JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Adresseavis for Børn, 1779-11-03
Nummer Aar. Første. Tors Aargang. for Onsdagen. den 3 November. Born Om de menneskelige Nødvendigheder. Jngen Skabning paa Jorden har saa mange Ting behov, som Mennesket. Hvor nøgen hvor hielpeløs, hvor raae og uvidende komme vi ikke til Verden Naturen har ikke forsynet os med nogen legemlige Færdigheder eller egne Hielpemidler som vi see Dyrene have, saasnart de er kommen til Verden. Den har blot forlenet os den Formue, at kunde forhverve os mange Slags Beqvemmeligheder i den modnere Alder. Fra denne Side betragtet, skulle det synes som vi have Aarsag at misunde Dyrene deres Fortrin. Thi er det ikke en fortrinlig Lyksalighed, at de hverken behøve saamange Klæder, eller bruge saamange Vaaben og Frelsemidler, som vi, og ei heller behøve, at optænke, lære og udøve saadanne Handlinger, som dertil udfordres. De bringe Klæder, Vaaben og andre Nødvendigheder med sig i Verden. Bruge de Vaaninger, saa veed de at bygge eller grave sig samme selv. Har de Senge, Bedekninger, eller andre Ting fornødne, saa besidde de den Kunst, at væve, spinde og forarbeyde samme selv. Have de Fiender, eller anfaldes af Sygdomme, saa have de og Vaaben og Hielpemidler derimod. Kun vi, der ere langt ædlere, end alle øvrige Dyr paa Jorden, have fleere Fornødenheder, og kun faa Midler til at afhielpe dem.
Adresseavis for Børn, 1779-11-03
Reisende. Trende Fugle kom paa engang reisende til et Huus, og enhver af dem bad Huusherren om for Børn. Tilladelse at bygge dem en Reede under hans Tag. Den første var en Svale som begyndte at overtale ham. Den forsikrede ham, at den ikke det ringeste vilde nyde eller fortære, af alt det som tilhørte ham, enten paa Marken eller i Huuset; men i dets Sted ved sin gode Opførsel og muntre Sangstemme vilde giøre sig Umage for at fornøye ham. Din Begiering er uskyldig, svarede Huusherren; men min Ven, hvorlænge agter du vel at blive hos mig, og fornøye mig med din Sang, Høyt fem Maaneder, svarede Svalen.
Adresseavis for Børn, 1779-11-03
J denne Tid synger alle Skovens Fugle, sagde Huusherren, og for saa kort en Lysts Skyld skulde jeg tillade dig at bygge din snavsede Reede i mit Huus, Ney min gode Svale, der bliver intet af. Vil du ikke synge for mig heele Vinteren igiennem, saa kommer mig dit Venskab meget fordægtigt og egennyttigt for. Søg dig derfor et andet Herberge. Nu kom Spurren frem med sin Anmodning, og sagde: det var ganske vel overlagt, min gode Mand, at du skildte dig ved denne ubehagelige sorte Fugl. Hvad mig angaaer, saa vil jeg baade Vinter og Sommer forblive hos dig. Og hvad Nytte skulde jeg vel have af dig, spurgte Huusherren? – Jeg vil om Sommeren, svarede Spurren, tilligemed mine Børn vogte din Kornager, og om Vinteren din Lade. Jeg giver mig ikke af med at synge, jeg stræber derimod at kunde være dig noget til Nytte. Ol jeg kiender nok din Skalk, Skulde jeg giøre en Tyv, som du og din heele Slægt er, til Op seer over min Sæd, saa var jeg jo den største Daare. Flye, du Næsviis, saafremt du har dit Liv kiert. Endelig kom Duen, og frembragte sin Bøn paa den aller ømmeste og kierligste Maade. Und mig under dit Tag, sagde den, at bygge en Reede for mig og min fragtsommelige Mage; vi skal aldrig foraarsage dig nogen Uleylighed. Enhver Morgen skal vi opmuntre dig til dit Arbeyde, ved vores uskyldige Kurren, og hver Aften ved den samme født indslumre dig. Tillige love vi dig, at ofte paa dit Bord 2 Par af vore Unger, om du vil lade os leve med vore andre Børn, Værer mig velkomne, J Uskyldige, svarede Huusfaderen; J ere mig behagelige og nyttige Avis Giester. Vælger Eder det beqvemmeste Sted i mit Huus. Jo større eders Selskab er, jo kierere skal det være mig.
