JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Corsaren, 1841-06-11
Fra "Een Patriot" have vi modtaget følgende Skrivelse: "- Jeg har i lang Tid speculeret paa, hvorledes jeg skulde faae Leilighed til at gavne mit Fædreland; (thi jeg troer, at det kan trænge til al den Gavn, det kan faae), og endelig har jeg fundet en saadan Maade, der foruden Mere har det Gode ved sig, at den tillige giver mig Leilighed til at gavne mig selv. Jeg tilbyder mig nemlig at gaae til Marocco og blive Konge der. Saa gjør jeg Marocco lykkeligt ved at forlade det, efter dog først at have betinget mig i aarlig Gehalt de 51,000 Rbd., Danmark betaler denne Stat i Tribut (vide "Finantsbudgettet for 1841"). Med disse 51,000 Rbd. drager jeg da her hjem og fortærer dem her, saa at Pengene blive i Landet og altsaa geraade mit kjære Fødeland til nogen Nytte" o. s. v.
Corsaren, 1841-06-11
Der er maaskee Jngen, som har bemærket, hvorledes det kongelige danske Cancelli og den liberale Presse i den sidste Tid have indtaget et saadant Forhold til hinanden, at de passende kunne sammenlignes med to udlærte Fægtemestre, der i deres Kamp mod hinanden benytte ethvert, selv et tilsyneladende ubetydeligt, Feilgreb hos Modstanderen til at bibringe ham et Stit. Denne vor Paastand ville vi tydeliggjøre med nogle Exempler, som Læseren selv lettelig vil kunne supplere. - Der er nu for det Første Corsaren dog vore egne Skrøbeligheder og Fadaiser ville vi lade uberørte. Dernæst er der "Kjøbenhavnsposten". Næppe havde den aabnet Munden for at fortælle om sine juridiske Medarbeidere og Consulenter, før Cancelliet kom og sagde: "Nævn os disse eller giv Mulct." - Derpaa "Fædrelandet". Da de 5 bleve ærgerlige over "Dagen", fortalte de i al Trostyldighed, at Giødwad ligesaavel var Redacteur som Ploug, idet Begges Consens var nødvendig til et Stykkes Optagelse. Hvad skeer? Cancelliet siger: Ploug alene er ikke Redacteur, Giødwad alene er det heller ikke, altsaa er G. - P. Redacteur, og altsaa lægges Sag an imod Begge. - Dette var altsaa nogle af de Liberales Bommerter; vi komme nu til det kongelige danske Cancellies dito - dog nei, dem komme vi ikke til; thi 1) har dette Collegium naturligviis slet ingen Bommerter begaaet; 2) have vi altfor megen Pietet og Respect for bemeldte Collegium til at ville blotte dets Skrøbeligheder, selv om det havde saadanne og vilde tillade os at tale derom; 3) er det meget godt at staae sig godt med det kongelige danske Cancelli. Dagen" og dens Medarbeidere ere og blive dog altid uovertræffelige, de kunne ikke engang skrive et Brev fra Bornholm angaaende Striden mellem Directionen og Repræsentanterne for Limensgade-Actieselskabet, før de faae Lyst til at "anstille Betragtninger over de repræsentative Former i Almindelighed." Vorherre frie os dog nu for, at Limensgade-Actieselskabet kommer galt afsted; thi saa udstøder "Dagen" da igjen et triumpherende Hyl og siger: Sagde vi det ikke nok? Nationalrepræsentation - fører kun til Statens Ruin og Opløsning!
Corsaren, 1841-06-11
J Anledning af de i "Corfaren" No. 25 indrykkede "Examinationsscener ved et Landcadetacademi" er, som bekjendt, i disse Dage I Cadet bleven afskediget, 4 satte i Arrest og Andre paa anden Maade straffede. Den afskedigede Cadet, Hr. Bille, har desuden faaet Anbefalinger, ved hvis Hjælp han kan gaae i russisk Krigstjeneste. - Før han forlod Academict, forføiede han sig til Lieutenant Pontavice for at sige ham Farvel, ved hvilken Leilighed Hr. Pontavice spurgte ham, om han da virkelig fandt Spørgsmaalene ved hine "Examinationsscener, saa dumme. Af en vis Hoflighedsfølelse skal Hr. Bille da have svaret Nei, hvilken Yttring vi forresten istemme, fordi vi troe, at man paa samme Sted nok kan finde dem - endnu dummere.
