Jyske Efterretninger, 1791-02-04
Besvarelsen paa de i den Viborger Samler No. 1 fremsatte Spørgsmaale, saaledes som samme findes indførte i No. 5, bliver efter Forlangende her indført. 1) Har en Præst Rettighed til at afhænde og sælge sin ved Præstegaarden faldende Giødning til hvem han vil eller bør ikke samme retteligst blive ved Præstegaarden og skal i sidste Fald en afgaaende Præst eller hans Arvinger have Erstatning for slig Giødning? Resp. Præsten, for at Livs eller Embeds Tid, har frie Raadighed over Jndkomsterne af sin Præstegaard :de ere hans og ingen andens; han staaer derfor ikke til Regnskab for, hvordan han vil benytte sig af disse Jndkomster. Vil han drive sin Avl, som en fornuftig og vinskibelig Landmand, og giøre sig Jordens Afgrøde saa nyttig, som muelig, saa kan han, vil han forpagte sin Avling bort, saa maae han, vil han lade sine Præstegaards Jorder ligge ganske udyrkede: ingen Kreaturer holde, og følgelig ingen Giødning samle, saa kan og ingen forbyde ham dette. Derat maae følge: at Raadigheden over og Anvendelsen at Giødningen, som falder af Avlingen, ogsaa hænger af Præstens eget Godtbefindende. Jntet har man nug bevidst, enten i Lov eller Anordninger, som herudi, indskrænker ham. Erstatning bør og en afgaaende Præst, eller hans Arvinger nyde, for den ved Præstegaarden befindende : Giødning, og den faaer han, naar han enten selv, eller hans Arvinger, ikke vil give bort for intet, hvad der hører dem til med Rette. 2) har en Præst Rettighed at sælge sin Præstegaards Avl til hvem han vil, uden at forbinde Rig beren at lade samme fortære i Præstegaarden til Gjødningens Formeering: Resp. Ja vist har han. Er den Maade, hvorpaa han finder for godt at benytte sig af sit eget, ikke forbudet, saa maae den jo være tilladt. 3) Har en Fæstebonde Rettighed til, i hans fæstehavende Gaarde Enge og Tørveskiær, at skiære og sælge saa megen Tørv, som han vil, uden hans Hosbonde Minde, eller er ikke en saadan Behandling det som Loven kalder, til Upligt at bruge sin Gaards Eiendomme, og hvorledes at hemme saadan Resp. En Fæstebonde har ingen anden Rettighed, til sin Gaards Underliggende, end den Lovene og hans Fæstebrev hiemler ham. Lovene giver ham ingen Forlov til, at hugge i sin Gaards tilliggende Skov, eller grave Torv i sin Moese, uden Udviisning. Skal hans have denne Rettighed, maae den indeholdes i hans Fæstebrev. Tier dette, saa maae han ingen af Deelene. Gjor han det, hemmes saadan Selvraadighed, ikke ved et Skindfuld Prygl, ikke ved en Promenade paa Træhesteen, ikke ved at giemmes i Hullet; men ved lovlig Forbud, Stevning og Dom. (Jndientt) At hædre en Afdød, som virkelig efter alles Domsortiente det, troer jeg er billigt, uden at Standen i nogen Maade bør komme i Betragtning, derfor indsendes disse Tanker ved Karen Christensdauers Gran sen Huusmands Kone, den 16de Januarii 1791, med Begiering, at samme maatte blive indrykket i Avisen. Med salig Smiil den Ædle sover, Og fank nu glad i Gravens Favn, Med himmelsk Fryd hun ledtes overTil Evighedens trygge Havn. Religionen høit hun agted, Og Dyden hendes Jdræt var; Sin Frelsers Spor hun eftertragted, Og Kierlighed i Hiertet bar; Hun derfor roelig seer tilbage, Med sand Tilfredshed paa en Rad Til Sines Held anvendte Dage, Om hvilke hun kan sige glad, Hvad faa, ja saare faa, kan sige: Jeg disse haver anvendt saa, At jeg ei nogen vilde svige, Men hver sit eget lade faae. - Ol gid dit Liv mit Mønster blive, Jeg da og eengang samles skal Blandt deres Tal, som ei i Live, Er her, men hist, blandt Englers Tal.