Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-02-10
J Sandhed, det behover ei heller nogen Gjendrivelse, men kun en Fremhævelse af det Slette i, at Nogen, uden at kjende den Deputeredes Færd under den vigtigste Deel af Forhandlingerne, nemlig Afstemningerne, og uden at overveie, at den Mand, han behager at gjøre sig lystig over, ved at møde i 1836 og 1840 holdt en Anden ude, som Forsamlingen saare nødig saae i sin Midte, og at 1838 alle Suppleanterne af hans Valgdistrict vare indkaldte, saa han ingensinde har optaget Pladsen for nogen Bedre, dog paa en saa uværdig Maade søger at latterliggjøre en agtet Mand, fordi denne ei har følt sig kaldet til at holde Foredrag i Stænderforsamlingen, hvilket forresten var Tilfældet med flere Deputerede, og er det i enhver Forsamling af lignende Art. Endvidere har sammesteds en Mand, der underskriver sig: "En virkelig Bonde, men som dog neppe er en Saadan, fremsat nogle Raad til Vælgerne af hans Stand, hvilke imidlertid kom lidt sildig, da alle Valgene skulde være sluttede den Dag Artiklen gik ud i Publikum. Han mener, at Bonden kun har Skin af Valgbarhed, men at dette ei er rigtigt viser Listen over de Deputerede, der havde Sæde i sidste Stænderforsamling, idet omtrent Halvdelen af de 22 Deputerede for Landdistricterne vare Bønder. Han mener videre, at Bondens Jnteresse bedst varetages af deres Jævnlige, men ogsaa dette turde være mindre rigtigt, da det oftere er Tilfældet, at hvad der ved første Øiekast ei synes disse ønskeligt, dog ved grundigere Undersøgelse vil findes at være i deres velforstaaede Jnteresse, hvilket vanskeligere rigtig bedømmes af den egentlige Bonde, end af den meere dannede Mand, naar det Almindeliges Vel ligger ham varmt paa Hjertet, og saadanne Mænd ere Gud være lovet ei saa ganske sjældne her i Landet. Ei heller maa det glemmes, at Stændernes Virksomhed ei er indskrænket til at varetage de specielle Jnteresser, men at et høiere og vigtigere Hensyn, der især bør lede den Stænderdeputeredes Færd, er fælleds for hele Nationen, og at kun den Mand, som derom kan have en selvstændig Mening, er sit Kald voxen. Men selv med Hensyn til de specielle Jnteresser er den egentlige Bonde, paa hans nuværende Standpunkt, mindre vel skikket til Folkerepræsentant; thi, som allerede foran bemærket, er Afstemningen vistnok den vigtigste og afgjørende Deel af Sagens Behandling, men mener Bondestanden, at en eller anden Sag kunde og burde lempes til dens Fordeel, er det ei tilstrækkeligt, at den enkelte Deputerede stemmer derfor, men det maa være Bondestanden vigtigt, at deres Repræsentanter kunne udvikle de Grunde, hvorfor de ønske en vis Mening fremmet, og dette overstiger i Almindelighed Bondens Coner. Hertil kommer endnu, at Bonden ei bør være ligegyldig ved, om den halve Deel af hans Repræsentanter, eller maaskee endog flere, mangle al Arbeidsdygtighed, og derved forøge Byrden for Forsamlingens øvrige Medlemmer; thi just ved at levere Repræsentanter, der kunne og ville virke i Committeerne, vinder Bondestanden Styrke. Udtryk som de, at Proprietairen er Bondestandens Arvefjende, at han bestræber sig for at lægge alle Byrder paa Bonden, og at tilvende sig de Rettigheder Bonden burde deele med ham, ere af den Natur, at de intet Svar fortjene. Som bekjendt, kjøbes visse Eiendomme med enkelte særegne Rettigheder, og disse ere altsaa Eiernes retmæssige Eiendom, som han søger at beholde; men neppe kan der opvises endog kun et eneste Exempel paa, at en Proprietair i Stænderne har søgt at erhverve en større Ret, end den han har kjøbt og betalt, men mange paa, at Bondestandens Repræsentanter have søgt at berøve Proprietairen en Ret, de dog maae erkjende at han har lovlig Adkomst At det er urigtigt, at Eiendommene oprindelig ere blevne ulige bebyrdede, er en anden Sag, men her er kun Tale om hvad der er, ei om hvad man kunde ønske der skulde været; thi enhver sand Fædrelandsven vil dog vist være enig i, at Hovedbetingelsen for et Folks Velvære er, at Eiendomsretten er hellig.