Corsaren, 1841-06-11
Vi have modtaget en Meddelelse fra Colding saa lydende: Forleden spadserede en herboende agtet og anseet Borger, Hr. Wissing, paa Slotsbanken, hvor det vel, strengt taget, ikke er tilladt at gaae, men hvor man dog i Almindelighed pleier at tolereres. Her mødte han en Landseneer-Officier, med hvem han i længere Tid ikke har været i god Forstaaelse, og som nu barsk spurgte ham, hvad han vilde der paa Bakken. Hr. W. gav et meget høfligt og undskyldende Svar, hvorpaa imidlertid Officieren tog fat i ham, kastede ham til Jorden og pryglede ham blaa og blodig. Hr. W. reiste sig og gik hen til et Par Landsenerer og spurgte dem, om de havde seet det Passerede, hvortil de svarede Ja. Derpaa kom Officieren igjen, pryglede paany Hr. W. og spurgte sluttelig den ene af Karlene: "Kerl! Hast Du gesehen, dasi ich diesen Mann geschlagen habe?" - "Ja Hr. Ritmeister," svarede Karlen, idet han gjorde militair Honneur. - "So?" sagde Ritmesteren og slog Karlen til Jorden. Han vendte sig nu til den anden Karl og spurgte ham: "Kerl! Hast Du es gesehen?" - "Nein, Hr. Ritmeister" - "Gut," sagde Ritmesteren og gik.
Corsaren, 1841-06-11
Theatret. Vor Theaterrecensent har i dette Nr. motiveret sin gunstige Mening om Delavignes Tragødie "Edvards Sønner". Ikkedestomindre maae vi bemærke, at ogsaa vi syntes godt om den, navnlig formedelst de mange heldige bemærkninger deri. Een saadan bemærkning tiltalte os især, nemlig Buckinghams Yttring om den engelske Dronning; Dronningen ærer jeg "men hiint Slæng Af hendes Slægt, af Fættere Og Fætters Fættere og Andet Sligt: Seer jeg mig ei forbunden til at hædre." Ogsaa i den følgende Aftens Lystspil "Sypigen og Frøkenen" var der Noget af denne Art, som behagede os meget, for Ex. Baronens Yttring til Sønnen, der formedelst en aflagt Ed ikke vil opfylde hans Ønske: "En Ed! ... En Ed! - Kom Du med mig til Pairer og Ministre og snak saa om en Ed." - Da Eden imidlertid kun var et simpelt Løfte, kunde det maaskee mere passende være blevet arrangeret saaledes, at Faderen havde sagt: "Et Løfte! ... Et Løfte! - Kom Du med mig til o. s. v., og snak saa om et Løfte!" - Uagtet Hr. og Mad. Taglioni i længere Tid have opholdt sig her i Byen og flere Gange ere optraadte paa det kongelige Theater, er Publikum endnu ei ganske enig om, fra hvad Standpunkt deres Præstationer skulle betragtes. Vel have flere Blade yttret sig desangaaende, og navnlig har en Anmelder i Adresseavisen tordnet i de skjønneste Udtryk mod "falske Patrioter", "Pygmæer" o. s. v., men det var dog at ønske, at en af Autoriteterne i Dandsens Sphære vilde yttre sig ret tydeligt desangaaende. Vi tage os derfor den Frihed at anmode Dhrr. Grev von der Schulenburg og Skomager Trane om, offentlig at afgive deres Votum i denne Sag.
