Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1813-06-18
(Af Statstidenden.) En dansk Privatmands Meddelelse af et i Norrig indsendt svenske Brev. (Fortsættelsen af forr. No.) Ulykkeligt vilde det være, om vor hæderlige Naboer skulle ryge i Krig med os, det vil sige, om Foreningen ei kunde gaae for sig uden et Landsebrud. Men tvinge Omstændighederne vore Armeer til at slaaes, skal i det mindste det skee paa en Maade, som og ner to oplyste Nationer. Vi skulle kanskee paa begge Sider sende Evigheden nogle tusinde ulykkelige Offere for Fuldbyrdelsen af en politisk Omveltning, der er nødvendig for begge Nationers fælleds Vei i Fremtiden; men aldrig skal denne Krig vække Bitterhed, imellem selve Nationerne, derom er jeg overtydet. See saa min Hædersven, Nu har jeg vidt og bredt omtalet, Hvad jeg med Sikkerhed veed og kjender. Jeg har gjort det, fordi jeg af flere Dine Breve, men især det sidste, mærket, hvor forbandet besat J politicere i Smaastederne, og fra hvilken bagvendt Side J see Tingene. Nu derimod har Du en Nøgel for Dine Bedømmelser; og jeg haabet at Du herefter bliver herefter lidt mindre landjunkermæssig i Dine Slutninger, især siden du nu har faaet Kundskab om de Garantier, som ere officielt givne af Engelland, Rusland, Preussen og Østerrige, samt siden Du har faaet Begreb om de første Operationer, vor Hovedarmee kommer til at foretage fra Pommern af. Du nævner og i Dit sidste Brev, at Rygtet i Din Egn siger: at Normændenes Frygt for en Forening med Sverrige har sin Grund deri, at de ansee den svenske Adel for trykkende. Det danske Partie i Norrig har saaledes heldigt hittet paa den rette Maade, til at vække Nationalmistroen og derved vanskelig gjøre Foreningen paa. Du kjender, min Ven, ligesaa godt som jeg Forholdet med vor Adel, hvilken og paa sidste Rigsdag har frasagt sig alle sine Prætagativer, lige indtil de allermindste. Rigets høieste Domstoel skal altsaa bestaae af en Halvdeel Adelige og en anden Halvdeel ladelige. Fortienester, men ikke Fødsel, give Rettighed til at beklæde Rigets høiere Embeder. Jeg rappellerer Dig her i Erindringen Premierministeren Engstrøm, Statsraaderne Rosenblad og Lagerbring, der alle Tre, skjøndt uanseelige Mænd fra Skaane, have vundet Adelskab ved deres Kundskaber og forestaae nu Statens fornemste Embeder. Dog er Skaane en med Sverrig forenet Provinds. Mon Norge kan i flere Sekler opvise, at saa mange af dets Nation ere blevne optagne i den danske Regjering, Desuden er Hoscanzleren Søn af en adelig Landmaaler. Vor Generaladmiral og Statsraad har fra Matros af tjent sig op og er adlet. Ligeledes ere Personer, som ei have været Adelsmænd, blevne ved deres blotte Fortjenester Landshøvdinger i Vermeland, Halland, Malmohuuslehn, Nordbottens og Vesterbottens Lehner. Tre tjenstgjørende Statssecretairer have og den Lykke. J det Militaire er der og to tjenstgjørende Generaler, som paa samme Viis have tjent sig op fra simpel Soldat Jeg misunder vist ikke Saadanne deres Forrang i Processioner og ved Begravelser; jeg hader dem ligesaa lidet for Ting, hvori de dog ere uskyldige blot fordi deres Navne endes paa Hjelm, Krone, Skjold, eller noget Lignende, som jeg agter dem derfor ene. Man har et gjort sig den Umage, at lade det komme til min Kundskab, hvor længe det er siden deres Stamfædre gjorde sig fortjente af Fædrenelandet. Jeg bryder mig aldrig om Andet, end den nærværende Persons indre Værd, og Du veed min Ven, hvorlunde vi Svenske alt i et langt Rum af Tid har lært, hverken at hade, eller at forgude vor Noblesse, ligesom Du og kjender, hvor lidet Hæng til at trykke Folket den nu eier. Forresten er Du bekjendt med vor Kronprinds og hans Tænkemaade. Han har, fra sin Ankomst af, hverken opkastet sig til Noblessens Protector, eller til dens Fiende. Du vil let kunne begribe, hvor vidt vel han der selv, fra en uanseelig Mand af og uden Fødsels fortrin, er stegen op til Tronarving i et frit Land, skulde være istand til at forglemme sig selv i saadan Grad, at han tillod, hvis Hjerter og Tiltro det naturligviis maa være ham magtpaaliggende at vinde, i det mindste bleve trykte. Desuden, Hvad have Normændene med vor Roblesse at skaffe, Vi lede paa denne, de paa den anden Side af Fjeldryggen. Vi handle med hinanden, samles tilhobe for at give os Love, forene vore Armeer til fælleds Forsvar. See der vor kommende Forhold, Nogle skikkelige Nordmænd, har jeg hørt, vil Regjeringen finde det nødvendigt at indkalde til Sverrig, for af dem at vorde oplyst om Norges Love og Skikke, ligerviis som og nogle Svenske naturligviis maae employeres i Norrig. Men ligefuldt kunne Normændene være forsikkrede om, at Prindsen vil i denne Henseende bruge al den Delicatesse, Sagen kræver.