Viborger Samler, 1847-01-02
Nyeste Postefterretninger. Frankerig. Vi ville siger Børsenhalle meddele efter Augsb. Allg. Zeit., den Artikel, som Journ. des Deb. har affattet imod det i Augsb. Allg. Zeit. indrykkede Forsvar for Jndlemmelsen af Krakauerstaten, forsaavidt vi nemlig tør meddele denne Tidende." – Jmidlertid er dog kun Jndledningen til Artiklen forbigaaet i Børsenhalle, og vi tage ikke i Betænkning at meddele Hovedindholdet af Artillen, saaledes som samme findes i Allg. Zeitung: "Saaledes som Ophævelsen af Fristaten Krakau var paa den ene Side at ansee som det sidste Slag imod Polen, saaledes har den paa den anden Side indirecte ydet den polske Sag en væsentlig Tjeneste. Tilintetgjørelsen eller rettere Ophøret af en Selvstændighed, der ikke kunde indgyde Nogen dyb Jnteresse, har ikke skadet den polske Sag, og for selve Krakauerne turde det vise sig som en Velgierning; det har overhovedet ikke materielt forrykket Sagernes Tilstand, men de vestlige Staters Protestationslarm er i ethvert Tilfælde en Begivenhed af ikke liden moralsk Betydenhed, i det denne Larmen atter vindicerer den næsten henveirede Lyd - Polen Plads i den europæiske Politik. Ogsaa Tydsklands Stilling viser sig paa ny i sin Vigtighed, og dette kan man især erkjende af den Maade, hvorpaa Journ, des Deb. henvender sig til dette Statslegeme. Det franske quasi officielle Organ antager, at Østerrig aldeles Jntet vinder ved Occupationen af Krakauergebetet, – ligesom denne Journal ogsaa antager, at en formeentlig Gevinst neppe har været Grunden til at den store Stat, der bestaaer af saa mange heterogene Statsdele, har bestemt sig til hiin Forholdsregel. Efteral Journ, des Deb. er gaaet over til at discutere hiin Artikel i Allg. Zeit., der fornemmelig søgte at vise og udhæve det intime Baand, der omslyngede de tre østlige Magter, fortsætter den sin Erklæring saaledes: Vi vide fuldt vel hvor intim denne Alliance er, og Krakaueranliggendet viser det Baand, der knytter de østlige Magter til hverandre, og dette Baand er deres Medskyld i Polens Usurpation. Men vi opkaste det Spørgsmaal, ikke i Vestens, men i selve Tydsklands Jnteresse, for hvem er denne Alliance til Nytte? For Wien og Berlin, eller for St. Petersborg, For de tydske Magter, eller for den slaviske Magt, Ja, der existerer en tætsluttet Alliance imellem de 3 østlige Stormagter; men den er, bygget paa saadanne Grundlag, en slem Ting, slem for Tydskland, for dets Frihedsforhaabninger, for dets Nationalitet, for dets tvende store religiøse Communer - den protestantiske og den catholske - og saaledes som den er slem for Tydskland, er den ogsaa slem for Frankerig og England. Hvo indseer ikke, at Tydskland er i Virkeligheden Vestens Bulværk imod Rusland, Frankerigs og Tydsklands Farer ere ikke mere ved Rhinen; de ere ved Weichselen. Vi vide vel, at naar vi tale saaledes, da ville snue Publicister hiinsides Rhinen ikke undlade at sige: at vi ville fange Tydskland. Det er i Sandhed længe siden at Tydskland lader sig fange af Alle og Enhver, under det Foregivende ikke at lade sig narre af Frankerig. Vi tjene de tydske Publicister som Fugleskræmsel, og med Navnet Frankerig bringe de Tydskland til Taushed, naar det ikke vil vise sig følgagtigt. Naar man hiinsides Rhinen er i Forlegenhed med at forsvare en eller anden Forholdsregel, saa indklæder man Sagen saaledes, at den behager den ærlige tydske Mikkel. Paa denne Maade har man søgt at læmpe Spørgsmaalet om Krakau, og, for at naae sin Hensigt, har man betjent sig af et Udtryk af Lord Palmerston, der erklærede, at naar Wienertractaten ikke var gieldende ved Weichselen, da var den det heller ikke ved Po og ved Rhinen. Derhos har man skreget over Frankerigs Ærgjerrighed; men vi troe dog, at naar Frankerig er ærgjerrigt, da vil det ingensinde fristes til at anbetroe Lord Palmerston sin Ærgjerrigheds Interesser. Nei, herer hverken Tale om Po eller om Rhinen; thi hverken Østerrig eller Preussen true, ligesaalidet som Frankerig, Europas Uafhængighed. Faren er ved Weichselen, og desaarsag beklage vi, at Østerrig og Preussen have i de sidste Begivenheder beqvemmet sig til at række Rusland, Haanden for at gjøre et yderligere Skridt imod Vesten. Foruden Teutonismen gives der endnu en anden Kjephest for den tydske Politik – nemlig, det Argument, der hid ledes af den revolutionaire Propaganda. Dette Argument, der ofte er blevet anvendt i de sidste 26 Aar, og vi have troet, at det nu var ganske udtømt, men det har dog man det sig op paa det skjønneste for at retfærdiggjøre den polske Fristats Tilintetgjørelse. Tilintetgjørelsen - sige nogle tydske Blade – er intet politisk Spørgsmaal, saaledes som man paastaaer i England og Frankerig; det er en simpel Politiforholdsregel. Den polske Propaganda havde to Arner, – Paris og Krakau. Om London, synes det, vover man ikke at tale. Da man ikke kan virke paa Paris (og det er udentvivl en stor Skade, og derover sørges forfærdelig meget) saa har man virket paa Krakau. Den ved Wienertractaten begrundede europæiske Ligevægt har dermed aldeles Jntet at gjøre. Vi paa vor Side kunde være stærkt fristede til at ansee hele denne Polemik som en Spøg, dog nødes vi til at betragte Sagen fra en mere alvorlig Side. En ny Lære vil skaffe sig Indgang i Europa; - denne Lære troer, at de største Stater (Stormagterne) have Ret til at agere Politi i de mindre Stater; - det er en sørgelig Ulykke bringende Lære for Nationernes Uafhængighed, og det er for os den mindste Kummer, at den allerede ved sit første Skridt var nødsaget til at skride til en neutral, ved Tractater beskyttet Stats Tilintetgjørelse; thi som saadan characteriserer den sig, og Jngen kan fra nu af miskjende den. De store Stater ville for Fremtiden ikke gjøre Erobringer under Navn af Successions rettigheder og paa Grund af Ægteskabstractater; de ville gjøre Erobringer under det hellige Navn af europæisk Orden; de ville agere Politi, og man tør være forsikkret, om, at der efter det nordlige Europas absolutistiske Magters Udsagn stedse vil findes saa stor Frihedet Tydsklands mindre Stater, saa at derved en Politimellemkomst kan motiveres."