Adresseavis for Børn, 1779-11-03
Hvad Lærdom drager nu mine unge Læsere af denne Fortælling, For mig var den en Erindring, at jeg ikke skulde overile mig i Valget af mine Fornøyelser, men kun da vælge disse, naar jeg kunde forbinde det Nyttige med det Behagelige.
Adresseavis for Børn, 1779-11-03
Bekiendtgiørelse. En ung Discipel i en af de latinske Skoler uden for Kiøbenhavn, traf engang, da han gik i sin Eenlighed og spaserede, et fattigt Menneske, hvis Kiel ikke bestod af andet end Pialter og Klude. Det var en gammel Tiener, som tilforn havde tient hans Forældre. Hunger og Elendighed havde næsten gjort ham ukiendelig. Disciplen gik til ham med den venskabeligste Bekymring og om meste Medlidenhed, og spurgte om hans Tilstand. Hvorledes er J bleven saa ulykkelig, Hvad kan være Aarsagen? – Den Fattige sukkede, og efterat Disciplen havde erfaret, at han hverken ved Laster eller Dovenskab var bragt til denne Yderlighed, saa bestemte han ham et vist Sted at møde, hvor han Morgenen derpaa kunde træffe ham. Den fattige Tienere indfandt sig rigtig nok, og Disciplen gav ham nu for det første de smaae Penge han havde og sin Frokost, og bestilte ham at komme igien om Eftermiddagen mod Aften, for at modtage hans Midaftensmad. Tieneren takkede og Disciplen beklagede, at han ikke kunde giøre ham meere got; men dette formanede han ham til, at han maatte fremdeles føre sig skikkelig op, da han vist kunde vente bedre Lykke. for Børn. Den Fattige adlydede ham i alle Ting. Da otte Maaneder paa denne Maade vare forløbne for den Arme Tienere, i hvilken Tid han hver Morgen og Eftermiddag havde modtaget sin Deputat- og en Skilling imellem af Disciplens smaae Douceurer, som han fik af sine Forældre imellem for sin Flid, til uskyldige Fornøyelser. Ja denne ædelmodige Discipel lagde endog noget hver Gang hen af disse Douceurer, til han fik samlet saa meget, at han kunde kiøbe ham en bedre Kiøel for. Da han havde opnaaet denne Fornøyelse saa kiøbte han selv Kiolen til den Fattige, paa det han uden Skam kunde lade sig see, og være sig om en nye Tieneste. Jmidlertid giorde Disciplen sig tillige al Umage for at skaffe ham paa et skikkeligt Sted. Efter sex Maaneders Forløb lykkedes det ham. Han fik at høre, at een af hans Moders Venner behøvede en Tiener. Han gik selv hen, recommanderede ham, og var saalykkelig at faae ham i Brød. Da hans Moder nu engang besøgte disse sine Venner, saa kiendte hun strax sin gamle Betient. Hun gav sig i Tale med ham, spurgte hvorledes det var gaaet ham, siden han kom fra hende, Tieneren fortalte sin Historie, og sluttede den med den behagelige Efterretning for en Moder, at han havde hendes ædel modige unge Søn at takke for sin Lykke. Hidtil havde Disciplen ikke talt et Ord om sin Omsorg, for denne fattige Person, til noget Menneske Men hans Moder, af Kierlighed for ham, udbredte snart denne ædelmodige Handling, og havde den Fornøyelse at høre hendes Søn nævne for den unge Velgiørere. - Hvor lykkelig den Moder, som uformodentlig faaer saadanne Efterretninger fra hendes Barn,
Adresseavis for Børn, 1779-11-10
Nummer Aar. Første. ved Aargang. for Onsdagen. den 10 November. Søen. Nyeheder.
