Viborger Samler, 1849-04-17
Dampskibene skulde derimod holde dem udenfor Jlden fra Batteriet A, og derfor gaae frem efter den langs Sydkysten af Fjorden stiplede Linie, og med deres forreste Kanoner kaste Bomber mod Batteriet B, men iøvrigt holde sig beredte til, naar Signal blev givet, fra Linieskibet for Hekla og fra Fregatten for Geiser at komme og tage hver sin paa Slæbetoug, ud efter. – Kl. 7 1/2 F. M. holdt jeg af og lob for Mersseilene indefter. Saasnart de fra Batteriet A kunde række Linieskibet, og man fra dette kunde naae Batteriet, begyndte Kanonaden, der vedligeholdtes fra vor Side levende, idet man passerede Batteriet, hvorefter jeg indtog den for mig bestemte Plads, ankrende med Spring i et Varpanker fra Bagbordside, agter og for Daglig Ankeret Fregatten kom ligeledes ned og indtog sin Plads, men kom til at ligge saaledes svaret, at den kun i Begyndelsen af Affairen kunde bruge hele Batteriet fra begge Sider, hvorimod Linieskibet kom til at ligge med Bred sidderne imod begge Batterierne A og B. Skydningen fortsattes derefter meget levende, dog med saadanne Ophold, som vare fornødne for at Krudtrøgen kunde gaae bort, for at mankunde see at sigte godt efter begge Batterierne. Det ved 4 blev snart bragt til Taushed, hvorimod det ved B især rettede sin Jld med Heftighed mod Fregatten, og, uagtet saa stærkt angrebet fra Linieskibet, dog ikke var at bringe til Taushed. Capt. Meyer heiste Signal for Dampskibet "Geiser" at komme til Assistence med at faae Fregattens Agterende saa meget op imod Vinden, at man kunde kaste et Varpanker, men Dampskibet havde neppe stivnet Buxeertouget, for det blev overskudt, jeg saae dette og at Capt. Meyer havde ifinde at lade Dampskibet tage Slæben forfra for at buxere Fregatten ud, hvilken Foranstaltning jeg saameget hellere maatte bifalde, som Capt. Meyer ved Signal havde tilkjendegivet mig, at han behovede Assistance af Folk, for at fortsætte Slaget. Men det var den Dag som om alt Held, hvoraf altid hører Noget til, for at komme vel fra ethvert Angreb, skulde være os berøvet; thi ligesom Capt. Wulff havde faaet Bureer-Touget fra Fregatten fast, saae jeg, at han kastede det los og satte Coursen udefter signaliserende at "Geiser havde faaet sit Maskineri beskadiget, og at denne Skade var saa betydelig, at den ikke kunde repareres uden i Havn. Jeg gav ham derfor Ordre til at trække sig ud af Jlden. – Samtidig med at Gesion" bestræbte sig for at lade sig slæbe ud af "Geiser, og da jeg ved betydelige Troppeansamlinger overalt paa Kysterne var overbeviist om at der Jntet fra vor Side lod sig udrette ved Landgang, og at det var hensigtsløst at vedblive længere med at beskyde Batterierne, heiste jeg Signal for "Hekla" at komme og tage Slæder fra Linieskibet. Til Svar herpaa signaliserede Capitain Aschlund mig at "Heklas" Roer var beskadiget saa at han ikke funde gaae i Jlden. Nu var der intet Andet tilbage end at forsøge paa at varpe Skibet ud, hvilket jeg haabede, i Betragtning af at det nu var ganske Laber-Kulling, nok lod sig udføre, jeg gav Fregatten Ordre dertil og førte et Varp af 21 Kabellængder ud fra Linieskibet. Under dette friskede Kulingen mere og mere op, og fra Fregatten erholdt jeg Signal om at den var ude af Stand til at fortsætte Slaget og ved mundtligt Bud ved en Officier underrettede Capit. Meyer, mig om at hans Takkellage var saa forskudt, at han ikke kunde tænke paa at gaae under Seil, ogsaa udbad han sig Lægehjælp, hvilken blev sendt tilligemed min Styrbords Jolle og 17 Mand til Assistance ved Varpningen. – Det var imidlertid blevet henover Middag, og da det uagtet den ivrigste Anstrengelse dog ikke var lykkedes at demontere mere end den