Corsaren, 1843-04-21
Den tydske Presse. Folk, der kjende det menneskelige Legems Organisation, kunne ofte ikke begribe, hvorledes det gaaer til, at Livet holder sig i Mennesker, hvis Kaar ikke tilstede dem Noget af det, der ansees for absolut nødvendigt til Livets Ophold: Frisk Luft, sund Føde, reent Vand o. s. v. Og dog leve saadanne Mennesker, de see vel noget daarlige ud, men leve dog, og undertiden længere end de, der undrede sig over, at de kunde leve. Thi den menneskelige Natur kan udholde Utroligt. Den tydske Presse lever ogsaa thi den menneskelige Natur kan udholde Utroligt. Hvad skulle vi sige for at characterisere den tydske Presses Tilstand? Den er ubeskrivelig. Den tydske Presse har det saa slet, at den danske betragter den med Medlidenhed. Nogle sige endog, at den russiske beklager den; men det er Spottere. J Begyndelsen af den nuværende Konge af Preussens Regering tog den et Opsving, fordi man troede, at han var en varm Ven af Trykkefriheden. Det lader til, at Kongen saagar ) Libera nos, o domine! a furore Normannorum! var en hed Ven af Trykkefriheden; idetmindste har den under sit Opsving brændt Vingerne saaledes ved at komme i Berørelse med Ham, at den er styrtet forfærdelig langt ned. Kæmpen Briareus, der vilde storme Zeus's. Throne, blev til Straf bunden, og Bjerget Ætna lagt over ham. Den tydske Presse er vel ingen Kæmpe, vilde heller ikke storme Thronen, men fik dog et Ætna lagt over sig, ved den nye Censur-Jnstruction. En tydsk Censurlov lyder, efter et tydske Blad, ordret saaledes: §1. Regeringen vil ikke undertrykke eller forhindre en fri Udvexling af Tanker og Meninger. Tvertimod vil den tilstede samme al mulig Frihed. §2. Derfor tør Alt blive trykt og uddeelt, med Undtagelse af Yttringer: 1) imod Regentens Person; 2) imod Medlemmer af hans Familie: 3) imod souveraine Hoveder overhovedet; 4) imod de forskjellige Staters Forfatninger; 5) imod Lovene i det forskjellige Stater og Regeringernes Foranstaltninger; 6) imod den christelige Religions Læresætninger og de forskjellige Confessioner; 7) imod Kirken i Almindelighed; 8) imod Geistligheden; 9) imod Embedsmænd; 10) imod private Personer; 11) endvidere tør ingen historiske Facta trykkes, der falde i nogen af de foranførte Categorier; 12) endelig ingen Yttring, der ikke fremsættes i en alvorlig og beskeden Tone; 13) sluttelig Intet, der mishager Regeringen. §3. For at forhindre Trykningen af alle slige utilladelige Skrifter, skal ethvert til Trykken bestemt Manuscript overgives til en Embedsmands (Censors) Gjennemsyn. Hvad han erklærer for utilladeligt, er utilladeligt. Men ikke Alt er tilladeligt, hvad han erklærer for tilladeligt; thi §4. Enhver Politiøvrighed har Ret til at forbyde og confiskere ethvert Skrift, efter at det har passeret Censuren, naar den skjønner, at det er utilladeligt. §5. Overtrædelser af de bestaaende Censurlove har Politiet at straffe efter Skjøn. §6. J alle Tilfælde, som her ikke ere nøiere bestemte, har Politiet at handle efter Skjøn. Skjondt disse Bestemmelser ere strenge nok, er dog en Anordning kommen til, der bevirker i det Yderste. Hvad troer man dette er? Det er Tilstaaelsen af en vis Frihed. Det synes utroligt, men er dog virkelig saa. Ligesom nemlig en Mave, der engang er bleven vænnet til slet Kost, ikke kan taale sund Føde, saaledes kan den tydske Presse ikke taale den Portion Frihed, man ædelmodig har tilstaaet den. Man har fritaget Bøger af over 20 Arks Størrelse for Censuren. Men Forlæggere og Forfattere indgaae nu daglig med Petitioner og denne Friheds Tilbagekaldelse, fordi de hellere ville lade Censuren stryge enkelte Dele i Manuscriptet end risquere i at faae hele det trykte Oplag beslaglagt. Sagen er nemlig den, at en saadan Bog, der er fritaget for Censuren, dog ikke maa uddeles, for Regeringen har ladet eftersee, om den Jntet indeholder, der strider mod Censurbestemmelserne. Men ikke nok hermed, med Censur og Censurlove. Man forbyder ogsaa Bladene at blive indforte, og man tager deres Privilegium fra dem. - Først give