Ribe Stifts Adresseaviser, 1813-02-16
Atter er i disse Dage udkommet et Skrivt om vort ny Penge= og Finantsvæsen, hvis Grundighed, lyse Fremstillingsmaade, aabenhiertige og sædrelandske Tone giør det lige interessant. Det vil derfor vist ikke være uklært, at blive lidt nærmere bekiendt med dets Jndhold. Først vises her, hvorledes en uforskyldt byrdefuld Krig er den eneste Grund til Finantsernes og Pengevæsenets Uorden, at Kreditsystemmet ved de vedvarende og tiltagende Misforhold mellem Jndtægt, og Udgivt blev stedse farligere og vanskeligere at udføre, hvorfor intet Valg meere var tilbage; men der maatte trænges igjennem til en fast Tilstand, hvori Privat-Eiendom blev sikret saa meget muligt, og som tillige giengav Staten Sammenhold og Kraft. Jngen Nation i Europa - hedder det var formedelst sin geografiske Beliggenhed, sine politiske Forhold til begge stridende Hovedmagter, og for at vedligeholde sin Selvstændighed, nogensinde nødsaget til, saalænge, og i den Grad at anstrænge sig som Danmark. Derved har Fædrelandet reddet sin Jntegritet som selvstændig Stat, beholdt sine Love, nydt indvortes Ro og Sikkerhed; derved undgik det at være Kampens Skueplads og dets Borgere at vorde Offere for blodige Krige. Kunne disse uvurdeerlige Goder betales for dyrt, Er noget Offer for stort for deres Opnaaelse, - Kunne vore nye Penge for Øieblikket kun være Papiirpenge, fordi der fattes rørlige Skatte og Sølv i Landet, saa er der Sikkerhed nok for deres Realisering i Sølv derved, at enhver Grundeiendom i Monarkiet hefter for en Sum i rede Sølv, der udgjør 6 Procent af den Værdie, man tilforn tillagde Eiendommen i Sølv. Paa denne Maade hefter Totalværdien af Monarkiets urørlige Formue, der er at anslaae til 700 Millioner Rbdal., for 42 Millioner Rbdal. Sølv, altsaa næsten det fulde Beløb af den Seddelmasse der skal udstædes. Kan denne Formue end ikke strax forvandles til Sølv, er dog Bestemmelsen af Rentefoden efter 6 enhalv Provent Sølvværdie for Debitoren den største Opfordring til at befrie sig fra sin Gield, ligesom og den Bestemmelse, at ogsaa Trediemand. ved at erlægge Kapitalen i rede Sølv, kan erhverve en saadan Fordring og forskaffe sig 6 enhalv Procent Sølvrente, bringer Fordringen meget nær til sand Sølvvaluta. I det ny Pengevæsen ligger altsaa den Vished, at saalænge Staten bestaaer, kan disse Penge ikke synke bestandigen. Ogsaa deri at de nye Penge ved Afgivter saavelsom ved de Privatbetalinger Forordningen bestemmer, eller som i Fremtiden saaledes betinges, ikke skulle antages uden efter Giennemsnitsværdie som de et Halvaar i Forveien havde i Sølv, eller, som det hedder, efter deres Sølvværdie, er ikke blot Finantsernes og Privateindommenes Grundvold sikkrer; men i det at den hele Klasse af Afgivtspligte og Debitorer ophøre at ansee Papiirspengenes Redsættelse som fordeelagtig for sig, maa enhver retskaffen Statsborger søge, for sit eget Vels Skyld, at vedligeholde dem i deres Værdie. Tillid til vore nye Penge er Troe til os selv, og hvor kunne vi udenlands vente denne Troe til os, naar den el er urokkelig hos os selv, Vilde dog hver Handlende betænke, at det er hans Pligt som Statsborger, at betragte vore nye Penges Kredit som hans egen, og ikke med vindskibelig Travlhed byde Udlændingen Haanden for at nedsætte deres Priis, Kun Udlændingen, kun Spekulanten og Agioteuren vinde ved en vaklende Pengeværdte; men Staten og enhver redelig Borger, han høre til den er hvervende eller tærende Klaffe, taber derved, og selv Producenten torde, hvor