Politivennen, 1801-01-01
I Anledning af det mod mig indførte i Politivennen No. 134. Sygekommissionen for Fattigvæsenet har søgt at forsvare sig, i Anledning af det imod min Villie i Positivennen indførte Stykke af mit Levnetsløb. Samme Kommissic har ved denne Lejlighed behaget at gjøre adskillige Udfald paa mig. De Mænd som have underskrevet dette Svar, ere: Mangor, Ranøe, Barent, Schrade. De tvende sidste kan maaskee være ganske duelige Folk i deres Fag, men til at give deres Stemme i en Sag som denne, ere de aldeles ukyndige og incompetente. Anderledes forholder det sig med Sygekommissionens berømte medieinske Medlemmert af hvilke den ene, Hr. Doctor Mangor, er bekjendt iblandt Publicum, som en kyndig, erfaren, forsigtig Læge, og mod sine Colleger særdeles honet handlende Mand. Den anden, Hr. Professor Ranse, en Mand, der allerede for flere Aar siden har forstaaet at erhverve sig et berømt Navn iblandt Læger, og det med Rettet hvis praktiske Talenter jeg daglig har Lejlighed at beundre, og at danne mig efter. Sygekommissionen opregner de Mænd, som ere blevne mig foretrukne, men gjør tillige sine Bemærkninger over dem og mig. Jeg holder mig til det, jeg engang i mit curriculum rile haver sagt. Jeg kalder det ikke tilbage, da det er skrevet efter min moralske Følelse og fuldeste Overbevisning. At forklare mig tydeligere, vilde være en Fornærmelse mod de mig foretrukne Mænd. Det er Sygekommissionen, som jeg har at bestride, og ikke disse. Sygekommissionen har, med ganske tydelige Ord, nægtet mig kirurgisk Duelighed. Jeg vil paa ingen Maade indlade mig i at undersøge, om nogen af Sygekommissionens Medlemmer ere fuldkommen kyndige Dommere, i at bedømme mine kirurgiske Indsigter og Duelighed. Men frit vover jeg at appellere til enhver af vore kirurgiske Professorers, og til mine medicinske og chirurgiske Commilitorers Dom, med den fuldeste Overbevisning, at ingen af de første, ei heller de kyndige og uparriske iblandt de sidste, vil nægte mig at besidde saavel den theoretiske som praktiske Kirurgie, der udfordres til at være duelig Distriktslæge. Da Underlægens Post paa det almindelige Hospital var ledig, lod man mig, som Sygekommissionen rigtigen beretter, ved en af deres Medlemmer adspørge, om jeg ønskede denne Post. Jeg lod Sygekommissionen takke for den Opmærksomhed, den ved denne Lejlighed havde viist migt men tilføjede, at min Stilling i Livet, paa ingen Maade tillod mig at modtage dette Empede. Sygekommissionen tillader sig i denne Anledning følgende yttringer: "Den troede at forLud erlangt Øvelse i Kirurgiske Forretninger, var for Underlægen mindre nødvendig, end for en Læge i Distrikterne. Enhver, som kjender det almindelige Hospital, veed at de samme Mænd paa dette Sted behandle de medicinske og kirurgiske Syge. At undertiden de vigtigste kirurgiske Operationer her blive foretagne. Underlægen paa almindelig Hospital er tillige Reservalæge, naar Hospitalslægen er syg, og naar der indkommer Patienter, hvis Tilfælde udfordrer en ufortøvet Operation, da er Underlægen den, som forretter Operationen. Altsaa er forud erlangt Øvelse i kirurgiske Forretninger for Underlægen, mere nødvendig end for en Læge i Distrikterne, hvor kuns de mindre betydelige kirurgiske Operationer forrettes. Da de vigtige Syge blive sendte til Hospitalet, for der at opereres. Jeg havde i Begyndelsen besluttet, ikke at sogre Sygekommissionen, efter min i Politivennen No. 133 gjorte Erklærlng. Mænd, hvis Raad og Stemme jeg respecterer, troede at min Ære og borgerlige Agtelse udfordrede at svare. Jeg har søgt at behandle Sygekommissiotiens hæderlige Medlemmer med samme Agtelse og Diseretion, som de have behaget at vise mig. Undertegnede smigrer sig med at have været tem melig heldig i disse sine Bestræbelser. Bugge.