Aalborg Stiftstidende, 1837-04-29
Blandinger. Almeenaandens Oplivelse høres nu stedse omtalt udmundtlig og paa Prent som det Maal Nutidens Stræben især er rettet efter, deels ved at udbrede saadanne Kundskaber, som kunne tjene til at oplys Folket, og danne dets Dom om Gienstande, der maa være vigtige for Alle, deels ved at underkaste de offentlige Forhold en forstandig og fleersidig Drøftelse; man glæder sig og almindelig over, at denne Stræben alt har viist sin gavnlige Jndflydelse i saa Henseende. Det kan vel ei heller nægtes, at Almeenaanden hist og her har viist sig at være vaagnet, at den aandige Livløshed, hvori Folket hidtil befandt sig, hist og her er afløst af noget Liv; man har flere Beviser herpaa, thi hvor Oplysning og Følelse for Borgerværd først er vakt, der vil den indtraadte større moralske Kraft og snart vise sig i sine Virkninger. Dog er denne Almeenaandens Opvaagnen endnu saare ringe; endnu ledes Mængden af Folket ei i deres Anskuelser af egen Kundskab, Jndsigt og Erkjendelse, endnu er Sandsen næsten ene rettet paa Tilfredsstillelse af Livets materielle Fornødenheder. Endnu er Folket kun gen Masse af Jndbyggere", ei genForening af Borgere. De bekjendte Ord, der løi Stændersalen i Roeskilde og gav Ekko i Salen i Viborg. Jngen Indretning i den danske Statsbestyrelse havde været mere nedtrykkende for Almeenaanden, ingen mere lammende for Tidsaandens Udvilling end den Umyndighedstilstand, hvori Communerne vare blevne holdte", disse Ord tyde hen paa hvad der først maa skee, førend Almeenaanden i nogen større Grad kan ventes oplivet; dette er endnu ikke skeet, Communerne ere endnu i denne Umyndighedstilstand, og først naar den bebudede og Stænderne forelagte nye Communallov træder i Kraft, og Borgerne derved gives en tilbørlig Andeel i Bestyrelsen af deres egne Anliggender, vil den ønskelige Forandring foregaae. Man vente ei heller, at denne Forandring pludselig vil indtræde; i Aandens Verden, gaaer Alt, som i den physiske, gradeviis frem, og Misgreb i Udøvelsen af den større Frihed, den forventende Lov vil tilstaae Borgerne, ville i Begyndelsen ei undgaaes. Et frit, selvstændigt Borgervalg, som den 10de Dennes foretoges i Rudkjøbing, troer Forfatteren ikke vil være uden almindelig Jnteresse, seet fra denne Side, da det vel endnu er det første uindskrænkede Valg en Commune i vort Land hidtil har foretaget. Ved en Cancelli=Resolution var det tilladt Borger, skabet ved fleste Stemmer at vælge en fast lønner Kæmner. Til denne Post meldte sig to Supplicanter, den ene Contoirist, den anden Borger og Haandværker i Byen. Den første var fremmed for Byen, indtil han for faa Aar siden tiltraadte sin Condition hos Byfogden, den anden er opdraget i Byen, hvor hans Forældre i lang Række af Aar har svaret et ubetydelige Skatter og andre Præstationer; den første kunde stille Caution ubetinget for den Sum Borgerne maatte fordre, den anden kunde stille den stør ste Caution, der ved en tidligere Raadstuesamlig var forlangt, og erklærede for Stemmegivningen, at han saae sig istand til at stille en større, om den skulde ansees for ringe. Den første har foruden sin Condition endnu en anden Post, som og afgiver Noget, og er ugift, den anden driver et af de Haandværker, hvoraf ethvert Sted er saa overfyldt, at Communer ei med Rimelighed kan vente, at han vil kunne anstændig ernære sin Familie. J Agtelse og godt Omdømme hos den Fornuftige og Sædelige staaer den anden ei under den første. Hvilken af disse valgte af Borgerne til Kæmner, den første, med 51 imod 35 Stemmer.