Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-10-26
Min Barndoms Historie er i sig selv meget mærkværdig, thi ei at tale om, at jeg saa at sige blev trukket, om just ei ved Haarene, saa dog ved Jerntænger ind i Verden, saa er der indtil mit ottende Aar mødt saa mange besynderlige Hændelser paa min Bane, at jeg, dersom jeg hedte Geheimeraad v. Göthe, istedet for slet og ret Peter Klim, allene kunde opfylde et heelt Bind med min Barndomshistorie. Men man kjender Fordommenes lingen sandsynlig. Byen, hvorved Klipperne ligge mellem hvilke han har ladet sig hidse ned, kaldes Sandvick, og han havde efter lærde Folks Raad udi Bergen, da han desuden sporede Lyst hos sig selv dertil, fattet den Beslutning, at begive sig ned igjennem Klippeaabningen, da han altsaa, efter at Rebet var gaaet itu, nødvendigen maatte falde saalænge i det dybe Mørke, indtil han endelig fandt en Udgang igjen, og faldt paa Planten Nazar. Efterat han havde opholdt sig der i tolv Aar, er han igjen kommet op af samme Hul til Sandvick, og endeligen bleven Klokker ved Korskirken i Bergen. A. K. despotiske Herredømme, endog over de meest republicanske Gemytter; den vilde snart slaae sig til Ridder paa mig, og hvor læseværdig min Ungdomshistorie end var, vilde den dog blive ulæst. Hvor nødvendig jeg imidlertid finder det, at slaae Streg over den Deel af mit Haandskrift, maa jeg dog tale et Par Ord om Børn og Børneopdragelse i Almindelighed i min Barndom. Naar Huseland, paastaaer, at Folk fødes klogere nu end fordum, saa har han upaatvivleligen Ret; men om de dø klogere, det bliver et stort Spørgsmaal. min Opvært kjendte man intet til Jnstituter, Opdragelses= og Dannelsesanstalter og Philantropier. Jndtil sit andet Aar paattede Drengen, først i sit femte fik han Buxer paa, og i sit sjette blev han sat i Skolen. J det mindste gik det saaledes med mig. Mine Forældre satte mig i den Alder i Skole hos en Mand, der hverken hedte Jnstitutbestyrer eller Forstander for en Opdragelsesanstalt, eller Ungdomslærer; men slet og ret Skolemester. Det var en gammel Mand med et alvorligt strængt Ansigt, og med en Paryk, der blev accommoderet een Gang om Ugen, og end mere forøgede hiin Alvor og Strænghed i Mine og Ansigtstræk kort, en Mand, der aldrig saasnart fik J Æsler sagt, før Alting blev taust, - en Mand, der ikke havde nogen anden Custos, end en god Ferle, som gav hans Regimente en Anseelse og Værdighed, man nu forgieves søger i Skoler, hvor man har antaget Æren som et Supplement for Dyden, ligesom Montesquien antog den for dens Repræsentant i Monarchier. Da man den Gang endnu ikke kjendte til den pestalozziske Methode, saa kjøbte min Moder mig for 4 s. en A. B. C., hvoraf jeg uden stor Vanskelighed lærte i fire Uger ligesaagodt at læse, som mine Børn have lært i 4 Maaneder efter Pestalozzi. Om de kunne bedre læse end jeg, kan jeg ikke bestemme; men hvad Skrivningen angaaer, da kan jeg med de Nytaarsvers, hvortil min Skolemester altid leverede den poetiske Text, og som udmalede med mange Figurer, Blomster og Skrifttræk, hver Nytaarsdag overleveredes mine salige Forældre, og endnu gjemmes af mig, som en Helligdom, godtgjøre, at uagtet man den Gang intet kjendte til Calligraphie, saa skrev man dog lige saa ziirlig en Haand da, som nu. Da man endnu ikke havde Døttreskoler og Pigeinstienter, saa bleve mine to Søstre sendte i samme Skole, som jeg. Men Skolemesterens Hustrue, en meget alvorlig, reenfærdig og anstændig Kone, underviste Pigerne i Læsning, Religion, Skrivning og Regning. Syening og Strikning var Noget, som et Pigebarn i de Tider lærte af sig selv, saa at sige, som unge Mennesker nu omstunder lære at blive Digtere og Critikere; men min yngste Søsters Navnklude, som jeg endnu gjemmer blandt mine dyrebareste Reliquier, kunne overbevise enhver om, at hun, uden at have lært at tegne, udsyede Adam og Eva med Kundskabstræet og Slangen saa nydeligen, at jeg tvivler meget paa, at Nogen af de moderne Jnstitutjomfruer, der have deres Tegnemestere og Tegnemønstre, kunne gjøre des bedre.