Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1770-06-01
Hvalfisken hviler paa de opvarmte Veye, som en flydende Oe, eller og den styrtet sig i Havet, og opkaster et heelt Vandspring, medens den leger, og denne lille Rautulus er sig selv baade Skib, Roer, Seyl og Styrmand. Den utallige Fiæderflok, som havde forladt vore Parker, skynder sig nu atter til os med Glæde over Havet og rider ligesom i store Hære, paa Luftens usynlige Veye. Alle Skove giver Gienlyd af disse fornøyede Jndvaaneres Raab. Elephanten og alle store Dyr, de mangfoldige smaa Creature og alle Orme, som leder i Jorden, i Træerne, i Luften og i Vandet, kiender den alting oplivende Vaars mægtige Aandedræt. Oltakker Herren og priser, Hans Navn, alle J, som kiænder Hans Raade. En almindelig Lovsang opstige fra eder til Hans Trone! Laaner mig eders Røst, J Tordener, som nu atter boer i Luften, at jeg maae forkynde Jorderige Herrens Lov. At see Aften-Himmelen der borte i dens purpurfarvede og gyldne Glands. Der henne ligner den et Landskab, fuldt af Enge, Skove, Bierge og Søer, og her hide atter et Hav fuld af Jld-Veye og Bølger. Liflige Lugter udbreder sig og en dyb Taushed hærsker overalt, hvilken allene forstyrres af den lille Beks Surren; imellemstunder og af Nattergalens sørgende Sang og en Hyrden sukkende Pibe. - Vær stille mit Hierte, vær saa stille, som Luften og vær det altid, Aldrig opreyser sig stormende Tilbøyeligheder i dig, uden Had og Jver imod Uret og Laster. Herre! Du som har hiulpet mig at bære mit Lives Morgen og Middag, lad dets Aften, som tilstunder med snare Trin, at lad den blive langt skiønnere, end dets Dag har været. Lad mig, naar Dødens Dag kommer, oplues af Glæde over det, at jeg skal faae dine Boliger. at see, Din Herlighed. - Og J. mine Venner, som har været mig i Steden for Lykke, Ære og Rigdom, ja været mig alt; J som overbare med mine Feyl og Skrøbeligheder, formit Hiertes Skyld, fælder dog nogle Taarer over mig, da mine allerede halvbrustne Øyne standser i sit Syn mod Himmelen." Brev Brev fra en Mademiselle til en Doctor og Sminke. Er det ikke mueligt, Hr. Doctor! at De kan stille min Mama tilfreds? Hun har for 3 Dage siden opdaget og kommet efter, at jeg lidet sminker mit Ansigt og farder mit Haar. Hun siger, at jeg giør det af Forfængelighed for at blive smukkere end jeg virkelig er. Men jeg har allerede gjort hende det temmeligt begribeligt, at derudi bestaaer just ingen Forbrydelse, at see smukkere ud, end man er. Jmidlertid har hun dog nogle Argumenter af et andet Slags imod mig, som De maae hielpe mig at besvare, saafremt jeg ikke skal blive tvungen til at kaste min Sminke ud igjennem Vinduet. Hun siger, jeg fordærver min Hud dermed og giør mig heslig og usund og at man ikke formoder om noget vakkert og fromt Fruentimmer at hun sminker sig. Kan De nu ikke tiene mig i at bevise, at Sminken ey fordærver Ansigtet, og at ærlige og from me Folk tør vel ogsaa sminke sig jeg vil tale oprigtig med Dem. Da De er en Læge og Doctor, saa holder jeg det ikke for urimeligt, at betroe dem mine medicinske Affairer. Jeg sminker mig virkelig for at befalde: men jeg søger ikke at befalde, for at lefle. Dersom det bar for den Aarsag Skyld, saa vilde jeg visselig ikke dølge det for Dem. Det er ugudeligt, at man i Henseende til vort Kiøn pleyer at holde det for et og det samme, at tragte efter at befalde og at lefle.