Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-01-22
Ved at bedømme slig Underviisnings Gavnlighed eller Skadelighed, vil det først og fornemmelig komme an paa, hvorledes Underviisningen skeer, og efter hvilken Lære, eller Læsebog den meddeles. Dersom Bogen nedriver alt det Gamle, tilraader med Et at gjøre Alt om, og fremsætter lutter nye Projecter, da vil jeg gjerne tilstaae, at Underviisningen kunde blive skadelig. Men dersom Bogen tydelig og grundig, med tilbørlig Korthed, fremsætter, hvorledes Bondens Haandtering med Jndhegning, Pløining, Saaening, Jndhøstning, Mergling og alt andet Bondearbeide kan udføres paa den bedste Maade, grundet paa sikker Erfaring, samt og viser den bedste Sædskifte paa forskjellige Jorder, og den bedste Dyrkningsmaade af forskjellige Sædearter, og til ligge tilraader fornøden Varsomhed med Forandring af Sædskifte, eller Jndførelse af nye Sædarter, hvilken altid først bør skee i det Smaa til Forsøg, saa indseer jeg ikke, hvorledes saadan Underviisning kan være skadelig. En saadan occonomisk Bog, passende for Skolerne, have vi forTiden ikke; Høeghs Anviisning er hertil for vidtløftig, og Fleischers Agerdyrknings Catechismus vil vel heller Jngen ansee dertil passende. Hvorvidt den for Jylland forleden bebudede oeconomiske Lærebog for Bonden bliver passende eller ikke, vil Tiden lære, ifald den udkommer. De Spørgsmaale, Forf. giør, for at bevise sin Paastand om Skadelighed, ere følgende: Ere vi ikke allerede i mange Tilfælde noksom bekiendte med følgen af al overfladisk Kundskab:" - Hvem siger, at denne Kundskab blot skal være overfladisk Kan Bondedrengen ikke gjerne faae saa grundig Kundskab, som han i sit Fag som Tienestekarl eller siden Gaardbruger kan behøve, uden at studere den occonomiske Videnskab i sin fulde Udstrækning? Vilde ikke maaskee ofte den 14 Aars Pog troe sig klogere end Faderen med al sin lange Erfaring og nøie Kundskab om enhver Plet af det Jordsmon, han igjennem mange Aar har dyrket?" - Det er vel, at Forf. tilsætter et maaskee, thi det vil dog vel heller ikke altid blive Tilfældet. Af samme Grund kunde man paastaae, at Drengen ei heller skulde lære at skrive eller regne, thi derved kan han og troe sig klogere end Faderen, som ofte ingen af Delene har lært. Vilde da ikke ogsaa her ofte Ægget lære Hønen m.m." - Skulde en næsviis Dreng paa nogen uanstændig Maade begynde paa Sligt, da vil en hidsig Fader nok give ham paa Øret, og en fornuftig nok vide at vise. ham til Rette. Er Staten vel tjent med, af den opvoxende Land-Almueslægt i sin Tid at erholde til Agerdyrkere vindige, indbildte Projectmagere, med Hovedet fuldt af umodne, ufordøiede Jdeer, – Nei visseligen ikke."Men - hvorfor skal endeligen Bondedrengen, blive en indbildt, vindig Projectmager, fordi han i Skolen faaer nogen Theorie om det Samme, som han hver Dag seer sin Fader. at udøve i Praxis. Forf. maa, da han nedskrev dette, have gjort sig et underligt Begreb om den meddelende Underviisning, og han maa have tænkt sig en Lærebog fuld af ny upracticable Projecter. Skulde den 14 Aars Bondedreng strax tiltræde en Gaard ja - saa kunde Forfatterens Frygt maaskee ei være ganske ugrundet; men sædvanlig forløbe endnu 14 og flere Aar, inden han faaer Noget for sig selv, og da er her Tid nok til, at de i Skolen bekomne Jdeer kunne modnes og fordøies. Forf. tilraader, at vi ei maae glemme hiin gyldne Regel festine lente, og ei tragte efter ved pludselige Spring at naae Fuldkommenhed." Vist nok er denne Regel vigtig. Men hvem siger, at Drengen, fordi han i Skolen fik nogen Theorie om Agerdyrkning, og lærte visse Regler at handle efter, derfor strax skal reformere Alt, naar han selv faaer Noget at bestyre. Besidder han mindste Smule Tænksomhed, vil han vel selv overveie, hvad der af det Lærte efter Omstændighederne kan for ham være anvendeligt eller ikke. Hvad kan det vel skade at forene Theorie med Praxis, Naar 2 Børn med lige Flid og lige Opmærksomhed lære at skrive, hvilket Barn vil da snarest komme til Maalet at skrive godt, enten det, som slet ingen anden Underviisning faaer af Læreren, end at han blot skriver for, eller det, som undervises af en Lærer, der fra først af veleder Barnet ved at gjøre det opmærksom paa hvert enkelt Bogstavs Træk, og viser det Feilene? Hvem lærer bedst at regne, enten den, som af en dulig Lærer undervises og Grunden til enhver Regningsart, eller den, som blot mekanisk giør Regnestykkerne efter det i hans Bog opsatte Exempel, den Sidste kan vel og lære færdig at regne alle Stykkerne i hans Bog, men naar siden Noget indtræffer, hvorpaa han ei har Exempel i hans Zifferbog, forstaaer han ei at hjælpe sig, eller rigtig at opsætte Stykket. At begynde, siger Forf., et forbedret Jordbrug med den 13aarige Pogs Underviisning om Agerdyrkning, det er alene at udstrøe reen Sæd i den slet tilberedte Jord, og Tidsel og Udkrud vil vorde den visse Frugt. Hvorfor skal den Jord, som den rene Sæd her faaes udi, være saa slet tilberedet? Har den dulige Lærer, som han bør, i Skoleaarene stræbt at danne Barnets Forstand og Hjerte, saa vil dette jo forebygge, at Barnet ikke i sin Tid skal gjøre urigtig Anvendelse af de erhvervede Kundskaber. Forf. tilstaaer selv, at endnu saare Meget staaer tilbage at forbedre i Bondens Agerbrug; men han vil, at Forbedringen skal fremmes alene ved Exempler. Gjerne tilstaaes, at Exempler ere hertil det virksomste Middel, men hvorfor kunne ikke baade Exempler og Underviisning række hinanden Haanden, J hvor mange Egne fattes endnu ikke gavnlige Exempler, (Fortsættes.) Dem Capitelstaxten.