Københavns Adresseavis, 1764-11-21
Anmærkninger. Finlappernes formeente Troldom. Herom ere mange Skrifter publicerede, og er da ikkun dette at merke, at jo nærmere man kommer mod Finmarken, jo mindre tales om Troldom. Om der haver været noget saadant udi gamle Dage, vil jeg lade staae ved sit Værd; vist nok er det, at nu omstunder ingen tør lade sig merke med saadant, ikke allene af Frygt for Øvrigheden; men ogsaa, efterdi han ikkun vil belees af dem, han truede at giøre Ondt med saadant, da de derimod tilforn derved kunde holde andre udi Frygt og Ave og derforuden drive en temmelig vigtig Handel med at sælge for andre Vare et Baand med nogle Knuder paa, ved hvis Løsning søefarende Folk bildte sig ind, at faae god Vind; item med at sige tilkommende Ting, hvorved man seer, at endogsaa undertiden blant os, een og anden Spaamand eller falsk Prophet kand fortiene sit Brød iblant enfoldige Folk. Det er langt fra, at jeg hermed vil sige, at der er ingen Troldom til paa samme Sted; men jeg vil ikkun allene paastaae dette, at de fleste Historier, som Skribenterne udi Hobetal have skrevet derom, nu af fornuftige Folk ikkun læses for Tidsfordriv. Endeel, som af Respect for adskillige fornuftige Mænd, der have skrevet derom, ere faldne paa de Tanker, at de Laplænder have gjort meget underligt ved Kraft af en Magia Naturalis, hvilket Videnskab de prætendere, at florere hos dem, og erindrer jeg mig ikke rettere, end at have læst udi Morhofs Polyhystor. Cap, de Collegiis secretis, at der skulde være nu omstunder Levninger af de store og subtile Collegier for naturlige og hemmelige Sager iblant de Laplænder, som fordum vare iblant den orientalske Folk udi Caldæn, Ægypten og Jndien, hvilket, om det var sandt, kunde det være en stor Ære foralle disse Nordiske Riger, og kunde Fieldfinnerne og Lap lænderne ansees som Seminarier, hvorfra man kunde forskrive Doctores Philosophie Naturalis, baade til Danmark og Sverrig. Negernes Tilbøyelighed til Selv=Mord. De Sorte, som blive bragte til America, hænge eller skiere Halsen af sig for de mindste Bagateller, og undertiden allene for at giøre deres Herre Fortred; det kommer deraf, at de troer at de efter Døden reyse tilbage til deres Fædreneland, og det er aldeles umueligt at betage dem denne latterlige Tanke. En vis Slave=Hosbonde ved Navn Crisp paa Øen St. Christopher, som daglig mistede nogle Slaver i denne Galenskab, paafandt følgende Middel for at betage dem Smagen paa Selv Mord. Som han en Dag mærkede, at alle hans Sorte vare blevne kiede af deres Trældom, og havde besluttet at reyse hiem formedelst en Ophængning, og at de havde udseet en nærliggende Skov til denne Skue=Plads, forsamlede han alle de Hvide, som han havde i sin Tieneste, og aabnede dem sin Hemmelighed; Han lod dem tage alle Redskaber, og den heele Forraad, som behøvedes til at forarbeyde Sukkeret, og ledte dem hen i Skoven. De Sorte havde allerede forsamlet sig der, enhver med sin Strikke for at begynde dette Sørgespil. Hosbonden Crisp gik uforsagt til dem og tiltalede dem saaledes: Siden J laver eder til at reise til Guinea, vil jeg reise med, og for at overbevise dem om hands faste Forsæt, viiste hand dem Strikken, med Knuden, som hand havde i Haanden, jeg har, sagde hand, kiøbt en Plantage i eders Fædreneland, og der vil jeg finde nok at flye eder at giøre, Det skal ikke blive eder mueligt at undgaae mig; giør jer derfor Regning paa, at jeg skal lade eder der arbeide uden Ophør Nat og Dag, uden Forskiel Søndag og Helligdage. Min Fuldmægtig i samme Plantage har i dette Øyeblik skrevet mig, at hand har igjen fundet alle eders bortløbne Brødre, som have tilforn hængt sig, og at hand har sat dem i Arbeyde med Jern og Fødderne. Crisp havde aldrig saasnart endt denne skrækkende Tale, at jo hands Hvide lode sig see med Vogne, der vare beladne med alt, hvad der behøvedes i Sukker Plantager; hvilket bestyrkede de Sorte i deres Angest, og fornemmelig, da de saae deres Herre udsøgte sig et Træ og der fæstede sin Strikke for at hænge sig, og trængte paa at de skulde hænge sig, paa det de alle kunde reise i Sælskab. Disse Ulykkelige vare forskrækkede over alt det Onde, som de efter Crispes Sigende meente, at deres afdøde Venner maatte udstaae, kastede sig til hands Fødder, bade ham om Naade, og lovede han aldrig meere at tænke paa deres Land. Hand var i Førstningen døv ved alle deres Bønner, endelig lod han sig bevæge, men erklærede den tillige, at, dersom nogen af dem siden efter hængte sig, vilde hand sende alle de øvrige til Arbeide i Guinea, hvor man skulde behandle dem uden Medlidenhed. Disse stakkels Sorte gjordte ham deres Eed, at de vilde være troe, og for at bekræftige denne Eed, lagde de lidet Jord paa deres Tunger, løftede deres Øyne og Hænder op til Himmelen, og sloge sig for Brystet. Negerne give tilkiende ved denne Ceremonie, at de beder, Gud vil gjøre dem til Støv saaledes som det, der er paa deres Tunge, hvis de lyver, eller ikke holde deres Løfter. Dette Puds lykkedes og Crisp, mistede aldrig nogen Slave siden den Tid ved Selvmord. En anden betiente sig af en anden Snedighed med lige Lykke. Naar en Neger havde hængt eller myrdet sig, lod hand Hovedet og Hænderne hugge af ham og ophænge i et Jernbuur midt i Gaarden. Disse Slaver indbilde sig, at saasnart een af deres Landsmænd er begraved, kommer hans Geist om Natten, og fører hands Legeme til Guinea. Lad dem hænge sig, saameget som de gider, sagde denne Slave=Herre, siden de have saa megen Lyst at komme tilbage til deres Land, skal jeg nok mage det saa, at de skal være elendige nok der, thi de skal hverken faae Hoved eller Hænder med sig, og følgelig skal de hverken kunde see, høre, æde eller tale. De Sorte loe i Begyndelsen af dette, og paastode at deres Geist var mægtig nok i det Tilfælde at tage deres Lemmer med sig; men da de saae at deres Forhaabning slog dem Feyl, var der ingen som hængte sig af Frygt for at blive seet paa de Afrikanske Kyster uden Hoved og uden Hænder.