JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-22
Odense, den 18 Juli. J Fredags holdtes her i Odense det store St. Knuds Marked. Paa samme Plads hvor for 733 Aar siden ved samme Tid St. Knud blev dræbt, og hvor St. Albani Kirke stod, bagtes eller rettere solgtes iaar varme hollandske Vafler af dansk Meel, for 8 s. Stykket, som man var taabelig nok til at give derfor. Men saa var ogsaa denne hollandske Fjelle boed meget elegant ziiret. Det skjønne Veir havde iaar lokket en usædvanlig Mængde Mennesker til dette Marked; men formedelst Pengemangelen, gjorde ingen bedre Marked, end Madamen med Vaflerne. - Den skrækkelige Hede, som sidst i forrige Maaned hjemsøgte London og Paris, og især paa første Sted var saa gruesom, at baade Mennesker og Heste drattede omkring paa Gaderne og døde af Hede, i det samme havde naaet 90 Grader efter Fahrenheit (26 Sr. efter Reaumur), lader ogsaa nu at have naaet Fyen, hvor den begyndte ved O. N. O. Vind, har siden holdt sig meer, østlig, og gaaer nu sydlig, hvorved Heden med hver Dag forøges. Den forudgangne Blæst og strenge Hede har aldeles udtørret den Væde, man forhen sukkede over. Jorden er som Malm, Græsset standses i sin Fremvext, og Rugen staaer megen Fare for at blive fortidlig moden, naar ikke snart kommer Regn. Professor Dithmar har i det tilbagelagte Foraar, fra Jerndogn til Soelhverv, spaaet meget feil; den Kulde i April og Nattefrost i Maj. samt kolde Regn, som han bebudede, sporedes idetmindste ikke i Fyen, tverte. imod var Græsvexten saa velsignet, at allerede de sidste 8 Dage i April fandt Køer qvægende Græsgang hvor Forringen Jnde var optæret, som ikke kunde haft Sted naar hans Spaadom var indtruffen. Efter hans Spaadom skulde Maj have givet saamegen Væde, at Muldvarperne skulde drukne; derimod var Maj saa tør, at mange havde ondt ved at faae Plougen i Jorden, og Jorden støvede efter Plougen. Den tørre Majmaaneds befrygtede Skadelighed, blev afhjulpen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-22
ved 3 Ugers næsten daglig Regn i Juni indtil den 21de. Den 22de indfandt sig derefter frugtbar Varme og igjen vedholdende Tørke. Den Østenvind, Professoren taler og i Juni, fornam vi intet til, den har først indfunden sig nu i Juli Maaned. J Juni tager han nu især feil, i det han raader til Høehøst i første Halvdeel af samme (ifald det ikke er en Trykfeil,), for at giøre Regning paa at faae det tørt ind Videre bemærkelser i Sommermaanederne skal følge, dog kan ikke forbigaaes at Professoren siger om Juli, kun faa Dage vil man indtil 17de nyde en varm Morgenstund. - Jdag skrive vi den 18de, og snart i 8 Dage have nok saa kunnet holde ud i Sengen for Varme, efter Solens Opgang. J Middagsstunden have vi, i Skygge, havt 20 til 22 Graders Hede i disse Dage. J Dag have vi havt en ønskelig mild Bløde, og hørt fjern Torden hele Dagen. (Jversens Av.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-22
Viborg, den 15 Juli. Efter den svære Nordvest-Storm, som begyndte den 27de Juni, (Syvsoverdagen) om Aftenen, og vedholdt med Kraft til den 30te om Aftenen, paafulgte stærk Regn, der nu i de sidste 10 Dage er forvandlet til skiønt og varmt Sommerveirligt. Rugen skal paa sine Steder være bleven nedslaaet af Stormen; ellers staaer den og de øvrige Kornsorte almindelig godt. Rugens Blomstertid indtraf i godt Veir. For at føie Berberissernes Fiender er nu denne ulykkelige Plante overalt omhugget heri Staden. Hs. H. Hr. Biskop Bloch har nylig ladet sine omhugge, da Asmild Sogn hiinside Byen, og med dens Huse og Søen imellem sig, dog staae i den Tro, at deres giftige Aande skaffer Rust i Rugen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-22
