Jyllandsposten, 1839-06-10
Det formenes ved denne Leilighed ei at være upassende at meddele vore Læsere en af St. St. Blicher under sidste Maigilde i Randers udbragt Trast for den tilkommende Kassebesværger, som lød saaaledes: Mine Herrer, Jeg har en Slægtning, og, om man saa vil, god Ven, det er min Fætter P. Sp. - maaskee Nogen af de gode Herrer kjende ham - han har bedt mig paa hans Vegne her idag i for jeg maa gjøre det ærede Selskab opmærksom paa: han er ikke saa godt assisteret hverken med Penge eller Klæder - og saa har han da formaaet mig til at udbringe en Skaal eller Toast, som det hedder paa engelsk, for ham. Jeg har ikke havt Tid til at lære den udenad, og da min kjære Fætter desuden skriver saadan en underlig Stiil – for han er ogsaa Væver, som De maaskee veed – saa udbeder jeg mig Tilladelse at læse dette her Stykke og som følger: Der er et Ord i vort Sprog, hvis rette Betydning jeg aldrig har kunnet udfinde, hvormeget jeg end har brudt mit trekantede Hoved. – jeg maa gjøre Selskabet. opmærksomt paa, at min Fætter, vistnok af et Slags Beskedenhed, altid kalder sit eget Hoved trekantet; men alle studerede Hoveder, dem kalder han fiirkantede) - og hvorMange jeg end har raadført mig med, saa er der dog Jngen, der har været istand til at give mig noget tydedeligt Begreb om dette Ord, og det er Ordet Kasse. - J mine Drengeaar troede jeg, at Kasse var synonymt med cranium, Hovedskal, for naar vi Drenge baredes, og der vankede Vinger, Skaller og Lusinger, saa sale man: der fik han een paa Kassen. - Jeg blev endmere bestyrket i denne Formening, naar jeg hørte eller læste at den og den Kasse var sprængt, og tænkte mig da derved, at Den og Den maatte have faaet sin Hjernekasse saa bovnfuld af Lærdom og Viisdom, at den ikke kunde rumme det, og at den saa sprang ligesom en Dampkjedeel. Siden, da jeg blev ældre og klogere, indsaae jeg nok, at jeg havde taget Feil, da jeg erfarede, at Jngen endnu havde faaet Hjernekisten saa fuld, at den jo godt kunde rumme mere. Et andet Forsøg paa at forklare det mystiske Ord Kasse foranledigedes meget naturligt ved en Reminiscens fra Skoleaarene, jeg faldt nemlig paa det latinske Ord Casus, der betegner et Fald, et Endelsefald eller Fald i Enden – saadant hænder snart een snart en anden Kassemester. Der er i Grammatiken sex Casus. Den første hedder Rominativ, det vil sige den blot benævnende, ligemeget hvilket Navn vi give en Ting, enten f.Ex. vi sige Kasse, Fond, Blok eller nogetsomhelst andet. Den 2den Casus "Genitivus" antyder, at En eier Noget. Dette passer her for saavidt godt nok, som mangen Kassemester udøver Eiendomsret over Kassen, hvad enten den tilhører ham selv eller det Offentlige. – "Dativus, naar man giver Noget bort. Det veed man jo ogsaa, at hvad man kommer saa i den Kasse og saa i den Kasse, det er bortgivet, og man bryder sig aldrig mere om det. – "Accusativus" har den Betydning, at beskylde, anklage, saaledes bliver saa den og saa den beskyldt for at bestjæle Kassen, og sommetider bliver han derpaa anklaget, og sommetider ogsaa straffet for saadan noget. - Nu kommer Vocativus", der bemærket at kalde paa, eller kalde til Regnskab; og umiddelbart paa den har vi "Ablativus, der betyder, at tage fra, at bortføre. – Naar nu altsaa en Kasserer beskyldes i Accusativ, advares i Vocativ, saa er det ligefrem, at han bortfører Kassen i Ablativ, og saa siger man bagefter: det var var en bedrøvelig Casus." Jeg har ogsaa tænkt paa det italienske "ensaet Huus, og denne Mening fandt et Slags Bestyrkelse derved: at der i nogle Kasser indstrømme saa mange Penge, at der behøves Huse, store Huse til at rumme dem. Men - naar jeg saa hørte: "Den eller Den er løbet bort med Kassen, saa kunde jeg nok indsee, at jeg ogsaa her havde taget Feil. Engang faldt det mig ind, om det ikke kunde komme af det franske "chasse, for jeg mærkede bestandig, at der var saadan en ivrig Jagt efter disse her Kasser. Men da dette nu ikke var nogen ordentlig aabenlys Jagt, men blot en Krybeskytte=Jagt, der jo øves saa hemmelig