Viborger Samler, 1840-12-07
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Det var den nuværende Conseilspræsident, den alderstegne Marschal Soult, der i de Deputeredes Kammer aabnede Discussionen og Adressen. "Jeg har, sagde han, da jeg bereiste Nabolandet, erholdt den Overbeviisning, at man ikke har villet fornærme Frankerig. Jeg er en gammel Soldat, og troer, at jeg, hvad Æren angaaer, er saa pirrelig som Nogen, og jeg vil ikke i min høie Alder forraade Frankerigs Ære. (Bravo) Men Frankerig er ikke bestæmmet. Man har ønsket dette Riges Medvirkning; man har gjentagne Gang opfordret det; men det har givet et afslaaende Svar Vare de Offre, Krigen kræver, nødvendige, vilde jeg forlange dem af Dem, men de ere ikke nødvendige, og efterat jeg som Kriger i saa mange Aar har tjent mit Føbeland, troer jeg nu som Borger at kunne gavne det, (Bravo) og dette har bestemt mig til, under saa alvorlige Tidsomstændigheder, at overtage den Plads, jeg nu beklæder." Thiers forlanger Ordet. Han erklærer ikke at ville give Statens Hemmeligheder til Priis, kun var det nødvendigt for ham at gaae noget tilbage i Tiden. "Vi havde, vedblev han, ikke været heldige i det belgiske Spørgsmaal (Murren paa høire Side), vi vare ikke heldige i det franske Spørgsmaal. (Vedvarende Murren. Enhver syntes at vente, at vi vilde erholde Opreisning i det orientalske Spørgsmaal. J saa Henseende paaberaaber jeg mig Kammerets tidligere Discussioner, og Jouffroys Beretning om Frankerigs Jnteresser i Orienten."At Venskabet kjølnedes imellem Frankerig og England, udleder han deraf, at Cabinettet af 12te Mai havde modsat sig Lord Palmerstons Forslag om at tvinge Paschaen af Ægypten til den tyrkiske Flaades Udlevering. Da Cabinettet af 1ste Marts tiltraadte Bestyrelsen, var Frankerigs og Englands Politik fuldstændig adskilt. J det orientalske Spørgsmaal heldede England ganske til Ruslands, Preussens og Østerrigs Parti, og Frankerig stod alene. Dette Rige havde paa den meest formelle og positive Maade fordret Ægypten som arvelig Besiddelse og Syrien paa Livstid for Paschaen; det havde endog erklæret, at det hellere ganske vilde adskille sig fra de øvrige Magter, end give efter i dette Punct; men uigjenkaldeligen havde det ikke forpligtet sig. Thiers paastod at Europa, i Underbandlingernes Løb, ikke havde udviist den Aabenhed og Frimodighed, hvorpaa Frankerig bestandig havde givet Beviser, og at navnlig England havde søgt at lægge Hindringer i Veien for en mindelig Overeenskomst. England havde aldrig villet fravige CollectivTractaten af 27de Juli 1839, denne Tractat, som Admiral Roussin havde undertegnet, uden at han dertil saa paastaaer man nu - havde erholdt Fuldmagt. - (Villemain, ingen speciel Fuldmagt.) Det være nu som det vil, saa er det en Sandhed, at denne Tractat har ud halet Underhandlingerne imellem Sultanen og Paschaen, og hindret den Sidstnævnte i at erholde af Sultanen Alt, hvad han kunde fordre... Kammeret havde billiget den af Ministeriet af 12te Mai fulgte Politik. Turde Ministeriet af 1ste Marts forandre den? Det vilde, det kunde Cabinettet ikke. Man tilraaber os nu J have fulgt en Journal-Politik, Jeg svarer: Det var Kamrenes Politik, og dette er min Retfærdiggjørelse. Nei, jeg befrygter ikke, at man vil lægge os Landets Lidelser, til Last; thi vi have fulgt den Politik, som Kammeret og den offentlige Mening have billiget. Man havde, saade Taleren fremdeles, beskyldt ham for at have arbeidet paa et direct Arrangement imellem Sultanen og Paschaen; men han gjendrev den imod ham