Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-02-14
Fædrelandet har gjennem tvende af dets Na leveret en Characteristik af de til Militaircommissionen udnævnte Medlemmer, fordi, som det hedder: at det ikke blot er gavnligt, men endog nødvendigt, at den offentlige Kritik søger at belyse de Personligheder, som i vigtige Anliggender betroes væsentlig Jndflydelse paa disses Udvikling, og som derved erholde en saa betydningsfuld Leilighed til at fortjene deres Medborgeres taknemmelige Paaskjønnelse, hvis de opfylde, hvad man er berettiget til at vente, at fordre af dem, men som ufeilbarligen ville paadrage sig disses Daddel og Uvillie, hvis de ikke tilbørligen benytte den dem tilbudte Adgang til at virke til det Heles Gavn. Vi kunne imidlertid ikke nægte, at vi i denne Henseende have en anden Mening end Fædrelandet, og troe, at ligesom den afgivne Characteristik vel neppe vil være ret mange af Commissionens Medlemmer behagelig, saaledes vil den heller ikke billiges af Publicum i Almindelighed og det fordi det Hele er noget reent personligt, og den egentlige Sag, Commissionens Øiemed, aldeles vedkommende. Naar det derhos erindres, at der ikke i Reglen søges om at blive Medlem af en Commission, men at Udnævnelsen skeer enten efter vedkommende Collegiums Jndstilling, eller umiddelbart af Kongen, saa bliver der saa meget mindre Anledning til at fremkomme med en saadan Dom, der kun kunde retfærdiggjøres ved at en aldeles Udygtig selv trængte sig frem til en bestilling, han ikke var voxen, og herved blev protegeret. Os forekommer det tillige, at ligesom de, der forstaae at bruge dygtige Mænd, stedse tage deres Andeel af Æren for hvad der ved dem udrettes, saaledes falder der dobbelt Skam paa dem, der i vigtige Anliggender, tilsidesætte den Dygtige for den Udygtige; men har den sidstnævnte derhos efter bedste Evne udført den ham givne Ordre, da kan der neppe falde nogen Daddel eller Uvillie paa ham, om end Udfaldet bliver slet, men denne maa ene falde paa dem, der gav ham Ordren. Naar Fædrelandet tillige selv bemærker, at en eneste uretfærdig Dom vilde nedbryde mere, end tyve nok saa træffende og billige Characteristikker kunne gjenopbygge, saa burde det vistnok og erindre, at, for at undgaae et saadant Misgreb, er det nødvendigt, at Bedømmeren ikke alene maa have et saare nøie Kjendskab til Jndividet, men og ret selv maa være hjemme i de Kundskaber, han frakiender eller tillægger det; thi skulle vi ene stole paa Andres Dom, da bliver vor egen vistnok heelt mangelfuld, og, med al Agtelse for Fædrelandets Redaction, tiltroe vi den dog ikke tilstrækkelig Dygtighed til at fælde en selvstændig Dom om Militaire, hvorfor det heller ikke har undret os, at see en Protest fremsat mod dets Dom. For nogle Dage siden lykkedes det den virksomme Politiassistent Gad paa Frederiksberg at paagribe en Kone, som netop var færd med at forfærdige falske Rigsdalersedler. Beviserne ere, saavidt os bekjendt, denne Gang saa nøiagtige, at hun neppe vil kunne undslippe igjen, hvilket ved en tidligere Sag er lykkedes hende. Dette kan atter tjene til at bekræfte den saa ofte omtalte Ufuldstændighed i vor Lovgivning, som ogsaa vi for nogle Dage siden gjorde til Gjenstand for en Undersøgelse, at denne ved at fordre saa strænge Beviser, i Almindelighed gjør det saare vanskeligt, at faae de egentlige forhærdede Forbrydere overbeviste.