Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-11-29
J det italienske Sprog er udkommen et Værk: Mærkværdigheder om Dronningen af Etrurien *),der skal være forfattet af denne Fyrstinde selv. Hun fortæller deri især hvorledes hun er bleven behandlet af Bonaparte og hans Creature. Vi uddrage deraf nogle Stykker, hvoraf det ene viser, hvorledes hun er bleven sine Stater berøvede, og det andet skildrer den haarde Skjebne hun siden maatte friske. "Den 23 Nov. 1807, siger den høie Forfatterinde, da jeg netop befandt mig paa et af mine Lystslotte, kom ganske uformodet den franske Gesandt, for at sige mig, at Spanien havde afstaaet Kongeriget til Frankrig, at jeg maatte belave mig til Afreisen, fordi de til Landets Besættelse bestemte Tropper allerede vare ankomne. Jeg havde ikke mindste Kundskab om alt det Forefaldne, og afsendte derfor strax et Skyndebud til Spanien. Jeg fik det Svar, jeg skulde paaskynde min Reise, fordi Landet ikke tilhørte mig mere og jeg i Skjødet af min Familie vilde finde TrøsHun er en Datter af Cart IV. af Spanien; hun havde ægtet Arveprinds Ludvig af Parma, som Bonaparte gjorde til Konge af Etrurien, og efter hans Død var Dronningen Regentinde under sig Søns Mindreaarighed. Dog, ikke dette Sver, men franske Troppers Jndrykken i min Hovedstad bevægede mig, tvertimod mine Hensigter, til Afreise. Paa samme Tid lode de Franske udgaae en Kundgjørelse, hvori de løste mine Undersaattere fra den Eed, de havde svoret mig. Men alt dette kunde ikke betragtes, som noget lovligt, thi det hele Skridt var kun et Voldsomhedsværk, og bygget paa en Grundvold, der ikke havde mindste Fasthed. Den 10 Decbr. tog jeg Afsked fra Toscanerne, ved hvilke mit Hjerte altid hang. Under min Afreise tilkjendegav man mig: at man havde den Hensigt, at give mig til Skadesløsholdelse en Deel af Portugal, men netop dette Tilbud forøgede min Kummer; jeg fremskyndte men Reise saa meget jeg kunde, i den Hensigt, at kaste mig for mine Forældres Fødder, og erklære dem, at hvilket Fordrag, man end maatte have sluttet, jeg ingenlunde ønskede eller begierte Souverainiteten over en Stat, der tilhørte en anden Fyrste, meget mindre over en Stat, som min egen Søster, og een af mine nærmeste Paarørende beherskede, og at jeg ønskede at vende tilbage til Toscana. Saasnart jeg den 19 Febr. 1808 var ankommen til Aranjues, vilde jeg strax indhente Underretning om det Fordrag, man havde talt til mig om Man svarede mig, at man var bleven bedragen, og at intet saadant Fordrag var til." Forfatterinden beskriver derpaa Begivenhederne i Spanien; hendes Reise til Bayonne, hendes derværende Ophold (hvor hendes Fader sagde til hende Du maa vide, min Datter, ved hendes Ankomst: at vor Familie for bestandig har ophørt at regjere," en Erklæring, der forvoldte hende en Skræk, der nær havde kostet hende Livet); hendes frugtesløse Bestræbelse for at faae Bonaparte i Tale, og aabne med ham en Underhandling angaaende Toscanas Tilbagegivelse; Afslutningen af Tractaten i Bayonne, hendes videre Reise til Kontainebleau, hvor man gav hende og hendes Familie et lidet usses Værelse, medens hendes Forældre havde hele Slottet med hele den Keis. Hofetat til frie Raadighed &c. Snart derefter blev hun tilligemed sine Forældre bragt til Compiegne, men olev der tilligemed samme ikke behandlet bedre end i Fontainebleau, hvor hun ofteninglede det Nødvendigste, og da disse derpaa ønskede at flytte til Marseille, og fordrede at hun ogsaa skulde følge did med dem, afslog hun det, og blev i Compiegne. Men sex Maaneder derefter fik hun befaling fra Napoleon at begive sig til Parma, hvor Paladset i Coloreo med Tilbehør var hende anvist, og hvor hun skulde nyde en maanedlig Pension af 50,000 Fr. Keiseren ønskede hende endog skriftlig en lykkelig Reise, og forsikkrede hende, at hun vilde gjøre det Land, hvor hun nu vil komme til at boe, en stor Fornøielse. Hun tiltraadte derfor d. 5 April 1800 sin Reise. Men i Lyon blev efter hendes Ankomst det Hotel, hvor hun steg af, besat af Gens d'armer. Den derværende Præfect viste hende en befaling fra Regjeringen, i Følge hvilken hun skulde begive sig til Nizza og ikke til Parma: det var Midnat, og kun med Møje kunde hun udvirke den Begunstigelse, endnu at blive en Nat i Lyon, hvor hun imidlertid blev bevogtet af Politiecommissairen og af Gens darmer. Paa hendes Reise til Vands til Avignon maatte hun taale mangen Krænkelse; derfra fortsatte hun siden over Land Reisen til Nizza. Ogsaa under hendes derværende Ophold blev hun meget utilbørligen behandlet. Dette bevægede hende til det Forsæt, at benytte sig af Havets Nærhed til at unddrage sig Napoleons Tyrannie, og at kaste sig i Armeene paa Engelland; ulykkelige Fyrsters Værnested og Trøst. Hun forklarer nu hvorledes hendes Forehavende, allerede forhen af den franske Regjering opdaget, blev tilsyneladende forsætlig begunstiget, men i Udførelsens Øieblik tilintetgjort, hvorledes om Natten Kl. 1 en Gens d'armere Oberst med et Detachement af hans Mandskab trængte ind i Huset medens en anden Brigade Gens d'armer steg over Huugemuren, og forvandlede hendes Residents til et Retshuus; hvorledes man betjente sig af det Paaskud, at opsøge deri en skjult Engellænder, tog alle hendes Papirer under Beslag, og slæbte hendes Staldmester og Huushovmester, som Fanger til Paris, hvor hele Sagen ikke kom videre i Betragtning, og da hun derpaa skrev til Bonaparte, og tilkjendegav, at hun var Ophavsmand til Rømningsanslaget og derfor erklærede alle de i den Sag miskjendte Personer, for uskyldige; hvorledes hun atter i fire Maaneder intet Svar fik, og endelig erfarede at hun offentlig skulde forfølges for en Krigs commission. (Fortsættes.)¬