Corsaren, 1844-08-23
Guillotinen. At Tiden er svanger med Noget, det vide Alle, det begribe Alle; men hvormed den egenlig er svanger, det vide de Fleste ligesaa lidt, som hvad Kongen egenlig har sagt i Nordslesvig. Men vi skulle fortælle Eder, hvad Tiden er svanger med: Det er med en Guillotine. Dog, Hs. M. Kongen lovede ved sin Regeringstiltrædelse kun, at han vilde indføre Reformer i Forvaltningen, og Selveier Lydersen har selv sagt, at Stænderne ikke burde anvende deres Tid paa Politik og Statsforfatning, men paa andre smaae Andragenders Fremme. Det bliver derfor ingen Forfatningsmen kun en Forvaltnings-Guillotine. Overeensstemmende med det Princip, at Reformerne skulle gaae saa smaat og jevnt fremad og befordre Undersaatternes Bekvemmelighed, Behagelighed og Nytte, er det blot kommet under Overveielse i Cancelliet, om man ikke til Undersaatternes Bekvemmelighed kunde indføre Guillotine istedetfor Øxe. Det bliver altsaa en aldeles borgerlig, upolitisk Guillotine, som sagt, en Forvaltnings-Guillotine. Da Cancelliet havde sat sig den Jdee i Hovedet, at det vilde have en Guillotine, skrev det til Sundhedscollegiet med Forespørgsel: om Collegiet troede, det var bedre for Delinqventernes Sundhed, at Hovederne bleve kappede af med en Maskine som en store Brødkniv, end som hidtil med en Øxe. Sundhedscollegiet vilde ikke gjerne handle paa egen Haand og skrev derfor til den polytechniske Læreanstalt for at høre, om Læreanstalten havde bedre Brug for maskinstaarne Hoveder end for afhuggede. Men heller ikke den polytechniske Læreanstalt kunde give noget bestemt Svar, uagtet den nok følte, at den trængte til Hoveder, og for paa den nemmeste Maade at kunne stille Sagen i Bero, udvalgte Læreanstalten og Collegiet nu med en exemplarisk Enighed en Commission, bestaaende af Etatsraad Wittusen, Etatsraad Thal og Prof. Eschricht. Saavidt var Sagen kommen ved Slutninger af forrige Aar. Den er naturligviis ikke kommen videre. Nu, da vi have oplyst Eder om, hvormed Tiden er svanger, ville vi ogsaa prøve at bedømme, hvorvidt det kan være tjenligt for Danmark, at Guillotinen indføres her. J Cancelliets steenrolige, lidenskabsløse Raad, i dette Collegium, hvor ingen Tanke træder ind uden at have paa det omhyggeligste afført sig enhver poetisk Duft, slukket indtil den sidste Gnist enhver begeistret Erindring, i dette Collegium klinger naturligviis Guillotinens Øre under Undersøgelsen kun som ethvert andet skarpt Jern, og dens røde Stillads er kun noget Ege- eller Bøgestræ, tilhugget af en Laugssnedker, overstrøget med Farve af en Laugsmaler. Men Guillotinen har en Historie, Guillotinen er et Væsen, intet Redskab, Guillotinen har menneskelig Bevidsthed. Det franske Folk har engang dandset St. Veitsdandsen om Guillotinen, og man veed, at selv livløse Gienstande smittes af Raseriet, naar St. Veitsdandsen dandses. Ville J riskere, at Guillotinen her pludselig bevæger sig og tramper den røde Guillotinemarsch, synger den blodrøde Carmagnole, og, medens St. Veit blæser Veiret ud af sit lungeløse Brøst, opfører med Folket den vilde Kehraus? Nei, vi raade Eder at ryste betænkeligt paa Hovedet hertil, saa længe I endnu have det. Der gjøres desuden ved dens Jndførelse ligeftem Indgreb i Eiendomsretten. Alle de nuværende Skarprettere have en gjennem Secler nedarvet og hævdet Ret til at slaae Hovedet af Folk. Det er ikke alene en Eiendømsret, det er et Privilegium - ville J krænke Privilegiernes Helligdom? Det er godt nok, at J maaskee ville ansætte disse Folk ved Guillotinen; men de have nu engang vænnet sig til at slaae Hovedet af Folk med Hænderne. Ville J afkjøbe dem deres Privilegium? Kunne Finanserne taale dette? Til hvad Nytte vil desuden dette farlige Redskab være, nu, da Pressen skal døe? Der bliver jo ingen Brug for den. Drenge paa ti Aar ville ikke længere stikke Jld paa deres Forældres Gaarde, og i alt Fald vil det ikke brænde; thi det er Pressen, der puster til Jlden. Jngen Forbedringshuusfange vil stikke Opsynsmanden med en Kniv; thi det er kun Pressen, der løsner det Tillidens og Kjærlighedens Baand, der bør være mellem Overordnede og Undergivne; Jens Wilhelm vil ikke dræbe sin Kone; thi hun er allerede død. Hvad skal man da med Guillotinen? Vi, der ikke ere synderlig interesserede i Sagen, raade Eder derfra. Men, ville I absolut have den, nu, saa godt Fornøielse.