Corsaren, 1844-08-30
Den nye Trykkefrihedslov. Et Foredrag, holdt for nogle Bønder og Almuesmænd. Dersom Nogen af Jer har en Rettighed eller Frihed, han vil være af med, kan han i denne Tid blive ligesaa nemt af med den, som Smugbrænderierne kunne faae deres Kobberkar afsatte til Generaltoldkammeret. Talefriheden har man gjennem Cancelliraad Wittusen nippet til ligesom en Skovskade til et modent Kirsebær. Men de Folk spise ikke med Fuglenæb, J skulle faae at see, hvor nemt hele Talefriheden glider ned i een Mundfuld. Trykkefriheden er allerede paa Gaflen, og J staae og see derpaa ligesaa forgløse som Manden, der hjalp Tyven med at bære hans eget Gods ned af Trapperne. Og her vil jeg strax i Anledning af denne Lignelse, som kunde blive misforstaaet, bemærke, at de ingenlunde tage Trykkefriheden fra os hemmeligt og uden Ret. De gjøre det med den allerstørste Lovlighed, det er deres Eiendom, ligesom de eie Alt - naar jeg i dette Øieblik har mit Hoved paa, er det blot fordi de ikke have taget det af mig. Nei, jeg bruger blot denne Lignelse for at udtrykke, hvor meget jeg morer mig over Jer, der saa rolig og veltilmode see Trykkefriheden i Fare. J tænke: Hvad kommer det i Grunden os ved, om tre eller fire Karle inde i Kjøbenhavn faae Lov til at skrive eller ei? Det er meget sandt, det gaaer Eder ikke meere an, end det vedkommer Faareflokken, at Ulven dræber Vagthunden - det er jo ikke noget af Faarene, den æder! I troe ikke, at J ere Faarene og Pressen Vagthunden? I mene, at J ere bevogtede godt nok at Underret, Overret, Høiesteret, Cancelli og Konge? Gud, ja, I ere ganske ypperligt bevogtede, det skal jeg være den Sidste til at nægte. Men nu vil jeg blot bede Jer forklare mig følgende Begivenhed: Forleden kommer en Bonde hjem til mig og siger, han vilde gjerne spørge mig om et Raad: Seer De, sagde han, jeg har ført en Proces med Veivæsnet om 60 Rbd. Jeg tabte Sagen ved Underretten; men nu har jeg vundet den ved Overretten. - Det er jo heldigt, min gode Mand! raabte jeg. - Ja, sagde han, heldigt nok; men med Reiser og Alt har Sagen nu kostet mig 90 Rbd.  - See, den Mand var bevogtet baade af Underret, Overret, Cancelli og Konge, og dog maatte han betale 30 Rbd., blot fordi Veivæsnet vilde have 60 Rbd. af ham og ikke kunde faae dem. Et andet Tilfælde, som J formodenlig ofte nok have været Vidner til: En Mand bliver jaget fra sit Fæste, fordi Godseieren har været snildere end han ved Fæstebrevets Affattelse. Jeg siger ikke, at alle Godseiere ere slette Folk eller Dommerne uretfærdige; men der ere uredelige Mænd iblandt dem ligesom i alle de andre Stænder. Huusmanden taber ved Underretten, ved Overretten; han gaaer til Cancelliet, han faaer saagar Audiens hos Kongen - have J nogensinde hørt, at Kongen for saadan en Husmandssags Skyld har afsat nogen Dommer eller gjort Noget for at foreholde Godseieren hans Uret? "J skal faae Eders Ret, Loven skal dømmen, er det Høieste, Kongen tilstaaer. Sagen gaaer til Høiesteret, Husmanden taber; thi det er ikke den strenge juridiske Ret, han her forlangte, det er den sunde Menneskeforstands og Billigheds Ret. Skal jeg endnu tale til Eder om de barbariske Pidskeslag, som Godseieren undertiden opvarter med under Beskyttelse af sin lovlige Huustugtsret? "Men", spørge J nu, "erstatter da Pressen hiin Mand hans 30 Rbd., indsætter den den Anden i hans Fæste og holder den sin Haand for Pidskeslagene paa den tredie?" Nei, det gjør den just ikke; men jeg skal sige Jer, hvad den gjør. Naar den erfarer, at der er gjort en slig Uret, saa tager den fat paa den, der har begaaet Uretten. Det hjælper ikke, at han forskandser sig bag Love og Rescripter, Pressen, trækker ham frem, fremstiller ham for Folket, appellerer til den sunde Menneskeforstand og Billighed, og lader denne dømme i Sagen, og naar den saa slipper ham løs, er han saa slukøret som en vaad Hund. Det see alle de Andre, og de blive bange for at faae lignende Tractement, og ere meget forsigtige med at gjøre Uret. Det er ogsaa skeet, mange Gange skeet, at Pressen har taget feil og paa hiin Maade fremstillet Embedsmænd, Godseiere eller desl., som ikke havde fortjent det. Men hvad Skade er der i det? Den Uskyldige kan forsvare sig. En formuende Mand kan desuden altid forsvare sig. Kan han ikke selv, saa betaler han fordet - der er "Berlingske" og "Aftenbladet". Det er Noget, J ville kunne høre af alle fornuftige Folk, at den meste Gavn, Pressen har gjort i de Aar, den har bestaaet, er beviist Almuen, ved at holde Embedsvilkaarlighed, GodseierHovmod og meget andet Ondt i Tømme. Pressen har været for Jer som Mosis Stav ved det røde Hav: Det Onde har, medens den var udstrakt, holdt sig i tilbørlig Afstand paa begge Sider, og J have vandret i Sikkerhed. Pas nu paa, naar Staven brydes, hvorledes det fra alle Sider vil styrte over Eder! Nu begribe J da, hvorfor jeg, der er Skribent, kunde staae og smile over Jer, da J vare saa rolige og troede, at det kun gik ud over mig og mine Lige. Naar jeg ikke kan skrive om Jer, eller for Jer, kan jeg, om jeg har Lyst, skrive om: andre Ting eller lade aldeles være at skrive: men J kunne ikke efter Forgodtbefindende holde op at være undertrykte - det er netop Ulykken. "Hvad J da skulle gjøre?" - Jh, Vorherre bevare's! J skulle slet Jntet gjøre. Troe J, jeg har staaet her og prædiket Oprør? Jeg har kun ærgret mig over, at J vare saa rolige, og jeg er tilfreds, naar J blot ærgre Jer og ligesom jeg sige: Det er dog forbandet!