Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1774-05-06
Fortsættelse af No. 17. En Fortælling. De store Baade i hvilke Grønlæn, derne føre deres Familier fra et Sted, til et andet, blive altid roede af Qvindfolk, thi en Mand vil ikke fornedre sig ved saadant Arbeyde, som udkræver hverken Dygtighed eller Tapperhed. Saasom derfor Aningatt havde intet at giøre, saa blev han desmere plaget. af hans Kierligheds Tanker. Han gik tre Gange bag hen i Baaden, med det Forsæt at springe i Vandet og svømme tilbage til hans Kiæreste; men da han overveyede hvilken Elendighed de maae udstaae om Vinteren, naar de har ingen Tran til deres Lamper, eller Skind til deres Sænge, saa besluttede, han at anvende disse Uger, i hvilke han skulde være fraværende fra hende, paa at samle Forraad til en overflødig Lyksalighed om Vinteren. Han stillede derfor sit Sind tilfreds, saa got som han runde, og udtrykte sit Haab, sin Sorrig og sin Frygt i afbrudte Suk og udpyntede Betragtninger. O skrøbelige og ustadige Liv, sagde han, Hvor skal det ulyksalige Menneske finde din rige, uden Jsen, som flyder paa Havet, den skyder sig op i høye Taarne, den glimrer langt fra, imedens Stormen driver den, og Bølgerne slaaer paa dem, Solen smelter den oven og oventil og Klipperne knuser den nedentil. Hvad er du bedragelige Fornøyelse, andet end et pludselig Nord=Lys, som i et Øyeblik spiller i Øynene, narrer den Reysende med Haab om Lys, og derefter ævigen forsvinder? Hvad er du Kierlighed andet end et HavSvælg, som vi nærme os til, uden at kiende vor Fare, og drages uformerkt nermere og nermere dertil, indtil vi ikke meere have Magt til at staae imod eller undflye, førend jeg havde fæstet mine Øyne paa Ajuts Yndigheder, da jeg endnu ikke havde indbudet hende til mit Giæstebud, da var jeg rolig og ubekymret som den sodende Haf=Kalh., jeg var lystig som Saugerne i Stiernerne. Af Ajut. Hvorfor betragtede, jeg saa nøye dine Skiønheder, Hvorfor min Smukke, bød jeg dig til Giest? Dog vær troe min Allerkiære. ste, kom Aninggat ihu, og mod mig. ved min Tilbagekomst med Jomfruelig Smil. Jeg vil jage efter Dyrene, jeg vil undertvinge Hvalfisken, jeg vil være umodstaaelig som Mørkhedens Frost, og utrættelig som Sommerens Soel Jnden faae Uger skal jeg komme tilbage, riig og lyksalig; da skal jeg giøre dine Slægtninge Giæstebuder af Fiske, Ravn og Marsvin, Ræven og Haren skal bedække din Sæng, Sælhundens sterke Hund skal beskytte dig fra Kulden, og Hvalfiskens Fedme skal oplyse din Boelig. J medens Aninggait med disse Tanker lindrede sin Sørrig og opmuntrede. sin Fliid, fandt han at de vare nu komne omkring Forbierget af Landet, og saae Hvalfiskene sprudende langt borte. Han satte sig derfor selv i sin Fiskerbaad, kaldte sine Staldbrødre til deres adskillige Forretninger, brugte hans Aare og Harpun med utroligt Mod og Færdighed, og i det han deelte sin Tiid imellem Jagt og Fiskerie, saa glemte han en Tiid lang den Elendighed, som hans Fraværelse, Frygt og Mistanke, kunde foraarsage ham. Jmidlertid hendte det sig, at Ajut gik engang og tørrede nogle Skind i Solen, og uagtet hendes skiødesløse Dragt, blev særdeles betragtet af Norngsuk, da han kom fra Jagten. Norngsuk var virkelig af en anseelig Byrd. Hans Moder har død i Barselseng, og hans Fader, den meest forfarne Fisker, i Grønland, var omkommet i det han alt for ivrigen forfulgte Hvalfisken. Hans Rigdom var ligesaa stoer som hans Værdighed; Han var Herre af 4re Mænd og to Kone=Baader, havde halvfemsindstyde Fade Tran i hans Vinter=Boelig, og fem og tyde Sælhunde begravne i Sneen, til Forraad imod den mørke Vinter. Da han saae Ajuts Skiønhed, kastede han strax og ver hende Skindet af et Dyr, som han havde taget, og strax efter forærede hende en Coral-Green. Ajut vægrede sig for at imodtage hans Gaver, og besluttede at bille ikke antage nogen Beyler i stæden for Aningat. Da Norngsuk saae sig saaledes afviist, tog han sin Tilflugt til List. Han vidste, at Ajut vilde raadføre sig med en Angekrok eller Spaamand, angaaende hendes Kiærestes Skjebne, og hendes tilstundende Levnets Lyksalighed. Han vendte sig derfor til den berømmeligste Angekkok paa den Kandt, af Landet, og ved en Foræring af tor Sælhunde og en Steen-Kiedel, fik det Løfte af ham, at naar Ajut skulde komme og spørge ham, da vilde han sige sige, at hendes Kiæreste var i Siælenes Land. Kort derefter bragte Ajut ham en Klædning, som hun selv havde syet, og spurgte hvad Hændelser der skulde møde, hende, med Forsikring om meget større, Belønning ved Anninggaits Tilbagekomst dersom hans Spaadom traf ind med hendes Onsker. Angetrokken forstod paa hvad Maade man skulde blive riig, og forkyndte hende, at Aninggait havde allerede fanget toe Hvalsiske, og vilde snart komme tilbage med en stoer Baad fuld af Forraad. Denne Spaadom befaldte han at hun skulde holde hos sig selv, og Norngsuk forladende sig paa hans listige Anslag, begyndte igien at frie til hende med største Fortrøstning; men da han fandt at hans Ansøgning blev endnu afvist, vente han sig til hendes Forældre med Gaver. og Løfter. (Fortsættelse heraf skal følge.)