Berlingske Tidende, 1774-02-01
De gyldige og billige Aarsager til vor Glæde, som vi nu vi bekiendtgiøre Dem, lade os let slutte, hvor stor Deres Glæd vil blive. Vi meddele Dem derfor, ærværdige Fædre, samme saa meget hellere, da vi ere overbeviste om, at endog Deres Deeltagelse derudi og Glæde derover meget skal formere vor res. Vore i Christo elskeligste Sønner, Ludwig, den allerchristeligste Konge af Frankerig, og Ferdinand, Konge af begge Sicilierne, og Jerusalem, tilbyde os frievillig, og føre os paa den kierligste Maade ligesom med egen Haand, til igien at tage i Besiddelse vore forrige Bispedommer af Avignon Grævskabet Venaissin, Benevent og Pontecorvo. Med en Beredvillighed og Ædelmodighed, som er større, end nogen Tid en Begierlighed efter timelig Lykkes Tilvext kan have været, overlevere de os igien Kirkens forrige Rettigheder og Districter. Med lige Sindelav og lige stor og om Kierlighed til os har forenet sig med Dem, vor ligeledes i Christo elskeligste Søn Carl, den Catholske Konge af Spanien, hvis Sindelav allerede længe tilforn af mange Prøver var os bekiendt men som nu har givet os de største og overflødigste Beviser paa sin Kierlighed og Tilbøielighed. Vi havde alt længe gjort os det visse Haab, at Religion, Viisdom og billighed skulle bringe disse Hoffer tilbage til dette Skrit, og (at de kan vide den ganske Sammenhæng af vore Tanker) dette var just Aar sagen, hvorfor vi paa vor Side heller slet ikke vilde anholde om disse Landes Tilbagegivelse, fordre dem, eller derom træde i Underhandling med dem. Vi troede, at maatte forbeholde dem alene denne Roes! Deres egen Tilbøielighed, Deres eget fortreffelige Hierte, Deres egen Kierlighed til Fred og inderligste Tilbøielighed til os, skulle heller lede Dem dertil end vore Fordringer og Bønner. Vi lovede os heraf, for Dem, en rigere Høst af Roes og Ære, og for os, en langt større og overflødigere Glæde. Til Lykke hialp vor i Christo elskelige Søn, Ferdinand, Kongelig Jnfant af Spanien, hos Dem meget til at fuldende denne Sag. Vi vare nemlig aldrig saasnart komne i Erfaring om, at han ganske igien havde forlige sig med de allerdurchlautigste Konger, hans Blodsforvandte, at jo saadant strax foraarsagede hos os, som elsker ham saa høit, ikke alene en stor Glæde, men vi bevidnede og disse Hoffer samme i besynderlige Lykønsknings Skrivelser. Af dette vort Forhold erkiendte De tydelig, hvor meget alt det, som angaaer Dem, ligger os paa Hierte, og hvor høit vi elske Fred. Men da denne fortreffeligste og ædelste unge Herre saae vor Glædeover hans Lykke, saa blev hans Hierte, efter hans fortreffelige og taknemmelige Gemytsbeskaffenhed, antændt af en forundringsværdig Jver til at bevise os lige Tieneste. Frivillig og af egen Drift traadde han i Underhandling med sin Beste Fader, Morbroder og Fætter, og anholdt paa det indstændigste hos Dem, at De skulle i Gierningen legge for Dagen Deres Velvillighed og Kierlighed mod os. Vibevidnede ham, da han skrev os dette til, vor største Tak, og Kongerne selv glædede sig meget over hans Edelmodighed og bleve oplivede at samme Jver for os, saa at de nu strax udførte deres saa længe fattede forehavende, at give os Kirkens Eiendomme ganske og i velbeholden Stand igien i Hænder, og offentlig bekiendtgjorde deres fortreffelige Sindelav mod os. Disse Hoffer give os nu altsaa, ved det at de tilbagegive det den Catholske Kirke tilhørende Godser ganske og udi beholden Stand, ligesom det sikkerste Underpandt paa den ubrydeligste Fred og en fælles Eendrægtighed imellem os, og ville ikke alene have ethvert Spor af alle forhen værende Stridigheder ryddet af Veien, men og have os ved en besynderlig Kierligheds faste re og nærmere Baand forbundne med sig. Vi have altsaa Aarsag til, saa meget des mere at glæde os, jo større vor Forbindtlighed er, efter vor Samvittighed at vaage over Kirkens Rettigheder og Lande, at vi kan efterlade vore Efterkommere ganske og uforkrænket, hvad vi have faaet af vore Forfædre. Udi alt dette give os imidlertid disse Regenteres ømmeste Kierlighed og fortreffelige Sindelav den største Anledning til Glade. Hverken i Skatter og Rigdomme, eller i Krigsmagt, men i billige Love og udi Dyden sette de en Regents høieste Roes og hans sande og vedvarende Fortrin. Da troe de først, best at have brugt deres Magt og Anseelse, naar de efterkomme hans Befalinger, hvis godgiørende Haand de have at takkefor en Regents Værdighed, naar de befordre hans Ære, tage