Blandede Efterretninger. J Tydskland er der nu udbrudt en Krig modde store Damehatte, der især i Skuespilhuset betage Folk Udsigten. En dramatisk Satire over denne Uskik - Damehattene kaldet skulde have været opført paa Theatret i Mun chen, men blev igjen udslettet fra Repertoiret, da Damerne have sluttet en stiltiende Overeenskomst om at tage disse Udsigt-Røvere af Hatte af, naar de ere i Skuespilhuset. - Det vilde være at ønske, at vore Damer ville giøre det samme, aldenstund de nu ogsaa besøge Parquettet. Det er virkelig en Ubillighed, at den, der har betalt sin Billet saa godt som nogen Anden, skal blindes af saadanne Øienklapper af Hatte, eller i det Høieste kun tilstedes nu og da at lige igjennem, en Plumage af alenlange Strudsfjere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-22
Kjøbenhavns Børs d. 21 Juli. Cours. Hamb. 2 M. 249, a vista 252. Amsterd. 2 M. - . London 2 M. 11 Rbdlr. 42 s. Spec. 255. - Specier solgtes til 15 Rbmk. 5 s. Oblig. 68 a 68 1/2. Norske Rigsbanks. 16 1/4 a 16 1/2. Svenske Sedler 57 1/2 s. - Disconto 6 pC. Lord Byrons Farvel til sin Hustru. Efter det Engelske.) Denne Englands for Øieblikket berømteste Skiald, om hvilken Skilderiets Læsere nylig have læst nogle af Goethe (i Skrivtet: Ueber Kunst und Alterthum) laante bemærkninger, skrev nedenstaaende Digt til sin Hustru, i Anledning af deres usalige Skilsmisse, kort Tid førend han forlod sit Fædreland. Far nu vel, og skal det være End for evigt, far nu vel! Skjøndt usont skal Hjertet nære Kun hvad baade kan Dit Held. Gid min Barm Dig blottes kunde, Hvor saa tidt Dit Hoved laae, Mens Du sødeligt mon blunde, Sødt, som aldrig meer Du maa, Gid min Barm, af Dig fordunklet, Tankens Vraa Dig sine lod, Klart da dette for Dig funkled, At til Spot den var for god. Skjøndt om Dig man godt mon tænke, Skjøndt man smiller ved vor Spe, Maa selv Roes Din Siel dog krænke, Da dens Grund er Andens Ve Skjøndt mig mange Feil betynged, Hvi slog ei mit Dødningssaar Anden Arm, end den, som slynged Huld sig om min Ungdomsvaar, Nok eengang, Lad ei Dig blænde, Langsomt Elskov svinde kan; Til saa brat sig Ryg at vende Jngen Hjerter er istand: Dit endnu i mit sig slynger, End maa mit, skjøndt saaret, slaae, Og den Tankeqval, os tynger, Er - ei meer vi mødes maae. Ak! nu dybere er Sorgen, End naar Døden byder streng; Leve skal vi, men hver Morgen, Vækker Hver i ensom Seng. Men, hvis Du vilst trøstet være, Naar vort Barn Du nynne lær, Vilst Du hende Fader lære, Skjøndt hun ei har Fader her, Naar de Hænder smaa Dig favner, Hendes Læber kysse Dig, Tænk paa ham, som dybt Dig savner, Som ved Dig var lykkelig: Hvis i hendes Træk Du skuer Ham, der evigt fra Dig gaaer, Kjærligt dog dit Hjerte luer, Trofast end for mig det slaaer, Hver min Feil Du vel kanst vide, Hver min Daarskab veed man ei, Hvert mit Haab, hvor Du mon lide, End vil følge trygt Din Vei. Nu mon al min Stolthed svinde, Verden ei jeg lød, kun Dig; Nu, da Du mig ei vil minde, Mindes og ei Sielen mig: Men forbi - nu Ord ei baader, Mine Ord nu mindre end; Men ei Tanker Tøilen raader, Uden Villien far de hen Nu far vel! – saalunde ilde Skilt ved Tvistens brede Sø Hjertesaaret, ensom, stille Meer end nu jeg knap kan døe. S. Hert.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-22
Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-25
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Syttende Aargang. No. 60. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 25 Juli 1820. Om Klubber.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-25
J Anledning af Stykket om en Klub for Oldinger, i Skilderiets No. 58.) Fra Engelland – dette Frihedens Land – ere Klubberne, saaledes som Ordet viser, komne til andre Lande. Deres første Øiemed synes at have været politisk, thi Dryden siger: "Hvilken Ret har Nogen til at møde i oprørske Klubber, forat skjemte over Regjeringen". Uden Tvivl bleve de oprindeligen indrettede for at have Sammenkomststeder, der udmærkede sig fra Caffehuse og andre saadanne Steder derved, at kun et bestemt Antal Mennesker, bundne ved selvvalgte Love, til stededes Adgang dertil, hvorved det blev mueligt at tale friere om Statsanliggenderne end paa offentlige Steder. Derfor opstod ogsaa de fleste Klubber i Engelland, især i Londons City, hvor hvert Kirkesogn har sin Klub. J adskillige andre Lande efterlignede man siden Engellændernes Exempel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-25
Berlin fik sin Klub, St. Petersborg en Kjøbmands klub, og i adskillige tydske Stæder, som i Frankfurt, oprettede man Klubber under Navn af Collegier. J Danmark, især i Kjøbenhavn og Kjøbstæderne, opstode Klubberne meget sildigere, og de allerførste i et langt andet Øiemed end de nuværende, hvis Hovedformaal i Almindelighed er Spil og Spisegilder. Endnu for 50 Aar siden kjendte man her i Kjøbenhavn intet til Klubber. Da Huuslighed og Familiesammenhold vare almindelige, saa søgte og fandt man Adspredelse og Moro nok i Familieselskaber, hvor man kunde tale og vise sig langt utvungnere end i vore nuværende Klubber. Man havde ogsaa offentlige Steder, saasom hos Copio i den forrige Hof= og Stadsrets gaard paa Østergaden, Peer Larsens i Pilestrædet, og lignende Huse, hvor Folk kom sammen for at more sig med Spil, Conversation og Tobaksrøgen. De simplere Stænder havde deres Huse, som Hammers Hauge i sorte Christians Krog, Rabes Hauge paa Christianshavn; men især vare Viinhusene, Samlingspladse for alle borgerlige Classer. Det norske Selskab var vel et Slags Klub, men mere af aandig end blot physisk Formaal, og vor Digtekonsts Blomstertid skriver sig fra denne Tidspunkt. Her var det hvor en J. H. Wessel, Trøyelerne o. fl. i glad Vennelag lode deres Vittighedsaare flyde frit og ustandset. Det Kongel., nu indgangne, musicalske Academie, havde oprindeligen kun Tonekonstens Tarv til Øiemed, talte kun virkelige Musikyndere, som Medlemmer, og svarede saaledes nogenlunde til sit Navn; men siden uddeelte det sine academiske Borgerbreve og Doctor diplomer til enhver, som vilde og kunde betale. Det lignede heri mange andre Academier, der, liig Magister Stygotius, som, af Mangel paa Andet, offererer Leonore og Pernille sin Disputats de alicubitate, forærer Generaler og Prindsesser Doctordiplomer, de ikke kunne læse. Selv NeergaardsCaffehuus i Badstuestrædet var langt fra ikke et Huus, hvor man blot kom sammen for at drikke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-25
