Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-01-22
Den franske Presse har en Tidlang været sysselsat med at levere Bidrag til Napoleons Historie. Adskillige af dem have unægteligen aabnet nye og vigtige Kilder til Oplysning, andre ere aabenbart blot skrevne for at tilfredsstille den almindelige Søgning efter Morskabslæsning, som især de mangfoldige, al Bogafsætning undergravende, Læse- og Laanebibliotheker med ubeskrivelig Gridskhed fordre i Frankrig som overalt. Memoires pour servir a Thistoire have længe været en søgt Modeartikel i de franske Bogmanufacturer, beregnede paa øieblikkelig Afsætning, og udarbeidede med største Jlfærdighed, uden Hensyn til om de kunde være til nogen Nytte, for den tilkommende Historieskriver. Et Værk, der ikke hører til de mindst agtværdige i denne Classe, er Memoires Anecdotiques sur Pinterien, du Palais, et sur quelques erenemens de Empire, depuis 1805 jusquau 1 Mai 1814, ponserrir a Thistoire de Napoleon, Par L. F. J. V.,J de Bausset, ancient Preset de Palais imperial, Paris 1827, 2 Tom. 8. - Forfatteren har i ti Aar været Prefect eller Overopsynsmand over det Keiserlige Pallads. De Efterretninger han meddeler i denne officielle Egenskab, eller de Kiendsgierninger, han som Øjenvidne stadfæster, fortjene derfor at betragtes som særdeles paalidelige. Mindre Tillid have derimod de Beretninger, han meddeler efter Andres Fortælling, Krav paa. Han leverer vist nok ofte i sit Værk mange ubetydelige Træk af Napoleons Characteer og Handlemaade, men da selv det betydeligste, der angaaer en stor Mand, altid har Jnteresse, saa tillade vi os her at anføre nogle deraf. Hver Morgen Kl. 9 kom Keiseren ud fra det Jndre af sine Cabinetter, ganske saaledes paaklædt, som han gik den hele øvrige Deel af Dagen. De opvartende Officerer bleve først modtagne og erholdt Jnstructioner for hele Dagen. Derpaa fulgte grandes entrees, bestemte for Personer af høieste Rang. Kl. 9 1/2 spiste Napoleon Frokost, hvortil han i Almindelighed kun behøvede otte Minuter. Men naar han stundom trængte til at lukke sit Cabinet, som han kaldte det, saa varede Frokosten temmelig længe. Han var da meget munter og snaksom, og modtog Besøg af Mange, Berthollet, De non, Corvisart, David, Gerard, Jsabel, Talma, Fontaine. Ministerne og Generaldirecteurerne modtog han sædvanligen Kl. 6, efter Middags taffelet, og undersøgte da med dem offentlige Anliggender. J Mad og Drikke var han meget maadeholden. Han drak ingen anden Viin end Chambertin, og sjeldent uden blandet med Vand. Aldrig nød han Liqueurer. Han drak almindeligen to Kopper reen Kaffe, en Kop om Morgenen, og en anden efter Maden. Middagstaflet varede kun fra 15 til 20 Minuter. Saasnart han var traadt ind i Selskabssalen præsenterede en Page ham en forgyldt Sølvtallerken med en Kop og en Sukkerskaal. Den første opvartende Cavalier skjænkede Kaffeen. Keiserinden tog Keiserens Kop, skjænkede den i Underkoppen, og rakte Keiseren den. Ofte glemte Napoleon at drikke sin Kaffe, baade Josephine og siden Marie Louise maatte da minde ham derom. Snart derefter gik Keiseren ind i sit Cabinet til sine Forretninger, og Keiserinden ned af en Løntrappe, til sine Værelser, hvor Hofdamerne og de andre berettigede Damer vare forsamlede. Der fremsattes nu Spilleborde, for at danne en Cirkel Ofte kom Keiseren ned og talede fortroligen med Damerne eller andre Tilstedeværende. Saaledes var almindeligen det Liv, Napoleon førte i Thuillerierne, og dets Ensformighed blev ene afbrudt ved en Concert, en Comedie, et Jagtpartie- Et