JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-07-27
Det er ufornødent at anføre her flere Exempler paa, hvorledes nedrigsindede Mennesker saaledes have benyttet og endnu dagligen benytte sig af Adresseavisen til at fornærme deres Medmennesker. For en Avis Redacteur, som ikke kjender de locale Omstændigheder, er det næsten en Umuelighed at indsee, om et saadant Avertissement er ironisk eller ei, og at optegne alle de Folks Navne, som indlevere Avertissementer, vilde deels være for vidtløfligt, deels uden mindste Nytte. Den, der kan beqvemme sig til saaledes at fornærme, ikke allene sin Uven, men endog et heelt Publicum, som han jo derved narrer April, tager heller ikke i Betænkning, at give sig et falske Navn. Jmidlertid vilde det dog være at ønske, at der ved en egen Lov saavidt det lod sig gjøre, blev sat Grændser, for saadanne Misbrug, der for enhver Mand i Staten kunde have de ubehageligste Følger. Ogsaa hurde det nok være Adressecomptoiret paalagt, ufortøvet og uden Betaling, at tilbagekalde et saadant Avertissement, naar den Paagieldende erklærede det for falske; thi det er ubilligt, at et Menneske, som fornærmes offentligen, uden at kunne faae nogen Erstatning, endnu oven i Kiøbet skal betale det Avertissement, som det seer sig nødsaget til at gjendrive det falske med H. Adressecomptoiret er alt for vel aflagt af Publicum til ikke imellemstunder at skulle kunne taale et saadant lille Offer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-07-27
Naar en Skomager bagstakker et Par Sko for Betaling, saa maa Arbeidet være forsvarligt, thi ellers kan man ved Rettergang tvinge ham til at tilbagebetale Pengene. Det samme kan man fordre af Avisudgivere, især naar de tage 4 s. for hver Linie. Naar et Avertissement trykkes saaledes, at ingen kan forstaae det, saa bør Comptoiret enten indrykke det paa ny uden Betaling eller ogsaa tilbagebetale, hvad det har kostet. Kildereisen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-07-27
(Fortsat. jentoftekro. Uagtet ingen af alle Geographerne tale et Ord derom, saa er det dog saa vist som to og to er fire, at der nogle hundrede Skridt fra Bernstorffs Støtte ligger en By, som hedder Gjentofte, Byens Folkemængde er temmelig ubekjendt, – store Feldtslag ere ikke forefaldne her undtagen i Kroen, og Historien nævner ikke en eneste stor Mand, som er født indenfor Grændserne af denne By. Men ikke alt, hvad Historieskriverne og Jordbeskriverne tie om, er umærkværdigt. J tre Henseender er Gjentofte mærkværdig, 1) Fra den oeconomiske Side, som Stapelstad for de fleste Kildereisende. 2) Fra den historiske, som den første Bondeby, der smagte Frihedens velgjørende Frugter. 3) Fra den æsthetiske, som Adams og Evas Fødested, dog vel at mærke, ikke det slemme Ægtevar, som løb omkring i Paradis og har voldet os saa meget Ondt, men det fortræffelige Digterværk, som hverken skabtes af en Jordklump eller et Ribbeen, men fik sin Tilværelse af Dannemarks udødelige Evald. Jeg kunde, om jeg vilde, fylde til Ar med en Beskrivelse over Gjentoftes nuværende statistiske og topographiske Forfatning, dersom jeg havde Tid og mine Læsere Taalmodighed nok. Men videnskabelige Ting har ikke hver Mand Sands for, og derfor forbigaaes de her aldeles. Naar man nærmer sig Gjentofte, saa skulde man troe, at denne By kun blev beboet af Krøblinger og Tiggere. De ankommende Reisende bestormes af dem fra alle Kanten Unge og gamle, sunde og vanføre Folk af Bondestanden lægge sig efter en vis forbuden, Jndustriegreen. Halvnogne Børn forfølge de Reisende en halv Fjerdingvei og forlade dem ikke, førend de have faaet en Skilling.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-07-27