Hvor meget Godt v. Baczkos Forslag til en Klub for Oldinger end indeholder, synes det dog af en dobbelt Aarsag ikke tilraadeligt at bringe det til Udførsel i vort Fædreneland; thi deels ere Klubbernes Tal allerede større her end det burde være; deels vilde en Oldingsklub, vel overveiet, ganske forfeile sit Øiemed. Sandt er det, Alderdommen er Visdommens Krone, og en sølvgraaJsse fortjener i enhver Henseende Høiagtelse Men Alderdommen er ogsaa Svaghedens, Særhedens og Sløvhedens Alder. Ogsaa hos Oldinger berøre Yderlighederne hinanden, og endes Cirklen, hvor den begyndte. Denne Alder er, som Shaktspear siger: "Det sidste Optrin af Alt, som ender den besynderlige, hændelsesfulde Historie; en anden Barndom, og lutter, Glemsomhed - udin Tænder, uden Øine, uden Smag, uden nogen Ting." Vel ere ikke alle Oldinger lige skrøbelige; der gives mange, som i Rørighed og Kraftfuldhed ofte gjøre unge Mænd til Skamme. Men disse høre til Sieldenhederne, og Særhed er ligesaa nødvendig en Følge af Sandsernes Svækkelse, som Hovmestererings- og Docerings-Lysten af den Aarrække, man har paa Bagen. Hiint Frants, Du est en ung Mand!" ligger den gamle alt for meget i Hovedet, naar han hører en Yngte tale. Han kan ikke overtale sig til at troe, at Ungdom og Visdom stundom ogsaa kunne følges ad. Man mindes her om, hvad Elihu, Baracheels Søn, den Busiter, sagde til Jobs Venner, der vare komne mange Mile fra for at trøste den stakkels Mand med philosophisk moralske Phraser. Men, vil man sige, Lige Børn lege bedste hos Olding mod Olding bortfalder den Overlegenhed i Aar, den Uovereenstemmelse i Sindelav, som giør Omgangen imellem Gamle og Unge ofte saa interessant. Det troer man vel, men Erfaringen beviser det Modsatte. Gamle Folk kunne indbyrdes forliges, saalænge det gielder om at gjennemhegle Ungdommen og dens Sæder, og rose de henvundne Tiders Fortrin, men denne Samklang taber sig snart, naar deres eget Jeg og deres personlige Fordeel kommer i Berørelse sammen. Sørgelige Erfaringer have desuden lært dem at see Tingene i denne Verden i deres alt for store Nøgenhed, og at bedømme Menneskene, som de ere, ikke blot som de synes. En Klub af lutter Oldinger vilde derfor snarere fortjene Navn af Disharmonien end Harmonien. Den evige Fortællingslyst og Snaksomhed, som er de fleste Oldinger saa egen, vilde her alt for ofte finde Modstand. Vel hører Agtelsen for Alderen, som Forfatteren siger, ikke i vor Tidsalder til de almindelige Dyder, men Overbærenhed imod Alderdommens Svagheder kunde dog maaskee nok snarere findes hos de Unge end hos de Gamle indbyrdes. "Jeg er ung af Alder og J ere Oldinger; derfor ræddedes jeg at belære eder; jeg tænkde: lad Dagen tale og Aarenes Mangfoldighed forkynde Visdom; men det er den Aand, der boer i Menneskene, som giør dem vise. Det er ikke de Store, der altid ere forstandige, ikke de Gamle, som altid forstaae sig paa Ret." (Job, 32 C., V. 69.) Regnskab, Bombebøssen angaaende.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-25
Ved Bombebøssens Aabning, d. 9de Juli 1820, fandtes i Sedler og Tegn. 100 Rbd. 74 s. og i klingende Mynt Rbd. 104. 53. Sicca Rupier Stkr. . . 60. Ved den d. 22 Juni 1820.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-25
til Fordeel for Bombebøssen opførte Concert er indkommet: i Sedler og Tegn. . . 584. 68. i Guld og Sølvmynt: a. hollandske Dukater 4 Stk. b. Species . . . . . 8 c. Piastre. . . . . 1 hvilket Guld og Sølv er udbragt til . . . . 43. 64. 628 Rbd. 36 s.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-25
Hs. Majestæt har allernaadigst skjænket til Bombebøssen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-25