Corsaren, 1841-06-11
Fabler. III. Man har sagt os, at vi ved at fortælle flere Fabler risikerede at blive kaldte for Politi- eller Criminelkammeret, for der at afgive Forklaring over, hvad Meningen var dermed, og at vi da kunde komme galt afsted, hvis det, uagtet vor Forklaring, kunde synes, at vi havde viist Mangel paa den bekjendte pligtskyldige Opmærksomhed. Skjøndt vi nu ikke kunne indsee, hvorledes Saadant er muligt, og hvorledes navnlig høie Personer skulde kunne findes fornærmede ved det, som var sagt om Dyr, saa ville vi dog, for at undgaae alle mulige Ubehageligheder, levere en Fabel efter det Tydske, og den kunne vi altsaa ikke blive kaldede til at forklare, hvorimod man til dette Øiemed maa hente Forfatteren fra Tydskland, hvis han endnu er der. - Den hedder: Løven og Tigeren. Tigeren (iler hen til Løven og omarmer den). Det er længe siden vi have seet hinanden, dyrebare Løve. Løven (kysser ham). Min kjære Tiger! (Pause). Men nu til vore alvorlige Forretninger. Jeg har ønsket at høre Din Mening om min nye Plan; thi vi gjøre jo altid fælleds Sag: Jeg har besluttet at løslade mine Hunde af Lænken, og Du maa gjøre det Samme med Dine Hunde. Tigeren (seer til Jorden og tier). Løven. Du veed, at jeg har tænkt længe herover, og naar jeg engang beslutter noget Stort, saa er det bestemt noget Godt. Vi maae gjøre Hundene frie! Tiger! Jeg aner, at de ere blevne os for stærke; de rive sig tilsidst selv løs. Tigeren. Blevne os for stærke, siger Du? Løven. Ja. Tigeren (hæftig). Virkelig for stærke? Løven. Ja. Du istemmer altsaa min Mening? Tigeren (leende). Da maatte jeg være en god Nar, Nei! Jeg veed et langt bedre Middel: Jeg lader smedde dobbelte Lænker. Løven (farer først sammen af Skræk, men befinder sig hurtig og gaaer, medens en Glædestaare løber ned af Kinden, efter Tigeren, for ligeledes at bestille dobbelte Lænker).
Corsaren, 1841-06-11
Foruden de ordinaire billetter er denne Gang Brev til Dørr. Jndsendere af Tegningen. (J. & N.) samt Mads Rytter, Castello, Øneiros og Xantippe.
Corsaren, 1841-06-18
Charivari. En Samtale. A. Kommer Byfogden godt ud af det? B. Jo, han kommer vistnok, med Guds Hjælp, godt ud af det. A. Saa Folk komme ud af det med Byfogden? B. Ja, seer Du - det er en anden Sag. - En af dem, der ville være meest glade ved Jndtoget, er sikkert Hs. Durchlauchtighed Landgreve Wilhelm, Stadens Gouverneur; thi foruden det Øvrige har han at glæde sig over, at Kongens smigrende Tillid for den Dag har stillet en stor Mængde Tropper til hans Disposition. - Mindre glade skulle derimod Dhrr. Tobakspindere være, eftersom de frygte, at der den Dag ikke vil blive røget en eneste Cigar. - En Hr. Gimpel, Hoboist ved Fyenske Infanteri-Regiment, er blandt dem, der ere blevne detorerede i Anledning af Formælingen. Om han er den eneste Gimpel blandt de Decorerede, skulle vi lade usagt, da vi ikke nøiagtigt have gjennemlæst Listen. - Mange bleve overraskede ved at see, at Prof. Sibbern ikke (som Rygtet forud havde forkyndt) var bleven Etatsraad ved de sidste Udnævnelser. Ogsaa os overraskede det; thi, da vi troe at kunne fuldelig skatte baade Professor Sibbern's Fortjenester af Staten - navnlig hans gjennem Pressen udtalte Raad og Formaninger i dennes Faveur - og Etatsraad Titelens Værd, fandt vi - at det vilde have været en til Fortjenesten fuldkommen svarende Belønning. - Den Flensborg-Husumske Jernbane kan, som det sees af Prospectus, anlægges for den Sum, som Hofholdningen koster i et Aar. - Nævnte Jernbane kunde altsaa meget let blive til.
