Viborger Samler, 1791-11-07
(Efter Begiering indrykkes følgende:) Velædle, Høilarde Hr. Rector Hansen. Hoslagte 7 Rdlr. 6 s. er et Offer, som i Dag er faldet paa Alteret i Dollerup Kirke, ved en Vielse, jeg der holdt ved Kammerherre Schinkels Podemesters og Stuepiges Ægte forening. Megen Umage har den gode Schinkel, som med sin ufrie Hovedgaard Hald ligger til bemeldte Kirke, gjort sig for at skille mig ved denne lovlige Jndkomst, uagtet han slet aldeles intet har med mine Jndkomster at bestille, og Bruden ikke alleneste har opholdt sig her i Sognet, siden Michaelis forrige Aar, og indtil denne Dag her været ansat til Extraskats Svarelse, men og fremdeles skal blive og boe her i Sognet. Stakkels Schinkel, han er removeret i denne Tid, skiønt nona beneficio, saa dog ab hospitiohan har nok ikke andet at tænke paa, eller han vil maaskee chicanere mig nu lidt, fordi jeg har givet mig den Friehed, at paatale mit Kongelige Kald uforgiængelige Rettigheder af hans Herregaard Hald, der i Følge Loven og Kong Friderich IVdes befaling, dat. Kiøbenhavn den 7 Novembr. 1699, er ligesaavel tiendepligtig til Præsten, som til Kongen og Kirken, eller, han er maaskee bange for, at jeg skal foræde mig i dette af 126 Tdr. Hartkorn bestaaende feede Kald, her i Timians Egnen, hvormed jeg dog for det første er fornøiet, da jeg er kaldet af Kongen, som er en stor Lykke, Ellers er det ikke første Gang, han har gaaet paa Jagt efter mine Jndkomster, da han begyndte sær, da jeg kom til Kaldet, og har paa allehaande Facons søgt at chicanere mig, uden at jeg veed, jeg paa nogen Maade personlig har med min Villie fornærmet ham; men af alle hans Chicaner mod mig, er denne, at han ville søge at spille mig bemelte Accidentz af Hænderne, og som dog ikke gaaer af hans Lomme, synes mig, een af de utaaleligste, da han ikke allene ikke kunde have nogen Fordeel selv deraf, og da han ikke allene har befalet Brudgommen, at gaae til en uvedkommende Præst i et andet Stift, for at bestille deres Trolovelse m.v., men ogsaa selv har ængstet bemeldte Præst, og med Løfter om riigt Offer og med et spotsk: Hvi ere J saa frygtagtige, J lidet Troende, har viller persvadere ham til at paatage sig en Embeds Forretning, hvortil han ikke fandt mindste Hiemmel i Lovene, og derfor ikke i Følge billigheds og Retfærdigheds Lov ville befatte sig med. Denne redeligsindede Embedsmand er Velærværdige Hr. Berg, Sognepræst til Almind i Aarhuus Stift. Nu dette misundte Brød kunde jeg vel spise i Stilhed, og taus lee af Schinkels Spillopper, men deels driver han dem nu til den høieste Spidse, og jeg ikke kan vide, hvorvidt han kan gaae, da han ikke engang kunde lade min sal. Kone uchicaneret paa hendes Dødsseng, deels frygter jeg for, den gode Schinkelskulle harme sig til Døde, om han saae, jeg stak denne lovlige, og vist ikke magelig fortiente (da jeg maatte reise 1 1/2 Miil med egen Befordring for at troelove disse Folk) Accidenz i Lommen til eget Brug; - hvorfor jeg giver mig den Ære, Hr. Rector Hansen, at overlevere dette Offer til Dem. De giør mig en sand Fornøielse, om De vil behageligst uddeele det til 3 a 4 Discipler, af gode Sæder, og det beste Haab, i øverste Classe, som kunde behøve en liden Hielp paa deres Studeringers Bane, og som ikke p. t. have Lyst til at gaae ind i den geistlige Stand. Det sidste maae De ikke forundre Dem over, at jeg sætter til som en Conditio s. qv. n., da jeg ikke uden billig Indignation kan tænke paa, at en værdig og duelig Student, efterat i mange Aar at have været sine Forældres og Venners Haab, og efterat i mange Aar at have arbeidet sig igiennem Skolen og Academiet med Ære, for at danne sig til Statens og Fædrenelandets Tieneste, og ved Studeringer ofte have tilsat Midler, Helbred og Humeur, naar han saa endelig bliver benaadet med et Beneficium, hvor Nærings=Huus- og Embeds=Sorger omringe ham, at han endda oven i Kiøbet, som en Statens og Kirkens nyttige og høistnødvendige Tienere, skal plages og chicaneres af graadige og rænkefulde Medborgere. Saa har det været min Lod, Jeg har som Præst heri Fallitzgaarde, i en 3 1/2 Aars Tid døiet haard og ubillig Forfølgelse, og det af dem, som jeg allermindst troede, at jeg kunde eller burde ventet det af. Om det var, fordi jeg var vild fremmed for dem, jeg fik med at giøre, eller det var, fordi jeg ikke paa en nedrig Maade vilde krybe for samme, eller og man maaskee havde lagt en Plan med Enken ved Kaldet, en Plan, som ved min Vocation hertil, (der skeede den 9de Maji 88 af Hans Majestæt paa det Kiøbenhavnske Consistorii Recommendation, der var en Følge af en allerhøieste Ordre paa den Tid, til samme, at det skulle forestille Hans Majestæt de værdigste og dueligste Candidater til allernaadigst Befordring saa at jeg ikke paa en uværdig Maade har listet mig ind i Embedet) blev kast over Ende, det veed jeg ikke, nok, jeg er her uskyldigen bleven mishandlet, og uanstændigen begegnet af Schinkel og flere, som det er mange bekiendt, og hvorom nærmere til Publicum ved Leilighed. Jngen Under altsaa, at jeg fraraader og skal fraraade ethvert studerende Subject at gaae ind i en Stand, som om ellers nogen, (jeg taler dog langt fra ikke generellement) er udsat for det bitterste Had og Efterstræbelse af samme, med mindre de besidde, foruden sin Videnskab, ogsaa en grundig og ordentlig Jndsigt i Fædrenelandets Love, og for alting, en vis Aands Kiækhed, og urokkelig Sinds Fasthed, til at bære alt hvad der kan møde, og ikke at være bange for, naar det endelig skal være, og alle gaar andre Forsøg har været frugtesløse, at gribe og offentlig at udpegede i sine Jndbildninger mægtige, men onde og farlige Mænd. Jeg forbliver &c. Fallitzgaarde Præstegaard d. 28 Octbr. 1791. F. Thura. For 7 Rdlr. 6 s., som en goddædig Gave fra Velærværdige og Høilærde Hr. Pastor Thura, og en høitænkende Opoffrelse af en haandhævet Rettighed, ligeligen uddeelte imellem os, endskiønt vi ikke p. t. agte at indtræde i den geistlige Stand, takkes herved ydmygst af Viborg den 29 October 1791. A. S. Sabroe. S. Schønau. J. C. F. Seehausen. Promemoria.