JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-06
Blandede Efterretninger. General Mina. Et Tilfælde fortæller en Unavngiven i Morgenblant No. 160, forskaffede mig, ved mit sidste Ophold i London den Lykke, at see Mina i hans elskværdige Familiekreds, omringet af hans gamle Venner. Naar Napoleon i en saa høj Grad lod Minas, forhen een af sine frygteligste Fienders, Feldtherretalenter i den Grad vederfares Retfærdighed, at han i de stormfulde 100 Dage vilde betroe ham en Commando i sin Armee, saa synes det saa meget mindre at sømme sig for vox fredelige Tids Helte at ville underkiende den Dom, som vort Aartusinds første Kriger fældte, og som Mina efter sin Dommers Død saa fuldkommen har retfærdiggjort. Men hvorledes er denne Mina, denne overalt og ingensteds, som hans Fiender saa ofte kaldte ham - i sit Hjem, En af de elskværdigste, godmodigste, mest ligefremme og aabenhiertigste Mænd, der maaskee har faa Lige paa Jorden; god som et Barn, der leger paa sin Moders Skjød, aaben, som den klare Himmel, for enhver Lysets Straale der falder ned fra dens Stjerner, og for ethvert Blik, der trænger op til den. Ved den dybe Sjælero, der hviler paa hans skyfri, indtagende Pande, ved hans klare venlige Blik, ved et saa godmodigt, hjerteligt, mildt og jevnt Væsen, som det, der udmærker denne Mand, skulde man formode alt andet end en Soldat i ham, og allermindst en Mina. Det gjør sandeligen ikke det franske Politi nogen Skam, at han smuttede bort fra det; han synes snarere alt muligt Godt, end den uovertalelige, ubevægelige Mina. Det var mig meget paafaldende, at jeg ikke fandt et Spor hos ham af den kraftige spanske Physiognomi. Hans fine Haar er lyst, hans Ansigtsfarve klar og af en mild Rødme; hans Blik mere klart end forigt; hans Mund uden mindste Spor af lidenskabelige Træk, hans Hage meere rundtafbøiet, end fremragende, og hans fine skjønne Næse synes ikke at ville giøre Fordring paa nogen anden Fortjeneste, end paa den Ære, at staae i Midten af et ærligt, indtagende Ansigt. Skjønt denne Mand har lidt saameget i sit Liv, saa saae han dog meget blomstrende ud, og har Udseende af den kraftige Middelalder. - Hans Gemalinde er en nydelig elskværdig Brunette, hvis skjønne sorte Øie byder Høiagtelse. Hans Søster, som først for faa Maaneder siden er kommen fra Fangenskabet i Barcellona, har alle Catalonierindernes store Træk, og ligner mere en General i en Hær af Amazoner, end hendes tappre Broder i en Hær af Castillanere. Mina lever i sin elskværdige Families Skjød i en afsides men behagelig Deel af London, i stille Huuslighed, og nyder ikke blot sine ulykkelige Landsmænds Høiagtelse og Kjærlighed, men Enhvers, der har den Fornøielse og Ære, at blive personlig bekjendt med ham. Dampvaaben. Det første Forsøg gjorde en Engellænder, med en Dampbøsse, som i eet Minut afskød 400 til 500 Kugler, een efter den anden. Dampens imod 200 sædvanlige Kanoner. Et Linieskib
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-06
Kjøbenhavns Børs, den 6 Septbr. 1825. a vista 209 Kraft var saa stærk, at en Blykugle, naar den fra en Afstand paa 100 Skridt tørnede mod en Steen eller Jernplade, blev trykket ganske flad. Ti Dampkanoner ere tilstrækkelige til et Forsvar med 6 saadanne Kanoner kan udholde en Kamp med et sædvanligt Skib paa 74 Kanoner. Hr. Perkins er Opfinderen af dette skrækkelige Vaaben. Et Pund Trækul bevirker saa meget som 4 Pund Krudt. Perkins tvivler ikke paa, at man vilde kunne skaffe et Skyts tilveje, som kunde udskyde en Kugle paa 2000 Punds Vægt, fra Dover til Calais, altsaa 6 til 7 Mile langt. Alle Fæstninger vilde derved blive ubrugbare.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-06
Hamburg 2 M. Species 211.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-06
Specier solgtes til 12 Rbmk. 10 1/2 s. Bank-Disconto 5 pCt. Norske Speciessedler. pr. 100 Specier Svenske Sedler. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R. Dito Dito. . . . . . . Nationalbank Obligationer. (af Laanet 4 Febr. 1820) 103 1/2 104 Rbd. r. S. Dito Dito. . . . . . . .
