Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-02-28
Regjeringen i Canada indskrænker sig ikke til at tage enkelte Dele af Jndtægterne uden Videre i Besiddelse, men den forlanger ogsaa, at de til Regjeringens Udgifter bestemte Summer skulle i Almindelighed tilstaaes uden nøie at angive deres Anvendelse; og desangaaende har nu Assemblyen stredet med den næsten i 12 Aar. Man forlangte ogsaa, at denne skulde bestemme strax for enhver nyankommen Gouverneur hans Lønning for hans hele Embedstid, et Punkt, hvorom de gamle Colonier længe meget levende førte Skrid. Der er ligeledes bleven klaget i Anledning af Besættelsen af Dommer-Embederne, men de anførte Exempler maae være nok her af Listen paa de 92 Besværinger, som Canadas Beboere fremkom med i Aaret 1834. Saaledes kan det ikke forundre, at Assemblyen endelig tog sin Tilflugt til det yderste Middel, nemlig at vægre sig ved at svare Skat. Man har med megen Snildhed gjort sig Umage for at vise, at Kampen i Canada er en Kamp imellem det engelske og det franske Partie, imellem de Utilfredse paa den ene, og de Trohengivne paa den anden Side. Det er rigtignok ganske sandt, at Fleertallet af dem, der stride for Friheden, er af fransk, og Fleertallet af dem, der søge at vedligeholde Misbrugene er af engelsk Herkomst; men Befolkningen i Nedre-Canada er i Alt, med Undtagelse af Sproget og nogle upassende Love, væsentligen engelsk. Man paastaaer, at de engelske Colonister ikke ere behørigen repræsenterede, og at de af fransk Oprindelse have en utilbørlig Andeel i Repræsentationen. Dette er aldeles urigtigt. J 1833 udgjorde hele Nedre-Canadas Befolkning 620,000 Mennesker, hvoraf kun 150,000 vare af engelsk Herkomst. Ved det sidste Valg vare iblandt 88 Medlemmer, hvoraf Assemblyen bestod, 25 Engellændere, altsaa fire mere, end der skulde være efter Forholdet af Folkemængden. Midlerne imod den herskende Utilfredshed ere let at finde, og der behøves Jntet hertil, uden Bestemthed og Redelighed til at ville udføre dem i en omfattende Grad. Det engelske Parlament maa uden Ophold tilstaae begge Canadaerne, saavelsom de andre Colonier en anden Statsforfatning, hvorved det væsentligste Punkt maa være, at det lovgivende Raad til & 3 gjøres valgbart, hvilket allerede længe og lydeligen er begiæret af dem. Kronens Veto burde med Hensyn til Landets store Afstand bruges sparsomt og med Varsomhed. For nærværende Tid kan Gouverneuren, strax negte sin Samstemmen til en Bill, eller lade den beroe paa Kongens Villie, men selv da, naar Gouverneuren har antaget en Bill, kan Statssecretairer, endnu i to Aar undslaae sig for at give sin Stemme til den. Af denne forfærdelige Magt flyder da Jntet uden Usikkerhed, Sinkelse og Misfornøielse, og det var just dette, som foraarsagede de fleste Klager i degamle Colonier. Et andet nødvendigt Skridt er ogsaa, at stille alle Jndtægterne af Colonierne under Assemblyens egen Control. Da Canada tidlig eller sildig alligevel vil tiltrodse sig Magten hertil, saa byder Klogskab ligefrem og med det Gode at tilstaae, hvad man til Slutning ikke kan afslaae. Ligeledes burde den engelske Regjering med Undtagelse af Sporgsmaalet angaaende Krig og Fred ikke blande sig i Colonisternes Anliggender ved deres udvortes Forhold og ved Udnævnelsen af en Gouverneur, fordi den derved let kan anrette Skade. Man maa fremfor Alt være bange for de nordamericanske Fristater, at deres Exempel ikke skal smitte. Saalænge Colonierne besidde mindre offentlig Frihed end deres Naboer, som de uafladelig have for Øine, saa ere de misfornøiede, og det er derfor saameget mere klogt, at føie den i alle deres billige Ønsker, som man veed vist, at Colonisterne, og især Canadierne, ikke have nogen synderlig Lyst til en Forening med de forenede Stater, uagtet det efter deres Stilling maaskee vilde være det Naturligste og Fordeelagtigste for dem. Ligesaa lidet ere de for en Gjenforening med Frankerige. Men istedet for at følge de angivne Forholdsregler har den engelske Regjering veed elendige Udflugter og Opsættelser kun forbittret Gemytterne og ægget dem til større Fordringer. Det Eneste, der er skeet, er at nogle Besværinger ere afhjulpne; men hvorved det da mere lod, som om man gav efter for Nødvendigheden end for Retfærdigheden, især da hine kun seent bleve tilstaaede. Paa samme Maade har