Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1844-08-23
Fædrelandet. Stænderforsamlingen i Viborg, Eet og tredivte Møde den 15 August. Under Forhandlingen af Oliemøller Schyttes Andragende betræffende Statseenheden m. m. holdt Auditeur Roulund følgende Foredrag, der, som Man vil see, gav Anledning til adskillige Modbemærkninger: "Jeg vil - sagde Roulund - ærligt tilstaae, at jeg ikke har læst Comiteens Betænkning med den Tilfredsstillelse, jeg havde ventet, fordi jeg mener, at enhver Halvhed fører til Jntet, og fordi jeg troede, at saaledes som Stemningen viser sig, var der intet andet for, end ligefrem at stille Sagen paa Spidsen. Enhver faaer imidlertid at handle efter sin Overbeviisning, og naar Comiteen derfor gaaer sin egen Gang, nu vel! saa maa jeg gaae min. - Under de Forhandlinger, som i forrige Session fandt Sted, da Talen var om det Amendement, der gik ud paa, at det endelige Formaal for de stænderske Comiteer skulde være en fri Forfatning, tog jeg Anledning til at vise, at Danmark havde en historisk Ret hertil, foruden den naturlige Ret, som tilkommer enhver cultiveret Nation, og jeg yttrede blandt andet, at det ikke kunde kaldes ubetimeligt, nu at bønfalde Christian den Ottende om at opfylde Frederik den Tredies Forpligtelse. Dog skal jeg for Tiden ikke ville fremmane min Guldsmed fra det Sted, hvor han er skrinlagt, men jeg forbeholder mig Ret hertil, om fornødent gjøres. Spørger man da hvorfor jeg saa uafladelig hænger ved Jdeen om en fri Forfatning, saa vil jeg svare, fordi nuomstunder ganske andre Følelser røre sig i Folket, end de, som simpelt hen gaae ud paa Livets Nødtørftigheder, og fordi ethvert ædlere Gemyt føler en uimodstaaelig Trang til at erkjendes i sin fulde medfødte Menneskeværdighed, og intet udvider Mandens Bryst og forhøier Selvfølelsen i den Grad, som Visheden om at vide sig fri og selvstændig; da fremgaaer den gode Borger, som i Fredens Dage med Flid og Snille udvikler Landets Flor, og i Krigens Dage med Begeistring og Opoffrelse giør Landet novervindeligt. Om end en Skofte og Karker ere tilfredse med deres Kaar, og om de endog hovmode sig af deres Stilling hos deres fornemme Herre, saa beviser det i alt Fald ikke andet, end at de ere fødte med et ægte Trællesind, men saaledes tænker ikke det store Fleertal af de Mænd i Danmark, som kunne have en Mening om Sagen. Den derfor, som oprigtigt og varm elsker sit Fædreland, han sætter dets Ære og Lykke over alt, og gaaer stadigt fremad mod sit foresatte Maal, og veed han end, at det er sjeldent, at det unge Frihedsstræ kommer rigtigt i Grøde, førend det tilstrækkelig er vædet med Blod og Taarer, saa veed han ogsaa, at falder han, vil hans Død ikke være uden Nytte og Betydning for hans Fædreland og for Verden, og derfor gaaer han freidig sin Bane fremad. Danske Mænd, freidigt fremad Professor Larsen: "Jeg maa erklære mig enig i, hvad allerede flere foregaaende Talere have udtalt imod Comiteens Jndstilling, at det Middel, den har foreslaaet for at opnaae Øiemedet, fornemmelig Statseenhedens Opretholdelse, ikke i Hensigtsmæssighed svarer til Commiteens gode Mening. Jeg troer, ligesom en foregaaende Taler, at Comiteen nærer altfor stor Tillid til, at man fra Hertugdommernes Stænders Side vil vise den billighed, som maa ønskes, og indrømme hvad Ret er. Man seer af den hele Bevægelse i Hertugdom merne, navnlig ogsaa af Stændernes Yttringer, at den gives et stort Parti, til hvilket netop de høre, der især vilde faae Jndflydelse paa Valget af de Deelegerede, som staae paa et ganske andet Standpunct end det, hvorfra Comiteen er gaaet ud. Naar der spørges, hvad der skal gjøres for at sikkre Statseenheden, som Comiteen har erkjendt for at skulle være det vigtigste Formaal for de Delegeredes Virksomhed; da troer jeg, at det som forØieblikket ene kan og bør skee, er, at Regjeringen først og fremmest selv handler, saaledes som det billigviis kan ventes af Regjeringen i enhver velordnet Stat, der skal holdes sammen. Regjeringen maa forlade den