fordeelagtig Pengenes Nedsættelse og Prisernes Stigen end ved første Øiekast synes for ham, Hoved elendigheden tilsidst ramme, naar han betænker, at hvad han nominaliter fik mere, afgiver han Alt igien, da han i Sølvværdie maa betale sine Renter til Baalen, sine Privatkreditorer og sine Afgivter til Stuten. Mistillid til de nye Penge, vil for Tiden føre til en tryktende Sølvtrang, der i sine sørgelige Følger kunde blive lige med en Hungersnød, hvorimod, naar Vi Alle erkiende vort eget Vel og fæste fuld Tillid til de nye Penge, Vi ogsaa med Sikkerhed kunne vente, at den forAlle saa lykkelige Tid vil vende tilbage, da Priserne vil komme til at staae i et naturligt, fast og ligeligt Forhold til Pengene. Ogsaa har Kongen givet og Exemplet paa denne Tillid, i det han har overladt Banken det Guld og Sølv han be Derpaa vises, at ligesom en stor Reform i Pengevæfenet ogsaa var bleven nødvendig for selve Hertugdommene, saa maa hele Monarkiet vinde i Eenhed og Kraft ved en alme en Landemynts Jndførelse, og er det end et føleligt Tab for Hertugdommene, at ombytte en fast Speciesvaluta, en Universalmynt med Statspenge, saa ville de en glemme, at det var af Danmarks Haand de modtoge deres Speciesvaluta, at det danske Pengevæsen derved er blevet saa ødelagt, at det frem for Alle bar Statens Byrde, og at de have deres Forbindelse med Danmark at takke, at de paa hele Fastlandet nu snart ere det eneste Land, hvorfra alle Trængselens og Ødelæggelsens Vederstyggeligheder bleve langt borte. Just den Omstændighed, at der vel er Jngen, der ved denne Penge væsenets Forandring jo føler Tidens Byrder, synes iøvrigt at tale for Forordningens Viisdom. Til at udreede den til Bankens Grundlag Landet paalagte Tyngde har Kongen søgt at sætte de danske Grundeiere istand derved, at de nyde ligesaa stor Lettelse i de ved Fovordningen af 6 Juni 1811 bestemte Skatter, som Renterne til Banken beløbe sig til. Til Lettelse for Gaardeierne i Stæderne, saavel i Kongerigerne, som Hertugdommerne, bortfalder den ved Forordningen af 8de April 1828 og 6 Juni 1811 (for Norge) paalagte Bygningsafgift, til Lettelse for Landeterne i Norge ophører den derværende Folke= og Familieskat, og den i Følge Forordningen af 6 Mai 1812 paalagte Nytte= og Brugsskat, letales i det første Aar kun med 1 Rbdal. for hver Species, til Lettelse for Godseiere i Hertugdommerne bortfalder endelig den endnu tilbagestaaende Deel af den ved Forordningen af 19de Decbr. 1810 paalagte 1 enhalv Procentskat, saavelsom den ved Forordningen af 3 April 1808 tilkomne Deel af Nytte= og Brugsskatten. Beundringsværdig er ogsaa de retsædige Grundsætninger, hvorefter det hidtilværende Pengevæsen gaaer over til det nye ved Tidsprincipet. Havde man ladet alle Privatfordringer efter Jndløsningsforholdet gaae over i Rigsbpenge, havde Tusinde mistet den største Deel af deres Formue, og Debitoren var for stedse tilfalden en uretfærdig Vinding; ved at lade alle Fordringer gaae over i Rigsbankpenge efter er bedre Forhold, vilde mange nyere Debitorer være blevne ødelagte, og maatte, foruden det, at deres formelle Ret var forandret, tilbagegive en høiere Værdie end de have mogtaget. Nu derimod kan ingen Debitor beklage sig, thi at være gaaet glip af en egentlig uretfærdig Vinding, skulde Enhver dog undsee sig ved at erklære for Tab, og hvad Kreditor i saa Tilfælde taber, er et Tab, som virkeligen er gjort i Fortiden eller til en ældre Debitor. Da Hertugdommene ere Udlandet en meget stor Sum skyldige, maatte Debitor her saa meget muligt betrygges