Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-03-13
Af Rygtet have vi erfaret, at endeel Møllere herpaa Lolland, med Stænderdeputeret, Møller Clausen i Spisen, agte at drage tilfeldts imod de mange i den senere Tid indrettede mechaniske Haandqværne. Endskjøndt de paa den ene Side glæder os, at see den Mand i offentliActivitet, hvem vi for Fremtiden jo have at betragte som vor Talsmand, og saaledes bedre end hidtil at lære ham ret at kjende, saa kunne vi paa den anden Side dog ikke nægte, at vi antage det at være en mindre heldig Re ning, forudsat at Rygtet siger Sandhed, Hr. Clausen begynder sin offentlige Virksomhed med, idet det ikke alene er gamle, forældede, efter Nutidens Aand urigtige, for 6 at sige uretfærdige, Privilegier, han vil søge at forsvare men det endog seer ud, som om egen privat Jnteresse eff Drivefiederen hertil. Vi erindre os ret vel, at et af de Forslag, der ved Lollands Landboforening forhandledes, sigtede til en Jndskrænkning i Bønderkarlenes frie Raadighed over deres Tid og deres Arbeidskraft, og at dette Forslag var indleveret af Møller C. Vi troede imidlertid, at C. havde erkjendt de vistnok velbeføiede Jndvendinger, eller retter den Anke for rigtig, som fremkom imod samme i Stifts tidenden, eftersom han tang stille hertil, vi troede, at Hr. C. vel vilde tage sig ivare for, oftere at træde i Kamp imod Nutidens Aand, imod retfærdig Friheds Fordringer vi haabe endnu, at Hr. C. vil dette, og et saadant Haaber alene Grunden til, at vi, medens vi antage at det endnu er Tid, gjøre Hr. C. opmærksom paa, at det, efter vor Formening, er illiberalt og i høieste Maade forkasteligt, om Møllerne virkelig ville gjøre det, vistnok forresten frugtesløse, Forsøg, blot for egen Fordeel, at forbyde Bønderne, selv at male deres eget Korn til deres egne Kreature, eller til deres egen Føde. Vi skulle tillade os, at forklare os nærmere. Vi indsee ret vel, at det maa forekomme mange Bønder ilde, at Tjenestekarle nu ofte paatage sig Accord arbeide, istedetfor fast Tjeneste, paa en Tid, da det bliver mere og meere vanskeligt at erholde Tjenestefolk; – men Friheden baader Alle meest. Vi indsee ogsaa nok, at Møllerne, de privilegerede Møllere, kunde ønske, 6 det blev forbuden Andre at male, end dem alene; men vi bede dem at overveie hos dem selv, om et saadant Ønske er billigt og retfærdigt, allerhelst da Møllerne ved deres Privilegier have Rettigheder, – store Rettigheder, uden tilsvarende Pligter, Lovgiveren har sagt til Møllerne: J maae, uanseet hvad Kornet koster, tage saa- og saamange Pd. af hvert Lpd. Korn, J male for Bønderne, men han har ikke sagt: at Møllerne skal male for Bønderne. Dette er ikke saa ganske i sin Orden. Vel have Bønderne den Udvei, at de kunne, efter Lovgivningen, male deres Korn paa Haandqværne, dersom de synes bedre at være tjente hermed, end at betale den undertiden, især under Kornpriser som de nærværende, uforholdsmæssig høie Maleløn, eller dersom det skulde hænde sig, hvad dog ei var saa ganske umuligt, at ingen af Omegnens Møllere vilde formale en enkelt Mands Korn; men det er jo netop dette, Møllerne factisk ville forbyde. og Møllerne fik deres Privilegier, vare deres Møller vist ikke saa godt indrettede, som de nu ere. Møllerne mærkede imidlertid efterhaanden, at vilde de ret have Nytte af deres Maskine (Møllen), maatte den forbedres. Dette skeete, og herved en Møllerne blevne satte istand til at udrette, altsaa ogsaa fortjene, langt mere end før. Men, Herregud, spørge vi, ne da Møllerne nu, at de alene i Verden skulle have Lov til at gjøre Forbedringer ved deres Ting, skulde ikke saa Bønderne have Lov til at pønse paa Forbedringer, genderne have mærket, at den gamle Jndretning ved haandqværnene var altfor lidet skikket til hvad der ved dem silde udrettes, nemlig at drive Qværnen. Man udfandt u beqvemmere Jndretninger, og ved Hjælp af Mechaniin, som aldrig er bleven opfunden for alene at komme Møllerne tilgode, have Bønderne seet sig istand til, uden Tab som med synderlig Fordeel, er endnu et Spørgsmaal),at benytte en Tilladelse, som de i Aarhundreder have været i Besiddelse af, man skulde virkelig ikke troe, at Nogen kunde være saa partisk sindet, og mindst en Mand, der er laaret til Folkerepræsentant, at misunde dem dette.