Corsaren, 1842-04-15
Sygdom. "Corfaren" har flere Gange beklaget sig over, at Skjæbnen ironiserer over den ved at opfylde dens Ønsker altfor bogstaveligt, paa samme Maade som Guderne i gamle Dage opfyldte flere Dødeliges Bønner, efor at nævne et Exempel: Ceneus, der af Neptun fik den Egenskab ikke at kunne saares, hvorfor han maatte lide den forsmædelige Død at blive slaaet ihjel med Køller Saaledes havde "Corsaren" ønsket at maatte blive et tro Udtryk af Folkets Stemning og Tilstand, og saa gaaer Skjæbnen hen og opfylder det saa ordret, at den i denne Tid, da næsten alle Folk ere syge, ogsaa gjør en stor Deel af "Corsarens" Mandskab sygt. Og da det nu engang var bestemt, at vi skulde blive syge var det let at finde en Anledning ("til den man vil hænge," o. s. v.) og denne Anledning kom ved vort sidste Gildeparé. Dersom Beretningen om dette ikke var blevet lagt under Beslag, vilde Publicum have seet, hvor graadige vi, som Følge af den lange Faste paa Gildeparéer, vare derpaa, og at det altsaa maatte gaae os, som det af en lignende Grund er gaaet Publicum med "Napoli", vi forslugede os derpaa. Til den deraf opstaaede Jndigestion slog sig lidt Feber, og den næste Dag laae vi saa godt som med Næsen i Veiret. For at beskrive vor Sygdom vil det imidlertid, da vi Alle vare syge paa samme Maade, være nok, at En af os fortæller, hvorledes han havde det under Sygdoms-Perioden. Hans Beretning er bleven oplæst i et Møde, og dens Trykning eenstemmig vedtaget: "Foreløbig maa jeg erklære, at jeg ikke er videre utilfreds over Sygdommen. J denne Tid er man dog intetsteds sikker: Feberen grasserer Husene, Probenreuterne hos Conditorer og paa Restaurgioner. Jeg vil hellere have Feber og blive rask end dræbes af Skvadroneren og ikke blive rask. Dog til Sygdommen. Da Lægen første Gang traadte ind til mig, havde jeg Leilighed til at erfare Rigtigheden af Noget, Andre oftere have forsikkret mig: at nemlig Lægens blotte Ankomst formilder Sygdommen. Langtfra imidlertid, som Andre, at ansee dette som en Virkning af Jndbildningskraften, af Tillid til Lægen, har jeg udfundet en naturligere Grund derfor: Saasnart Lægen træder ind, bliver Sygdommen greben af Frygt for at blive slaaet ihjel, og fjerner sig derfor, indtil han er gaaet, hvorefter den kommer ind igjen med fornyet Styrke. Dette sidste skete ogsaa med mig; om Aftenen blev Feberen saa stærk, at jeg phantaserede. Hvad skulde jeg phantasere om? Naar Veder Hjort bliver syg, phantaserer han om Madvig, naar en Finantsminister bliver syg, phantaserer han om "uforudselige Udgifter", naar en Politibetjent bliver syel phantaserer han om Stokkeprygl, naar Figaro bliver syg, phantaserer han om Jngenting - kort: Enhver phantaserer under Sygdommen om det, han i sundTilstand meest beskjæftiger sig med. Jeg beskjæftiger mig i sund Tilstand meest med Politik, følge- lig phantaserede jeg om Politik. Jeg faae en heel Stat opstillet i en uhyre, kunstig Pyramide. Overst oppe sad Regenten paa en gylden Throne, som hvilede paa hans Embedsmænd, Soldater o. s. v. Disse stode igjen ovenpaa de rige Godseiere og andre formuende Skatteydere, og disse traadte atter paa de simple Vorgeres og Venders Rakke. Men formedelst den uhyre kunstige Sammensætning syntes det mig, at Vyramiden let kunde falde omkuld, og jeg laa i den gruligste Angst for, at dette virkelig skulde skee. (Det er som bekjendt, et Særkjende for Feberen, at man under den især trues af Angst og danner sig Billeder, der kunne indgyde Angst.) Dette Billede forsvandt, og et andet fremstillede sig for mig. Jeg saae lange pragtfulde Tog passere forbi, og i en grel, mine Nerver pinende Modsætning, fulgtes de af de ynkeligste Figurer. Det var, som om en ond, fjendtlig Dæmon havde taget de meest afstikkende Tilstande af Statslivet og fremstillet dem for mig paa een Gang for at lade mig føle den dybe, ynkelige, gruopvækkende Forskjel. Et kongeligt Tog med guldindlagt Vogn, purpurklædte Tjenere, glimrende Sulte, og lige derefter en ussel, pialtet, forhungret, syg Betler, der blev arresteret, fordi han forstyrrede Festen ved at tigge om et Stykke Brød. - En høi, stadselig, pragtfuld Rytter, og ved hans Side en krumbøiet Kvinde, der søgte at holde Skridt med ham paa sine Krykker. - En uhyre, brillant Bygning, udenfor hvis colossale Vort et Menneske frøs ihiel af Mangel paa Huusly o. s. v. - Tilsidst bleve Figurerne barokke og burleske. Et Tog af velpleiede, geistlige Herrer dandsede frem, i Haanden Svoben til Kjætterne, og efter dem hinkede og hoppede halle og halv lamme, eenøiede og eenarmede Skolelærere under Sangen: "Rige Fugl kommer susende, kommer brusende. Fattig Fugl kommer hinkende, kommer linkende." Og saaledes gik det videre under en bestandig Afvexling: Snart blændende Lys, snart forfærdeligt Mørke; snart uhyre høie Skikkelser og Bygninger, snart piinligt smaae; snart snurrede Alt hvirvlende rundt, snart var der en Stilhed og Ubevægelighed, som bragte Aandedrættet til at standse. "Han er lagt under Beslag!" lød det nu, og jeg bildte mig ind, at det var mig (og den Mening var ikke saa urimelig endda), siden jeg selv laa og faae Alt saa stille. Der blev en Pause, hvori jeg formodenlig sov; men jeg vaagnede op, idet Feberen begyndte paany. - Jeg syntes nu, at jeg selv var en Stat. J mit Hoved herskede noget Mægtigt, som jeg slet ikke syntes om; men jeg kunde ikke skille mig af derved; thi det havde udsendt Embedsmænd og Soldater igjennem alle mine Aarer. Forgjæves søgte Beboerne der, mit Blod, at jage disse "Stellvertreter" bort, forgjæves - disse fik stedse ny Forstærkning fra Hovedet. Da gjorde Noget udenfor mig (og, da jeg selv syntes mig at være en Stat, forekom dette mig naturligviis at være en fremmed Stat) temmelig høit et Forslag, der syntes mig at gaae ud paa, at man formedelst mine urolige Bevægelser skulde tappe noget Blod fra mig. Mit Blod! Mit gode Blod, som kjæmpede imod den hæslige Magt! Det var til at blive fortvivlet over. Jeg ansporede endnu engang alle de gode Jndvaaneres Kræfter, opmuntrede dem til at slaae til det Yderste. Der blev en voldsom Kamp, den hele Stat (mit stakkels piinte Legeme) rystede under Kampen, det var en Crisis: Liv eller Død - Livet vandt, Fjenden blev jagen ud af alle Porerne, jeg følte mig et Øieblik saa fri, saa let, saa lyksalig -- saa faldt jeg i Søvn, og om Morgenen vaagnede jeg aldeles rask.