Berlingske Tidende, 1784-01-01
Slutningen af den Toskanske Handels=Historie. (See Maan. Tid. for December f. A., S. 96.) Jenne var den eneste Handel, som han selv drev. Tilfreds med den Fordel, som hans Fragtskibe indbragte ham, overlod han sine Undersaattere de øvrige Handelsgrene. Denne Fyrstes svage Helbred tillod ham ikke at beskieftige sig saa meget med Handelen, som hans Formænd havde gjort. Derimod lod han i Aarene 1614, 1617 og 1620 meget gode Forordninger udgaae til Silketøyers, i Særdeleshed Atlaskers og Klædets Forbedring, hvori der tillige meldes om fremmede, formodentlig engelske og hollandske, uldne Tøyer, og Klæde, som den Gang bleve solgte i Landet. 1618 og 1620 oprettede han i Florenz 2de Glasfabriker, hvor den blev forfærdiget særdeles kunstige Drikkeglas, og man har Beviser for, at han endog lod Porcellain fabrikere. Jeg har i Hænde en Fortegnelse over Kunstnere, som han gav Pension, paa hvilken der findes anført ei allene et stort Antal Malere, Billedhuggere, Bygmestere og Tonekunstnere, men men endog Gevær Fabrikantere og Uhrmagere. J de sidste 4re Aar var Kosmus den 2den nesten bestandig syg, og overlod Forretningernes Bestyrelse til sin fortreffelige Statsfecretair Picchina. Hertugen selv søgte at lindre sin svage Helbreds ubehagelige Fornemmelser ved den Fornøyelse, som Skuespil, Musik samt de smukke Kunster og Videnskaber skiænkte ham. Statssecretairens fortrinlige Duelighed gjorde hans Regiering lykkelig. Men han indlod sig ikke, som hans Formænd, i Handelen, hvorved samme mistede sin fornemste Støtte. Hertil kom ogsaa andre Omstændigheder, som nødvendigviis maatte drage dens Afmagt efter sig. Allerede under Ferdinand den Førstes Regiering havde Hollænderne og Engelsmændene bemægtiget sig en stor Deel af den Spanske og Portugisiske Handel. Endog i Lyon fandtes ingen florentinske Handelshuse mere, og de florentinske Kiøbmænd, hvorpaa Handelen beroede, reiste paa Storhertugens Jndkaldelse. fra alle Kanter tilbage til Fædrenelandet, hvor de satte deres Kapitaler i Lystslotte og faste Godser. De fulgte Cosmus den Andens Exempel og opofrede sig til Pragt og Fornøyelser. Florentinernes Handel beroede nu fornemmelig paa Kapitaler, som tilhørte det florentinske Assistents=Huus, der ved sine vundne Skatter havde efterhaanden forvandlet sig til en Bank, hvor Kapitaler bleve paa maadelige Renter saavel imodtagne som udlaante. Borgerskabet havde den først allene under sin Bestyrelse, men Storhertugerne blandede sig altid ind i disse Ting og laante Philip den Anden i Spanien store Pengesummer. De store Renter og den derved befordrede Spanske Handel forførte i Begyndelsen mange Kiøbmænd til at sætte store Summer i denne Bank; Men da Kongen af Spanien hverken betalte Kapital eller Renter, saae Jnteressenterne sig tvungne til idelig at understøtte Banken med nye Summer, for at rædde deres Handel fra en fuldkommen Undergang. Følgen heraf blev, at Jnteressenterne, som de meest Formuende, trak al Handelen til sig allene, og at de, som enten ikke formaaede eller torde giøre Tilskud, maatte forlade Banken og miste Handelen. Af denne Beskaffenhed var Florentinernes Handel, da Cosmus den Anden ved Døden afgik 1621 i sit Alders 32te Aar. Aldrig have Toscanerne nydt lykkeligere Tider, end under hans Regiering. Hof sets og de forhen værende store Handelhuses Pragt, som nu paa Landet befordrede Ager= og Hauge=Dyrkningen og i Staden efterlignede Fyrsten i Stads og Gavmildhed, ernærede rigelig Kunstnere og Professionister, saa at Handelens bestandige Svækkelse blev herved skiult. Men betragte vi Sagen ved et nærmere Lys, saa var Grunden til den elændige Forfatning, hvori Toscana efter hans Død geraadede, allerede lagt under Cosmus den Andens Regiering. Med hans Liv ophørte hans Landes Lyksalighed. Da Arveprindsen kun var 11 Aar