Viborger Samler, 1843-03-18
Skatkammercantsleren, Goulbourn, har den 7de anmeldt for Politiet i Bowstreet, at han har modtaget en Mængde Trudselsbreve fra en Mand, ved Navn John Dillon, der forlanger af Regjeringen en stor Pengesum, fordi han foregiver at have entret den 15de Febr. 1822. ved den Jrske Kyst, hvor han commanderede Kystvagten, et stort Smuglerskib "Peru kaldet. Vilde Cantsleren ikke forhielpe ham til hans Penge, saa vilde Cantsleren, komme til at deele Drummonds Skjebne. Dillon er arresteret. The Times bemærker hertil, at John Dillon, ikke har entret hiint Skib, der imidlertid ved Dillons Manoeuvre blev tvunget til at løbe ind i Havnen ved Kin sale, hvor Toldvæsenet bemægtigede sig samme. Jgaar Aftes arresteredes en Mand, der med Dampskidet var ankommet fra Hull, og underveis havde yttret at han gik til London for at erholde en Samtale med Sir Robert Peel, til hvem han 6 Gange skriftlig havde henvendt sig uden at erholde noget Svar. Da Dronningen paa Grund af sit Kjøn ikke egnede sig til at beherske et Folk, saa vilde han gjøre Ende paa denne Sag Han synes at være ved Fornuftens fulde Brug, undtagen naar der tales om Premierministeren og Dronningen. Man har fundet hos ham Skrifter deels af religiøst, deels af politiske Jndhold. Mandens Navn er James Stevenson; han er en Skotlænder af Fødsel, 32 Aar gammel, Væver af Profession; han bærer et langt Skjæg og hører tilde Vanvittige, som vor Tid og navnligen England har saa Mange af. Lordmayoren har afhørt Stevenson i Mansionhouse. Af Forhøret erfares, at han i de sidste tre Aar ikke har havt Arbeide; paa Grund af den i den presbyterianske Kirke herskende Uenighed havde han forladt den skotske Kirke, og senere beskæftiget sig med at læse Bibelen og det nye Testamente. Med Peel vilde han tale for at bevæge denne Statsmand til atter at bringe Enighed tilbage i den skotske Kirke, men hvad han vilde sige ham, var ham bunkelt; dog derom vilde han bede ham at ophæve Unionen imellem England og Skotland, og beskytte den sande Kirke. Han tilføiede: Hvad mig og Mine angaaer, da ville vi tjene Herren. - Han er gift, hans Moder vidste, at han vilde begive sig til London. Med en Guinee i Lommen forlod han Skotland. Ogsaa Dronningen havde han villet see for at faae at vide, hvor høi hun var. Med de Ord: "Kone, adlyd Din Mand! vilde han bevise hende, at ingen Qvinde kunde sidde paa Thronen. Et Vidne, Hewitt, der havde gjort Reisen fra Hull med Stevenson, berettede, at St. havde sagt ham, at intet Fruentimmer turde føre Regjeringens Tømmer; Dronningen maatte ombringes, og en Mand sættes paa Thronen. Dette Udsagns Rigtighed, stadfæstede Stevenson senere for Landmayoren. "Ja, udbrød han, jeg har sagt, at naar hun ikke vilde nedlægge Regjeringen, maatte hun gaae til Grunde, (destrøyed), og at den, der myrdede hende, kun udførte Guds Villie, Hewitt erklærede derefter, at St. ogsaa havde talt til ham om at ombringe Sir Rob. Peel, saafremt denne ikke vilde ophæve Unionen. Ogsaa denne Erklæring gjentog Stevenson med de Ord: "Ja, og ikke jeg alene er forpligtet at ombringe Sir Robert Peel; det er enhver Englænders Pligt!" Skibscapitain Hursts Erklæring stemmede overeens med Hewitts Udsagn. Saaledes bevidnede Hurst at St. havde fortalt ham, at det nok skulde lykkes ham at støde paa Dronningen og Sir Robert Peel: "Der gives Folk nok, tilføiede Stevenson, der kunne vise mig dem, og jeg har besluttet ikke at forlade London førend jeg har expederet dem!" (without finishing them.) Uopfordret tilføiede St.: "Ja, det er sandt, jeg vil føre Øxen til Roden af Træet" – Under Forhøret sagde St., at Jngen i Skotland forstod at forklare Bibelen, og at han vilde fremtræde som Bibelfortolker, naar han kom tilbage til Skotland. Da St. atter førtes tilbage til Fængslet, bad han indstændigt om at maatte beholde sin Bibel. Denne Bøn tilstodes ham.