Det synes underligt, at man i et Land som Dannemark, hvor man befordrer Folkeformerelsen for at bøde paa Manglen af atbeidende Hænder, skal see endog Bondestanden, opdrages til Tiggerie. J Kjøbenhavn bliver enhver, var det end en udlevet Olding paa 80 Aar, paagreden, naar han tigger, og paa Landet driste Børn, ja endog funde og raske Mennesker sig til at drive omkring og dette Gjentofte gives der en Kro, der er bekjendt over hele Landet, og den, der kom til denne By og ikke tog ind i Kroen, vilde begaae ligesaa stor en Sottise som den, der kommer til Paris og ikke vil see dets Museum, eller til Kjøbenhavn og ikke vil see dets Nationaltheater paa Vesterbro. Jeg gik altsaa ind i Kroen. Hvilken Luft kom mig ikke her i Møde da jeg traadte ind i Stuen, En Physikker havde her havt Leilighed til at udfinde en ny Gas art, og en Ægypter til at udruge Kyllinger. Dersom Krostuen havde været en Ballon, saa kunde den gaaet i Veiret af sig selv. Alt dette uagtet blev der her dog drukket, spillet og politiseret ganske drabeligen. J det korte Pusterum, jeg var her, hentede Kjelder pigen utallige Kruse Gammelol og utallig flere Sopkener. Jeg placerede mig paa Bænken og havde her Leilighed til at høre en vigtig politisk Discours. Disputanterne bestode egentligen af to Bønder og Opponenten var en TydskSkorsteensseiersvend fra Hohenlohe. Verlingsavisen laae paa Bordet som en Lovbog og Retterne. Stridspuncten angik egentligen Hannovers Besættelse af de Franske. Første Bonde. Jh, Snik om Snak Naar Kongen af Hannauer vil, saa kan han Drollen splide mig jage Franzouserne ud af Landet, som Lam af et Faarefold. Nei, han er ikke at tage med den Kaal ne men er han ei. Skorsteensfeiersvenden. Jh was for den slemme Ded - Kongen fra Hannover er ja in Engelland - und Engelland er langt af Hannover - Anden Bonde (med lydelig Latter). Haha hal Dievelen ride de Tydskere - de vil vide alting. Kongen af Hannauer i Engelland. - Ha! ha Saaledes ere Menneskene, tænkte jeg ved mig selv, "hvad enten de politisere i Gjentofte kro eller i store Klubber og store Assembleer. (Fortsættes).
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-07-27
Fugleskydninger og Klubværter. Kort efter den Svenske Krig kom det i Brug, her i Hovedstaden endog blandt Folk af Borgerstanden at øve sig i Skydning, for i paakommende Tilfælde, at forstaae at behandle et Gevær. Et heelt Aarhundrede er nu forløbet, uden at man har trængt til Borgernes militaire Bistand, og Himlen give, at vi aldrig maatte trænge dertil. Fugleskydningen, hvis første Øiemed var at danne tilkommende Skytter, der i Krigstider kunde tjene Staten, blev siden forvandlet til et Slags Forlystelse og i de senere Aar til et Slags Børnele. J vore Dage existerer der neppe nogen Kjøbenhavnsk Klub, hvor der ikke hver Sommer gives to Gange Fugleskydning. Den første foranstaltes i Almindelighed af Selskabet selv og den anden af Værten. Ved de fleste af disse Fugleskydninger skyder man ikke med et Gevær, men med en Flitsbue. Man bortdriver saaledes adskillige Dage med at lemlæste en Papegøie af Træ, uden i mindste Maade at gavne sig selv eller andre med en saadan Øvelse. Morskab kan man ikke kalde en saadan Skydning, uden for saavidt som der drikkes og spises ualmindelig, og sættes mange Penge overstyr Men beklageligt er det, om 50 til 80 stærke og raske Mennesker, endog i deres Fritimer ske skulde kunne stifte, nogen større Nytte end at lemlæste en uskyldig Træfugl. Der gives tusinde andre Øvelser, som forene Morskab med Gavn. Den anden Fugleskydning i saadanne Selskaber er i Almindelighed een af Klubværtens Financoperationer. Man maa tilstaae, at de fleste Klubværters Jndkomster ere saa indskrænkede, at de ikke kunne leve deraf, ikke sielden er det ruinerede Folk, der uden mindste Forskud søge om og vælges til dette Fag. De ere intet og see sig derfor heller ikke istand til at anskaffe sig det fornødne