Københavns Adresseavis, 1775-05-16
Tanker. om 1761 Aars Tostillingers Reduction. Tak være vores kiere og gode Konge, som vældigen betaler Landets Gield, dæmper Vexelcoursen, lægger Grund til en rig og ophielpende Handel, og sørger i alt dette saavel for Stad og Land! Tak være Ham, at Han har udsat Toskillingerne af 1761 fra den gode Mønt, og nedsat den til deres virkelige Værd, ja endelig vil, som de indløbe i Hans Majestæts Casser, ganske udtage dem fra Omløb, og besørge dem omsmeltede til anden god Mønt Saa har Hans Majestæts Forfædre ofte gjort, og saaledes har til allersidst den store og gode Kong Frederich, den Fierde 6 Aar efter Freden ved Forordningen af 15 Jul. 1726 nedsat Tolvskillingerne og Toskillingerne fra 1711 til 1725 begge inclusive, og Sextenskillingerne fra 1713 til 1717, og endnu ved Forordningen af 9 Julii 1727 Courantducalerne, som vare møntede fra 1714 til Tænk hvilken Reduction, hvilken Nedsættelse! Ducaterne kom fra 12 til 11 Mk.; Markstykkerne fra 16 til 15 s.; Tolvskillingerne fra 12 til 10 sk.; og paa 15 Aars Toskillinger, som i 15 Aar vare i største Mængde slagne baade i Danmark og Norge; paa 3 af disse Toskillinger blev tabt 1 s.; og da var denne Mønt ti gange talrigere end den, som nu er reduceret. Og dette fandt denne store Konge nødvendigt, og det skede, og det var til Danmarks Vel, at det skede. J Landets Nød havde han maattet slaae Mønt saa meget under sammes virkelige Værd, for at faae Penge til at bestride Landets Udgifter. Thi Penge behøves, og Sølv kan en Konge ikke skabe, og ofte paa ingen Maade tilveiebringe. Han nødes da til, naar Landet haardeligen trænger, at giøre Mønten under dens Værd, for at kunne stoppe Udgifterne: og hans Viisdom er, at rette i gode Tider, hvad der i onde Tider er skeet, og det kan han ikke uden ved at nedsette Mønten; men dertil vælger han fredelige Tider, paa det Landet kan udstaae, hvad der i et Øyeblik skeer, og siden have Sundhed i sin Mønt Den store Konge vidste, at naar saadan slet Mønt var giængs i Hans Riger, kunde vindesyge Fremmede efterslaae, saadan Mønt, og ved at betale deri Hans Undersaatter de Vahrer, som de kiøbte af dem, udsue dem paa den skrækkeligste Maade, fylde Landet med slet Mønt, og derved forvolde en almindelig Armod. Han erfarede og, at slette Fremmede og Naboer begyndte derpaa, og hvad maatte Han da giøre, Landet havde Fred, og kunde taale tusende gange bedre det første Stød, end en indsnigende og omædende Kræft: Han reducerede Mønten, Men hvorfor vilde denne store og gode Konge ikke selv lide Staden, hvorfor lod Han samme ramme dem, som havde i Eye den slette Mønt, Dette Spørsmaal er le besvaret: Kongen havde i Landets Nødstid taget sin Tilflugt til dette Middel, det var brugt for Landets Skyld, og derfor maatte Byrden bæres af Landet. Desuden naar saadant noget skeer, bærer jo Kongen altid den tungeste Byrde; thi i Hans Casser er jo en anseelig Deel af saadan Mønt, og hvor er vel en større, Jngen føler da deraf mere end Han. End videre. J Kongens Casser løber den hele Mønt omsider ind, og deriblant er en stor Deel, som Fremmede have eftergiort, hvilken er altid endnu slettere: al den Skade maa Kongen lide. Men nu veed jo enhver at Kongens Casse, som skal lønne alle baade Civile og Militaire, kan ikke andet end beregne sin Udgift mod sin Jndtægt, og vee det Land, hvor Udgiften bliver meget større end Jndtægten, Snart skal Landet føle det, og derved blive ulykkeligt. En