Viborger Samler, 1809-06-05
Erkehertug Maximilian, Keiserindens Broder, en ung Prinds paa 26 Aar, uden Erfaring, men af en fyrrig Karakteer, havde antaget Kommanden over Wien og udstædt nogle Proklamationer. Der gik i hele Landet det Rygte, at alle Forskandsningerne om Wien vare bevæbnede, at man opførte Redouter, og anlagde forskandsede Leire og, at Staden ville udholde Belering. Neppe kunne Keiser Napoleon troe, at en Stad som de Franske behandlede saa ædelmodigen 1805, ville i den Grad kunne fanatiseres; det var Ham derfor tilfredsstillende, at see en stor Mængde Folk af Wiens uhyre Forstæder at møde den franske Armer som Venner. General Courour drog igjennem Forstæderne og General Tarreau begav sig til Esplanaden, som skiller dem fra Staden. Saasnart han kom, blev han modtaget fra Staden af med Gevær og Kanonild og saaret. Af de 300000 Jndvaanere som udgiøre Wiens Folkemængde, indeholder den egentlige, med Bastioner og en Contrescare omgivne Stad, neppe 80000 Mennesker og 1300 Huse; thi de 8 Qvarterer af Staden regnes til Forstæderne og indeholde 5000 Huse og over 220000 Jndvaanere. Erkehertug Maximilian havde aabnet Register for Jndvaanerne, som ville gribe til Vaaben; men kuns 30 lode sig tegne, de andre afsloge det med Uvillie. Da dette Haab slog ham feil, lod han 10 Batailloner Linietropper og 10 Bataill. Landværn, tilsammen omtr. 16000 Mk. komme til Stadens Forsvar. Hert, af Montebello, lod Staden opfordre ved en Adjutant. Slagtere og nogle hundrede Døgenigter, der vare Ærkehertugens Drabantere, styrtede mod ham og een af dem saarede ham. Ophavsmanden af denne infame Handling lod Erkehertugen paa Adjutantens Hest føre om i Staden i Trium. Efter en saa uhørt Overtrædelse af Folkeret, saae man Wien at væbne sig mod sine Medborgere i Forstæderne, hvor Gener. Andressyvar indsadt som Generalgouvernør og organiseerte Magistrat, Nationalgade &c. Han sendte og Deputerede, fra de 8 Forstæder til Keiser Napoleon i Schønbruun, hvor Keiseren gav dem det Ærende at levere Ærkehertugen et Brev fra Prindsen af Neuschatel (der besværede sig over Parlementærens Tilbageholdelse imod Krigsbrig, forestillede Ærkehert. at han, ved at ville forsvare Staden, nedskjød flere af Forstædernes Beboere end af de Franske, og lagde til, at den i Vægringstilfælde, ville om 36 Timer være ødelagt af det franske Skyts - Erkehertugen, lod General O. Reilly svare herpaa at Breversendtes tilbage med Manden der bragte det, da det ej var leveret paa den i Krig brugelige Maade) samt at forestille ham, at dersom een af Forstædernes Jndvaanere blev dræbt ved Skuddene fra Staden, vil denne Forbrydelse for bestandig sønderrevedet Baand, der bandt Undersaatterne til deres Sonveren. Denne Deputation gik d. 11te om Formidd. Kl. 10 til Wien, og strax efter fyredes stærkere fra Voldene, saa at 15 Jndvaanere i Forstæderne og 2 Franske mistede Livet. Kejseren tabde Taalmodigheden. Med Hert. af Rivoli begav han sig til den Arm af Donau som skiller Prateren fra Forstæderne og befoel 2 Kompagnier Voltigeurer at bemægtige sig en liden Pavillon paa hiinside Donau for at dække en Broes Anlæg. Den østerrigske Grenadeerbataillon, som forsvarede Overgangen, blev forsaget af Voltigeurerne og 15 Kanoner, som fyrede med Kartersker. Om Aftenen Kl. 8 var Pavillonen taget og Broen istand. 2 Adjutantere svømmede først over, for at hente Fartøjerne fra den modsatte Side. Kl. 9 om Aftenen begyndte et Batteri paa 20 Haubitser at bombardere Staden. J 4 Timer kastedes 1800 Bomber og snart lod det, som hele Staden stod i Brand. De høje Huse og snevre Gader forøgede Forvieringen og Jammeren. Erkerhertugen lod Kl. 1 om Natten 2 Batailloner prøve paa at tage Pavillonen tilbage; men Voltigeurerne og de 15 Kanoner fældede endeel af dem til Jorden; hvorpaa Resten flygtede i megen Uorden. Under Bombardementet, og især da han fornam, at vi vare passerede over en Arm af Donau og vare paa Marsch for at hindre ham Tilbagetoget, flygtede Erkehertugen over Donaubroerne; den saare agtværdige General Oreillyoverdrog han Stadens Kommando. Den 