Aalborg Stiftstidende, 1845-12-04
J Aarhuus vedbliver Læseforeningen bestandig at skride fremad og det i høiere Grad, end nogetsomhelst andet Selskab deri Byen. Dens Medlemsantal er for Øieblikket 265, hvoraf 237 indenb., 21 udenb. og 7 Damer. (Aarh. Av.) Aalborg, den 4de December. Angaaende den Eligerede af Bondedeputationen, Mads Jørgensen Lunds, Audients hos Hs. Majestæt, hvorom kun et afbrudt Referat var meddeelt i "Fædrelandet glæder det os efter Berl. Tid."at kunne meddele følgende nærmere Oplysning. Nævnte Tidende vil nemlig fra paalidelig Kilde have erfaret, at Hs. M. Kongen ved Audientsen havde tilkjendegivet Lund, at Allerhøistsamme vilde indhente Rentekammerets Betænkning over de af Bønderne i deres Petition omhandlede Gjenstande, betræffende Landbovæsenet; at Allerhøistsamme med Glæde vilde træffe enhver Foranstaltning til Bondestandens Vel, som kunde bestaae med Ret og Retfærdighed, og at Hs. Majestæt navnlig gjerne saae, at Fæstegodset gik over til Selveiendom eller Arvefæste, naar de Vedkommende selv derom kunde forenes, hvorpaa kunde tjene som Beviis, at det var tilladt Grev Knuth at give de under Grevskabet Knuthenborg hørende Bønder Arvefæste paa deres Fæstegaarde; men at Hs. Majestæt derimod ikke kunde tage Hensyn til Petitioner og Andragender, som gik ud paa, at han for Bondestandens Skyld skulde være uretfærdig imod Godseierne eller tilstede vilkaarlige Jndgreb i Eiendomsretten eller andre lovlige Rettigheder, uden at Vedkommende derfor erholdt fuld Erstatning. Forsaavidt man i Petitionen havde anholdt om Forandringer i det Stænderne forelagte Udkast til en Forordning om almindelig Værnepligt, yttrede Hs. Maj. derhos, at Bønderne vel maatte overveie, hvorvidt de selv kunde være tjente med, at alle Fritagelser for Værnepligten bortfalde, eftersom deraf vilde følge, at gamle og svage Gaardmænd og gaardbrugende Enker i Fremtiden eiheller vilde kunne blive i Besiddelse af de dem i saa Henseende hidtil tilstaaede Begunstigelser, at Udkastet iøvrigt atter vilde blive Stænderne forelagt, forinden Sagen endelig afgjordes og at det vilde være Hs. Majestæt kjært at imødekomme ethvert billigt Ønske, som Stænderne maatte fremsætte, dog kunde der ikke ventes nogen Forandring i den nu for Armeen approberede Organisation. Hs. Maj. tilføiede endelig, at Allerhøistsamme nærede samme faderlige Sindelag imod Bondestanden som hans Forfædre, at det fremdeles vilde være Formaalet for hans Bestræbelser, at ligesaavel Bondestanden som hans øvrige Undersaatter kunde gaae frem i Oplysning og Velvære, men han ventede ogsaa, at Bondestanden vilde have Tillid til hans faderlige Hensigter, paaskjønne det Meget, som allerede var virket til Bondens Bedste, og ikke lade sig vildlede af dem, hvis Jdræt kun sigtede til at udbrede Misfornøielse ved eensidigen og urigtigen at skildte Bondens Stilling og de mellem ham og Godseieren stedfindende Retsforhold." Da Berlings Tidende", uden i alle Tilfælde at kunne gjælde som officielt Organ, vistnok i nærværende maa antages at have øst af en paalidelig Kilde, tør saaledes ogsaa det foranstaaende Referat betragtes som en Gjengivelse af Hs. Majestæt Kongens egne Ord og disse ville da ikke mindre tjene til Beroligelse saavel for Bondestanden i sine retfærdige Ønsker som for enhver Anden, der føler sig almeen interesseret ved saa vigtige Spørgsmaal om Eiendomsrettighedens Stilling i Staten. At Regjeringen i flere Retninger har viist Bestræbelse for at indføre Bondestanden paa Lighedstrinet, vil vistnok ikke kunne nægtes Anerkjendelse og af Kongens Ord maa det glæde Enhver at see en fremtidig Opnaaelse af, hvad i saa Henseende unægtelig ogsaa staaer tilbage, stillet i Udsigt. Forhaabentlig vil ogsaa Hs. Maj. Kongens landsfaderlige Yttring om, at han gjerne seer en Ophævelse af Fæsteindretningen, foranledige de Godseiere, som endnu ikke have indført denne, til paa saa taalelige Vilkaar, som muligt at fremme et Gode, som i lige Grad er hele Landets og Kongens nu atter stadfæstede Ønske. Hvad Almeenvæbnings-Spørgsmaalet angaaer da antage vi at det ligesaavel er Bondestandens som det almene Folken ske, at en Væbning, bygget paa de lige Forpligtelsers Princip uden Undtagelser indføres, thi det er kun ved at gjøre Forpligtelsen og Byrden lige, om end dennes Jndløsning under en anden Form tilstedes: at Almeenbevæbningen faaer sin rette Betydning. Forøvrigt ere vi overbeviste om, at de lige saa retfærdselskende som velvillige Ord, Hs. Maj. Kongen i hin Audients har rettet til Bondestanden, ville i denne efterlade et velgjørende Jndtryk og styrke Tilliden til Regjeringens, i denne Henseende maaskee miskjendte, gode Bestræbelser. En saa aaben Udtalelse af Regjerings-Grundsætninger er det tilvisse altid, som bedre fremkalder sin ønskelige Virkning, end Forholdsregler som Cancelliets sidste Circulaire mod Associationsfriheden: Forholdsregler, der, om de end ere legale eller overeensstemmende med den administrative Magtfuldkommenhed, altid dybt maae smerte Bondestanden, som stedse har lagt sin oprigtige Hengivenhed for Regjeringen for Dagen og som maa føle sig saaret ved at see sig indskrænket i en Frihed, der netop er et Middel til at fremkalde den større Opvakthed og Oplysning i Bondestanden, som saavel Konge som Folk ønsker opnaaet, og hvortil det derfor vilde være en sand Velgierning, om Middelet atter, det være ved Cancelli-Foranstaltning eller kongelig Resolution, blev den gjengivet.