Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-01-05
En Midnat da Hogarth sidder for sit Staffelie, og ret con amore arbeider paa et af sine Mesterværker, hører han en Stemme - huul og dump som fra Graven - nævne hans Navn. Han bryder sig ikke videre derom. Det er, tænker han, et Spil af min Phantafie, eller maaskee en af mine Folk har nævnet mit Navn i Forværelset. Strax derpaa hører han samme Lyd. Nu syntes det ham at Lyden kom fra et tilstødende Kammer, hvor han veed at Jngen kan være. Han arbeider væk, men Stemmen lader sig endnu engang høre. Tonen - Stedet hvorfra den kommer, giør, at en lille Gysning farer igjennem ham. Uvilkaarlig tænker han paa Spøgelser og - leer. - "Narrestreger, hvorledes skulde jeg og de komme sammen!" Han arbeider fort. "Hogarth hør kom og mal mig!" Hogarth springer opFor Diævelen. Hvad var det? Det var jo Fieldings Stemme!" Nu har jeg ikke Tid raaber han mod Døren. Lad han sig male hvorhan vil. Nu efter at han har lagt otte Aar i Graven, Hvorfor lod han sig ikke male i levende Live? Han sætter sig igjen til Arbeidet. Ti Minutter gaae, og Stemmen lader sig ikke høre. Allerede troer han, at være bleven fri for denne besværlige Anmodning; men han tager feil Stemmen igjentager sin Fordring, og det – som han synes i en truende Tone. Og om det nu ogsaa er Diævelen selv. Jeg maa see hvad det er!" udraaber han, og gaaer til Døren; han støder den op og - hvor stor er hans Forbauselse, accurat med den Mine og i den Stilling, hvori han vilde have malet Fielding seer han - et Spøgelse - nei, Fielding selv seer han for sine lysvaagne Øine. Han bæver tilbage i sit Kammer - slaaer Døren i efter sig; dog fattede han sig snart igjen. Skulde jeg være bange, siger han til sig selv. Nei aldrig! Rask til Værket, det koste hvad det vil. "Bliv siddende stille!" raaber han igjennem Nøglehullet – Jeg skal strax komme til Dig, Du skal faae din Villie, I en Hast har han faaet alt istand og sidder for Staffeliet. Spøgelset. Du kjender dog vel din Fielding endnu? Hogarth - Brummer ved sig selv - jo jol en smuk Fielding! Sp. Du ønskede jo at male mit Billede. H. - arbeidende - Ja! Sp. Jeg fornam dit Ønske! H. Det er mig kjært. Sp. Saa begynd, men skynd dig; kun en halv Time kan jeg skienke dig! H. Naa saa sid bare stille – saaledes som han nu sidder. Han maler ham al prima, og kaster hele Masser paa Lerredet. Efter at han endnu engang ret opmærksomt har betragtet sin Original, siger han ved sig selv: "See saa nu er han paa Øjeblikket færdig!" og, fordybet i sit Arbeide, ændser han ikke en lille Tummel, som Spøgelset gjør med Stolen. Pludselig bliver han opmærksom ved et Puf mod den Dør, i hvis Nærhed Spøgelset sad; kaster sit Øie til Døren, og bliver i det samme Spøgelsets Ryg vaer, i den aabne Dør. Det er forsvundet og Døren falder i efter det. Førend han endnu kan fatte sig i sin Forbauselse; førend han kan blive enig med sig selv, om han skal forfølge Spøgelset eller blive, vinder dette Tid nok forat komme tilbage til Aandeverdenen. Han aabner nu den tillukkede Dør, undersøger hele Huset; men finder intet Spor Sine Folk vil han ikke spørge om Noget, forikke at forraade sig, og han vogtede sig nok forat fortælle sine Venner denne Tildragelse, hvorved han - som aldrig havde troet paa Spøgelser, men bestridt og beleet denne Tro, hvor og naar han fandt den - vilde udsætte sig for deres Latter. Saasnart Hogarth kom tilbage paa sit Værelse fra den frugtesløse Spøgelseagt, lagde han det Arbeide, han havde fore, tilside, lukkede sig inde, og var uafladelig sysselsat med at male det billede, hvortil Luftphænomenet havde siddet. Ved det dybe Jndtryk det havde gjort paa hans Siel, svævede Synet ham bestandigt for Øine under Arbeidet. Portraitet blev i kort Tid færdigt, strax hængte han det op i sit Arbeidsværelse og lod igjen Folk komme til sig Mange af disse havde kjendt Fielding personligen, og forbausedes lover billedets Lighed. De bestormede Hogarth med Spørgsmaal, hvorledes det var muligt, at han, efter et Tidsløb af otte Aar, saa levende havde kunnet gienkalde sig sin afdøde Vens Træk, Hogarth svarede stedse med en vis høitidelig og hemmelighedsfuld Mine. Spørgerne kunne aldrig blive ret kloge paa ham. Selv Garrick - hans bedste Ven - fik ikke noget tilfredsstillende Svar. Endelig foranstaltedes den skjønne Pragtudgave af Fieldings Værker. Forlæggeren, der ønskede at pryde den første Deel med Fieldings Billed, stukket efter et godt Malerie, henvendte sig til Hogarth, som meget beredvilligen laante ham sit Mirakelmalerie til denne Hensigt. Varhan hidindtil, ved alle Fieldings Bekjendteres, eenstemmige Vidnesbyrd, blevet overbevist om dets Lighed med Originalen; saa blev han det herefter endnu mere, da han overalt hørte, at Enhver fandt Kobberstikket ligeledes særdeles lignende. Engang da Garrick paa en snu Maade havde fortalt Hogarth, i al Fortrolighed, nogle af sine egne hemmeligste Historier, greb han Leiligheden, og førte Samtalen paa det vidunderlige Malerie. Jeg vilde kun ønske - sagde han til ham – at min Ven Hogarth ville oprigtig fortælle mig, førend min Død, hvorledes han har kunnet malet dette billede, Mon ikke Skjelmmesteren har havt det færdigt længe for FieldingsDød, aldrig talt til Nogen derom, og nu, efter. saa mange Aars Forløb, bringer det for Lyset, for at gjøre sig derved Hogarth: Fy for Diævelen, Garrick, hvor kan du tiltroe mig en saa usel List. Behøver jeg, Hogarth, at tage min Tilflugt til slige Stymperier, for at sikkre mit Eftermæle? Garrick: Naa Rigtigt hænger det dog i al Fald ikke sammen. Hogarth: Ja i Sandhed! Du har Ret: Rigtigt hænger det ikke sammen. (høitideligt) En Aand har siddet for mig Gar. J Drømme, Hog. Nei, nei, lysvaagen. Dig, kjære Garrick skal jeg fortælle, hvad jeg endnu aldrig har sagt noget Menneske. Du vil lee - men lad saa være. Det er ikke meer end billigt, at en Mand, over hvem jeg saa ofte i mit Liv har leet, saa Vandet stod mig i Øinene, eengang leer paa min Bekostning. Garrick gjorde Vold paa sig selv, for ikke at begynde strax, og nu fortalte Hogarth hvad vi allerede vide. At det var Proteus Garrick, som hiin Nat havde spillet Fieldings Aand, behøver jeg vel neppe at sige Læserne.