Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-05-19
Den Vest-Siællandske Avis, eller: 3 BRARISTISSEUgeblad. Slagelse. den landske Historie. uden- og inden tigste Nyeheder. Dagens vig Redigeret af Pastor Ridder Bastholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus, Løverdagen den 19. Mai 1827. 13de Aarg. No. 40. Med Kongelig allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdømmene. Sorg og Phantasus. (Den 21de Mai 1827.) Sara. Hvorledes, skal jeg efter en saa lang Tids Forløb træffe Dig her ved Søens Bred i Øiesynet af mit Bogholms yndige Lund? Hvor har Du været saalænge min UngdomsVen? Hvorfra er Du kommen herhid Phantasus. Saalænge Europa var mig Haabets Land, saa svævede jeg over det; ved Seinens Bred, ved Tajos Udløb, ved Manzanares Vande og ved det ildsprudende Vesuvs Fødder, søgte jeg Næring for mine Tankers Flugt og mine Følelsers Luer. Men da den bedste blandt Fyrsterne faldt som et uskyldigt Offer for et forblindet Folks Raserie; da siden den nyere Tidsalders største Heros styrtede sig ned fra sin Høide ved uden Maal og Grændse at ville hæve sig til en endnu større, og da jeg saae Nationerne forvilde sig i Anarchiets Udsvævelser; saa tog jeg Morgenvinden i Favn og seilede over det vestlige Ocean til Amerikas gjenfødte Egne. Der svævede jeg omkring i Uafhængighedens unge Land imellem Naturens underfulde Værker, fra Chimborazos sneebedækte Top og til Amazonflodens pragtfulde Dale, og overlod mig til Fremtidens behagelige Syner og Haabets fortryllende Følelser. Sora. Og min Ven hvorfra kommer Du nu, Phantasus. Jeg horte Friehedens Raab fra Hellas begeistrende Strande; da hævede sig for min Aand de Oldtidens herlige Syner. J Stormen gik jeg over det adskillende Havs optaarnede Bølger, snart stod jeg paa Parnassi Top og skuede ned over Musernes lænkebundne Dale, af Sora: Sora. Du græder! Phantasus. Hvad saae jeg, – Forvildelser og Strømme af Blod. – Mit Hellas aandrige, men forsømte Børn saae jeg omkomme. – Ak de forstaae ikke at hielpe sig selv og Frelsens Time er endnu ikke kommen; jeg kunde ikke udholde dette Syn - Det var i den sildige Aftenstund, da Dagens sidste Rødme farvede Alpernes Toppe, da svang jeg mig op paa Matterhornets Spidse, den tyndeste og høieste Klippenaal blandt Helvetiens Alper; der stod jeg taus og sørgmodig og betragtede hvorledes det rædselfulde Finsteraarhorn og den prægtige Jomfrue og det vilde Skrækhorn og den eensomme Munk, og alle disse Biergenes Konger hævede sig rødmende i Solens hensvindende Lys over det udstrakte Jishav. Naturens Melancholie stemte med min Aands Følelser; da Sora! randt mig pludselig i Tankerne Din yndige Søe, Din skyggefulde Bøgelund, Dit Parnas og vort Venskab. Sindet oplivedes og jeg begav mig hertil. Sora. Og jeg skal træffe Dig ved Søens Bred og Du besøger mig ikke i min Boelig! Phantasus. Jeg skal fortælle Dig hvorledes det gik mig: Jeg kom til den philosophiske Gang, hvis mørke Indgang har aldrig behaget mig (Du veed at jeg ikke elsker den philosophiske Dunkelhed; Blikket maae svæve frit og lyst omkring mig, naar jeg skal være vel stemt;) Da opdagede jeg en mig ukiendt Klarhed ved denne Indgang; jeg betraadte den og nu forefandt jeg en bred, jevn, klar og behagelig Vei, saaledes som man baner Veien for Den, som man elsker, hvor majestætiske Træer og lave smilende Lunde og Buske i mangfoldige Skikkelser afvexle med hinanden, hvor al tvungen Stivhed er undgaaet og Hiertet synes allene at have raadet, og hvad der især glædede mig, hvor man havde skaanet manget et majestætisk Træe, som havde plantet sin Fod ind paa Veien. Saaledes er det man skal handle; det Store og Herlige skal man agte endog der hvor det ikke er os saa ganske tilpas. - Jeg hengav mig til min Følelse og halvt flagrende og halvt gaaende, saaledes som den steeg eller dalede, naaede jeg her hen til Søen. Men nu kommer Turen til mig at spørge Sora Hvorfor er Du saa festlig pyntet i Dag, Hvi smiler Glæden saaledes i Dit Aasyn, som jeg saa ofte har seet mørknet af Taarer eller hensunket i Kiædsommelighedens Forstemmelser? Sora. Har Du ikke betragtet denne Bygning ved Siden af Dig og hvad der staaer skrevet paa den. Phantasus. Hvilken herlig Bygning, hvad læser jeg Academia Sorana instauravit Fredericus Sextus. Sora. Ja i Morgen kjære Phantasus er Jndvielsens Dag, Men i Dag modtager jeg Danmarks ædle Konges Besøg for at fornye min Datters Glands; derfor er jeg og mine Børn saa festligt prydede; derfor staaer hver Boelig og hvert Hjerte aabent for Glæde, for Taknemmelighed eller for Venskab. Phantasus. Hvad, Sjette Frederik besøger Sora i Dag, han som i Mod og Viisdom bærer Fjerde Christians, og i Godhed Femte Frederiks Billede. – Han den ædle Konge! den kjærlige Folkets Fader. Han den Menneskenes Ven, som altid har været ængstelig for at gjøre nogen Uret, og hvis Ønske er at gjøre alle sine Børn lykkelige. Han vil i Morgen personlig fornye Din gamle Hæder! – O jeg vil da overlade mig til Glædens berusende Følelser; jeg vil lade mine Tanker sværme over Dagens Glands og over de Frugter den vil frembringe for de sildigste Slægter. – Jeg vil hæve mig høit op paa den Himlens Skye, som Morgenrødens første Straale forgylder, og dyppe min kjærlighedsfulde Pensel i dens Jld; jeg vil vælte mig i Engens smilende Skjød og laane Haabets Farve til min Tale, og jeg vil stiæle Forglemmigeiens Blaae for at grave Frederiks Navn i alle Dine Børns Hierter; og Dine sildigste Børn Sora, skulle fryde sig, naar de læse mine Ord, og deraf erfare, at Sjette Frederik besøgte deres Moder i Dag for i Morgen at udbredte en nye Hædersglands over Hende. Men deres Glæde skal forvandles til Taarer, naar de betænke, at deres Øine ikke have skuet Danmarks gode Konge, og at de ikke have været Vidner til denne Dags Herlighed.