Forraad af Provision. Følgen bliver, at de forlade deres Post i en endnu uslere Forfatning, end de tiltraadte den. Mangen en saadan Vært dannes ordentlig i Klubben til en publique Tigger. Skal hans Kone i Barselseng, saa tigger han, skal han have Barn i Kirke, saa tigger han, skal han have et Barn begravet, saa tigger han - kort sagt, der gives kun faa Leiligheder, hvor han ikke præsenterer Tiggerposen. - Man har ikke sielden Exempel paa, at saadanne Værter bede 100 til 159 Faddere til et Barn. og Spørgsmaal angaaende et Spørgsmaal. Der udsattes i vore Dage Belønninger Besvarelsen af Spørgsmaale, som ikke altid fortjente noget Svar, – men ingen er endnu falden paa at fremsætte det Spørgsmaal: "Hvorledes vilde det see ud i Verden, dersom Hjerter konge og hans Familie ikke existerede Skak spillets Oprindelse kjender man dog noget til En fornuftig Perser vilde vise en ufornuftig Schach, at en Bonde stundom kan være ligesaa vigtig som en Dronning, naar det kommer an paa at vinde Spillet. Men Kortspillet, hvilken Hensigt er det blevet opfundet, Som en Modgivt mod Kjedsommelighed eller mod kumlerie Fortjente en Ting, som i Ordets egentlige Forstand har saa vigtig en Jndflydelse paa det menneskelige Selskab, ikke en egen Undersøgelse:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-07-27
Blandede Nyheder. J Christiansandsaavis lyses der efter en Person fra Øvre Tellemarken, som har begaaet Mord og er under Justitiens Tiltale, Han er den 19 d. M. undvigt fra sit Fængsel hos Sognets Lehnsmand. For hans Paagribelse loves en Douceur af 20 Rdlr. Det vilde bære at om ske, at der maatte blive foretaget en Forandring med Fængslerne i Norge og Provindserne, som skulle være i en maadelig Tilstand.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-07-27
En Billet til Hr. Jnstructeur Schwarzs kuespil i Aarhuus koster 4 Mark.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-07-27
Hr. Biskop Block har i Skandinavisk Museum fremsat nogle rimelige Formodninger om, at de oprindelige Americanere nedstamme fra en Mongolsk Æt, som i en meget tidlig Verdens alder er kommen over fra det nordøstlige Asia til det nordvestlige America.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-07-27
En Tydsk Konstner fra Hamborg, som for rum Tid siden havde faaet det Danske Maler og Billedhugger Academies første Guldmedaille, skal paa sin Reise fra Kjøbenhavn til Jtalien, tilligemed sin Reisecompagnoon, være bleven ombragt midt paa Landeveien paa Grændserne af Jtalien og Frankrige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-07-27
Hr. Capitain Abrahamson har i Skandinavisk Museum leveret en Beskrivelse over det i dette Skilderie forhen omtalde gamle Røgelsekar med en Runeinscription. Man seer deraf, at dette merkværdige Kar er af Malm og har samme Form som de, der endnu gjemmes som Oldsager endog hist og her i Protestantiske Kirker, Karret og Laaget ere begge næsten kugleformige, paa det nær, at der under det første er en Fod, og at Laaget oventil har en liden afskaaren Kegle, paa hvilken der sidder en Knap med en Ring. Efter Hr. Capitainens Mening skal Runeinscriptionen indeholde følgende: Master Armefod gjorde mig. Han giver mig den hellige Eriks Gilde, Martyr, og er i Guds Rige, forherliget Siel. Gud signe den mig gjorde. Høe Maria De 12,000 Rdlr. i sidste Classelotterietrækning. skulle fire Tjenestepiger have vundet. Man heraf, at det nu endog er kommet saa vidt, seer. af enestepiger spille i Classelotteriet. Jmidlertid. vildet Held, hvormed disse fire have spillet, sikkerlig opmuntre flere til at følge deres Exempel J Voxlev By ved Nibe døde nyligen en Enke ved Navn Anne Larsdatter, som opnagede en Alder af 104 Aar. J de sidste fire Aar laae hun bestandig til Sengs, og blev i den Tid. pleiet af sin ugivte Datter, som var hos hende. Hun var en Broderdetter af Chri Ørnes, af hvis Stiftelse for Fattige hun sten. sin Alderdom nød en aarlig Understøttelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-07-27