Adresseavis for Børn, 1779-11-10
Fra Tydskland har man følgende Nyhed: Paa en Spaseretour kom en lille fattig Dreng løbende til en Mand, som havde indsvøbt sig i en Kappe, udrakte sin lille Haand og raabte: Gode Herre, skienk mig en Gylden; kun bare en Gylden, gode Herre, thi jeg skulle endelig have en Gylden. O vær saa god og giv mig den.
Adresseavis for Børn, 1779-11-10
Reisende. Æsov gik engang til en Stad, paa Veien mødte ham en Vandrende, som hilsede ham og spurgte, hvor langt han havde til hiin Landsbye, som de kunde see langt borte for sig? – Gaae sagde Æsop. - Det veed jeg vel, at jeg skal gaae, svarede den Vandrende, men du skal sige mig hvorlænge jeg kan være om at gaae dertil. Jeg seer nok, sagde den Nu, saa gaae Fremmede, at du er ikke rigtig klog, og at det Avis. nytter ikke jeg spørger dig meere, derpaa dre, de han sig om og gik sin Vey. - Hey raabte Æsop! Et Ord, Kun 2 Timer behøver du at gaae den Vey. - Den Vandrende blev staaende og faldt i Forundring. Ey, raabte han, hvorfor kunde du ikke sige mig det før. 2 hvor kunde jeg det, svarede Æsop, førend jeg saae din Gang.
Adresseavis for Børn, 1779-11-10
Befordringer. Amalia, som i Anstændighed og Nethed med sit Tøy, paa et Aar meget har tiltaget, er bleven befordret til Selskaberinde for en ung Comtesse, fornemmelig for hendes behagelige Opførsel og Færdighed i det Franske Sprog, hvilket hun taler saa got som hendes Moders Maal; hun haaber herved som en fattig Jomfrue, at giøre sin Lykke, hvilke heller ikke vil feyle, saafremt hun bliver ved at frygte Gud, elske Dyden, og vedligeholde sit antagne behagelige Væsen.
Adresseavis for Børn, 1779-11-10
Den lille Frederich, som nu har lært at være sædelig, kan skikke sig imellem Folk og opføre sig med Anstændighed i Selskaber, er befordret til den Ære, at sidde hos sin Fader, naar de spiser, og være inde iblant Selskabet, naar hans Forældre har Fremmede. Han indseer nu at Vildskab føder grove Sæder, og uhøflige Talemaader, og giør Ungdommen uskikket til Omgang med den fornuftige og honette Verden. Thomas, som fra en fattig Dreng paa Gaden blev optagen i et vis Huus for at løbe Æren, der for Pigerne, er formedelst sin Troeskab, Duelighed og gode Villighed, bleven befordret fra denne gemeene Forretning til Skriverdreng paa Comptoiret, siden han havde ved Øvelse bragt sig til at skrive en skikkelig Haand. Vil han blive ved at tiene sin Herre troe og have Gud for Øinene, kan han vente at blive baade lykkelig og komme i Anseelse.
Adresseavis for Børn, 1779-11-10
Bekiendtgiørelse. J de ældste Tider vare de bekiendteste og mægtigste Riger og Nationer: Egypterne, Bahylonierne, Assorerne, Mederne, Perserne, belterne og Stytterne, Jøderne, Grækerne, Rommerne, Parterne. J Middelalderen, for Børn. Tydskerne, Hunnerne, Slavonierne, Araberne, Saracenerne og Tartarerne. J vore Tider, de Europæisk Pristelige Nationer, som i Religionen og Sæder har meget tilfælles. Tyrker, Chineser, Mohrer og andre Vilde, som leve endnu i en ganske usædelig Tilstand. Regieringsformen i disse Stater er meget forskiellig Der gives især kun 3 Slags, nemlig: den Monarkiske, Aristoleliske, og Demokratiske. Et Monarkie er en Stat, som allene er underkastet en regierende Herre, som enten er indskrænket ved Love eller ikke. Et Aristokratie er en Stat, i hvilken den høieste Magt er i de fornemste Personers eller Familiers Hænder. Og et Demokratie, hvor det ganske Folk regierer. Ofte ere disse Hoved Regieringsmaader blandede, og deraf opkommer disse udartede eller misbrugte Regieringsmaader, saasom: Despotismus, Tyranie, Olygarchie og Anarkie.