Det i Bomben d. 9 Juli forefundne Sølv er udbragt til . . 193 – 34 - 1022 Rbd. 48 s. Derfor er ved Hr. Consul Duntzfeldt kjøbt en Bankobligation af Laanet d. 4 Febr. d. A. stor 1000 Rbd., hvorfor er betalt 1050 Rbd., samt for 1 Maaneds Rente fra 11 Juni til 11 Juli 4 Rbd. 1 Mk. r. S., hvilket af Hr. Consulen gjorte Forskud bliver ham at godtgjøre af hvad der ved Bombebøssens næste Aabning maatte findes deri. Denne Bankobligation blev taget under Bevaring af Hr. Etatsraad Smith, Ridder af Dannebrogen og Dannebrogsmand, under hvis Bevaring ogsaa er den, i Følge Bombebøssens første Aabning samme tilvundne Bankobligation, stor 1200 Rbd. rede Sølv. J Bøssen er, efter Hr. Commandeur Søllings Afreise, indkommen af betydelige Gaver: fra Hr. Consul Fenvick i Helsingøer, 4 hollandske Ducater, og fra Hr. Directeur Johnsen. 5 Specier. Dette bekjendtgjøres med taknemlig Erkjendtlighed, efter Hr. Commandeur SøllingsBegiering, i hans Fraværelse, paa Medbestyreres Vegne, af Den 20de Juli 1820. C. W. Jessen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-25
paa Dansk. - Mercurens Expeditioner sender ved Regningerne de Numere af deres Blad, hvori Jndrykkelsen er aftrykt, hvorved man da kunde see, om der maatte være indløben en Feil, der burde rettes. De mig bekiendte danske Avisexpeditioner gjør dem ikke denne Uleilighed. Schultz, Capitain.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-25
Om dette Malerie af det tydske Bogvæsen, fra 1772, forfærdiget af en tydsk Skribent og Boghandler selv, ikke passer paa dette Væsens Tilstand i Aaret 1820, vil enhver der ei er fremmed i den tydske Literatur, let kunne bedømme. Man behøver kun at forandre nogle Træk, og Maleriet er det samme. Hvad der nu ganske synes at have bemægtiget sig Speculationsaanden, er Journalvæsenet. Saa mange Boghandlere, saa mange Journaler. Den ene udskriver og afskriver, efterligner og plyndrer den anden, ikke allene i det Jndvortes, men selv i det Udvortes. Dette er især beregnet paa de mange Læseselskaber og Klubber, som allevegne i nyere Tider ere frem voxne som Skampioner.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-25
Jndenlandske Efterretninger. Slagelse, d. 22 Juli. Natten imellem den 19de og 20de Juli trak et frygteligt Tordenveir op over Byen; Slagene vare tunge og skarpe som af en lavt nedhængende Skye, og vare ledsagede af et uhyre Regnskyl. Lynilden slog ned i Landsbyen Holmstrup nær ved Slagelse og traf Huusmand Rasmus Christensens Huus. Mandens Kone var just nyelig staaet op og havde tændt, Lys, og da hun vilde begive sig til Kiøkkenet traf Lynildstraalen hende, saa at hun døde paa Stedet. Hendes Legeme svulmede meget op, og man saae mange blaae Pletter paa det. Forresten kom ingen af Husets Beboere, hvoraf der vare flere, til Skade; men det blev antændt af Lynilden og brændte ned til Grunden. Den virksomme Borgermester i Slagelse Hr. Cancellieraad Birch begav sig strax til Brandstedet, uagtet det skrækkelige Veir. Strax derpaa ankom Kjøbstadens Brandfolk med Sprøiterne; men Jndvaanerne i Holmstrup havde allerede nedrevet Huset, saa at videre Ulykke blev forebygget. Mandens Skjebne er at beklage, da han mistede endeel af sit Jndboe og da hans Eiendomshuus er kun meget lavt assureret i Brandkassen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-25