For noget siden hændte det sig, at en Dame, som skulde staae Fadder, sendte sin nylig fra Jylland komne Tjener efter en Vogn. Efterat Tieneren havde rygtet sit Ærinde, kom han tilbage og berettede sin Frue, at Vognen holdt udenfor Døren. Da Damen nu i fuld Fadderstads kom ned, for at stige i Vognen, saae hun til sin Forundring, at det var en Brændevogn, paa hvilken Vognmandskarlen lavede alting tilrette, for at modtage Læsset. OJhumme Fæ, kan jeg kjøre paa en saadan Vogn, raabte Damen. Tieneren svarede slæbende: J Guds Død aa Pin, kan a gjøre for, at Kjøbenhavnsfolk ikke kan giøre Faaskjel paa en Karreit og en Voun?" I Kjøbenhavn gives der nu en Puddel hund, som er en sand Virtuos i sit Fag. Den forstaaer at løbe imellem Benene paa to raske Heste for en Chaise, og at inde sig saaledes i utallige Krumninger og Bugter, at Hestene, uagtet de løbe i stærkt Trav, ikke komme til at træde den med Fødderne. Med det første lader den sig nok offentlig see.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-07-27
J Provindsialaviserne fortælles følgende: En Bagersvend søgte for nogen Tid siden om at nedsætte sig som Mester paa Veien fra Kjøbenhavn til Roeskilde. Det blev ham bevilget, da man ikke troede, at det kunde præjudicere nogen af Lauget. Han kjøbte sig en Gaard paa Vesterbro og har der begyndt at bage og sælge. Nu kommer Lauget og siger, at han ikke maa boe der, thi det vilde være til Skade for den Bager, som allerede boer der. Men han skal have svaret: at han havde faaet Privilegium paa at nedsætte sig paa Veien imellem Kjøbenhavn og Roeskilde, og Vesterbro udgjør jo et Stykke af denne Landevei. Paa Veien fra Kjøbenhavn til Hirschholm skal der boe tre drabelige Bønder, der deels antaste Folk paa Landeveien, naar de ikke ville kjøre til Side, og deels tillade sig samme Opførsel i Kroerne, hvor de komme ind. J een af Pindse Helligdage skulle de i Rudersdals Kro have overfaldet en anden Bonde, fordi han ikke vilde drikke med dem. Paa en Tid, da de Flestes Opmærksomhed er henvendt paa Europas politiske Stilling, og politisk Gøglerværk tildeels synes at fortrænge sand Videnskabelighed, er det glædeligt for Menneskevennen, at see enkelte Jndividuer arbeide paa at fremme Videnskaberne. Prindsen af Wallis lader nu fortsætte den begyndte Undersøgelse af de i Herculaneum fundne litteraire Skatte. Kongen af Neapel har foræret Prindsen ligesaa mange Voluming Manuskripter, som den Franske Regjering. Hr. Henter, Prindsens Agent, fortsætter disse Undersøgelser. Han vil udgive forskjellige ubekjendte Manuskripter, og iblandt andre de natura Deorum, som tilskrives Phædrus, en Ven af Cicero. J de forenede syv Øers nyeste Constitution siges: at enhver, som er Medlem af et berømt Academie i Europa, besidder almindelig Agtelse og lever af sine Arbeider, enten som Skribent eller Konstner, skal kunne optages som Regjeringsmedlem, om han end ikke har nogen bestemt aarlig Jndkomst, uagtet det dog ellers er anordnet, at enhver maa have den.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-07-27
Capitain Baudin er kommen tilbage fra sin Opdagelsesreise i Sydhavet, og har medbragt store Skatte af nyopdagede Planter og sjeldne Dyr. De Naturforskere, som under den lærde Hr. Sesse, i otte Aar have gjennemreist de Spanske Americanske Øer, Mexico og Californien, for at berige Botaniken, ere ligeledes komne tilbage til Spanien, og have medbragt 2,500 nye Planter og foranlediget fire naturhistoriske Jnstituters Stiftelse i Spansk America. Grækenland besøges nu af et nyt Reiseselskab, i hvilket Prindsen af Meklenburg-Schwerin er Formand. .
