Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1799-03-09
Aar 1799. Num. 10. Fem og Tredivte Aargang af Norge, Net fra Adre. Sorter. Se Bergen J i Norge. Løverdagen den 9de Martii. Menneske! Livet er en indskrænket Skueplads, dog til alle Tider ödsel paa Afvexlinger - Medens Ære og Rigdomme, Disse Lykkens pralende Attributter, Blender dine Fremtids Scener, Og beriger din Phantacie, Med Billeder af utallige navnløse Glæder, Har Tiden bag Raden af nogle hensvundne Aar, Nedbrudt hine glade Forhaabninger, Og saaledes belæglet denne ofte miskiendte vandhed: At endog vore beste Pligter er et ustadigt Kirson. Saaledes med den Livet, nu afdøde Madame MASTH SIIIIIA SINNING, föd BERERFELT Indriet, som det syntes, til Hæder og Velstand, Gik Hus frem paa Panen den 16de Junii 1716, Hvis Löb Hos fuldendte den 24de Febr. 1799. Da Hos, tret og prøvet af en troelös Verden, gik over til hine Fredens Egne. 1 sin Tid et fölgeværdigt Exempel paa Huuslighed, Denne Kiønnets blide Prydelse, Var Hun tillige af Naturen begavet med moden Forstand og et vennehuldt Hierte, hvis Værd nu geleider Hedes Udødelighed, i de lyse Evigheder. Som Moder nærede Hon Ømhed, Som Ægtefælle sand Dyd og Retskaffenhed. Vor Hendes tvende Ægteskaber, det förste med JOHAN FRIDERICH SESMACHEn, Præst til St. Maria Tydske Kirke her i Byen, Og det andet med Kiøbmand, JOHAN DEDERICH SINNINeblev HEN Moder til 10 Børn, af hvilke en SöN og en DATTERS nu bleve Vidner til HENDES Bortgang. Hæder med Der Minde, Du sieldne Bedagede, Grav, din Fred, hvo skatter den, I dit Skiöd boer rolig Slummer, Der HEN, løst fra Støvets Kummer, Skal opvaagne froe igien !!!Med større Eenevælde, bersker ingen paa denne vor Klode, uden den, som Almagten gav Fuldmagt over Støvets Børn, Döden; fört sin fulde Rustning, drog han ud for at fælde. Monarken paa Thronen, Hærföreren udi Striden, Oldingen ved Gravens Bred. Han hiemsöger Marmoret og straaetakt Hytte med samme Ret. Döden, den frabedes til som en uvelkommen Anmelder, Man henviser ham til Jordens unyttige Byrder, Dog, han maae fölge den ham givne Magts første Bud, og bliver ufrabedelig til alle Tider hos alle Alder. Ingen Retskaffenhed og Dyd, ingen Lægs vel anvendte Kunst, Ingen Klagende Hustrues Bønner, Ingens Venners humle og brudte Sukke kan overtale denne vor sidste Fiende; Derfor ødelagde han dette Kilgion, som visnet heiler her: Hædersmanden, Stads-Borgeren, sal. WLHEEM von TANGEN Föd her udi Bergen Ao. 1771 d. 28de Januarii. Gift sammesteds Ao. 1796 d. 6te Januarii med den beste Ven paa Livets Bane: NLISABETH SOHA WARNKE. Denne fødde Ham tre Børn, alle døde forinden Faderen, som omfavnede Ham Ao. 1799 d. 2den Martii. i Fredens Land. Olding! du som raver ved Gravens Bredd, Mandom, du som tæller mange Dage, Ungdom, du som formoder frem Skridt, Dig tilraaber jeg ved min Vens Gravhöi Kom de sidste Ting ihu! du feldes vel, Men seier dog tilsidst ved Dødens Helt. J Anledning af ovenstaaende Vens Død. Ven! - saa svandt de favre Livets Dage, Lynets Fart dem ei indhente kan Tidlig gav Du Støvets Lod tilbage, Tidlig savnes Du, som elsket Mand. Snese Aar udgiør ei her vor Hæder, Misbrugt Time kun anklage maae Den, som ned og skabte Uskylds Glæder, Bør blandt os et hædret Minde faae. Sallig Fred - Ja hvad jeg ei kan tænke Hen udi din lyse Evighed, O at Gud mig den bag Graven skiænke - Henfærd, som saa lidt af Smerter veed! Nu - Farvel, min Pen maae her dig sige, Ogsaa jeg skal en Gang ligne dig; Men naar Gud fremkalder Dødelige, Herliggjort Du da omfavne mig! B. Børretzen.