Corsaren, 1841-06-18
Endnu en Samtale. (Den "Berlingske" og "Dagen" staae nede paa Slotspladsen og see paa Byggeriet). Den Berlingske (siger stolt): Er ikke dette her et Beviis for, at Landet endog har overflødige Penge (hvilket jeg jo saa ofte har sagt, vide bl. A. "Danmarks National- og Statshuusholdning 1ste -10de Hefte) idet denne Bro paa en pragtfuld og værdig Maade. modtager det ophøiede, ædle og elskede Fyrstepar. Dagen: Men, ligesom ved alle Hoffester, saaledes er der ogsaa her gjort Besparelse, idet det Hele gjerne kunde været forgyldt. Rafts Ugeskrift (kommer til). Ja, ægte forgyldt, for ikke at sige, at Rækværket kunde været af massivt Sølv. Den Berlingske. Det er sandt. J saa Fald vilde Broen have kostet over 15,000 Rbd. Regne vi, at den, som den nu er, koster 15,000 Rbd., saa er der sparet 30,000 Rbd. Alle Tre. 30,000 Rbd. sparet alene i denne Branche! Ørefunds Told er ifølge Underhandlinger med England og Sverrig, bleven nedsat, og Nedsættelsen træder strax i Kraft, Alt i utrolig kort Tiv. Der kan man see, hvor hurtige vi Danske kunne være - naar det skal gaae hurtigt.
Corsaren, 1841-06-18
Flasken. Jeg kom forleden op hos en af mine Bekjendte for at gratulere ham i Anledning af hans Fødselsdag. og saa satte han en Flaske Viin paa Bordet, og den drak vi under en fornuftig lille Passiar om det Ene og om det Andet. Tilsidst kom ogsaa Talen paa "Corsaren", og min Vært yttrede da, at han ansaae det for meget vanskeligt at skrive en Charivari-Artikel. "Det synes mig da ikke," sagde jeg; "jeg troer tvertimod, at man kan skrive Charivari om alle mulige Ting. Om det saa er om den Flaske, troer jeg, at den kunde give Stof dertil." - "Det gad jeg nok seet," sagde han. - "Lad os tømme den," sagde jeg, "saa skal De see, at Artiklen kommer." - "Nu vel, lad os det," sagde han, og saa tømte vi Flasken. Jeg sad derpaa og summede mig lidt, hvorefter jeg tiltalte ham saaledes: "Behag at tænke Dem en Stormand, som Folket ikke kan lide, og da see, om han ikke ligner den Flaske, - Har De tænkt Dem En? - Bien! See nu vel til. Denne Flaske har intet Hjerte, vel?" Nei, det er rigtigt. - "Den har heller ingen Hjerne, vel?" - Det er ogsaa rigtigt. - "Men den har en stor Mave." - Ligeledes sandt. - "Ligner den saa ikke?" – Jo; men den Stormand, jeg har tænkt mig. har Been, det har Flasken ikke. "Men en Stormand behøver ingen Been, han kan kjøre; thi han har mange Heste." - Det er sandt. - "Behag nu at høre videre: For nærværende Tid kalder man den Flaske en Viinflaske; men havde der været Vand deri, saa vilde man jo kaldt den en Vandflaske. Dens Navn og Værdi, den Modtagelse, den nyder, beroer altsaa ikke paa den selv, men paa det, som Andre have gydt i den; dens Jndhold og Virken bliver aldeles betinget udenfra, og, medens den giver sig Mine af den største Suffisance og Selvstændighed, er den i Virkeligheden et fuldkomment Billede af Uselvstændighed og Afhængighed. Ligner det ikke?" – Nu, ja; men Proppen? "Aa, Proppen, det er da i alt Fald en Prydelse, som kan tages af." - Jeg indrømmer Alt dette; men, hvor er nu Charivari-Artikken? – "Lad os opstrive denne Samtale og sende den til "Corsarens" Redaction og see, om den optager den iblandt sine Charivari-Artikler."
