Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1836-11-02
Reformationens Jubelfest i Odense. Aftenen forud den 29 Octbr. bebudedes Festen ved Ringning med alle Kirkeklokker fra Kl. 5 til 6, hvorpaa fra St. Knuds Kirketaarn udførtes hvitidelige Psalmemelodier med Blæse-Jnstrumenter imellem Kl. 6 og 7, hvilket gjentoges de to følgende Aftener paa samme Tid. J St. KnudsKirke prædikede paa Festens første Dag Hs. Høiærværdighed, Hr. Dr. Biskop Faber, R. a. D., til Høimesse for en saa talrig Menighed, at alle Stole og Gange vare opfyldte af Tilhørere, som med dyb Opmærksomhed lyttede til den indtrængende, med luthersk Kraft og Varme udviklede Sandhed: at den oplukkede Bibel er - efter Luthers udtrykkelige Vidnesbyrd - den eneste sande Grundvold for Kirkens Reformation." Da denne og de to følgende Taler af Hs. Høiærværdighed allerede ere udgivne i Trykken, vil Udgiveren ikke foregribe Læserne i deres Dom, men blot henvise til disse selv, hvorledes den høiærværdige Forfatter, i en forudskikket almindelig Jndledning fremstiller først Aandens Kraft, den Aand, som Jesus havde forjættet sine Apostle og fra dem gik over i det christne Samfund, den Aand, som viser sin Kraft i Troens, Kjærlighedens og Haabets Frugter, og i troende Kjæmper skjænker Lys, Viisdom, Kraft og Mod, og dernæst den opslagne Bibel, som aldeles nødvendige Midler, hvorved Luther blev istand til at fremkalde Christi Menigheds Gjenfødelse, Kirkens Reformation. Derpaa følger af Luthers egne Ord Beviser for, at den opslagne Bibel og det i den opbevarede Gudsord, men ikke et mundtlig overleveret Ord – er og bliver den eneste sande og rette Kilde baade til Gudsordet selv og til dets Forklaring. Af disse hidsættes følgende Prøver: "Paulus underkaster i Galat. 1, 9 sig selv, Himlens Engle, alle Lærere og Mestere paa Jorden under den hellige Skrift. Denne Keiserinde skal herske og regjere, og alle Andre, hvorledes de end hedde, skulle være den underdanige og lydige; de skulle ikke ville mestre eller dømme den, men kun alle være dens ligefremme Vidner, Disciple og Bekjendere, hvad enten det er Pave, Luther, Augustinus, Paulus eller en Engel fra Himmelen. Der skal heller ikke i Christenheden, prædikes eller høres nogen anden Lære end det rene GudsOrd, eller ogsaa Præster og Tilhørere skulle begge tilligemed deres Lære være forbandede og fordømte."Guds Ord skal være Grundvolden, ikke Menneskeord." – "Fordi du ikke antager det, som ei staaer i den hellige Skrift, er du derfor ikke en Kjetter; det er bedre, at du ikke troer det, som ei findes i Skriften, end at du undlader at troe, hvad der staaer i Samme. Du er ikke skyldig til at troe meere, end hvad der staaer i Skriften. Guds Ord og Troen hænge saaledes sammen, at de paa ingen Maade kunne afsondres eller adskilles." Der er ingen lettere Vei til at miste alle Troens Artikler, end ved at tænke sig dem udenfor den hellige Skrift." Den hellig Aand (siger Christus, skal minde Eder og Alt, hvad jeg haver sagt; men han siger ikke: den skal ophæve eller forandre det, jeg haver sagt." Den christne Kirke har ingen Magt til at fastsætte nogen Troens Artikel, har aldrig gjort det, vil heller aldrig gjøre det." Af disse Sandheder tog Hr. Biskoppen, Anledning til, at gjøre det indlysende, at der i Menigheden, maa finde en uafbrudt Fornyelse Sted, en uafbrudt Frigjørelse fra Mørkets, Vildfarelsens, Lastens, Ukjærlighedens tunge Byrde, der drager Menigheden ned til det Onde og Usalige, og paa den anden Side en uafbrudt Fornyelse af den Aand og det Ord, der give Kraft til at afkaste hiin Byrde og saaledes meere og meere opløftes til ham, som er Hovedet, Jesus Christus hos Faderens Høire, men at hiin Frigjørelse og denne Fornyelse aldrig tilfulde kan naaes her paa Jorden, at Reformationen altsaa ikke er at betragte som en engang erhvervet Skat, hvoraf Vi nu Alle i Mag kunne tage, en eengang modnet Frugt, hvoraf nu alle senere Slægter i Mag kunne nyde; men at den, som en Fornyelse ved Aanden og Ordet skal gjentages i hver Tidsalder, i hver Slægt, i hver Menighed, i hvert enkelt Medlem af Samme. Men paa Luthers Tid var Bibelen en lukket Bog. Da traadte han til med djærvt Mod og kraftig Haand lukkede han Forraadskammeret op, kommer hid, sagde han, til Fædrene, Mødrene; tager Børnene med, nyder frit og tager med Eder hjem. Nu fornyedes i Hast Christi Menighed; Sundhed og Kraft udbredtes i den ved den sunde Næring; for sygnende voxte den nu frodigen frem til Mands Modenhed. See - saa lyder Talerens mandige Opfordring - det er en vitterlig Kjendsgierning; det er den, som ogsaa vort Fødeland aarligen prises; det er den, som vi ogsaa nu efter 3 Aarhundreders Forløb feire med Jubel. O saa fatter det Forsæt at slaae et kraftigt Værn om det af Luther oplukkede Forraadskammer, den opslagne Bibel, saa at hverken Vankundighed eller Menneskekløgt, hverken Kirkemagt eller Menneskebud meere skulle kunne lukke det. Rækker hverandre kraftig Haand til at forsvare denne Eders Post, indtil J afløses af en yngre Slægt, opvoxen i den samme Tanke, besjællet af det samme Mod. Udgiv. har dvælet noget længere ved disse Betragtninger, som et væsentligt Hovedpunkt i Reformationsfesten. Henseende til Kirkemusiken, Kollekter, Texter og Bønner, fulgtes Bestemmelserne i den Kongelige Anordning af 30 Marts d. A., hvis Jndhold findes meddeelt i Aviserne No. 68 og 73. Foruden Psalmen "O store Gud Vi love Dig som udførtes afvexlende med Solostemmer og Chor af Herrer og Damer, foruden Orgel ledsaget af Blæse=Jnstrumenter, blev i Vor Frue, St. Hans og Hospitalskirken paa Festens første Dag ligeledes afsjunget en Kantate, komponeret af Hr. Organist Foersom jun. til Texten af et skjønt Digt fra Reformationsfesten 1817, der først læstes i Randers-Avisen og derfra i samme Aargang af denne Avis No. 147, hvoraf Begyndelsen lyder saaledes: "Dybt i Vankundighedens Mørke - En Perle laae."(Slutningen i medfølgende Torsdags-Avis.)