Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-11-08
Denne berømte Astronom har i et Brev, dateret 13de Juni 1856, fra Feldhausen paa Kap meddeelt en Efterretning om disse sine Opdagelser, hvilken blev i August dette Aar oplæst af Sir William Hamilton i en Generalforsamling af det Brittiske Selskab til Videnskabernes Befordring i Bristol, som blev holdet i August d. A. - Jeg har, siger han deri, anstillet en uhyre Mængde raae, endnu ikke reducerede og beregnede Observationer. (De la Caille havde før Herschel anstillet astronomiske Observationer paa Kap og Rumker i Paramatta; men Herschel skal hav været forsynet med fortrinligere Jnstrumenter." Saameget kan jeg foreløbigen sige, at mine Øinhave svævet næsten over alle de Dele af Himmelen, som man ikke kan see i England, med Undtagelse af de nærmeste Egne omkring Sydpolen, hvike just ere et ufrugtbart Distrikt. Aarstiden og en uafbrudt klar Himmel have været til stor Fordeel for mig. Jeg kan ikke beskrive hvor roelige uden Funklen og skarpt begrændsede Stiernerne vise sig her for mig under de store Forstørrelser, og saaledes har jeg tilveiebragt store Samlinger af Taagepletter og Dobbeltstierner af alle Klasser, Ordener og Grader, her kan jeg kun meddele nogle almindelige Observationer: Totalblikket af det sydlige Firmament i Nærheden af Polen, er over al Beskrivelse rigt og prægtigt formedelst den større Glands og bedre Udvikling af Melkeveien, som er en glimrende Lysstribe fra Orions og til Antinous Stiernebilleder (hvilke hver paa sin Side støde til den nordlige Hemisphære); dog er denne Stribe paa en besynderlig Maade giennembrudt af tomme stierneløse Pletter, især i Skorpionens Centauri og Korset Himmeltegn (der hvor Melkeveien meest nærmer sig mod Sydpolen). Mod Norden, bliver Melkeveien tyndere og blegere, og bliver forholdsviis vanskeligere at see. Jeg troer det er umueligt at betragte dette herlige Belte med sin underfuldt rige ciliare Krands af Stierner af tredie og fierde Orden, som strækker sig mod den sydlige Rand som et uhyre Forhæng, uden at komme paa den Jdee at Melkeveien er ikke blot et Lag; men en Ring, eller i det mindste at vort Solsystem ligger indenfor den tommere stierneløse Deel deraf og det exentrisk, saa at det er meget nærmere ved Egnen omkring Korset end ved dem i modsat Retning De to Magellanske Skyer, Nubacula Major og Minor (Englænderne kalde ellers i daglig Tale disse to dunkle Pletter paa det klare Firmament: Kulsæk kene) ere overordentlig mærkværdige. Den større Plet er en Sammenhobning af runde og uregelmæssige Stiernedynger og af Taagepletter af forskiellig Udstrækning og Tæthed, og imellem alle disse ere store Masser af en uopløselig Taage. Den mindre Plet er en mindre besynderlig Gienstand. J den hersker mere en Lyslaage, som ikke lader sig med Jnstrumentet opløse i Stierner; men Pletterne og Stiernehobene ere blegere og sieldnere, uagtet en af de rigeste og prægtigste Stiernehobe, 47 Tukan staaer tæt derved Men de allermærkværdigste Gienstande paa den sydlige Hemisphære ere de store Stiernetager i 7 Argt i Stiernebilledet Orion), som desuden ogsaa er det mærkværdigste af alle Stierne billeder og kan betragtes paa begge Jordens Halv kugler). Den første viser sig langt mere til sin Fordeel end under vore Bredder, og viser mange Anhang, Grene og Snoeninger, som ved deres lave Stand ere ikke synlige i Europa, den anden Stiernetaage er et aparte Slags og kan ikke tydeligt beskrives uden Tegninger. Jeg har ikke sparet nogen Umage, eller skal spare den for at forfatte korrette Tegninger af disse og andre Stiernetaager, og den første af de omtalte et hidindtil aldeles ikke bleven rigtigt aftegnet; den er af en uhyre Udstrækning og fuld af Stierner, for hvilke Lystaagen danner en glimrende Baggrund. Der gives flere planetariske Taager paa den sydlige Hemisphære, og de ere meget karakteristiske. Jeg har opdaget fem, deres Skive er skarpt begrændset og Herschel fortæller hvorledes han længe holdt den første, som han opdagede, for at være en nye Planet. Han fortæller at Luften er paa Kap saa klar og giennemsigtig, at han for faa Nætter siden kunde læse med Lethed et fiin skrevet Brev ved Maanens Lys, og uagtet en liden Formørkelse tillige havde indfundet sig Kulturen.