Københavns Adresseavis, 1772-10-31
Her tales ikke om besynderlige Magaziner, som for Exempel, til en Krigshær, men om almindelige Magaziner til et heele Lands bestandige Ophold. Vanskeligheder, ne i at anlægge og vedligeholde dem, iværksætte Jndkiøbet. og Bestyrelsen med Ærlighed, og i at indrette Uddeelingen efter Nødtørft og i lige Qvantitæt vil jeg ikke vidtløftig fremsætte, da de allerede ere overveiede at Hr. Herbert, Melon og andre, som og af Hr. Landdrost von Münch hansen i hans fortreffelige Afhandling og frie Kornhandling (S. 49. S. 168.) kort og grundig ere forestillede. Jeg vil ikkun giøre een Anmærkning, som falder i Øynene, og kanskee afgiør Sagen. Den Tanke ved Magasiner at sætte sig i Sikkerhed mod paakommende Mangel er saa læt og smigrende, at om det havde kundet udføres, maatte det have skeet for mere end 1000de Aar. Men vi finder at ingen af de nu værende Europæiske Stater (nogle faa smaae kanskee undtagne har forsynet sig dermed, som de almindelige Klager nok bevidner. Det maae altsaa have været ugiørligt, i hvor gjerne man har vildet, og uagtet alle de Forslag, som ere optænkte i Studere=Kammerne. Man giøre mig ikke den Jndvending, at det dog er skeet i Rom, og andre gamle Stater. Hr. Philippi, Hr. von Justi og andre har allerede viist Forskiellen paa den Romerske Stats og vore Staters Forfatninger, da hin kunde drage sin Underholdning af fremmede undertvungne Provintser, og dog med alle deres Anstalter foraarsagede deres egen Agerdyrknings Undergang, og tilsidst saavel Hovedets som Lemmernes Aftagelse. Man kan og ikke anføre den nærværende Indretning i Kirkestaten, som et Exempel paa et med offentlige Magasiner vel forsynet Land. 2. Naar man dog ikke vilde agte paa Vanskeligheden, men af alle Kræfter vilde giøre Forsøg med at anlægge Magaziner over det hele Land, hvad vilde da Følgerne blive, Hr. Landdrost von Müntshansen og andre regner, at Magaziner skulde strække til et Aars Brug (. 15. S. 57.) Jen veed vel, at her forstaaes ikkun nogle Maan der i Aaret, men F. 49. S. 167, siger han og Naar man vil sætte at i Magazinerne maae være saa megen Forraad, at alle Jndbyggerne i Tilfælde af Mangel kunde opholdes derved allene i 2 eller 4 Maaneder, udfordres allerede overmaade store Magaziner. Hvem der giør en nøye Beregning derover, skal befinde det at være sandt. Vilde man endog i indfaldende dyr Tid paatage sig at bestride alle Omkostninger, skulde man dog, naar nogle gode Aar faldt ind, og Prisen blev lættere, snart blive kied af disse Omkostninger og forsømme Magazinerne, som Erfarenhed lærer. I det mindste maae mon tilstaae mig, at det høyeste man vilde samle og bevare, blev, hvad man kunde forsørges med i et Aar. Men nylig har vi havt den bedrøvelige Erfaring, at Manglen kan vedvare det andet Aar og vel længere. Thi havde vore Magaziner ikke paa Kiøbmands Maade efterhaanden forhøyet Prisen, og derved deels anlediget nye Tilførsel, deels foraarsaget, at Jndbyggerne selv forsynede sig, havde de ikke speculeret paa muelige Tilfælde, og derfor holdt noget tilbage til indfaldende Mangel; men derimod, efter deres gode Hensigt, solgt Kornet bort til ringe Priser, og derved givet Anledning til at stille Kornet ud af Landet til de Stæder, hvor Prisen ikke ved Kunst men af Fornødenhed var høyere; havde de, i Følge deres Løvte, bestandig vildet underholde Jndbyggerne, og ventet paa næste Høst, saa var altsammen borte, om denne Slog Feyl, og foraarsagedes paa eengang den største Dyr=Tid og Mangel ved den Jndbildning at man var tilstrækkelig forsynet, og ved det at man var vandt til lave Priser. Hvilken hastige Afvexling, Fornuftige indseer, var skadeligere og besværligere at afhielpe, end en efterhaanden indfaldende Dyr=Tid 3. Ere da altsaa offentlige Magaziner fordeelagtige