Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-10-18
Ved at indføre fuldstændig Offentlighed i Finantsbestyrelsen have Vi opfyldt de Ønsker, som vore Provindsialstænder have fremsat i deres to første Finantspetitioner; men saavidt der andrages paa, at tvaarige Budgetter maatte forelægges Stænderne til Betænkning inden de Approberedes, da have Vi fundet, at Saadant vilde medføre betydelige Vanskeligheder og forsinke Budgettets Affattelse. Og da de Best. Vi afgive ang. Statsudgifterne ikke kunne indbefattes under Benævnelsen af Love men alene indeholde Forskrifter for Vore Collegier og Embedsmænd i Henseende til Bestyrelsen af de dem vedk. Indtægter og Udgifter, og da saadanne alm. Forskrifter, endnu mindre kunne siges at have en Forandring i Undersaatternes Eiendoms= eller personlige Rettigheder eller i Skatterne og de offentlige Byrder til Gjenstand, naa ingen Forøgelse i Skattebyrderne ved dem foranledige eller tilsigtes, gaae hine Andragender ogsaa udenfor Stændernes lovbestemte Virkekreds. Det Gode, som Stænderne have tilsigtet ved bem. Andragender, vil i det Væsentlige kunne opnaaes ved de Vest., der indeholdes i V. Rescript til Finantsd. 11 Apr. 1841 ang. Normalrgl. og Budg. f. 1841; thi naar de aarl. Budgetter saavelsom Overs. over hvad Jndt. og Udg, hvert Aar have beløbet sig til, ved Trykken bekjendtgjøres, saaledes som allerede skeet er, ville St. derved have fuld Leilighed til at skaffe sig en grundig Kundskab om Statens Finantsforfatning i alle dens Dele, og at fremkomme med alle de Forslag til virkelig heldbringende Forandringer, som de troe at burde fremsætte, eftersom Normalregl. og Budg. Approb, ingenlunde udelukker en yderligere Nedsættelse af Udgifter ne, naar en saadan kan bestaae med Statens sande Tarv ligesom man ogsaa af de aarlige Beretninger vil erholde Kundskab om de virkelige Jndtægter og Udgifter, som have fundet Sted i hvert Aar, saavelsom, saafremt der i Aarets Løb maatte have fundet nogen Afvigelse Sted, da ogsaa om Grundene, der have foranlediget samme. - Forsaavidt Vore troe Provindsialstænder i deres indgivne Petition angaaende Forandringer i Stænderinstitutionen have udhævet de hidtil adskilte Forsamlingers Forening eller Forbindelse, da kunne Vi ligesaalidet nu som forhen bifalde en Forening af Stænderne. Derimod have Vi taget det under Overveielse, om ikke stænderske Comiteer, som paa Vor allerhøieste Befaling kunne afgive Betænkninger over Anliggender, der angaae flere Provindser eller den hele Stat, kunne være at indføre som en hensigtsmæssig Udvikling af Provindsialstændernes Jnstitution, og have Vi bemyndiget Vor Commissarius, til at meddele Oplysninger, som i saa Henseende maatte være fornødne, og foranledige en Yttring desangaaende af vore Stænder, for at der i saa Henseende kunde forelægges den næste Forsamling et Lovudkast. Iøvrigt have Vi ikke fundet os foranlediget til at foretage den af Stænderne foreslaaede Revision af Stænderanordningerne. Med Hensyn til den vedvarende Misbrug af Trykkefriheden, som viser sig i en Deel af den periodiske Presse, kunne Vi, efter nøie Overveielse, ikke finde det stemmende med Vore Regentpligter, at indrømme de Lempelser, i de om denne Frihed gjældende Anordninger, hvorpaa Vore troe Provindsialst, have andraget, uden dermed at forbinde andre Bestemmelser, der kunne tjene som Værn imod de forøgede Misbrug, som under de nærværende Omstændigheder vilde være at befrygte af saadanne Lem pelser. Da Vi nu paa den anden Side ugjerne vilde, ved en paa Pressens nærværende Tilstand beregnet Lov, gjøre nogen yderligere Jndskrænkning i Trykkefriheden, saalænge der endnu er Udsigter til, at dens skadelige Brug kan hemmes ved Hjælp af de nugjældende Love samt oplyste og velsindede Borgeres Medvirkning, saa have Vi besluttet for Tiden at lade det beroe ved disse Love." Det har glædet os - siger "Dagen" – af "Fædrelandets sidste Numer at erfare, at bemeldte Blad, ganske deler vor Anskuelse om det Scandaleuse i den Opførsel, et halvt Dusin Mennesker viste i Theatret sidstafvigte Onsdag under Opførelsen af Wilhelm Tell. Det maa vel, naar man tager Forestillingens Anledning i Betragtning (nemlig Hs. Majestæts Tilstedeværelse i Theatret), kaldes høist usømmeligt og ansees som et kraftigt Beviis for Rigtigheden af Heibergs ringe Mening om Publicums Selvstændighed, Sands og Tact, at Nogle, i tredie Act, af Hattens Nedkastelse toge Anledning til bifaldsyttringer, der, hvis de ikke vare aldeles grundløse og taabelige, vel skulde manifestere en Glæde, som den der, under Frederik den Sjette, gav sig Luft ved Soldaternes Afvæbning i "Den Stumme."