Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-03-24
Det gamle Whigparties politiske Grundsætninger stemme paa det fuldkomneste overeens med Alderdommens Politikers Systemer. De betragte ligesom disse enhver Statsforfatning som afhængig af den herskende Folkekarakteer, og ikke saa meget som een af tomme Retsformularer opført Bygning, men meget mere som Nationalsædernes største, konstigste og giennem mange Aarhundreder seent fuldførte Værk. Den borgerlige Friehed og Publiciteten virke paa det kraftigste til at bevogte og til paa den meest frugtbringende Maade bestandig at udvikle dette. Derfor ere de gamle Whigs ogsaa disses varmeste Venner og ivrigste Forsvarere. Deri ere de afvigende fra Torys, at de søge at holde Folkets Aand vaagen ved Partiekampen. Frieheden, sige de, maae øves under Modstand; hvor denne fattes, taber den sin Kraft ligesom en ubrugt Magnet. Derfor er en Opposition til alle Tider en væsentlig Nødvendighed i Staten. Den maae være rettet imod dem, der staaer Fare for af Ærgierrighed at forledes til at misbruge Magten. Den bevogter Konstitutionen og afvender de Angreb, som true med at ville ryste dens Grundvold; men den har ingen andre Vaaben end Lovene og Publiciteten. Den afskyer enhver Voldsomhed, der maatte bruges for at befæste en Theorie, og troer, at Meninger blot kunne fortrænges ved Meninger. Da den hidleder Konstitutionens Livskræfter, ikke fra dens udvortes Form, men fra Folkets politiske Karakteer, søger den omhyggelig at bevare den mod alt, hvad der truer med at virke fiendtligt paa den. Da derfor det nye Whigpartie ved Anledning af den franske Revolution søgte at omstyrte den gamle Forfatning ved at oprøre den lavere Folkeklasse mod den daværende Tingenes Orden, og anbefalede den netop da først nyefødte franske Konstitution, som et efterlignelsesværdigt Mønster; da traadte Burks frem, en Veteran, der var bleven graae i Friehedens Tieneste, og udviklede som en prophetisk Politiker med dybt indtrængende Skarpsindighed den hele Hær af uhyre Følger, som de franske Revolutionsmænds uerfarne Øie havde overseet. Det rædsomme Malerie, som han udkastede i den franske Revolutions første Aar, staaer nu retfærdiggjort i alle dets Dele ved de sidste syrgetyve Aars Historie. Det seer ud, som om det kunde være malet efter Naturen, saa rigtig forudsaae den store Mand Alt. Ved sin Apologie for den engelske Konstitution, tog Burke sig for at retfærdiggjøre i alle dens Træk Nationens politiske Karakteer, hvorpaa hiin støtter sig. Han blev derved forledet til at tage mangen religiøs og politisk Fordom i Forsvar. Maaskee var det blot et rethorisk Kunstgreb maaskee ogsaa hans Hiertes virkelige Overbeviisning. J hvad det ogsaa var, naaede han fuldkommen Hensigten, hvorefter han tragtede. Den største Deel af det gamle Whigpartie skilte sig paa den Tid, da Staten var i Fare, fra Oppositionen og forstærkede Regieringens Partie. Saaledes frelste een eneste Mand England fra Frankeriges sørgelige Skjebne. Siden den Tid ere begge Whigpartiernes afvigende Grundsætninger blevne satte i et klarere Lys. Det gamle Whigpartie har derved overordentlig udvidet sig, og blomstrer i fuld Kraft, medens de nye Whigs have tabt deres største Støtter, og for nærværende Tid have tabt meget af Nationens Agtelse. De sidste have hævnet sig grusomt paa Burke for dette dødelige Hug, da de ved de nedrigste Kabaler og Bagtalelser forbittrede denne fortiente Mands sidste Dage. (Fortsættes.)