Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-08-16
Herr Justiceraaden paastaaer i Skilderiet No 86, 1ste Pille, at intet kan være latterlige re, end at Regieringen og det Danske Publicum kiender Jsland vel. Hvilken Lovtale er ikke dette over Regieringen, især det Kongelige Rentekammer, hvilke Begreber om Høistsammes Visdom i at bestyre Jsland, Hr. Justice raaden gaaer end videre Pille 1359: han troer, at Regieringen slænger alle Jndberetninger, alle Commissionsacter og Forslaae om Jsland, paa Hylden, og laaner ved Leilighed ikkun nogle faa Dage til alle slige Sagers Giennemlæsning. Hvad kan dette være andet end den største Arrogance; hvad kan han mene hermed uden dette, at han er den eneste som kiender Landet; at han er den eneste, som er værdig at forestaae de Jslandske Affairer; at hans Bog Jsland er den eneste Visdoms kilde i dette Fag. Men hvad er hans Bog Jsland. Jeg vil sige Publicum det. Den Bog er, hvad man kalder en Compilation af Bøger og Efterretninger, almindelig bekiendte tilforn. Denne Compilation, det er sandt, er ordnet under visse Jnddelinger, men det værste er, at her paa mange Steder savnes den fornødne Rigtighed; at meget forties, som burde været anført, af Regieringens herlige Foranstaltninger til Jslands Bedste. Forgieves skal Forfatteren af Jsland søge at skiule sig bag Minervas Skjold: de Kiøbenhavnske lærde Efterretninger No. 26, 27, 28, 29 d. A., thi det er umueligt, at den for sand Humanitet, for luttret Kundskab og pletløs Fædrenelandskierlighed med Rette høitelske Hr. Professor Engelstoft nogensinde kunde ville betage noget Jndivid blandt Publicum den Ret at sige sine Tanker, fordi han lod lærde Efterretninger gienlyde af hvad Jslands Complator havde sagt. Han har bedet den gode Mand at opklare adskillige ikke lidet vigtige Ting; dette er hidtil ikke sket, og det af meget gode Grunde. Publicum kan bedst skiønne hans Adfærd og Hensigt af den Character han giver de til Regjeringen indsendte Commissionsacter, Jndberetninger og Forslag, samt udgivne Bøger om Jsland. Disse siger han - passe kun til en læng forbigangen Tid, Næringsveie og Handelsform. Hans Jsland derimod passer til det nærværende og tilkommende; ham bør Æren, Arme, ældre Forfattere om Jsland, Man kan sige med Sandhed om eder J skreve Bøger, en Anden eder skyldig Æren tog Herr Justiceraaden har megen Ret: at Jo land i senere Tider har modtaget en heel forandret statistisk-oeconomisk Forfatning med ny Huusholdning og Nærings form, ja endog banede Veie med flere vare Ting, som ere at see i en af hans Jndberetninger til Regieringen i Aaret 1800. Han negter mig al anden end forældet Kundskab om det gode Jsland, fordi jeg ikke har været der i 39 Aar og er 300 Mile borte. Publicum kiender mig og vil ikke holde det urimeligt, at jeg kiender Jo land som det nu er. Jeg kiender det, men aldrig har jeg ladet denne min Kundskab drive det Hiul man kalder Egennytte, eller søgt at fortrænge nogen, derved. Han kalder Olavii Reise et mavert Skrivt, maaskee fordi Værket er frit for Sarcatmer og den vrantne Lune, hvormed Bogen Jsland, anfalder Levende og Døde. Endnu Pille 1359 siger han end videre. Mere characteriserende og løjerligere er den Compliment han søger at paatrænge Regieringen, at den kiænder Jsland i 300 Miles Afstand ved forældede og henlagte Commissions=Beretninger fuldkommen. Jeg beder Publicum vel at lægge Mærke til en saa grov Persiflace, til Justiceraadens Skiødesynd, i at sige Usandhed og at fordreie Ord. Det lader til at Hr. Justiceraaden har gaaet i Skole hos og lært sine Udtrykke af de Jldesindede, som søgte at nedrive mig med Bitterhed, fordi jeg i Tide havde stræbet at vise, dog ikkun i Korthed, Danmarks mageløse Kronprints Karakter, og giøre Fremmede bekiendt med den Hæder Ham og Fædrenelandet tilkom med Rette. See Skerch of the Character of his Royal Higness the Prince of Danmark. Sandelig. Jeg har aldrig søgt at sige, endnu mindre paatrængt vor Regiering Complimenter; dertil trænger den mindst af alle. Men altid har jeg af mine yderste Kræfter, hvorvel i en indskrænket Cirkel, ladet den vederfares velfortient Ret, Taknemmelighed og Hæder. Maaskee er det Hr. Justiceraadens Mening, at man siger Complimenter, naar man ikke