Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-06-22
For at forebygge, at den udenlandske Fabri cant ikke af anførte Grunde skal kunne undersælge den indenlandske, selv naar denne ved Told lovene begunstiges, maatte der bestemmes et vist Told=Minimum, og under en vis stipuleret Told afgivt burde ingen Artikel kunne indclareres til Consumption. Det vilde være at ønske, at der blev bestemt en Grændse for Varer, hvoraf Tolden er for lav. Finder man, at de anordnede Procenter overstige Minimum, saa maatte den Fortoldende betale disse; i modsat Tilfælde betaler han hiint. Saaledes kunde f. Ex. Minimum for Tolden af en Alen fiint Klæde være 3 Rbdlr., da sammes Værdie i det mindste er 9 Rbdlr. Dette vilde ikke allene have den meest velgjørende Jndflydelse paa Toldcassen og Fabricationen, men Torvene vilde tillige, under saadanne Omstændigheder, ikke blive oversvømmede med Varer, der ere alt for godt Kjøb, altsaa med slette Artikler, thi skal man betale af gode og slette Varer lige høi Told, saa indfører man naturligviis helst de bedre. Kjøbmanden kan heller ikke forskrive saa store Poster Varer, naar han maa have betydelige Summer til Toldens Erlæggelse i Beredskab, hvoraf følgen bliver, at Udlændingen, ogsaa fra den Side betragtet, under høje Toldafgivter, ikke saa let kan skade den indenlandske Jndustrie som ellers. Vore Toldlove trænge altsaa i den Henseende til en Reform, men foretages en saadan, saa bør især de Varer, som Landet selv frembringer i tilbørlig Mængde og til billig Priis, komme i Betragtning. Blandt saadanne Artikler regne vi de saa almindelige Tvistrøier, Floneller, BayrMultumer, Bommester, Dynevaar, hvide og trykkede Cattuner, alle Sorter Klæde, Strømper og andre Varer, hvorom Controlcontoiret bedst kunde give den fornødne Oplysning, og hvis Fabrication, trods Udlandets fordærvelige Concurrence, uden al Understøttelse, er bragt hos os til temmelig Fuldkommenhed. Men skulle Toldlovene opfylde deres Bestemmelse, saa maa der tillige paa det kraftigste vaages over, at udenlandske Varer ikke indsmugles, thi det er ikke nok, at man ved en passende Toldafgivt besværliggjør deres Jndførsel, der maa tillige føjes saadanne Anstalter, at det bliver, saa godt som umueligt, at indbringe andre Varer i Landet, end de, der er svaret den anordnede Told af. At sætte Grændser for Jndsmuglingen, bloved dertil beskikkede Toldbetjenter, er næsten ikke tænkeligt i et Land, der overalt er omgivet af Vand, og hvor der altsaa maa gives tusinde Smuthuller for Smughandlerne, især for dem, der have deres Bopæle i Søstæder og tæt ved Kysten beliggende Kjøbstæder. Man maatte derfor have et ligesaa vaagent Øie med de Varer, der allerede ere indbragte, som med dem, der skulle indbringes. Der maatte derfor i alle Retninger af Landet udsendes Kgl. Betienter til at undersøge de for Smughandel mistænkte Kjøbmænds Vareforraad, men det maatte skee med saadan Taushed og Overraskelse, at den blotte Frygt for et saadant uventet Besøg kunde afholde Contrabandierer fra at fremture i deres Uvæsen. De Betjenter, som dertil brugtes, maatte ofte afløses, og den halve Værdie af de confisquerede Varer ganske tilfalde dem. Vist nok medfører slig en inqvisitorisk Fremfærd noget Forhadt, men, som et nødvendigt Onde, der leder til et vigtigt Maal, bør den, under Forhold, som de nærværende, ikke forsømmes, og det saa meget mindre, som den i Grunden vil blive mindre nødvendig, naar de indenlandske Fabriker ere hævede til en saadan Høide, at de ikke allene kunne holde Priis med de udenlandske, men endog undersælge dem, hvortil det dog engang maatte komme, naar vor egen Jndustrie, nyder den tilbørlige Opmuntring og Understøttelse.