man sig ad imod de gamle Colonier. Overalt er Gangen i Striden med Canada liig med den imod hine. Her vilde man ogsaa Førstningen ikke høre Noget og Besvaringer og negtede ganske, at de existerede. Men da Colonisternes Kraft og Fordringer tiltoge, afhialp man nogle ringere Ankeposter, endskjøndt saa seent og saa modstræbende, at man ikke høstede nogen Ta derfor. Colonisternes Klager vedvare allerede siden 25 Aar, og endnu har man ikke gjort Andet, end at en Undersøgelsescommission er hensendt, og denne Commission bestaaer blot af Folk, som aldrig have været før i Canada, og altsaa ikke kunne dømme om de locale Omstændigheder. Man synes derfor kun ville vinde Tid med Commissionen, og Følgen her lader sig af den Aarsag uden Vanskelighed gjette. Fulgte man derimod hine Forholdsregler i af Punkter, vilde begge, baade Engelland og Colonien, vinde. Det Første holdt under Krigen med de forenede Stater i 1811 30,000 Mand LinietroppeCanada, der kostede flere Millioner aarligen, forn de umaadelige Udgifter til Marinen paa SøernLandet. Siden Freden holdes 3000 Mand der, koste i det Mindste 200,000 P.; og hertil maa lægges, hvad der udgives til Flaaden, Dokkerne, usenalerne, og Canalerne imellem de store Søer, hvor medgaae over een Million. Alle disse Udgifter mener man almindeligen i Engelland at skulle erstatderved, at Handelen med Colonierne i en overorde lig Grad beskjæftiger Landets Skibe og Matros skaffer et stort Marked for dets Manufacturvarer en meget passende Afleder for Udvandringerne ders For at opmuntre Handelen med Colonierne lagde i en uhyre Afgift paa det nordlige Europas Ko- og Tømmer, fornemmelig det sidste, og har der næsten undertrykket Handelen til denne Egn. Aaret 1800 begyndte denne Politik, og erho sin fuldkomne Fuldendelse i 1813. Men all vel beløb Udførselen af engelske Producter og Marfacturer i 1817, skjøndt under et saa begunstiget En stem, sig kun til 1,513,317 P., og i 1830 han den aldeles ikke tiltaget i Forhold til Folkemængde, Formerelse, da den ikke steeg høiere end til 1,837, Men paa samme Tid havde Handelen med nordlige Europa, som man opoffrede for denne i bildte Fordeel med Colonierne, meget betydeligen taget. J Aaret 1817 udgjorde Udførselen af enge Producter og Manufacturer til Rusland, Preus Sverrig og Norge 3,905,730 P.; men 1830 den falden til 1,890,688 Pf., altsaa mere end 2 lioner. Hermed er tillige godtgjort, at Landet J vinder i Forhold ved Matrosernes Beskjæftigelse Farten til America; thi hvad det vinder ved at selsætte dem hermed, mister det igjen ved Opgive af den anden Fart. – Udvandringen til America heller ikke at anføre som nogen Grund, hvorfor skulde vedblive med hiint System imod Colonier thi saalænge Engelland har for mange og Canada faa Beboere, ville Udvandringerne ganske sikkert i blive, og maaskee med mindre Bekostning for Mod landet. Der gives forresten endnu flere Tab ved dette faColonialsystem for Engelland. Alt her indført Beningstræ, det raa Material for nogle af de vigtiManufacturer, og Kornet er ifølge denne Politik, vet dyrt og slet. Alene Forskjellen paa Tolden af baltiske og det canadiske Tømmer beløber sig efter Beregning fra Skatkammeret selv til omtrent 1 1/2 Mil son om Aaret. Dette Tab forøges endnu paa andre Naader for Nationen, saa at det ikke let kan anslaaes lingere end til to Millioner aarligen. Men Colo nerne tabe ogsaa, thi de maae undvære den meget bordeelagtige Handel, som de kunde føre med deres Naboer, de forenede Stater, hvilken nu Størstedelen, kun drives hemmeligen eller ved Smuglerie. Til Slutning er her endnu at tilføie. Saaledes, som de nyere Nationers Colonier ere styrede, have de mere skadet, end gavnet Moderlandet, og for saavidt Colonialhandelens System følges, have de snarere standset end befordret Handelen, efterdi Capitalerne ere blevne ledte paa en mindre fordeelagtig Vei, end de ellers ville være komne paa. En Colonie er at betragte som Overdragelsen af en Deel af Moderlandets Arbeide og Formue til fjerne Egne for at vinde Producter, hvilke man haaber der at kunne erholde med Fordeel. Spørgsmaalet ved Coloniers Anlæggise afhænger altsaa alene af, om man ved saadanne lettere end paa anden Maade kan forskaffe sig disse Producter. Synder man imod denne almindelige Regel, da ere Colonierne til Skade for dem, som anlægge dem.