Ribe Stifts Adresseaviser, 1809-05-08
Paris, den 25 April. Den Beretning som Ministeren for de udvortes Anliggender den 15de dennes i Senatets Sæde forelagde Keiseren over Østerrig, lyder væsentligen saaledes: "Sire. Deres sejerrige Vaaben havde gjort Dem til Mester af Vien; den største Deel af de Østerrigske Provindser vare besatte af Deres Armeer; kort, Rigets Skjebne var i Deres Hænder, da Østerrigs Monark kom til Deres Majestæt midt i Deres Leir, og svoer Dem høitidelig, at gjøre Ende paa den ulyksalige Kamp, tilbød sig, at lade Dem have fri og uindskrænket Magt paa Continenten, for at bruge alle Deres Kræfter til Krigen imod England og svor Dem Venskab og evig Erkjendtlighed. Deres Majestæt blev inderlig rørt over dette sørgelige Exempel af menneskelig Svaghed; viiste Dem stormodig imod Monarkiet, imod Monarken og imod Hovedstaden. Østerrig erholdt atter sin Existence og Kronen fæstedes atter paa Monarkens Hoved. - Deres Majestæt har langt fra ikke høstet den Tribut af Erkiendtlighed, som tilkom Dem; hvor snart har Keiseren af Østerrig ikke glemt denne Eed om evigt Venskab. Neppe igien sat paa Tronen, har han, udentvivl forledet af falske Raadgivere, ikkun havt til Hensigt, at samle nye Kræfter og derefter ruste sig til en nye Kamp, som han med Fordeel troede at kunde føre. Ved Krigen i Preusen, opstilte Østerrig Armeer i Bøhmen; men Seieren ved Jena tilintetgjorde dette Projekt, og Tilsitter Traktaten endte Krigen. Havde en ærgjærrig Politik ledet D. M., saa havde De krævet Østerrig til Regnskab for sit Forhold under den preusiske Krig og over Cattaros Udlevering til Montegrinerne, som egentlig ifølge Presborger Traktaten skulde tilbagegives Frankrig; men D. M. tænkte stedse paa Søe freden, og for end snarere at naae den, billagde De Misforstaaelserne med Østerrig. De gav det Braunan med mere tilbage, og D. M. nærede nu det faste Haab om, at Freden uforstyrret skulde og kunde vedblive Den afskyelige Expedition mod Kiøbenhavn og Kabinetsordres af 11te Novbr. havde viist, at Englænderne aldeles ikke vilde vide noget af en neutral Magt at sige. Deres Forhold bekræfter hele Europa. Keiseren af Østerrig vilde vise, som om han var af samme Sindelag, tilbagekaldte sin Ambassadeur fra London og lukkede sine Havne for Englænderne. Snart derpaa udbrød de spanske Uroligheder der atter kraftigen nærede Østerrigs Forhaabninger. Det troede, at det Øieblik var gunstig til at tilintetgiøre Presborgertraktaten, og bevæbnede sig. Et System, som man ikkuns udgav for Defensiv og hvorved de talrige Milice=Batailloner opstode, med hvilke Østerrig nu truer at overvælde Tydskland, blev bragt til Udførring. Hele Populationen blev opfordret til at gribe til Vaaben; de Østerrigske Prindser gjennemreisede alle Provindser, og udstædte Proklamationer, som om Monarkiet var i største Fare og overfaldet af Fiender. Saasnart D. M. erholdt Underretning om disse Bevægelser, befalede De mig, at giøre alvorlige Forestillinger, som vare foreskrevne af en fredelig Aand, og som denne Magts Ambassadeur aldrig har kunne miskiende. Da D. M. vare komne tilbage fra Bayonne til Paris yttrede De endnu Selv imod denne Ambassadeur det fredeligste Sinddeelag og sagde ham, at denne uden grundet Aarsag begyndte og uden Eftertanke fortsatte Bevæbning vilde fremføre Krigen saavel imod D. Majestæts, som Keiseren af Østerrigs og selv imod sammes Ministres Ønske. Maaskee, Sire, havde det været politisk klogt, i det Øieblik at