Odense, d. 21 Juli. Den Afdeling af det Kongel. Theaterpersonale som glædede os i denne Tid her i Odense, reiste i Tirsdagsmorges herfra til Aarhuus. Efter sidste Forestilling i Søndags aftes fremsagde Mad. Spindler, med den hende egne skjønne Declamation, en Epilog, der med sand Hjertelighed tolkede Selskabets Følelser for den forekommende Velvillighed der vistes dem her, saavel af det musicalske Selskab som af flere Byens Jndvaanere. De sceniske Forestillinger, Dandsen og Jomfr. Zrzas skjønne Sang, fortiente det Bifald der voldte at man glemte den skrækkelige Hede som opfyldte Huset de sidste Aftener.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-25
Odense, d. 21 Juli. Ved den afvigte Løverdag afholdte Stutteriebesigtelse her i Odense, blev en bruun Hingst med Blis og 4 hvide Been, 6 Aar gl., Grev Adolph Rantzau til Brahesborg tilhørende, tilkjendt 1ste Præmie, 100 Rbd. rede Sølv, og en sort Hingst med Blis, høire For= og venstre Bagfod hvid, 8 Aar gl., Sognefoged Lars Møller i Fieldsted tilhørende, 2den Præmie, 40 Rbd. rede Sølv.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-25
Viborg, den 17 Juli. Et Slags levende Væsner, der sjelden kommer til Vogns, saae man dog et heelt Læs af i sidste Viborg Snapsting.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-25
Det var Vildgjæs eller egentlig Gasser, som havde fældet Fjerene paa nogle Holme i Liimfjorden under Morsøe. De dristige Fiskere havde, ved at grave Kuller i Jorden, lokket dem i Fælden, da de endnu manglede Slagfjerne; og disse ganske levende og raske Dyr saae al Snapstingsstadsen paa Torvet, paa deres Livs Bekostning. De kostede 5 Mk. Stykket. - J Viborg, Søe druknede i Gaar en Dagleiers Søn ved uforsigtig Baden. Uagtet flere Baade søgte efter ham, fandt man ham dog ikke. Sidste Torsdag, om Eftermiddagen Kl. 6, gaaer Huusmand Christen Andersen og slaaer Græs paa hans Eng i Viile Sogn, Sallingland; Gaardmand Willads Christensen Hougaard, af samme Sogn, gaaer til ham, og siger: han maatte ikke slaae Græsset i deres Grøft denne Sommer. Huusmanden svarede: det skulde ikke skee, i det samme vender Huusmanden sig om, hugger Gaardmanden med sin Hølee saaledes over det høire Been, at Gaardmanden faldt om, blev hjemkjørt og døde samme Aften Kl. 8. Huusmanden er svagelig af en betydelig Brokskade. De vare hver 64 Aar gamle.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-25
Blandede Efterretninger. Ogsaa fra America, der af Mange betragtes som den ældre Verdens Canaan, lyde Klager over slette Tider. J Franklin Gazette, en i Philladelphia udkommende Tidende, af 6 April 1820, læses følgende Opfordring: "Konstflid og Oeconomie, der gjensidigen styrke hinanden, ere beslægtede Dyder og Planter af een og samme Bund; de ere de store Kilder til den Enkeltes Lykke og det Offentliges Velstand. Efter Undertegnedes Mening befordres den meest udbredte naturlige og bestandige Kilde til Konstflid, ved Manufacturerne, næst efter Agerdyrkning, og er Forsømmelsen af dette store Anliggende een af de vig tigste Aarsager til den næsten mageløst udbredte Forlegenhed og store Nød, som hjemsøge vort Landnu, da tusinde af de drivtigste og nyttigste Borgere ere blevne et Offer derfor. Den henrundne og nuværende Tids Erfaring lærer, at den indenlandske Konstflids Opmuntring er det eneste sande Middel til at afhielpe den nærværende Nød, ved at give de arbeidende Hænder Arbeide, og den eneste Sikkerhed for Samfundets og hver Enkelts Uafhængighed. J Følge disse Grundsætninger ere vi overbeviste om, at den nuværende Tid, som er Frugten af forbigangne Vildfarelser, Udskeielser og Taabeligheder, da Bankerotter og Ruin have udbredt Ødelæggelse rundt omkring os, alle gode Borgere ere kaldede til at