Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1837-03-28
Fædrelandet. (Beretningen og Worm sluttet). Forinden Afreisen til Hamborg, anskaffede W. sig nye Klæder, betalte en Deel Smaagield og overleverede Størstedelen af sine rede Penge til Stolle, af hvem han skulde modtage dem i Lybek. Flere Vidner have oplyst den spændte Tilstand, hvori han befandt sig inden han reiste fra Kjøbenhavn; han havde en brændende Tørst, hans Hænder rystede, Angst og Uro stode malede i hans Ansigt. For at faae Pas (hvilket han tog under sit rette Navn tillod W. sig, uden Mad. Hs. Vidende og Villie, at skrive en Attest med hendes Navn under, ligesom han og ved et urigtigt Foregivende formaaede sin Farbroder til at meddele ham Attest. Ankommen til Hamborg, kjøbte han nogle Prætiosa, nemlig et Gulduhr, en Guldring og en Brystnaal, flere Klædningsstykker og Reisereqvisiter, blandt Andet ogsaa et Kort over Paris. Fra Hamborg reiste han som bekjendt til Lybek, hvor han blev paagreben og, belagt med Jern, ført til Kjøbenhavn. Def, modsiger at Krampetilfældene der indfandt sig hos W. vare forstilte. De vare, mener han, en Følge af hans nervespændte Tilstand, der tillige paavirkedes af Mangel paa Natteroe, da Forhørerne over ham bleve holdte om Natten. Det første Anfald fik W. da han bragtes til T. Bolig, og han har hellerikke nogensinde siden kunne udholde at betræde denne. Som man veed, har Worm under Sagens Gang gjort Forsøg paa at aflive sig ved nemlig aldeles ikke at ville tage Spise til sig, hvilket han udholdt fra den 24de til den 28de Aug. og hvorved han udmattedes i den Grad at han alt den 28de om Morgenen neppe kunde sidde opreist paa en Stol. J Arresten har han ogsaa en Gang søgt at gjemme en Kniv for dermed at berøve sig Livet. Det ligeledes omtalte Forsøg med et hvidt Pulver han nedslugte under det Forhør, ved hvilket han confronteredes med Faderen. efterat have erklæret denne for Uskyldig, antages derimod for at have været forstilt, Pulveret er en Blanding af stødt Glas og Sukker. "Da imidlertid, siger Defensor, dette Forsøg paa Selvmord, mislykkedes, og han rimeligviis har frygtet for at hans Tilstaaelse om Mordet paa Tønder ikke skulde være nok til at sikkre ham Døden, har han i Forhøret den 15de September 1836 beskyldt sig selv for at have næret en unaturlig Kjærlighed til sin Moder, og at han derfor hadede sin Fader; han erklærer at han ogsaa havde gjort sig skyldig i en Mængde andre slette og afskyelige Handlinger hvorpaa han opgiver som Exempler, at han flere Gange har givet sin Morbroder M. L. N. Gift ind, for at dræbe denne, der hos sin Broder Godsforv. R. havde sat Ondt for ham; og at han endnu i Arresten havde gjort Forberedelser til at myrde Protocolføreren, fordi han til denne havde om Natten mellem den 11te og 12te August betroet, at have ombragt T. Disse Tilstaaelser ere tilhobe befundne grundløse og vise hvorlidet man i det Hele kan bygge paa W. Udsagn. W. yttrer nu megen Anger, ønsker sin Sag snarest muligt paadømt, og at han derefter maa lide den ventede Livsstraf. Denne Straf, siger han i et Brev til Def., venter jeg med Længsel; for har jeg ei Ro, et Fred, naar Døden har ramt mig, lad den ogsaa komme i Lovens vanærende Skikelse, saa have mine arme Forældre og Sødskende intet mere at haabe og ønske for mig. Saalænge jeg levede vilde de dog kuns græmme sig over deres frugtesløse Bestræbelser for at skabe en lykkelig Søn og Broder af en ulykkelig – nei, ulykkelig er jeg ikke; thi jeg er fuld af Haab