Adresseavis for Børn, 1779-11-10
Til Kiøbs forlanges. Dersom nogen har Sæbekugler at sælge, som kan ligge paa Retterbenken naar Jomfrue Bolette vil vadske sig, og forvare sig selv, naar hun ikke bruger dem meere, tillige har den Natur, at de af sig selv kan giøre hendes Hænder og Arme reene, uden at hun har nødig at incommodere sig og røre ved den, saa vilde de behage at melde sig hos Jomfrue Bolettes Mama, som gjerne betaler hvad de koster, for dog at have den Fornøielse, at see hende med reene Hænder, siden hverken Formaninger, Utak eller Skam kan overtale hende til denne Reenferdighed.
Adresseavis for Børn, 1779-11-10
Til Kiøbs. Ambra Er et let og flygtigt Væsen, næsten som Vox. Den lugter godt, især naar den er blandet med anden Røgelse. Den askegraae Ambra, som er hvidplettet inden i, er den beste; thi der gives mange Slags af denne Natur-Produkt. Naturkyndige ere ikke eenige om Ambraens Natur og Oprindelse. Nogle holde det for Hvalskarn, andre giøre det til Fugleskarn; andre meener det er Vox og Honning, som er Avis kogt ved Solen og Søesalt. Nogle troer det er et Slags Gummi eller Harpix. Nu har man anseet det for en Søesvamp, nu troet at det var et Steenvæsen, som hørte Jorden til. Man har ogsaa vildet giøre Ambraen til Bergsit, som af Jorden flyder ud i Havet, og troet at den har samme Oprindelse, som Bernsteenen eller Raven. Vist nok er det, at Ambra findes gemeenlig ved Strandbredderne i store eller mindre Stykker, undertiden af hundrede Punds Vægt og meere. J det Jndiske Hav, ved de Molukiske Øer, paa de Afrikanske Kyster, finder man megen Ambra. Jndbyggerne søge den efter Lugten, ligesom Jagd hundene søge Vildtet. Derfor forføie de sig altid efter Storm og Uveir til Strandbredderne, og hvis der da er Ambra opdreven, kan de lugte den. Man har og funden Ambra ved Engelland, Skotland, Norge, og ved de Jydske Kyster. Den er en meget var og kostbar Røgelse. Dens Kraft er at styrke Hiernen og Maven, og at give Sandserne Liv og Virksomhed. J Østerlandene troer man endog den forlænger Livet. De bruge den som en Kryderie til deres behageligste Retter.
Adresseavis for Børn, 1779-11-10
Værelser til Leye. Tvende smaae Kamre i tredie Etage kan til Leye bekommes og strax tiltrædes hos Hr. Forsigtig. Aarsagen hvorfor han vil bortleye disse Værelser er, at da samme har tilhørt hans tvende unge Sønner, og disse i deres Jnformators Fraværelse for Børn. har omgaaedes uforsigtig med Jld, skudt Raket, ter af inden i Kammeret, og engang nær sat Jld paa Huuset, saa for ikke større Ulykke skal opkomme formedelst deres Uforstand og Vildskab, bort leyes Kamrene, og de til Straf miste samme, og ligge i et Portkammer, hvor de hverken maat have Lys eller Varme.
