Viborger Samler, 1846-04-20
Nyeste Postefterretninger. Storbritannien og Jrland. J en i "Børsenhalle indrykket Correspondentartikel fra London af 10de April hedder det: "De Forlegenheder og Forviklinger, der ere opstaaede her i Landet paa Grund af de til Jernbanen udredede store Summer, troe vi ikke at kunne betegne bedre end ved følgende Anskuelse: Naar en Handelsmand er i Besiddelse af en vis Capital og har til denne Handel et vist Antal Kunder, da danner sig let en Regelmæssighed i de daglige og maanedlige Omsætninger, naar nu pludselig Kundernes Antal, men ikke Capitalen, fordobler sig eller maaskee endog stiger til det Tredobbelte, og Enhver vil tilfredsstilles, saa maae der opstaae Standsninninger og Forlegenheder, hvis Resultater ere uberegnelige. Saaledes er omtrent Tilstanden her. Vel er det rigtigt, at Pengene for Jernbaner ikke gaae ud af Landet, saaledes som i Aarene 1834–36, da nogle faa Millioner Lstl. gik i virkelig Valuta til America og tildeels ingensinde ville vende tilbage; men disse Summer gik dengang af nogle faa Dusin Kapitalisters Kasser, medens de mange Millioner, som allerede ere udtalte eller skulle skaffes tilveie, skulle tages af den Driftskapital, der tilhører en stor Mængde Jndustrielle af alle Klasser, som – om de overhovedet ere istand til at skaffe Summerne tilveie - derved ville lammes i deres Handelsforretninger og ofte ganske ødelægges. Følgen heraf er, at navnligen i Provindsstæderne ansees Fabrikanter, Handlende og Forretningsmænd af alle Brancher, naar de ikke ved anerkjendt Rigdom eller specielle Omstændigheder gjøre en Undtagelse, med Mistillid, hvilket end mere forstyrrer den sædvanlige Bedrift, Banker trække sig tilbage, opsige deres Kapitaler og afslaae Lettelser. Store Summer, af hvis Revenner Enker, Fader= og Moderløse og nogle Familier, der have trukket sig tilbage, have levet, ere dragne ud af anerkjendte Securiteter (Fonds o. s. v.) og anlagte i Jernbaner, af hvilke flere maaskee aldrig ville komme til at svare en Rente. Vistnok er det sandt, at Pengene, fordi de ikke gaae ud af Landet, flyde successivt tilbage til deres gamle Kanaler, men det Kredsløb, som de have at gjennemløbe, er langt større end hidtil, og følgelig er Omløbsproceduren langt meere langsom Man har forsøgt paa at ville udføre i to Aar det, hvortil der behøves tyve Aar. Vil man forstandigviis indrømme den nødvendige Tid, da er der slet ikke at tvivle om at et stort Antal – ingenlunde alle – af de nu projecterede Baner ville være af stor Vigtighed og af overordentlig Nytte for Landets Jnteresse. En af vore meest forstandige Bedømmere - Parlementsmedlemmet James Morrison - gaaer endog saa vidt, at han paastaaer, at i Tidens Løb vilde en Revenne af 5 pCt. p. A. af Pengendbyttet af alle Jernbaner kunne betale Renterne af Nationalgjælden. – Øieblikkets store Forlegenhed bestaaer fornemmelig deri, at – om endog ikke alle, men kun den største Deel af de 815 Jernbanebille, der foreligge Parlementet, erholde Husets Sanction, saa blive derved Hundredetusinder tvungne til yderligere Jndbetalinger, og derved forstyrres de i deres legitime Affairer. Men at saamange Bille, som i et eller to Aar ville trække mere end 300 Mill. L. af fornemmeligen de industrielle Klassers Kasser, ikke saa hurtig skulde som Love træde i Kraft, er begribeligt nok, og man maa desaarsag forundre sig over at Regjeringen ikke strax ved Parlementets Aabning har foreslaaet en Lov for at forhindre en Calamitet, hvis Følger turde vorde uberegnelige. . . . Det er først i disse Dage at Regjeringens Organer have erklæret, at de strax efter Paaskeferierne ville foreslaae en Bill, som skal auctorisere den fuldstændige Opløsning af en Jernbanebill, naar Actionairernes Pluralitet ansøger om samme. Udsigten til en saadan Lov har i de sidste Dage bragt Tillid tilbage paa vore Penge og Varemarkeder; men man frygter for at kun faa Petitioner af den Art ville indgives, fordi mange Actionairer ængste sig for offentligen at lægge for Dagen deres Extravagance og Taabelighed, og desaarsag holde sig tilbage. Forhandlingerne angaaende de nye Kornlove og lignende Bestemmelser rykke saa snegleagtigt frem i Parlementet og bekæmpes af en saa raffineret Opposition, af der opstaaer grundet Bekymring for at disse Reformer ville bane sig Vei igjennem den tætsluttede Pholaux af Protectionister, og for at det nuværende Ministerium vil kunne holde sig. Den skadelige Jndflydelse, som derved opstaaer paa alle Jndustriens Forgreninger, og den deraf følgende Standsning føles allerede paa en høist ufordeelagtig Maade. Forbud om Hvedendførsel fra Marocco.