Politivennen, 1807-01-01
Forslag om Oprettelse af Selskaber for Svømmekunstens Fremmelse i Provindserne. Medens Svømmekunstens Vigtighed i de senere Aaringer synes langt mere paaagtet i Hovedstaden, end forhen, da man der endog har faaet oprettet et Selskab, der udsætter Præmier for denne nyttige Kunstsdyrkere, og anstiller Væddesvømminger, en Ting som blot Trondhjem har søgt i noget at efterligne, savnes ganske al Opmuntring til Svømmen i Provindserne, i det Danriges Provindser, som hvert Aar tabe omtrent 400 Mennesker af ingen anden Aarsag, end den, at intet gjøres til denne menneskefrelsende Kunsts Jndlemmelse i Drengebørns Opdragelse. Men det gaaer med denne Del af Gymnastikken, som med Gymnastikken i det hele, endel af de offentlige Blade synes at have sammenrottet sig derimod. Med usle Stikpiller, og med det taabeligste Kjellingesladder har man søgt at kaste Haan derpaa, og sejrer den gode Sag her, da er det ingen anden at tilskrive end den Prinds, der har vidst at indsee Nytten af Legemsøvelser, og gjør alt sit fer at bringe Gymastikken i den Hæder den fortjener. J Henseende til Svømningen i Særdeleshed, da opkastes derimod de taabeligste Jndvendinger. Snart siges, at i aaben Søog langt fra Land kan man ikke have Nytte af sin Svømmefærdighed, men meget mere Skade, da man derved sejpines destolængere. Man lægger herved for det første en falsk Sætning til Grund. Der er ogsaa Tilfælde, da man i aaben Sø kan reddes, fordi man har lært at svømme. Mangen fra Raaen nedfalden Sømand reddedes, fordi han holdt sig saa længe op, indtil man fik Baad udsat og kom ham til Hielp. Men man maae desuden agte, at de Tilfælde, hvorved de fleste Sømænd omkomme, foregaae ikke i rum Sømen ved Strandkanter, hvorpaa Skibene forlise. Den svømmekyndiges Kands til Redning er her tidobbelt større end dens, der er Dødsens, saasnart han kommer i Vandet. At forsømme et Middel, der i 99 Tilfælde kan redde Livet, fordi det maaskee i eet eneste kan gjøre Døden surere, er det samme som at afholde et Barn fra at lære at skrive, fordi han saa var i Sikkerhed for nogensinde at skrive en falsk Vexel. Andre raabe paa at en Svømmer kan faae Krampe. Men den, som fra ung af lærer Svømmekunsten, faaer ikke Krampe i Vandet, med mindre han forfalder til Drik, og den, som af Naturen er Krampetilfælde underkastet, kan jo afholde sig fra en Øvelse han ej kan taale, og dette blev da i alt Fald kun en enkelt Undtagelse. - Man er endelig gaaet saavidt, at man tager den største Usandhed til Hielp, ved offentlig at skrive, at man ikke kan have Nytte af Svømmefærdighed, hvis mat falder i en Brønd eller Lergrav. En Yttring, der røber enten den største Taabelighed, hvis den, som gjør den, virkelig troer, at man ikke kan svømme i Vand, naar dette er omfattet af Leer eller af en Brønds Omsætning, - eller den største Letsindighed, hvis han mler imod bedre Vidende, og derved bidrager sit til, at en Kunst forsømmes, der kan redde saamange Medmenneskers Liv. Dog vore Stiftsamtmænd vore Amtmænd, Embedsmænd, Bisper og Præster vide vist nok bedre; hvi torde man da ikke haabe, at disse Mænd ogsaa ville i Gjerningen fremme en saa nyttig Sag. Et Svømmeopmuntringsselskab behøver inter stort Fynd, og kan dog hielpe mange Mennesker ud af Dødens Strube. Der behøves kun et par hundrede Dalers Sammenskud aarligen, og det skulde vore Provindsers Hædersmænd og Menneskevenner ikke kunne tilvejebringe. De vare sikkert i hver Provinds for lang Tid siden tilvejebragte, og store Fremskridt gjorte til det skjønne Maal, hvis ej den Provindsfolk saa egne Tilbageholdenhed, og Mangel paa Exempel havde hindret. Man bør haabe, at de større Stæder, som Flensborg. Bergen, Aalborg, Randers og Helsingør, selv oprette hver for sig sligt et Selskab. J Helsingør vilde de mange fremmede Søfolks Nærværelse bidrage meget til at gjøre Væddesvømningen mere glimrende, medens Sagen selv i deres Øjne vilde være Staten til udmærkende Hæder.