af de interessanteste Stykker i Bogen er Forfatterens Skildring af det Optrin, der fandt Sted, da Napoleon første Gang tilkiendegav Josephine, at han vilde lade sig skille frahende: et Optrin, som Forf., der selv har spillet en Rolle i denne Tragedie, var bedst istand til at levere de omstændeligste Efterretninger om. "Tre Dage, siger Bausset, førend vor Ankomst til Fontainebleau, sporede jeg nogle Tegn paa Mismod i Josephi nes Ansigt og meget mindre Frihed i Keiserens Fremfærd mod hende. En Morgen efter Frokosten gjorde Keiserinden mig den Ære at indlade sig i en Samtale med mig. Efter adskillige ligegyldige Spørgsmaale, som angaaende Maaden, hvorpaa vi tilbragte vor Tid i Schönbruun, sagde Keiserinden: "Hr. Bausset, jeg stoler paa Deres Hengivenhed for min Tarv og forlader mig paa, at De med Oprigtighed vil besvare mig det Spørgsmaal, jeg nu vil gjøre Dem." Jeg forsikkrede hende, at jeg var villig til at give hende enhver Oplysning, jeg var istand til, og at jeg saa meget lettere kunde gjøre det, som intet var blevet mig meddeelt under den Betingelse, at jeg ei skulde aabenbare det. Vel, sagde hun, saa slig mig, hvorfor den særskilte Forbindelse mellem mit og Keiserens Cabinet er lukket." Jeg har ikke erfaret det, Madam; Alt hvad jeg veed er, at der er begyndt paa Reparationer, men man har standset dermed, paa Grund af, at Keiseren er kommen tidligere hjem end man ventede. Maaskee man har forudsat, at det ikke var sandsynligt, at han saa sildigt paa Aaret vilde residere i Fontainebleau. Deres Majestæt kan see af adskillige Møblers Beskaffenhed i hans Cabinetter, at Tingene ere i en ufuldendt Stand." Dette var mit Svar, og jeg skulde virkeligen havt stor Vanskelighed ved at give. andet. Jeg var ikke opfordret til at tale om Omstændigheder, som jeg selv havde iagttaget. Aldrig skal jeg glemme denne fortræffelige Fyrst indes sidste Ord til mig: Hr. du Bausset, tro mig, der er noget Hemmelighedsfuldt i alt dette. Denne Samtale virkede til at forøge det Jndtryk, der gjordes paa mig, medens Underhandlingerne i Schønbrun fandt Sted. Mine Gisninger bleve snart stadfæstede. - Kongen af Sachsen ankom til Paris d. 13 Nov. og Deres Majestæter forlode Fontainebleau d. 14de. Napoleon var til Hest og tog ind i Palladset de Plysee, hvor Kongen af Sachsen boede. Jeg bemærkede Keiserens tiltagende Forvirring i Forhold til Josephines tvivlsomme Forudfølelse af en nærforestaaende Ulykke. Jeg havde Opvartning i Thuillerierne Mandagen d. 27 Novbr.; denne og den næste Dag mærkede jeg en stor Forandring i Keiserindens Ansigt, og en tausTvungenhed i Napoleons Væsen. Naar han afbrød Tausheden under Maaltidet, saa var det blot for at gjøre mig nogle smaa Spørgsmaale, hvis Besvarelse han aabenbart ikke hørte efter. Paa den Tid varede Taflet sjeldent længer end ti Minuter. Stormen udbrød Torsdagen d. 30 Nov. Deres Majestæter satte sig til Bord. Josephine havde en stor, under Hagen fastbundet Hat paa, der bedækkede en stor Deel af Ansigtet. Det forekom mig som jeg desuagtet kunde see, at hun havde grædt og hun endnu med Vanskelighed undertrykte fine Taarer. Hun var Sorgens og Fortvivlelsens udtrykte Billed. Den dybeste Taushed iagttoges under Maaltidet; ingen af dem nød noget af det, der sattes fordem, uden for et Syns Skyld. De eneste Ord, Napoleon yttrede, vare henvendte til mig Hvorledes er Veiret? J det han sagde dette reiste han sig fra Bordet og Josephine fulgte ham langsomt. Caffeen blev bragt, Napoleon, tog en Kopp, som den opvartende Page præsenterede, og gjorde