Aalborg Stiftstidende, 1843-04-11
Udlandet. Det franske Ministerium har hos Kammeret andraget paa en Credit af 21 Millioner Franes til en Jernbanes Anlæg til Calais og Dunquerque og 32 Mill. for en Jern dane fra Avignon til Marseille. Saasnart Kamrene have bevilget de fornødne Fonds, vil Anlæget af de tvende Linier, der skulle udgjøre Nordbanen, tage sin Begyndelse. Den første af disse gaaer fra Paris over Amiens og Arras til Douai, hvor den deler sig i tvende Sidelinier over Lille og Valenciennes til Belgien og den anden imellem Douai og Lille til Calais og Dunquerque. Franske og engelske Capitalister have afsluttet med Ministeriet om disse Baners Anlæg. Compagniet høster i 40 Aar Jndtægten af Banen, som efter dette Tidsrums Forløb kan kjøbes af Regjeringen. De spanske Qviksølvminer ved Almaden ere tilslaaede Huset Rothschild for 81 1/2 Piastre pr. Centner paa 4 Aar. En stor Mængde Concurrenter, saavel fra Spanien som Udlandet, havde meldt sig til denne Entreprise. – Man betegner Jnfanten Don Francisco de Paula, der ventes til Madrid, som Præsident i det nye Ministerium. J det engelske Underhuus har Lord Ashley indbragsit allerede for længere Tid siden bebudede Andragende om Ophævelse af den fordærvelige Opiumhandel i China, der havde virket saa forstyrrende paa Forholdet imellem Chineserne og England og endnu bestandigt opkogte Hadet imod Englænderne, der, som en fransk Journal nylig havde yttret, søgte at paatrænge dem sine Gifteiller, hvorved der bragtes Sygdom og Svækkelse blandt Millioner af Mennesker, Vistnok - vedblev Taleren – have vi Skinnet af Magt og Majestæt for os; med den ene Arm hvilende mod Vest og den anden i Ost, træde vi kun altfor hyppigt enhver moralsk og religiøs Pligt under Fødder. Men jeg tilstaaer – maaskee Faa ere af min Mening –, at, naar vor Politik vore Handlinger, vore Vaaben og vor aandige Overvægt over andre Nationer skulle slaae ind paa den samme Ve som hidtil i China, naar Alt, hvad vi besidde, skal anvendes til Menneskeslægtens Fordærv og ikke til dens Bedste, da vilde jeg meget hellere ønske, at vi maatte blive trængte tilbage indenfor vore hjemlige Dyders Skranke og nedstige i Tredierang-Magters Række. Det er min hellige Overbeviisning, der taler disse Ord. Men jeg troer at det endnu staaer i vor Magt, selv paa Seirens Høide at slaae ind paa en retfærdig og høihjertet Vei. Endnu staaer det os, som jeg tillidsfuldt troer, frit, at gjennemvandre en velsignelsesrig og hæderlig Løbebane, naar vi nemlig hellige vor Kraft og de rige Midler, der ere os anbetroede, til det store Maal for al menneskelig Tilværelse: Guds Ære i det Høie og Fred iblandt Menneskenes Børn!" Hr. Brotherton understøttede Andragendet og erklærede, at han ganske var af samme Mening som den berømte For, at hvad der er moralsk uret, aldrig kan være politisk Ret. Han kunde ikke indsee, med hvad Ret det ostindiske Compagnie, kun for at forskaffe sig en aarlig Jndtægt af 1,200,000 Pd. Sterling, kunde oversvømme China med et Product, der bragte Sygdom, Forbrydelse og Elendighed udover Landets Jndbyggere. Hr. Baring ansaae Lord Ashleys Skildring for overdreven og Opiumhandelens allerede tidligere forsøgte Afskaffelse for umulig, da Opium var en Livsfornødenhed for Mahomedaneren, som denne for enhver Priis maatte anskaffe sig. Desuden vilde der ogsaa, hvis man kunde faae Opiumhandelen undertrykket, blive andre Substantser tilbage, der tildeels vare endnu skadeligere, end Opium, navnlig Saften af Hampeplanten. Det, der gjorde Opiumshandelen meest forhadt, var Smughandelen, og det eneste Middel til at undertrykke denne og alle de heraf fremgaaende Onder var, naar Keiseren af China vilde erklære Opiumhandelen for tilladt imod en moderat Told, og tilføiede Hr. Baring, man har ingen Grund til at antage, at de nu underveis værende Depescher fra China ikke skulde indeholde en saadan Underretning." Sir George Staunton, som har reist igjennem China, erklærede, at Opiumhandelen var bleven den bedre Deel af Chineserne saa forhadt, at man ikke antog, at Keiseren vilde kunne blive en Maaned paa sin Throne, naar han tilsteder denne Handel. Taleren kunde ogsaa for sin Deel kun i Opiumhandelens Vedvaren see en Aarsag til ny Ufred imellem England og China og han haabede derfor, at Andrageren lige saa lidet vilde trættes i sine Bestræbelser som den ædle Wilberfore, der ligeledes under de ugunstigste Omstændigheder begyndte at arbeide paa Slavehandelens Undertrykkelse og dog ved sin Udholdenhed har faaet denne Umenneskelighed udryddet, idetmindste i de engelske Colonier. Capitain Layard forsvarede ligeledes Andragendet og bestred, at Opium var bleven til nogen Livs fornødenhed i China idet man i hele Riget maaskee i det Høieste talte 2 Millioner Opiumnydere blandt 300 Millioner Jndbyggere. Flere Talere lode sig høre for og imod; dog var Sagen endnu ei kommen til Afstemning og man meente, at Debatten vilde blive udsat.