Berlingske Tidende, 1836-01-23
Naar Fdn. af 9de Juli 1817 § 5 bestemmer, at naar Sviin ei kunne optages, Markens Besidder da har Ret til at anvende ethvert Middel for at skaffe dem bort, da forekommer det Forsamlingen, at der ei er tilstrækkelig Anledning til at tilstede Markens Eier en saa udstrakt Ret, uden Hensyn til omhan er udsat for saa betydelig Skade, at denne ikkun paa denne Maade kan forebygges. En saa udstrakt Ret synes saa meget mindre nødvendig, som § 35 i Fdn. af 29de October 1794 synes tilstrækkeligen at have sørget for de Tilfælde, hvor der virkeligen er Anledning til at befrygte, at Skade ei let paa anden Maade kan forebygges. Naar endeligen 5 4 af Fdn. 9de Juli 1817 bestemmer, at der skal gives dobbelt Skadeserstatning for den Skade, der forvoldes paa degn, saa synes denne Bestemmelse ei at staae i Samklang med den øvrige Lovgivning om uforsætlig forvoldt Skade. Det maa nemlig vel ansees som noget aldeles Tilfældigt, om der ved den Ufred, der foraarsages af løsgaaende Kreaturer, tillige har fundet Beskadigelse af Hegn Sted. Der synes derfor at være mindre Anledning til at indrømme dobbelt Skadeserstatning. Er Skaden, derimod forsætlig, vil den Skadende blive at ansee efter andre Lovbestemmelser. Vel ere Hegn i hele Lovgivningen vistnok med Rette blevne anseete for en Gjenstand, der fortrinligen fortjener Opmærksomhed og Beskyttelse, men paa den anden Side bør det ei lades ubemærket, at i samme Grad som Hegn ere almindelige i en Egn, i samme Grad bliver det mindre nødvendigt yderligere at bevogte Kreaturerne, og at altsaa her netop Beskadigelse af Hegn kan finde Sted uden at der kan tillægges Kreaturernes Eier nogen sær Grad af Forsømmelse. De flere i Frd. 29de October 1794 indeholdte Bestemmelser, sigtende til at værne om Hegn, maae derfor ansees tilstrækkelige til dette Øiemeds Opnaaelse. Slutteligen tillader Forsamlingen sig allerunderdanigst at henstille til Deres Majestæt, om det ikke, forsaavidt som Deres Majestæt, maatte finde en Forandring af de i Fregn. 9de Juli 1817 bestemte Optagelsespenge med videre tilraadelig, da tillige vilde være hensigtsmæssigt paa ny at lade emanere den øvrige Deel af Fregn. 9 Juli 1817, for at saaledes Landmanden paa eet Sted kunde finde samlede de vigtigere Lovbestemmelser om Optagningen af Kreaturer. Overensstemmende hermed tillader derfor Stændernes herværende Forsamling sig allerunderdanigst for Deres Majestæt at andrage paa: At Forordningen 9de Juli 1817 §§2,3 og 4 maatte vorde hævede, og at ligeledes Forordningerne af 8de September 1812 og 24de September 1813 hæves med Undtagelse. 8 i Forordningen af 1812. af 2) At istedetfor de udgaaede Paragrapher følgende Bestemmelser gives: A) De i Freg. af 29de October 1794. a 32 samt Freg. 9de Juli 1817 §2 fastsatte Optagelsespenge blive for Eftertiden i Almindelighed, uden Hensyn til om Optagerens Jorder ere besaaede eller ubesaaede, indhegnede eller uindhegnede, bestemte saaledes: a) For en Ko, en Stud, en Hest, et ringet Sviin, en Griis 4 Mk. Sølv. b) For en So med sine Grise tilsammen, for et urin get Sviin 1 Rbd. Sølv. c) For et Faar, et Lam, en Vede, en Ged, et Æsel 24 s. Sølv. d) For en Kalv eller et Fol, naar disse ei ere over Aar gamle, 1 Mark Sølv, hvorimod de henregnes under Litr. a, e eller 1, forsaavidt de ere ældre end 1 Aar. e) For en Hingst 3 Rbdlr. Sølv. f) For en Tyr eller en Vædder 2 Rbd. Sølv, g) For forsaavidt den har en Gaas 8 s. Sølv, og Yngel med sig, det Halve for hver af Ungerne, h) For en And, en Høne, en Kalkun 4 s. Sølv, og, forsaavidt de have Yngel med sig, det Halve for hver af Ungerne. Dog erlægges, naar større Hjorder af Hornqvæg optages, ikkun den hele her bestemte Betaling for hvert af de 10 første Qvægshøveder, to Trediedele af denne Betaling for hvert af de 10 næste, hvorimod ikkun een Trediedeel for hvert af de øvrige. Ligeledes naar en Hjord Faar optages, erlægges ikkun den hele her bestemte Betaling for hvert af de 20 første Faar, og to Trediedele for hvert af de 20 næste, hvorimod ikkun en Trediedeel for hvert af de øvrige. Jkkun Halvdelen af de her bestemte Optagelsespenge tilfalder Optageren, men forsaavidt han forlanger, at de optagne Kreaturers Eier skal erlægge meere end den ham tilkommende Andeel, da tilfalder dette det Sogns Fattigvæsen, hvori Optagelsen har fundet Sted. Optageren er derfor berettiget til at tilbageholde det optagne Kreatur eller, naar flere Kreaturer ere optagne, saa mange af disse, som behoves til at udbringe Skadeserstatningen, Optagelsespengene og øvrige Omkostninger, indtil Kreaturernes Eier med Qvittering fra Sognepræsten eller Fattigforstanderen har godtgjort, at have erlagt til Fattigkassen, hvad der tilkommer denne, og ligeledes har erlagt til Optageren dennes Andeel. B) Kommer Vædder ind paa anden Mands Mark, hvor dennes Faareflok er tilstede, da er Faareflokkens Eier berettiget Maade han bedst veed og kan, til, paa hvad at bortskaffe Vædderen, og Vædderens Eien er da ei berettiget til nogen Erstatning om den derved kommer til Skade eller endog omkommer. Dog bør i dette Tilfælde den dræbte eller lemlæstede Vædder tilbagegives sammes Eier og Optagelsespengene bortfalde. Nødet den 12te Januar. Proprietær Tutein oplæste det af ham forfattede Udkast til Forsamlingens Petition i Sagen om en Nedsættelse i de ved Frd. af 9de Juli 1817 befalede OpFortagelsespenge), hvilket Udkast at samlingen blev bifaldet.