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-06
Hamborger Laan af 1819 Bmk. 3000 Dito Dito Bmk. 4000 6 pC. norsk Laan, ved Hambro & Søn. 4 pC. Dito nye . . . . . Asiatiske Actier . . . . . .- Rbd. Sedl. Rbs. Tegn. 92 1/2 Rbd. Sedl. 88 188 1/2 i Banco. 109 1/2 110 i Sedler. 99 3/4 100 Banco. 99 3/4 100 Banco. 106 1/2 106 i Banco. i Banco 89 1/2 90 i Sedler 3 pC. nye danske Oblig., 3 M. efter at samme ere udstædte, 69 L. Sterling. 1 L. Sterl. beregnet til 14 Bmk.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-10
Nyeste.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-10
Børglum i Vendsyssel jævnføres med Borlum, men dette er ikke noget engelsk eller skotsk Ord. Forf. oplyser i det mindste ikke hvad det betyder, hermed er jo altsa slet intet vundet og man kan ligesaavel vende hele Forklaringer om, og sige Borlum har faet Navn efter Børglum!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-10
Kallundborg oplyses af Callbury eller og Charlbury, men det bestar jo synlig af tre Deele Kal, Lund, Borg, hvad er nu Call paa Engelsk eller Skotsk eller Jrsk, til ellers giver det os jo ingen Oplysning, og man kunde ligesa snart udlede det danske Kal af det hebraiske Kal, som af det engelske Call Stedets ældre Navn Hærvig er maske et med Harvik i Esseks." Meget vel, men hvad er da Har og wik pa Engelsk, J Bays store Ordbog findes disse Ord ikke. Er det da ikke rimeligere at forklare Navnet af et Sprog, hvor Ordene have Betydning, end af et, hvor de ingen Mening give, altsa det engelske Navn af Dansk end omvendt? Grena formodes at være et med Green know eller Greenich eller Greenogh. Det kan dog vel kun stemme overeens med et af dem, da de ikke stemme overens indbyrdes; men i hvilket af dem man antager, sa lærer det os slet intet; ti Gren er et dansk Ord høist forskjellig fra eng, green, grøn, og en A er et dansk Ord, som er os langt klarere end know, ich, ogh. Denne Sammenligning ma jo altsa snarere forvilde end veilede og oplyse os. Holbæk (Holbech) er et med Holbeach. Er da Bæk et med beach (en Strandbræd), og hvad betyder Hol pa Engelsk, Fladstrand, Græsholm, Holme, Sandvig, Nyborg, Ringsted, Tarn borg, Tarnby jævnføres forgæves med engelske Navne. Vi behøve ingen Forklaring der pa, og ville ingen have Det er ligemegen Tidsspilde at fremsætte og at afvise den. Det er ikke sadanne Navne vi ønske oplyste af den sprogkyndige. Se vi derimod til de gamle virkelig vanskelige Navne, saa ere de, savidt vi kunne forsta dem, alle islandske eller oldnordiske; i Fortalen til min isl. Sproglære har jeg anført adskillige; f. C. Arhus er os dunkelt, men pa Islandsk heder det Ars d. e. Flodmunding, Afsens er vistnok Asanes; Horsens maske Horsenes; Haderslev, Hathurs leif Viborg, Ve björg de. Helligdommens Bjærg eller Steene. Mors er atter dunkelt, men isl. Marsey, som forekommer i Knytlinga, er meget klart, og betyder Mars-s af Mar et isl. Mandsnavn. Saledes er visselig Jslandsk den rette Kilde til Forklaring af vore gamle Stedsnavne, nogle nyere udledes maskjemed Rette af Tysk. Men hvad Overensstemmelsen imellem vore og de engelske Stedsnavne angar, saa forklares den tilstrækkelig nok ved Overeensstemmelsen imellem Dansk og Engelsk og ved de udtrykkelige historiske Efterretninger, vi have om at vore Fædre i Mængde have udvandret til England og navngivet Stederne, som de indtoge eller bygte der i Landet pa gammelDansk d. c. Jslandsk. Se f. C. Snorre Sturlesens Saga Hakonar goda Kap. 3, og Egilssaga Kap. 51. sa og Chroniconsaxonicumom den Deel vore Fædre toge i den saksiske Udvandring. R. Rask.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-10