som muligt, see saa blev det Hele mig ligge dunkelt. En anden Gang kom jeg til at tænke paa den Spille maade i Lombre, man kalder "eache", som jo betyder skjult", lonlig. Der er heller Ingen, som veed, hvordan en cache er, uden den, som har taget den; og sommetider kan den være god, suffisant, grundmuret; andre Tider bliver den puttet hen, eller slængt bort, og Jngen faaer at vide, hvorledes den egentlig var beskaffen undtagen Cachemestereren selv – et godt nyt Ord for den, der er Mester i at skjule, og et Surrogat for Cachereren. Omsider randt mig i Hu et andet fransk Ord "ens ser. Det lyder rigtignok bestemt ligesom det, jeg nu har under Behandling. Det er rigtignok et Verbum - Gierningsord, der vil sige saa meget som at brække, slaae istykker, men man hører jo og sommetider, at En har opbrudt Kassen. Dog - da saadan Opbrydelse maatte øves, ikke for Kassens egen Skyld, men for Jndholdens, saa maatte jo Kassen selv, eller dens Bestanddele, være blevne tilbage. Men det hedder bestandig: "Kassen er væk. Spørger man saa videre, hvor Kassen er, saa kan man gjerne faae det Svar: Fanden har taget den, hvilket gjør Tingen endnu mere mysterios. Til syvende og sidst fik jeg i min store Tvivlraadighed det Jndfald at søge til min Fætter i Spentrup, da jeg havde hørt, at han skulde have en saakaldet Fattigkasse under Hænder: "Ja siker han (jeg satte det rigtignok ikke, men han lægger mig disse Ord i Munden: "En Fattigkasse, det er et billedligt Udtryk, hvis Betydning er let at fatte, en Fattigkasse, det er en Kasse, som er fattig, og altsaa ligesom Alt, hvad der er fattigt – en Jntet. Jeg har ingen Kasse sale han og behøver heller ingen; for det gaaer altsammen af Haanden i Munden. - Men, ster jeg saa, har Du ingen Privatkasse, Privatfinantskasse, "Nei, siler han, naar jeg en Gang imellem paa nogle Minuter er Eier af nogle Skillinger, saa kan jeg godt rumme dem i min ene Vestelomme."Hm. - der blev jeg ligesaa klog, som jeg var. Jeg kunde alligevel ikke faae disse Kasser af mit Hoved, og kom jeg saa Tanker om det, man kalder Regimentskasser; men da dette ogsaa tages metaphorisk, og en Regimentskasse bæres omtrent som en Lirekasse, og ingen af dem indeholder Penge, og det endeligen var bleven en fix der hos mig, at Penge og Kasse skulde høre sammen, saa fornam jeg, at der endda maatte stikke andet under. Nu først gjorde jeg, hvad jeg ogsaa kunde gjort strax jeg gav mig til at lede om Kasser, og det først efter een der hedder, om jeg husker ret, Lønningsfond – Tabel fond er det ikke; det veed jeg bestemt. – Da der i en lang Række af Aar er indflydt en 10, 12000 Daler i denne her Kasse, og ligesaa i mange Aar intet er udflydt af den, saa maatte den dog være saa stor, at den kunde sees med legemlige Øine. Jo pyt luur ham. Jeg fandt hverken Kassen, ikke heller dem, der skulde lønnes af Kassen som det hed – det ene med det andet var - om ikke sporløst – saa dog usynligt forsvundet. Jeg er da nu langt om længe ikke kommen videre i mine Grandskninger, end at jeg forestiller mig en Kasse som et Slags Bohave, et Gjemmested, et Lukaf, hvor Penge kunne gaae oven ind og neden ud - det er jo ogsaa en almindelig Talemaade, der er kommen Hul paa Kassen, - og som derhos kan gjøres usynlig af den, som har Nøglen til samme. Muligt feiler jeg ogsaa heri, og foreslaaer derfor en almindelig Toast - foruden en passende Belønning 4 for den eventuelle Hjelpemester, Maner eller Magiker, som bringer Oplysning i dette hele Kassevæsen fra Ende til anden og bringer alle skjulte, forsvundne, opbrudte og bortførte Kasser for Dagen. – Den tilkommende Kassebesværgers Skaal!" Om Agger-Canalens Lukning. (Sluttet. See forr. Nr.) 4) Naar der nu endvidere berettes, at syv Tiendedele af Thisted Amts Beboere vilde stemme mod Canalens Lukning (hvis denne Paastand ellers stod til Troende), saa er der dog endnu den uheldige Minoritet af tre Tiendedele, som boende nærmest den stedse befrygtede Stormflod, til enhver Tid vilde anraabe Regjeringen om forbarmende Beskyttelse mod Havets Overlast. Men