En en Mundkurv paa og saa til yderligere Betryggelse slaae Hovedet af ham. At den tydske Presse saaledes befinder sig slet, nytter det ikke at nægte - som Hr. Carstensen sagde ifjor, da han talte om "Portefeuillens" Slethed. At den lider under et haardt Tryk, nytter det ligesaa lidt at nægte; ja, den har endog næsten realiseret den Sætning: "Det høieste Tryk gjør fri". Bladenes Censorer begynde nemlig at blive deres Redacteurer. Ulykkeligviis ophører de imidlertid saa at være Censorer og faae selv en Censor. Ellers var Regeringen jo ogsaa reent ud narret. Hvad de respective Regeringer tænke sig ved Alt dette, begribe vi ikke. Ansee de Pressen, for en Magt, for et levende Væsen, i hvem Gud har indblæst sin Aande, og igjennem hvem Verdens store Aand taler, og troe de da, at, fordi Pressen sønderslaaes, denne ophører at tale? Vender Vinden sig, fordi man dreier Veirhanen? Gaaer Solen bort, fordi man lukker Vinduesskodderne? – Eller ansee de den for en Ubetydelighed? Hvorfor da binde den som en Kjæmpe? Ja, var det tydske Folk et lille Folk, saa kunde en fuldkommen Stilhed bringes tilveie, ligesom man kan bringe en lille Sø, en Damtil at stagnere. Men Oceanet, der har Tilløbfra Verdens største Floder ... Hvad der endnu forundrer allermeest ved Betragtningen af den tydske Presse, er at see hvorledes de forskjellige Regeringer beklage sig til hinanden over deres respective Presser. Saaledes har jo Kongen af Bayern ført Anke over den "tøilesløse" preussiske Presse, og Preussen, over "Augsb. Allgemeine Zeitung". Da man i Publicum erfarede dette sidste, troede man, at Rygtet var et Fif, udspredt af den servile "Augsb. Allg. Zeitung" for at fiske Abonnenter. Forresten ville vi slutte disse Betragtninger med nogle do. af vor kjære Fatter Charivari. Hvis de ikke ere aldeles sande, saa kunde de være det: J München var der en Theaterjournal, et Slags baiersk-Entriactek, som, naar den var i godt Lune, beskjæftigede sig med at læse indenlandske Vaudevillister Texten. Det lader til, at Vaudevillisterne have Noget at betyde underDigteren Ludvigs Regering. Man har betydet den Münchener Journal, at den fremdeles alene maa omtale de første Forestillinger af Kotzebues Dramaer, som ikke meere spilles, og desuden har den Tilladelse til at critisere de gamle Teutoners, dramatiske Værker. I Storhertugdommet Holstein-Homburg, udkom en rosenrød Journal, som beskjæftigede sig med at gjøre Publicum bekjendt med Toilettets Hemmeligheder; den hed, Menskartzholf-Juckisstiern" hvilket i Storhertugdømmets fortræffelige Jdiom betyder det samme som "Boudoir-Sommerfuglen". Den Ulykkelige havde begaaet den Uforsigtighed at critisere en mediatiseret Markgrevindes Turban; ufortøvet udstedte PremierMinisteren i Holstein-Homburg den befaling, at nævnte Journal alene skulde beskjæftige sig med en nøiagtig Undersøgelse af Moderne ved Frederik den Stores Hof, der tilbragte sit Liv i Felten. En Journal levede i Fyrstendømmet Schwarz- burg-Sønderhausen; den havde en Amor med Kogger til Vignet, og dens Bestilling indskrænkede sig til at opregne alle de Baller, som smaae og store Hertuger og andre Magnater havde givet. Den Uforsigtige vovede at tale temmelig letsindig om et officielt Gildepare, hvorved en Landgreve af Hessen-Homburg havde tilladt sig at trykke en Fyrst af Knifhausens Haand. Schwarzburg-Sonderhausens Maitre-de-Plaistrs befalede ufortøvet, at Journalen alene skulde beskjæftige sig med Mad. Pompadours Fester. Ak! Næsten det Samme er arriveret, Nürnberger Zeitung" og "Schwäbischer Mercur". Man har ogsaa ufortovet tilsendt dem en befaling, hvorved de betydes fremtidigen at anholde sig fra alle Commentarer over tydske Forholde; men til Gjengjæld har man givet dem frit Naaderum til at afhandle Sager, som angaae Rigerne Trapezunt, Bagdad og Babylon; de have Tilladelse til at underrette deres Abonnenter om de Revolutioner, som maatte indtræffe i Slaraffenland, og, dersom de ville angribe Kong Mithridates af Pontos Politik paa det Voldsomste, har man ikke det Ringeste derimod.