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-07-27
En vis Marquis Saint Cyr blev Sansculottiden spurgt af en Politieøvrighed, hvad hans Navn var. Hans Svar var Marquis de Saint CorDer gives ingen Marquis mere, svarede, man ham. - Altsaa de Saine Tyr Vi kjende ingen de. – "Naa da ligefrem Saine Cyr. Der er ingen Sir mere. a 14 Nu. saa giv mig da et andet Navn!" - Saaledes gaaer det, sagde nyligen Een, med Titelen republique francaise. (Af London u. Paris.) Georges, Hovedmanden for den sidste Franske Conspiration, var en Møllersøn fra Bretagne. Under Chouankrigen opsvingede han sig ved sin Tapperhed til General. De adelige Generaler behandlede ham i Førstningen med Stolthed, men hans Duelighed gjorde ham siden saa yndet, saavel hos det Engelske Hof som hos Prætendenten, at han kunde behandle dem med lige Stolthed. J sin glimrende Periode skal han have tragtet efter at opkaste sig til Hertug i Bretagne. Efter Freden i Vende vilde Bonaparte gjøre ham til Divisionsgeneral, men han afslog det, og da Consulen siden venskabelig sagde til ham, at han ventede, at dette Land nu vilde beholde Fred, svarede han: "Saalænge Georges vil." Han skal i Warschau have spiist hos Prætendenten. Han drak til han blev beruset og sagde til Prætendenten: "Ja Sire, jeg vil sætte Dem paa Tronen, men det første, De maa gjøre for mig, er, at befrie mig fra de Bedragere, Præsterne, og de Slyngler, de Adelige. J sin Arrest fik han kun 30 Sous om Dagen og var lænket paa Hænder og Fødder. Men han var lige munter og lige rolig indtil det sidste Øieblik. Solodanserinden Jomfru Birouste og Hr. Bantain opholde sig i denne Tid i Schlesvig og have f. M. danset paa det derværende Theater. De havde fuldt Huus og vandt almindeligt Bifald. Denne Aftens Jndtægt tilfaldt dem. De agte at reise herfra til Cassel. *) Sir var den Titel, som man gav Kongen. Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Höeckes Enke,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-07-30
Nyeste Da 8 avn. No. 90. Den 30 Julii, 1804. Udgivet og forlagt af J. VerselOm Dødserasse. Tilegner, Commissionen for den nye Criminallov, bogs Adarbeidelse.) For at komme Retfærdighedens høieste Jdeal saa nær som mueligt, maa Lovgiveren forge for, at Lovene ere menneskelige. Lovgiveren bør være Guddommens billede, og hans Love Udtrykket. af den almindelige Villie, Alt for strænge Straffelove kunde endog selv vorde en Kilde til Forbrydelser. "Straffen er uretfærdig, naar den er for stræng, siger Pastoret. Men alt for ofte er denne Grundsætning bleven traadt under Fødderne i Verden, alt for ofte har Menneskelighe- og den maattet dige for en saakaldt Almeenfordeel. Det er stræng Retfærdighed, sagde man, og troede derved at kunne undskylde Strængheden. Retfærdigheden, der, ligesaalidet som Guddommen, trænger til noget Prædicat, viser sig aldrig i et ufordeelagtigere Lys, end naar man vil undskylde dens overdrevne Strænghed med Nødvendigheden eller nogen muelig fordisk Fordeel Erfaringen stadfæster denne Sandhed. J Macartneys Reise til China læser man et Exempel, der er det sørgeligste Beviis paa, hvor grusom Menneskene handle, naar de ville befordre Mængdens Fordeel uden at have Retfærdigheden mod Jndividuet for Øine. Et af de