Jyske Efterretninger, 1819-05-26
Udenlandske Efterretninger. tet rømme Nederlandene, formedelst oprørske Tydskland. Offentlige Blade meddeler Skrivter. Her lærte han at kjende Lord Kinnaird, nu Prinds Paul af Würtembergs Skrivelse til og begge stemte overeens, saavel i deres politiske Forbundsdagen, dateret Paris den 19de April Meninger, som i et afgjort Had mod den franske 1819. Prindsen bemærker deri, at Kongen, Regjering og Hertugen af Wellington. Han hans Broder, har ladet ham tilkjendegive, at tilstaaer selv, at have brugt formastelige Udlahvis han ikke ufortøvet vender tilbage, vilde delser mod Regjeringen, fordi den havde ladet hans Appanage, ifølge den vurtembergske Hof= ham dømme til Døden, og at have havt en af ov, blive seqvestreret. Han er saaledes i fremBonapartes Kreaturer, Cantillon, i sin Tjemed Land ikke sikker paa sine naturlige Rettigheneste. der, som appagnageret Prinds og præsumtiv England. Den 4de Mai anbrog Hr. Lytte Tronarving; men erklærer derhos, at han alde leton alvorlig i Underhuset paa Lotteriernes Afsees ikke vender tilbage, førend Forbundsaktens skaffelse. Skjøndt han ikke kunde vente at røre 3de Artikel er fuldbyrdet i alle tydske Stater, den ædle Skatkammerkantsler, Wansittald, ved og ved en repræsentativ Forfatning hans For=Fremstillingen af de Ulykker Lotterierne bragte hold til Konge og Stat lovlig bestemt. med sig, maatte han dog giøre Husets Medlem Frankrig. Af Akterne i Sagen angaaende mer opmærksomme paa, at den Grundsætning at Mordanslaget mod Hertugen af Wellington lærer skaffe Penge ved Haardspil, var uretfærdig og Man fremdeles at kjende en vis Marinet, forhen umoralsk, uagtet den var anthoriseret; da PutAdvok at i Lyon og Tilhænger af Bonaparte ved likum blev paa en skammelig og ulovlig Maade dennes Tilbagekomst fra Elba, hvorfor han og berøvet sine Penge, hvilken Uretfærdighed maatte den 13de December 1816 blev in contumatiam tilregnes Regjeringen. Blandt de Kneed, man dømt fra Livet. Jmidlertid var han flygtet til brugte ved Trækningen, anførte han, at isteden Nederlandene, og havde i Bryssel Adgang til for den bestemte trediedeel af Nummerne, blev et Par franske Damer, hvis Mænd havde maale kun udtrukke en Femtedeel, og Resten solgt til forhøiede Priser. Han overled til Enhver at bedømme, om De, der brugte slige Kneeb, kunde kaldes agtværdige Mænd. Skatkammer Cantsleren forsvarede Lotterierne paa sin Vii: ved at anføre, at Man ikke burde opgive en Jndtægt af 300000 Pd. St. aarlig, ikke at tale om andre dermed forbundne Jndkomster. Desuden meente han, at Jngen var tvungen til at søge sin Lykke i Lotteriet, og Man kunde ikke. med Sandhed sige, at Lotterierne befordrer spillelysten hos Folket, Hr. Burton yttrede, at gode Sæder var ikke at betale med Penge; Man maatte dog betænke, at Lotteriesystemmet i bragte Mennesker til Tiggerstaven og gjorde dem i til Skurker. Efter Hr. Parnells Mening var det Cantskerens Hensigt kun at undertrykke de smaae Bedragerier ved Spil og befordre de i store Hr. Canning ønskede derimod, at alle disse moralske Herrer vilde undersøge, om den foregivne Sædernes Fordærvelse kunde allene tilregnes Lottetierne, som om der ikke vare tusinde andre Leiligheder til at blive en Skjelm. Men Oppositionen syntes kun allene at have gre det denne Leilighed, for at latterliggjøre Cantsleren, som desuagtet altid vilde blive anfect foren agtværdig Mand. Endelig blev da og Hr. Eyttietons Andragende forkastet.