gammel, saa beskikkede Cosmus forinden han døde sin Moder Christina og sin Gemahlinde Maria Magdalena, til Formynderinder, med Betingelse, at de betiente sig af 4re bestemte Statsmænds Veiledning. Da den høyeste Magt var deelt imellem saa mange, vandt Jntriquer, Efterstræbelser, Egennytte og Undertrykkelser Overhaanden. De troeste Embedsmænd bleve trængte ud fra deres Betieninger og de vigtigste Æresposter besatte med Statsraadets Yndlinger. Munkene, Regentindernes Yndlinger, snege sig ind i Regierings Sagerne og blandede Statsklogskab sammen med deres egennyttige Theologie. Man forsømte de af Hertugen begyndte Bygninger og forøddede mange Skatter paa prægtige Andagtsøvelser og paa at understøtte Ferdinand den Anden, hvorved det storhertugelige Skatkammer blev i kort Tid udtømmet. Hollænderne og Engelsmændene bemægtigede sig mere og mere Handelen paa Portugal og Spanien, og giorde de Toscanske Manufacturer ganske undværlige. Silke= og Uld Væverierne gjorde Regentinderne unyttige Forskud af Penge saasom de ikke indsaae, hvor lidet det stod i deres Evne, at give Handelen en anden Vending. Endog denne tvungne Handel udtømmede Hoffets og Nationens Kræfter. Naturer selv syntes at have sammensvoret sig med denne Revolution, Handelen til Toscanernes Undergang. Der indfaldt ufrugtbare Aar, og Fyrstens udtømte Skatkammer formaaede ikke af give de Fattige Brød, omendskiønt det gjorde alt mueligt Hunger, smitsomme Sygdomme, ja omsider Pesten, bragt Toscana til den yderste Grad af Elændighed. Da de fyrstelig Skatter vare hensvundne, tog man sin Tilflugt til Assistents Husets Kapitaler, hvoraf man allerede havde tilsendt Spanierne 500000 Skudi, som Subsidiepenge. Folket blev ved herved ræddet fra at omkomme af Hunger, men Støtter for den Toscanske Handel gik derved til Grunde. Selv den grændseløse Frihed, som Havnen ved Livorno havde, bidrøgikke lidet til de Toscanske Manufakturers slette Tilstand, thi derved bleve de engelske og hollandske Uldne Vahre indførte Jtalien og i Toscana selv. De Fremmede, som i utroeliMængde satte sig ned i Livorno, havde trukket til sig den hel Handel paa de til Middelhavet grændsende Lande, og Tosca nerne havde kun Deel i samme, for saavidt de indlode sig Fælledskab med hine. Staden Pisas hurtige Fald var ogsaa en Virkning af Staden Livornos hastige Tilvæxt. J Aaret 1713 tællede man endnu i Pisa 16157 Jndbyggere, og 1630 vare de en Trediedeel formindskede. Derimod maatte man 1623 forøge Livorno med det hele Qvarteer, som kalde Nye=Venedig. Da Hoffet selv ikke mere indlod sig i Hande og dets Pragt dog tiltog Dag fra Dag, saae det sig nødsagtil at inddrive med største Strenghed Afgifterne af de naturlig Produkter; hvoraf Følgen blev underfundige Udsuelser af Kammerbetienterne, gjældbundne Landmænd og Agerdyrkningens Forfald. De rige Creditorer, forenede med Landsdommerne, dreve de forgiældede Bønder ud fra deres Gaarden og ved Fyrsternes, Adelens og de mange Klosteres Gavmildhed fandt disse i Naboelauget eller i Staden en Støtte for deres Ladhed. Endnu et andet Onde befordrede Agerdyrkningens Aftagelse. Man satte visse Priser paa Kornet og andre Levnetsmidler, ved hvis Udsalg Landmandens Arbeid belønnes, Man tvang ham til at opfylde de almindelige Kornmagaziner med sit Korn, som var blevet ham slet betalet, og betog ham den Frihed at sælge det til andre. J Aaret 1620 greb man til et Middel, som giorde dette Onde endnu værre. Man beskikkede en Deputation, hvis Medlemmer reiste omkring paa Land-Godserne og tvang med Magt deres Besidder til flittigere og bedre at dyrke de øde eller slet behandlede Agre. Disse Deputerede havde Tilladelse, at betroe andre denne Myndighed; heraf reiste sig undsigelige Skinderier. Saa upassende disse Anordninger vare, saa fordærvende blev deres Følge. Fra Aaret 1620 til 1630 geraadede