Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-04-16
Endnu et Svar paa det landoeconomiske Sporgsmaal i dette Blad No. 21. (Slutning; see forr. No.) Og vilde man raade at vælge et andet Sædskifte, som det Hr. Voigt eller Hr. Drewsen foreslaaer *), da var dette vist nok det Bedste for alle dem, som kunne udføre det, og blandt hvilke man har Grund til at henføre den Spørgende. Men hvor mange af vore Jordbrugere, fornemmelig Bønderne, ere istand til saaledes at drive? Jeg for min Deel troer, at det endnu enstund vil være nødvendigt for Fleerheden af Landmænd, at simplificere deres Agerbrug. Jeg forstaaer en Simplification, der med Simpelhed forener For delagtighed. Og hertil skikker Kløveren sig saa særdeles vel, da den har den store og for de fleste Jordbrugere vigtige Egenskab, at den med stor Beqvemhed i Driften forbinder ikke liden Fordeel i Productionen. Men dens Mislighed, naar den oftere bydes Jorden, gjor Spørgsmaalet om det rette Sædskifte end mere problematisk **). Ved det rette Sædskifte forstaaer jeg her ikke det allerfordelagtigste. Dette bliver en særskilt Opgave, en *) J Skilderiet No. 24, Det rette Sædskifte, denne de Vises Steen i Landbeconomien Gummum principium agriculturæ) er endnu ikke funden; i det mindste er Sagen ikke bragt saaledes i det Rene, at man jo bør ønske at høre kyndige og erfarne Landmænds Tanker derom. Løverdagen den 16 April 1814. Opgave for de Landmænd, som have Jndsigt, Evne og Leilighed til at practisere derefter. Nei, saalænge vort hele Landvæsen endnu er saameget tilbage, saalænge endnu de fleste Lodder ere enten slet ikke eller ufuldkomment indhegnede, næsten alle Udlodder lidet opdyrkede; saalænge endnu saa mangen Lod ligger besaaet med smaae og store Stene, saa mangen en Bonde aldrig har havt en rigtig Brakmark end sige et ordnet Agerbrug; saalænge vore Veie ere ufremkommelige m. m.; saalænge er det af langt større Vigtighed at udfinde og tilraade et Sædskifte, som under disse Omstændigheder er det meest passende, det simpelt fordeelagtigste, det almindeligst anbefalelige. Det bedste jeg i denne Henseende kjender, er det Hr. Assessor Zeuthen har udgivet. Men maaskee jeg feiler, naar det forekommer mig at have tvende Feil: at det paa gode Jorder ikke er fordeelagtig nok, thi 4 Aars Græsleie anseer jeg her for et Tab, og at det tager for haardt paa simple Jorder, ved at tage Havre foran Brak og 5 Halme i Sammenhæng. Man maa med saadanne Jorder være glad, om man ved Hvile *), Brak og Gjødning kan frembringe en god tætstaaende Vintersæd. Da jeg ikke anseer Acterne i denne Jordens Hvile, denne forunderlige Ting i Naturen, og den Kraft, som Jorden derved erholder, hvorom de store Ax med hammel Kjerne noksom tale, har endnu Jngen, saavidt jeg veed, theoret tisk oplyst. Fra den practiske Side betragtet, vidner den om uafbrudt Virksomhed og tilsatte Kræfter. Sag for at være sluttede, troer jeg det derfor ønskeligt, at ret mange kyndige practiske Oeconomer, som en Voigt og Drewsen, vilde derom fremsætte deres Tanker, for at man kunde samle Stemmer, og vælge, afhøre Vidner og dømme. Og det, som havde de fleste Stemmer som almindeligst, erkjendtes for det Bedste, skulde ogsaa overholdes, der skulde under Tilsyn hvile paa Bonden og meenige Landmænd en Forpligtelse til at følge det. Dette Tilsyn burde Staten selv paatage sig. Saalænge dette ikke skeer, har Sagen ikke den tilbørlige Vigtighed i dens Øine. - Vi finde i Ægypten i de ældste Tider, saavidt Historien rækker, visse offentlige Tilsynsmænd, Kongel. Land inspecteurer beskikkede til at opmaale og tildeele Enhver sin Lod, naar Nilens aarlige Oversvømmelser havde gjort Skjeller mellem Naboer ukjendeligt. Dette vidner om, at man der tidligen har vidst at sætte Priis paa og følgelig at benytte Jord, og at Staten har paataget sig Overopsynet dermed; thi neppe har hine Landmaaleres Jnspection indskrænket sig blot til Loddernes Perimetre. Man finder derfor ogsaa Korn-Magaziner der tidligen indrettede. Om saadant et Folk lader det sig begribe, at det i Dyrtid kunde afhænde Korn til de omkringboende Nationer. Dersom vi Danske ligeledes er et agerdyrkende Folk; dersom ligeledes i Danmark Agerdyrkning er Hovedkilden til Velstand; da burde den ogsaa udgjøre en Hoveddeel af Statsbestyrelsen, og Staten selv tage sine Jorders Dyrkning under et umiddelbarere Tilsyn. Dette Tilsyn kunde nærmest betroes vore nærværende Landvæsens-Commissioner *), til hvis Personale en Landinspecteur maatte høre, der ei allene forstod sig paa at udskifte en Lod og beregne dens Størrelse, men ogsaa at bedømme og bestemme dens rigtige Dyrkning, Ordet taget i den meest udvidede Forstand.