Den Vest-Sjællandske Avis, 1841-10-05
Behandling. J Høiesteret blev den 1ste October paadømt en Sag, hvis nærmere Omstændigheder vi her skulle referere. Efterat der Natten imellem den 27de og 28de Marts forrige Aar var opstaaet Jldebrand i en til et Svinehuus indrettet Lade, som var tilbygget Staldlængden i den af nu afdøde Pastor Krarup beboede Præstegaard i Kongsted, ved hvilken Brand der imidlertid, da der strax efter Jldens Udbrud kom Folk tilstede, ikke blev anrettet videre Skade, end at endeel Lægter og noget af Straataget paa Laden afbrændte, har Arrestanten Smedesvend Niels Olsen under et den 10de Juli samme Aar inden Stevns og Faxø Herreders Ret optaget Forhør tilstaaet, at han havde paasat Jlden, i hvilken Henseende han har afgivet følgende nærmere Forklaring. Efterat han, der havde Ophold hos sin Fader, Gaardmand Ole Jensen i Kongsted, og hvis Sovested var i Gaardens saakaldte øverste Stue, den omhandlede Nat havde sovet en Tid, fattede han, ved at vaagne, den Beslutning at stikke Jld paa Præstegaarden, hvortil Anledningen var den, at han formeente, at Pastor Krarup var Skyld i eller i al Fald havde bifaldet, at hans Kone havde forladt ham og deres 2 Børn og taget Tjeneste i Kjøbenhavn som Amme. Han tog derfor en Stump Lys, der laae paa en Hylde i Stuen, og steg dermed igjennem et Vindue ud i Haven, hvorfra han gik ind i Kjøkkenet og sammesteds tændte Lyset, idet han blæste den Jld op som laae i Bilægger Kakkelovnen. Med det saaledes tændte Lys, som han holdt under sin Hat, gik han derpaa langs med Kirkemuren hen til den i Nærheden beliggende Præstegaard, hvor han steg over et Led og stak Lyset ind imellem Ramstykket og Taget paa Laden, og efterat han strax derpaa havde bemærket at det begyndte at ryge, forføiede han sig samme Ver tilbage og steg igjennem Vinduet ind i sit Værelse, hvor han forblev uden at gaae i Seng, indtil det kort efter begyndte at klemte, da han derom underrettede sin Fader, som sov i et tilstødende Værelse, og senere, efter hvad han paastaaer, var behjælpelig med at slukke Jlden. Efter den af Arrestanten saaledes af givne Tilstaaelse, som han i det Væsentlige er ved bleven under heele Sagen, og som ogsaa stemmer overeens med de Oplysninger, der iøvrigt i saa Henseende have været at tilveiebringe, findes det tilstrækkeligt beviist, at han har paasat Jlden; men det maa paa den anden Side ansees oplyst, at hans Sindstilstand, er saadan, at Gierningen ikke kan være ham tilregnelig, i hvilken Henseende navnligen bliver at mærke den af Sundheds-Collegiet i Skrivelse til Præsts Amt, af 12te Januar d. A. afgivne Erklæring, der gaaer ud paa, at Arrestanten lider af en vedvarende Aands svækkelse, hvilken Tilstand undertiden udarter til virkelig Sindsforstyrrelse, og at, skjendt det ikke kan negtes, at, saafremt man overhovedet kan fæste Lid til hans Forklaring, Udførelsen af den Gierning, hvorfor han er tiltalt, røber saa meget Overlæg, at den ikke kan antages at være begaaet i bevidstløs Tilstand, dog det af ham opgivne Moriv hertil synes at være af saa liden Betydenhed, at det neppe vilde kunne have havt en saadan Virkning, dersom han havde været fuldkommen capax motivorum, hvorfor Collegiet formener, at Handlingen ikke kan antages at være ham fuldkommen tilregnelig, men at han under alle Omstændigheder er en for det Offentlige farlig Person, som paa en eller anden Maade maa berøves Midlerne til at skade sig selv eller Andre. Som Følge heraf antog Lands-Overretten, at Ti talte ikke kunde blive at ansee med Straf, men derimod maatte i Overeensstemmelse med 1197 sættes i sikker Forvaring efter Øvrighedens Foranstaltning, ligesom den ogsaa paalagde det Offentlige at udrede Actionens Omkostninger. Høiesteret stadfæstede denne Dom in(Dagen.)