Agerdyrkningen i Toscana i den sletteste Tilstand. Aldrig var dette Land saaofte bleven udsat for Hungersnød i et saa stakket Tidsrum. Hertil hialp ikke lidet de mange Vildbaner, som der blev holdt en streng Hævd over, de talrige Tropper, som man af Forsigtighed, formedelst Krigen imellem Spanien og Frankrige, maatte underholde, de mange forarmede Bønder, som i hele Bander streifede igiennem Landet og levede af at stiæle og røve J det Sinesiske forværredes Agerdyrkningen mere end anden stæds, deels fordi at Afgivten paa de naturlige Produkter vare her fordoblede, deels formedelst det usunde Clima, uagtet alle føyede Foranstaltninger til denne Egns Befrielse fra de mange Moradser. J Aaret 1640 var der i denne vidtløftige Provinds ikke mere end 112019 Siæle, af hvilke kun boede 15998 i Hovedstaden. Saa meget var denne Stads Folkemængde og Velstand smeltet bort, som i Cosmus den Førstes Tiid var i Stand til at stille en stærk Krigshær i Feldten, og hvis Hovedstad indeholdt 100000 Siele. Man seer heraf, hvormeget Frihed bidrager til Agerdyrkningen og Folkemængde. Efter Hungeren og Pesten i Aaret 1632 maatte Undersaatterne betale de af Assistents=Huset til deres Ophold laante Penge. Til den Ende bleve Manufacturerne besværrede med flere Afgivter, der var en nye hindring i at ophielpe Handelen. Klædehandelen var nu ei allene uden fra afskaaret ved det spanske, franske, hollandske og engelske Klæde, men havde endog kun lidet at betyde i Jtalien selv, hvor fremmet Klæde blev indført, og hvor Krigene standsede Handelen. Jkke lykkeligere var Handelen med Silketøierne, saa berømt endog deres fortrinlige Godhed var. Dog havde Silke=Manufacturerne ved Mørbærtræernes Formerelse vundet den Fordeel, at der nu blev hentet, mindre Silke fra fremmede Lande Kun de mange Afgivter og Krigens Ødelæggelser i Jtaliens øverste Deel undertrykte denne Handelsgreen. J Aaret 1650 tik den et uformodet nyt Liv ved Engelænderne, og blomstrede til 1663, da Parlementet, opbragt over de mange Forbud imod de engelske Vahres Jndførsel i Toscana, betyngede Florentinernes Silkemanufacturer med alt for svære Afgifter. - Da Ferdinand den Anden havde lagt sine umyndige Aar tilbage, og kom til Regieringen, gjorde han sig al Umage for mogenlunde igien at oprette Handelen i fremmede Lande ved Begunstigelse af udenlandske Fyrster. Ved Hielp af det Keiserlige Hof fornyede han Mellemhandelen med Russerne, og udvirkede for nogle af sine Undersaattere den udelukkende Ret, at hente Cavar eller Fiske-Ravn fra Rusland. Denne Handel blev 1656 stadfæstet formedelst den gode Begiegnelse, som tvende Russiske Gesandtere nøde, der gik over Livorno og Florenz til Venedig. 1660 kom tvende andre Gesandtere, som vare sendte umiddelbar til det Toscanske Hof. Disse medbragte et Frihedsbrev, i Kraft af hvilket Toscanerne bleve berettigede til at drive en frie Handel til Archangel, og igiennem hele Rusland, under de Vilkaar, at Russerne nøde lige Frihed i Toscana. Caviar-Pagten blev og forlænget paa andre Aar. Da Søerøverierne, som Stephan-Ordenens 10 Galeier dreve imod Tyrkerne, vare de fornemste Aarsager, hvorfore Tyrkerne nægtede Toscanerne en frie Handel i Levante, saa solgte Storhertug Ferdinand Galeierne til Fransoserne paa tvende nær, som skulle tiene til at beskytte de Toscanske Kyster imod de africanske Korsarer. J Aaret 1664 opnaaede han og, hvad ingen af hans Formænd kunde opnaae, nemlig at maatte handle under Keiserlig Flag i Levante. Denne for Klæde= og Silke=Handelen høyst vigtige Frihed fik han, da han lod sig indlemme i Fredstractaten imellem Porten og Keiseren, som den sidstes Bundsforvanter. J en særskilt Tractat 1668 blev fastsadt, at Toscanerne skulde foralle Vahrer, som de førte ud og ind af de tyrkiske Stater, betale Storsultanen 3, og den Keiserlige Gesandt 2 Procent.