Kiøbenhavns Maanetlige Postrytter, 1739-02-01
Tydskland. Det er lettere at nedrive end opreise en Bygning, og ligesaa kand For Februarii Maaned. kand en Strid snarere yppes end forliges. Dersom man intet andet har at bevise det med, saa kand den Fred, som megles paa med Tyrken, være Beviis nok, i det der møde uovervindeligdissieustæter. Vel ere de to store Freds Forhindringer, Ragotzy og Bonneval, ryddede ud af Veyen, den første ved Døden, som den 17 Nov. 1738 gjorde Ende paa hans uroelige Levnet i Charnavoda i Tyrkiet, den anden ved Landflygtighed hen til Castomone i lille Asien, hvor Stor-Vizerens Had og Efterstræbelse endelig har faaet redet Seng for ham i et Fængsels Buur; derimod ere to stærke Freds Befordringer, Chuli Chan og Rebellen Oglow, paa Veyen at bringe Tyrken til Raison, den første baade som en navnkyndig Strids=Helt og en myndig Kæyser over det mægtige Persien, den anden som en stolt og efter sin Meening fornærmed Fyrste, hvis Mandighed har sidstleden i Natolien gjort en blodig Vending iblant de Tyrkiske Tropper, og er følgelig meest farlig, efterdi hans Tilhæng dagligen forøges, og som en indvortes Kræft æder dybere om sig: Men derfor hører man dog ikke endnu, at Lysten til Kriig er forgaaen den Ottomanniske Port, tvert om tegner det af hans udhængte Mahomets Fane, og mange Hæste Rumper, at han kalder og byder sit heele Riges Sværm at sidde op til Strid. Naar Han nu uden Frygt fler anseer og med Koldsindighed tracterer disse betydelige Tilfælde, saa er det ikke at undre paa, at hans Overmod agter Krigen imod de Christne Magter som en Spil fegtning, og forkaster alle Freds Forslag med de Romerske og Russiske Kæyser=Kroner. Jkke at tale om hans Forliis i forrige Aar, seer man og, at Pest og Hunger har banket paa Porten forgieves. Ved slig Haardnakkenhed maa han da enten sel best vide, hvorledes det staar til baade inden og uden for Pokten eller og hans fatale Periods maa være for Haanden. Al det Tyrkiske Rige er Folkriigt nok til at kunde efter vanligt Overmod svendere et 100000de Mænd til Slagtning, have forriTider viist os, og at der fattes nu ey mindre paa Krigs Fornødes heder, end i forrige Seculo, hvorpaa det mueligt endeel stolt det er bekiendt; men imidlertid veed man ogsaa dette at 12 mind Aar 1739. mindske bliver dets Facit vist nok Null, om det har gjort sig nogen Regning paa den Mængde af Krigs Forraad, som strandede ved Cadix. Det store Divan har vel ligesom vinket efter Fred paa denne Side, men derhos merker man den List, at det søger at giøre Skilsmisse mellem de 2de allierede Kæyser=Kroner, og og enten at have Rusland eller det Romerske Rige udelukket kun vil beqvemme sig til Fred med een Puissance uden Forskiel: Og Hvilket disse af betænkelige Aarsager ingenlunde kunde. endskiønt der kand blive sluttet Fred imellem dem, saa maatte man vel spørge: Hvor længe, Thi alle Freds Slutninger i allmindelighed, om man end og vil kalde dem evige, ere dog ikke meere end en Vaabens Stilstand, deslige Christel. Potentater synderlighed kun med den Tyrkiske Arve=Fiende pleye at slutte, thi af ham kand aldrig haabes nogen varig Fred, saasom hans blodtørstige Maane haver ikke længe Interlunium. Efterdi da intet Mediations Vand kand hielpe til at slukke Jlden i Tyrkens Krig, saa er det vel best at skyde dapper ind i Jlden, ligesom man pleyer at bruge deslige Middel i naturlige Jldebrand. Fornemmeligen var det at ynske, at den Tyrkiske Maanes forvovene Lys maatte for alle Ting lide saa stærk Formørkelse, at den aldrig meere brød frem; og at alle Haar med Rode maatte ry re af den stolte og paa nye udhængte Tyrkiske Hæste-Rumpe.