for pludselig Opsigelse, hvilket og er skeet, ved et at paalægge Udlændingen nogen Skat, og isærdeleshed begunstige den Kreditor, der har udlaant sine Penge imod maadelige Renter. Ved at bestemme og regulere Statsgielden maatte for en Deel andre Grundsætninger følges. end for Privatforholdene. Den Omstændighed, at Debitor bestandig er een og den samme, og denne er Hs. Majestæt i egen Person, modsatte sig her Anvendelsen af Tidsprincipet. Men som det ikke lader sig nægte, at den Kongl. Kasses ving re Kreditorer synes alt for beganstigede, kunde der ikke blive upaaagtet, at den allerstørste Deel af de Kongl. Kreditorer er offentlige Stiftelser, der desuden faldt Staten til Byrde, eller slige Privatpersoner, der tvungne indskiød deres Penge, i den Kongl. Kasse. Disse dem tilstaaede Fordeele opveies tilfulde ved Jndskrænkninger, som Statens Stilling og Finantsernes Forfatning nødvendig førte med sig. Kreditforemmet er opgivet. Statsgielden maatte fra Kreditorernes Side være uopsigelig, dette var Betingelsen for en ny Orden i Finantserne. - Denne er endelig gjort muelig ved det ny Pengevæsen og Bestemmelse af Sølvværdie ved Afgivterne. Statens sande Kræfter ville bære Staten ; intet Selvbedrag kan mere finde Sted. Udgivterne ville rette sig efter Jndtægterne, Jndtægterne efter Udgivterne. Hs. Majestæts Reskript af 5te Januar giver den ny Bygning Hold og Sammenhæng. Een Autoritet, Finantskollegiet, sættes istand til, efter sin Bestemmelse, at oversee og kontrollere samtlige Statsudgivter, og Jndtægt og i en Budget forelægge Hs. M. Forslag, og hvorledes Ligevægten imellem disse, der er Betingelsen for Orden i Finantserne, kan opnaaes. Paa denne Maade (slutter det kiærnefulde lille Skrift, hvorpaa Udgiveren her blot ved nogle Jdeers flygtige Meddelelse har søgt at vække fortient Opmærksomhed) har Lovgiveren altsaa søgt, at grundlægge et nyt og fastere Penge= og Finantsvæsen. Om de valgte Midler vare de viseste og beste, kan maaskee allene afgiøres efter flere Aars modne Erfaring; men at hele Statens Veste, at Retfærdsideerne midtunder de opgivne svære Betingelser, vare dens veiledende Principer, vil man ikke kunne miskiende. Maatte dette bevare dem Nationens Tillid, hvorved Alt skal trives: maatte Nationen aldrig glemme at i denne Tillid ligger dens Frelse, og at der gives et høiere og bedre Gode for Nationerne end Rigdom, og en fastere Grundvold for Nationalvel og Nationalstorhed end Penge. Almeenaand, Hengivelse til Fædrenelandets Sag danne Nationers Kræfter og Aand og overvinde Alt. Kun med den er det ude, der opgiver sig selv. Det gielder om Stater som om Mennesker." For at see den Vanskelighed hævet, som Bestyrelsen for Fattigvæsenet i Veirum Sogn, Ringkiøbing Amt har havt med at forskaffe Sognets Fattige den tilbørlige Huusly, Varme og Pleie i Sygdomstilfælde, samt for at de saa meget desto bedre kunde anbringes til Orden og Arbeide, have Helle Sophie v. Lüttichau, Enke efter afdøde Hr. Kammerjunker Jens de Jermiin til Stamhuset Ansumgaard i Veirum Sogn; Niels Christensen, Eier og Beboer af Gaarden Ting i Velrum Sogn, og Janus Balthazar Krarup. Sognepræst for Veirum Meenighed, ved Gavebrev af 29 Debr. 1811 besluttet at ville bidrage til, at en god og vel indretten Fattigbolig kunde haves i bemeldte Sogn, og til den Ende skienket; de 2 sidstnævnte et Huus beliggende i Lynkrog i Vei rum Sogn og førstnævnte 4000 Muursteen til Husets søndre Sides og begge Enders Opførelse. Dette Gavebrev er under 21de August f. A. allernaadigst gratis confirmeret.