ene Kanon paa Batteriet B., vidste jeg intet bedre Raad for at bringe Skibene ud, end at heise Parlamentairslag, ophøre med Skydningen og seende Lieutn. Ulrich iland med en Skrivelse til den Høistcommanderende med Tilbud om at jeg vilde ophøre med Angrebet paa Batterierne, naar Jlden derfra ophørte, men at jeg i modsat Fald vilde kaste Granater ind i Byen, som jeg hidtil havde skaanet. Dette bevirkede ogsaa at Skydningen, fra Land ophørte henved Kl. 3 Eftermiddag indtil omtrent Kl. 4, da jeg erholdt til Svar, at man ikke fandt sig tilbøielig tilat lade Skibene uændsede trække sig tilbage, om jeg vilde beskyde den aabne By, da vilde dette være en Vandalisme, som maatte falde mig til Last. - J denne Mellemtid varpede Ge sion ud efter, men det luftede saa frisk, at det fremad kun gik langsomt. Siden laae jeg med Linieskibet saaledes, at jeg med Bredsiderne kunde true Batterierne og med Speilkanonerne Byen, med Vinden tvers om Bagbord, saa at jeg, naar jeg med Opoffrelse af Fregatten maatte bringe Linieskibet ud af Jlden, kunde sætte Seil, skyndsomst lette Bagbords Sværanker, og slippe Varpene, slaae Sydover og ved Krydsning arbeide mig udefter. Til Udførelsen af denne Plan maatte jeg skride, da man omtrent Kl. 4 Eftermiddag atter begyndte fra Barteriet B. med gloende Kugler at beskyde Skibene, og jeg indsaae, at der var en desto meere paatrængende Nødvendighed som jeg ved samme Tid opdagede, at man kjørte op med meget Artilleri ved en høi forskandset Bakke over B. og tæt øster ved Pleieanstalten ved D. Jeg lod nu skyde om Styrbord mod Batterierne og Artilleriet, som kjorte op, og fra Speilkanonerne mod Byen, medens jeg paa samme Tid satte Seil til; men jeg havde neppe faaet dette udført og faaet Fart paa Skibet, da der blev aabnet en saa heftig Granatild imod os, at det kun varede nogle Minutter inden alt det løbende Tougværk til Store Mersseilet blev overskudt og Seilet derved kom bak, saa at Skibet ikke meere kunde styres bidevind, men drev og drev alt mere og meere ned mod Landgrunden, hvor det kom til at staae fast paa det Punkt, som i Skizzen er betegnet "Vimpel. – Endnu førend Linieskibet var strandet, saae jeg, at Gesion" strøg sit Flag og Secondlieutenant Michelsen bragte mig øieblikkelig derefter Molding fra Capt Meyer at han havde gjort det, haardt trængt dertil af Nødvendigheden, da han dog ikke længere kunde forsvare sit Skib og hvert Øieblik fik flere og flere Folk dræbte og saarede. – Omtrent 1/2 Time efter at Chr. VIII" var kommen paa Grund og jeg med ingen flere Varpankere – ja selv om jeg havde havt nok saamange – maatte opgive ethvert Haab om at faae Skibet flot, da hvert Skud fra de fjendtlige Batterier traf med gloende Kugler i Skroget og Granater saavel der, som i Takkelagen, hvorved mange Folk bleve dræbte og qvæstede, og da man tillige meldte mig, at der i Vandgangen under begge Røsterne, Stor- og Fokkemasten og paa tre Steder høiere oppe paa Styrbord Side samt nede i Storlasten var udbrudt Jld, som ikke uden ved Hjælp af det hele arbeidsføre Mandskab kunde slukkes, og jeg selv havde overtydet mig om Sandheden af disse forskjellige Meldinger, sammenkaldte jeg Skibets Næstcommanderende Captl. C. Krieger, 3die Commanderende, Captl. Marstrand, og den ved Skandse- og Baks=Kanonerne ansatte Premierl. Wedel Jarlsberg, for at høre deres Betænkning over den Stilling vi vare i med Skibet, og disse Officierer vare samtlige af den Formening, at ethvert Haab om at bjerge Skibet maatte opgives, og at det kun vilde være en hensigtsløs Opoffrelse af mange Menneskeliv at fortsætte Kampen længere, hvorfor de ikke kunde indsee, at der var andet at gjøre, end at overgive sig, og da jeg med dybt