Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1807-09-08
Ligesom interessante Bidrag om indenlandske Tildragelser altid ere Udgiveren kjærkomne, saa vil han i nærværende Tidspunkt gjøre sig dobbelt Fornøielse af, at opage i Avisen enhver - vel at mærke! - sand og tillade lig Beretning om en eller anden udmærket Begiinhed, eller patriotiske Handlinger og Opofrelser, som eller ler kunne blive evig skjulte. Vist nok skeer paa denne Maade meget Stort og Skjønt i vort eget Fødeland, hvis Offentlighed vilde virke mange Efterligninger og bære veldædige Frugter. Vel hører man ofte slige Tildragelser alminde. lig omtale men at eftersige dem, uden at have øst Omstændighederne af ægte Kilder, er altid forbunden med flere Vanskeligheder. Jeg vil derfor blive hver den Fædrelandsven høilig forbunden, hvis Stilling sætter ham i Stand til at meddeele mig slige Efterretninger til Afbenyttelse. S. Hempel. Til den danske Soldat. Soldater, hører, Eder, Eder viljeg skildre Danmarks Skjebne, Danmarks Haab. J Kreds omkring mig i Brødre, hører mig i En Flok af Røvere har fæstet Fod paa Sjellands Øe, nær Kongens Hovedstad. Alt ængstes fredelige Bonde der. Det Korn, han strøede ud i Vaarens Tid med Troe paa Gud om en velsignet Høst, det Korn, der lovede ham bag hans Gaard en Rad af gyldne Hæser, det hans Korn nu Fjender høste. Frækt de træde ned Hvad Leen ikke fælder. Over ham, hans hange Kone hans de nogne Børn de lade Jldens Flammer le henved Midnatsstund, mens Søvnen lindrer ham for hver en Taare, han har grædt ved Dag. J kolden Nat, berøvet Ven og Ly han gaaer med Sine, gaaer fra Huus og Hjem. Hans Datter krænke de, den skjønne Mo Hun græder, men de lee ved hendes Graad; hun beder, men de haane hendes Bøn Hun røves Ære, Glæde, Uskyld, Alt. Hans Bolig, som af Jlden tæresej, dog skjændigt plyndres. Hvad han arvet har, den sølvbeslagne Bibel, han modtog af Farfars Haand, det Bæger som han vandt for Flid i Landbrug, Alting ranes bort, forødes paa en Sviir imedens haant de spotte ham, der vider Hænderne og seer fortvivlet ned paa stakkels Børn. Og Eders Konge, Hører, kommer hid! Han har i højen Alder vandret ud, med Suk og som en Flygtning vandret udfra Kongeboligen til anden Egn! Og Frederik, den ædle Kongeson, min, Eders alle Danskes hulde Ven, er udelukt fra Sine sine Børn! af frække Røverhob han udelukkes: Soldater, kommer nogentid den Dag, da Fredrik byder Eder styrte hen til Sjellands Kyst og hevne Ondskabs Vold, da mindes denne Stund og disse Ord! da hvæsser Eders Sværd i Bøn til Gud; da hugger vældigt ned i Bøn til Gud! da styrter Røverne, som fordum J har slaaet Axen og med skarpest Lee! J Himlen boer den Gud, der hevner Vold J Himlen boer den Gud der styrker Dyd! Og det er Vold at røve fremmed Land; og det er Dyd at fælde Røverskarer, Soldater i stort og højt er Eders Kald J værge for den Olding, der da J. var Børn bevogtede saa villigt Eder. J værge for den brave danske Mø, der rækker Eders Broder trofast Haand. J værge Diende ved Moderbarm og Mødrene, der fødte dem med Smerte. J værge Kongens Krone, Kongens Børn, og gamle Danmark, Eders Danmarks Navn. J værge Frederik og hans Maria. Og hvad er Liv, naar Frihed først er tabt, Og hvad er Død, naar den kan kjøbe Frihed? Den Felge haanes, hvor han sniger sig foragtet om. Gaaer han forvoven hen, hvor Drenge legge, nævnes han en Skurk, Og, rører han i Dands ved Møens Haand i hun gyser som naar man har rørt en Død! Hans Fader farer i sin Grav med Sorg! Hans Moder lydt hans Fødselstund forbander, Men, hvor den Tappre vandrer, hilses han Du frelste os det raaber Land og Stad, det klinger højt ved Kruset, som gaaer rundt ogtil Heltens Ros! Det skrives paa hans Gravhøjt, Soldater, frem, Hvor Fredrik kalder, frem! J Liv og Død hans Børn, hans kjekke Børn, Naar Fædrelandets store Time slaaer, i Slag og anske staaer, Hver : for krænket Fred at vinde, r et evigt Minde, Krigs=Sang. for Landeværnet, Kystmilicen og Borgervæbningen, i Svendborg den 31te August 1807. Mel. Til Vaaben see Fjenderne komme. Op Brødre, mod Voldsmænd at stride, Op, griber til Vaaben hver Mand. Ei Haan eller Trudsel vi lide, Ei Fjende ved Dannemarks Strand. Vort Ønske er Freden at nyde, Kuns Britten ved Krig sig vil fryde. Vel, ønsker han Krigen, saa finde han her, i Kun Skjændsel, og Død, af hver Dannemands Sværd, Kast Ploven og Harven tilside, Det gielder for Fædrelands Vel. For Konge, for Arne, vi stride, Os følger vist Seier og Held. Vor elskede Fredrik os byder, At kjæmpe, og modig hver lyder. Til Kampen vi lille at vove en Dyst, Og Sværdet skal hvine mod Fjendernes Bryst, Med Magt vil de Stolte os true, O kjendte de Dannemænds Mod! Da skulde de Voldsmænd snart grue, Som Strømme skal flyde Der Blod. Hvo vilde for elskede Rige, En Fodbred for Fjenden vel vige? Kuns Niddinger true, men Helte de slaae, i Thi glade for Danmark i Kampen vi gaaer, Til Vaaben, til Vaaben, saa lyder, Vor elskede Frederiks Bud. Os Fjenden til Kampen udbyder, Op Brødre! vi stole paa Gud. Han Seier og Held os vil give, Og snart vi vor Fjende bortdrive. Og sildigste Slægt skal velsigne vort Mod, Som Klippen i Stormen urokket vi stod D. Meyer.