Viborger Samler, 1837-01-05
Udenlandske Efterretninger. Frankrig. Med Throntalen og Adressen, saa nær for Øie tale de franske Blade næsten om intet Andet end deres Forventninger i Henseende til Cabinettet, om det vil falde eller holde sig. De til tiers parti og selv de til den dynastiske Opposition hørende Journaler ere fulde af Haab; J. des Debats forraader i sine Betragtninger alvorlig Frygt; de radicale Blade derimod lægge deres Ligegyldighed mod den eventuelle Ministervexel for Dagen, da de indsee, at deres Tid ikke er kommen endnu. Det anticipeerte Triumphraab fra Organerne for tiersparti høres især tydeligt fra Le Temps. Stemmeførerne for de ellers meest afvigende Anskuelser, siger hiint Blad – ere enige i, at man i al Fald maa expedere de Doctrinaire. En Tilnærmelse af saadanne Mænd, der hidtil stode fjendtligt mod hinanden, giver sig overalt tilkiende og afgiver en af de bedste Forbetydninger. Saaledes er Hr. Odillon-Barrot bleven en af de daglige Gjæster i det venstre Centrums Salons, og Menings=Nuanceringer, der ere væsentligen, men dog ei ved en uoverstigelig Kloft adskilte fra hverandre, blive udjevnede ved det fælleds Had mod de Doctrinaire. Hr. Ganneron og hans agtværdige Venner værne sig til venskabelige Berørelser med den dynastiske Opposition og Dhrr. Thiers og Odillon-Barrot fraternisere." Det samme Blad vil allerede være kommet efter, at Throntalen med Hensyn til det spanske Jnterventions- eller Corporations=Spørgsmaal vil indskrænke sig til den Erklæring, at Regjeringen vil vedblive, som hidtil, troligt at efterkomme Quadrupel-Alliancens Stipulationer. Fremdeles indeholder det en Fortegnelse over de Deputerede, som le tiers Parti har gjort til sine Candidater til Vicepræsidenturerne og Secretariaterne. Som destinerede Vicepræsidenter nævnes Dhrr. Calmon, Etienne, Teste og Beranger. Med fuldkommen Ret, saavidt det angaaer tiers parti og dets Affiliationer resumerer J. des Debats en længere, mod hiint Jubelskrig rettet, Artikel i følgende Ord: "Vil den mod det nærværende Cabinet fjendtligt sindede Coalition gjøre Fordring paa nogen Kraft, i den forestaaende Kamp, saa maa den betjene sig af den radicale Oppositions Vaaben, Fane, Løsen og hele Sprog. Gaaer den forkyndte Opposition ikke over til en radical, saa indskrænker Alt sig til en ussel Chicane og til en jammerlig Strid om Portefeniller, uværdig til blot et Øieblik at beskjæftige Nationalrepræsentationen. Det vil ei være muligt for noget Parti, hvilket det end er, at angribe Ministeriet, naar det ei ved et saadant Angreb vil betjene sig af den radicale Oppositions Vaaben. Kun den radicale Opposition er i de sidste sex Aar forbleven consequent i sin Modstand mod Juliregjeringen, og derfor er ogsaa den alene istand til at anføre Argumenter mod den. Vistnok har Nationen ladet denne Modstand vederfares sin Ret men da nu engang enhver Opposition maa give Regjeringen Uret, saa kunne de, der ville opponere, kun med Ære gjøre dette, naar de ville antage det Sprog, der fra Begyndelsen af har givet Regjeringen Uret. Det lader sig ikke nægte, at denne Situation er farlig for Statens Rolighed; den tvinger de Ærgjerrige til, enten at nedsynke deres Ærgrelse eller at føre et radicalt Sprog; men Nationens sunde Sands vil ogsaa vide at hjælpe Regjeringen igjennem denne nye Fare.