Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-01-08
Til Kjøbenhavn er i denne Tid ankommen Hr. Volterri fra Florents, som har medbragt en Samling af Konstarbeider i Alabast, bestaaende af Vaser, Grupper, Lamper, Lysestager, Skrivertøier o. s. v. Han har udstillet samme offentligen til Skue i Hotel-Royal No. 57. Priserne ere forskjellige, og her kan faaes Vaser fra 20 lige indtil 350 Rbdlr. Paa de største findes meget skjønne Forestillinger en has relief. Alabast er en fiin gibsagtig Steen, der er forskjellig fra Gibs deri, at den lader sig polere. Der gives tre Slags, den sneehvide eller de Gamles lygdinum, som findes i Taurien, og det i saa store Stykker, at man kan gjøre Kar deraf. Den lader sig let skjære og godt polere; det andet Slags, den guulagtige, eller phengites hos Plinius, findes i Grækenland, den er af en løs og aaben Materie, temmelig tung og næsten af samme Farve som Honning. Det tredie Slags er blandet, guul og rødagtig. Den var almindelig blandt de Gamle, og er saa blød, at den lader sig skjære med en Kniv. Den er udmærket skjær og næsten gjennemsigtig, modtager en fiin Politur og bestaar af store kantede spathagtige Masser. Den udholder ikke Prøven mod Vand, den bruser stærkt, naar der kommer Skedevand derpaa, og brænder til blegguult. Af Farve ligner den Jngefer, og har Aarer, hvoraf nogle ere lyserøde, andre hvidagtige, og atter andre lysebrune. Den blev fordum bragt fra Egypten, men findes nu ogsaa i adskillige Egne af Engelland. Naar Alabasten skal bruges til smaa Statuer, Vaser &c., calcineres den og blandes med Vand, den kan da støbes i en Form som Gibs. Naar den støde til Pulver og sættes i et Kar over Jlden, seer den ud som et Fluidum, bobler og giver ved den mindste Berørelse en Dunst fra sig, alle disse Egenskaber taber den igjen, naar man tager den bort fra Heden, og den bliver derpaa igjen til et løst Pulver. Fiinheden og Klarheden af Alabasten gjør den ofte saa gjennemsigtig, at den stundom er bleven brugt istedetfor Vinduesruder. J Florents er en Kirke, hvor Vindler ne ere af Alabast, istedet for Glasruder er der Alabaststykker af henved 15 Fods Høide, hvoraf hver udgjør et Vindue, som Lyset kommer igjennem. De Lande i Europa, hvor der findes meest Alabast, ere Tydskland, i Thuringen, nemlig i Egnen af Nordhausen, i Grevskabet Hohenstein, Stoll berg, ved Weitzenfels &c., Frankrig, i Provindsen, Maconnois, i Nærheden af Cluni, Jtalien, i Egnen af Rom, hvor den fra Montaicont er især mærkværdig, ikke allene for sin Hvidhed, men ogsaa for Storheden af dens Blokke, hvoraf adskillige ere saa store, at Statuer i Legemsstørrelse, kunne skjæres deraf. De Folk, som forfærdige Kar og Figurer af Alabast, kaldes Alabasterere, men de have intet Lang, og enhver, der forstaaer Konsten, ernærer sig deraf saa godt, som han kan. - Endnu fortjener her at anføres at en Hr. Letapie for endeel Aar siden har ved St. Philips Bade i Toscana anlagt en Fabrik af Basreliefer af et eget Slags konstig Alabast. Vandet i disse Bade afsætter et særligt Slags Sand, der, naar det samles og fortykkes i Huulheder af et Legeme, der anvendes til at modsætte sig dets Strøm, faaer samme Natur, Haardhed og Farve som Alabast, og antager Formene af de Huulheder, hvori det ligger.