Jyllandsposten, 1840-02-11
(Jndsendt.) Første. Her ligger jo en Mængde Skibe, Ere de alle udlossede? Anden. Nei, disse Hamborgfarere og det Skib fra Lübeck paabegynde først deres Løsning idag. F. Saa ere de vel udlossede til imorgen Aften senest? A. Det er umuligt, Deres Høivbh.; de tvende Hamborgere ville vel neppe kunne være udlossede førend Fredag Aften. F. Hvorledes, og det er idag Mandag! Det er uforsvarligt og ikke overeensstemmende med Anordningerne. Men stig mig, hvordan forstaaer jeg denne Tale De har jo nogle og tyve Opsynsmænd at raade over, og med dette Personale vilde De til imorgen Aften i al Mag kunne fremme ordentlig Udløsning. Paa een Dag maa jo hvert Skib lettelig kunne lade sig udlosse og Varerne særskilt kunne lade sig henlægge i det meget rummelige Toldbopakhuus, saa ingen Confusioner med Hensyn til Varerne kunne finde Sted. A. Det kunde vel lade sig udføre, Deres Høivbh., det indrømmer jeg, men det tillades mig at bemærke: jeg ønsker helst at være tilstede ved hvert Skibs Udløsning og stadigen derved nærværende, hvorfor Udlosningen af de andre i Havnen ladede Fartøier maa standse, indtil jeg selv indfinder mig der! F. Hvad siger De! De er selv tilstede ved hvert Skibs Udløsning, og det lade Rhedere af Skibene og Fortolderne sig gefalde, Finde da disse Mennesker, som uopholdelig kunne fordre og med Ret paastaae deres Fartøier udlossede, sig i denne Deres Egenraadighed, eller, som det vel rettere bør kaldes, Vilkaarlighed A. Jeg maa virkelig tilstaae, det gjør mig meget ondt at høre saadan Tiltale af Deres Høivbd., men jeg har tilforladelig aldrig betragtet Sagen fra denne Side, indtil Dato er desuden Alt gaaet godt og roligt af her i Byen, og Handelstanden og de Søfarende have stedse tiet dertil, da det nu eengang af mig er indført Contume, hvorimod man veed, jeg ingen Jndvendinger taaler. F. Bevar os vel! – lad det være Dem sagt, min Herre. - De veed ikke, hvad De gjør - i Sandhed, De exponerer Dem for Alt, Understod man sig til saadan Fremfærd hos os, vilde de bittreste Følger blive vor Lod; det forsikkrer jeg Dem. A. Nu har jeg ogsaa tænkt paa at paaskynde alle Toldforretningernes hurtigere Gang; thi omendskjøndt jeg Jntet befrygter fra Handelstandens Side, kan man dog ei saa lige vide, hvad Følgerne ville blive af de nu evindelig paaberaabte Reformer, hvorpaa det dog er et stort Spørgsmaal, og Regjeringen indlader sig. F. Ja, om saa Regjeringen lader Alt blive ved det Gamle, som dog neppe vil skee, saa raader jeg Dem dog til uopholdelig at forandre Deres yderst urigtige Fremgangsmaade; thi ellers gaaer det Dem i Sandhed ilde! A. Ja, Deres Høivbr. tillade nu, at jeg beder denne Samtale endt; thi Spaadomme af den Art, at det skal gaae mig ilde, ramme mig virkelig ikke. J de Aar, jeg har beklædt min Post, har jeg tjent aarlig ret godt, det vil sige paa circa 6000 Rbd.; jeg har levet simpelt, sat mine Penge ind i Hamborger Bank, har ved en høi Herres Jndflydelse erholdt min Søn adjungeret i Embedet, haaber i værste Tilfælde en klækkelig Pension og er saaledes i alle Henseender betrygget for, hvad der vil skee. Jøvrigt troer jeg, at enhver Embedsmand bør optræde med Consequence; at forandre det eengang Jndførte, det være nu rigtigt eller urigtigt, er en farlig Sag, giver man først efter i Eet, maa man gjøre det i Mere, og denne Vaklen er det først, som skaber Ubehageligheder af tusinde Arter. Deres Høivbd. maa derfor undskylde, at jeg, efter nøiere at overveie Sagen, først ønsker at see Tiden an, forinden jeg ophører med den vante Udløsningsmaade.