om ogsaa syv Tiendedele af et Amts Beboere for egen Fordeels Skyld med Ligegyldighed betragtede tre Tiendedeles Undergang, hvilket imidlertid her er utænkeligt, da er dog Sidstes Ret til Sikkerhed, paa Liv og Eiendom ulige stærkere, end Førstes til større Berigelse. En heel Provinds, ja hele Landet spørger desuden ikke om, hvad Mening et enkelt Amts Beboere i saa Henseende ere af, hvor kun egne interesserende Grunde oversee det Heles Vel og den Omstændighed, at Almeenvelvillien omsider vilde trættes ved evindelig Collectering, som nu hvert Øieblik kunde begynde paa ny. En anden Sag var det, om de syv Tiendedele af et Amts Beboere imod at afbenytte den øieblikkelige Fordeel, som Canalseiladsen her frembyder, vilde forpligte sig til at oprette de Tab, alle Fjordbeboere vare udsatte for, saalænge Landtungen idetmindste ei er opdæmmet. 5) Den Paastand, at man som frie Væsener frabeder sig Seiladsen under lukket Laag, da man nu er vant til directe Handel og befriet fra den tidligere Umyndighedstilstand, at overgive en af Stæderne heroppe Stempelret, er vistnok af meget snurrig Natur; thi med langt større Grund frabede naturligviis de lavtliggende Fjorbeboere sig at boe og bygge under aabent Laag, da de ei ere vante til Styrtebad, og de helst see sig befriede for en saadan Umyndighedstilstand, hvor et Par Byer ved at paastaae Seilads igjennem en Canals fordærvende Vande under nærværende Omstændigheder formene at kunne udøve en Confiscationsret ei alene over en Landet aarlig tilflydt Millionindtrade, men og over mange tusinde Menneskers Eiendomme. Dog Forfatteren i Thisted Avis mener det dog ikke uchristeligt med sine Medmennesker; thi han har det Haab, at man finder sig med christelig Taalmodighed i, at en Oversvømmelse rammer os, og giver det sindrige Raad at flytte Boliger og Huse oppaa et høiere Terrain, ligesom tænkende Landmænd nok ville forstaae at sikkre Jorderne ved Dæmninger." Dog saadanne Tirader behøve ei Gjendrivelse, da de i sig selv røbe deres Jntetsiggenhed. End staaer Landtungen mellem Hav og Fjord, end er det Tid at benytte de givne Kræfter for at værge for det øvrige Jylland, saa vore Efterkommere ei engang ogsaa skulle spørge: hvor laae Lemvig, hvor Nykjøbing; hvor Fjordens andre mange Stæder?" ligesom hiin Forf. spørger: hvor laae Nibe, hvor ere de 26 Pakhuse med Klitmøller blevne af, hvor de saakaldte 2 Strandbatterier?" Thi fra det Øieblik af, da denne Død og Fordærvelse spaaende Canal og tilintetgjorte Landtunge uhindret skal lade det skummende Vesterhav udgyde sig over Byen, og Landskaber, er vort Jylland opløst i Øer, som, meereller mindre, idelig ere udsatte for Ødelæggelsens Vederstyggelighed. Alene flere tilstødende Omstændigheder, kunne hæve Stormfloden i Liimfjorden til betydelig Høide, og den første Grund maa her ene og alene søges deri, at fortsatte vestlige Vinde igjennem Canalen inddrive en Vandmasse, som paafølgende syd, og nordvestlige Storme føre over Landtungen, hvorved Opsvulmingen bevirkes. Bekjendt er det, med hvilken Ustyrlighed disse tvende Stormhjørner ofte rase imod vor Vestkyst, hvilket noksom eenstemmig bekræftes af vore jydske Søefolk, som paastaae, at den spanske Søes Sammentrængen gjennem den engelske Canal, ved at fortsættes Norden om den hollandske Kyst, i lige Retning preller løs paa den nordvestre Deel af vort Jylland, ligesom Jis havet fra Nordvest spids paa bryder sin Strømgang mod Nord=Skotland og derfra mod samme Punct af Jylland, der saaledes dobbelt opfordrer til at standse Havets rædsomme Virkninger, som først efter aldeles at have demoleret alt Værn mellem Hav og Liimfjord, vilde anrette uberegnelige Ulykker! – Med fast Haab om, at Regjeringen kraftig vil antage sig dette vigtige Nationalanliggende, bør derfor enhver Patriot fortrøste sig til, at Agger-Canalens Afdæmning snart vil blive forsøgt. At en ny Collectering vilde kunne gjøre Regning paa Medborgernes gjentagne Hjelpsomhed, saalænge ingen Garanti kan gives for Nytten af saadanne indsamlede Summer, maa vist betvivles.