Ribe Stifts Adresseaviser, 1832-11-13
Hollandsk belgiske Anliggender. Det er vist at Kongen af Holland bestemt har vægret sig ved at opfylde Engellands og Frankerigs Fordring, at Citadellet i Antverpen skal rømmes. D. 6te November har Udenrigsministeren, Friherre Verstolk van Soelen meddeelt Generalstaterne, saavel den fransk, engelske Note, som Regjeringens Svar. Afdenne Meddelelse sees, at Pariser-Nouvellistens Beretning om hiin Note maa berigtiges saaledes: Antmerpens Citadel skulde rømmes inden d. 12te d. M.;men bestemt Svar skulde til d. 2den Nybr. meddeles: Udslugter eller Taushed vilde blive anseete for Vægring: den forenede Flaade skulde i saa Fald sætte sig i Bevægelse d. 5te; men den franske Hær skulde rykke ind d. 15de, dersom Rømningen ikke inden den Tid maatte finde Sted. J Svaret udvikles de Grunde, som forhindre Kongen i at give sit Samtykke til Citadellets Rømning, navnlig den Grund, at hans Majestæt derved vilde give Slip paa et Middel til at opnaae billige Skilsmissebetingelser mellem Holland, og Belgien. Med Hensyn til, hvad der i Noten er sagt og Frugtesløsheden af alle hidtil anvendte Bestræbelser, for at bringe Kongen til at antage Tractaten af 15 Novbr., gjøres opmærksom paa alle de Tilbud, som til forskjellige Tider, ja endnu faa Dage tilforn, vare gjorte af den hollandske Regiering, og hvorved Sagen var bragt den endelige Afgjørelse saa nær, at der ikkun behøvedes at lægge den sidste Haand paa Værket, for inden saare kort Tid at rydde alle Vanskeligheder af Veien. Hvad de tilføiede Truslet angaaer, da føres det Vedkommende til Gemyt, om saadanne Forholdsregler kunne forenes med Londonner-Conferentsens mæglende Character, samt, hvis Skylden vil være, dersom derved nye Forvillinger afstedkommes, og det Maal, som man ved to Aars Underhandlinger har stræbt at nærme sig, nykkes længere bort i det Øieblik, da man er nær ved at naar det. "Hvordan end Udfaldet vil blive" - saaledes sluttede Ministeren sin Beretning - "Regjeringen seer det med Rolighed imøde, i den Bevidsthed, ikke at være afvegen fra Pligtens Bane. Til Opnaaelsen af et anstændigt Forlig er Alt bevilget, hvad der lod sig bevilge; men Jntet er indrømmet, som kunne strideimod Fædrenelandets Jnteresse og Ære." - Alting seer nu meget krigersk ud. Conferentsen synes at være opløst; Baron Zuplen van Nyevelt er kaldt tilbage; de franske og engelske Consuler raade deres Nationers Skibsførere ufortøvet at forlade de hollandske Havne; Kongen af Holland opbyder alle Vaabendygtige indtil 45 Aars Alder; General Gaxe, som skal lede Citadellets Beleiring er afreist fra Paris, Marskalk Gerard ligeledes; Kronprindsen og Hertugen af Nemours vilde følge efter; Frankrig bringer en uhyre Krigsmagt paa Benene. Under disse Omstændigheder har den brittiske Marquis Lansdownes Ankomst til Paris vakt en Deel Opmærksomhed. Nogle mene at han skal bevirke en Opsættelse i den forehavende Expedition; Andre paastaa, at han netop er kommen for at fremskynde de franske Troppers Marsch, for at Sagen derved kan blive afgjort, da en Blokade i nærværende Aartid vil være forbunden med store Vanskeligheder, vil medføre betydelige Tab for den engelske Handel, og i det Hele er Kongen af Engelland imod. - De franske Oppositionsmænd, ere endnu ikke fornøiede; de ville ikke lade sig det afsnakke, at Alt, selv Conventionen med Engelland, kun er et nyt Kunstgreb, for ved Kamrenes Aabning at bringe nogle storladne Ord ind i Trontalen, da man jo dog umulig, kan bakke op med de gamle Trivialiteter om den belgiske Sag. Nogle, som endnu see dybere i Tingen, have med stor Skappsindighed udfundet, at den hollandske Konge sølv er indviet i Hemmeligheden, og at det gamle otaus gro igjen vil indtræde, saasnart Ministeriet er befæstet paa den parlamentariske Jordbund. De ministerielle Blade derimod tale i en triumpherende Tone om de store Ting, som det nye Ministerium har udrettet i de første 11 Dage af sin Tilværelse. Journal des Debats taler blandt Andet saaledes: "Tractaten af 15de Novb. har bestemt hvad der skal skee; Conventionen af 22de October vil udrette det. Vi ville bringe Antwerpen i Belgiens Magt; vi ville det, med det Gode, eller med Magt, alt ligesom Holland selv vil; vi ville det, og dog ville vi ingen Krig have." Hermed rimer det sig godt sammen, hvad Marskal Soult forleden med lydelig Røst skal have erklæret i et Selskab hos Grev Argout, hvor Talen kom paa Majoriteten i Kamrene, at Antwerpener-Citadellets Nøgler skulle blive nedlagte paa Kammerpræsidentens Bureau; at Rusland er for langt borte, til at kunne hindre Ministeriets Planer; at Østerrig ikke vil røre sig, og at man i fornødent Fald vel kan bringe Preussen til Raison. Og det begynder næsten at see ud, som om Marskalken, hvad det sidste Punkt angaaer, faaet Ret.