Adresseavis for Børn, 1782-11-27
Paa den næste Maskerade kom denne samme Munk igien, efterat han kort for sin Ankomst havde ladet opslaae følgende Bekjendtgjørelse i Redutsalen, for Børn. Enken fældede Glædestaarer paa hendes Patteglut over de hende beviiste Velgierninger. Dersom hun endnu engang faaer saadan en Gave, saa er hun hjulpen. Han indsamlede atter denne Aften 138 Rdlr. Man fik siden at vide, at denne fortlædte Kapuziner var en velhavende Kjøbmand, ved Navn Breunner, og at hanskiendte slet ikke videre til Enken, hvis Mand heed Bergheim, end at hun efter hendes Mands Død havde ladet bede ham om en liden Almisse. Hendes Mand havde været en rig Handelsmand, men var bleven forarmet, og hans Enke var nedkommen i Barselseng to Timer efter hans Død, som medlidende Mennesker lode begrave. Breunner leyede en liden Krambod til Enken, og indkjøbte hende alle Slags Kramvare for en vis Summa, og i et heelt Aar saae selv til med hende, hvorledes hun handlede, og glædede sig over, at hun nu kunde leve lykkelig, og opdrage sine Børn vel. Hvor let er det ikke at gjøre en ulykkelig Familie lykkelig naar vi kun altid vilde gribe enhver gunstig Leylighed dertil, og ikke lade det mangle paa vor gode Villie og Tienstagtighed til at hielpe. Den unge Perser. Corus, Artares, Hofjunkere. Cyrus. Skam dig Prinds – Hvem vil sørge længer end een Time over saadan en Bagatelles Tab. Der blive jo flere Væddeløb. J Dag var du den anden, som kom til Maalet; i næste Væddeløb kan du blive den første. Artaxer. Ney aldrig, saa længe den Person fægter med, som vandt Seyeren i Dag, og fægter han ikke, hvad for Ære skal jeg da vel kunne indlægge mig? – Ach, hvor fløy hans Hest afsted som en Piil, Med hvilken efterlignelig Lethed svingede han den. Jeg seer kun ham, hvorhen han saae, seer Ædelmodigheden i den beske denne Mine, og den stille Høyhed, med hvilken han modtog Laurbærkrandsen, og andengang overvandt mig. Cyrus. Ret saa Du er Cambyses Fætter, (Cyruses Fader) (Han omfavner ham) Du Over Avis. Overvundne, Du er mig kjerere end en Feldtherre, som kommer og mælder mig hans Seyer Allerede meget gjør den, som upartisk berømmer sin Vederparts udvortes Fortrin, men den, som er i Stand til, endog at berømme hans Siel, maae være en af de faa Ædle iblandt Menneskene. - Jeg gad nok kjendt ham, den Mand, som har seyret over dig. En Hofjunker. Det kan du Monarch, saasnart Du vil. Jeg saae ham nu i Øyeblikket uden for Dit Telt. Cyrus. O, saa lad ham herind. (Hoffunkeren gaaer, og Artares stiller sig bag ved Cyrus's Stoel.) Cyrus Hvor vil du hen Fætter, Artares Jeg vil skjule mig her, at han ikke skal see Skamrødmen paa mine Kinder. (Hofjunkeren kommer ind med den unge Soldat.) Hofjunkeren. Her er han, Monarch, Jeg traf ham iblandt en Hob Kammerater, til hvilke han uddeelde de tusinde Dukater, som vare udsatte til Prisen paa Væddeløbet. Cyrus. Det gjorde du Og hvorfor Jeg selv havde udsat denne Priis: Forsmaaede du min Gave, Soldaten. Hvo kunde det? Den var langt større, end jeg fortjende; men jeg holdt Besiddelsen af denne her (i det han peger op til Laurbærkrandsen) for et allerede saa vigtigt Gode, at jeg tog i Betænkning, paa een Dag at modtage to saadanne Foræringer af den ustadige Lykke. Desuden – (han holder inde.) Cyrns. Hvorfor bryder du af Tal reent ud Sold. Jeg kæmpede for Æren, og den fik jeg Skulde jeg da ikke unde mine Medbrødre det, som jeg vandt, foruden det jeg søgde: Cyrus. Det er vel talt. Jeg er Behersker over det ædelste Folk under Solen, dersom der findes mange i Persien, der tænke og tale saaledes. Men siden denne Krands er dig saa kostbar, for Børn. vilde du da vel sælge den Hest for en vis Priis, som har hjulpet dig til samme Sold. Ney, ikke for nogen Priis. Cyrus, (halv smilende) Heller ikke, om du kunde blive en stor Herre, Sold. Ney, ikke om jeg kunde faae et Kongerige. Men jeg vilde med Glæde forære den bort til en Ven, naar jeg kunde finde en, som var denne Forbindtlighed værdig. Artares, (springer frem, og med aabne Arme skynder sig hen til ham) Ædle Ungkarl, lad mig være den – Omfavn mig, du Eneste omfavn mig! Sold. Hvor gjerne, dersom du ikke var Artaxes i Men nu tør jeg ikke, du er Artax. Og hvad Prinds maaskee, For høy for dig, Hal tag imod Halvparten af min Provints jeg sælger den med Aager, naar du vil være min Ven, og mig lig - Omfavn mig Sold. (endnu stedse trædende tilbage.) Jeg tør ikke. Du bliver Veldæderen, altid endnu til uendelig ophøyet over mig. Desuden - giv – jeg vil heller ikke være Prinds. Jeg er endnu ikkun sjelden Herre over mig selv; hvor skulde jeg da kunne være det over andre Cyrus, (stiger ned fra Thronen) Jeg Stakkel! Har jeg vel i alle mine Skatte saadan en Kostbarhed, der kunde belønne en Tænkemaade som denne, hvilken jeg kunde byde en Person, som denne – Soldat, Du skal herefter fægte ved min Side i Feldtslagene, og snart som Feldtherre, endogsaa uden mig; det beder Cyrus om. Og at omfavne Artages og mig, det befaler din Konge. (han gjør det.) Sold. (til Cyrus.) Jeg har ingen Ord til min Taknemmelighed. (til Artares) Antag min Høyagtelse, indtil jeg bliver dit Venskab værdig. See her Prøven. (Han deler Laurbærkrandsen) Halvparten skal være din, Du var den næste efter mig ved Maalet.