Ribe Stifts Adresseaviser, 1796-01-29
Wien, den 13 Jan. Løverdags Aften Kl. 6 kom den Franske Printsesse hertil. Hun steg af ved Slottet og gik igiennem Billardgemakket. Erkehertugerne og Erkehertug inderne vare de første, der modtage hende. Hun omfavne de Erkehertuginderne med stille Bevægelse. Keiseren og Keiserinden begave sig der paa i Printsessens Gemak, hvor de bleve henved en halv Time. Man mærkede paa Printsessen, at hun tilbageholdt hendes sørgelige Følelser, og bad hende ikke at tvinge sig. hvorpaa hun brast i høi Graad. J Søndags besøgte hun Erkehertuginde Christine, der er upasselig. De Personer, der ere fulgte med hende fra Paris, ere indlogerte i et Giæstgiverhuus. Madame Soucy fulgte Printsessen til det andet Forgemak. Der sagde man hende, at hun nu maatte forlade Printsessen, ikke see hende meere, og ikke komme oftere til Hoffet. Hun tiltræder med første Tilbagereisen til Paris. Fredsrygterne vedvare endnu stedse. De have havt saa stor Jndflydelse paa vore Statspapirer, at de ere stegne 6 til 8 Procent. Jndsende, Notabene ved det i No. 6 af disse Aviser aflagde Samvittigheds Vidnesbyrd. Langt fra, i Apologien for Hr. Byefoged Langes ærefulde og om sand Embedsiver vidnende Inqvisition at tillegge ham Titel af M. d. p. for Weile, har man blot yttret den meget sandsynlige Formeening: at ifald Byefogden, der formedelst sine ypperlige Talents kan have billig Pretention paa denne Honneurspost, vil heri giøre sin Ret gieldende og siden conservere den, for hvilket han ingen Aversion har viist, og hvortil han efter det store Bud: Ein junger Freier mus sich ket halten, har en vis Forpligtelse, maae sligt ufeilbarligen have sin Jndseydelse paa hans Velviisheds Pung. Hvis det i Weile for Elskere af Adspredelser hører til den finere Levemaade, at anstille Lystturer paa 3 a 4 Mile, saa skulde man deraf ikke lettelig drage den Slutning: at Forlystelserne der ingen Dyrhed forvolde de Deeltagende. Dog maaskee en eller anden affaire du Coeur kan fornærværende aarsage disse Udvandringer, som da snart af sig selv ville ophøre, og indenbyes mindre kostbare Divertissements igien komme i Mode; jeg veed nok hvem jeg i saa Fald vilde have den Ære at foreslaae til M. d. p. gjerne maatte en anden stilkiende Directeur i hans Fraværelse og paa hans Vegne, paatage sig af Venskab for ham at bestyre Tingene; men at Hr. Jnspecteur Klingenberg nogensinde vil opføre en Anglois eller giøre en Entrechat med samme Grace og Held, som Byefoged Lange, Maas. Rei. Jndfald. To Venner, som i lang Tiid ikke havde seet hverandre, mødtes en Dag uformodentlig. Hvorledes befinder Du Dig, sagde den ene. Jkke alt for vel, svarede den anden, jeg har givtet mig, siden vi sidst vedtaltes. Nu, det er jo godt. - Jkke alt forgodt, thi jeg fik en ond Kone. - Det var slemt. Det var dog ikke saa slemt, som Du tænker, thi hun bragte mig 5000 Rdlrs. Medgivt. - Det var jo meget godt. - Jkke saa ganske, thi jeg kiøbte Stude, for Pengene, og en stor Deel af dem døde af Qvægsygen. - Det var et uheldigt Tilfælde. – Jkke saa ganske uheldigt, thi jeg fik næsten ligesaa meget for dem, Sygdommen svarede, som de andre havde kostet. - Det var jo en stor Lykke. – Nei ikke saa synderlig, thi mit Huus brændte af og Pengene med. Hvilket stort Uheld! - Jkke endda saa stort, thi min Kone brændte med.