for Kornhandlingen, og Undersaatternes Ophold, Man veed, at Magaziner skal tiene til i Dyr=Tid at vedligeholde de lave Korn Priser. Men Haabet om en muelig og undertiden anseelig Fordeel er den eneste Opmuntring for store Kiøbe og Landmænd, uagtet den store Hazard, som altid er ved Kornhandel, at indkiøbe og samle paa et stort Forraad Korn. Hvor altsaa saadanne Magaziner ere anlagte, eller arbeydes paa, kan ingen store Korn Handlere opholde sig, thi de maatte altid frygte for at tabe, paa deres Korn: Altsaa unddrages Staten disse uskatteerlige, over alt fordeelte og til flere Aar tilstrækkelige Forraad Kamre, og indfalder der undertiden en riig Høst, som gjerne gaaer kort foran Manglen, saa bringes det meste ud af Landet. At indsamle Forraad af Korn bliver saa næsten gandske overdraget Regieringens Omsorg, som vihar seet ikke kan strække sig vidt. Og naar nu ingen Kiøbmand kan befatte sig med nogen betydelig Kornhandling, er ingen saa læt paa eengang i Stand til, om han end fik Forsikkring paa, at han intet Tab havde at befrygte, at tiene Landet og skaffe et Forraad enten fra Landet selv eller fra Fremmede. Folket, som er vant til at underholdes af Staten, fordrer altsaa med Utaalmodighed, og sandt at sige med Rette efter Regieringens Løvte, Forraad af Regieringen; hvor derimod Regieringen ikke befatter sig dermed, som i Holland for Exempel, tænker Folket aldrig derpaa engang, naar der falder Dyr Tid ind. J saadant Fald veed og Regieringen intet andet Raad, end med store Bekostninger at forskrive Korn fra Fremmede, og skiller saa Landet ikke allene ved de derfor udsendte rede Penge men endog ved al Opmuntring til at drive Agerdyrkningen med Fliid, hvilket er vigtigere og en vis aarlig Jndkomst. Agerdyrkningen taber desuden nok ved saadan Jndretning. da Afsætningen næsten allene skeer i Magazinerne, at jeg ey skal tale om de tvungne Leverancer, thi naar der ger god Forraad der, vil der ikke findes mange begierlige Kiøbere. Af samme Aarsag vil Landmanden og, om han endskiønddyrker sin Jord, ikke lægge megen Vind paa at levere saagot Korn, som mueligt, da han ikke saaledes paa Magazinerne, som hos enkelte Kiøbmænd vænnes til, at Kornet, udsøges og den ene overbyder den anden. Hvor skadeligt dette er for et Land, behøver jeg ey videre at udføre Heraf sees da tillige, at offentlige Magaziners Anlæggelse da er skadeligst for en Stat, naar de a.) Lader sig Kornet levere ikke ved frit Bud og Overbud med andre Kiøbere, men ved tvungne Priser, derved qvæles Flittigheden. b.) Naar de directe forskriver det fra Fremmede, derved tager de Modet, saavel fra de indenlandske Kiøbmænd, hvoraf dog nogle par Speculation vilde indkiøbe en Deel, naar de med Fordeel kunde levere det til Magazinet, som fra Jndbyggerne, som ved bedre Afsætning og høyere Priser kunde opmuntres. c.) Naar de ikke bestandig vilde sælge af Kornet, og følgelig efterhaanden indkiøbe det, men vilde spare deres Forraad allene til Dyr Tid, og da sælge det under dets naturlige Priis. Heraf flyder, at naar en Kiøbmand til ligge vilde handle dermed, kunde han intet vinde ved de høyere Priser, men vel tabe ved deres Nedsættelse, hvorved al Jndsamling til private Magaziner blev hindret. Derpaa fulgte og den Vanskelighed paa eengang igien at opfylde Magazinerne, som ikke kan skee uden Prisernes Forhøyelse og andre Uleyligheder. De fleste Projecter driver dog paa saadanne Magaziners Oprettelse. Hermed har jeg allene viist de mulige Følger af det Foretagende at underholde et heelt Land ved offentlige Magaziner. Hvorvidt dette ved Erfarenhed er beviist, behover jeg ey at udføre, da, saavidt mig er bekiendt, i ingen af de nærværende Europæiske anseelige Stater Landet underholdes ved bestandige Magaziner. Men hvad har der fulgt paa i