Viborger Samler, 1848-11-29
Udenlandske Efterretninger. Tydskland. J Frankfurter=Rigsdagsmødet den 18de November betraadte den af Standretten i Wien til Døden dømte, men benaadede, og, efter nogle Beretninger, med Tvangspas fra de østerrigste Lande udviste Rigsdagsmand Frøbel under stærke Bifaldsyttringer fra Galleriet, og den venstre Side Tribunen. De have besluttet at høre min Beretning; jeg skal ikke være vidtløftig; jeg skal indskrænke mig til at fremstille min Fortælling under eet Synspunct, nemlig under det: om en Rigslov er krænket ved den imod os (Frøbel og Robert Blum) udviste Behandling." Taleren anfører derefter Hensigten med Reisen til Wien, der bestod deri, at han og Blum havde af Fractionerne "Donnersberg og "Deutscher-Hof erholdt det Hverv at udtale i en Adresse for Wienerne Sympathierne med den sidste Wiener-Revolution. Til de nævnte Rigsdagsmedlemmer sluttede sig Hartmann og Trampusch som Ledsagere. Ankomne til Wien den 16de Octbr., meddeelte de Adressen til den permanente Comitefor Wiener Nationalforsamlingen, til Overcommandanten, den nu fusilerede Messenhauser, til Communeraadet og til Studentercomiteen. Efter at have røgtet dette Hverv, vare de beredte til den 20de at forlade Wien; Blum havde selv været hos den sachsiske Gesandt for at forlange et Pas. "Men Rygtet om, at netop Rigsdagsdeputerede bleve mishandlede i den keiserlige Leir, havde holdt dem tilbage." Saaledes havde de vaklet indtil den 26de Octbr., hvad enten de skulde afreise eller forblive i Wien, og efterat de havde indseet, at de ikke kunde afreise, havde de gjort sig fortrolige med den Tanke at tage Deel i Kampen. Den 26de October var han tilligemed Blum bleven af en Capitain opfordret til at træde som Capitainer ind i et Clitcorps, denne Opfordring havde de fulgt. Dette Clitcorps var oprindelig bestemt til at opretholde Rolighed og Orden i Hovedstaden, hvilken Opgave ikke var af mindre Vigtighed end den at kæmpe imod Fjenden udenfor Staden; thi fra flere Huse var der skudt paa de Forbigaaende; Husene vare derefter stormede og deres Beboere blevne Offere for Magten. J Staden var der Udsigt til at den allerfrygteligste Uro vilde udbryde og som Udlændinger havde de troet at maatte tage Deel i de offentlige Byrder, især havde man ønsket deres Navne for at understøtte Rolighedens Gjenoprettelse. Men pludselig var Corpset blevet anvendt imod den udvortes Fiende, og det netop paa de allerfarligste Puncter. Saaledes havde de tilbragt Dagen fra den 26de indtil den 29de, og vare da komne til den Overbeviisning, at Staden ikke kunde holde sig, fordi den blev forraadt. Blum til Er. havde med 5 Kanoner staaet ligeoverfor Kroaterne men med den strengeste befaling om ikke at bruge dem. Hyppig havde Patronerne været fyldte med alt Andet end med Krudt og Kugler. Den 29de om Morgenen havde de inddrakt deres Demission og erholdt den. Fra 29de Octbr. og indtil den 4de November vare de forblevne rolige i deres Logis, at Blum havde brudt Capitulationen, var en Usandhed. Den 2den Nobr. havde de tilskrevet den formeentlige Commandant N. N., at de ønskede at afreise, men at de imod deres Villie holdtes tilbage. Denne Commandant havde henviist dem til Gen. Cordon, hvem de den 3die Novbr. ligeledes havde tilstillet en Skrivelse. Svaret var den paa Bagsiden af Brevet skrevne Arrestbefaling af 4de Novbr. J Stokhuset opholdt de sig fra den 4de indtil den 8de, hvor de behandledes med megen Opmærksomhed. Den 8de, Kl. 4, afgave de en Protest til Undersøgelsescommissionen, hvori de endnu engang gjorde deres Egenskab som Rigsdagsmedlemmer gjældende, og protesterede imod Tribunalets Competence. Allerede den 5te