Adresseavis for Børn, 1779-11-10
Bortkomne Sager. For Jomfrue Leonora, som med megen Omhyggelighed havde samlet paa Børneavisen, og forvart samme i sin Dragkiste, er bortkommen 7 Nummere af dette Blad, og da det er hende om at giøre, at beholde dem complet, saa lover hun den, som kan skaffe hende samme, 7 udskaarne billeder, som hun har liggendes i sin Psalmebog, i Findeløn.
Adresseavis for Børn, 1779-11-10
Fundne Sager. J Monsieur Leonards Leyetons Skuffe er blant det andet fundet 7 Nummere af Børnevisen, et Blad, han hverken holder eller læser, som han har gjort Skibe, Haner og andre Figurer af hvorved de ere blevne saa forkryllede og tilflyede, at de ligner sig ikke selv meere. Jmidlertid har man dog vildet giøre det bekiendt, for, om nogen savner samme, at de da kan faae dem i den Stand de ere.
Adresseavis for Børn, 1779-11-17
Aar. Nummer Første. os Aargang. for Onsdagen. den 17 November. den. Om Firstierner. Nixstierner skiller sig fra Planeter derved, at de ikke har deres Lys af Solen, men skinner ved deres eget Lys, og forandrer ikke deres Plads.
Adresseavis for Børn, 1779-11-17
Man regner Antallet, af de Firstierner vi med blotte Øine kan see, til 2604. Men vi see utallige fleere paa Himmelegnen, ved Hielp af Kikkerter. Nogle af de Firstierner vi nu see, har tilforn ikke været seete. Nogle sees kun paa visse Tider, forsvinde, og sees igien. Der ere og Stierner, som have i forrige Tider været seete, men nu ikke meere sees. At enhver Fixstierne er saa stor som vores Soel, tvivle de ikke om som forstaaer sig paa Himmelens Løb. De slutte altsag, at de maae forrette samme Tieneste, som vor Soel for sine Planeter, og følgelig ere Sol for andre Verdener. Men det er et forfærdeligt Skillerum, der er imellem disse Fixstierner. Man har udregnet, at imellem Solen og den nærmeste Firstierne er en Distance saa stor, at om en Kanonkugle blev afskudt fra Solen, og den fløy stedse med lige Fart, skulde den dog ikke kunde naae den næste Soel eller Fixstierne i sex Gange hundrede tusinde Aar. - Hvor undsigelig stor maae da ikke den heele Verdens Bygning være Saadant et ubegribeligt Antal af Sole; hvoraf en er mange tusinde Gange større end vor Jord hvilken Gud, hvilken Skaber, hvilken Almagt, hvor uendelig og ubegribelig maae den Gud være som kan giøre saa store Ting, Ligne vi vor Jord med den heele store Verden, overveier vi, at den ikke engang er saa stor i det Hele, som et Sandskorn mod et Bierg, hvor megen Anledning faaer vi da til at udraabe Treenig store Gud, Ey Skabte fatter dig, Udi dit Almagts Værk Fornuften reent sig taber. ulen nok – at du som er al Verdens store Skaber. Et naadigt Øie har af Kierlighed til mig.
