Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-11-09
Skjøndt vi i vort Jnserat i Aarhuus Stiftstidende No 192 havde bestræbt os for at gjøre den sig kaldende "Observator (paa hvem Prædicatet quari, maaskee passede bedre end paa os) indlysende, at han havde forfeilet Nøiagtigheder i sine bemærkninger om Hr. Kjøbmand Borch's Forhold ved Hs. Majestæt Kongens Jnspicering af vort nye Havneanlæg, har han dog atter i bemeldte Stiftstidende Ns 197 gjentaget og forøget sine Raillerier over Hr. B. m. Fl., som han dog kun benævner Vedkommende, og ved nogle latinske Sententser (udkrammede af hans egen Pose eller andensteds fra?) troet at ville rigtig krydre sit kunstige Aandsprodukt og opvække Latter hos Publikum. Vi kunde gjerne med tilbørlig Foragt for saadanne Jronier, der aldrig vil finde Gjenklang hos nogen retsindig og upartisk Mand, der kjender Forholdenne, have overseet samme, men saa havde vel Observatoren og det Parti hvorfor han sandsynlig er Anfører (thi han siger jo hvid,) troet, at vi vare slaaede af Marken og at de nu for Alvor kunde skolemesterere over os. Rei, Hr. Observator! De maae sandelig ikke troe, at fordi vor Skrivemaade ikke er saa latiniseret, vi derfor i vort jevne borgerlige Sprog paa forstaaeligt Dansk skulde være bange for at modsige en ronisk høitstilet Critik, naar vi kun tale Sandheds Ord; og saaledes formene vi, at det i vort forrige Jnserat Fremførte bør ansees indtil det bliver modbeviist. Det staaer til Dem, Hr. Observator, om de behager, at drage os til Ansvar ad Rettens Vei; vi skulle ikke undflye, eller kryde i SkjulDe behøver ikke at være bange for, at De, ved at tage Anonymitets Masken fra os, skulde komme til at staae ligeoverfor et saadant Slags Borgere, som det enten kan blive generende eller uværdigt for Dem at kjæmpe imod. Men forinden vi forlade hverandre paa denne Vei thi vi agte ikke gjennem Avisen at lade høre mere fra os skulle vi da ikke kaste et Blik endnu engang paa vort Havnesystem og hvad Følger den imellem de Handlende opstaaende Dissents muligen i Tiden kunde føre med sig? Naar nemlig Havnen har saa faa Jndtægter, at den ikke kan betale Renterne af, eller Afdraget paa den til sammes Fuldførelse laante betydelige Sum, ikke heller holde sig selv vedlige, hvem staaer da til Ansvar for Capital og Renter, Hele Communen, bliver nok Svaret. – Den der har sparet sine Havne penge kan lee deraf og sige: Havnen gav, Havnen tog, Havnen være lovet; men den der har betalt og atter nu skal punge ud, ligesom de øvrige Borgere, vil komme til at vælge en anden Devise. Kan Havnen (som vel ikke endnu kan ansees for saa aldeles færdig ikke blive vedligeholdt, maa den jo gaae tilbage og tilsidst reent forvinde. Troer De ikke, Hr. Observator, at naar noget eller alle af disse Tilfælde skulde indtræffe (hvorfor vi synes der kan være grundet Frygt nok, naar det Bestaaende som De yttrer er uforanderligt, dette da vilde bedrøve vor allernaadigste Konge meget mere end Hr. B.s Andragende, der dog kun kunde være fremkaldt af sand Jnteresse for Havnen og Byens Vel, og efter vor Formening ikke fortjener Navn af Anmasselse, Kunde og vilde De oplyse os om hvorledes det, førend Havnen kom istand, kunde ansees for retfærdigt, at der dengang, da alt blev losset og ladet paa Rheden og op eller udført af Aaen, blev betalt Havnepenge, og det Modsatte nu ligeledes er blevet lovmedholdeligt og retfærdigt, da vilde vi være Dem forbundne. Vi sætte vor Tillid til vor vise Regjering at den nok vil finde Midler til at jevne enhver Uovereensstemmelse, som kan skade eller tilintetgjøre et Værk der paa offentlig Bekostning er frembragt i den Hensigt at gavne og opbjælpe Byen. Havde Aaløbet ikke Aaret for Havnen kom istand modtaget en Fordybelse for Havnekassens Regning, da var Vedkommende ikke saa let kommen i Besiddelse af et Prærogativ, som de nu betragte som Eiendomsret. – – Hermed tilbagegives Dem deres lille sat sapienti, som vel heller ikke var Nogen blandt os tiltænkt! – Colding, den 5te November 1844. Nogle Borgere. Hermed ønskes denne Strid endt her i Avisen. Redact.