Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-12-20
Hs. Maj. Dronningen yttrede ligeledes i de naadigste Udtryk sin Tak for den Allerhøists, bragte Lykønskning. Redacteur Ove Thomsen henvendte sig derpaa til Hs. Maj. Kongen, for, som Borgerrepræsentanternes Formand, særligen at tolke den Følelse, som disse ønske allerunderdanigst frembaaret for Thronen, med særdeles Hensyn til de Forhold, hvori Odense og dets Borgere i saa lang en Aarrække have nydt den Lykke at staae til den Fyrste, som nu pryder Danmark Throne. Ved Deres Majestæts i Deres aabne. Brev for det hele Folk udtalte Erklæring (sagde Taleren blandt Andet) see vi med tillidsfuld Fortrøstning Begyndelsen til et nyt lykkeligt Tidsrum for vort elskede Fædreland, ei fremkaldt ved voldsomme Rystelser, men ved en velforberedt Fremskriden i Folkets og Landets Udvikling, der sikkrest leder til det ophøiede Maal, som Deres Majestæts klare Blik og rige Erfaring ville betegne Dem som det rette til at udbrede Held og Hæder over Danmark nu og i Fremtid. Herpaa svarede Hs. Majestæt: "Det har været mig en sand Glæde, at jeg altid har været rigtig kjendt og forstaaet af Odenses gode Borgere, og med inderlig Tilfredshed seer jeg et nyt Beviis derpaa i de Yttringer, hvormed De bringer mig disses Lykønskning. De mange glade og kjære Minder fra Deres gode Stad staae indgravede i mit Hjerte, og der – jeg siger Dem det – der ville Odense Borgere, altid finde en varm Talsmand. Siig Deres Medborgere dette, sig dem, hvor kjært det har været mig at høre disse Yttringer af den Kjærlighed og Hengivenhed hvormed de stedse kom mig imøde, og som jeg aldrig skal glemme. Ja visseligen have alle mine gode og trofaste Undersaatter Krav paa min Kjærlighed og Omhu, og jeg skal vise den med den redeligste Villie mod Alle. Bring Deres kjære Medborgere den Hilsen, hvormed jeg her tilsiger dem Alle min kgl. Jndest og Naade." Procurator Søren Hansen henvendte sig endeligen til Hs. M. Dronningen og sagde bl. A.: "Trindt over Danmark Sletter forkynder Sørgeklokken den elskede Landsfaders Bortgang. Borgen som i Hytten er Sorgens Hjem, thi Historien vil vidne, at Retsind og Mildhed hos den Hedengangne, Troskab og Hengivenhed hos Folket var det skjønne Baand, Døden har sønderrevet. Dog Held os Held Fødelandet Forsynet har igjen knyttet det brustne Baand. Retsind og Mildhed, parret med Dyden i al sin Ynde, er atter paa Danmarks Throne. - J mere end 20 Somme vare vi saa lykkelige at see D. M. i vor Midte. Fiona, prydet af Ceres og Flora med Riigdom og Pragt, var aldrig skjønnere end da, i Glandsen af Deres milde Dyder. Mindet derom er bevaret de kommende Slægter. Selv der hvor Lovene og Statsmagten kun lidet eller intet kunne udrette til Folkets Forædling, har D. Ms. Daad bragt Velsignelse. J Armodens Hytte, i det huuslige Livs inderste Helligdom, hvor den Spædes tilkommende Arvedeel i Dydens og Flidens Goder stedse var tvivlsom, og ofte gik til Grunde, befeidet af Trang, af dens Fristelse, Forbrydelse, af det onde Exempel, og hvor Seiren, for den gode Genius over den Onde alt for ofte kun blev et Suk og en Dugdraabe i Øiet, – der har nu en frelsende Engel banet sig Indgang, har vundet Moder=Hjertet, har fjernet Lastens første og farligste Spire, og har ympet Barnets første Viden med Religionens, Dydens og Flidens herlige Billeder. Daglig høre vi nu disse forhen Lassens tidlige Offere, at bringe den Algode sine barnlige Lovsange; vi see dem sikkrede en dydefuld og virksom Fremtid, og vi spore trindt i vort Samfund de spirende ædle Frugter af denne priselige Daad. J denne Erkjendelse ville Communens Foresatte og ikke mindre dens Borgere og Borgerinder med den til Sagens Vigtighed svarende Udvidelse i Flid og Kraft skjænke Asylet deres fulde Opmærksomhed, og stræbe, tillige derved at vidne om sin ærefrygtsfulde Hengivenhed for Deres Majestæt. Denne unge herlige Plante vil under D. Ms. Forsorg udbrede sig og bære gode Frugter i alle Danmarks Stæder, og fra dem alle stulle de barnlige Lovsange, stige til Himlen for Landets Moder, Danmarks ypperste Qvinde. Hs. M. Dronningen takkede paany i de naadigste Udtryk og behagede allernaadigst at give Deputationen det Hverv, foreløbigen at tilsige deres Medborgere, at Hs. Maj. vilde fremdeles vise sin levende Deeltagelse for Asylet i Odense, ved at vedblive som sammes Patronesse.