Viborger Samler, 1837-02-16
En græsk Pige flygtede nylig fra den bekjendte umenneskelige Defterdar-Beis Enkes Huus. Kjed af sin hjerte, og aandløse Frue, havde det arme Barn taget sin Tilflugt til det græske Consulat i Cairo, for der at anraabe og Friheden, der tilkom hende ifølge den europæiske Folkeret og den med Jbrahim afsluttede Tractat. Consulen, Hr. Zambeco, forsikkrede Pigen om sin Beskyttelse, da hun spurgte ham, om hun var sikker hos ham, saasom hun i modsat Tilfælde vilde begive sig under en anden Consuls Beskyttelse. Neppe blev hendes Flugt bekjendt, førend Eierinden henvendte sig til Hr. Zambeco, og denne under Paaskud af indtil videre at bringe hende i sikker Forvaring ved Nilens Bredder, med en mild Mine bød sit Slagtoffer at bestige et Lastdyr og gav hende Consulatets Dragoman til Ledsager, dog ikke for at bringe hende i Sikkerhed, men for atter at overlevere hende til den forbittrede Enke og saaledes til en sikker og grusom Død. Thi neppe vare de komne udenfor Cairos Porte, for Dragomanen tog Veien til Enkens Pallads. Det ulykkelige Slagtoffer, der nu anede den troløse Hensigt, faldt bevidstløs ned af Muuldyret. Den hjerteløse Ledsager, ganske sin Consul værdig, har endnu det Mod, med Magt at bringe hende tilbage paa Dyret, og saaledes bringe hende i Hænderne paa Eunucherne, der efter Aftale kom ham imøde. Hvad kunde nu den Ulykkeliges Lod blive? Hun blev med Læderremmer sønderflænget paa hele Legemet og derpaa i en Sæk kastet i Nilen. Vi ere langt fra at drage en almindelig Slutning af denne Begivenhed, der i Ægypten vakte Forbittrelse hos alle Europæere og Skræk og Sorg hos alle Grækere. Dog maae vi endnu berøre en anden lignende Begivenhed. For nogle Aar siden fattede de græske Slaver i Jbrahim Paschas Pallads den Beslutning, samtlige at undløbe fra dette skjændige Sted og vende tilbage til deres Fædreland, for der at nyde Fædrenearnens Velsignelse og en europæisk Regjerings Beskyttelse. Da de dog ikke vare ganske sikkre paa Udfaldet, saa afsendte de tvende af deres Midte til det ovennævnte Consulat, for at anstille en Prøve. Hr. Zambecomodtog dem temmelig koldt, kastede dem i et mørkt Huul og lod dem lide Mangel paa Alt, saa at de Ulykkelige, næsten ganske oprevne af Elendigheden, anraabte deres Pinner og at levere dem tilbage til deres forrige Opholdsted, Efterat have forudskikket Beretningen om disse Tildragelser, spørge vi Albions høihjertede Folk, der endnu nylig med store Opoffrelser sikkrede Negrene Friheden, spørge vi Frankrigs ædelt stræbende Nation og velvillige Regjering, der først for nogle Aar siden anvendte betydelige Summer til at løskjøbe græske Slaver i disse Lande, spørge vi det retskafne Tydskland, der saae saa mange Draaber Blod af sine ædle Sønner at flyde i Kampen for Grækenlands Uafhængighed, endeligen spørge vi det mægtige Rusland der kappedes med Alle i Bestræbelse for Grækenlands Befrielse, ja vi spørge hele Europa om det skal være den ægyptiske Vicekonges Vasaller alene tilladt, at begaae Forbrydelser mod Folkeretten, om den græske Consul i Ægypten hører til denne Horde eller til de europæiske Magters Repræsentanter, disse Magter, hvis Varighed og Storhed grunde sig paa Ret og Lov. - (Jfølge Efterretninger fra Alexandria af 21de Decbr. som Han. Zeit. meddeler, fremsatte de just tilstedeværende Consuler for England og Rusland strax Reclamationer imod hiin Umenneskelighed. Men Gouverneuren, Habib Effendi, forblev dov; thi Forbrydersken, Defterdarens blodgjerrige Enke, er en Datter af Mehemed Ali.