Flere frimodige Yttringer om Skolelærernes Lønninger, og indbyrdes Underviisning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-10
(J Anledning af dette Blads No. 56, 57, 59, 61.)J Khv. Skild. No. 56 og findes en Afhandling, der, med alt det Gode den indeholder, dog ogsaa giver nogle urigtige Anskuelser af Tingene og nogle meget bittre Sideblik til den geistlige Stand, som den nok ikke har fortjent. At berigtige hine og gjendrive disse er Hensigten af nedenstaaende bemærkninger. Pag. 886 siges: "at man ikke har skammet sig ved offentligen at paastaae, at Skolelærernes Lønninger vare større end Præsternes." Hvor denne Paastand er skeet, er mig ubekiendt; men har en saadan Paastand nogensinde været gjort, saa er derved vel kun meent, "at det nogle Steder finder Sted, og deri er intet overdrevent; thi naar Præsten har f. Ex. 800 Rbd., saa gaae de 5 a 600 bort til Skatter, Rigsbankrenter, Huusleie, Communeafgivter og Folkeløn - medens Skolelærernes Lønning er aldeles fri for alle Afgivter, fri for Skatter og Rigsbankrenter; de have fri Bolig, der vedligeholdes af Communen, fri Jldebrændsel, ingen eller ubetydelig Folkeløn, kunne leve paa en simplere Fod end Præsterne, og ved Timeconditioner forbedre deres Stilling. Desuden har Skolelæreren den Mening for sig, at han, endog efter hans Stilling, har forlidet – men Præsten den, at han har formeget, uagtet den danske Geistlighed endnu aldrig siden Reformationen har havt saa ublid en Stilling, som nu.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-10
Fremdeles paastaaes: "at Sammenligningen imellem Præsternes og Skolelærernes Lønninger ikke saa meget var fremsat for at bevise, at de sidste vare for store, som for at faae kundbart, at de første vare for smaae, og at Striden ophørte, da Præsternes Byrder bleve lettede, synes at bevise Formodningens Rigtighed." At Præsternes Byrder ere blevne lettede, er mig aldeles ubekjendt, naar Talen er om det Hele. At Enkelte ere blevne hjulpne ved Hans Majestæts Naade, er vist, og at flere haabe det, ligesaavist. Skriden ophørte ikke af den anførte Aarsag, men fordi dermed intet udrettedes. Pension til Døde og Levende, Rigsbankrenter paalagdes heelt, hvoraf før kun svarede 1/2 Deel – og det er her i Skilderiet beviist, at Præsterne ved den formeentlige Lettelse egentlig ingen Lettelse fik, men at Byrden er bleven større, hvilket kan sees af de der fremsatte Beregninger, der ikke ere gjendrevne. At det ikke er saa meget Lærernes Lønning som Skolebygningen, der gjør Skolevæsenet kostbart", tør jeg ikke i Almindelighed antage. Vel er det sandt, at Amtsprovsterne, især i Begyndelsen, baade byggede op og reve ned, hvor de kunde. Jeg kjender de Steder, hvor en Commune af 120 til 150 Tdr. Hartkorn byggede Skolehuse til 4 a 5000 Rd., og de Kjøbstæder, hvor Amtsprovsterne skaffede Communen en 16 til 24000 Rdlr. Udgivt til Skolevæsenet, hvoraf mere end de Halve kunde have været sparet, naar man havde brugt lidt Sindighed og