næsten passive Stilling, den hidtil har indtaget ligeoverfor de statsopløsende Bestræbelser i Hertugdømmerne. Den maa aabent og uforbeholdent erklære sig om den bestaaende Statseenhed, og jeg tvivler ikke om, at den med den fuldkomneste Ret og efter Overbeviisning vil kunne give en saadan Erklæring. Den maa derhos udtrykkelig udtale, at den aldeles ikke vil gaae ind paa Andragender, eller taale Bestræbelser, som sigte til Opløsningen af de Forhold, som betinge Statseenheden." Stiftamtmand Rosenørn. "Jeg befrygter ikke at blive beskyldt for Trællesind, naar jeg, i Anledning af hvad den ærede 1ste Deputerede af Aalborg Stifts Sædegaardseiere har yttret, gjentager den Erklæring, som jeg flere Gange forhen har givet i denne Forsamling, at jeg langtfra ikke antager, at der i Folket er en decideret Pluralitet for Ønsket om en Forandring i vor Forfatning. Tvertimod anseer jeg det, efter min Overbeviisning, for vist, at Pluraliteten af den besindigere Deel af Nationen deler min Anskuelse og erkjender, at vi i Henseende til borgerlig Frihed, Lighed, for Lovene og upartisk Afveining af Forholdene have Fortrin for mange af de constitutionelle Stater, som ere os bekjendte; idetmindste ere vi for en stor Deel frie forde Partistridigheder, som herske der. Jeg troer ogsaa, at Mange ville gaae over til denne Anskuelse, naar det maa befrygtes, at det Frihedstræ, som hin ærede Deputerede ønsker at plante, skulde vædes med Blod og Taarer, Forøvrigt maa jeg, da jeg nu har reist mig, understøtte det af Justitsraad Estrup forbeholdte Amendement, da jeg anseer den af ham foreslaaede Maade, hvorpaa de Deelegerede skulle sammensættes, for mere hensigtsmæssig, end om Valget af dem skulde overlades til Stænderforsamlingerne, især paa en Tid, hvor Spær dingen er stor og det derfor er at befrygte, at Valgevilde falde netop paa Saadanne, som hørte til Partiernes Ydersider. Præsidenten: "Dersom den 1ste Deputerede af Aalborg Stifts Sædegaardseiere havde villet gjøre de af ham brugte Yttringer anvendelige paa de bestaaende Forhold, vilde jeg have faaet Anledning til at gjøre ham opmærksom paa, at det vistnok maatte ansees for en upassende Tale; men det forekommer mig, at der til at antage hint ikke har været tilstrækkelig Beføielse. Auditeur Roulund, Hvad jeg har meent, skal jeg tillade mig nærmere at udvikle, naar Sagen kommer til endelig Behandling, og især skal jeg udtale, at om vi end have gode Love og Jnstitutioner, saa have vi dog ingen Garantier. Forresten maa jeg indrømme, at St. det var allermageligst, om vi kunde sove os Lykken til, og om vi kunde faae stegte Duer blot for at lukke Munden op." Kammerherre Benzon: "Jeg troer, at den ærede Committee meget rigtigt har opfattet den Aand, som viste sig her i Forsamlingen, da der var Spørgnmaal om Committeens Nedsættelse i denne Sag. Jeg troer, at den meget rigtigt har vurderet de Yttringer, som faldt fra flere Sider – jeg tør sige Pluraliteten, og som ingenlunde gik ud paa, at der var Trang til, og Ønske om, en Constitution, men kun paa at nedsætte en Committee, der skulde giøre Forslag til stænderske Committeer eller en anden lignende Jnstitution, hvorved der kunde gives Leilighed til at udjevne de Forviklinger, som finde Sted, mellem Kongeriget og Hertugdommerne, og saaledes føre Nationen nærmere til det Punkt, hvor muligen en Udvikling af Forholdene kunde ønskes. Jeg troer, at man har saameget mere Grund til at antage, at Committeen har havt en saadan Overbeviisning, som der findes tilføiet dens Betænkning et Minoritetsvotum, hvorved man bestyrkes i, at den ærede Proponent ikke har kunnet gjøre sin Anskuelse gieldende. Men idet jeg saaledes troer, at man bør yde Committeen Anerkjendelse og være den takskyldig, fordi den har holdt sig til den Tone, som var den anviist, maa jeg dog tilstaae, at jeg ikke finder mig aldeles tilfredsstillet ved dens Betænkning. Jeg mener nemlig, at den Maade, hvorpaa de Deelegerede, efter hvad Committeen har antydet, skulde udvælges, paa Grund af Forholdet til