Jyllandsposten, 1838-09-03
Et Vink til de eligerede Borgere i Randers. ad Licitationen som blev afholdt paa Randers Raadhuus sidst 10de Juli var jeg nærværende, og altsaa Vidne til hvorledes næsten enhver Professionist's Overslag blev underbudt, ja endog Enkelte blev nedbudt til det Halve af Overslagssummen og det saagar af dets egen Forfatter. Det er bedrøveligt at see hvorledes den ene Medborger, ligesom søger at rive Brødet af Munden paa den anden, hvilket noksom beviser den herskende Næringsløshed, thi det er forhausende at høre en Mand nedbyde sit eget Overslag til det Halve af den oprindelige Sum. Enten maa den Mand have villet beregnet sig for stor Fordeel i vore knappe Tider, eller ogsaa maa han have tænkt som Ordsproget i Almindelighed lyder: "For en Anden skal faae det, skal jeg jo før tabe." Altsaa maa han nu ved at udføre Arbeidet til den liciterede Priis og desforuden betale Licitationsomkostninger, udføre Arbeidet meget slet og alligevel med stort Tab. Men efter Jndsenderens Mening burde der gjøres saa meget som muligt, for at forhindre at Trangen ikke skal blive jo længere jo større, og det er just det vi haabe af vores Elligeredes Forøgelse. Jeg er derfor saa frie at foreslaae, naar f. Ex. noget Arbeide skulde udføres for Byens Regning, at 2 eller 3 af dHrr. Repræsentanter da paatog dem hver for sig (naar det først blev bestemt hvad og hvormeget der skulde gjøres) at lade forfatte et Overslag af hver af de dertil hørende Haandværkere, da jo Enhver er dertil villig, i Haab om at tjene Noget. Det vilde da ved at conferere Overslagene med hinanden vise sig hvilke vare nøiagtigst og billigst beregnede, hvis Forfatter da burde tilkjendes Arbeidet for denne Gang, naar det tillige vare Mænd der var bekjendt for at levere forsvarligt og godt Arbeide. Det er noksom bekjendt og synes mig iøinefaldende, at de saa overhaandtagende Licitationer, maae virke til Tab, da de dermed forbundne Omkostninger fremfor Alt skal udredes, som bliver føleligt enten for Reqvirenten eller for Haandværkeren, og i saadanne erhvervsløse Tider som de nuværende, maa Byrden altid komme til at hvile paa Haandværkeren, thi Prisen bliver saa meget nedbudt, at hvad som bliver tilovers og skal kaldes Arbeidsløn, mange Gange ikke strækker til den bare Føde, ligesom Materialierne ikke faaes til billigere Priser, naar de skulle være gode, end hvad enhver anden privat Mand kan kjøbe dem for, og altsaa maae alle Omkostninger fratrækkes alene Arbeidslønnen. Det maa derfor ønskes, at der snart maatte skee nogen Forandring i Henseende til paa hensigtsvarende Maade at erholde det offentlige Arbeide bortaccorderet. Hvor et Arbeide nødvendigen befindes at burde bortliciteres, der formenes det rettest at lade Materialierne særskilt opraabe ved Licitationen for sig selv og ligeledes sær stilt den Haandværkerne tilkommende Arbeidsløn, thi paa denne Maade vilde Kjøbmandens og Haandværkerens Jnteresse ei collidere med hinanden. Haandværkstandens Nød og Trængsler i disse næringsløse Tider er som bekjendt stegen til den Høide, at kun den mørkeste Fremtid imødegaaes. Det er derfor Jndsenderens Haab, at de eligerede Mænd, hvis Pligt det nu er at afveie de samtlige Borgeres Tarv, ogsaa med tilbørligt Hensyn vil vaage over, at den værdige Haandværks stand til Statens Skade ei ved Tryk og Byrder skal umuliggjøres sin friere Virksomhed.