Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1780-06-02
Alle Faarene vare som sædvanlig malkede, for Ostens Skyld, afvigte Vinter. Vil man nu ligne det første mod de sidste 3de Faar, som disse i Henseende til Uldens og Loddens Forskiellighed indbyrdes; saa befandtes. No. 1 at have mod No. 2 som gav i Uld og Lod begge Gange 1 Pd. 21 Lod i alt 25 Lod mere. Mod No. 3, alt regnet for Uld, 1 Pd. 13 Lod mere, skiønt dettes Uld var mindre fiin. Mod Nr. 4 efter samme Regning 11 Lod mere, skiønt dette er merkelig stærkere af Vext og ikke af slet saa fiin Uld(altid at forstaae Siellands Faars Fiinhed), neppe og halvdelen første Gang nøye nok afklippet. Men Aarsagen til denne større Mængde Uld for Nr. 1. synes da at have sin Grund i Uldens naturlige Vextet heele Aar omkring, som i Faarets fornødne Bevaring mod en stræng Vinter ved at beholde sin Kiørtel, ligesom andre Dyr, hvis Haar man altid finder stærkest om Vinteren, og tykkest jo nærmere Polerne, hvilken Omstændighed her har givet Faaret Varme og Sundhed og Ulden Vext derefter. Hvad de andre Nummere indbyrdes angaaer, da bliver Ulden af Nr. 3, skiønt mindre af Vegt dog mere værd end No. 2 dets Uld, for den større Længde hint tildeels haver, hvortil endda samme Faar svagelige Tilstand maae regnes, som en Undtagelse i videre Lykke derved; men Mængden af Uld paa Nr. 4 mod Nr. 2 og 3 kan tilskrives deels dette Faars naturlige Størrelse og Styrke, deels Klipningsmaaden, som var det mindst til Uleylighed, efterdi det havde det tynde Liv bevaret mod Vinteren, een Varme og Kulde paa begge Sider, og i Følge deraf en saa meget større Varme og Sundhed. Men heregnes nu Vægten og Vexten af Lodden mod Ulden mod hinanden; saa synes det besynderligt nok, at skiønt den lange Uld er meere værd end den korte, Lodden beholder hverken Uldens Fiinhed, eller voxer stærkere end den, og kan følgelig ikke være af Værd mod den, end sige, mod dobbelt længere Uld, er man ikke desmindre kommen i Vane med at klippe Faar i Danmark 2de Gange, ja end- og i Norge paa sine Stæder 3 Gange og Aaret, dog Ulden derved ey allene mangfoldig taber i Vext og Priis, som sagt, men Faaret og i Sundhed og Styrke. Aarsagen maae da uden Tvivl i Begyndelsen have ligget i den Mangel, at man ikke har kundet oppebie Uldens Vext, ford man behøvede den til Vinter=Spind, og siden er Fattigdom formodentlig saaledes vant til den slette Ulds lette Priser, at den bedre Uld vanskelig er derfor bleven solt i visse Egne saa man følgelig har seet sig nod til at klippe Faarene i Utide; men Staten derved aarlig den halve Fordeel fra m.v. Jmidlertid er Tabet saa stort, at det fortiener her at betragtes. Thi har man Grund til at formode, at Vexten over Hovedet at regne, ved at klippe Faarene kun engang om Aaret, maae forbedres i det mindste til 1 Pd. paa hver Faar, aarlig; saa blev Fordeelen ved bemelte Forandring, ungefær denne: Man vil forud regne det formodentlige Antal af Faar, som Dannemark kan have, nemlig: 60500 Bøndergaarde a 10 Faar for hver giør i alt 605000 Stkr. 40000 Huusmænd a 5 Faar = 200000 = 700 Herre= og Ladegaarde a 20 Stkr. 14000 = 1000 Præstegaarde og derover a 15 Faar, 1000 Degne, Skoleholdere ey at regne, a 5 Stkr. 800 Møller og derover a 10 Faar = 8000 = Giør 847000 Stkr. Regnes nu et Lpd. jydsk Uld til 5 a 6 Rdlr., og den fynske og siellandske undefær til 20 Mkr. saa blev Pundet i Almindelighed at anslaae til 25 Skilling. Men det gjorde da (Overslaget haaber man er ikke for høit) en Fordeel for Landet aarlig af 220572 Rdlr., i det mindste over 2 Tønder Guld hvert Aar, og endda er her ikke anslaaet den øvrige Ulds Forbedring i Godhed og Længde ved samme Middel, Skindenes Værd efter større Fedme, Blødhed, og Fiinhed, ey at tale om at Regningen giøres og kun for Dannemark allene, Norge uberegnet. Forsøget synes altsaa vel værd at gjøre, og vil formodentlig derfor finde adskillige Patrioter, som ved bedre Leylighed i Henseende til Val af Lam af samme Alder, Størrelse, Vægt, Ulds En genskab, større Antal m.v. vil giøre Prøver langt fuldkommere. Det begyndte bliver imidlertid fortsat paa samme Maade, undtagen at Faarene bliver ikke herefter malkede, som ventelig merkelig kan forbedre Ulden, i sær i Tiden, ligesom om det blev Regel ikke at klippe sine Faar for 15 Mai og ei efter 1 Jun. eller nogle faae Dage flere, da Varme og Sveed vil svække Faarene. Det er til den 1ste Octbr. 1782. Forsøget kan æskes Premie for af Selskabet, og maae det grunde sig paa Erfaringer gientagne i nogle Aar; saa man just fra den nærværende Tiid maatte behage at tage Beslutningen om at vælde sine Lam. Forbedring af Klipning og Malkning allene vilde saaledes uden videre med mindre Umage end tilforn, kunde vinde meget for Staten, og giøre andre vanskelige Anstalter let muelige, ligesom ingen Tids Forandring skulde da kunde behøve slige Fordeele. Men blev ydermeere lit mere Opmerksomhed, anvendt paa Avlen selv. Staldene indrettede til Foranderlig Aabning efter Vinden, og altid for Giødningens Hidsigheds Skyld, holdt halvaabne og reene, saa skulde Fordeelene maaskee ved sundere og større Faar endnu kunde fordoples, og den indenlandske Faare=Art allene, uden merkelig Formerelse, som Dannemarks egen Frugtharhed tildeels fraraader, i det dog altid fornødne Tillæg bliver en større Rigdom for Landet, end den hidtil er anseet for, den rette Klipnings=Tid for alting lagttagen.