lempet sig lidt efter Tiderne. Men dog er dette kun enkelte Steder; hvor der vare sindige og forstandige Herskaber og hvor Præsten og Skolecommissionerne havde nogen Jndflydelse, der blev der dog holdt noget tilbage, og Communerne slap taaleligere. Altsaa dette ikkun paa enkelte Steder; men "overalt" blev Skolelærernes Løn forbedret, Lønningen paalagt Communen, og hvor der før vare 3 Skoler blev altid indrettet 4 til 5, hvilke nok mange Steder, kunde været aldeles sparede. At vore Forfædre, Pag. 890, skulle have bygget overflødige Kirker og unyttige Klostere" tør den med den danske Kulturhistorie velbekjendte Grandskeer ikke ubetinget paastaae. At man i Reformationstiden og endnu til for faa Aar siden har revet dem ned, er ikke andet end en forbigaaende Vandalisme, der henrev alle. De ville nok reise sig igjen, saafremt Menneskeheden, skrider frem til sand Kultur, og sand Kultur bestaaer i meer og meer at indrette sit Forhold efter det Ophøiede og Hellige, men i en forbedret Form, hvis ikke Obscurantismen skulde sætte sig derimod og bygge os - Daarekister.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-10
At vomflakkende Skuespillere a. kunne afløse hinanden hvert Halvaar, og at de hver Aften kunne afsætte 2 a 3 indtil 400 Billetter, a 1, 2 og 3 Mk. Stykket", er vist neppe rigtigt. Jeg har paa flere Steder modtaget Gebyhrerne til Fattigvæsenet af dem for een eller flere Spilleaftener, men det var altid saare ringe. De leve et kummerligt og sørgeligt Liv. Det eneste, man kan have imod dem med Rette, er, at Jngen fører Opsigt over Stykkernes Sædelighed, og om der nogen gjør det, som er mig ubekiendt, saa er det dog som Jngen gjorde det. Fra den Side udbrede de vistnok stor Elendighed blandt Mange; men deres Jndtægter skal vist Jngen, der kjender dem, misunde. Det er den glimrende Armod. Pag. 902 No. 57 siges, at den anden Lærers Lønning i de store Kjøbstæder er 200 eller 300 Rbdlr., andre Steder kun 100 Rbd. og fri Kost i Beboernes Huse." Men hvad regner den ærede Forfatter dette for I ethvert Tilfælde have de og fri Bolig og Jldebrændsel desforuden. - Saameget har mange, maaskee de fleste Præster ikke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-10
Ved Pag. 903 maa jeg bemærke, at første Lærer i Kjøbstæderne stedse er ordineret Kateket, har fra 3 til 400 Rbd. Sølv i Gage, foruden fri af Communen vedligeholdt Bopæl, eller og passende Huuslejepenge, fri Jldebrændsel, 3 Høitidsoffere, undertiden ogsaa andre Emolumenter, kan give privat Underviisning uden for Skolen, og dertil benytte Skolens Locale. Jeg troer da han har mere end Sognepræsten i adskillige, endog ikke saa smaa, Kjøbstæder. Søger han Præstekald, saa er det enten fordi han troer dem bedre, skjøndt de ikke ere det, eller det er et afde meget gode Kald, og da skeer det ikke, fordi han virkelig faaer, men fordi han formener at faae større Indtægter, og for at leve noget mere uafhængig og blive befriet for at staae under Skolecommissionen, hvis Medlemmer, Præsten og Magistraten undtagne, gjerne bestaae af Kræmmere, Brændevinsmænd, Skrædere, Skomagere, Kandestøbere, og hvoraf mange ikke engang kunne skrive deres Navne rigtigt, under hvilke han ikke har Lyst til at staae, endskjøndt vist ingen Skolelærer i mindste Maade af dem bliver fornærmet, forsaavidt de ere Skoleforstandere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-10
