Ribe Stifts Adresseaviser, 1793-06-14
Forklaring over Menneskets Rettigheder. Jtre troer jeg det vil vore Lyserne ubehageligt, at lære at kiende de Love der bleve udkastede af Condørret, og paa faa Forandringer, nær, bleve antagne af National-Conventet, og som bleve erklærede for Grundlove for den franske Constitution. Artikel 1. De i Selskab levende Menneskers Rettigheder ere Lighed, Frihed, Sitkerhed, Eiendomme, borgerlig Redelighed og Modstand imod Undertrykkelse. Art. 2 Lighed bestaae deri, at enhver nyder lige Rettigheder. Art. 3. Lovene ere eens for alle, enten de belønne eller straffe, beskytte eller indskrenke. Art. 4. Alle Borgere have lige Rettighed til at erholde Embeder og Betieninger i Staten. Fri Folk kiende til ingen anden Bevaaegrund ved deres Valg, end Jndsigter og Dyder. Artk. 5. Frihed bestaar deri, at kunne giøre alt, hvad der ikke strider mod en andens Rettigheder, den berver paa den Grundset, ning: Giør ikke imod andre, hvad du ikke vil, at andre skal giøre imod dig. Artk. 6. Ethvert Menneske staar det frit, at yttre sine Tanker og Meeninger. Artk. 7. Trykkefriheden eller ethvert andet Middel hvorved man yttrer sine Meeninger, kan ikke forbydes, afbrydes eller indskrenkes. Art. 8. Frihedens Vedligeholdelser beberver paa Lydighed mod Lovene, som tilkiendegive det heele Folks Villie. Alt hvad Lovene ikke forbyder, kan ikke forhindres, og man kan ikke tvinge nogen til at giøre det som Lovene ikke befale. Art. 9. Sikkerhed bestaaer i den Beskyttelse, som Selskabet giver enhver Borger, for at vedligeholde og sikkre hans Person, hans Eiendomme og Rettigheder. Artk. 10. Jngen kan fordres for Retten, anklages, anholdes og hæftes, undtagen ilde af Lovene bestemte Tilfelde, og under de Formaliteter, som de foreskrive. Enhver der anholdes eller hæftes, maa adlyde Lovens Bydende, hvis han ikke ved sin Modstand vil giøre sig strafskyldig. Artk. 11. Enhver lovstridig udøvet Handling er ugyldig, egenmægtig og strafskyldig. Enhver som behandles lovstridig har Ret, at giengielde Magt mod Magt. Artk. 12. De, som indgive Ansøgning. om slig lovstridig Handling, udferdige den, undertegne eller fuldbyrde den, ere strafskyldige, og fortiene at afstraffes. Arrk. 13. Enhver skal ansees saalenge for uskyldig, indtil han erklæres for skyldig. Troer man det er nødvendigt at han maa heftes, saa skal Lovene, ved hans Persons Paagribelse, med Eftertryk forhindre enhver und vendig Strenghed. Artk. 14. Jngen kan dømmes eller stra fes, med mindre han har begaaet en lovstridi Handling, samt at Straffene som Lovene byd, offentlig ere bekiendte. En Lov, som førende sin Tilværelse straffe alt, udøvede Forbryde, ser, vilde være en vilkaarlig Handling. Artk. 20. Jngen kan berøves den mindste Deel af hans Eiendomme, uden hans Tilladelse, med mindre den offentlige og ved Loven for retmæssig erkiendte Nødvendighed udfordret det, og under den Betingelse af, en billig og forlods Skadesløsholdelse. Art. 21. Jngen Afgifter kan fastsettes med mindre, det almindelige Vel og de offentlige Sagers Bestyrrelse udfordre det. Alle Borgere have Ret til enten personligen eller ved Representantere at biedrage til Afgifter nes Fastsettelse og deres Anvendelse, saavel som og at fordre Regnskab. Artk. 22. Underviisning trænge alle til, Selskabet er derfor enhver af dens Medlem mer samme skyldig. Art. 23. De offentlige Biedrage er en hellig Gield som Selskabet skylder Staten, og Lovene tilkommer det at bestemme sammes Anvendelse og Udvidelse. Art. 24. Den selskabelige Forsvar bestaar deri, at alles Handlinger, sikkrer Enhver i Nydelsen og Udøvelsen af hans Rettigheheder. Den beroer paa National Souveraineteten. Art. 25. National-Souveraineteten er er undskillelig og uafhendig. Art. 26. Den tilhører heele Nationen. og enhver Borger har lige Ret at bledrage til dens Udøvelse. Art. 27. Jngen særskildt Forening af Borgere, intet Jndividuum kan udøve denne Souverainetet. Jngen kan anmasse sig Anseelse, eller tiltage sig Embede, uden han lovmessig dertil beskikkes. Art. 28. Det selskabelige Baand kan ikke bestaae, naar Grændserne for den offentlige Forvaltning ikke tydelige ved Lovene ere bestemte, og Ansvaret for det offentliges Bestyrelse ikke er sikkret. Art. 29. I det fri Selskab maa Menneskene have et lovmæssigt Middel til at modstaa Undertrykkelse; men er dette Middel ikke tilstrekkeligt, saa er Oprør den helligste Pligt. Artk. 30, Folket tilhører det allene at giennemsee og forandre dets Forfatning; en Generation har ikke Ret til at fordre deres love efterlevede af de følgende Generationer, og at arve Embeder er urimeligt og tyranniskt. Sagn.