Adresseavis for Børn, 1779-11-17
Correspondence. Hierte lille Jomfrue, søde Veninde! Jeg kan fortælle hende det Nyt, at min Papa har lovt at tage mig med paa Comoedie i Morgen. Jeg kommer derfor ikke i Skolen den heele Dag; og saa vilde jeg bede min føde Jomfrue, om hun ikke havde fire Bukler at laane mig, for jeg skal være saa prægtig accommoderet. Haarskiæreren kommer gar i Morgen tidlig, nu kan hun vide, saa jeg vil faae en grumme rat Dag i Morgen; her kommer saa mange Fremmede, og jeg er saa glad; Overmorgen vil jeg ikke blive det, naar jeg skal i Skole igien; men Avis jeg vil ikke tænke herpaa. Min Søster Antonette lader flittig hilse, og jeg forbliver min søde Jomfrues Tienerinde. Sara Amalig. Svar. Zierte Jomfrue Sara, min glade Veninde! Til Tieneste sendes de forlangte fire Bukler. Det er mig kjært at høre hun bliver fornøiet i Morgen; men – hvor beklager jeg hendes Letsindighed! – hun betragter sin Skolegang jo, som det var et Slaverie hun skulde i Havde jeg været i hendes Sted, jeg vilde rigtig nok have fornøiet mig over min Faders Godhed, som vilde lade mig see en Comoedie, men jeg vilde ikke have glædet mig over min Frietagelse fra Skolen. Hvad kan det hielpe, lille Jomfrue, at være fornøiede, naar vi ikke ere fornuftige, Og blive vi vel fornuftige, uden at lære, Vor Skolegang, skal oplyse vor Fornuft og forbedre vore Hierter, saa smager Fornøielser os best; thi saa veed vi at tage imod dem med Forstand, og føre os dem til Nytte. – Jeg venter derfor Overmorgen at see hende i Skolen med et glad Ansigt, og forbliver hendes oprigtige Veninde Maria Therentig. Nyeheder. Der opkom for nogen Tiid siden en stor Jldebrand i en riig Mands Huus. Flammerne tog Overhaand, og spendte saaledes Huuset, at der ingen Redning var for det. Huuset stod nu i lysLue med alle den Riges Herligheder, og ingen Redning var at vente. Jntet gik ham meere til Hierte, end hans eneste Søn, et lille Barn paa 2 Aar, som var indsperret i Luen, men al Haabvar berøvet ham, til at see det frelst. J denne bedrøvelige Tilstand bød han den tusinde Rixdaler, som vilde vove sit Liv og frelse hans Barn. Jngen torde af de mange som vare nærværende, alle ansaae det for en Umuelighed. Endelig fremtraadte en fattig Mand, som, bevæget af det uskyldige Barns ynkelige Tilstand foer midt imellem Flammerne, greb den endnu levende Yndling, for Børn. skiulte det for de nedfaldende Brande, og selv forbrændt, bragte det redded og levende til sin Fader. – Faderen af Glæde over at see sit Barn frelst, vilde strax opfylde sit Løfte Ney, svarede den fattige Mand; jeg er belønnet nok, at jeg haver reddet et Menneske. Giv denne Summa til et almindeligere Brug, saa holder J Eders Lofte, thi jeg gjorde kun hvad der var min Pligt.
Adresseavis for Børn, 1779-11-17
Skuespill. Børne-Legen. Elias, en Exemit. Thomas, en lille Dreng Elias. Jeg seer dig saa ofte, du lille Dreng at lege her i Sandet; du finder vel megen Fornøielse i denne Leeg, Dog, gad jeg gjerne vidst, om der er nogen Bestandighed i din Fornøyelse. Fortælle mig, er det den eneste Leg du finder Lyst til Chomas, Jeg leger bare for Tidsfordriv Faer, og ikke for at gaae lediElig. Det kan jeg ikke fortænke dig i, men slig mig hvorfor du just vælger den Leg, og ikke heller fornøier dig med andre, som at spille Top, Bolt, og fleere. Thomas. Dem leger jeg og med. Snart vælger jeg den og snart den Leg. Saalænge jeg finder Fornøielse i min Leg, saa forlader jeg den ikke, om man saa gav mig heele Verden. Men i det Øieblik jeg bliver kied af den, saa kaster jeg den fra mig, og forlader den. Nu seer J mig at lege i Sandet, Faer, snart tager jeg Toppen fat, og lader Sandet ligge, saa kaster og Toppen og griber Bolten, og saa bliver jeg ved af en Forandring i en anden. Elias. Ja min Søn, Saa gaaer det og med og Gamle. Livet er et Børnespil, hvad vi kiedes ved den eene Dag, det elsker vi den anden. Vi vælger og forkaster, og vælger ofte igien det, vi har forkastet. Først paa hiin Side Graven, min Søn, bliver vore Glæder bestandige. Fornøie dis Avis saaledes her, at du ikke skal gaae glip af hiine. Thomas. Hvorledes skal jeg da bære mig ad, min Faer, Elias. Fortørne ikke Gud under din Spøg, lær ved Leg at blive fornuftig og sædelig, vælg ingen udydige Fornøielser, og hold dig ikke stedse op ved disse Børneværke. Lær hvad du bør lære; lær at blive en god Christen og et godt Menneske, og afvexle det Fornøielige med det Nyttige. Kun da leg, naar du har lært, hvad du bør, og spild ikke din Tid paa Fornøielser, som hastig opkomme og hastig forgaae.
