Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-03-02
J Okens Isis, 9de H. for f. A., læses et Stykke med Overskrift: Gefar des Justimordes, und Abschaffung der Todesstrafen, von Prof. Grohmann in Hamburg. "Saaledes svæver, siger Forf. hver muelig Dom over Liv og Død i et mueligt Justitsmord Traade. Thi, hvor Retfærdigheden søger at hæve sig selv til sin høieste Reenhed, kommer den ogsaa let paa den Tanke, heller at lade Sværdet synke, end at svinge det, og hvor den ei kan tage Fodfæste, heller at forlade den usikkre Bund, hvor Dødsdommen skal fældes. Har Staten andre Midler end Dødsstraffe, for at sikkre sig og straffe blodige Forbrydelser - har den Sikkerheds- og Arbeids huse, hvor Forbryderen selv kan fastholdes til moralsk Forbedring og Statens Tjeneste, saa burde den aldrig sætte sig i Fare for Collisionen, at dømme uretfærdigen eller for haardt. Alle Paaskud for, at saadanne Forslag kun ere Imaginationer og undførlige, ere selv tomme og intetsigende. Saa mange Mordere og Forbrydere have vi dog vel ikke endnu, at intet Tugt- eller Arbeidshuus skulde have Plads fordem. Eller vil man i den Grad fortvivle paa Humaniteten, at Mennesket er et glubende Dyr, hvis Ligens, naar ingen Dødsstraf mere finder Sted, vil blive aldeles tøileløs, Saa bevise man denne Humanitetens største Inhumanitetshypothese, og godtgjøre ved et Beviis, som aldrig lader sig føre, at de hidtil fuldbyrdede Dødsstraffe virkeligen have ydet en saadan psychologisk Gavnlighed, som paastaaes i saa mange forunderlige Retstheorier om Dødsstraffen, hvilke i Nødsfald, naar de ei de jure kunne begrunde deres Paastande, tage deres Tilflugt til saadanne Hielpemidler. De øvrige Jndvendinger, som jeg mod min Paastand om Dødsstraffenes Uretmæssighed og Uhensigtsmæssighed har erfaret ere af den Natur, at de neppe trænge til Gjendrivelse. Min Paastand, at hine blodige Forbrydelser for det meste ere Tilstande eller Følger af Insaniæ mentis, kuldkaster ikke Moralens eller Villiens Frihed, saa lidet som Lægen, der helbreder Legemets Jnsanier, nægter den muelige Sundhed. Min Paastand, at ogsaa Villien har, ligesom Forstanden og Sandserne, sine uforskyldte Abnormiteter - tilintetgjør ikke den fri Villie, hvor den er og kan yttre sig, ikke Dyden. Hos os Tydske maa først Alting ret practisk indføres. Vi ere bange for vore egne Jdeer vil dette eller hiint, hedder det, ikke medføre Fare, – styrte Statens og Menneskenes Vel!" Og saaledes gaaer det sædvanligen efter gammel Sædvane. Denne maa bære og bøde for alt det Onde. J det Hele synes Talen her ogsaa at være om en Ubetydelighed hvor hele Masser Folk i Krig, uden Omstændigheder, hengives, hvorfor der gjøre saa megen Ophævelse angaaende et Par Menneskeliv paa Retterstedet? Dog, her handles jo ikke om den onde Historie, men om den gode Ret. Og vore Retsinstitutioner, vore gode Fyrsters eenstemmige Villie yttrer sig ubetinget i den utrættelige Stræben efter, stedse at finde hvad Ret er. Den praktiske Sætning, om Dødsstraffen ikke vil medføre Fare, dynge Forbrydelser paa Forbrydelser, at man dog heller vil leve slet i et Tugthuus, end ved Dødsdommen aldeles ikke at ville leve – at altsaa en saadan mindre Straf er aldeles betænkelig kan kun ved Erfaringen selv bestemmes. Jeg søger saadanne Exempler i Staten. Forøger Dødsstraffens Ophævelse eller Undladelse - dens Forvandling til Tugthuusstraf Mordere og Drabsmænd. - Jeg glæder mig at have fundet et Exempel, jeg med det første bestemtere skal opgive, hvor den vise og humane Regent i fire i et Tidsrum af 40 Aar forekommende Tilfælde har forandret Dødsstraffen til Arbeidsstraf. Og Staten vedbliver i sin Integritet, i sin Lykke. Man skulde troe, at saa kort end dette Tidsrum af fyrgetyve Aar er til hiint erfaringsmæssige Spørgsmaals Afgjørelse, dog allerede i dette korte Tidsrum de ualmindeligt betænkelige Følger af den mildere Straf og mildere Retfærdighed maatte have yttret sig. Saaledes viser den guddommelige Naades Ret ogsaa i Fremtiden Forherligelsen af Justitsen til Benaadigelser, hvor Dødsstraffen er et saa skarpt, saa ubetinget, aldrig mere opretteligt Middel, og hvor om end blandt ti Tusinde Gange eengang den afsagte Dødsdom berører de skrækkelige Grændser af et mueligt Justitsmord.