Herrens Huus i deres Beskyttelse, og endelig ære og elske i os Christi Billede, hvis Vicarius Vi, skiønt uværdig forestille. Da just denne deres ædelmodige Handling, som indeholder lutter Beviser paa Deres Religion, Retfærdighed, Viisdom og Kierlighed til os, ei har sit Udspring af nogen anden Kilde, end saadant et Sindelar, saa stiger Deres Roes derved saameget desmere, da de tør love sig alles deres Biefald, som ret kiende Dydens og Gudfrygtigheds Værdie. Men hvoriedes skulle nu og vi være sindede mod disse beste Konger, Hvilket Beviis kan vi give dem paa vor Taknemmelighed, som kan være ligt deres os beviste Velvillighed, Vi have sandelig altid vær ret dem med en besynderlig Velvillighed hengivne formedelst deres egne og deres Forfædres besynderlige Fortienester i Henseende til Kirken. De kraftigste Grunde have meget efte bevæget os til at give dem alle Beviser paa en faderlig Ømhed. Udi Værdighed og Magt høre de iblant Kirkens fornemste Sønner. De meest blomstrende Kirkens og troeste Folk ligge i deres Riger og Lande. De holde deres Folk lige saa meget ved deres eget Exempel, som ved Lovene til Hellighed og Religionens Lodighed. Men alle disse fortreflige Exempler paa Gudsfrygt og Visdom ligge i visse Maader allerede i denne ene fortreflige Gierning, som vist (da i Almindelighed alle i høi Grad gode Ting i Verden ere rare) er at agte for des vanskeligere og roesværdigere, jo retfærdigere og uegennyttigere samme er. Ved dette Mindemærke, hvilket de have oprettet deres Gudfrygt og Kierlighed til os, vinder paa en forundringsværdig Maade Kirkens Anseelse, den Ærbødighed som tilkommer den hellige Stoel, og den almindelige Tilbøielighed, til os en mægtig Tilvext, og tillige deres verslige Magt mere Styrke og Fasthed. Thi ingen Magt og intet Rige kan hverken ved Gevalt eller Frygt blive saa fast og bestandig, som naar samme er grundet og befæstet paa Statskunstens sande Grundstøtter, nemlig Religionens Lærdomme og de guddommelige Love, som ved Kirkens Flid og Tieneste ere blebragte Folket. Paa denne Maade sørger de altsaa best for deres egen Magt og Herredømme, naar de paa det nøieste forbinde samme med Religionens og Kirkens Jnteresse. Alle disse os af dem givne Prøver paa deres Sindelav mod os, hvorfor vi ere dem meget forbundne, røre os overmaade meget, og oplive os tillige med en nesten ubeskrivelig Jver af faderlig Ømhed og Kierlighed til dem. Hvad som endnu stærkere opvækker hos os disse Fernemmelser, er at saavel de, hvis besynderlige Flid og Bestræbelser, hine betiene sig af ved de største Statsaffairer, saa og deres Gesandtere ved vor Apostoliske Hoff, have gjort sig meget fortiente af os, da enhver af dem efter sit Hofs Ønsker, og ved deres Fromheds Exempel opmuntret har ladet see mod dem mede til Forsendelse med Posten alene pri- . - Ca synderlig Hengivenhed til den hellige Stoel. Vi bekiende derfor gierne, at vi bære megen Forbindtlighed og Kierlighed til dem, og at derved endog vor Erkiendtlighed mod Kongerne er bleven formeret. Vi hans vel allerede skriftlig aflagt vor største og beste Taksigelse til disse vore elskeligste Sønner, men hvilket bedre Middel kan vi vel finde, for at giøre det endnu fuldkomnere, end naar vi opsende til Himmelen for dem vore inderligste Ønsker, og de Bønner, som i Kirken have den største Kraft, nemlig de om den anddommelige Naades Bevarelse. Lader os derfor flittig anraabe Gud vor Apostoliske Stoels høieste Stifter, og vor Herre Jesum Christum, at han i overflødig Maade vil meddele dem den Løn, som han pleier i dette dødes lige Liv at give de beste og velfortienteste Konger, krone deres forehavender med det beste Udfald og lader deres Riger, Børn og hele Kongelige Huus i lang Tid være velsignet. Men den ne allerhøieste Stifter til alle gode Beslutninger og Handlinger, ved hvem Regentere handthæve Retfærdighed, tilkommer og saa en ævig Tak Thi han har endnu aldrig ophørt at være sin Kirkes Skyts og Beskiermelse, og dersom han endog undertiden Laalake L. S. a Maas. - Aal-Cale saa snimaa den meere agtsom paa sit eget og dens Lemmers Vel, og ivrigere bekymret derfor, saa har han dog igjen altid tilsidst oprettet al staaet Smerte ved Fredens og Møerighedens Sødheder. after den, romengang har bestemt Herrens og Stutterne bittre Priis : 6. rivstuti Stierte ved Fredens og Roelig Han er den, som engang har bestemt Kirker Korn. Aug Holstensk Td. 2 Rd. 3 Mk. Dansk Td. 2 Rd. 2 M. Rd. Mk. Holstensk Hvede Td. 4 Rd. 1 Mk. s.