Berlingske Tidende, 1829-03-10
udenlandske Efterretninger. London, den 21de Februari J Mødet i Overhuset den 19de overrakte Lord Eldon en anti katholsk Petition fra adskillige Sogne i Derbigh, og sagde, at han havde en af Koner underskrevet Petition, som han ikke vidste om han ifølge Husets Statuter turde overrække. Lord King spurgde ham, om det var gamle eller unge Koner, som havde underskrevet den, hvorpaa han svarede, at han ikke vidste det, men at der gaves mangen Kone, som fattede Constitutionen bedre end Parlamentets Medlemmer, selv om de nedstamme fra en Lordkantsler. Lord King replicerede, og meente, at det var rimeligt, at det var gamle Koner, thi det syntes, som om alle gamle Koner, i England var Antikatholiker. Lord Plunkett besvarede Hoved momentet i Lord Eldons Tale, hvilket han havde fremsat overeensstemmende med Hertugen af Cumberlane, at Spørgsmaale, nemlig nu var, om England skulde være et protestantisk eller papistisk Land. Efter en temmelig lang Indledning, hvori han omtaler sin Forlegenhed ved at optræde imod saadanne Modstandere, siger han: "Den ædle og lærde Lord (Eldon) forsikkrer, og antager det for beviist, at denne Qvæstions Triumph nødvendigviis maae føre til Omstyrtning af den protestantiske Constitution. Naar jeg paa den ene Side hører, at man paastaaer at Constitutionen er i Fare, og paa den anden Side hører den benægte, saa kan jeg ikke undlade at spørge om, hvor Faren, skulde komme fra. Jeg paatager mig klart at godtgjøre, deels med historiske Beviser deels med Parlamentets Aarbøger, at intet saadant Princip, som den ædle og lærde Lord (Eldon) har etableret, eller noget analogt med dette, har været antaget dengang, og at det eneste Princip i Constitutionen er, at der altid skal sidde en protestantisk Konge paa Englands Trone. Det er det eneste Princip, som Revolutionen har helliget, og der skeete da inten for at udelukke Katholikerne fra Parlamentet eller Statstjenesten, Den Act, som udelukker Katholikerne gik igjennem under Car II, den var Falskheds Værk, og blev givet i en ganske anden Hensigt. Den var ikke Revolutionens men Titus Dates's Værk, den blev bragt ind og grundet udtrykkeligen paa denne foragtelige Mands nu gjendrevne og forkastede Historie over det papistiske Complot. Saavidt betræffende denne Acts Oprindelse, der er en Skam for Revolutionen, forsaavidt man kan sige, at den er een af Revolutionens Acter. Fremdeles vil jeg sige med Hensyn til den brunsvigske Klub, der, det være sagt i Forbigaaende har en høist upassende og uanstændig Benævnelse, da den knytter den regjerende Families Navn til en politisk Faction at dens Ophavsmænd burde have kaldt den Dattes's Klub, ifald de havde vidst, hvad de vilde. Men lader os nu, Mylord, undersøge hvad Øiemedet og Hensigten af denne Act var, og hvilke Misligheder, den vilde bekjæmpe og forebygge. Man frygtede dengang for en papistisk Tronfølger, og den der sad paa Tronen, ansaaes selv for en Papist, saaledes som han virkelig var det i Ordets sletteste Betydning. Da nu Revolutionen indtraf, for hvilken jeg har ligesaa meget Ærbødighed og Forkjærlighed, som den ædle og lærde Lord selv, hvad gjorde da de store Mænd, som havde Deel heri Sagde de, at Carl Is's Love mod Katholikerne skulde være evige og uforanderlige? Nei, men de sagde i den samme Hensigt, som disse Love vare givne, da de ikke kunde gjøre noget større, at den der sad paa Tronen, foranderlig skulde være en Protestant. Jeg er overbeviis om, at jeg ikke behøver at frørge den ædle Hertug, som staaer i Spidsen for Regjeringen, om han har i Sinde af rokke ved Tronens Protestantisme i den Bill, som han vil foreslaae Huset. Et saadant Spørgsmaal vilde være latterligt. Naar nu denne Hensigt ikke existerer, som den vistnok ikke giør, hvorledes kan da den ædle og lærde Lord bemærkning være paa sit Sted, at Forholdsreglen vilde ryste Constitutionens Grundvold, saaledes som den ved Revolutionen blev lagt? Hvilket Sted i bill of rights siger vel, at Lovene imod Katholikernes Tilstæ delse til Parlamentet skulle være evige? Den erklærer, at Kongen evig og uforanderlig skal være protestantisk, men den siger ingenlunde hiint. Nogen Tid efter Revolutionen, da man ved Skotlands Forening vilde have disse Carl llis Love incorporerede som en uforvanskelig Deel af Statsloven, blev det forkastet, og det ikke stiltiende. Vi have de skotske Commissairers Vota og udførlige Grunde for os, og Udtrykkene i Unionsacten ere: at den ved Lov foreskrevne Eed skal vedblive indtil det forenede Parlament tager en anden Beslutning. - - Ved Unionen med Jrland ere i Acten de samme Udtryk, kun lidt forandrede, brugte, og Meningen er ogsaa her, at den samme Eed skulde aflægges, indtil Parlamentet tager en anden Bestemmelse. Jeg vil derfor haabe, at Hs. M. Ministre, som i deres Viisdom have bestemt at lade Katholikerne vederfares Ret, ville blive faste ved den Beslutning, hvis blotte Forkyndelse har afvæbnet den ulykkelige Forbittrelse, som herskede i Jrland. Og jeg fortrøster mig til, at den ædle Hertug allerede vil see i den Mellemtid, som vil henrinde fra nu indtil den store Forholdsregel er fuldbragt, hvormeget den vil bidrage til at befæste Statens Vælde og Hæder, dens Sikkerhed og Lykke." Under lydelige bifaldsraab satte Lorden sig ned, og derpaa reiste Hertugen af Wellington sig, og indledede Billens anden Læsning med en Række bemærkninger, hvoraf følgende vare de vigtigste. (Fortsættes).