Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-09-13
Da Festen om Formiddagen Kl. 9 var aabnet med Kanonskud, sluttede de Ankomne sig i en ordnet Række og begave sig med Musiken og Festcomiteen i Spidsen, op paa Bakken, hvor Grundtvigs Sang "Danmark derligst Vang og Vænge, blev afsungen. Derefter holdt Comiteens Formand, Pastor Mørch Hansen, et længere Foredrag om Folkefestens Betydning, som blev hørt med spændt Opmærksomhed og levende Deeltagelse, og hvilket vi i næste Nr. udførlig skulle meddele. Nu blev Grundtvigs Sang "Modersmaalet afsungen, hvorpaa øbmand Bættern fra Saxkjøbing foredrog H. Hertz's skjønne Digt "Slaget paa Rheden" og udbragte et Hurra for de danske Sømænd. Efterat hertil Øhlenschlægers Fædrelandssang "Der er et yndigt Land, var afsungen, holdt Pastor C. F. Hansen fra Ønslev en Tale om Glæden, og ønskede, at denne Dag maatte bringe alle de Tilstedeværende en sand og varig Glæde. Efter et Ophold af en halv Time samledes den stedse voxende Mængde atter om Talerstolen. Hans Olesen fra Sæddinge talte om den uafhængige Presses Vilkaar og Virksomhed, og opfordrede navnlig Bondestanden, til at understøtte, holde og læse de Blade, som med Mod og Sandhedskjærlighed forfægte Folkets og Frihedens Sag; da Fr. Barfods Sang Og nu en Skaal for det frie Ord, var afsungen, gjentog han det sidste Vers og udbragte et Hurra for det frie og friske Ord. Redacteur Jørgensen greb Leiligheden til at minde om en Mand, som havde lidt og kunde siges at være død fordet frie Ord, om Peter Andreas Heiberg, og foredrog Normanden Munks smukke og kraftfulde Digt i Anledning af denne Mands Død, hvorpaa han udbragte et Hurra for de i Sandhed frie Mænd, som først frigjøre sig selv for Lidenskaber og Fordomme, og dernæst ved Tale, Skrift og Daad ærligt kæmpe for Friheden. Hertil blev Steen Blichers Sang "Danmark, Fostermoder kjære!" afsungen. - Nu talte Magister Lindberg fra Taaderup og yttrede, at de, som talte om Frihed og selv vilde nyde Frihed, først skulde tænke paa at frigjøre dem, der vare meest forknede, de smaa Børn, som nu blive drevne i Skole, og piinte og plagede ved at lære hvad de hverken have Gavn eller Glæde af, ved at catechiseres op og ned i Balles Lærebog, og hvilke smaa Staklers Skuldre ikke ere brede nok til at bære Alt, hvad der af den Slags læsses paa dem osv., hvorpaa han foreslog et Hurra for en fri, folkelig Skole. Denne Tale blev ikke ledsaget med det uddeelte bifald, som blev alle Dagens øvrige Talere til Deel, dog vare de lydelige Mishagsyttringer blandede med enkelte Hurraraab, som vel meere gjaldt Slutningsønsket end Motiveringen.) – Efterat Grundtvigs Sang om Oplysning var *) Red. troer ogsaa, at det havde været bedre, om Hr. Magisterens Ord netop paa dette Sted vare blevne usagte. Det er vel meget glædeligt at erfare, at Talen ingen Skade gjorde i Almindelighed, da de fleste Bønder allerede paa Festpladsen, gave deres Uenighed med Taleren tilkjende, og at Oplysningen i deres Stand nu er saa stor, Lysten til Kundskaber og Dannelse saa rodfæstet, at selv den Ringeste, naar han forresten er et christeligt og moralsk Menneske, har Agtelse herfor og skyer Vankundighed og Mørke. Men paa en Folkefest at tale imod de mange af vor Regjering saa viseligen og med saa stor og synlig Kjærlighed til Almuens Skoleunderviisning trufne Foranstaltninger, hvad der netop er en af vore lyseste Sider og som maa forsone os med mange mørke, ermeget uforsigtigt, da der endnu ere Mange, som ynde Hr. Magisterens frie Skole, og som helst ville, at deres Børn hverken lære at læse eller skrive, kjende deres Christendom m. m., naar de ved det stakkels Barn kunne tjene nogle Skillinger om Dagen og være fri for at give det Føde. – Red. kan ei og tør ei bedømme Balles Lærrebog, men den er den offentlige befalede Lærrebog for Borger= og Bønderskoler i Christendommen, næst efter Bibelen og Psalmebogen er den den simplere Mands kjæreste Bog, hvis Jndhold han bevarer troligen og frugtbringende hele sit Liv igjennem, og til Held og Velsignelse for sig, naar han handler og troer som denne Bog lærer. Den gamle Balle var en af Danmarks Hædersmænd, der i Dygtighed, Ærlighed, Uforfærdethed, Fædrelandskjærlighed, Mod i Farens Stund søger sin Lige. Red. troer saa meget meere upartisk at kunne sige dette, som det er bekjendt nok, hvor modsatte Bes politiske Anskuelser, afsungen talte forhenværende Skolelærer Rasmus Sørensen om Nødvendigheden af, at de Unges Underviisning fortsættes i Folkeskolen for de Voxne. Denne Sag, for hvilken han i saa mange Aar har virket af al sin Kraft, og med Opoffrelse af al sin Tid, vilde han ved sin forestaaende Afreise fra Fædrelandet fornemmelig lægge sine Landsmænd paa Hjerte. – Endelig talte Cand. Jmm. Barfod om Nytidens Haab, og Pastor Wegener fra Halsted om den slesvigske Sag, af hvilke Foredrag vil i et af de nærmest følgende Numere skulle levere udforligere Uddrag.