Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-04-28
Vi Danske have siden Januari 1813 gjort os nærmere bekiendte med den gieldende Mynt fod, med Rigsbankens Bestemmelse, og de Kongelige Anordningers Tendents. Fem Aars Øvelse havde gjort de nyere Former til Vane, større Tillid og rigtigere Overskuelse af Rigsbankens Jnddragelsesplan havde Tiden modnet; man overlod sig til Udsigter af en bedre Fremtid; uden Frygt for en ny Reduction voxte Troen, at Sølvet, der skulde ansees som Grundbetalingsmidlet, kunde, ved Nærmelse til pari Cours, nok være muelig at tilbageerholde i Circulation; endelig havde Bekjendtgjørelsen af 30 Juni 1813, men især Cansellie-Forklaringen af 14 Februari og Placat af 10 Februari 1818 tilbagekaldt ældre Jndskrænkninger og erkjendt en fri og uindskrænket Anvendelse af Rigsbanksedlerne i alle muelige Penge-Transactioner. Tingen gik, Mistilliden svandt; man kunde faae Laan igjen paa faste Eiendomme, og hist og her i Udlandet fandt man igjen Credit. Overgangen til, at Rigsbanken skulde blive en Nationalbank, var et Ønske, hvorom man muelig ei har gjort sig det tydeligste Begreb, kun en fra Finantserne afhængig Bank kunde kaldes en Nationalbank, men at Rigsbanken han til Formaal at bevæge sig efter Finantsernes Forskrift, synes tydeligen at indlyse af Fundationen og dens Bestemmelse, som er at hielpe Landet til et stadigt Pengevæsen og at indføre en Sølvcirculation, hvortil Grundeierne have bragt et betydeligt Offer, som vil føre langsomt, men saa meget sikkrere til Maalet. Anmelderen har sagt, at det har været fra Grundeiernes Side et betydeligt Offer, siden det er nær en Tiendedeel af deres Formue; men det maa ogsaa føre til store Resultater, naar man ikke ilende vil fremskynde Virkningen. Rigsbankens overtagne Byrder, at indløse Courantsedlerne og endeel af de holsteenske; Afgjørelsen med Norges og Hertugdommenes Andeel i Hæftelsen, bestyrker den Formening, at Rigsbanken ei kan betragtes, uden som en Finants indretning, saalænge indtil at Jnddragelsen af Sedlerne har bragt disse til pari, det vil sige, Pengevæsenet til Fasthed, og saaledes den store Hensigt blev opnaaet, at Banken opfyldte den Forpligtelse, som den har forsikkret Nationen om, da denne bragte sine Heftelser: at den vil opretholde og forbedre Rigsbanksedlerne. Denne Jnddragelse, og følgelig Opnaaelse af pari Cours, kan bevirkes paa to Maader, den ene er den, som ligger i Bankens Jndretning, den anden er den, at forvandle til Renter de Summer, som i Banken indleveredes, og hvorom i disse Blade tilforn er skrevet; men den tredie Maade, at stifte et Laan i Udlandet, for at indløse Sedlerne, bør ansees som uantagelig, da en tvungen Jndløsnings-Cours neppe kan betragtes som andet, end et Jndgreb i Eiendomsretten, og en pari Jndløsning vilde være en overspændt Fordring. Det, som skader Papiret, og foraarsager Coursens Springen, er det Surplus, som overstiger den udfordrende Circulationsmasse, og den burde man bestræbe sig for at inddrage paa den mildeste, og med Selskabets Jnteresse bestaaende, mindst bekostelige Maade, nemlig at befordre deres Jnddragelse ved Renter. Naar først Seddelmassen er inddragen saavidt, at den staaer pari med Sølv, synes det at man kunde tale om en Nationalbanks Uafhængighed af Finantserne; da først vil det vise sig, hvorvidt Nationen sympathiserer med den Tanke, som de senere Tildragelser i Hamborg, Genua, Bologna og andre Handelstæder have gjort problematiske. Bestyrelsen kan da tage i Overveielse, om det er klogt at samle Sølvet paa et Sted, hvorfra det med Lethed kan borttages; thi mærkeligt er det, at Nationerne have med tilsyneladende Lethed overvundet Krigsbyrderne og Følgerne deraf, hvor ingen Seddelbanker have været, imedens de fleste andre ere nedtrykte der, hvorSeddelbanker have viist deres Jndflydelse. Nationer ere blevne store og rige, uden Giro= eller Seddelbanker; men de kunne ei undvære Laane banker eller Laaneinstituter, uden at deres Tarv skal dræbes. Sedler, udstedte paa rede Sølv, maatte bøtragtes, som repræsenterende det i Banken nedlagte Sølv, og kan, efter Bankens publicerede Status, hvori dens Forraad af Sølv er anført, om endog samme siden den Tid skulde være forøget, dog ikke være af nogen Betydenhed; at forvente nyt Jndskud i Sølv af Private, som skulde blive noget væsentligt, tør ei formenes; at gjøre Laan i Udlandet i Sølv, kan for Tiden i være at anbefale, da det formodentlig ikke erholdes under 7 til 8 PC. Sligt Laan kunde overalt ikke betragtes som gavnligt for Banken, men vel for Finantserne, som derved kunde gjøre sig Haab om for en Tid at faae Skatter og Afgivter betalte i Sølv. Anmelderen siger for en Tid, thi ved den første indtrædende Forlegenhed vilde det samlede Sølv udvandre til Udlandet, og de paa Sølv lydende Sedler underkastes Cour sens Springen, ligesaa fuldt, som Rigsbanksedlerne. Disse tvende Slags, ved Siden af hinanden bestaaende Sedler, hvoraf man formener at holde den ene paa pari, og indskrænke den anden til Smaahandel, maa tilbagekalde Speciebankens Skjebne, om hvilken vi vel mangle Data, men som, ved Jndblanding 1799 i Courantbankens Forhold, maatte deele dens Skjebne i Januari 1813. Tvende Slags Sedler ere som tvende forskjellige Slags Penge; de slettere blive tilbage i Landet, medens de bedre vandre ud.