skumler. Han paastaaer, at jeg har sagt: Regieringen kiender Jsland fuldkommen af forældede og henlagte Commissions-Forretninger. Slige Ord har jeg ikke tilladt mig at bruge; de ere hans egne Ord. Mine derimod lyde saaledes: Vor Regiering kiænder Jo land fuldkommen, især hvad Handel og nyttige Anlæg angaaer, ved de i Aarene 1770–86 nedsatte Commissioner, hvis Forhandlinger ikke ere forældede. Dette sagde jeg med Overlæg, dette siger jeg endnu. Jeg paastaaer, at Regieringen kiænder Jsland fuldkommen, det er at sige, meer fuldkommen end nogen enkelt Mand, Hr. Justiceraad Stephensen end ikke undtagen, kan kiænde det. Hr. Justiceraaden er alt for beskeden til at nægte dette, og han veed at Publicum, ikke nogen Mand ved fuld Fornuft, ville troe ham, dersom han tvivlede om denne Sandhed. Men, siger han, Jngen kan kiænde Jsland fuldkommen 300 Mile borte, uden at have været der. Hvilken Sottise, hvilken Slutning, Skal da Regieringen gaae i Skole paa Jsland, førend den kan være i Stand, til at bestyre Jsland, hvem kunde have ventet ig Kiændelse af den Kongelige Jslandske LandsOverrets skarpsynede Justitiarius. Er hans Lære rigtig, saa Farvel al Kundskab, Geographi, Historie, Statistik, al Kundskab, hentet af aarlige Jndberetninger fra Embedsmænd paa Embedsvegne og Andre. Det er ævig Skade, at Hr. Justiceraadens Hukommelse er bleven sløv (dog hvor kunde den andet end blive det ved hans næsten utallige Skrivter, og nye Opdagelser), saa sløv, at han nu skriver er, nu er andet, grid pro 90. Et Steds paastaaer han, at Regjeringen ikke kjænder Jsland, vel, og paa et andet Sted er han dog saa billig at fortælle Publicum, at Regieringen har givet Jsland ny Form, ny Husholdning, ny Handel &c. Publikum tillade mig at spørge, Kunde Regieringen foretage noget til Jslands Bedste, uden at kjænde dets Tarv og Mangler, uden at kiænde Landet vel. Sandelig, Regeringen kiænder Jsland, fuldkommen, dets Mangler og Tarv, kan Høistsamme end ikke altid giøre det, som ønskes med den Skyndsomhed, Hr. Justiceraadens varme Reformations Jver og selv følte Patriotisme maatte kunde attraa. Pille 1660 yttrer han sig saaledes: Til hans Cathekesen burde jeg holde mig undskyldt at svare, forinden han legitimerer, at han er Medlem af det K. Landoplysnings Selskab, har noget med samme at giøre og at dette eller jeg bør staae ham til Regnskab for noget, som da bør skee i Jsland ved Selskabet. Hvilke skiønne Ting. Hr. Justiceraaden haver fortalt den hele danske Verden, at der lever et K. Landoplysnings Selskab og dog vil han bagefter, at ingen maae bryde sig om det, med mindre han er Medlem. Er dette Liberalitæt, er dette Publicitæt, er dette Veien til Oplysning, Jsland, Jsland, Hvorledes omdannes du fra en fordomsfuld og overtroisk Smag og Tænkemaade under din beskedne Oplysnings Præsident, til den rene Enhed i Fornuft og værdig Cultur. See Collegial-Tidenden No. 27. P. 247. Hvor er det dog mueligt, at Hr. Justiceraaden har i Anledning af mit harmløse Spørsmaal: hvad er det Jslandske LandoplysningsSelskab, kundet tillade sig at tiltale mig i en Tone, som er lige beskjæmmende for ham selv, som det er modsat al fiin Levemaade, hvilken man fordrer af den velopdragne Mand, i en Tone, som giør hans Hierte og Følelser saare liden Ære. Han beskylder mig i Skilderiet for, at hans Oplysnings Selskab er en Torn i mine Øine, at jeg er hans og dets Avindsmand. Han tilstaaer, at han i hans Jsland P. 169. 164 har skildret mig efter Livet, og anviist mig Plads mellem stedse avindsyge og lave Siele. Jeg beder Publicum vil lægge Mærke til slig uædel Adfærd. Forfatteren af Jsland angriber mig med Skumlerie, uden at jeg skulle have vidst endog det mindste derom, med mindre han i Skilderiet havde selv tilstaaet det, opbragt over et Spørsmaal, som han paastaaer ikke burde opløses, uden for hans Domstol paa Island. Fra at reise til Jsland bevar mig kiere Herre Gud! Jeg var der alt for længe, jeg takker Gud og Kongen, som førte mig derfra. Jkke heller behøver jeg at reise til Jsland. Hr. Justiceraaden er her jo selv, og veed tilfulde at mit Værneting ikke er paa Jsland, men at han, som Fremmed, kunde, i behøvende Tilfælde, søges for Kiøbenhavns Giesteret. Fortsættes.) Til Velærværdige Hr. B. F. Rønne.