12te i Dagbrækningen befoel Generalen Forposterne at holde inde med Fjendtligheder, da man ville sende en Deputation til Keiser Napoleon. Denne blev Hs. M. forestillet i Lystskoven ved Schønbrun. Kejseren, forsikrede dem sin Beskyttelse, bevidnede dem sin Medlidenhed over den Ulykke som deres Gouvernements umenneskelige Fremfærd tildrog dem, ved at udsætte Hovedstaden for alle Krigens Eiendigheder og vise sig som dens Tyranner isteden for dens Beskytter. H. M. lovede at Wien skulde behandles med samme Skaansel, som 1805. De Deputerede besvarede disse Yrtringer med den dybeste Taknemlig: hed. Kapitulationen blev sluttet samme Aften med de fra Generallieutn. Oreilly sendte Generall. Devour- og Oberst Belloute. Næste Morgen den 13de Kl. 6 droge Ondinots Grenaderer ind i Wien." Capitulationen indeholder 16 Artikler. Garnisonen er krigsfangen. Den marscherer ud med Militærhonør og strækker Gevæhr paa Glacien. Officererne beholde deres Eiendom; Soldaterne deres Tornistre. Officerer og andre til Armeen hørende som af retmæssige Aarsager ei kunde følge med Garnisonen, maae blive nogen Tid tilbage. Garnisonens Koner og Børn beholde Mændenes Eiendom i Staden, forlange Mændene det, maae de følge dem og tage Ejendommen, med sig. Militærpenstonerne udbetales som forhen. Gudstjenesten er fri Wiens Jndvaanere beholde deres Rettigheder, Privilegier og Erhvervskilder. De Syge og Saarede som og alle offentlige Opdragelsesanstaltet staae under Keiser Napoleons Beskyttelse. Generallieutn. Dreillymaae personlig berette Kejseren af Østerrig Capitulationen og en anden Officeer sendes med samme til Erkehertug Carl. Hs. M. Keiser Napoleon har udstædt under 15 Maj en Proclamation til Ungarerne saalydende "Ungarer, Kejseren af Østerrig har, sine Traktater utro, miskjendt den Stormodighed, med hvilken jeg i 3 paa hinanden følgende Krige, især efter Krigen 1805, behandlede Ham. Han har angrebet mine Armeer. Jeg har mødt dette uretfærdige Angreb. Gud, som giver Sejren og straffer Meenederen og den Utaknemlige, har været mine Vaaben gunstig. Jeg er dragen ind i Wien og staaer paa Eders Grændser. Det er Kejseren af Østerrig, ikke Kongen af Ungarn, der har erklæret mig Krig. Efter Eders Forfatning kunne han heller ikke gjøre det uden Eders Samtykke; Eders System, der bestandig var defensiv og de Beslutninger J toge paa sidste Rigsdag, have tilfulde givet mig tilkjende, at Eders Ønske var Fred. Ungarer; Øjeblikket er kommet, da J kunne faae Eders Uafhængighed igjen. Jeg tilbyder Eder Fred, Eders Lands uforanderlige Fuldstændighed, Eders Frihed og Constitutioner; de maae være som forhen, eller om J saa synes, modificeres af Eder selv efter Tidens Aand og Eders Jnteresse. Jeg forlanger Jntet af Eder. Jeg vil kuns see Eder som en fri og uafhængig Nation. Eders Forening med Østerrig har voldt Eders Ulykke. Eders Blod har flydt i de fierneste Egne og Eders Hovedfordeel blev opofret for Østerrigs Arvestater. J vare den skjønneste Deel af Riget og dog bleve J behandlede som en Provinds, der blev given til Priis for Lidenskaber, der vare Eder fremmede. J have Nationalsæder, Nationalsprog; med Rette rose J Eder af gammel og hæderværdig Udspring. Forskaffer Eder altsaa Tilværelse som Nation Værer hvad J fordum vare. Giver Eder en Konge, som har Eders Valg at takke for sin Krone, der regjerer for Eder, boer blant Eder og kunne omringes af Eders Borgere og Soldater. Dette Ungarer, forlanger Europa af Eder. Det er alt hvad Jeg forlanger af Eder; en bestandig Fred, Handelsforhold med mig; en sikret Uafhængighed; dette er den skjønne Lod som bier Eder, om J ville være Eders Forfædre og Eder selv værdige. - J ville dog ikke støde disse stormodige Tilbud fra Eder eller svilde Eders kostbare Blod for svage Fyrster, som bestandig ledtes af bestukne Ministre, dem England, denne Fastlandets Fjende, som grunde sin Rigdom paa Enehandelen og vor Uenighed, gar sine Penge. - Samler Eder til en National=Rigsdag, paa Marken ved Rakos, efter Eders Forfædres Maade og giver mig Eders Beslutning tilkjende. Napoleon.