Jyllandsposten, 1838-07-09
Et af Biskop Øllgaard indleveret Andragende fra endeel Præster i Viborg Stift om Offers Afskaffelse i Kirken og Forandring til Præstepenge, m. v. Et af Overretsprocurator Møller indgivet Andragende fra endeel Procuratorer ved Landsoverretten i Viborg om Forbedring i deres Kaar. Da det derefter sattes under Afstemning, om der i Anledning af sidstnævnte Forslag skulde nedsættes nogen Committee, blev dette Spørgsmaal med 42 Stemmer mod 7 besvaret bekræftende, og til at danne denne Committee, som vedtoges at skulle bestaae af tre Medlemmer, valgtes derpaa med Stemmefleerhed; Justitsraad Bruun, Assessor With og Procurator Petersen. (Fortsættes.) Liighed for Loven, Liighed for Loven, saaledes lød en Togst hiinsides Belterne ved 28de Mais=Bordet, og modtaget med høie Jubelraab viste den, hvor dybt rodfæstet i Folket denne Grundsætning er, der fra 1789 har været Europas vanskelige Opgave, som hidtil ei er løst og vel i Decennier ei fuldelig vil blive løst. Hiint almindelige Princip vil Jngen vove at bekjæmpe, saalænge det fremsættes i sin Almindelighed; men ikke saasnart søger man at anvende det og conseqvent gjennemføre det, før det modtages med fjendtligt Sindelag af de samme Mænd, som før hilste det med Glæde. Herr Postsecretair Bøjesen anvendte hiin almindelige Grundsætning paa en Deel af det Ussingske Forslag til de i Aar forsamlede Stænder, og det er den samme Sag, Jndsenderen her vil hellige nogle faa Ord. Jntet Folk gives der i Verden, der har havt en mærkværdigere Skjæbne end det jødiske; eengang en mægtig Stat maatte det, som næsten alle de andre asiatiske Folkeslag, bukke under for den romerske Politik og Vælde. Adspredte til alle 4 Verdenshjørner bortsolgtes de som Slaver, og, i det Romerne hævnede sig for det lille Folks kraftige og tappre Modstand, troede de for bestandig at have tilintetgjort det. Men ligesom derfra Jerusalems glødende Ruiner udgik en Aand, dermed sin Alt beseirende Kraft undergravede hiin stolte Colos og gav den sit Banesaar, saaledes kunde Romerne vel tilintetgjøre Riget, men det Aandelige, det Guddommelige i dette og Folket, kunde hverken de eller nogen jordisk Magt tilintetgjøre, og den jødiske Religion, som et Minde og dens guddommelige Udspring, vedligeholdt sig uagtet alle Undertrykkelser, uagtet Berøvelsen af alle Forbindelsesmidler, og uagtet at dens Tilhængere kun i ringe Antal levede paa de meest forskjellige Steder, og omgivne af fremmede Religionsbekjendere. Mange Aarhundreder forløb, før en blidere Fremtid aabnede sig for de paa alle Maader og ved de udsøgteste Piinsler underkuede Jøder, og dette lange Tidsrum bør tilhylles med et uigjennemtrængeligt Slør, at vi ei skulle blues ved at see, hvor dybt Menneskeheden, kan synke. Reformationens varme Sal fremkaldte Culturens Spire, der i Begyndelsen kun langsomt udviklede sig, men efter nogen Tids Forløb hævede sig til et kraftigt ungdommeligt Træe, som med sine tusinde Grene beskyggede den største Deel af Jorden. Hundrede Aar efter den Tid er det første Gang i vore Love, vi træffe paa Bestemmelser og Jøder, og hvad Under, at vi her see dem satte i Klasse med Zigennere og ligesom vilde Dyr forbudte Adgang, naar man betænker, at de ulykkelige Reformeerte, forjagne fra deres Fødestavn, paa samme Tid forgiæves søgte et Tilflugtsted hos deres danske Brødre, der for en ubetydelig Religionsforskiel grusomt jagede dem bort fra den Planke, de stakkels Skibbrudne i Dødsangesten havde grebet.