Jyske Efterretninger, 1770-09-14
det almindelige Ordsprog. Klæder skaber Folk. (. di disse tre Ord ligger en uudtømmelig Viisdom forborgen; De ere Nøglen til alle det menneskelige Livs forunderlige Begivenheder, hvilke komme mange, og i sær Philosopherne ubegribelige for, De ere det sande og eneste Middel til at erlange alle de Lyksaligheder, for hvilke en rer, som bilde sig og andre ind, at ikkun sande Fortienester, stor Deel Mennesker forgiæves bemøye sig. Det er ikkun Daa Kierlighed til Fædrenelandet, Redelighed, ja Dyden allene Do ste 6) Dette er en Oversættelse, tagen af Rabners Satiren 4 Theil S. 38. ste kan giøre dem lyksalige og til store og berømte Folk. Hvor uforsvarligt og grusomt have ikke vore Moralister hidindtil omgaaet med os; Hvortil tiene alle disse store Besværligheder, Klæder; - Lyksaligt Paafund, Klæder allene kan udvirke det, som Dyd og Fortieneste, Redelighed og Kierlighed til Fædrenelandet forgiæves begynde med. Ja det som meere er Jntet er meere latterligt for mig end at see en ærlig Mand i en slet Klædning, og det er mig ganske modbydeligt naar saadan en Mand tragter efter at blive anseet og høytagtet, fordi han er ærlig. Hvor længe maae han ikke slide sig igiennem med Hunger og Foragt, førend han kan bringe det saa vidt, at han nogenledes kan blive fordraget af de Folk, som give Klæderne Fortrinet. Den store Besværlighed at fyldestgiøre sine Pligter, bringer ham i 30 Aar ikke til den Høyagtelse, til hvilken han i 24 Timer ved en prægtig Klædning kan komme. Man forestille sig ikkun saadan en Mand, der med sine gammeldags Dyder og Klæder vover sig første Gang i et Selskab af nyemodens, fornemme og prægtige Klæder. Han nyder en stor Lykke, om ikke Portneren forbyder ham det første Trin ind i Huuset. Om han endog trænger sig indtil Forgemakket, saa maae han dog arbeyde sig igiennem en Mængde Betientere, af hvilke de fleeste befinde ham at være latterlig, andre ansee ham med Ligegyldighed, og de Redeligste iblant dem legge ikke engang Mærke til ham. Han forlanger at giøre sin Opvartning hos Hans Excellence. Man svarer ham ikke. Han forlanger at giøre sin underdanige Opvartning for Hans Excellen, ce. Den ene Laqvey viser ham hen til den anden, og ingen mælder ham an. Han staaer skamfuld ved Kakkelovnen og staaer alle i Veyen. Han seer endelig Kammertieneren. Han beder ydmygst, at han vil forskaffe ham den høye Naade, at han maae gjøre sin allerunderdanigste Opvartning for Hans Ee--, Kammertieneren svarer ham Monsteur, kom i Morgen igien, der er i Dag et Selskab Gemakket; --- Men var det ikke mueligt--- korteligen Neyl Hans Excellence maatte faae nok at giøre, dersom han skulde tage imod hver Staader=Visite; Monsteur kan komme i Morgen igien. Der staaer den dydige, den ærlige og lærde Mand, den Mand af de største Fortienester, som nærer sig ærlig og møysommelig, som tiener sin Fyrste troe som har gjort mange Mennesker lykkelig ved sine gode Raad, som med stor Omhyggelighed forsvarer Enker og Faderløse, som ikke skiller nogen ved sit Gods eller Midler; Der staaer, den retskafne Patriot, Hans slette Klædedragt skiuler og undertrykker alle hans Fortienester. Han lister sig skamfuld til Døren for at undgaae Forgemakkets Foragt. Man stoder ham med Magt til Siden, man lukker i en Hast de dobbelte Dørre op, med en ærefrygtsfuld Hurtighed, alle Betienterne komme i Bevægelse, alle sætte sig i en ærbødig Stilling. Kammertieneren løber i en Hask ind i sin Herres Gemak; Der bliver en Støy derinde, man kaster Kortene bort. Hans Een haster at gaae ham imøde, og hvem en forgyldt Nar, som kommer pyntet op af Trappen og bærer sine bedragne Creditorers Sveed paa sin Vest. Hans Hoved, i hvor tømt det end er, bliver dog høytagtet, fordi det er got friseret. Hans heele Smag bestaaer i den Kunst at gjøre artige Complimenter. Havde han Forstand, skulde han beskiæmme sine 16 Ahner, og aleneste af sonlig Ærbødighed for sine Forfædre, har han taget sig i agt for, at han ikke skulde blive forstandigere, end de have været. Hans Hierte er fuldt af Ondskab, saa vidt hans fornemme Dumhed tillader det. Han har ikke lært det allerringeste, hvormed han kunde tiene Fædrenelandet eller sig selv; og det, hvormed han tiener alle andre, er tomme Naadesforsikkringer. Han borger, han bedrager, han kysser, han fløyter, han leer, han spiller gierne, men ulykkelig, og Hans En glæder sig over Æren af hans Besøgelse. Nu er vor ærlige Mand ganske forglemt, og det er en Lykke for ham, at han uden Skade kom ud fra den ærefrygtsfulde Mængde, og kunde komme ned af Trappen. Man gjorde ham ikke Uret. Den Nar, hvi havde han ikke bedre Klæder og ringere Fortienester. Man giør Verden Uret, om man siger, at den er ligesom følesløs og blind ved retskafne Mænds Fortienester. Den er det vist ikke, men man maae aabne Øynene paa den ved en udvortes Pragt, og opvække den ved en fornem Støyen, og Allarm. Kan Verden noget derfor, at en stor Geist skiuler sig i en slet Klædning: Verden er en Skueplads, og paa de Skuepladsen holde vi dem alleeneste for Prindser, der klæde sig fyrsteligen. Alle have ikke Taalmodighed at oppebie det sidste Optrin og Enden paa Skuespillet. Lader os nu sætte Verdens billighed paa Prøve, og omskifte Klæderne. Deres Naade vil behage at tage denne ærlige Mands forte Klædning og gamle Peruqve paa Hvor dum seer nu ikke Deres Naade ud, de dristige og uforskammede Miiner ere paa eengang forsvundne. Al den Forstand, som den prægtige Klædning tilforn besad, er nu ganske borte. Man fører ham ind paa en Loge, og just paa den selvsamme Loge, paa hvilken den artige, den allerkiæreste artige Herre saa mange Gange har været. Han kommer, han giør sine Complimerter endnu ligge saa gode og lige saa utvungne som tilforn Man leer deraf. Han vil kysse Haanden. Man støder ham bort. Damerne mumle indbyrdes, og ærgre sig over dette gemeene Menneskes Uforskammenhed. Man anseer ham for en Jnformator, som giør slet intet got hos sit naadige Herskab, og vil dog være noget meere end en gemeen Tiener, Han begynder at tale. Hvor taasse agtig og pedantisk begynder han ikke at tale! Han bliver utaalmodig, og sværger en hellig Eed. Man leer af den Nar, og lader ham som at afsindigt Menneske kaste ud paa hans Hals.