Viborger Samler, 1847-11-13
Storbritannien og Jrland. J en lang Artikel erklærer the Times sig med Bestemthed for det catholske Sønderbund, men tillige for Fristatens Uafhængighed som – efter denne Journal – formeentlig trues af Østerrig og Frankerig, hvis Enighed i dette Anliggende maa ansees som et af de sørgelige Resultater af Lord Palmerstons Politik. Allerede i flere Maaneder har Schweizeranliggendet udgjort en Hovedgjenstand for Diplomatiken i Europa, og allerede i Foraaret, dersom vi ikke feile, foreslog Frankerig en Conference, hvori Repræsentanter fra de 5 Hovedmagter skulde raadslaae om Midlerne til at forebygge Borgerkrigen. Men dette Forslag antoges ikke af den engelske Minister. Jmidlertid ville vi ikke troe, at en Repræsentant for vort Lands Politik kan have saa aldeles misforstaaet sammes Aand, at han skulde have opmuntret det radicale Parties Planer i Bern, der kun gaae ud paa at indføre paa Ruinerne af Urschweiz en revolutionair Regjering; men desværre er Lord Min tos Mission saa lidt bekjendt, at Bernerregjeringen har antydet, at Missionen er at ansee som en billigelse af dens anmassende Fordringer. Om vi endog ville tabe det egentlige Spørgsmaal af Sigte, saa er det for os af særdeles Jnteresse at vide, hvorledes vi staae i dette Anliggende med Hensyn til de andre Hovedmagter. Det er ingenlunde usandsynligt, at vi ere paa en spændt Fod med alle fire Magter, og at de fire Magter tilsigte et Formaal, hvori Lord Palmerston ikke er enig. En saadan Forbindelse af fire Magter med Udelukkelse af den femte er til enhver Tid utilfredsstillende; men den vilde dog ikke vække uhyre Sensation paa Grund af den Maade, hvorpaa Storbritanniens udenlandske Politik nu ledes, og i Paris vilde en saadan Exclusion betragtes som et Mesterstykke af Guizots Diplomatik. Paa Grund af Schweiz's Beliggenhed i Hjertet af Europa kan den engelske Regjering have anseet det for klogt, kun at spille en Tilskuers Rolle ved Forviklingerne i Schweiz; dog vilde tilvisse Schweizerforbundet i lige saa høi Grad fortjene en Jntervention, som Dronningen af Portugals Throne, og det kan, for at tale tydeligere, neppe betvivles, at, saafremt den engelske Regjering havde paa en ærlig Maade sam virket med Østerrig og Frankerig, vilde Chancerne af en Borgerkrig i Schweiz allerede for flere Maaneder siden have været betydelig formindskede, og Jesuiterne havde maaskee forladt Schweiz, førend Spørgsmaalet var, saa at sige, stillet paa Kaardespidsen. Men de diplomatiske Talenter hos vore Repræsentanter i Paris, Wien og Bern vare ikke rettede imod dette Maal. Skulde det komme til det Yderste, saa er Jntet sandsynligere, end at de fire Magter ville tage deres Forholdsregler angaaende Schweiuden det allermindste Hensyn til den engelske Regjerings Mening, og Lord Palmerston vil ansees som Patron for et Parti af Mordbrændere og tøilesløse Demagoger, hvis Forhold har fundet en næsten eenstemmig Misbilligelse i England. En saadan Mistanke vilde sandsynligviis være uretfærdig, men den vilde dog være den naturlige Følge af vor isolerede Stilling i et Spørgsmaal, hvorved den europæiske Fred er interesseret. Vi gjentage det endnu en Gang: de conservative Cantoners Sag har vor varmeste Sympathie. De ere de svageste hvad Antallet angaaer, og de stærkeste med Hensyn til Retten; de angribes og forfølges af dem, som have besvoret det samme Forbund; men vi haabe med Tillid, at de ikke ville antage, eller trænge til fremmede Soldaters Hjelp." The Times gjælder i den udenlandske Politik for Lord Aber dens Organ, og denne Journals Anskuelse er, siger Allg. Zeit. den fremherskende i den engelske Presse.