havde de rettet en Skrivelse til Præsidenten i Rigsforsamlingen, men denne synes ikke at være kommen til sin Adresse. – Denne Protest dannede et afgjørende Vendepunct; thi Blums Henrettelse var det øieblikkelige Svar paa Protesten. Kl. 6, efterat Protesten rimeligviis var ankommen til Hetzendorf, blev Blum kaldet til Forhør, der endtes Kl. 8. Morgenen derefter blev han skudt. Med dem var endnu en tredie Fange indesluttet i et og samme Locale, denne Arrestant, udgav sig for at være en af Messenhausers Adjutanter, som belurede og udspeidede Fangerne, og hvem Blum, til Trods for Frøbels Advarsel, aabenhiertig fortalte Meget. Samme Person havde ogsaa opfordret dem til at protestere med Energie, hvilket Blum ogsaa havde gjort. Saaledes som Blum paa Grund af sin Protest havde maattet lide Døden, saaledes havde Frøbel maattet erfare et vist Raffinerie, som man havde tilladt sig imod ham. Man havde forsætlig i 4 Dage ladet ham forblive i den Mening, at han skulde hænges. Taleren fortalte, hvorledes han omNatten var hentet ud af sin Seng og, ledsaget af 3 Soldater, ført hen til et andet Locale, hvorledes Arrestforvareren, hvem den ham ledsagende Officier overgav en en Seddel, var faren sammen, og hvorledes han derefter var bleven ført til et tredie Locale, hvor han forblev indtil den 10de om Eftermiddagen, da han atter blev transporteret tilbage til Stokhuset og ført ind i et snevert Locale. Samme Aften bragtes han i Forhør. Det Hovedpunct, om hvilket Spørgsmaalene havde dreiet sig, var det, om han endnu efter den 23de Octbr. (Beleiringstilstanden proclameredes den 23de) havde ført Vaaben. Dette Spørgsmaal havde han bejdet. Opfordret til at meddele mulige Formildelsesgrunde, havde han, uden iøvrigt at vige fra sine Principer, anført, at han tidligere havde skrevet en Brochure, hvori han havde gjennemført den Jdee, at det østlige Spørgsmaal ikke kunde afgjøres ved en Deeling, men ved en Forbindelse af hele det øvrige Compler af Stater. Commissionen havde erklæret, at dette var et meget vigtigt Punct i hans Forsvar, og at han burde anføre det i Protocollen. Kl. 11 om Formiddagen var han atter bleven kaldt for Commissionen, og man havde spurgt ham, om han endnu havde Noget at tilføre Protocollen. Om Aftenen var da hans Dødsdom forkyndt ham med det Tilføiende, at han paa Grund af formildende Omstændigheder vilde blive sat paa fri Fod. Strax derefter havde han maattet forlade Staden og Landet. Da Rappard havde taget sit Andragende tilbage, formeente dog Præsidenten, at Comiteens Opgave ikke var løst derved, efterdi Andragendet nemlig ei var ophævet ved hiin Tilbagetagelse. Vogt erklærer i sit og NanmerksNavn, at ogsaa de ville tage deres Andragende tilbage. (Vogts og Consorters Andragende var dette Rigsforsamlingen beslutter: 1) at misbillige Valget af Bassermann, til Rigscommissair og ansee det som aldeles forfeilet; 2) at bringe Forholdet imellem den preussiske Regjering og den pr. Nationalrepræsentation tilbage til de Grund lag, som bestode for Ministeriet Brandenburgs Embedstiltrædelse. Det tredie Punct i Andragendet stemmer overeens med Rappards Andragende, der lød: "J Betragtning af : at Rigscommissair Bassermann handler imod Rigsforsamlingens Beslutning og stiller sig paa den preussiske Krones Side, i Betragtning af, at . . . . nu følger en Fremstilling af de nyeste Kiendsgierninger i Berlin, beslutter Rigsforsamlingen at opfordre Centralmagten til at hjemkalde Rigscommissair Bassermann og afsende nye Rigscommissairer til Berlin, for at en voldsom Conflict, kan undgaaes, og for at Centralmagten kan tvinge den preussiske Regjering til at tage de omtalte Forholdsregler tilbage.)