(Slutningen følger.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-10
Jndenlandske Efterretninger. Odense, d. 6 September. Atter er her i Egnen indtruffen en ulykkelig Tildragelse, da en ung Kone fra Ravnebjerg forleden Dag, ved et Vaadeskud af sin egen Broder, blev truffet saaledes, at tvende Knapper, hvormed Bøssen var ladt, bleve siddende fast i Livet. Hun er bragt her til Byen under en duelig Læges Behandling, og Man haaber at faae hende reddet. - Maatte dette med saa mange lignende Exempler dog tjene til Advarsel, og bidrage til forsigtigere Omgang med Skydegeværer. – – Af de to Arbeidere, som faldt ned fra Stilladset paa Næsbyhovedbrobyes Klokkemuur levede den Ene, Smeden i Høirup, som var Haandlanger, endnu for nogle Dage siden, skjøndt han strax efter Faldet var uden Bevidsthed og næsten som død. Men da Brystbenet og nogle af Ribbenene ansees for beskadigede, er der kun lidet Haab om hans Liv. Den Anden, en Dreng paa 16 Aar, som knuste det ene Laar, døde efter nogle Timers Forløb. Aarsagen til dette Ulykkes-Tilfælde var, at en Brandstige, som var lagt tværs over de opstillede Valtser eller Hjul, ikke var aldeles stærk, og da Man ingen Hvilestøtter havde anbragt, brækkede den omtrent i Midten, hvor den var svagest, i det Smeden gik derover, som da strax nedfaldt tilligemed Drengen. Mureren, Hans Andersen, fra Kirkendrup, som stod ved Enden af Stigen, greb strax fat i Touget, som fastholdt Valtsen og derved reddede sig. Det var at ønske, at Murere og andre Professionister altid nøie vilde eftersee de Ting, de bruge til Stillads, om de ere forsvarlige, og tillige altid indfæste Bielker eller andet i Muren under det, hvorover Haandlangerne skulle gaae, for at ikke Mennesker ved denne uforsvarlige Efterladenhed og Ligegyldighed skulle sætte Livet paa Spil. - For kort siden blev en Rygter i Svendborg saa jammerlig for stanget af en gal Tyr, at han omtrent 8 Dage derefter døde. Saarene skulde for en Deel være gaaede igjennem Lungen. At Tyren strax maatte bøde med Livet, derfor skylder Man dens Er al Agtelse, der sikkert ogsaa, da Rygteren tjente ham, har viist sig mod den Forulykkede som en Menneskeven. - J de samme Dage faldt en lille Dreng ned af et Kornlæs, og fik af en anden Vogn, som kom efter, den en Arm itukjørt. - J nogle Uger har der været snakket vidt og bredt om en fremmed Dame, som opholdt sig i Svendborg-Egnen, og ved sine Særheder tildrog sig almindelig Opmærksomhed. Jsær viste hun sig som de Fattiges og Syges Ven, da hun selv tilbar dem vederqvægende Underholdning og bekostede deres Cuur, og for øvrigt ved alle Leiligheder var yderst spendabel- og godgjørende, hvortil da hørte Penge i Skjeppeviis. Ogsaa her til Odense gjorde hun i forrige Uge en Dags Reise, efter Sigende for at hæve nye Remisser. Hun besad derhos andre Færdigheder, saasom i at ride og tale flere Sprog. Naturligviis fandt hun Beundrere og Gjæster. Snart blev hun udgivet for en Frøken Nr, en Comtesse de B (Datter af en preussisk General), snart for endnu en høiere Person &c. &c. Jmidlertid skal det, efter et af Øvrigheden nu anstillet Forhør over denne Hemmelighedsfulde, ikke være saa ganske rigtigt med hendes angivne Fødsel, saalidet som med hendes Liv og Levnet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-10
