Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-07-14
Admiral Sir Pultene, Malcolm er afseilet med Orlogskibet Donegal og to Corvetter i østlig Retning, man troer til Antwerpen. Kong Leopold forventes til denne Stad for at undersøge Fæstningsværkernes Beskaffenhed foran den; al Communication imellem Staden og Castellet skal være afskaaren fra Belgisk Side. – J det Engelske Overhuus har Marqvien af Londonderry bragt de udenlandske Anliggender paa Bane, fordi det maae være saare vigtige Omstændigheder, som kunne foranledige Ministeriet til at afsende en overordentlig Mission til St. Petersborg, og at Lord Geheime-Seglbevareren, Premierministerens Svigersøn, Lord Durham, er bleven udvalgt til at udføre den; han haabede dog at ikke nogle ubetænksomme Yttringer i Underhuset imod den Russiske Monark havde havt Jndflydelse derpaa, og han ønskede at Missionen til den store Keiser maatte have til Formaal at mildne det ubehagelige Jndtryk, som derved maatte være blevet frembragt. Han bemærkede, at Sessionen var snart forbi og dog var der ikke giort Huset nogen Communication om de udenlandske Anliggender. Han spurgte den ædle Greve Grey, om at der var nogen Udsigt til at den Belgiske Qvæstion kunde snart blive afgjort, om Kongen af Holland havde føiet sig i de andre Magters Beslutning, eller om hans Samtykke kan med nogen Sandsynlighed forventes, Vilde den ædle Greve ikke besvare dette Spørgsmaal, saa maatte han see Anledningen til denne Mission til St. Petersborg i de nye Forviklinger af den Belgiske Qvæstion, hvorpaa Freden i Europa beroer. Han bevidnede tilsidst sin Beundring over det Mod og den Siælens Høihed, hvormed Kongen af Holland havde modsat sig alle Trudsler og Jndgreb i hans Rettigheder. - Greve Grey svarede, at han var ikke forberedet til at replicere paa disse Qvæstioner. Angaaende Missionen til St. Petersborg kunde han kun sige, at der vare indtrufne saa vigtige Omstændigheder, at Ministerne havde holdet dette Skridt for nødvendigt. Saa lidet som det end syntes ham passende at underkaste Yttringerne i det andet Huus en Critik, saa kom det ham dog ganske tilpas at finde en Anledning til at retfærdigiøre Regieringen for enkelte Personers Yttringer. Han var bestemt af den Mening, at man burde iagttage en vis Agtelse mod udenlandske Monarker. Han beklagede og misbilligede paa det alvorligste et Sprog, som allene kunde tiene til at fortørne de udenlandske Magter, som ikke kunde forenes med Parlamentets Værdighed, som skader Landets Jnteresse, giør det vanskeligt at hæve de Difficulteter, som finde Sted og fremkalde nye. Saalænge den Belgiske Qvæstion er afgjort er vist nok Freden i Europa meere eller mindre udsat for Fare, og giennemtrængt af denne Følelse har Hs. Majestæts Regiering fra Begyndelsen af ikke havt noget alvorligere Formaal end hurtigt at bevirke at denne Sag blev afgjort paa en tilfredsstillende Maade. Han beklagede, at han ikke for Øieblikket kunde anmelde, at Underhandlingerne havde tilveiebragt en saadan Afslutning og sagde han længtes efter det Tidspunkt, da han kunde begive sig til Huset med en saadan Anmeldelse. Med Hensyn til det Standpunkt, hvorpaa Underhandlingerne for nærværende Tid staae, holdt han det hverken for at være passende eller pligtmæssigt at sige meere (Hør, Hør,). Han vilde ikke giøre nogen bemærkning over den Beundring, hvormed den forrige Taler havde udeladt sig om Hs. Nederlandske Majestæt; men han begreb ikke, hvorledes Taleren, som dog er en Ven af Freden, kunde uden at kiende Sagens Sammenhæng, tillægge alle Deeltagerne i Conferencen Uret og give Holland eene Ret. - Hertugen af Wellington bevidnede sin Glæde over den Misbilligelse, hvormed den ædle Greve havde udladt sig om de bemærkninger, som man i det andet Huus havde gjort om den Russiske Keiser. Han ønskede kun, at han var gaaet et Skridt videre og havde selv yttret sin Mening om beskyldningerne mod denne ophøiede Person; thi han følte sig fuldkomment overbeviist om, at Hs. Keiserl. Maj. havde opfyldt enhver Artikel af de Tractater, hvortil han havde forpligtet sig, saavidt det var ham (Hertugen) bekiendt. – Man vil see af forestaaende Debatte, at en mærkværdig Vished er fremgaaet af denne store politiske Uvished, ogsaa er det vanskeligt at troe, at Cabinettet i Haag skulde beblive at opponere med saa stor Standhaftighed, naar det ikke kunde stole paa et Rygstod, traf det derfor tillige ind, at Forholdene i Algier, Grækenland og Syrien, især disse sidste toge en uventet Vending, saa var det altid mueligt, at Krigsluen kunde af saamange Gnister paa engang slaae op over hele Europa. Man hører dog fra Wien, at et definitiv Arrangement skal være truffet med Porten og Grækenlands Grændser, og man hører, at den Russiske Keiser har forbudt Cheferne for hans Krigskibe i Archipelet, og overhovedet alle Russiske Skibe, i mindste Maade, at assistere Rebellen Paschaen af Ægypten, ogsaa er den Russiske Generalconsul i Alexandria rappelleret. Ubehagelig er den Efterretning, at der har atter viist sig et betydeligt Deficit i de Engelske Financer; Lord Altorph har selv sagt i Underhuset, at det vil vel ikke overstige 141500000 Pd. St., det nærværende Financeaar skal dog have indbragt 2,661,848 Pd. St. mindre end det forrige.