Corsaren, 1841-05-28
Theatret. "Jngolf og Valgerd", Drama i 5 Acter Af Jfr. S. Beyer. (Opført første Gang den 21de Mai.) Vi gad vidst, hvorledes Øehlenschlager og Henrik Hertz vare tilmode, da de saae "Jngolf og Valgerd" blive opført, og om de navnlig havde den samme Følelse som hiin Hattemager havde, hver Gang han paa Gaden skulde hilse en af sine egne Hatte, thi "Jngolf og Valgerd" tilhører disse Digtere i en saadan Grad, at man under Opførselsen kan sige næsten om hver Replik, hver Idee, hver Følelse, der træder frem. "Der gaaer en lille Oehlenschlager", eller. "Der gaaer en lille Hert". Men deraf følger ganske naturligt, at man ved dette Stykke kun kommer til at føle Savnet af de Mesterværker, hvoraf det er Kjød og Been, og er meget langt fra at skjænke det den Yndest, man føler for disse - og det uagtet nærværende Stykke er udstyret med en ypperlig Musik og med en Pragt og Rigdom i Decorationerne, som jo ellers ikke skjænkes originale Værker paa vor Scene. Naar vi sige, at dette Stykke er en Efterligning af hine Digteres Tragedier, saa mene vi dog ingenlunde, at det ogsaa er en Efterligning af den Kraft og Gedigenhed, som er i disse, tvertimod troe vi, at det udmærker sig ved en paafaldende Slaphed og Mangel paa Gehalt, hvilket formeentlig vil vise sig for Læserne, naar de erfare dets Jndhold. Paa Jsland (aa, det falder os ind, at Stykket dog i en vis Henseende er fuldkommen originalt: Handlingen foregaaer paa Island) - paa denne Ø altsaa leve to unge Mennesker, en Mand ved Navn Valgerd og en Pige ved Navn Jngolf som Forladelse! Han hedder ikke Valgerd men Jngolf, og hun hedder ikke Jngolf men Valgerd - vi bede Hr. Jnstructeur Nielsen om Forladelse for, at vi saaledes fortale os). Jmellem disse to Mennesker opstaaer en brændende Kjærlighed i Vandet thi deres Øine mødtes første Gang i en Aa, og fra det Øieblik elske de hinanden - og da de senere træffe sammen, forlove de sig med hinanden. Men hvorfor skulde disse to Mennesker komme til at gifte sig sammen uden Hinder? Saa blev der jo Intet, hvoraf Forfatterinden kunne lave et Drama. Derfor lever der paa Island en Rinaldo- Rinaldini, Hr. Svart eller egentlig Hr. Thorolf, som gjør sig frygtet blandt Jslænderne ved sine Røverier, men som under sit falske Navn ukjendt færdes imellem dem og derved faaer Leilighed til at forelske sig i Jfr. Valgerd. Han frier til hende, men faaer en Kurv, og, da han saa opdager, at hun elsker Jngolf, beslutter han dennes Fordærvelse. Han forener sig med den stolte, af Jngolf forsmaaede Halldis, som i dette Øiemed er bragt paa Scenen, for ved hendes Hjælp og ved hende som Redskab at naae sit Øiemed, og udfører derpaa uden hendes Hjælp sin Plan, eller rettere: Skjæbnen lægger Planen og udfører den for ham. Velsignede Skjæbne! Alle Tragedieskriveres Tilflugt i Nødens Stund! Takket være Du, at Du ikke svigtede Jfr. Beyer. Denne Skjæbne altsaa sætter Jngolfs Fadet den Grille i Hovedet, at han bør drage bort og overlade Ingolf Forsædet ved Thinget. Her forløber den unge Mand sig, da Svarts Parti haaner ham, drager Sværdet og kjæmper paa det Loven helligede Sted, og saa er Skjæbnen igjen velvillig ved Haanden og fører Thorstein i det rette Øieblik tilbage til Thingstedet, hvor han for den begangne Forbrydelse dømmer Sønnen til Landflygtighed. Jngolf skal nu drage bort, men træffer forinden sammen med Valgerd