Efter Forlydende blev hun først kjendt af en Person, som havde tjent i Kjøbenhavn. Formedelst et Krampeanfald har hun foreløbig erholdt Stuearrest, og der er fat Vagt for Huset, at Jngen skal tilføie hende Noget. Ligesaa villigt som Rygtet før gjorde hende til en Prindsesse, har det nu omskabt hende til en kjøbenhavnsk Nymphe, der skal have taget en Jsralit ved Næsen. Andre forsikre, at hun sidste Sommer har gjort en Reise i Jydland med et Berider selskab. Det Rigtige vil vel snart erfares; men saa meget er vist, at "Hendes Naade har spilt sin Rolle fortræffeligt, og derved sat de kosteligste Anecdoter i Omløb.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-10
Aalborg, d. 3 Septbr. Den Jldebrand, som i Mandags 8 Dage blev seet i Vensyssel, opkom i en Skorsteen, der var bygget af Træværk, og den fortærede hele Huset, som tilhørte en Tømmermand i Horsens Bye. Hans Værktøi blev brændt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-10
J Onsdags Nat blev et Chor af 300 Gjæs ført over Fjorden fra Vensyssel, for at gaae Døden imøde paa en Gaard i Nærheden af Randers. Ved Embarqveringen opstod Mytterie og nogle saae Leilighed til at undflye. Sex maatte bøde med Livet. Uagtet der ikke marscheredes mere end en halv Miil daglig og holdes Rastdag hveranden Dag, gives mange Marodører, og uagtet Chorets høje Chef med en Adjutant marscherede til Fods bag efter, kunde det dog ikke forhindres, at jo nogle deserterede og overfaldne af Hjemvee betroede sig til den høje Luft og tyede til deres Hjemstavn. Ved Ankomsten vil Revuelisten findes meget mangelfuld, og neppe undgaaer Choret til Mortensdag at springe over Klingen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-10
Aarhuus, d. 6 Septbr. J disse Dage er her død en Person i Daarekisten, som havde tilbragt nogle og tredive Aar i et afsondret Lukaf J Ulfborg Sogn, Ringkjøbing Amt, skal man have fundet en død Mandsperson paa den eensomme Hede. Efter al Sandsynlighed var den Ulykkelige myrdet; thi man fandt store Spor af Vold i hans Ansigt. Det synes, som han havde været en af de omreisende Kræmmere. - Kuhn & Ziescheks Konstriderselskab har indskibet sig fra Aalborg til Christiania, og skal betale over 300 Rbd. for Overfarten.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-10
Viborg, d. 5 Septbr. Ved en Jldløs paa Grønberggaard paa Kjersholms Mark Natten til den 26de Juni mistede Eieren Peder Malling Glud, sin ældste Datter, 12 Aar gammel, der indebrændte; Moderen og de 2 mindste Børn bleve meget forbrændte og desuden tabte han Huus, Jndboe og Levnetsmidler. - En næsten 3 Ugers Tørke og Hede, der borttog Græsset og Haveværterne, er nu fra i Gaar af forvandlet til Regnbygger af Nord og N. N. O. Om en 10 Dage agter det Beckerske Skuespillerselskab sig fra Randers hertil, for at give dramatiske Forestillinger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-10
Blandede Efterretninger. Lord Byrons sidste Dage.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-10