Skibe, der brugtes til Kysthandelen mellem de Engelskes Besiddelser i Jndien og China, laae for Anker Canton-Floden, og løsnede der Canonerne. Ulykkeligviis vare disse ikke blevne tilbørligen efterseere, og een af dem dræbte nu to Chineere i en Baad. J China straffes ethvert Mord uden Undtagelse med Døden. Den opbragte Vice-Konge formodede desuden, at Europæerne blot af Kaadhed eller for Spog havde ombragt de to Chinesere. Han paa stod derfor, at den Constabel, der havde løsnet Canonen, eller den, der havde befalet ham det, skulde i Øieblikket udleveres. De intet optænkeligt Tilfælde kan det være overeensstemmende med Borgersamfundets første For Engelske forestilte Vice-Kongen, at denne Ulykke kun var Vaadegierning, kun var Tilfældets Værk. Men hiin, der ikke vilde lade sig nøie med denne Undskyldning, lod een af Factoriets fornemste Officianter hefte som Gidsel, og paastod, at den, der havde begaaet Gierningen, skulde udleveres og straffes. Denne besynderlige Paastand bevægede alle de Enropæiske Factorier til at gjøre fælles Sag, og da der just ved Canton laae et anseeligt Antal store Europæiske Skibe, vilde de for deres egen Sikkerheds Skyld forene sig med hinanden og sætte sig til Modværge. Men ViceKongen lod strax paa Bredderne af Floderne samle Soldater og truede med at bruge Magt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-07-30
Jstedet for at betragte Forbryderens Lidelser som en velfortjent Straf, anseer man dem for Virkningen af en alt for stræng Retfærdighed. J et saadant Øieblik tænker man: "ogsaa du er et Menneske, ogsaa du har Lidenskaber, ogsaa du kan feile, og nu forandres den Afsky, vi vilde havt baade for Forbryderen og Forbrydelsen, hvis Straffen havde været menneskelig, til et eget Slags Medlidenhed med Forbryderen og til en skadelig Utilfredshed med Øvrigheden, der har paalagt ham disse Piinster. Straffeloven burde derfor være milde, om ikke af Menneskelighed, saa dog af Klogskab, endskjønt det langt fra ikke er min Mening, at man bør lade sig henrive af qvindagtig Følsomhed, Men alle de grusomme Dødsstraffe, der til Skam for Menneskeheden endnu ere brugelige i mangt et europæisk Land, burde aldeles afskaffes. ) Straffelovene skulle indgyde Frygt, men de bør tillige opvække den værdigste og ædleste Jdee om Lovgiveren. Selv Brændemærke, denne i vore Dage endnu temmelig almindelige Straf, synes at være upassende til vor Tidsalder. At stemple et Menneske til Forbryder, at betage ham alt Haab om at blive optagen igien det Samfund, som han har forbrudt sig imod, er i og for sig selv en skrækkelig Tanke historisk Efterretning i Anledning Spørgsmaalet om Spillekorts Opfindelse. (Jndsendt.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-07-30
En Dagryn, lad paa Siel og KrøyFandt eengang Tiden blive Byrde, En anden Dagtyv da fandt op Med Kortenspil at Tiden myrde. siger Digterinden, og torde man slutte fra dette Spils Anvendelse nu til dets første Opkomst, vilde denne Hypothese være høist rimelig Tydskland antager man sædvanlig for denne Opfindelses Fødeland; men hvilken Tydsk Dagtyv har været dens Fader, Jeg tænker en Ridder det trettende Aarhundrede, hvis Sværd efter Preussens Erobring rustede af Mangel paa Vantroende, en Invalid i