tvinge Østerrig til Afvæbning derved, at De havde truet det med deres hele seierrige Magt, som endnu fra alle Sider omgav det; og udentvivl havde D. M. ogsaa gjort det, saafremt De ikke, i fast Tillid til Ruslands urokkelige Alliance, hellere først havde hørt denne Magts Mening, som indtil sidste Øieblik nærede Haab om at Østerrig endnu skulde komme tilbage paa fornuftig Eftertanke og fredelige Dispositioner. Fra den anden Side gav den Østerrigske Ambassadeur (Grev Metternich) D. M. til samme Tid det Løvte, at denne Bevæbning havde intet at betyde og var ganske uden videre Følger; ja endog Keiseren selv forsikkrede Dem jo skrivtligen høit og dyrebart om hans fredelige Sindeelag imod Dem, og Baron Viincent, som overbragte dette Brev, fornyede endogsaa denne Forsikkring. D. M. fæstede Troe til sammes Oprigtighed, og gav Østerrigs Keiser i et Brev, som De ved Deres Afreise fra Erfurt skrev til ham, der høitideligste Garantie for Deres fredelige Hensigter. Til samme Tid opfordrede De Forbundstropperne, at ophæve de oprettede Leire. D. M. gav befaling at rømme Schlesien og lode 200,000 Mand. af Deres Tropper forlade Tydskland. Men Deres M. Tiltroe er bleven misbrugt; De er bleven skuffet i Deres Forhaabninger. Trods den raae Aarstid bleve Militairøvelserne i Østerrig drevne med overordentlig Virksomhed og den Triester Havn aabnes for Englænderne. Snart viste sig Krigskibe, for at konvoyere Østerrigske Flaader til Malta, hvilke derfra igjen førte engelske Varer til Levanten. J Triest have de selv de spanske Jnsurgentere et Tilflugtsted; det Østerrigske Budskab i Spanien var Juntaens Agent og befordrede deres udenrigske Correspondence; de Østerr. Talmænd smeddede Libeller imod Frankrig, og Landets Tidender udbredte de skammeligste Logne og usandfærdigste Beretninger over de spanske Anliggender. Endelig kom Kongen af Englands Erklæring af 16de Decb. D. M. tilhænde, hvorved England selv underrettede dem om Østerrigs Forberedelser, hvoraf saaes, at disse have kantret begge Keiseres forenede Bestræbelser, at naae Søefredens Tilveiebringelse. Nu kunde D. M. ikke meere tvivle paa, at De truedes med en nye Krig; det i Erfurt givne Ord var forkastet; og Østerrig rustede sig af alle Kræfter mod sin Velgiører. Med Uvillie maatte D. M. altsaa opgive, selv at forfølge Englænderne i Spanien, hvorfra sikkert ellers ingen Englænder var kommet tilbage til England. De vendte tilbage til Walladolid og skrev til medbundne Fyrster, at holde deres Contingenter parat. De komtil Paris. Endnu syntes D. M. at ville giøre et Forsøg, for om muelig at forekomme denne Krig, og betiente sig hertil af den Russiske Udenlandsministers Jntervention, som dengang endnu opholdt sig i Paris. Denne gjorde den Østerrigske Ambassadeur Forslag til et Arrangemeent, som skulde forene de tre Riger ved en Triple Alliance, og tiene til fælleds Sikkerhed; men forgieves. Dog lod D. M. endnu ikke giøre Troppebevægelser; men Østerrig overskred Maadeholdet og lod sig henrive af Lidenskaberne. Hele Monarkiet traadte under Vaaben. og endelig erklærede det sig aabenbar. Frihed paa Havet vil da først blive tilveiebragt, naar Continentalfreden først er vari grundet og Englænderne have tabt Modet til at forstyrre den, og gid da dette maatte vorde Resultatet af denne Krig! - Jeg er overtydet om, at D. M. ikke ledes af lidenskabelig Herskesyge; De vil ikke Østerrigs totale Ødelæggelse, men blot formaae det til at sætte Priis paa en varig Fred.