Under denne Titel har William Parry nyligen i London udgivet et Værk, der, efterat MedvinGamba, Dallas og Leicester Stanhope meer eller mindre over samme eller et beslægtet Æmne havde skuffet Publikum, neppe opvakte gunstige Forventninger. Jkke desmindre har Parrys Skrift vakt en stor Jnteresse, tildeels fordi de, af denne ærlige og jevne Sømand fremførte Facta give et høist velkomment Bidrag til Lord Byrons Characterskildring og frem for alt til Historien om hans Levnet og Fremfærd i Grækenland. Hr. Parry er, som sagt, en jevn og ærlig Mand, der har været ansat ved Artilleriet (Firemaster) i den engelske Marine, og i et langt Liv tjent saaledes, at han har sikret sig en høi Agtelse for Mod, Retskaffenhed og Duelighed i sit Kald. Anbefalet af den for sine udmærkede Fortjenester af Grækerne saa bekiendte Gordon af Cairnes til den græske Understøttelses-Committee i London, gik han til Grækenland med et af Committeen afsendt Feldtartillerie, og kom der, som Artilleriemajor, til at staae i et underordnet Forhold til Lord Byron, som han fra den Tid næsten var uadskillelig fra. Han pleiede Lorden paa hans Dødsseng, og det var ham, til hvem denne anstrængte sig for at meddele sine sidste Ønsker. Denne vakre Mands Beretninger bære ganske Præget af Althentie. De Samtaler med Lorden, som han anfører, vinde saameget mere i Troværdighed, som Byron var en Mand af overordentligt Talent, dyb og vidtomfattende Tænksomhed, høi Dannelse og overlegen Aand, og Parry, saa brav en Mand han paa sin Viis kan være, synes aldeles uskikket til at kunne opdigte eller opfinde det, han anfører. Vi ville ved disse Linier, der blot have til Hensigt at gjøre Læserne opmærksomme paa et høist interessant Værk, blot tilføie, at Parrys Beretninger falde ud til Lord Byrons høieste Hæder, og at de skildre Oberst L. Stan hove som en hedhovedet Enthusiast, der glemte sit Kald som Kriger for den Ære at give Grækenland Trykkefrihed og ubetimelige Journaler, og hvis hele bagvendte Opførsel overskrider alt hvad man skulde indbilde sig. Blackwoods Edinb. Magazin.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-10
Et interessant Udtog af Parrys Skrift findes i Augusthæftet af Childe Harold er, som bekjendt, det Digt af Lord Byron, som grundfæstede denne vor Tidsalders største Digters Navnkundighed. Den ædle Sanger, hvis tidlige Død Europa endnu længe vil begræde, udgav i et Tidsrum af 10 Aar 4 Sange af dette Digt. Ung Harold er et Foster af Digterens Jndbildningskraft, meer et Navn end en Helt; Byron betjente sig ikkun af samme som en Traad, hvorved han kunde lede Læseren, og Digteren selv i de mangfoldige Stillinger, hvori han bringer sin Pilegrim, og som en Typus, hvem han kan tilskrive sine egne Følelser og Tanker; med eet Ord: Harold er Lord Byron selv. Den unyttige Adskillelse har Digteren selv imod Slutningen ladet ophøre. Det er visselig en høist lykkelig Tanke af den hæderligt bekiendte franske Digter Lamartine, at fortsætte Digtet Childe Harold til dets sande Slutning, Heltens Død. Han optager Traaden, hvor Byron slap den, og besynger Byrons sidste Handlinger og Tanker, hans Overfart til Grækenland og hans Død. Alt dette, ikke for at indlade sig i en Veddestrid med den store Digter, men for, i den Form, som syntes ham den naturligste og meest tiltrækkende, at bringe ham det Dødningoffer, som han efter Evne formaaede at indvie ham.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-09-10
En mærkelig Spaadom. (Af Histoire litteraire d'Italie, par P. L. Gingene, T. IX. Cap. XXXVI. p. 144. Edit. de Paris 1819.)¬