de Lærder, hvor ingen offentlige almindelige Magaziner har været: Her maae giøres Forskiel i vinde Tilfælde. a.) Har der ikke været en bestandig i sikker Kornhandel, ere Kiøbere og Jadrig bedøre de, en ligviis fulgt den største Mangel, naar hverken Publikum, eller private Folk, har samlet noget klækkeligt Forraad til indfaldende Mangel. Allervissest maatte denne Nød komme der, hvor det udtrykkeligen og efter min Tanke urimelige Forbud var, at ingen Korn Forraad maatte indsamles og par Speculation gjemmes. Er det ikke lige frem at befale, at ikke meere Forraad end for det indeværende Aar skulde blive i Landet, og at følgelig den første Misvext strax skulde sætte os i den yderste Forlegenhed. Og endda har denne Forordning ikke allene været brugelig i Frankerig, men og hidtil har været taalt i adskillige tydske Stater, b.) Men naar Handlingen har havt sin fulde Friehed og Sikkerhed, naar Kiøbmændene især har været saa favoriserede, at de kunde faae Kræfter, og vove en Summa par Speculation, har man vel Tid efter anden faaet høyere Priser, men ingen virkelig Mangel eller Hungers Nød, ja man har endog af det Overskydende kundet sælge noget til de Fremmede, saa at omendskiøndt nogle enkelte Perioner have liidt, har dog Landet i Almindelighed vundet. At dette skeer endog i et Land, som ikke engang med sinegen Afgrøde kan underholde sine Jndbyggere, kan Holland tiene til Beviis paa; Og i de Lænder, hvor Jorden giver nok af sig til Jndbyggernes Føde, opmuntres Agerdyrkningen derved til Landets Beste; herpaa kan Florents være et Exempel i den nærværende fast almindelige Klage. Hr. Lud. Andruci bevidner i en Afhandling om at sætte de Fattige i Arbeyde ved Agerdykningen og Kunsterne, at da Florents tilforn neppe har havt Korn nok for fine egne Undersaatter, har det nu ved den 1766, bevilgede frie Kornhandeel vundet saa meget, at man ikke allene ingen Mangel har liidt, men og har kundet afsætte en anseelig Deel til Fremmede med stor Fordeel. 5. Det bliver altsaa en afgjort Sag, at man maae sørge for at have Forraad af Korn for flere end det Aar, man er i, for saaledes at forekomme Mangelen. Spørsmaalet bliver ikkun, hvorledes kan man paa det sikkerste, lætteste og fordeelagtigste for det Almindelige anskaffe, bevare og bestyre det nødvendige Forraad af Korn Hr. von Justi synes med andre Statskyndige mest at giøre Regning paa privat Personers vigtige Korn=Løfter. Landsrost Hr. von Münchhausen dømmer ligeledes (§. 50. S. 170.), at de smaae Magaziner, som at privat Personer paa egen Regning oprettes og underholdes, ere de sikkerste i Mangel. Men jeg seer ikke, at Vorned Rettigheds Violineholdelse, store Huusholdninger og Forpagtninger udfordres dertil. Opkiøbere og Kornhandlere indsamle langt større Forraad end Herremænd og Forpagtere; de veed og bedre at fordeele den, og holder hinanden Ligevægt ved fælleds Bestræbelser i at sælge. Jeg beraaber mig paa Erfaringen. J nogle florerede Lænder i Tydskland, hvor Frie=Bønder dyrke deres egne Agre, og selv nyder naten af deres Arbeyde, hvor og Kornhandelen ey er blede indskrænket, giør smaa Opkiøbere først Tieneste, og affet Landmanden bestandig Afsætning, at han ey behøver at være uvis eller reyse langt for at blive af med sit Korn; Disse har igien større Kornhandlere, som de forhandle Kornet til, enten i Stæder eller Landsbyerne, naar de ere beqvemmere til Handling. Derved er der altid blege Pen vet Forraad i Lande, og endda fortient mage. Disse privat Personers vigtige Magaziner ere de eneste, som man sikkert kan giøre Regning, at de bestandig kan forsørge et heelt Land. De sparer Regieringen Omsorg, Hazard, Besværligheder og Omkostninger. Selv Kiøbmandens egen Nytte driver ham til at samle for Landet, Han forstaaer at vælge den beste Til til