Amors Tjeneste, som af de fem ridderlige Øvelser altsaa kun havde tre tilbage, at spise, drikke og sove, - og nu, for dog at have noget forud for sin Rosinante, fandt paa at spille Kort. Saa meget er vist, at Spillets Førster med deres Riddere, og disse igjen med deres Dulcineer lade os neppe tvivle om denne Forlystelses ridderlige Byrd. Men dette er kun en Gissning. Et andet Spørgsmaal, hvorledes denne Leeg har, til Fornærmelge for fine ældre og værdigere Brødre – det behændige Boldspil - og det sindrige Skak - skaffet sig et næsten udelukkende Privilegium paa at fordrive den cultiverede Verdens Tid. - Dette Spørgsmaal, troer jeg, kan med historiske Vished afgjøres. - Medens De melere Kortet, mine Herrer, tager jeg mig den Frihed at gjøre Den opmærksomme paa, at denne Deres Yndlingsfornøielse har i Middelalderen grundfæstet sin Anseelse i Frankrige ved at adsprede Een af Jordens største Ministre upaatvivleligen, falder Cancellisten ind. - "Nei, sikkert en stor General, tager Fændrikken Ordet: en saadan Mand, det føler jeg selv, behøver isærAdforedelse. - Jeg vædder, jeg gjetter det, siger en ung Student, Petrus Abelardus eller Lombardus var Manden, en Philosoph behøver fremfor alle Sindsforfriskning - credie experto!" - Med Deres Tilladelse, mine Herrer, De feile tilhobe. Historien forsikkrer, at dette ædle Spil blev souveraint i Betragtning af at have moret en forrykt, naturligviis fornem, Mand; thi Moden adler ikke enhver Vanvittigs Tidsfordriv. Det er bekjendt, at den ulykkelige Franske Konge, Carl den Sjette mig. efterat han engang næsten var helbredet for en Anstød af Vanvittighed, faldt tilbage til samme igjen ved et uhældigt Tilfælde paa en Masque rade. Hans Majestæt tilligemed fem andre behagede at spille Vildmænds Roller, og lode sig derfor indsye i Lærred, som var overstrøget med Beeg, og belagt med Haar. Hertugen af Orleans holdt een af disse et Lys under Ansigtet, for at opdage, hvo det var, Uheldigviis fattede Masken Jld og satte ogsaa de øvrige i Brand. Alle omkom, lig Martyrerne i Neros Tid, paa Kongen nær, som Hertuginden af Berry reddede ved at dæmpe Jlden med sin Kappe; men efter nogle Maaneder faldt Hans Majestæt tilbage til sin forrige Afsindighed. For nu at amusere Kongen i hans lysere Øieblikke, lærte man ham at lege med disse malede Blade. Kongen spillede Kort, og hele Hoffet med Hoffet spillede, og hele Frankrige ligesaa Kortleg blev Modeforlystelse i Modernes Fødeland, og snart blev den det over hele Europa. Med faa Ord: Hjerterkonge med Familie blev hyldet af den hele fornuftige Verden, fordi han havde været saa lykkelig at more en vanvittig Første. Anerdole.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-07-30
Et Menneske, som i mange Aar havde ønsker at blive befordret, men som enten det nu var formedelst Mangel paa Duelighed eller af andre Aarsager, ikke var blevet det, fik engang fat paa den Avis, hvori den nye Plaat angaaende Befordringsvæsenet er anmeldt. Jngen var nu gladere end han, Han forføiede sig strax hen til Befordringsvæsenets Comptoir i store Helliggeiststrædet. Uden for Døren mødte han een af sine gamle Skolekammerater. Er det ikke her, der befordres, spurgte han denne? og Heste og dem, de klække, var Svaret.