de franske fra de østerrigske og preussiske Vaaben. Politiken fordrer Hollands Befæstelse; men naar Man, istedetfor efter Pariser-Traktaten at forøge det med et Stykke Land, skjænker det et heelt Kongerige, langt vigtigere end det gamle Holland selv, fordrer da ikke Politik og billighed i det mindste, at en saa overordentlig Erhvervelse gotgjøres med nogle Kolonier, hvorved Handelens Ligevægt igjen kunde oprettes i Amerika og Asien, En formelig Traktat (Barriere-Traktaten),der ei er gjenkaldet, berettiger Frankerig til Deeltagelse i Underhandlingerne om Nederlandene - denne gamle Grændse, som adskilte Holland og Frankerig. Den europælske Politi fordrer endnu, at i Skandinavien hannes en stærk Magt, der maatte blive Frankerigs naturlige Allierede, Retfærdighed viser os samme i en nøie Fortning af de tree nordiske Riger og nogle smaae Nabolande, under de forskjellige Erene af deres gamle, nationale og retmæssige Dynastier. Jtalien fremstiller os et lignende Skuespil. J Norden vente 7 Millioner i Kongeriget Jtalien ængstelig Afgjørelsen af deres politiske Skjebne. Skulde de alle tilfolde Østerrig, da spørges, om dette Austro=Jtaliske Rige ikke vilde faae en næster souverain Jndflydelse paa det hele øvrige Jtalien, og om Piemont, Genua, Parma, Toskang og Rom da kunde bevare deres Uafhængighed? Blor et Øiekast paa Korte vil give det beste Svar. Allene ved igjen at forbinde det sydlige Jtaliens Monarkie med de øvrige Bourbonske Troner kunde lægges en Modvægt i de it lienske Staters Vægtskaal. Og hvor nedslaaende at berøve et Dynastie som i 18 Aar opofrede sig for Kongernes fælleds Sag, og mistede sin Trone allene fordi det opbød Alt imod Europas Usurpator og Svøbe, Hvilken moralsk og politisk Forargelse, at see den gode Sag triumsere og lade dens Forsvarere i Stikken; at knuse den fælleds Fjende med lade Virkningerne af hans Hævn vedblive. Hvorhen Vi altsaa vende vore Blik finde Vi, at en uretfærdig Politik, lempet efter den blotte Konvenienz, kuns vil efterlade Spiren til nye Omvæltninger i Europa.