Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1845-07-24
Vi have i de offentlige Blade læst, at der i flere Communer have i de senere Aar hersket heftige Tvistigheder, ja endog Processer ere opstaaede mellem Authoriteterne og Repræsentantskaberne, saavidt som man har kundet udfinde Aarsagen dertil, synes disse altid at have bestaaet i, enten at de beskikkede Embedsmænd have villet, naar det angik-Communal-Anliggender, handle paa egen Haand, uden at tage Hensyn til, at Repræsentationen, der i ethvert Communal-Anliggende bør høres, og have Stemme; eller ogsaa at Repræsentationen, alt for versyg over den Myndighed, den er beklædt med, har - alt for lidenskabelig moveret om, hvori den i en eller anden Sag har troet sig tilsidesat, ihvorvel der kan anføres til Undskyldning, at det ikke her er for Tingens, men Princippets Skyld, da ingen Corporation eller Authoritet bør taale noget Jndgreb i sine Rettigheder; – men det kommer ogsaa her meget an paa Maaden og de Udtrykke, hvormed en Sag fremstilles, og at Kingen er af den Natur, at den ikke udarter til Smaalighed. Vel ligger det i Tingens Natur, at de Mænd, der kjende Lovgivningen og i en Række af Aar have bestyret Communens Anliggender næsten ene, og ere indviede i Forretningernes Gang, maae kjende mere til Communallovene og Communalbestyrelsen, end de Medlemmer af Repræsentationen, der ere nylig indtraadte deri, og ere mere fremmed derfor, men Lovens nøiagtige Overholdelse og Udøvelse venter man med Rette af dens Haandhæver; det bliver altsaa dennes Pligt, at oplyse den Ukyndige om Communal-Ley givningen forsaavidt at han ikke skulle være i Besiddelse af den fornødne Kundskab; og Retfærdighed og Delicatesse byder ham: ikke at forbigaae at indhente Repræsentanternes Formening og Stemme i noget offentligt Anliggende, hvor de efter Lovgivningen have Ret til at afgivesamme, og det saameget desmere, som Repræsentanten oftest som Næringsdrivende og selv Borger, i mangen et Anliggende bedre kjender Jndvaanernes og Communens Ønsker, Fornødenheder og Tarv, end en høiere Authoritet; vi maae jo desuden betragte Repræsentantskaberne i Kjøbstæderne og Sogneforstanderskaberne paa Landet, for at være i det mindre, hvad Provindsialstænderne ere i det større, en Kilde til Nationens politiske Uddannelse og Selvstændighed, og dertil hører unægtelig, at enhver Mand har Kundskab om sine egne Pligter og Rettigheder, og erholder Jndsigt i Bestyrelsen af de Anliggender, der nærmest angaae ham. Men paa den anden Side maae Repræsentanten ikke glemme den Tiltroe hans Medborgere have viist ham vedat vælge ham til at ivaretage deres Jnteresse. Disse have ikke allene Krav paa, at han med Retskaffenhed og Jver vil antage sig Communens Anliggender; men de nære den Tiltro til hans private retsindige Caracteer, at han – naar det ikke er stridende mod Communens Tarv med Velvillie og Humanitet vil antage sig selv den ringeste af sine Medborgeres Vel og Vee, og at han i det Hele taget sætter sin Ære i Navnet af en veltænkende Mand og en god Borger; han vogte sig derfor, hvis Skjæbnen har lagt enkelte af hans Medborgeres Held og Lykke i hans Haand, at handle som den ubarmhjærtige Creditor; thi hvad Tiltroe skal Communen nære til den Mand, som dertil uden at være tvungen af Nødvendigheden, af egen Jnteresse og maaskee for en ringe Sum tilintetgjør en heel Families Held og Lykke! Men frem for Alt maae han i Bestyrelsen af de communale Anliggender lade al Selv Jnteresse være ude af Spillet. Han maae ikke befatte sig med Leverance af Vare, eller Materialier af Communens offentlige Arbeider og Fornødenheder, selv om disse leveres med den ubetydeligste Fordeel, thi det en ikke allene Handlingen, men Skinnet af at ville berige sig paa Communens Bekostning, han maa søge at undgaae, desuden ligger det gandske i Lovgivningens Aand, om end ikke dens Bogstav udtrykkelig forbyder det. Der er en Forordning eller Placat, som forbyder, at ingen Auctionsdirecteur maae selv tilslaae sig noget ved offentlig Auction, formodentlig fordi at Lovgiveren havde tænkt sig det muligt, at han til Skade, for Paagjeldende, kunne lade sig Eet eller Andet tilslaae forgodt Kjøb; ligesaalidet burde det tillades Repræsentanten, at luerere ved en eller anden Leverance, og skulle den omhandlede Vare=Artikkel ikke være andetsteds at faae, end hos ham, bør han foreløbig underkaste Varene og Prisen paa samme, den samtlige Communal bestyrelses Bedømmelse. Bedst var, at saavel alle offentlige Arbeider, som Leverancer til Communen sattes til offentlig Licitation, det stod da Repræsentanten og Enhver frit for at lade sig saadanne tilslaae, og ingen Miskjendelse kunne da finde Sted.