Den Vest-Sjællandske Avis, 1822-08-24
Det sociale Statslegeme i Frankerige er saaledes blevet deelt i to Dele, som ikke kunne staae i nogen Forbindelse med hinanden; den ene bestaaer i et maaleligt lovligt constitueret Demoeratie, og det andet i et Aristocratie, som er levnet Staten fra den gamle Regierings Periode, da Aristocratiet ikke et grundet i den nærværende Statsforfatning saa kan det ikke komme til at udgjøre noget varigt og sikkert defensiv System i Staten. Frankerige har faaledes først lagt Halvdelen af den Vei tilbage, som den har at giøre for at fuldende sin politiske Reformation; den første Vei var naturligviis den værste, da alle offensive Kræfter maatte sættes i Virksomhed for at tilveiebringe Erkiendelsen af Demokratiet. Det som staaer tilbage i Frankerige er at danne i den nærværende Constitutions Aand et defensiv System, som kan sætte Regieringen og Staten i Sikkerhed for Democratiets videre Angreb, (Forfatterens Mening er vel denne. Chartet er nu eengang bleven antaget; derved er en nye Tingenes Orden bleven indført i Frankerige, at føre den gamle Tid tilbage igien, som fandt Sted, for Revolutionen og hvorpaa de Ultras lægge an, er ugiørligt. Statens Roe og Sikkerhed beroer nu paa, at de gamle Forhold forglemmes saameget som mueligt, og at Statsbestyrelsen ganske rettes efter den nye Tingenes Orden, hvorved denne vil stedse erholde flere Venner og Forsvarere mod ethver nyt Forsøg paa at forstyrre den og drive Reformationsplanerne videre.) For nu at giøre sig en Forestilling om hvorvidt man hidindtil har havt denne Fremgangsmaade for Øinene ville vi høre een af de meest anseete Franske Skribentere, som have beskrevet Frankerigs nyeste Historie efter Chartets Jndførsel, nemlig Gnizo i hans Bog: Du Gouvernement de la Fange depuis la Restauration et du ministere at mel Paris 1821, hvoraf Redacteuren vil tillade sig af levere et concentreret Udlog. Forfatteren var under de Cazes Ministerium Medlem af det Franske Statsraad og havde saaledes Leilighed til at lære de offentlige Anliggenders Gang at kiende. Hans Bog udmærker sig ved et høist moderat Foredrag, han vogter sig saameget som mueligt for at angribe nogen Person, og for alt det, som kan sætte Lidenskaberne i Bevægelse; han lader sine Modstandere, vederfares Ret, og giør altid nøie Forskiel imellem deres private og deres offentlige Characteer. Han søger ombyggeligen at skaane det herskende Parthie, uagtet han ikke harmonerer med dets Grundsætninger, og nærer den Overbeviisning, at det System, som han tilhører, dog tilsidst maae igien faae Overhaand. – Hans Hovedider bestaaer, i følgende: Ligesom der i de ældre Tider boede i Frankerige to hinanden modsatte Nationer, Franker og Gallier, saa gives der endnu i dette Land to hinanden modsatte Nationer, nemlig de forrige Priviligerede, som for den største Deel vare Efterkommere af disse Frankiske Erobrere og af den tredie Stand, eller den store Masse hvoraf Communerne bestaae. Den Kamp, som i en Række af Aarhundreder er bleven ført imellem dem, har Revolutionen decideret til de sidstes Fordeel; men derfore have de Overvundne ikke opgivet Haabet om at erholde det Table enten ganske eller for en Deel igien, de have siden Bourbonnernes Restauration gjort gjentogne Forsøg derpaa, som meere eller mindre ere lykkedes dem. Dog have de forskiellige Ministre indtil Aaret 1820, endskiøndt med større eller mindre Vedholdenhed og Fasthed valgt sig Chartet, som paa nye bestyrker Revolutionens Grundsætninger, til en Rettesner for deres Forhold, og bestræbt sig for at gaae frem i Constitutionens Aand, da de have sluttet sig til det nye Frankerige og i dette søgt deres Støtte. Først efterat de Cazes var bleven styrtet i Aaret 1820 har det nye Ministerium valgt det gamle Frankerige eller Modstanderne af Revolutionens Grundsætninger, og altsaa ogsaa af alt det, som denne har have til Følge og dermed ogsaa Chartet, til sine Allierede, en naturlig Forbindelse, som umuelig kan være af Varighed; men nødvendig maae bevirke Ministeriets Fald. – De offentlige Anliggenders Gang siden Chartets Antagelse skildrer han nu saaledes: Da Kongen udfærdigede Chartet, saa antog han derved Revolutionen og erklærede sig for en 2 Kieret af dens Venner og en Modstander af dens Fiender; han fanctionerede derved Revolutionens Nesultater og opstillede den repræsentative Statsform som Garantie derfor, Fra 1814 til 1820 blev Regieringen denne Characteer troe, endskiøndt tildeels ufuldkomment og vaklende, hvoraf den hyppige Ministerforandring var en Følge. Alle disse Ministre bleve styrtede fordi de ikke udviiste Resolution nok til at forsvare Revolutionen, imod Modparthiet, først i Aaret 1820 foregik en total Forandring i Regieringens System. Contra Revolutionen styrtede det daværende Ministerium og dannede et nyt under dets Jndflydelse og Jnterresse.