Berlingske Tidende, 1835-03-23
Reisende. Til Kiøbenhavn. Hidkomne den 19de Marts: Student Marzetta Handels betienterne Nisted og Agerup fra Aarhuus, Handlende Cohn og Muschmitz fra Kiel, Toldassistent Jpsen fra Rønne, Forvalter Arboe fra Holbek, HandlendeBrunger fra Glückstadt, Teglfabrikant Dithmer fra Brocker, Forvalter Strave, fra Frederiksborg, Handlende Edelheim fra Segeberg. Rbd. - Mk. - s. - Rbd. - Mk. - s. Dito, Siell. Alt i Sedler og Tegn pr. Td. Bøgebrænde pr. Favn 9 Rbd. 3 Mk. - s. a 10 Rbd. 4 Mk. - s. Ved Efterretningen om min elskelige Vens, Proviantsforvalter H. Winnings Død i Vestindien, i Slutningen af Januar d. A. I hiint fierne Land i Vesterlide, Skildt fra os ved brede Verdenshav, Ofte Tanken var ved Aftenstide, Naar mig Ro de kjære Børn gav Hvor, jeg tænkte da, men Winning været Man paa Havet Bølgerne ham bærekEller vandrer han med Fryd og Lyst Paa Americas den skiønne Kyst Saa jeg mindedes de gamle Dage J vort Venskabs lykkelige Vaar, Der, skiøndt mange Aar er lagt tilbage, Endnu synes mig fast, som i Gaar Saa min Tanke, iført Haabets Smykke, Iled fremad, til jeg ned den Lykke, J mit Hiem at see ham karsk og fra, Trykke til min Barm min Ven saa tro. Ol forfængelige Haab, som baarer Os saa tidt med broget Farveskiær, Og, som, svundet, kun desmere saarer, Som vi troede det saa vis og nær Under disse glade Fremtidsbrømme Sørgens bittre Bæger maa jeg tømme, Da det Budskab ind i Glæden brød: Vennen, som Du elsker, ak! er død Som den blinde Høder saared Balder, Myrded ham med Mistelteinens Baand, Saa et ringe Saar i kraftfuld Alder Mægted løse Livets stærke Baand. Langt fra Fædrelandets kjære Egne Han for Dødens Pile brat mon segne. Ham, vor hulde Broder, fromme Ven, Aldrig meer vi see paa Jord igien. At jeg billiger Jer Graad og Klage, J den fiældne Hedengangnes Slægt! J, som bære maae i Livets Dage. Sørgens hele centnertunge Vægt. Gierne, og jeg vilde trøste Eder; Men modfalden selv om Trøst jeg leder; Thi mit taarefyldte Øie seer Kun min elskte Vens nedbrudte Leer. Nær hiint fierne Land i Vesterlide, Skildt fra os ved brede Verdenshav, Paa en Øe med Dannebrogs Ægide, Hæver sig en venlig lille Grav. Did min veemodsfulde Tanke iler; Thi det er den Plet, hvor Winning hviler, var han sover født i Dødens Favn, Friet fra Jordens Kummer, Jordens Savn. Dog - det er jo kun hans Jordeklæder, Som i Gravens Giemme ned er lagt, Selv han gaaet er til bedre Steder, Over Siælen Døden ei har Magt Støvet maatte vel i Døden segne. Aanden svang sig op til Lysets Egne; Der, hvor han, den Elskede, gik hen, Der vi sees og samles skal igien. J. A. L. - Qv., den 17de Marts 1835. Eier flere Aars tiltagende Svagelighed hiemkaldte Forsynet den 16de Marts min Kone Juliane Marie, fød Hansen, til den Fred, Verden ei kan de; hvilket herved bekiendtgiøres deeltagende Slægtninger og Venner. Kiøbenhavn, den 19de Marts 1835. J. F. Scheller, Steenhuggermester. et blev vores sørgelige Skjæbne at maatte underrette fraværende Slægt og Venner om, at vores elskede, ældste Sön, Harald, en ske meer. Han indgie til et bedre Liv, næsten 10 Aar gammel Onsdagen den 18de dennes, efter og Dages Sygdom af Nerveieber. Kiöbenhavn, den 21de Marts 1835. S. Watterstorff, O. Watterstorff. födt Melstedt.