Berlingske Tidende, 1834-01-16
Brunswig, den 11te Januar. Dentsche National Zeitung beretter Følgende, med Overskrift fra Ansbach. Den 14de December om Aftenen kom den bekjendte Caspar Hauser, der her var sat under Opsyn og Pleie hos en af Lærerne ved den lærde Skole, hjem med et Saar i Brystet, hvoraf han døde den 17de f. M. Lille hans Udsagn, at en fremmed Mand havde indbudet ham til en Spadseretour i Slotshaugen funder det frygteligste Storm og Hagelveir) at hiin, der ved det Ugiske Mindemærke havde overgivet ham en Silkevang tilligemed en Skrivelse, og at den Fremmede, da Hauser vilde aabne Brevet, havde stødt ham en Døll i Brystet, – ere ved Undersøgelsen befundne at være falske og opdigtede. Jntetsteds har man hidtil kunnet finde et Spor af en Fremmed, saaledes som han var beskrevet: stor, med en blaa Kappe, Sporer, Knebels- og Bakkenbarter; Vidner, som bleve tagne i Eed, have seet Hauser, der i Ovrigt ikke engelig var berettiget til en saadan Udgang, ene og uden nogen Ledsager at gaae ind i Slotshaugen, begive sig hen til Monumentet, og derfra, ligeledes ene, ledsaget og uforfulgt, at gaae ud igien; ligesom man ogsaa paa den da med Snee bedækkede Jord ved Monumentet, hvor Angrebet skulde være skeet, ene og allene har fundet hist og her Sporene af Hansers Fødtrin, men ikke afnogen Fremmed. Den Silkevung, der skulde være rakt Hauser, blev rigtignok endnu fundet paa Pladsen, men med Brev, der – efter Haandskriften, – og, som man endog siger, efter Papiret og dets hele barnagtige Jndhold at være skrevet af Hansen selv, nemlig: en Forsikkring om, at man ikke har allet myrde Hauser, og at han bedst maatte vide: hvor og hvorfra den Fremmede var. Saaret selv, der gaaer fra oven ned ad, streiser tæt forbi Hjertepungen, ned i Maven, og med et umærkeligt Stik trænger gjennem denne ind i den usædvanligen brede Lever – var saaledes beskaffent, at man snarere skulde antage: at han selv i en højet Stilling havde lang somt bibragt sig samme, end at en ligeover for staaende Modstanders kraftige Haand havde kunnet give Dolken en saadan Retning. Overveier man, hvad der havde kunnet forføre Hanser til en saadan Gierning, da frembyde sig tvende Formodninger: enten at han, som allerede een Gang i Nürnberg, har villet skuffe Publicum med en skjændigen udtænkt Mordbistorie, men at han slet har ført Jnstrumentet; eller at hans Sind virkeligen er bukket under for Byrden af hans indtil det Øjeblik brugte skammelige Logne og Bedragerier. Hans ved Sectionen fuldkommen normalmæssig befundne Legemsbygning, har ogsaa beviist, at hans Foregivende, længe at have levet i en Hule som Fange og uden fri Bevægelse, maa ansees som en absolut Umuelighed; ogsaa har man opdaget gamle Koppe Ar. Hvilken Slutning skal man heraf drage? Denne Caspar Hauser har forresten hidtil viist sig som en ondskabsfuld, lognagtig og dertil doven og tungne Yngling. Det har ikke manglet paa latterlige Bestræbelser for at lade ham figurere, snart som en hemmeligen bortført Dreng af den uddøde Grevelige Tattenbachiske Hovedlime, snart endog som en Prinds, der var frarøvet Storhertuginde Stephanie, under det Foregivende: at hun havde bragt et død født Barn til Verden; efterat man har smittet hans barnagtige Phantasie med slige Greve og Prindse Jdeer. Efter mit Skjønnende har han mueligen været en Dreng af en eller anden Tiggerhøb i Neder-Bayern; hans Forældre have slæbt ham omkring med sig paa Valfarterne til Altenettingen o. f. St., hvor han snart har maattet vise sig som Krøbling, snart som en latterlig Tosse, og atter til andre Steder, hvor det galdt en eller anden Gevinst, har han maattet overraske Folk ved Brugen af sin almindelige Fornuft eller andre uformodede Færdigheder, f. Ex som foregiven Krobling har han maattet svinge sig til Hest og ride omkring efter Konstens Regler. For den Formodning taler hans formelige Tiggerdragt, i hvilken han ankom til Nürnberg, hans grove, hine Egne af Bayern særegne Dialect, hans medbragte Rosenkrands og hans trykte Bønner til Jomfrue Maria i Altettingen, hans Ridekonst, der snart blev givet Rurnbergerne til Skuespil, o. s. v. Men han synes, at have forladt hine Bayerske Tiggerflokke, for i Nürnberg at begynde sine Bedragerier og Lognekonster under eget Firma. Jeg overlader det til Dem: om og hvilken Brug de ville gjøre af denne min Skrivelse, med eller uden mit Navn. Med Høiagtelse Lang.