anførte Beskyldning ved at oplæse flere Depescher til Grev Pontois, i hvilke han (Theers) tilraader Greven ikke at blande sig paa nogen Maade i Afslutningen af et direct Arrangement. Man forekastede ham endvidere, at han ved sin Forblindelse eller ved sine Jllusioner havde unddraget sig fra enhver Overeenskomst; men han kunde beraabe sig paa Depescher, han havde erholdt af Guizot, der havde havde tilskrevet ham, at de fire Magter vare uenige, og at man kunde erholde Syrien som arvelig Besiddelse, eller i det mindste paa Livstid. Senere havde Guizot rigtignok tilmeldt ham, at Conferencerne havde erholdt et nyt Sving siden den tyrkiske Gesandts Ankomst til London, og at man maatte lade sig nøie med Syrien paa Livstid, for ei at udsætte sig for at miste Alt. Han (Thiers) havde troet, at det var farligt, strax at give Slip paa Syrien som arvelig Besiddelse, førend Lord Palmerston havde udtalt et Løfte om at indrømme Syrien paa Livstid; han havde derfor tilskrevet Guizot, at han ikke bestemt skulde indlade sig, førend man havde udforsket Mehemeds Mening, og at han, saafremt man trængte ind paa ham, skulde forlange Betænkningstid. Da man underrettede Mehemed om dette Forslag, blev han meget glad, og sagde til Cochelet, at han, naar han erholdt Syrien, paa Livstid, vilde give Flaaden tilbage og underkaste sig. Nu sendtes Perrier til Paschaen, ikke for at bestyrke ham i den Jdee at tilbagegive Flaaden, men for at gjøre ham opmærksom paa, at han, naar han engang havde forpligtet sig dertil, ikke mere kunde trække sig tilbage. England havde antaget, at Formaalet for denne Mission var at bevirke Afslutningen af et direct Arrangement imellem Paschaen og Sultanen. Jeg er overbeviist om, at dette Skridt ikke har kunne foranledige Julitractatens Afslutning Det kunde vække Mistanke i London, men da Guizot, i det franske Cabinets Navn, forsikkrede, at ingen Tilnærmelse ved Frankerigs Mægling var i Værk, maatte man troe ham. Man maatte troe ham, ei alene paa Grund af hans Characteer, men som Cabinettets Organ. – Men man har søgt et Paaskud til at bryde Alliancen med Frankerig. Man har ledet Forhandlingerne uden Frankerigs Vidende. Jeg anklager ikke det engelske Folk, ikke det engelske Cabinet; jeg anklager kun en eeneste Mand, – Lord Palmerston. Tractatens Afslutning maatte saa meget mere saare Frankerig, som dette Rige netop kort i Forveien med stor Anstrengelse havde udjevnet Englands Strid med Neapel. Altsaa valgte England til at undertegne Tractaten netop det Øieblik, da Frankerig viste det en væsentlig Tjeneste; thi Kongen af Neapel havde fatte den faste Beslutning, at modsætte sig Englands Hensigter. Var Tractatens Afslutning under disse Forhold ikke et saa meget mere oprørende Skridt, Jeg appellerer til Alles Følelser. Traadte Frankerig tilbage, maatte det nedstige fra den høie Rang, det hidtil havde beklædt. Efter længe og grundigen at have raadført mig med mine Colleger, foreslog jeg Kronen at optræde med Kraft, og Værdighed; jeg lagde ikke Dølgsmaal paa den eventuelle Fare, jeg tilstod, at der ikke var stort Haab om at formaae 4 store Magter, der havde deres Ære at forsvare, og der holdt over den, til strax at desavonere denne Tractat." For dennes Skyld strax at begynde Krigen, var umuligt. Man maatte lade Begivenhederne have frit Løb, og søge at erholde en Modification i Tractaten; man maatte ikke ruste sig for at gjøre en intetsigende Demonstration; derved havde man ikke skuffet de klartseende Cabinetter; man maatte ruste sig med Kraft og for Alvor. Cabinettet