Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-01-14
Oversigt af Dagens udenlandske Nyheder. Den c Dec. f. A. aabnede Præsidenten Hr. Maddison den Americanske Congres meden udførlig Tale, som man allerede længe havde seet med Længsel i Møde. Han tilkiendegav sin Glæde over Expeditionens heldige Udfald mod Algier, som maae tilskrives Commodore Decaturs Virksomhed; Commodore Bambringe, Expeditionens Chef, var afsendt til Middelhavet med en endnu større Magt: Amerien var nu frie for at betale Trivut og kunde nu forente Sikkerhed for sin Handel for Fredstiden. Foret andet viiste han, at Nationen havde Aarsag til at være fornøiet over den med Engelland afsluttede Handelstractat, begge Stater vare komne hinanden Møde paa en liberal Maade; han vilde nu bede Congressen overlægge om ikke America burde indskrænke sig til blot at bruge Americanske Matroser, paa Amerikanske Skibe, hvorved baade en Udsening med Engelland bost bringes tilveie og Amerikas Marine og Resoureer til at forsvare sig paa Havet blive saameget uafhængigere. Man veed at det var var det store Stridens Æble; Engellænderne klagede over at Americanerne lokkede deres Søefolk til lig og Americanerne, at hiine i den Anledning tillode sig at visitere de Amerikanske Skibe.) Præsidenten kom nu til at tale om Americas Stridigheder med de tilgrændsende Jndianske Stammer, som nemlig altid besvære sig over, at Americanerne udbrede sig ind i deres Land og indskrænke deres Jaaddistritter; til at dyrke Jorden vil disse Vilde i Almindelighed ikke beqvemme sig, de maae derfore have et stort Stykke Land at overfare) Hanmeldte, at man med de nordlige og østlige Jndianere, desom boe ved de store Søer og ved Missisippe havde sluttet Fred og man havde, deels ved at anvise den andre Boepæle og deels ved andre Midler søgt at bringe dem til Rolighed. De Jndianere som boe ved den sydlige Grændse havde Americanerne maattet føre en grusom Krig med, og uagtet de vare blevne tugtede, saa havde de dog nyelig viist sig saa uroelige, at man maae anvende alvorlige Forholdsreger mod dem. Armeen blev forrestet reduceret og sat paa Fredsfod, men der vare betydelige Vanskeligheder forbundne dermed, og det lod sig ikke strax fuldføre, ikke heller vare de fornødne Fonds tilrede til at afgjøre de militaire Anliggender: Millioner Dollars laae i Skatkammeret, men Millioner udfordredes endnu som Aarets Jndkomster kunde afgive. Med Financerne, berettede han videre, stod det ypperligt, uagtet Krigens Udgifter: Statsgielden beløber sig kun til 120 Millioner Dollars en Dollars er omtrent saameget som en Specien) men den er ubetydelig imod Statens store Hielpekilder; han haabede at Folkets Byrder snart kunde formindskes, og foreslog forresten at afhielpe den nærværende Mangel paa Mynt ved at oprette i National-Banke, hvorpaa Udstædelsen af PapiirPenge kunde bygges. (Vist nok ere Amerikas Penge-Refoureer uberegnelig store, baade ved dens udbredte Handel, og især ved de uhyre Strækninger af udyrket Land, som Staten efterhaanden kan sælge.) Præsidenten sluttede sin Tale, med at viise, at man burde vel søge at vedligeholde Fred med alle Nationer, men dog altid være beredt til Krigen, og derfor sætte Kysterne i Forsvars=Stand, at man burde arbeide paa at anlægge nye Kanaler og Landeveie, forbedre Seilladsen paa Floderne, og oprette et stort videnskabeligt Jnstitut i Distriktet Columbia for at danne de unge Amerikanere til Statens Tieneste, han ønskede Congressen Lykke til de Americanske Staters blomstrende Tilstand og til de gode Udsigter i Fremtiden og tilraadede, at man skulde vise sig retfærdig og forekommende mod alle Nationer. Saameget Stort udvikler sig i den nye Verdens Deel, eengang kommer dog Tiden, at Europa vil tabe Hovedrollen paa Jorden og at det bliver Ammericas Tour at føre Scepteret; men endnu er Overmagten paa Jorden bundet til dens mindste Deel, og har plantet sin Fane ved Nevas Bredder og Albions Strande. – Engelland forbinder sig nøiere med Østerrige. Prindsesse Charlotte skal ægte en Østerrigsk Erkehertug og i London har et Kabinetsraad været forsamlet i den Anledning; hendes forhen bestemte Gemahl den Nederlandske Kronprinds er, som man veed i Petersborg for at slynge et Familie-Baand imellem sine Stater og Rusland, saaledes ender det store Drama sig paa Jordens Skueplads, ligesom de smaae i de selskabelige Somfundmed Ægteskaber. Som Statsbestyrerne har deres store Formaal, hvorpaa de idelig arbeide, saaledes leve mange enkelte Menneskeer for een eller anden stor JdeesUdførelse; Helten Blücher, som lever for sin Konges Ære og sit Lands Uafhængighed er afreist fra Franksort; Wilbersforre lever for at giøre Negerne frie; Sidney Smith den tappre Engellænder, Napoleons første Betvinger, lever for den Plan at befrie Europæerne fra Barbareskernes Aag, og samler Penge til et Korstog mod disse Søerøvere; han kalder sig Præsident for de Riddere, som har foreenet sig om at befrie de hvide Slaver i Africa, han har meldet i Moniteuren at han vil aarlig berette hvad der er indkommet til dette store Formaal Kongen af Frankerige har subskriberet derpaa som Stormester for Ludvigs-Ordenen. Men han som engang levede for at erobre heele Jorden, har nu intet andet Formaal at leve for, uden Jagten, to Jagdflinter, overmaade smukke hver til 10000 Pund Sterling forfærdiges nu i Birmingham til Napoleon, dog opgiver ham ikke Følelsen, af sin forrige Storhed; thi han har afslaaet to Jnvitationer paa St. Helena, hvori man blot kaldte ham General Bonaparte, Rusland og Preussen sende nu ingen Ministre til St. Helena.