Adresseavis for Børn, 1779-11-17
Reisende. Vi læste forleden i et af disse Blade, om en besynderlig Troeskab af en Hund; her meddeeler jeg mine Læsere en Fortælling, om en ligesaa mærkelig Tildragelse, som vidner om dette Dyrs Troeskab:
Adresseavis for Børn, 1779-11-17
Bekiendtgiørelse. Det var om Smør du sidst fortalte mig, min Søn, (s. No. 44.) hvoraf og hvorledes det tillaves, men du fik ikke fortalt mig, hvordan man giør Ost, og hvorledes den behandles. Siden min Fader har Tiid at høre mig, saa vil jeg fortælle ham hvad jeg veed derom; thi da jeg var paa Landet, lagde jeg Mærke til alting, som jeg saae behandlet. Osten faaer man ogsaa af Melk. Allerførst seer den ud, som den Ost vi faaer, naar Melken skilles af for Pigen i Kiøkkenet, denne Melkost bliver optaget af Vallen, og kunet godt imellem Hænderne, saa æltes den med Kommen og Salt, vil man giøre den meget delicat, saa kommer man Safran og Nelliker i med. Naar den saa er æltet, kommes den i runde Former, (hos Bønderfolk har jeg seet smaae fiirkantede Former) i disse Former, som ere rundt omkring med Aabninger, paa det Vallen og Vædskerne kan udrinde, ned pakkes denne raae Ost, og staaer derpaa i 24 Timer, saa tages den ud, og legges paa Brætter for Børn. og tørres, indtil de blive saaledes, som de skal være. – Men min Søn, sig mig hvorledes faaer de Melken til at skilles ad, som de vil giøre Ost af. - Jeg maae sige min Fader, at Ost bliver ikke gjort af sød Melk, den ordinaire Ost giør man af den Melk man har samlet Fløde af til Smør, da den tykke Melk sættes op, ligesom til oplagt Melk, og derefter behandles og formes som jeg har sagt. Men den søde Melk, hvoraf man giør den gode Ost skiller man ad paa en meget besynderlig Maade. – Nu min Søn, hvorledes da? – Har min Fader hørt tale om noget man kalder Løve? – Ney, hvad er det for noget? – det er noget man bruger til at skille Melken af med, og det faaer man paa denne Maade: Naar en spæd Kalv skal slagtes, saa lader man den kort forher patte sig ret mæt af sin Moder, derpaa slagtes den, og saa er den Mel som den saa nylig har faaet til Livs, ostet i Maven. Denne naturlige Ost reenses derpaa vel, og kommes igien i Kalvens Mave, som ophænges i Røg for at conserveres. Naar man nu vil giøre Ost, saa tager man en lille Portion af den saa kaldte Løve og kommer i Melken, hvilket foraarsager at den skilles ad. – Det er artigt Sag see vi, min Søn, at mange Ting, som vi ansee som ubetydelige, hører der dog baad, Videnskab og Eftertanke til, og har vi derfor ikke Aarsag til at prise Gud, som ikke allene har giver Menneskene saa mange Ting i Naturen at nytte og betiene sig af, men endog Forstand til at anvende dem til sin Fordeel. End fleere Subscribentere paa Borne-Avisen. Frøken Johanne Ulrica Bille. Junker Johan Frederich Bardenfeldt.