Adresseavis for Børn, 1782-12-25
Efter otte Dage begyndte den at synge, saa hele Huset gav Gjenlyd. Fikke tilbragde hele Timer ved dens Buur. Hun tabde undertiden Arbeydet af sine Hænder, for at betragte den; og naar den havde synget en smuk Sang for hende, saa sang hun en smuk Arie for den igjen, hvilken Fuglen forsøgde at igientage. Efterhaanden blev nu Fikke vant til denne Fornøyelse. Hendes Fader forærede hende engang Avis. en Bog med Kobberstykker i, med hvilken hun saa behagelig sysselsatte sig, at hun derover forsømde Mimi lidet. Den vibede og qviddrede saasnart den ikkun saae Fikke langt borte, men Fikke hørde den ikke mere. Der var næsten forløbet en heel Uge, at den hverken havde faaet Tvebak eller Sukker. Den igjentog de smukkeste Arier, som Fikke havde lært den, og gjorde selv nye, men det var alt forgjeves; Fikke havde gandske andre Ting i Hovedet. Hendes Fødselsdag var kommen, og en af hendes Faddere havde foræret hende en stor Dukke, som gik paa smaa Hjul. Over denne Dukke, som hun kaldte Columbine, forglemde hun gandske den lille Mimi. Fra Morgen til Aften gjorde hun ikke andet, end klæde Mammeselle Columbine af og paa, tale med hende, og føre hende omkring i Stuen. Den stakkels Fugl var meget glad, naar den endda om Aftenen kunde faae lidet Æde; men ofte maatte den bie til den følgende Dag. En Dag, da Fikkes Fader sad ved Bordet, kastede han fine Øyne hen til Buret, og saae den stakkels Kanariefugl ligge paa Bugen. Den var saa rund som et Nøgle, og Fjedrene stode i Veyret paa den. Det stakkels Dyr havde neppe Kræfter at trække sin Aande. Fikke raadde han: Hvad fattes Din Kanariefugl, Fikke rødmede. Ach, søde Papa, jeg har – jeg har forglemt – og skielvende gik hun ud, at hente Æsken med Kanariefrøet udi. - Hendes Fader tog Buret med Fuglen, ned, og besaae dens Æde- og Drikke-Kar. Ach, den stakkels Mimi havde ikke et Korn, og ikke en Draabe Vand. – Ach, min stakkels Fugl, raadde han, du er falden i meget grusomme Hænder. Dersom jeg havde vidst det forud, saa skulde jeg aldrig have kjøbt dig. Hele Selskabet stod fuldt af Mismodighed op fra Bordet, og alle sagde; den stakkels Fugl! Med megen Møye blev Mimi endelig bragt til Live igjen, og fik Æde og Vand i sine Kar Fikke stod op fra Bordet, og gik med Taarerne i Øynene ind i hendes Kammer, hvor hun græd sit Tørklæde gandske vaadt. for Børn. Dagen efter befalede hendes Fader, at man skulde bære Fuglen bort, og forære hans Naboe Søn den, som var et meget omhyggeligt Barn, og vilde nok passe den bedre op, end Fikke. Og begyndte hun at græde høyt. Ach, min stakkels Fugl, min stakkels Mimi, Jeg vil love min søde Fader, at jeg aldrig nogentid mere skal forsømme den. Lad mig dog beholde den Faderen lod sig overtale, og hun beholdt sin Kanariefugl. Jmidlertid gav han hende dog en skarp Jrettesættelse, og formanede hende til, at passe bedre paa den herefter. – Dette stakkels Dyr, sagde han, er indsperret, og ikke i Stand til, selv at sørge for hvad den behøver. Naar du trænger til noget, saa kan du forlange det; men det kan Mimi ikke saa forstaaeligt med sit Sprog. Dersom du nu lader den sulte og tørste igjen, saa En Strøm af Taarer randt ned af Fikkes Kinder ved disse Ord. Hun greb sin Faders Haand og kynde den, men kunde for Bedrøvelse ikke faae et Ord frem. Nu var Fikke da andengang i Besiddelse af hendes Mimi, og Mimi var af Hjertet forsonet med sin lille Herskerinde. En Maaned derefter maatte hendes Fader tilligemed hendes Moder gjøre en Reyse bort paa en Firedagestid. Fikke, Fikke, sagde han til sin Datter, pas un vel paa den stakkels Mimi, Neppe vare Forældrene stegne i Vognen, saa løb Fikke hen til Buret, og forsynede Fuglen, med alt, hvad den behøvede. Nogle Timer derefter begyndte Tiden at blive hende lang. Hun lod bede hendes smaa Veninder til sig, og hun blev munter og glad igjen. De gik ud at spadsere sammen, og efter deres Tilbagekomst tilbragde de en Deel af Aftenen med Blindebak og andre Lege, derefter dandsede de. Endelig gandske seent ud paa Natten skildes dette lille Selskab ad, og Fikke lagde sig gandske træt til Sengs. Den anden Dag opvaagnede hun gandske tidlig om Morgenen, og tænkde ikke paa andet, end atter at lege og fornøye sig. Dersom hendes Pige havde tilladt hende det, saa havde hun strax løbet hen til de smaa Frøkener, som vare hos hende Dagen før. Men hun maatte bie til om Avis. om Eftermiddagen; og saasnart hun havde spiist, lod hun sig følge derhen. Men Mimi, den maatte blive allene hele Dagen og faste. Den følgende Dag blev og saa tilbragt med Fornøyelse. Men Mimi, Den stakkels Fugl blev gandske glemt. Den tredie Dag gik ligesaaledes hen Men Mimi, Ja hvem havde vel kunnet tænke paa Mimi ved saa mange herlige Adspredelser,