Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-01-11
Adressen fra Slesvigs Borgere, indsendt til Hs. Maj. med talrige Underskr. "Allerdurchlauchtigste, Stormægtigste, Allernaadigste Konge og Hertug, Det er en Trang for os underskrevne Borgere og Indvaanere af Staden Slesvig allerærbødigst at bringe Deres Kongelige Majestæt vor Hylding, og vi kunne derhos ikke dølge de Ønsker og Forhaabninger, som Allerhøist Deres Thronbestigelse saa levende opvækker hos os med Hensyn til Fremtiden. Fortæller Normanden os med tindrende Øine hvor rigt hans fattige Fædreland er blevet, siden Christian gav det et uskatterligt Klenodie, ere vi stolte af vor Landsfyrste. Betragte vide herlige Frugter, som den af Deres Majestæts lykkelige Haand hisset for et fjerde Deel Aarhundrede nedlagte Sæd bærer, des mere levende bliver vor Overbeviisning, at kun en fri Forfatning kan begrunde sandt Folkeheld. Naar vi med glad Forudfølelse høre de ægte landsfaderlige Ord, der gives ingen skjønnere Forening, end den mellem Regjering og Borgere, tvivle vi ikke i fjerneste Maade paa, at Deres Majestæt vil stadfæste og stedse opretholde det gamle Landsfordrag af 1460, hvorved Huset Oldenburg erhvervede den Hertugelige Krone ved Siden af den Kongelige. Et uadskilleligt Baand har i flere Aarhundreder omslynget Slesvig=Holsteen. Ligesom Fyrstehuset ere de høieste Justits= og Administrationsautoriteter fælles, Beboerne af det ene Hertugdømme gjenfinde i det andet deres Fødestavns Sæder, Folkecharakteren er den samme. Hvorledes kunde dette ogsaa være anderledes ved det saa nære Slægtskab, det saa vidt udbredte Blodsforvantskab, Hvor, saaledes som saa ofte hos os, Bedstefaderens Vugge stod i Holsteen og Faderens i Slesvig, og omvendt, der maae Sønnesønnerne nødvendigviis kalde sig Slesvig=Holstenere. Men vor Folkerepræsentation er adskilt, dog ogsaa dette kun foreløbigt. J dens nærværende Skikkelse skyldes den den nys hedenfarne Konge, som ved sin Regjerings tiltrædelse først atter forefandt Hertugdommene udeelte, siden beherskede dem som et Heelt og ikke lod Prælaternes og Ridderskabets samt flere Stæders Bøn om Vedligeholdelse og Bestyrkning af den fælleds Forfatning og ældgamle Forbindelse uopfyldt. Gid Slesvig=Holsteens Stænderforsamling under Deres Majestæts megetlovende Scepter ogsaa maatte forenes! Det er, ligesom det er vore, hele Landets og dets Repræsentanters Ønske. Frederik den Sjette brød Livegenskabets Lænker og nedlagde Spiren til statsborgerlig Frihed ved at begrunde en Stænderinstitution, med det store Fortrin af kun et Kammer og directe Valg. Vel have vore Folkerepræsentanter i Almindelighed for det Første kun en raadgivende, men i Communalanliggender dog afgjørende Stemme. Troede den forevigede Monark end, at Folket for det Første kun i en ringere Grad burde tildeles den politiske Frihed, saa have dog de sidste Aar i den Grad bestyrket 3 stadfæstet Sandsen og Jveren for det almindelige Vel, at Tidens Fylde er kommen. Derfor borger det overalt paa ny vakte politiske Liv blandt Folket, derfor er udtalt saa mangt et indholdsrigt Ord i Stændersalen med en Mænd værdig Frimodighed. Raadgivende Stænder ere egentligt kun Skyggebilleder af de virkelige; de forøge Collegiernes Antal, Folket seer hvor lidet de virke og taber med Tiden al Jnteresse for dem. Derimod yder en Landdag med Ret til at fatte Beslutninger det sikkreste Værn mod det fordærvelige Bureaukrati.