Corsaren, 1841-06-18
Et Eventyr. Der var engang et saare rigt og mægtigt Land *), hvis Konge vilde feire en stor Fest enten i Anledning af en Søns Bryllup eller i Anledning af en Sønnesøns Daab (hvilket sidste jeg anseer for at være den rigtigste Aarsag til Festen, eftersom der siges i Sagnet, at Kongen havde imødeseet denne Fest med stor Længsel og det desaarsag bedst forklares, hvorfor han vilde gjøre den saa glimrende). Han indbød dertil alle mulige Konger og Fyrster og store Herrer, og endvidere indbød han af sit eget Rige Alle dem, der bleve betalte for at have Udseende af at ynde Regjeringen (thiLandet var, som sagt, saare rigt og kunde godt taale denne Udgift. Men disse Folk kaldte Kongen saa til Gjengjeld sine Tjenere og Embedsmænd.) Men, hvad der især skulde forskjønne og udmærke Dagen, var, at alle de Feer, som hans Familie kjendte og stod i god Forstaaelse med, bleve indbudne. Der var Feen - ja hvo kan huske Navnene paa alle disse? Det være derfor nok at sige, at de Alle bleve erindrede, paa een nær, som de med Villie skulle have forbigaaet - og det var Feen Frihed. Nu maa Du vide, at Feen Frihed havde dobbelt Aarsag til at blive vred herover; thi for det Første ansaae hun sig for lige saa god om ikke bedre end de andre Feer, og for det Andet var det tidligere udtrykkelig blevet lovet hende, at hun skulde blive indbuden. Jmidlertid. maa Du dog ogsaa vide, at samme Fee var (og er formodentlig endnu) en ædelsindet og høihjertet Dame, saa at der ikke var nogen Fare for, at hun med onde Kunster skulde ville forstyrre Festen. Det gjorde hun da heller ikke; men, hvad hun istedetfor gjorde, haaber jeg at kunne fortælle med det allerførste, altsaa i et af de næste Nr. af dette Blad. *) Forfatteren af denne Fortælling har herved gjort følgende bemærkning: Da jeg kun har til Hensigt i dette Eventyr at levere noget Underholdende og Morende og slet ikke har tænkt paa Politik, saa har jeg stræbt at undgaae den Mistanke, der her i Landet pleier at kastes paa slige Sager: at de nemlig indeholde en Allusion til Staten og Regjeringen. Jeg vidste da ikke nogen bedre Maade at undgaae Mistanken paa end ved at bruge Benævnelsen get saare rigt og mægtigt Lands. Forresten er Eventyret for en stor Deel efter det Franske.
Corsaren, 1841-06-18
"Portefcuillen" anmelder i sit sidste Nr., at dens "Carillon" er død. Men veed Du, Læser, paa hvilten skjændig Maade den kom af Dage? – Nei, Du veed det ikke, og jeg maa derfor fortælle Dig den rædsomme Tildragelse Eheu! den døde af Sult. - Den skulde nemlig næres af Carstensens Hjerne. (J Grunden maa man dog herved undre sig over, at den ikke er død før).
Corsaren, 1841-06-18
J Norge hersker, ifølge "Dagen", ved private Festligheder en underlig Skik. Nævnte Blad af 14de dennes beretter nemlig, at, da Biskoppen i Aggershuus Stift den 3die Juni holdt sit Embedsjubilæum, feirede en stor Mængde af Stiftets Embedsmænd dette blandt Andet ved at begive sig hen til ham og udbede sig Tilladelse til at lade sig afmale."
Corsaren, 1841-06-18
Literatur. Wollert Konow. "Hvorledes kommer Wollert Konow under Rubriken Literatur?" vil Du spørge. - Giv Tid, kjære Læser, han skal blot blive der et Øieblik, medens vi paa hans Vegne sige Noget til Dr. Flemmer: Høistærede Hr. Doctor! Svar dog endelig ikke paa Hr. Konows Anticritik i Tillægsbladet til "Fædrelandet" Nr. 547. De kan, ved den levende Gud! ellers bevirke, at Folk ved at høre saa Meget tale om hans "Manfred" tilsidst faae Lyst til at læse den, og - De kan dog ikke være uædel nok til at ønske en saadan Hævn.