et Tegn, at han ønskede at være allene. Jeg gik strax, fuld af Sjeleangst. Jeg satte mig i Spisesalen, nær ved Keiserens Selskabsværelse. Paa eengang hørte jeg Josephine udstøde et voldsomt Skrig i Keiserens Værelse. Een af Kammerfrøkenerne, som formodede, at Keiserinden ikke var vel, var i Begreb med at aabne Døren, men jeg forhindrede hende deri, i det jeg bemærkede, at Keiseren, hvis han agtede det nødvendigt, vilde kalde nogen til Hjelp. Jeg stod nærved Døren, da Napoleon selv aabnede den og, da han blev mig vaer, sagde han paa en forvirret Maade: kom Bausset og luk Døren. Jeg gik ind i Cabinettet og saae Keiserinden ligge paa Gulvet, udstødende de meest gjennemtrængende Skrig Vei, jeg overlever det aldrig, sagde den ulykkelige Josephine. Napoleon sagde til mig; Har Du Kræfter nok til at løfte Josephine og være hende ned af Løntrappen ind i hendes Cabinet, til den fornødne Hjelp kan ydes hende? Jeg adlød og løftede Josephine op, som jeg troede led af et Nerveanstød. Med Napoleons Hielp tog jeg hende i mine Arme, og han selv lyste mig ned ad Trappen. Da vi kom til det første Trin af Trappen, sagde jeg til Napoleon, at den var for smal til at jeg kunde gaae ned af den uden Fare for at falde. Han kaldte strax paa Portesenille Bevareren der Dag og Nat holdt Vagt uden for hans Cabinet, som stod i Forbindelse med Forgemakket ved Trappen, leverede ham Lyset som vi ikke behøvede længer end til at finde Veien ned af Trappen, og befalede ham at gaae foran. Selv holdt Keiseren ved Josephines Fødder, for at understøtte mig i at bære hende ned. Et Øjeblik kom min Kaarde i Veien og vi vare nær faldne alle Tre; men lykkeligviis slap vi ned uden Skade og lagde vor dyrebare Byrde paa en Sopha i hendes Sovecabinet. Napoleon ringede strax paa Keiserindens Kammerjomfruer. Da jeg først løftede hende op, holdt hun inde med at yttre nogen Klage. Jeg troede hun var falden i Besvimmelse; men den Gang min Kaarde kom i Veien midt paa Trappen, var jeg nødsaget til at trykke hende tættere til mig, for at forekomme at hun skulde falde, hvilket kunde have alvorlige Følger for alle de, der havde Deel i dette sørgelige Optrin. Mine Arme sluttede Keiserinden om Livet, hendes Ryg hvilede paa mit Bryst og hendes Hoved paa min høire Skulder. Da hun bemærkede min Anstrængelse for at forekomme hendes Fald, sagde hun med lav Røst: "De trykker mig for haardt. Jeg saae nu, at der var ingen Fare at befrygte og at hun kun for et Øjeblik havde været berøvet Følelsen. Josephines Stilling var i høi Grad sørgelig. Jeg havde ingen Leilighed til at lagt tage Napoleon; thi saasnart Kammerjomfruerne vare komne Keiserinden til Hjelp, gik han indi et lidet Cabinet, der stødte til Sovegemakket, og jeg fulgte efter ham. Hans Bevægelse og Angest var overordentlig. Han underrettede mig om Aarsagen til Alt hvad nyligen havde fundet Sted og føiede til: Frankriges og mit Huses Tarv tvinger mig til at modsætte mig mit Hjertes Bydende. Skilsmissen er bleven en smertelig Pligt for mig. Jeg er saa meget mere bedrøvet ved dette Optrin, som Josephine allerede i de sidste tre Dage maa have erfaret, igjennem Hortensia, den pinlige Nødvendighed, som tvinger mig til at lade mig skille fra hende. Jeg beklager hende af mit ganske Hjerte; men jeg havde troet hun besad meere Styrke og jeg var ikke beredt paa saa voldsomt et Udbrud af Sorg. Han kunde ikke udtale et Ord uden at puste. Det hele Optrin varede otte til ni Minuter, Napoleon sendte ufortøvet Bud efter Corvisart, Dronning Hortensia, Cambaceres og Fouche.