foreslog Kongen at opstille en Hær af 639,000 Md. og 300,000 Md. mobile Nationalgardere. Han (Thiers) havde anseet alle Landets Hjælpekilder for utilstrækkelige, saa længe Hovedstaden ikke var dækket; han havde desaarsag foreslaaet dens befæstning, ikke af Øientseneri – som man havde beskyldt ham for –men i Bevidstheden om sine Borgerpligter. Kongen afslog Cabinettets Forslag; og dog var Tiden kostbar. Jkke førend April eller Mai næste Aar kunde Rustningerne antages at være endte. Man maatte indtil den Tid formaae Paschaen til at slutte sig til denne Politik, og det er den eneste Forpligtelse, vi have imod ham; thi havde han, da hans Hær endnu ikke var demoraliseret, draget Fordeel af den Rimbus, der omgav ham, og banet sig Vei til Constantinopel, saa havde Jldsluen raset i Europa, saa havde han tvunget Frankerig til at virke ufortøvet. - Men dengang havde han (Th.) ved Walewski givet Mehemed det Raad, at han ikke skulde gaae over Taurus, men indskrænke sig til Syriens Forsvar, dække St. Jean d'Aere og Alexandrien, og henvende sig til Frankerig om Hielp; kunde han paa denne Maade udhale Krigen indtil Foraaret, da vilde Frankerig, i sin fulde Kraft, og rustet til Kamp, underhandle for ham, og sandsynligviis erholde en Modisication i Tractaten. Naar Frankerig da i et værdigt, men beskedent og ikke udfordrende Sprog havde fremstillet for Curopa Alternativet: Modification i Tractaten eller Krig, vilde Enropa ikke have opoffret sin Rolighed for en Deel af Syrien. (Bravo, Bravo.) Thiers meddeelte dernæst de allerede bekjendte Oplysninger og Uenigheden imellem Cabinettet og Kongen, Hertugen af Broglies Mægling og Affattelsen af Noten af 8de Octbr. – "Throntalen, vedblev han, har sagt, at man haaber Freden. Den har ikke sagt nok. Man er vis paa Freden. (Larmende Bevægelse og længe vedholdende Afbrydelse.) Hvorfor havde Cabinettet af 29de Octbr. afløst det forrige Ministerium, Fordi dette nærede den Formening, at Krigen i et vist Tilfælde kunde blive til en Nødvendighed. At det nye Cabinet ikke vil Krigen, beviser Standsningen med Hensyn til Udrustningerne. Vilde Cabinettet, vilde den erfarne Kriger, der staaer i Spidsen for det, lade den kostbare Tid gaae unyttet hen, naar man tænkte paa Krig?". Hvad har," saaledes endte Thiers sin Tale, denne Coalition imod Frankerig at betyde? Den er ikke dannet for at overskride Rhinen Jngen tænker derpaa; men hvorfor da Der ere 3 Magter, der aldrig tilgive Frankerig dets Revolution, ikke fordi de endnu hænge ved de Fordomme, der fremkaldte Pillnitzertractaten, men fordi den ene af Magterne frygter for Jnsurrection i Jtalien, den anden for en Jnsurrection i Polen, og den tredie, den bedstsindede imod Frankerig, for en Jnsurrection i Rhinprovindserne. Derfor grebe de gjerne Leiligheden til at forene sig imod Frankerig. Hvorledes kunde man bortmane Faren? Jkke ved Krig, men ved at vise, at man ikke var bange for Krig. - Men naar det ikke er Frankerigs Hensigt at deeltage i det store Verdensspørgsmaals Afgjørelse, naar det kun, for at tale med Adressen, vil redde sit truede Gebeet, da er rigtignok dets Holdning uden Fare, da er dets Politik retfærdiggjort." (Dupin, i høi. Grad forbittret over Thiers's Udtryk, beskylder ham for et Falsum, i det han (Thiers) havde udrevet dette ene Sted af Adressen, bestiger Tribunen, og søger at nedlyne Alt, hvad der er sagt om Adressen. Han ender imidlertid med den Erklæring, at Commissionen ikke var uvillig til at antage et Amendement, der maaskee vilde vorde foreslaaet i Anledning af hiin Phrase.)