Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-08-25
Sarkjøbing, den 24de August. Fredagen den 20de dennes feiredes en Sørgehøitid ikke blot for Taars Sogn, men for hele Baroniet Guldborgland, ja for en langt videre Kreds, idet de jordiske Levninger af Hædersmanden, Kammerherre, Baron Rosenørn-Lehn, bleve stædede til deres sidste Hvile paa Taars Kirkegaard Et meget talrigt Følge af alle Stænder samledes i Søgehuset, dragne hid af en dyb Høiagtelse for den Afdøde og en inderlig Sorg over hans Bortgang. Samtlige Godsets Bønder havde indfundet sig, for at bære Støvet af deres milde og retsindige Herre til Graven. J Sørgehuset, ved den Afdødes Kiste, udtalte Pastor Schade sig Rebbelunde, der forhen i en Række af Aar har været Lærer for hans Sønner, sit hjertelige Farvel, efterat haven hævet Rosenørns uforandrede høie Borgerværd under forskjelligste Tidernes Omvexlinger. Derefter førtes Ligetil Liigvognen; men her toge Bønderne Kisten og bare be til den en halv Miil fraliggende Kirkegaard, medens be lang Række af Vogne sluttede sig til Bøndernes Stat Ved Veien ind til Taars By havde Baroniets Ben opreist en Æreport, over hvilken et colossalt Sørges, vaiede, med Jnscriptionen: "Kammerherre Henrik Rosene Lehns Minde skal hædres altid af Baroniet GuldborglanBønder." Her standsede Toget, og Bønderne afsang en Søgepsalme, hvorefter Pastor Bloch fra Vixnæs fremstod og viklede Æreportens skjønne Betydning. Toget gik herfra atter af Kirken til, medens Sørgemusik lod det imode fra Taarnet. Paa Gaden og Kirkegaarden var Alt festlig smykket med Grønt, og i Kirken modtoges Liget ligeledes med Sørgemusik. En kort Psalme blev af Kirkesangere afsungen deerstemmigt, hvorpaa Stedets Præst, Pastor Steenstrup, holdt Sørgetalen, i hvilken han paa en særdeles skiøn og gribende Maade udviklede den Hedengangnes store Værd, betragtet fra det christelige Standpunct. Derefter henbares Liget til den murede Gravhvælvings Jndgang, hvor Consistorialraad Holst fra Errindlev endnu udtalte nogle smukke og passende Ord. Oberst v. Glahn tog derpaa sin Vaabenbroders Kaarde fra Kisten, og hele Handlingen sluttedes efter Jordpaakastelsen med en Gravsang. - Det Skjønneste ved den hele Høitid var, at al den Hæder og Ære, der vistes den Afdødes Minde, blev ydet af et oprigtigt Sind, som Noget, hvorpaa han ved sin ædle Tænkemaade, rene Characteer og sit trofaste Hjerte havde vundet det fuldeste Krav. Nykjøbing, den 25de August. Det er nu oplyst, at den Jldebrand, der Natten imellem sidste Fredag og Løverdag fortærede Avlsmand Christen Jørgensens eller Madsens) nylig opbyggede og endnu kun tildeels assurerede Sted paa Nykjøbings Mark, var paa sat Gjerningsmanden er Arbeidsmand Jens Nielsen (Vogter-Jens") her af Jurisdictionen, der paa Mistanke blev arresteret Dagen efter Branden, og Gierningen antages at staae i en, om endog kun løs, Forbindelse med det en Aften i afvigte Foraar af to Personer paa Landeveien gjorte Forsøg paa at aftrue Christen Jørgensen Korn og Penge, idet den ene af disse Personer, der dengang begge arresteredes, men af Mangel paa Beviis imod dem igjen løslodes, nemlig Dagleier Hans Clausen (Høi mose-Skomageren"), synes at have ansporet Jens Nielsen til at begaae Forbrydelsen. Som sin Bevæggrund har Jens Nielsen rigtignok angivet, at han i sin huuslige Stilling var ulykkelig og nogle Gange havde betænkt at ville dræbe sig selv, men stedse hertil manglet Mod, hvorimod han ved at begaae en Forbrydelse som denne antog at maatte paadrage sig en Straf, der kunde føre ham bort fra hans elendige Stilling; men han har tillige tilstaaet, at da han i Torsdags arbeidede i Forening med Hans Clausen ved Havnen, og der beklagede sig for denne over at være bleven afskediget af Christen Jørgensen fra et Arbeide, han havde hos ham, fordi han ikke arbeidede nok, yttrede Hans Clausen, at Christen Jørgensen var en snavs Karl og fortiente, at hans Gaard skulde brænde over hans Hoved, hvilken Yttring gav Anledning til, at Jens Nielsen i Fredags, ved at betragte sin Fattigdom og den Uenighed, han levede i med sin Kone, grublede over, om han skulde udføre denne Gjerning, og da han syntes, at han ved at udøve den vilde komme bort fra sin Familie, saa blev Attraaen derefter stærkere hos ham. Det er ogsaa oplyst, at Jens Nielsen og Hans Clausen i Fredags have gaaet meget sammen, og om Aftenen Kl. 10 (to Timer for Jldens Udbrud) i Forening forladt et Værtshuus, udenfor hvilket de gik hver sin Vei, Jens Nielsen, med den Yttring: "jeg skal sørge for hans Opdragelse, hvilken efter hans Tilstaaelse gjaldt Christen Jørgensen, hvis Eiendom han da havde besluttet at stikke Jld paa Forbrydelsen udførte han ved, ubemærket af sin Familie, at liste sig ind i sit Hjem og tage to Frictionssvovlstikker, de eneste, han kunde finde, og med dem begive sig over Parken til Christen Jørgensens Sted, hvor han strog dem af mod Ladebygningen; de fængede begge, han kastede dem Straaet, som laae ved Bygningen, gik strax bort derfra og saae kort efter Luen slaae i Veiret fra Huset. Om Morgenen Kl. 7 gik han til Hans Clausen og fortalte ham, hvad han havde foretaget sig. Som naturligt, er denne ligeledes bleven arresteret og vil blive strængt for Jens Nielsen er drikfældig og har været en slet Forsørger for sin Familie, men er ellers anseet for et godlidende Menneske, af hvem man mindst skulde vente nogen grov Forbrydelse. – J Anmeldelsen heri Avisen og Jldebranden var anført, at Christen Jørgensen ikke havde assureret. Dette gjælder imidlertid kun tildeels saavel om Bygningerne (som ovenanført), som om hans Løsøre.