Hertugdommerne neppe vilde være den heldigste, og at det vilde føre til Lidet eller Jntet, om Mænd med den Anskuelse, at de ikke ønskede afgjort, hvad der skulde afgjøres, traadte sammen med dem, der havde en modsat Anskuelse. Jeg troer heller ikke, at Forholdene endnu ere bragte saaledes paa det Reene, at de Deelegerede vilde og samme kunne have en saa begrundet Mening, at de kunde afgive ønskelige Raad; og der maatte vistnok forudgaae betydelige Forarbeider fra Regjeringens Side, førend det kunde bringes dertil, at et heldbringende Resultat kunde ventes opnaaet. Men er det da nu saa, finder jeg, at der er saameget mindre Anledning til at andrage paa, at Stænderforsamlingerne allerede i 1845 maatte indkaldes til en extraordinair Session, da der under alle Omstændigheder først i Slutningen af indeværende Aar vil kunne blive indgivet fra den roeskildske Forsamling en Petition i den her foreslaaede Retning, medens det dog er iøinefaldende, at deri en saa kort Tid neppe vilde kunne fra Regjeringens Side blive bragt Noget istand. Jeg skulde være meere tilbøielig til at gaae ind paa det af Justitsraad Estrup forbeholdte Amendement, naar ikke den Omstændighed forekom mig at tale derimod, at, som jeg allerede har bemærket, netop de Forhold, der af Committeen ere opstillede som et Hovedformaal for de Deelegeredes Betragtning, neppe ere saaledes ordnede, at der i den paagieldende Retning vilde af denne for Tiden kunne udrettes Noget. Hvis de stænderske Committeer vare komne istand saaledes, som den roeskildske Forsamling havde foreslaaet dem, vilde der, efter min Overbeviisning, have været givet den bedste Leilighed til, at de til disse Committeer Deelegerede, ved først i mindre vigtige Sager at udvexle Jdeer og komme i nærmere Berøring med hinanden, efterhaanden vilde faae en saadan gjensidig Tillid, at der derved kunde dannes et passende Overgangspunct til de vigtigere og betydeligere Sager, hvor det da var at vente, at Anskuelserne hos de Deelegerede fra Kongeriget ogsaa vilde kunne vinde Indgang hos de Deelegerede fra Hertugdommerne. Paa den Maade vilde de Forhold, hvorom der her er Spørgsmaal, bedst kunne ordnes, og jeg skal for det Tilfælde, at denne min Anskuelse finder Medhold i Forsamlingen, forbeholde mig i den Retning at stille et Amendement. Forsaavidt den ærede første Deputerede af Aalborg Stifts Sædegaardseiere har erklæret, at hver den, som ikke stemmer for en Constitution, er en Træl, en Mand, som ikke fortjener at hore blandt de ædlere og bedre Borgere, maa jeg svare ham, at fordi man ikke ønsker Alting kuldkastet, fordi man sætter Priis paa, at Fædrelandet stadigen gaaer frem under en fornuftig Regjering, fordi man ønsker en begrændset Frihed, gavnlig for det Heles Vel, - derfor behøver man ikke at kaldes en Træl, og jeg maa tilbagevise en saadan beskyldning. Jeg troer, at den sande Liberalitet bestaaer i at respectere Andres modsatte Anskuelser, om enhver Sag kan der haves forskjellige Anskuelser; men jeg troer, at det er Despoti, naar man erklærer den, der ikke deeler Ens Anskuelse, foragtelig. Præsidenten. Den Mening har jeg ikke kunnet finde i den ærede 1ste aalborgske Sædegaardseiers Foredrag; hvis den havde kunnet uddrages deraf, vilde jeg vistnok have havt Anledning til at bemærke, at den Værdighed, der bør iagttages i Forsamlingen, var bleven tilsidesat. Han sagde vel, idet han betiente sig af en Sammenligning, at de to af ham nævnte Personer besadde Trællesind, men deraf at uddrage den Slutning, at han har villet have det Udtalte anvendt paa Enhver, der ikke deelte hans Mening, troer jeg ikke, at hans Ord berettige til, og der vilde som sagt i saa Fald vist have været Anledning til at kalde ham til Orden." Auditeur Rou lund: "Naar jeg har nævnt Skofte og Karker, da er det to velbekjendte Trælle, bekjendte for deres Stilling og for deres Sind, og kun saadanne Karle kunne finde Behag i deres Stilling og prale deraf, men jeg kunde umuligt mene saadanne hæderlige Deputerede, som have Plads her i Forsamlingen.