Aalborg Stiftstidende, 1831-11-05
De unge Jndianere nedkastede sig nu og omsnoede med Hænder og Fødder de Træpæle, hvorpaa Tagene af deres Hytter vare støttede. De Gamle huggede nu Kammene ind i Kjødet paa de Unge, og trak blodige Linier langs med Kroppen. Denne grusomme Operation gjentoges fem Gange paa Arme, Been, Ryg og Lænder. Denne Kjødets Sønderriven og det af de mange Saar udstrømmende Blod var et afskyeligt Syn, men de Vilde havde kun Moerskab deraf. Denne Aareladning skulde tjene til at gjøre dem smidige og raske. Alt dette var kun Forberedelsen til Festen, der fandt Sted anden Dags Formiddag. Vi gik tidlig ud, og da vi nærmede os en Skov hørte vi en Skrigen og Hylen som af vilde Dyr, men snart bleve vi en Mængde Jndianere vaer, der laae udstrakte i Græsset. og en Deel gjorde Tollette, der bestod deri, at de malede sig det ene Øie sort og det andet guult, eller snoede Turbaner og Hovedet der vare smykkede med lange Fjedre; andre behængte sig med Tigerhaler og plettede deres kobberfarvede Hud for endmere at ligne disse Dyr. Snart vare vi ved Valpladsen. Støiende løb tvende Afdelinger unge Cricks, hver Enkelt med sin Krum stok i Haanden, imod hverandre, og idet de udfordrede sig udstødtes en frygtelig Hylen for at opvække Forstrækkelse; dog vare andre idelig ifærd med at slaae Koldbytter og foretage andre Hansvurststræger for at more Publikum. Disse unge Cricks ere de deiligste og skjønneste Mennesker man kan see, og naar der skal tegnes efter levende Modeller, saa kan intet fuldkomnere Valg giøres. Nu blev Bolden kastet imellem Spillerne, og Hovedsagen var nu hvem der med Krum stokken kunde ramme den og drive den hen mod Enden af Spillebanen. Da dette var skeet gaves et Signal, hvorpaa begge Bander skiltes ad i en liden Frastand fra hverandre. De fornemste Høvdinger nærmede sig for at eftersee om begge Partier vare Lige af Antal. Derpaa fremtreen en Olding og holdt en Tale til de Unge, formanede dem at lade deres Stammes Ære ved en saa høitidelig Leilighed forblive ubesmittet. Nu adspredte Spillerne sig for at begynde Partiet, og de fire Stærkeste sattes ved Træerne for at forsvare Gjennemgangen. Nu kastede en af Høvdingerne, som stod i Midten, Bolden i Veiret, nu søgte Mængden at faa fat i den, eller, naar dette ikke vilde lykkes, at hugge den fra sig igjen. Men da Bolden, der havde faaet uendelig mange Slag, faldt ned paa Jorden, da begyndte en rasende Haandgemæng imellem de Stridende, indtil den Flinkeste eller Heldigste havde snappet TvistensÆbler, hvilken Skat han da har høit over Hovedet paa Krumstokken, løbende sin Vei. Hans Modstandere, satte hidsig bag efter ham, gjennemkrydsede hans Løb fra alle Sider, og huggede med Raketter bag efter ham. De satte Fuldendelsen af hans Triumf stedse nye Hindringer i Veien; men naar Bolden engang var fløiet over den bestemte Plads, saa blev dette forkyndet for Tilskuerne ved Seiersskrig. Det er vanskeligt at gjøre sig et Begreb om den Jnteresse, der opvækkes, naar man seer den heldige Spiller paa een Gang forfulgt imellem saa mange Fjender. Han giør tusinde Sidespring for at naae Maalet; her støder han sig paa Trærødder, river sig hist Benene i Krattet, falder vel stundom, dog uden at give Slip paa sit Bytte. Naar den af Høvdingen i Veiret kastede Bold slaaes tilbage, saa seer man den drive høit over Grandtræerne ligesom flyve ind i Skyerne; men Spillerne holde den med et Falkeblik i Øiesynet og styrte, uden at give en Lyd fra sig hen paa det Sted, hvor den vil falde ned. Men naar een af dem har udført en Coup, saa udsiøde Jndianerne saa vilde Skrig, at Blodet kan størknes i Aarerne paa een. De tvende ældste Oldinge have det Hverv, at betegne Punkterne. Hvor Bolden fløi igjennem Træerne satte de hver Gang en Træpind i Jorden, men borttog dem igjen naar Tallet beløb sig til 10; maaskee de ikke kunde tælle længere. Naar Bolden uheldigviis faldt blandt de Omkringstaaende, saa styrtede Spillerne ind paa Hoben, uden at tage Hensyn til Rang, Kiøn eller Alder, og kastede Alting, omkuld, som stod dem i Veien. Vi overværede ikke Legen til Ende, og dog stundede Aftenen alt til. Partiet ender, som man fortalte os, altid med et Sviregilde eller Slagsmaal med Krumstokkene.