Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-06-26
(Jndsendt.) Ved Mødet hos Hr. Kjøbmand Roed i Nykjøbing den 19de de, i Anledning af at faae anbragt en Skole for Bondens confirmerede Sønner her paa Falster, blev et Forslag fremsat, hvilket foreløbigen blev antaget af den ikke talrige Forsamling. Det skulde nemlig forsøges, om idetmindste 100 Mænd vilde bidrage med hver 5 Rbd.; for disse 500 Rbd. antages at kunne erholdes en Huusleilighed, hvori skulde indrettes Læseværelse og et Værelse for Læreren. Naar der, som vel turde antages, tegnede sig 10 Skolebesøgende, som maatte bidrage hver 25 Rbd. for Aaret, saa indkom herved 250 Rbd., hvilket var 200 Rbd. til Løn for Læreren (foruden Jldebrændsel. og Bolig) og 50 Rbd. til Brændsel og Bygningens Vedligeholdelse. Skolen maatte anlægges i en af Falsters større Landsbyer, Læreren for det første tage sin Kost hos en Bonde og de Skolebesøgende tinges i Kost og Logis hos Bønderne. Med det samme at der tegnedes Bidrag til Skolen, maatte det undersøges, om 10 eller flere Skolebesøgende vilde melde sig. Kunde man da, imod al Formodning, ikke strax skride til Udførelsen, vilde det dog, naar kun Pengene vare tegnede, være saameget lettere at begynde saasnart Trangen til Oplysning føltes saa levende som det var nødvendigt for at bringe Skolen igang. Naar dens Virksomhed var begyndt, maatte 2de Huusmænds sonner, som søgte Tjeneste hos Bønder i Nærheden af Skolen, hvor de, naar de ikke vare i Skole, kunde arbeide for deres Kost, have fri Adgang til Skolen i 2 Aar, og hortil de Dygtigste altid maatte foretrækkes for de mindre Dygtige. Skulde imidlertid Flere end Hundrede tegne sig for hver 5 Rbd., kunde der maaskee af Overskuddet dannes en Fond, for hvis Renter enten kunde gives Skolen en store Udvidelse, eller de Skolebesøgendes Contingent kunde nedsættes, skulde Skolen, efterat være oprettet, ikke kunne bestaae, da var den alletider i nogen Værdi og de Bi dragende kunde ikke Stort komme til at tabe. Det vedtoges dernæst, at samles igjen i denne Anledning Løverdagen den 10de Juli, Formiddag Kl. 10, hos Hr. Kjøbmand H. P. Roed i Nykjøbing, for om muligt at komme til at paabegynde Sagen, og tillader man sig at indbyde saavel Districtsformændene for Bondevennernes Selskab, som enhver anden Bondemand, der foler at Bondestanden mangler Oplysning. O. Rode. Hr. Procurator Larsen i Mariebo morer sig ret i denne Tid med at gjøre Udfald imod Gaardfæster H. Olesen i Sæddinge, men hvilke dog, uagtet Hr. L.s Færdighed, ikke kan nedsætte H. Olesen det Ringeste, thi Den, der blot kjender lidet til Procurator Larsen i Mariebo og Gaardfæster Hans Olesen i Sæddinge, han dømmer vistnok ved sig selv i denne Sag det Modsatte af hvad Hr. L. ved sin Adfærd tænker at bevirke. Hr. L. for fæller meget samvittighedsfuldt i Lollands-Posten Nr. 68, hvorledes H. Olesen har seet sig i den vistnok ubehagelige Nødvendighed at maatte straffe sin Tjenestedreng, men Hr. Larsen fortjener sandelig ikke Navn af Procurator, naar han ikke veed, at det ifølge Frdn. 22de Marts 1791 og 4de October 1833 er Huusbonden tilladt at revse sit Tyende med Kjep eller Vaad, og i denne ubehagelige Nødvendighed kan en Mand som H. Olesen lettest komme, der formedelst andre Forretninger ikke daglig kan være i Nærheden af sine Folk, og især naar der træffes saadanne Tiender, som det er oplyst at denne Dreng har været. Men til de Bønder, (saaledes kalde de sig, men de have ikke underskrevet deres Navne), som i et andet Nr. af "Lollands-Posten, bebreide H. Olesen, at han reiste sig og talede i sidste "danske Samfunds Møde i Mariebo, skulle vi Falstringer kun tillade os at bemærke, at havde H. Olesen ikke rørt ved det, som i vore Tider paastaaes at være ligesaa helligt som Pagtens Ark i Moses's Tid, nemlig Privilegiehelligheden, saa havde vistnok det Hele gaaet af med Morskab, og ere virkelig de underskrevne Bonder frie, saa er der vist endnu mange Bønder ligesaavel paa Lolland som her paa Falster, der maae see paa, hvorledes deres Erhverv glider ind i Godseiernes Kasser ved forhøiet Landgilde og opskruede Jndfæstninger, uden at deres Flid og Sparsomhed kommer deres Børn tilgode, og det er just dette, den fornuftige Bønde ønsker sat Grændse for. Vide de Underskrevne (der forresten maaskee ikke ere flere end 2) nogle dygtigere Bønder at stille som Bondestandens Ordførere, end H. Olesen er, da skal det være os kjært at gjøre deres Bekjendtskab; men er det Misundelse eller Ondskab eller Higen efter Herregunst, der har foranlediget Jndsenderne til at kalde H. Olesen, til Orden, saa gjøre de rigtigst i at krybe i Skjul, thi da skal H. Olesen faae al mulig Understøttelse herfra Falster. For ikke at fylde Stiftstidenden med Navne, indskrænke vi os til i nedenstaaende ringere Antal at underskrive nærværende Erklæring. Til Hans Olesens tildeels skumlende og skjulte Angribere maa dette vel ogsaa ansees at være meere end Nok; men vi forbeholde os, hvis Modstanden skulde faae en saadan Characteer, at det kan ansees for Umagen værdt, da at skaffe et Document tilveie, der kan godtgjøre, at hundreder af Bønder ere enige med os. Falster, i Juni 1847. Christoffer Rasmussen. O. Rode. Tønnes Nielsen. Jens H. Dyrløv. Hans N. Virke. R. Gammel. Ole Kæmpe. Peder Kabell. Lars Jørgensen.