bedrøvet og tungt Sind ikke kunde andet end deele deres Mening, gav jeg den sørgelige Befaling at stryge Flaget omtrent Kl. 6 Eftermiddag. – Skydningen fra Land vedvarede endnu nogle Minuter derefter, men omsider hørte den op. Jeg gav Ordre til at aabne Vand Hanerne, for at lade Skibet løbe fuld af Vand og Krudtet at blive kastet overbord, samt alle Mand satte til Trykværket, Sprøitning og Vandlangning for at slukke Jlden overalt. Hermed var det i god regelmæssig og ordentlig Gang, saa at jeg var beroliget i Henseende til, at Jlden ikke skulde faae Over baand, da der omtrent Kl. 6 kom en Baad fra Land med Ordre fra den Høistcommanderende i Eckernførde, Hertugen af Sachen-Coburg Gotha, at Chefen af Skibet skulde øieblikkelig komme i Land og det øvrige Mandskab saa hurtigt som muligt, da man ellers om en halv Time vilde atter beskyde Skibet. Jeg søgte at foreholde det militaire Sendebud, som jeg antager var en Underofficier, at min Forbliven ombord var fornødent for at varetage Jldens Slukning, og at jeg jo kunde sende en Officier til Hertugen med min Sabel som Tegn paa at Skibet var overgivet, og hertil beordrede jeg Secondlieutnant Ulrich at holde sig beredt; men den fjendtlige Ordonnants paastod, at have de meest peremtoriske Ordrer, og at han ikke kunde indgaae paa andre Betingelser, end de mig meddeelte. Jeg talte herom til Capt. Lieutn. C. Krieger, som sagde mig, at han nys havde været overalt omkring hvor Jld var udbrudt, og at han ingen Frygt længere havde for at den jo kunde dæmpes; hvilket saanærsom paa to Steder var lykkedes; anbefalede ham saa at drage Omsorg for at Mandskabet kom iland og gik derpaa den tunge sidste Gang fra mine brave Officierer og Mandskab og fra det Skib jeg havde været stolt af at have commanderet. Ved min Ankomst iland forefandt jeg Hertugens Adjutant, som til Vogns ledsagede mig til Høistsamme, der paa aldeles sømmelig Maade forlangte min Sabel den han dog Dagen efter var saa artig at sende mig tilbage), hvorpaa jeg førtes op i et Værelse i Hotellet, med Befaling, at jeg indtil videre ei turde gaae ud derfra. Jmedens jeg sad der, hørte jeg omtrent Kl. 8 Skydningen atter begynde, som man paa min Forespørgsel om Aarsagen, svarede mig, var efter Gesion, hvis Chef endnu ei var kommen iland; men denne Skydning ophørte snart efter, da pludselig en stor Mængde Skud løsnedes paa eengang og derpaa en stærk Explosion. Det var mig kun altfor tydeligt, at dette var Christian den Ottende", som sprang i Luften, og min eneste Bøn til Gud var nu, at det heraf opstaaede Tab af Menneskeliv maatte være ringe, men jeg maae desto værre beklage at dette i ethvert Fald et stort, hvor stort har jeg indtil det Øieblik jeg nedskriver dette, ikke været istand til at erfare, men to af mine Officierer ere beskjæftigede med at optage en Navneliste over de Overblevne, hvilken Liste det skal være min ivrigste Pligt, at virke til hvad jeg formaaer, saasnart som muligt kan komme til Ministeriets Kundskab. Saa meget er dostoværre altfor vist, at den brave, utrættelige og nidkjære Capitainlieutenant Krieger, Capitainl. Marstrand, Capitain af Landetaten Hob lenberg, Underlæge Jbsen, Cadet Pram, Maanedslin og Bekjendtmand Bøie, Overstyrmand Carl og Overkanoneer Gottfred ere iblandt de Altformange, som have fundet Døden ombord i Skibet; og at Skibslæge Schmith, Secondl. Ulrich og Cadet Wolff ere iblandt dem, der ulykklegen ere komne af Dage efterat de vare reddede iland, hvor de enten ere trufne af de løsgaaede Kanoner, eller ere blevne ihielslagne af Stykker af Vraget, som efter Sigende skal have anrettet stor Ødelæggelse paa den Mængde, der som Tilskuere havde forsamlet sig paa Strandbredden. -