Konge maa derfor ikke paatage sig at bære større Skade, end han kan taale; thi derved kommer Hans Casse i saadan Forvirrelse, at hele Landet trues med en nedslagende Ulykke. Naar Landet har slet Mønt, og skal betale til Fremmede, er det ulykkeligt. Det saae og vor store og gode Konge; thi 100 Rdlr. af Hans Toskillinger gieldte kun i Hamborg nogle og 70 Rdlr. Hans Undersaatter tabte derfor over 20 Rdlr. Hvad var nu best at giøre, enten at lade Undersaatterne med eet og foren gang tabe 20 til 25 pro Cent, eller at lade dem aarligen adskillige gange tabe ligesaa meget? Vexel= og Penge=Coursen naar den er høy, udsuer den et heelt Folk, og beriger ingen uden Landets Jgler blant Christne og Jøder. Men Coursen kan ikke beholde sit rette Lavenden ved god Mønt. Derfor maa en god Konge ned sette og forsage den slette Mønt. Om alt dette bekymre vore Snakkere sig ikke; men Regieringen faaer vel at lade det være sin ømmeste Omhu Tal være derfor vores kiere og gode Konge, at han har fulgt sin ypperlige Oldfaders Exempel, og gjort som en sand og retskaffen Statslæge, der hellere vælger at skiære en usundGevext af, end lade det hele Statslegeme svinde bort af en tærende Usundhed. Ogsaa i Nødens Tid, mod Krig og haarde Statsuveyr, ere disse sidste Toskillinger møntede, ogsaa i gode og fredelige Tider blive de igien satte tilbage til deres virkelige Værd. Alt dette veed vi alle, og derfor bør vi prise Kongen. De, der ere taabelige nok til at ønske, at dette ikke var skeet, kommer mig for som om de ville sige: Ach! allernaadigste Konge, vi have stor Lyst til at beholde den slette Mønt, vi ville saa gjerne, at Du skulle lade os udsue af Fremmede, og lade alle Porte aabne for dem, at øse falsk Mønt ind i Landet; vi ville saa gjerne have en høy Vexel og Penge=Cours, paa det vi kunde blive blodarme: for ikke at lide en liden Svie, ville vi tusende gange hellere pines langsom og aldeles ødelægges: vi ville saa gjerne, at Du skulle bære al Skade og bebyrde Dig med alt Tab, paa det Dine Finantzer kunne komme i den yderste Uorden, og siden hverken være i Stand til at hielpe Dig eller os. Ol allerkiereste Konge, følg ikke Din Oldfaders Exempel; men ret Dine Raad hellere efter vore politiske Helte paa billiard husene; vore von Bremere paa Spiseqvartererne; vore Statsharleqvins i Selskaber og de Kiøbenhavnske Løgne smedde i større og mindre slette Huse. See, mine Medborgere, her er Sandhed, om J kan annamme den: og de mange ærlige og brave Folk iblant eder, som have Begreb og Sandheds Kierlighed, forstaae den strax. Men den anden Flok, der elsker Logn og vil saa gjerne høre den, den faaer at gaae i sin Blindhed, og støye, saa længe til en retfærdig Konge, som længe nok har brugt Mildhed, griber Riset, og tugter saadanne uskikkelige Børn igien til Dyd og ærbødig Lydighed. Jeg for min Deel rødmes over saadanne Landsmænd, som jeg saae den 13de i denne Maaned, der i Steden forat troe deres Faderlige Regiering løbe som Taaber til Banqven; men hvor stor maa alle Fornuftiges Afskye være forde æreløse Siele, som have Nedrighed nok til at bringe, deres ærlige Medborgere til at troe og følge Løgn, og Dumdristighed nok til at ville under den anstændigste Regiering, paa en Tid, da de største Ting ere skeete, sette deres giftige Spye paa en Konges Anstalter, der føleligen beviser, at han vil ophielpe Sit og vores Fædreneland, Herren velsigne Folket, glæde Kongen, og skiule disse begges Fiender med Skjændsel,