nedlægge deres Offer paa Fædrenelandskjerlighedens Alter, at forsøge ved Ord, Daad og Exempel at fremme den indenlandske Konstflid, og saaledes virke paa Samfundets Meninger og Vedtægter, at de kunde komme til at stemme mere overeens med deres eget Tarv og Landets Bedste. Derfor ere vi Undertegnede, Borgere af Staden, Hartford, komne overeens om og forbinde os til: 1) J en Tid af tre Aar ikke at bruge eller bære nogen Artikel, som ei er bleven forfærdiget i de forenede Stater, men at vi i benævnte Tidsrum ganske ville klæde os i americanske Konstflidsfrembringelser, paa de Klæder nær, som allerede ere anskaffede og i Brug, og visse Artikler, som ere vanskeligere at faae, eller som de americanske Manufacturer ikke levere. 2) At vi i det hele Tidsrum, i Anskaffelsen og Brugen af alle Klædebon for vore Familier og andre Forbrugsgjenstande, i alle Henseender, ville give vore egne Manufacturer Fortrinet; 3) at vi herefter ikke ville give Andre vor Stemme til nogetsomhelst offentligt Embede eller Kald, end saadanne Personer, der ere bekjendte for at være Yndere af americanske Manufacturer og Konstflid, der i Gierning befordre dem og bifalde vort Selskabs almindelige Grundsætninger. Fuldbyrdelse og Efterkommelse af benævnte Overeenskomst Artikler, love vi paa Ære og Samvittighed, til hvilken Ende vi her undertegne vore Navne. Hartford, 17 Febr. 1820.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-25
Siden den franske Revolution ere de franske Lyststeder blevne barbarisk ødelagte og for det meste af det saakaldte sorte Selskab, der kjøbte mange gamle Slotte for godt Kjøb, og lod dem nedrive, blot for at sælge Materialierne. Slottet Montmoreney, ikke langt fra Paris, var blandt andre siden Revolutionen gaaet igjennem forskjellige Hænder, og er siden bleven kjøbt af Greve Albini, Statssecretair i Kongeriget Jtalien, som 1813 med største Pragt lod det oppynte. Malerierne paa Lofterne skulle allene have kostet 66,000 Specier, og vare malede af italienske Konstnere. Noget efter den paafulgte Statsforandring lod Greven det sælge til den Høistbydende, og det blev kjøbt af en Kobbersmed for 17160 Spec. Denne erklærede, at det var hans Hensigt, at nedbryde Slottet, hvis han ikke inden en bestemt Tid solgte det med 1000 Speciers Fordeel. Da ingen Kjøber traf sig, saa blev Slottet nedrevet, og i Nov. 1817 var kun en Steenhob deraf tilbage. Allene Jernrørerne og Speilglas set vare 16000 Spec. værd. Det forhen nævnte sorte Selskab bestaaer af Kjedelflikkere, Murere, Tømmerfolk, der speculere paa Bygningsmaterialier. Ligesaa klages i Frankrig meget over et Slags Herregaards=Slagtere, d. c. Folk, der kjøbe Godser og udstykke dem. Det er en Jammer, siger en vis Forf. i Censeur Europeen, naar en Landeiendom falder i saadanne Folks Hænder. Capeller, Slot, Fangetaarn, Alt forsvinder; Alleerne sløifes, og intet Spor af det Gamle bliver tilbage. Hvor der før var Orangerie, kommer nu et lidet Meierie med Lader og Stalde fulde af Køer og Sviin. Alt dette fordeles imellem 10 Bønder. Er Slottet gammelt, saa bliver der gjort et Dusin Huse deraf, der vel have Dørre og Vinduer, men hverken Taarne eller Vindebroer, eller Fængsler, eller historiske Minder. - Man seer heraf, at ParcelleringsSygen har trukket sig fra Norden til Frankrig. J Danmark har man ved mange sørgelige Erfaringer nu lært, at ved Jordudstykning faaer Landet mange Jndbyggere, men ogsaa saa mange flere til offentlig Understøttelse trængende Fattige.