Viborger Samler, 1846-11-21
J den afdøde Marschal Bourmont have Legitimisterne mistet deres meest glimrende Repræsentant; men trods de Lovtaler, de legitimistiske Journaler yde ham, klæder der ved hans Navn en Plet, der ikke vil kunne lade sig borttage. Denne Marschal, Carl den Tiendes Exminister, Erobrer af Algerien, holdt sig i de første Aar efter Julirevolutionen langt fra sit Fædreland; senere vægrede han sig ved at aflægge Statseden som Pair af Frankerig, og traadte saaledes Bage i Privatstanden, hvori han døde i en Alder af 73 Aar paa sit Familieslot i Mayenne og Loire Departementet. J Begyndelsen af sin Løbebane var han Chouan, efterat han i nogen Tid havde tjent i les gardes francaises, og i Chouanernes Leng skulde han udstøde sit sidste Aandedrætt. Partigænger i Vende var han fra 1793 indtil 1799, derefter gik han i Republikens Tjeneste, blev Keiserrigets seierkronede Drabant, blev Storværdighedsbærer under den sidste Restauration, Overløber ved Waterlod, betroet Minister under Carl. den Tiende, og Erobrer af Algerien. Allerede dengang da han svigtede sin Vaabenbroder, Chouanschefen Cadoudal, kaldte denne ham en Forræder. Man lagde Mærke til, at Bourmont søgte at indsmigre sig hos Førsteconsulen ved at foresnakke denne, at Helvedmaskinen udgik fra Jacobinerne, og ikke fra Bourmonts forrige politiske Venner. Fouche gjennemskuede den Listige, og lod ham kaste i Fængsel, hvorfra han reddede sig ved at flygte til Portugal, hvorfra han ved Junots Bestræbelser vendte tilbage til Frankerig. Ustridig var Bourmont en udmærket Soldat; Felttoget i Tydskland i Aaret 1813, Campagnen i Frankerig 1814 ere Vidner om hans store Fortjenester; men selv da maa Keiserens Tillid til denne udmærkede Kriger, ikke have været stor. Thi da han efter den blodige Dag ved Nogent fandt Bourmont, bedækket med Saar, paa Valpladsen, sagde han ganske forundret til ham: "Hvorledes, Bourmont, det er Dem, der tjener mig saaledes!" Napoleon udnævnte ham paa Valpladsen til Divisionsgeneral. – Men nu kom det skjebnesvangre Aar 1815. Hvad Legitimisterne end kunne anføre for at undskylde hans Forhold, saa staaer det fast: Bourmont, der den 14de Juni deeltog i Krigsraadet og i alle Forhandlingerne om det forestaaende Slag, der kjendte Napoleons Krigsplan, der stod hans Person saa nær, der var i Besiddelse af Keiserens stolte Udkast, rømmede Dagen for Slaget fra den franske Leir og gik over til sit Fædrelands Fiender. - Hans Forhold her kan ikke forsvares. Men til hans Roes fortjener det at anføres, at han er uskyldig i Labedoyeres Død; han gjorde Alt hvad der stod i hans Magt for at redde denne Vaabenbroder; men en høiere Magt, høiere, stærkere selv i hiint Øieblik end det atter indsatte Bourbonherredømme, krævede Neys og Labedoyeres Død, hine beklagelsesværdige Sonoffre, der besudlede den anden Restaurationsfred. Fremdeles er Bourmont død uden at efterlade sig nogen betydelig Formue: Seierherren, i Algerien; han, der fratog Deien af Algier hans uhyre Skatte, indbetalte enhver Skilling til det kongelige Skatkammer. Den sorte Skygge, der har formørket hans Soldaterære, vil ikke forsvinde; hans uegennyttige Forhold i Algerien fremstiller ham som et sjeldent Mønster paa Ugennyttighed!