Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-11-25
Stænderforsamlingen i Viborg. J Mødet den 18de Novbr. oplæste Justitsraad With et Andragende fra 128 Bønder i Skanderborg Amt ang, at der maa træffes Foranstaltninger mod Recruternes Mishandling af Officierer og Underofficierer i Exerceertiden og i Garnisonstjenesten. Andragendet lyder bl. A. saaledes : Skjøndt vi mere end nogen anden Stand maa længes efter Jndførelsen af den som retfærdig erkjendte almindelige Værnepligt, ville vi dog med Taalmodighed oppebie saadan, i Tillid til vor Konges Viisdom og Retfærdighed. Men Byrden, som vi nu bære alene, er nærved at blive utaalelig, naar vore som Soldater stillede Sønner, Brødre eller Slægtninge behandles saaledes, som de kun altfor ofte blive det Oprørende for vor Følelse er det, naar den danske Bonde skal prygles, stodes og mishandles af sin danske Medborger: Officier eller Underofficeer, og naar vi høre Officierer sige, at uden Prygl bliver Bonden ikke god Soldat, da maa vi reise os herimod. Vore Konger have gjort Bondestanden fri, have ført os til Oplysning, have hævet os til at tage Deel i Styrelsen af vore communale Anliggender, og til i Folkeraadet at have Sæde og Stemme lige med enhver anden Stand, i Danmark, men vor Stand bliver vanæret, saalænge den ikke er sikkret for slig Behandling under den militaire Tieneste, en Behandling der strider mod Regjeringens Villie og spotter dens Foranstaltninger til at hæve vor Stand til den rette borgerlige Agtelse. Man sige ikke, at vor Klage er ubetimelig. Den er desværre tilfulde betimelig! Vi, de Lidendes Slægt og Standsfæller, vi, som have Kjendsgierningerne for os i det, som forefalder i en Garnison i vor Nærhed – vi vide og erklære, at den Behandling, som vi klage over, finder meget hyppigt Sted. – Den danske Bonde lyder sin Konges Bud, og lader sin Søn drage hen, naar han fordres som Soldat; thi han veed, Soldatens Mishandling er mod Kongens Villie, og revses, naar det bliver Majestæten vitterligt; men naar han tager Afskeed med sit Barn, kan han ikke tilintetgjøre sin ved mange Kjendsgierninger nærede Frygt, atter at maatte modtage ham som en Krøbling, med ødelagt Helbred. Vore Brødre trindtom i hele Landet, saavelsom oplyste Mænd i alle Stænder, deele denne vor Anskuelse, og derfor henvende vi os med al Ærbødighed, men ogsaa med Tillid, til den høitærede, retsindige og fædrelands kjærlige Forsamling af Stænderdeputerede for Nørrejylland, med Begjæring, at den vil tage denne, med Hensyn til den danske Bondes Stemning og Stilling saa vigtige Sag under Overveielse, og indgaae derom med en allerund, Petition til Hs. M. Kongen." Efter at have oplæst dette Andragende, tilføiede Justitsraad With, at han selv, paa en Reise gjennem Aarhuus i forrige Sommer, havde været Vidne til, at slig Mishandling fandt Sted paa Exerceerpladsen der, idet han i mindre end eet Qvarteer havde seet uddeele tre dygtige Lussinger (hver best. af 11 a 12 Slag med den flade Klinge) til en Recrut, der skulde lære at ride, ledsagede med mange Skjældsord. Over Behandlingen af de Soldater, der staae ved Bataillonerne i Fredericia - tilføiede han - klages der ikke, den skal være god, og Andragendet rammer ikke de derværende militaire Superieurer; men over Behandlingen af de Militaire i andre Byer er det, at der klages, og navnligen skal det i dette Aar være gaaet slemt til i Aarhuus." – Derpaa reiste sig Gaardeier Ostenfeldt og sagde: "Jeg har ikke personlig været Vidne dertil, men det er mig sagt fra en paalidelig Haand, at der iaar er skeet forskrækkelig Mishandling af Recruterne i Aarhuus. I Gaarden hos en Kjøbmand, hos hvem Regimentet har en Stald, blev der, efter hvad der er meddeelt mig, opstillet 3 a 4 Recruter, som der skulde have været gjennembankede, hvis ikke Kjøbmanden var kommen til, og havde erklæret, at han ikke tillod, at slige Scener foregik i hans Gaard. – Herimod tog Ritmester Friis til Gjenmæle saaledes: "Jeg finder, at det dog vilde være en stor Uskik, hvis man tillod sig her i Stænderforsamlingen at fornærme fraværende Personer. Regimentet i Aarhuus, mener jeg, maa føle sig i høieste Maade krænket ved de Yttringer, som her idag ere faldne. Jeg er nøie knyttet til dette Regiment, og maa derfor