Berlingske Tidende, 1834-02-28
Den bekjendte Engelske Banquier, Hr. Ricardo, som i nogen Tid har været beskjeftiget i Paris med financielle Spekulationer, døde her i Gaar. Breve fra Madrid anmelde Hertugen af San Fernandos Død og berette tillige, at man tvivler om Generalerne Morillos og Sarsfields Helbredelse. (Af et Brev fra Paris, den 14de Februar i Allg. 3tg.) Jeg var i Gaar tre til fire Timer i Deputeretkammeret, og hørte der den begyndende Debatte over en Gjenstand, som i første Øieblik kun synes underordnet og lystig, over de offentlige Udraabere Det er imidlertid Enhver bekjendt, til hvor mangfoldige Forviklinger dette Anliggende allerede har ført, i Særdeleshed i det sidste Halvaar, siden Ministeren Barthe indlod sig i en daglig Kamp imod denne Menneskeclasse; først Processen imod Deelentre og andre Udraabere, hvorved Generalprocureuren leed et Nederlag; derefter Politiets og Hr. Barthes Jver, og Slag i Slaget nyt Skakmat ved Dupin og Cassationsretten; derpaa fulgte endeligen Hr. Røddes Folkeforsamling paa Børspladsen, hvor Politiet ei meer vovede at indblande sig; den uophørlige Appellation til Ret og Jury, og til Slutning ganske nyeligen hiine Optrin i Lyon, – alt dette gjorde tilsidst af smaalige Omstændigheder en vigtig Gjenstand, næsten et Minister=Spørgsmaal, efter Journal des Debats Udtryk. J ethvert Tilfælde syntes det mig interessant, at høre vore alvorlige Medlemmer af Legislaturen modent discutere slige Ting. Da jeg Kl. 3 kom til Deputeretkammeret, fandt jeg de to Etager i Gallerierne endnu langt talrigere besatte, end de Deputeredes Bænke, og, ligesom de øvrige Loger, var ogsaa Logen for det diplomatiske Corps ganske opfyldt. Paa Talerstolen stod Hr. Girand, en ubekjendt Mand, og oplæste taalmodig sin Haandskrift, skjøndt Jngen hørte efter. Mændene paa Gallerierne vare i livlig Samtale, og bleve endnu overbudte heri af Damerne. Kammerets Medlemmer fordrev Tiden med hverandre, som sædvanligt i slige Tilfælde. Den Ene læste, en Anden skrev eller gabede, en Tredie spadserede i Sidegangen, eller op og ned paa Trinnene ved Bænkene. Hr. d'Argent skellede i en halv Time hen til Frihedsgudinden, som den satiriske Architect havde opstillet til høire Side i Kammeret, imedens Standbilledet af den offentlige Orden skuer ned paa Medlemmerne af den yderste venstre Side. Tilhørerne bleve tansere og Jnteressen, mere levende, da Hr. Sade kom paa Tribunen uden Haandskrift, og med megen Lethed holdt et Foredrag, i hvilket han, efter Tiers Partis Skik, venskabeligt tiltalede Ministeren, men tilkiendegav ham dog sin hjertelige Beklagelse over den Feil, som han (Ministeren) sikkerligen høist ugjerne begik, hvorfor man altsaa maatte stemme imod det tvungne Forslag, hvilket imidlertid Tiers Parti ikke gjør uden Undtagelse. Det var herved i Særdeleshed tiltrækkende at betragte Hr. Barthe, uagtet han vendte Ryggen mod os; men denne tykke Mands Bevægelighed, hans hastige Søgen i Portesenillen, og hans skaldede Jsse, der stedse farvedes mere og mere rød, forkyndte hvad der foregik hans Jndre. Neppe var Hr. Sade traadt ned fra Talerstolen, førend Seglbevareren reiste sig fra sit Sæde, styrtede, uagtet sin Corpulence, i et Ru op paa Tribunen, og drak stønnende et Glas Sukkervand. Det lykkedes ham vel at hykle-Rolighed, og at discutere, dog snart kom han i Affect, og man vilde altfor tydeligt have kunne mærke at han forsvarede sin Portesenille, dersom han ei altid paa Nyt havde taget sin Tilflugt til Sebastianis Middel, Sukkervandet. J sin Tale fulgte han i Ovrigt en tredobbelt Politik. J det han forsvarede den Sætning: da man havde givet en Lov imod Afficher, saa kunde man ligesaagodt gjøre det samme imod Udraaberne; uden at krænke Chartet mere end tilforn, efterlignede han Gazette, hvilket Carlistblad stedse opstiller Modstandernes Procedentser som Fornuftgrunde. Men efter enhver Ministers Exempel forsvarede han tillige sit Forsvar med Nødvendigheden og ved Hensynet til den offentlige Orden og Rolighed; endeligen, efter sin egen tidligere Skik fra Palais de Justice og Geheimeforeningerne, talede han fra Til til anden i en usædvanligt heftig Tone og med de meest livfulde Gestus. Hr. Garnier Pages, der herpaa tog Ordet, og som udgav Loven imod Udraaberne for at være langt værre end en suren, er endnu en ung Mand, af et simpelt Udseende og med et roeligt Foredrag. Han improviserer med temmelig Lethed, lægger ei megen Konst i Udtrykket, og synes at være overbeviist om sine Jdeers Rigtighed. Da Extremmerne her berøre hverandre saa fremtraadte, efter denne Republicaner, den gamle utraministerielle Fulchiron fra Lyon, der overbyder endnu Salaberrys og Laboulaye's Rolle, og udlees ligesaa hjerteligt af sit eget Parties Bænke, som af Oppositionens. Han begyndte: "Jeg har nu allerede i 146 Aar seet . . . (Rystende Latter; forgiæves. ringer Præsidenten) Hr. Fuldiron vedbliver: jeg har To Puncter at behandle for Dem, eller snarere Eet . . . (Latter, men Hr. Fulchiron holder ikke op.) Mine Herrer, naar en Pige for en Skilling. (Umaadelig Latter i Centrum.) Foren Skilling, naar min Datter hører Blade udraabes, hvorledes Erkebiskoppens Kjærlighedsforstaaelsk med en Prindsesse og ved hvert Ord opslaaer Kammeret en skingrende Latter. Moniteuren og Journal de Paris, have vistnok feilet, naar de lade Kammeret raabe Fortræffeligt, da det tvertimod istemte et satanisk Bravol- Selv Centrum kom i en convulsivisk Lakker, da Hr. Fulchiron ved en Sprogfeil paastod, at han har Politie-Præfecten hos sig i Lommen; og da han tilsidst forbittret paa Ven og Fiende, forandrede Tonen, og med Alvor, og ei uden Veltalenhed, tordnede løs imod Revolutionens og Republikens Vederstyggeligheder, og da han til Slutningen traadte tre Skridt tilbage, i det han ved en theatralsk Mine syntes at spørge om hvad Kammeret tænkte om hans oratoriske Gaver – da bleve Alle henrevne, og Centrum klappede ikke stærkere, end den yderste venstre Side. – Derpaa talede Hr. Salverte, en lærd Mand, der har skrevet over Geheimekunsterne, og hvis Foredrag er for alvorligt for Kammeret. General Bertrand, som var med Napoleon paa St. Helen, holdt med Jld en ercentrisk Tale over Pressefriheden; og Hr. Thiers lavede sig til at svare derpaa, da Kammeret af Hunger og Udmattelse forlod sine Sæder, og kun endnu hurtigen, uagtet nogen Modstand i Centrum, opsatte Debatten over Cabet til næste Møde. Sebastiani.