Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1777-12-22
Vi indfandt os da om Morgenen i Pavens Gemakker; man optegnede alle vore Navne, som siden anmeldtes for Paven. Da vi derpaa bleve indkaldede, bad man os aflægge vore Kaarder, saafremt vi ei alle var Militaires. Saaledes lagde nogle af os dem fra sig i Forgemakket, andre beholdte dem, de nemlig, som var Officiers. Men alle maatte vi lade vore Hatte blive i Forgemakket; thi hvad Handsker, Muff og Stok angaaer, saa er det at mærke, at ingen dermed faaer komme ind paa det Pavelige Pallads eller Capel, ja ei eengang passere de første Vagter. Jeg havde den Ære at gaae først og føre Ordet, siden mine Herrer Landsmænd saa vilde. Paven var gandske alene i Gemakket, hvor han tog imod os. Mastro di Camera lader Dørren op, og slaaer Oversat af Svensk af Hr. Giørwells Sam lare V. Deel S. 545 seqv. Det er et Stykke af et Brev fra Hr. Biørnstahl, dat. Rom d 18de Febr. 1772 til Hr. Assessor og Kongel. Bibliotekarius i Stokholm, Carl Christoph Giørwel. Hr. Biørnstahl reiste da udenlands som Philosophia Adjunctus i Upsala, men er under sin Reise udnævnt til Professor den til igien, men gaaer ikke ind, naar nogen har Audience. Da vi komme ind og ville begynde, med det sædvanlige Ceremoniel at neie, hvorom man havde underrettet os i Forgemakket, sagde Paven med en leende Mine: "Det behøves ikke kom kun hid, ja han gik os endog i Møde; thi Hans Hellighed sad ikke, men stod, da vi kom ind, og blev bestandig staaende. Ellers er Ceremoniellet, at man tre Gange bør neie eller bøie Knæ, naar man kommer ind, een Gang ved Dørren, siden midt paa Gulvet, ogsaa nær ved Paven, naar man kysser hans Tøffel. Men den nu regierende Pave, som en meget oplyst Herre, er ei elsker af Ceremonier og Pebanterier, og i modtager alle, især Udlændinger, paa en Maade, som giør ham almindelig elsket. Han spurgte os, om vi alle vare Svenske, Jeg svarede: Ja, og at vi vare komne i en saa stor Deputation, forat bede Hans Hellighed om Forladelse. Forladelse, sagde han og saae paa mig med en forlegen Mine. Om Forladelse, foer jeg fort, for det Onde, vore Forfædre, Gotherne, har tilføiet Rom. Vi har nu mere Smag og Oplysning; vi vil igien oprette, hvad de have forstyrret: See der er Hr. Greve Cronstedt, en berømt Architecht fra Sverrig; han vil bygge Palladser for Deres Hellighed; hans Hr. Broder igien vil anvende alle sine Jndsigter i Fortificationen, og oprette de Mure og Fæstninger, Gotherne nedreve, m.m. Jeg fik ikke tale ud, før han begyndte at lee, tog mig i Favn og takkede mig for saa store Offerter, siden holdt han mig bestandig i Haanden, og talede meget med os. Jeg sagde ham, at vi just havde en berømmelig svensk Sculpteur i Rom, som viser vor nu værende Smag i Sverrig, og, at vi alle, som havde den Ære at være tilstæde, vare Elskere af ædle Konster, Vittighed og Videnskaber, og tilbøde hannem alle vor ydmyge Tieneste. Han spurgte om Sculpteurens Navne, Da jeg nævnede Hr. Sergell, sagde han, at han kiendte det Navn, og havde hørt ham omtalt med megen Berømmelse. Han spurgte os, hvorlænge vi havde været i Rom, hvad vi syntes om Staden, om vi bleve vel betiente i vore Qvarterer, m.m. Jeg svarede, at ingen Ting fattedes os under saa vil Regiering. Han sagde: "Det ligger mig meget paa Hiertet, at Udlændinge maa blive ved behandlede og fornøiede. Han spurgte, hvad som meest havde behaget os af det, vi havde seet i Rom, jeg svarede: just det vi nu seer, En Souverain, som er saa affable, og god, samt Elsker af Lærdom og Videnskaber, hvoraf vi vidste ret mange Prøver, besynderlig i hans anlagde Museum i Vaticanen. Paven trykte mig i Haanden og sagde: "Jeg vilde nok fortiene saadan Berømmelse. Jeg talte siden om, hvor vi var blevne surprenerede over at høre saa mange Sprog, Propaganda, at her i Rom vare saa mange Udlændinger, fra langt bortliggende Lande; at vi havde hørt, at Hans Hellighed selv kunde mange Sprog, end og orientalske, som vel neppe nogen anden Prints i Europa kiender. Han talte da om, hvor han havde studeret, naar han havde været Professor i Bologna og siden i Rom, at han kand Hebraisk, Græksk, Latin og Fransk endskiønt han ei er vant at tale det sidste, at han havde fundet Grundsprogene i flere Henseende fornødne. Han talte og om, hvorledes han har de inddeelt sig Tiden for at lære dem; Jeg tænkte da aldrig, sagde han, at komme i denne Stand, som det guddommelige Forsyn nu har sat mig Han berømte vor Fremgang i det Jtalienske Sprog. J sær fandt han, at Hr. Baron Rudbectalte som en Jtaliener; De nys til Jtalien ankomne Herrer encouragerede han til stændigt at tale Sproget, om man endog maatte stamme, Førstningen. Thi, sagde han, Longum el iter per præcepta, breve & efficax per Exempla. Han talede og om, hvorledes han havde øvet udenlandske Munker i Sproget, m.m. Han spurgte os, om vi havde noget at begiære, som han kunde giøre os til Tieneste, Vi forbeholdte os allene hans Naade og Velvillighed. (Resten følger.) Heraf udkommer hver Mandag et Blad fra det bergenske Adresse-Contoir, hos O. Brose,