tale dets Sag. Det er vistnok et almindeligt Ønske imellem de fleste af Regimentets Officierer, at corporlig Revselse kan undlades, og navnlig veed jeg, at dette er den Høistcommanderendes Ønske; men hans Øie kan ikke naae overalt. Jeg maa, naar det her i Forsamlingen udtales, at Soldaterne ved Regimentet ere blevne mishandlede, drage dette i Tvivl, og jeg mener, at der maa kunne fordres Beviser for en saadan Beskyldning. Det er et stærkt Udtryk at sige, at Mishandling har fundet Sted. Det er ofte forekommet mig oprørende, at see Andre modtage en corporlig Straf, fordi jeg ikke vidste, hvad der havde foranlediget den; men jeg har selv været Officier i mange Aar, og jeg veed, hvorledes der ofte hører den største Taalmodighed til ikke at give en Correction, naar man dertil er berettiget. At Krigsartiklerne omarbeides saaledes, at al corporlig Straf afskaffes, derimod kan jeg Jntet have at erindre, og det er vistnok passende efter vor Tid; men saalænge en Officier er berettiget til at give en corporlig Revseelse, kan Correctionen ei kaldes Mishandling; den bliver det først naar Retten overskrides." – Herpaa giensvarte Justitsraad With, at hvad han havde fortalt, havde han selv seet, og at han vilde staae til Ansvar for sine Ord. – "Ogsaa jeg - sagde Exam. juris Worm - har hørt af flere paalidelige Mænd, at de hjemkomne Soldater i Aar have klaget over, at de ere blevne haardt behandlede i Exerceertiden." – Kammerj. Capt. Lüttichau erklærede i Anledn. af Withs Yttring: "at Soldaterne blive pryglede fordærvet, og ang. det som anføres i det indkomne Andragende: at de Værnepligtige komme som Krøblinger tilbage til deres Hjem, at der ikke er ham, fra al den Tid han har tjent i An meen, noget saadant Tilfælde bekjendt, hvorfor han hverken troede dette, eller de Mishandlinger, der skulle finde Sted ved Recruternes Dressering, hvorhos han beklagede, at en Deputeret havde fremsat en saadan Yttring, om hvis Paalidelighed der dog vel nok kunde være Tvivl." Gjøres det fornødent svarte With - kan jeg fore Thingsvidne til Oplysning om hvad jeg har sagt. - Cancelliraad Jngerslev fandt det besynderligt, at han, skjøndt Exerceerskolen ligger paa hans Grund, ikke havde erfaret Noget om et saadant Factum. "Det vilde være interessant - tilføiede han – at vide, om den Tugtelse, som With havde omtalt, er bleven udøvet af Exerceerskolens Forstander eller af en Subaltern, og om den er hengaaet upaatalt." – Hertil yttrede Præsidenten, at det efter hans Formening ikke vilde være ganske passende, her at gaae i en saadan Detail, at man skulde udpege nogen enkelt Person; hvilket ogsaa Justitsr. With antog, idet han erklærte, at han ikke gjerne vilde indlade sig derpaa, saalænge han ikke bestemtere dertil opfordredes. – Oberst Brock forsikkrede, at i den By hvor han boer, havde han aldrig hørt nogen Klage i den omhandlede Henseende, og at det endogsaa var ham bekjendt, at en Recrut, efter at have gjennemgaaet Exerceerskolen, havde sagt til en paalidelig Mand, at han ikke for 300 vilde undvære den Underviisning, han der havde nydt. "Det er svært – sagde han – at kaste en saadan Beskyldning paa en heel Stand, der hidtil har været roest for sin Humanitet." – Kammerj. Lüttichau meente, at Grunden til, at der i den senere Tid hørtes endeel Klager i saa Henseende, var maaskee den, at der er gaaet flere Aar, i hvilke der ikke har været nogen Exerceertid, saa at Frifolkene, der saalænge ikke havde været indkaldte, muligt vare blevne noget uvante til Tjenesten. Desuden vare baade Officerer og Folk, ifølge den nye Militairorganisation, tildeels omflyttede fra et Regiment eller Escadron til en anden, hvisaarsag der havde manglet det gjensidige Kiendskab mellem Over- og Underordnede, der saameget letter Tjenesten." Men Sognefoged Jacobsen viste, at det var for som nu, thi ogsaa han havde som hjælpende Søn været paa Exerceerskolen, hvor der ogsaa havde vanket Prygl, saa han derom kunde tale af Erfaring. – Efter lang Discussion bestemtes nedsat en Comitee, hvortil valgtes Justitsraad With, Gaardmand Ole Kirk og Ritmester Friis. Handels-Efterretninger. Til Christiania var d. 17de de, ankommet et dansk Fartøi med 700 Tdr. Kartofler, som strax vare solgte der for 4 Ort. 12 s. pr. Tde.