Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-01-08
Collin de Plancy har i sine Anecdotes & 19me Siele, Paris 1821, leveret udførlige Efterretninger om en tapper Hunds Levnetsomstændigheder. Han hedte Mustasch, var født i Normandiet 1799, og hørte til de store Pudlers Slægt. J sit hele Liv bandt han sig kun til een Herre og eet Fødeland. J en Alder af et halvt Aar kom han til Cain, hvor han stødte paa et Compagnie Grenaderer, der netop skulde marschere til Jtalien. Han var lurvet og temmelig hæslig, men af en aandrig Mine og et forstandigt Blik, heller ikke uden Talenter; thi han kunde apportere og staae paa Bagbenene. Hans nye Kammerater, lærte ham ogsaa at staae Skildvagt, bære Geværet og gaae efter Tacten. Han levede med Mandskabet af fælles Fad, og holdt sig især til Kokken, der blev hans Patron. Jmidlertid kom man til Jtalien. Det franske Regiment, han var fulgt med, opslog sin Leier ved Alessandria. Et østerrigsk Detachement, som laae skjult i Dalen Belbo, og som man troede var længer borte, rykkede frem om Natten, men Hunden gjorde Allarm og Fienden blev tvungen til at trække sig tilbage. Da Dagen brød frem erklærede man, at Mustasch havde gjort sig fortjent af Fædrenelandet. Obersten lod ham indføre i Regimentsrollen, og der blev anordnet, at han dagligen skulde nyde Grenadeerportionen. Han blev klippet, man gav ham et Halsbaand, hvorpaa Regimentets Navn var tegnet, og Regimentsfriseuren fik den Forretning, ugentligen at kæmme og pudse ham to Gange. Der forefaldt nu en liden Fægtning, hvori han, i Spidsen for Compagniet, blev saaret med et Bajonetstik; men Regimentschirurgen fik ham under Behandling, og han var nogle Dage i Lazarethet. Hans Saar var endnu ikke fuldkomment lægt førend Slaget ved Marengo leveredes. Han var endnu lam, men vilde dog ikke forsømme en saa skjøn Dag. Han marscherede bestandigen i Nærheden af sin Fane, og under Slagets Bulder gjøede han mod Fienden. Her kom han i Kamp med en Dogge, der marscherede foran Østerrigerne. En Canonkugle endte Striden; Doggen blev dræbt og Mustasch mistede Øret. Han havde en saa forunderlig Jnstinct, at han ene holdt sig til de Franske, og især til eet Regiment. Da man vilde binde ham til en Garnison, flygtede han tilet Chasseurcompagnie. Nogen Tid førend Slaget ved Austerlitz listede en østerrigsk Spion sig ind blandt de Franske, uden at Nogen mærkede det. Men Mustasch lugtede dette og bed Skielmen saa frygteligen i Benet, at han blev røbet. Mustasch fik den Dag dobbelt Ration. J Austerlitz Slaget kom Fændriken ved hans Regiment i Kamp. med Fienden. Han ilede ham til Hielp, og gjorde Alt for at sætte Østerrigerne i Skræk. Fændriken faldt, og i Faldet indvikledes hans Fødder i Fanen. Seiren var netop i dette Øieblik afgjort, men endnu var der fem, sex Østerrigere, der vilde bemægtige sig Fanen. Mustasch havde kastet sig hen over sin Kamerats Lig, og gjorde Alt for at forsvare Fanen. En Kartetschekugle nedstyrtede Fienden. Mustasch mistede derved een af Poterne; men uden at bryde sig herom, tog han den franske Fane i Tænderne, og stræbte at vriste den ud af Hænderne paa Fændriken; men denne holdt saa fast, at Mustasch rev de blodige Lapper af Fanen bort med sig, og kom saaledes, haltende og udmattet, tilbage dermed i Leiren. Hans skjønne Handling fortjente en Æresbeviisning, og fik den. Efter Generalens Befaling løste man hans Halsbaand og gav ham et rødt Baand paa med en Kobbermedaille, der havde følgende Paaskrift, paa den ene Side: "Han mistede et Been i Slaget ved Austerlitz, og reddede sit Regiments Fane", paa den anden Side: Mustasch, fransk Hund; han agtes og elskes overalt som den Tappre". Benet maatte imidlertid afsættes. Da man overalt kjendte ham paa hans Halsbaand og hans Medaille, saa blev der befalet, at han i det Regiment, hvor han var, dagligen skulde erholde Soldaterportion. Skjøndt han kun havde tre Poter og eet Øre, gjorde han dog i Slaget ved Esslingen i de fiendtlige Rækker Bekjendtskab med en Hunpuddel, som han levede med i noget over et Aar, og i hvilket Ægteskab han avlede fire haabefulde Hvalpe, der blev opdragede og dannede af Marketendersken. Men da en Chasseur en Dag gav ham et Slag med Sabelklingen, blev han vred, forlod Viv, Børn og Krigskamerater, og gik med Dragonerne til Spanien. Hver Morgen var han først oppe, og advarede mod alt Mistænkeligt. Han gjorde to Feldtoge med Dragonerne, og i Slaget ved Sierra Morena bragte han en falden Dragons Hest tilbage i Leiren. En Oberst, der havde stor Lyst til at eie ham, tog ham hemmeligen bort med sig, men efter sytten Dages Slaverie fandt han et Vindue aabent, sprang ud og gik til Canonererne. Med dem gjorde han sit andet Feldtog. J Slaget ved Badajoz, den 11 Marts 1811, blev han dræbt af en Cononkugle i en Alder af tolv Aar. Man begravede ham paa Valpladsen med hans Medaille og Halsbaand. En Steen tjente ham til Gravmæle, den fik den Paaskrift: "Her hviler den tappre Mustasch. Dette Monument er siden blevet ødelagt af Spanierne, og Mustaschs Been lod Jnquisitionen brænde.