for en bedre Verden, hvor man ei forfeiler sin Tilværelse, og hvor Kraften staaer i Forhold til Fristelsen." Paa Grund af de af ham forøvede Misgierninger var W. sat under Tiltale for Mord, Røveri, Tyveri, Falsk og andet bedrageligt Forhold. Næst at bemærke, at Straffen for den første Forbrydelse absorberer Straffen for de øvrige, har Actor paastaaet at W. bør have sit Liv fobrudt og lægges paa Steile og Hjul, foruden at udrede Erstatning til Vedkommende, samt Omkostninger; hvorimod Def. har anseet sig beføiet til at paastaae ham frifunden for alt Strafansvar. Denne Frifindelses Paastand, grunder Def, paa mange forskjellige Data. Deels paa hans Karakteer og tidligere Vandel, der ikke betegner ham som et saa fordærvet Menneske, at han kunde have myrdet en gammel Mand, der aldrig havde fornærmet ham, deels paa hans legenlige Tilstand, i det Def ikke finder det rimeligt, at dette lille spinkle Menneske, skulde kunne have løftet den langt større, stærkere og tungere T. i et Seilgarn om dennes Hals op af en Stoel og kastet ham ned paa Gulvet, m.m., deels paa den Hypotese, at en Anden er den rette Hovedperson, fra hvis Beretning Worm kjender en Deel Omstændigheder han ikke vil røbe. Naar man, siger Def., slæser Protocolførerens Rapport om, at W. har om Natten til den 1ste Sept. sendt Bud til ham, og i Fortrolighed, under 4 Øine brugt følgende Udtryk:" "Nei, jeg kan ikke holde det længere ud; jeg er ingen Morder, jeg veed ikke hvad jeg længere skal svare Assessoren, da der ere mange Punkter, som jeg ikke kan give noget tilfredsstillende Svar paa, eftersom jeg ikke er saa nøie bekjendt med alle Omstændigheder. Hvad skal jeg svare til det Spørgsmaal om T. laae lige udstrakt, eller med krumne Knæer, paa Spørgsmaalet med Hensyn til de noterede Obl., Jeg kan ikke sige Sandheden uden at gjøre mange Mennesker ulykkelige. Der er intet andet for mig tilbage end at sige dem Alt, for at faae et Raad, hvorledes jeg skal rede mig ud herfra, uden at blande Andre med ind i Sagen. – saa kommer man letteligen til at troe, at det er Sandhed, hvad W. her har sagt, og at Grunden til det meget Modsigende imellem hans Udsagn og de befundne Omstændigheder, virkeligen er den, at han kun af en Tredies Beretning kjender noget løst til Sammenhængen. Denne Jdee forfølger Def. videre og henpeger blandt Andet paa Handelsbetjent Stolles mistænkelige Forhold til W. Def, gjør det dernæst sandsynligt at W. Ønske er at døe, og henleder endeligen Rettens Opmærksomhed paa W. Sindstilstand, hvilken han haaber og venter vil vorde underkastet en nærmere Prøvelse og at denne vil have et Udbytte, som gjør det endnu klarere, at han ikke kan domfældes i denne Sag. "J det, saa slutter Def. sit Jndlæg, jeg saaledes troer mig beføiet til, ifølge mit Kald, at nedlægge den Paastand: at Petri Claudius Ferdinand Emil Worm, for alt Strafansvar i denne Sag frifindes – leder min Følelse mig til at slutte med de Ord, som allerede Pastor Sidenius har anvendt, paa ham: Gud og Menneskene være ham naadig. Mellem Dhrr. Redacteurer af Kbhpst." og den vestsjællandske Avis, er opstaaet en lille Strid i Anledning, af at den Sidste debiterer, at det i Kbhpst Nr. 10 indrykkede private Brev fra Sta gelse om Mordet paa de tvende gamle Folk indeholder en Deel Urigtigheder, og at samme Redacteur, aflægger sin Taksigelse til den velvillige Forf til det i Aarh. Avis Nr. 38 indførte Stykke Fra Sielland, der indeholder lige saamange Urigtigheder og Usandheder, som de der benævnte Tyverier.