Corsaren, 1840-11-27
Charivari. Jeg har hørt sige, at Vittighed ikke er Andet ende et skarpt Blik til at udfinde Ligheder og Uligheder, og dersom denne Forklaring holder Stik, saa er jeg vittig. Mit Bliks Skarphed gaaer i den Henseende saa vidt, at jeg neppe kan see en Kat eller en Hund, før jeg tænker paa en Hofbetjent eller en Supplicant, skjøndt der efter min Formening endda ikke. hører saa lidt til, strax at finde Uligheden der. Dette mit skarpe Blik er forresten Noget, som jeg slet ikke giør mig til af, og jeg omtaler det kun her for at skaffe en passende Indledning til den følgende lille Fortælling. - Jeg gik forleden ned af Vimmelskaftet i mine egne Tanker, da min Opmærksomhed vaktes ved nogle særdeles kraftige Trin bag ved mig. Jeg vender mig om og opdager en halv som Bonde, halv som Sømand klædt Karl, der havde faaet et Par splinternye blanke Støvler paa, hvilke han for ret at vise frem havde trukket udenpaa Beenklæderne. Den Tilfredshed, hvormed han førte sin Person, skjøndt Klædedragten med Undtagelse af Støvlerne var temmelig lurvet, overbeviste mig strax om, at hans hele Sjæl var nedsjunken i hans Støvler, eller, for at tale tydeligere, at han for nærværende Tid betragtede Støvlerne som sin egentlige Personlighed, og antog, at alle Folk gjorde ligesaa og ansaae ham for en uhyre splendid Karl. Da kom strax Skarpheds-Blikket over mig, og jeg tænkte: "Ak, hvor mange mægtige og store Mænd ligne ikke denne Karl! hvor mange Statsmænd gjøre ikke som han, idet de glemme den hele Stats Daarlighed over en ringe Deel af den, som tager sig glimrende udi Og hvor mangen Konge har ikke lignet ham, idet han f. Ex. har troet, at, fordi Landet havde god Jagt, derfor havde det tillige alt andet Godt."
Corsaren, 1841-06-25
Charivari. Omen accipimus - det være et lykkeligt Varsel: Vor nye Kronprindsesse betraadte Danmark under sit Fødelands blaae Flag. Engang føiet til det Røde og Hvide i det danske Flag give det Frihedens Trefarvede. - J denne Anledning Udgaaer "Corfaren" idag trefarvet, som typographisk Mesterværk. - Formodentlig af en noget lignende Følelse havde Havnecapitain Eskildsen hidset et trefarvet Flag paa Toldboden, da Prindsessen seilede forbi; men ved en Feiltagelse var det ikke blevet det franske Tricolor men en russisk*) Vimpel. - Den bekjendte Bonde-Poet Peder Jensen paa Viby Mark har udgivet en Vise i Anledning af Formælingen, hvori han blandt Andet ønster, at vor nye Kronprindsesse i sit Ægteskab maa komme til at ligne Sara. Abrahams Hustru. Enhver, der kjender Saras Historie, veed naturligviis, at Landets Haab beroer paa, at Peder Jensens Haab ikke gaaer i Opfyldelse. Det glæder os at kunne berette, at, da Herstaberne i Tirsdags Aftes kjørte omkring for at see paa Juuminationen, raabte Folket overalt Hurra for vor nye Kronprindsesse, ligesom vi Studenter i Onsdags Aftes bragte Hønde et Fakkeltog og afsang en Sang. til Hendes Ære.
Corsaren, 1841-06-25
Efterlyses. Tirsdagen den 22de Juni har Undertegnede været saa ubeldig at labe en Sum Penge paa Veien fra Holmens Canal, over Slotspladsen til Christiansborg Slot. Hvor stor Summen var, veed jeg ilke, da jeg ved Øvrigheds-Deeret er gjort umyndig og derfor ikke selv har havt Leilighed til at tælle den. Jmidleriid formoder jeg, at der er henved 20,000 Rbd. Finderen loves en god Duceur, naar han afleverer dem paa "Corfarens" Contoir. Hr. Folket. (med ført Pen)
Corsaren, 1841-06-25
"Fædrelandet" har yttret sin Beklagelse over, at der ved Festlighederne i Anledning af Kronprindsens Hidkomst med sin unge Gemalinde "Jntet var gjort for Folket og Jntet for Folk". Kalder "Fædrelandet" da det Intet, at der i Onsdags var stationeret et Musitcorps paa Slotspladsen, som spillede "Kong Christian stod ved høien Mast" og gav er stærk Tusch, da der blev raabt Hurra? *) Den russiske Vimpel er, som bekjendt, ogsaa trefarvet, men Farverne ere deri anbragte anderledes end i det franske Flag.
Corsaren, 1841-06-25
Nogle Spørgsmaal og Svar. Sp. Hvorledes stille Ammerne Børnene, naar de blive urolige? Sv. Ved at vise dem noget Glimrende. Sp. Give de sig da for hele Dagen tiltaals? Sv. Nei, kun et Øieblik; lidt efter strige de stærkere end før.