Jndkiøb, og frindseer først og best Manglen for at forskaffe sig Forraad for lætteste Priser enten fra Landet selv eller fra Fremmedde. Han sælger ikke ved en begyndende Dyr Tid sin Fortags reent bort, men holder altid noget tilbage, hvorved Prisen efterhaanden stiger, og Veyen banes til mere Tilførsel. Siden har det Almindelige endnu den Fordeel, at Haabet om den tilstundende Høst nedsætter Prisen, eftersom Kiøbmanden frygter for, at hans Forraad maatte blive liggende ham til Tab og den ene vil forekomme den anden i at skille sig af dermed, da derimod, hvor Kiøbmænd ikke kan sutinere sig, kan den største Mangel komme, endskiøndt den meest haabefulde Høst staaer for alles Øyne. Jo mere derfor saadanne Opkiøbere og Kornhandlere opmuntres i et Land, desto rigere forsynes Landet, og desto taaleligere Priser faaer maa ved deres certerende Bestræbelser. Til at bevise, hvor sikkert dette er for et Land, vil jeg ikkun anføre et nyt tilforladelig Skrift: Om Kornets frie Jnd= og Udførsel i Henseende til Estland. Riga 1771. 8) S. 38 siger Forfatteren: Da Kiøbmanden og Herremanden i Estland for nærværende Tid er overbeviist om, at Kornhandelen er fuldkommen frie uden nogen Jndskrænkning; opmuntres han til at speculere, tillukker næsten ganske sine Magaziner i Høsten, og sælger heller om Foraaret, da han kan haabe høyere Priser ved Skibsfartens Aabning. Nogle i Reval have allerede Korn liggende fra nogle Aar. Heraf flyder den aabenbare Fordeel, at der ikke kan indfalde paa engang en almindelig og ubodelig Mangel, da der bliver altid nogen Forraad i Landet, skiøndt til høy Priis. Men før at private Personer kan vove saadan et Foretagen de, udfordres en stor Overbeviisning om Handelens Friehed og indvortes Velstand. Da det allerede i mange Skrifter er beviist, at en altid sikker, frie og uindskrænket Handel er fornøden for at opmuntre den store og nyttige Kornhandling, vil jeg ikke opholde mig derved. Allene giver jeg at betænke, at hvad der hindrer denne nyttige Korn handling, hindrer ligel des Landets Conservation og Vil stand. Derfor var min Hensigt her allene at vise, at endog offentlige Magaziners Oprettelse, som aldrig i sig selv ere tilstrækkelige til altid at afhielpe Landets Mangel, forhindrer Kornhandelen, og altsaa giør meere Skade end Nytte. De ere følgelig i Henseende til at forsyne hele Lænder farlige, hvor Kornhandelen meest drives ved indenlandsk Jndkiøb. Men jo mere de ere frie for ovenanførte Feyl, desto større Nytte kunde de giøre, før Exempel, i HandelsStæder, hvor Kiøbmanden opmuntres til at oprette Magaziner mere ved Afsætning paa fremmed Stæder, end i udet; derforuden naar Magazinet hverken Hørlig indtigbes eller udsælge, og naar det tilhundet sin omtrugel fra sine M. borgere, Kiøbmændene. Fortsættelsen følger.) Stald Foringen. Det fortiener nærmere Overlæg, hvad enten det er fordeelagtigt at lade Kierne gaae paa Græs om Sommeren, eller fore dem paa Stalden. Det er sandt, at man de ey kan holde saa mange Kiør, som nu, men derimod 1) Giver een Koe paa Stald saa megen Meil, som fire paa Græs. 2) Er Melsen federe og bedre, 3) Naar Qvæget gaaer ude, trættes det, Heeden maat ter det, og Fluerne giver det ingen Roe at søge Føden. 4.) Bekommer man langt meere Møg, som nu enten spilde, eller giør liden Nytte. Og Møget af slige staldede Kiør er frem for andet virksomt. 5) En Koe nedtrædet meget Græs, som kommer til ingen Nytte og forderver Engen om Foraaret, naar den ud lades, førend samme er ret tør. Ordsprøget siger: En Koe æder med een Mund, og træder med med fire. b.) Forekommes Qvæg Sygens Udbredelse derved, da Sygen ey saa let bliver almindelig, naar hver Mand haver sit Qvæg for sig, og saasnart den mærkes at være i en Stald, kan al Omgang med det Huus uden megen Møye, sperres.