Viborger Samler, 1777-01-06
Hvor mange udkiendte Kilder af Fornøyelser kunde ikke Mennesker aabne sig, naar de vidste, saa at sige, at udvide deres Folelser i henseende til andre, Havde de Kierlighed nok til de res Medmennesker, de skulde snart lære den sieldne Hemmelighed ligesaavel at glæde sig over andres Lykke som over deres egen! Og hvor store Fornøyelser kunde de ikke forskaffe sig, naar de havde meere Følelse af det almindelige Vel, der altid udgjør en stor Deel af deres egen Lyksalighed. Naar jeg seer iblandt dem, med hvilke jeg udgiør en stor Familie, Lovene at hanthaves, og Uskyldigheden at beskyttes for Vo og List, naar jeg g seer Undersaatter i et uindskrænket Monarkie at nyde de Frieheder, mange R. publikaner ynske sig, naar jeg blive vaer, at ver og Fliid besiele alle Stænder i dette stor Selskab, hvoraf saa mange arbeide for mig og for mine Beqvemmeligheder, naar jeg seer vor Havne. Hos Havne fulde af Skibe, der tilfore os saamange Nødvendigheder og sætte saamange arbeidsomme Mennesker i Bevægelse, naar jeg betragter de almeennyttige Anstalter, der sigte til at formindske Lediggang og bringe Konster op; eller naar jeg tænker paa den lykkelige og i saa mange Aar uafbrudte Fred, vi af Forsynets Godhed nyde: Saa overvældes min Siel med en Glæde, der er meere rørende og henrykkende, end al den Fornøyelse, der kan foraarsages af den største private Lykke. Jeg fordyber mig ofte slige Betragtninger, naar jeg tænker paa de Plager, der overgaae andre Nationer. Krigens Ødelæggelser og Jammer, saamange Tusinde opofrede for Sverdet; heele Lande fulde af Veeklager over Tab af Fædre, Mødre, Sønner, Mænd, Beslægtede, og saa mange Familier, der endnu med hver Dag befrygte nye Sorg; saamange Stæder ødelagte og opbrændte; de frugtbareste Egne forvandlede til Ørkener; Handelens og Kunsternes rige Kilder udtørrede, saa mange Ulykkelige, der maae forlade Fædreneland, Huus, Formue, mue, og ingen anden Udsigt har for Fremtiden, end Mangel og Kummer. Et grusomt Syn, endog for den, der er langt borte fra Stormen, naar han endnu har nogen Folelse af Menneskelighed. Maae ikke Fremmede vel misunde Danmark sin nærværende Lykke. Meer end Halvdeelen af dens Jndbyggere kiender ikke Krigens Elendigheder, uden enten af deres Fædres Beskrivelser, eller af de Ulykkeliges Fortællinger, der vide ingen nærmere Friestad og sikkrere Tilflugt for de truende Uroligheder og Voldsomheder, end vort Fædreneland. Blandt de Luer, der udbryde hist og her, ligger det i Roelighed, og er næsten det eneste Rige, der kan triumphere over det sieldne Fortrin at have Fred med heele Verden. Hvor længe have vi ikke levet under een elskværdig Regiering af Konger, der alle have anseet Folkets vel for Deres, og foretrukket de ringeste Undersaatters Lyksalighed. for de største Erobringer. Vore Høster ere blevne indsamlede af glade Agerdyrkere, og deres Velsignelse fordeeler sig igiennem de sædvanlige Kanaler, uden at Strømmen afledes af nogen fiendtlig Magt fra sit ordentlige Løb. Een Stand, een een Næringsvei, een Konst rekker den anden Haanden. Enhver kan, uden Frygt for Mangel, opfylde sine Pligter; Den Flittig tør ei klage, at han ikke finder Arbeide; Den Fattige kan med Sikkerhed og Lyst beskæftige sig for den Rige, og den Rige opholde og belønne den Fattige. Vor Handel har ingen Floder at frygte for, Vore Flagge ere sikkre i alle Vande. Med et Ord: Hvor lyksalige ere vil Hvormeget have vi at takke Forsynet for, og naar skulde vi meere erindre det, end ved Begyndelsen af et nyt Aar, Men hvor store ere og de Pligter, vi maae føle os forbundne til Overordentlige Velgierninger fordre store Pligters Udevelse. Kunde vi vel forlange større Opmuntringer dertil, O! at Eftertiden, naar den vil beundre Danmarks nu værende Lyksalighed, og maae finde Grund til at beundre dens Dyd! Nyeheder.