Corsaren, 1841-06-25
Ved at tænke over, at en tydsk Prindsesse ud er bestemt til at blive Danmarks Dronning, ere Nogle i Erindringen gaaede tilbage i Tiden og have med Ængstelse lagt Mærke til, at tidligere fremmede Dronninger have trukket saa mange af deres Landsmænd herind at de Danske bleve heelt trængte tilside. J denne Anledning glæder det os at kunne gjøre opmærksom paa at der i nærværende Tilfælde ikke er Grund til at nære lignende Bekymringer, deels fordi Prindsessen er for loyal dertil, og deels fordi hun gjerne kunde føre alle sine Landsmænd herind, uden at det vilde kunne mærkes synderligt.
Corsaren, 1841-06-25
Paa en lille Globus, hvoraf i denne Tid Exenplarer sælges hos Hr. Boghandler Klein, er Danmark saa stort som Hovedet paa en stor Knappenaal Storhertugdømmet Mecklenborg-Streliz er derimod saa lille der, at, naar man sætter Spidsen af en knappenaal derpaa, bedækkes det ikke alene deraf, men endeel af Spidsen tager endog ind i Mecklenborg-Schwerin.
Corsaren, 1841-06-25
Hr. Corfar! Tillad mig at meddele Dem en Begivenhed, som, hvor fabelagtig den end synes, dog er bogstavelig sandt Jgaar Aftes havde jeg, da der jo ingen Stads mere var at see eller høre, sat mig til at læse lidt i den bekjendte tydske Forfatter, Adolph Glafsbrenners Stilier og navnlig Fortællingen om Salans Besøg hos ham. "Gud give," sagde jeg til mig selv, "at Saltan maatte vise sig saaledes for mig - jeg skulde give ham Anviisninger og Oplysninger...."  Neppe var dente Ønske udtalt, for det bankede paa Døren, og paa mit "Kom ind" træder ind - Hvem mener De vel? - Hs. M. Salan selv. - "Hæ," sagde han (thi han begynder enhver Conversation med "Hæ") "Du vil give mig Oplysninger og Anviisninger? Godt! Hør da, hvad jeg vil sige Dig: Jeg trænger til en rigtig slet Karl, som jeg kan give Opsynet med visse Anstalter i mit Rige; men det skal være en bundslet Karl, en topmaalk Slyngel." - "Deres allerhøieste sataniske Høihed," svarede jeg noget forknyt. "De kan vist finde en saadan Personage bedre end jeg - der er et stort Udvalg..." "Snik, Snak! Kom ikke med Udslugter! Nævn mig. strax En."  Naa, hvad skulde jeg gjøre? Jeg nævnede Adskillige, som jeg i det offentlige og private Liv har lært at kjende, og som jeg ansaae paasende (dersom jeg turde nævne dem her, vilde maaskee Læserne finde det Samme); men han kasserede dem med den Bemærkning, at de nok vare slette, men ikke saa grundslette, som han netop nu behøvede dem. - Endelig blev jeg da kjed af det og raabte: "Hør, Hr. Satan! Veed De hvad? Nu er jeg udtømt; Alle de Ugjerningsmænd, jeg kjender, har jeg regnet op, og nu kjender jeg kun smaae Forbrydere, saasom En, der har viint sin Ven med at forelæse ham "Berlingskes" og "Dagens" Svulst om Formælingen." - "Hvad for Noget!" raabte min infemalste Gjæst i den høieste Henrykkelse; "har Nogen gjort det imod sin Ven? Hjertensven! Ham kan jeg jo netop bruge! Hvor er han?" - "Ak, gunstige Herr Satan!" svarede jeg. De behøver blot at give Tid en Dags Tid, saa kan De faae baade Forelæseren og hans Ven; thi de ligge Begge dødssyge deraf."
Corsaren, 1840-11-27
Ved Stænderne er nu truffet den Foranstaltning, at, naar de bede om Noget, skulle de tillige frabede sig det (vide Coll. Tid. af 7de ds.). Dette vil overordentlig lette Sagernes definitive Afgjørelse.
Corsaren, 1841-06-25
Theatret. Da der i den sidste Tid har været saamange Comedier, som vi ikke tør recensere, saa udbede vi os Tilladelse til en kort Anmeldelse af den sidste Forestilling, som "Foreningen for Sommerskuespil" gav, Fredagen den 18de dennes.