i hendes Bedstefaders Baggaard; men her blive de overraskede af Svart, Jngolf flygter, forfulgt af dennes Krigere, som, uagtet de ere lige bag ved ham, dog tage feil og fange en Mand ved Navn Grim, hvem den atter velvillige Skjæbne fører dem i Hænderne, og Svart bortfører Valgerd, der falder i Besvimmelse (de islandske Damer kunde altsaa ogsaa besvime), men under Besvimmelsen raaber: "Hjælp! min Jngolf! Hjælp! (hvoraf sees, at den islandske Besvimmelse ikke var saa stærk som vor). Scenen forflyttes nu til Svarts eller, som han fra nu af bor kaldes, Thorolfs Borg, hvor vi gjøre Bekjendtskab med hans Moder, en Her á la Meg Merillies, der spaaer Ondt og spaaer rigtigt; thi Thorolf overfaldes her af Jngolf, der dræber ham i Tvekamp, og hans fortvivlede Moder holder derpaa, efter at have stukket Jld paa Borgen, med en glødende Brand i Haanden, en tordnende Tale til Jngolfs Frænder, der imidlertid ere ilede til Stedet for at søge ham og Valgerd, og spadserer saa den for at styrte sig i Luerne. De to Elskende, der vare blevne indespærrede i en Hule ved Borgen, frelses derpaa. Jngolf bliver fri for Landflygtigheds-Straffen, fordi han har dræbt Thorolf, og Stykket endes med Tilberedelser til Brylluppet. Efter at Tæppet er faldet, hysse Nogle, men Jslænderne, som have besat de første Rækker i Parterret og ere blevne enthousiasmerede ved at høre Jslands Navn og see dets Stene og Træer, klappe og raabe Bravo. Ak! Hvad dog den Patriotisme er for en rar og herlig Ting! Naar vi paa Ære og Samvittighed skulle erklære, til hvilket Parti vi ved denne Leilighed hørte, maae vi tilstaae, at vi tilligemed flere Andre hørte til Islænderne; thi det var os umuligt at modstaae det imponerende Syn af Jldebranden. Saadan en Jldebrand i Slutningen af et Stykke gjør Underværker, man bliver henrykt ved at see de røde Flammer og høre deres Knittren og Bragen der burde virkelig føies en saadan Brand til alle daarlige Stykker. - Endnu maae vi nævne Udførelsen, som i høi Grad hæver Jngolf og Valgerd" og skjuler mange af dets Ufuldkommenheder, og som nogle af de smukkeste Partier udhæve vi navnlig Scenen mellem Valgerd (Fru Heiberg) og Svart (Hr. Nielsen) i Slutningen af 1ste Act, Thingscenen, hvor Thorstein (Hr. Ryge) domfælder sin Søn, og Jokulls (Hr. Krags) Replik i samme Scene: Her er Bjørnen - hvo har Lyst?" idet han udfordrende seer sig om til alle Sider og derpaa rolig gaaer bort, medens de Andre staae forvirrede og beskjæmmede. Jdet vi ikke kunne Andet end beundre den Maade, hvorpaa Fru Heiberg har opfattet og gjengiver Valgerds Rolle, synes det os dog, at den islandske Bondepige undertiden i Tone og Holdning bliver en fransk Dame; men maaskee ligger Skylden herfor hos Forfatterinden, der engang imellem lader liden Valgerd philosophere, for Ex. i 2den Acts 5te Scene: "Om Gildet har jeg drømt den hele Sommer - Men hvad er Drømme og Spil af vor Aand. Mod Glæden selv, naar den endelig kommer!" Sluttelig skulle vi tillade os at gjøre opmærksom paa, at "Dagen", efter at have erklæret at Stykket er daarligt, siger: "Vi troe, at man bør søge at bevare dette Stykke for Scenen, fordi dets Henlæggelse vilde berøve Publicum Leilighed til at nyde Hr. Rungs dertil componerede ypperlige Musik," - Altsaa: Naar der blev kastet nogle Corender i Peblingesøen, saa skulde En drikke Søen ud for at faae Lov til at spise Corenderne?