Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-02-15
Som et Sidestykke til Beretningen om den Mand som af sine Paarørende i en lang Aarrække er bleven holdt indespærret i Landsbyen Eckhorst, anfører Hr. von Wardenburg i "Kieler Corresp." følgende Tilfælde fra Husum: "J 22 Aar befinder sig paa det herværende Raadhuus uden Varme og Lys en Borger, som levede i ulykkelige huuslige Forhold, var hengiven til Drik, og derfor gjorde sig skyldig i Excesser. Konen og Naboerne ønskede derfor at blive ham qvit, ved at sende ham i Galehuset; men Dr. og Physicus, Friedlid var saa samvittighedsfuld, ikke at udstede en Attest, hvorved en saadan Fremgangsmaade lod sig retfærdiggjøre; men nu kan Enhver bevidne, at han ikke meere er i Besiddelse af sine fem Sandser. Allerede for flere Aar siden har jeg offentliggjort dette Tilfælde i nærværende Blad, og der blev dengang befalet, at der skulde skee en Jndberetning, men hvorledes Omstændighederne ere blevne berettede, er mig ikke bekjendt. Som Exempel paa Edens Misbrug og overilede Brug fortæller Fædrelandet følgende Historie. Sidstleden 1ste Novbr. skulde paa Herregaarden F. i det sydvestlige Sjælland Avlskarlen Niels forlade sin Tjeneste. Den foregaaende Dag var Gaardens Forvalter fraværende, og Niels benyttede Leiligheden til at gjøre Gilde for sine Medtjenere samt alle Ugedagshuusmændene. Da den bachantiske Tummel havde naaet sit Høidepunct, kommer tilfældigviis en Sogneforstander til, og hilser Huusmanden Hemming fra sig selv og en anden Sogneforstander, Kromand G., at han maatte skynde sig at betale sit Fattigbidrag, hvis han ikke vilde udpantes. Med Russens Overmod svarer Hemming: "g i mig om jeg giør, for Kromanden og Du ere et Par Vindbeutler Sogneforstanderen fandt sig af den vilde Jubel hvormed Hemmings Vittighed optoges, foranlediget til, øieblikkelig at trække sig tilbage, men Kromand G. anlagde Sag for de brugte Uqvemsord. Man mødte for Herredsfoged F., og denne forelagde Hemming det Spørgsmaal, om han havde brugt de paaankede Udtryk. Han vedgik dem med Tilføining, at de vare brugte i Lystighed, men at der var ingen Fornærmelse i dem, thi "da jeg sagde, at Kromanden var en Vindbeutel, da meente jeg paa ingen Maade Kromand S., men jeg meente den afdøde Kromand i H., som engang kom til at skylde mig 2, som han aldrig betalte mig, og det kalder jeg Vindbeutel streger; og da jeg sagde: "Du er en Vindbeutel", da talte jeg ikke til en saa agtet og anseet Mand, som Sogneforstanderen, Gud bevare mig; men jeg talte til mig selv, der drak mig fuld som en Vindbeutel, i Stedet for at forrette mit Arbeide. Men at kalde mig selv en Vindbeutel, mener jeg, at jeg har Lov til." Kromand G. formanede Hemming til ikke at spase for Retten: "For det, som Du der siger, mener Du dog ikke med." – "Jo jeg gjør." "Tør Du gjøre Din Eed derpaa," spurgte Herredsfoged F. "Ja jeg tør." – Og Eden forelæstes ham uden mindste Skrupel, og aflagdes øieblikkelig, og ifølge den kjendtes Huusmand H. for sagesløs at være, men Kromand G. idømtes Sagens Omkostninger. "Politivennen" vil vide som sikkert, at Negerne paa Havannah rulle Cigarerne paa deres bare Laar, og bemærker derhos, til behagelig Efterretning for de Herrer Cigarryggere, at disse Negere gjerne have slemme Hudsygdomme. Hvorvidt nu denne Efterretning er sand eller ei, maae vi lade Politivennen, være ansvarlig for; men vi ville gierne troe, at Cigarrulningen ikke bliver dreven paa den appetitligste Maade. Kunde ellers denne Efterretning bidrage Noget til at formindske Røgningen af Cigarrer, saa havde den stiftet megen Gavn; thi den Sum, der nu for Tiden dampes op i Cigarrer og Aaret, maa være ganske forbausende.