Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1792-10-22
Paris, den 8de Octbr. De fiendtlige Armeers Tilbagemarsch har vel endt den Fare, som truede os saa nær, men langt fra endnu ikke sat Maal og Grændser for Bekymringer af udvortes Angreb mod vor republikanske System. Den udenlandske Minister le Brun har bekiendtgjort N. C. dette under 26. Sept.; det fornemste deri er: Jeg har lovet, siger Ministeren, ikke at bedrage Dem. Hør De da, hvad jeg anseer for den nøieste Sandhed. Vor nærværende Crisis er ikke den farligste, som vi havde at frygte forØieblikket til den skrækkeligste Fare vil først begynde næstkommende Foraar; da ville de forenede tilsidst anspænde deres Kræfter, og da skal vi paa eengang slaae alle de Kongers forenede Magt tilbage, som kunne levere deres Contingent til dette Korstog. Men er det klogt, ikke at skiule Faren, saa er det ogsaa billigt ikke heller at forstørre den, og jeg seer paa samme Tid nogle Grunde til at berolige os, i alle disse Hoffers urolige Jversyge, i det Rivalitets System, som en fælles Fare vel har kundet dysse i Søvn, men ikke udslukke; i Sammenstødet af saamange forskiellige stedse med hinanden kiempende Jnteresser; i den giensidige Mistillid og Bekymringer, i Pengemangel, og endelig i tusinde politiske, physiske, uventede og forudseete Tilfælde, der i en Tid af 6 Maaneder ufeilbarlig kunne og maa indløbe, og som vi maa giøre os største Umage for at erfare og bruge til vor Nytte, saa skal jeg forestille en Mængde Foretagender for dem, der fuldkommen kunde sette dem i Stand til at bedømme den hele Omkreds af vore Forhaabninger og Bekymringer. Men foruden disse Bekymringer uden fra ere vi endnu langt fra en indvortes Rolighed, og det mangler ikke paa Urolighedsstiftere, der rigelig udstrøe Tvedragts og Mistillids Sæd, ikke allene i N. C. men og over hele Hovedstaden. N. C. Hovedøiemærke er nu at tilintetgiøre de store ulovlige Adkomster, som det Pariser Menige Raad og især Staden Paris tiltager sig, der ikke gaae ud paa mindre end at foreskrive N. C. selv Love. - Den berygtede Marat, der næsten har det hele N. C. lydelig imod sig, og som man daglig truer med at anklage, forsømmer ingen Leilighed til at opvække Mistroe og Urolighed. Han har i Forgaars især erklæret sig mod de Herrer Brissot, Guadet, Vergniand og deres Partie, og søgt at udbrede Mistanke mod deres forrige og nu værende Forhold. Man frygter derfor for nye Tumulter og Blodsudgydelser af Partieaanden. At man har indtaget Schweitzeriske Tropper i Gebetet af Gens, er en aabenbare Fornærmelse af Edictet fra 1782, der formelig indeholder, at i det Tilfælde, at een eller anden af de garanterende Magter skulle komme i Krig, skulle Republiken ikke være berettiget til at tage nogen Besætning ind fra de neutrale Magters Side, naar ikke de trende Magters Befuldmægtigede først havde været samlede for at bestemme Arten og Maaden og Troppernes Antal, hvorved Staden Gens skulde besættes, og hvis Omkostninger de tre Magter skulle være lige enige om. Da nu, som Øiesynet lærer, Jndtagelsen af de Schweitzerske Tropper i Genf blot er bleven aftalt med de Cantons Bern og Zürich og med det Turiner Hof; saa er Frankerige derved aabenbar fornærmet, og berettiget til at betiene sig af Vaaben til Tractaternes Fuldførelse, hvis Overtrædelse tillige er et Jndgreb i Folkenes politiske og i Menneskenes naturlige Rettigheder.