Politivennen, 1804-01-01
Om Arbejdsanstalter paa Landet, af Pastor Rønne i Lyngbye. (Fortsat fra No. 306) Naar Forfatteren ellers selv i det følgende siger, at Fattigdom staaer mere i Forhold til den i Lod og Qvintin gjengse Udpareellering, end til Sognenes Størrelse, synes det, at han erkjender, hvad jeg har søgt at bevise: at vi have flere Hænder, end vi hidtil have vidst at sætte i Arbejde, saa at jeg tør haabe, Hr. Landsdommeren vil endog træde over paa mit Partie, og opmuntre til Arbejdsanstalters Anlæg. Hvor saare højlig trænge vi ikke til saadanne. Vi Danske købe endnu for en stor Deel vore Klæder, Lærreder, Hatte, Kurve a. a. fra Udlændingen, og vi Sjellændere købe desuden vore Strømper, ja selv vore Træsko fra Jylland, og dog er denne Provinds ikke nær saa befolket, som Sjelland. Hvad er det da, som mangler os! Vist ikke Materialier, og om vi manglede dem, kunde de dog vel transporteres til os! ej heller Hænder; tvertimod vi have tilovers af disse; derfor hænge Almuens Mandfolk, saa ofte over Bordet, strække sig paa Bænkene, gabe og guide Øjnene og kjede sig, eller løbe til de ødelæggende Drikkeselskaber; - men der fattedes hidindtil Anviisning, Øvelse og Opmuntring. Dette bør Arbejdsanstalterne fremme, de bør fordrive en lad og ørkesløs Slægt, og fremkalde en vindskibelig, flittig og levende Slægt. At det lader sig gjøre, har jeg selv seet i det Smaa. Som Præst i Tjereby havde jeg i mit Sogn en virksom og brav Skolelærer Lerche fra Fyen, som gjorde smukke Træskeer. Dette lærte han fra sig om Aftenen i Løje- eller Hængetimerne, og jeg saae med sand Glæde, at adskillige af de unge Mennesker nu bleve virksomme i de Timer, som før henglede i Dovenskab, og istedet for, at jereby og AlsinderupSogne for købte deres Skeer, saa solgte de nu til Nabosognene. GGid Arbejdshuse der allerede, efter Regjeringens Foranstaltning, havde existeret, da skulde enkelt Mand ikke saa let have lagt Hindring i Vejen for denne nyttige Sags Fremme, som nu, da der kun behøvedes et truende Ord og et bistert Aasyn, for at svække baade Præstens og Skolelærerens Virksomhed, og at standse dette med slere nyttige Anlæg. Hvad Hr. Forfatteren taler om det Bekostelige ved slige Arbejdshuses Anlæg, da vilde jeg ikke ganske nægte, at det joher og der kan finde Vanskelighed med det første Udlæg, thi hvor Menighederne ere uformuende Fæstebønder, som have ikkun af Haanden i Munden, der er enhver Skillings Udgivt trykkende; men, dersom GodsEjerne ikke paa slige Steder bør foranstalte det Fornødne, saa lad os forbigaae saadanne Sogne. Mange Sogne ville dog kunne udrede Bekostningerne, og flere Kilder ville findes i den Ædeltænkendes Goddædighed. Er Bekostningen engang gjort og Sogne-Commissionen brænder af Jver for den gode Sags Fremme, saa ville disse Arbejdshuse just være et Bolværk imod Almisselemmernes uforholdsmæssige Tiltagelse; saa vil det i Tiden ikke finde Sted, hvad Forfatteren nu med Rette kan klage over nemlig: "at Sogne -Commissionerne hist og her have Ondt nok med at ligne de Fattiges Forflegning paa Menighedens Medlemmer. Hvad kan vel være haandgribeligere, end at de Fattiges Antal daglig vil voxe, naar man føder den som er fattig, uden at forpligte ham til Arbejde; og omvendt: Hvad kan være haandgribeligere end at baade virkelig og opdigtet Armod vil formindskes, hvor Pauli Lov følges, at den som ej vil arbejde, han bør ej heller æde; men, skal jeg vide om han ej vil arbejde, da maa jeg have Arbejde at frembyde, og det til Bestandighed. Og her bør atter erindres, at den opvoxende Slægt, vant til Arbejde og det til saadant Arbejde, som Barnet og den Gamle kan forrette, vil afgive et mindre Antal Fattige, end en Slægt, som ej anbragtes til saadant Arbejde. At der udfordres Opsyn med Arbejdshusene, er sandt; men den Bekostning vil i Tiden erstattes ved den forringede Almisse-Sum. J de egentlige Landsby Sogne kan sligt Opsyn ej heller falde saa bekosteligt. En skikkelig Huusmand og Kone, som ere lidt nævneyttige, ville for en ringe Betaling give Undervisning i Arbejdsskolen, og have det bestandige Opsyn; Skolelæreren, som med Rette supponeres at boe tæt ved Arbejdsskolen, har vist med Glæde et Overopsyn over den, naar hans Læsetimer ere forbi, og Sogne-Commissionen har det øverste. Hvad det angaaer med Vejens Længde til saadanne Arbejdshuse paa Landet, da har jeg dertil at svare: Den Fattige, som beskjeftiger sig med at spinde strikke eller sligt, og vil være flittig hjemme, behøver jo ej at komme i Arbejdshuset; den som derimod paa anden Maade skal beskjeftiges, eller ej vil stræbe i sit Hjem, kan og bør forpligtes til at møde i Arbejdsskolen, og kan leje Hus i den By, hvor Skolen er. Man vil svare Huslejen vil i saadan By blive bekesteligere. Maaskee Det er dog just ikke sagt, men lad gjelde! Fattigkassen betaler jo Huslejen, lad den da give lidt mere. Det vinder igjen med Rente og Rentes Rente ved Besparelsen af Almiese. Den Fattige, som ellers skulde fødes af Haanden, maa nu avisen, og behøver altsaa ej fuld Almese, og den, som selv kan udbringe sit Arbejde til højere Fortjeneste, vil ej søge at komme i FattigTallet, saa at dette formindskes. (Sluttes i næste Nummer.)