Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-20
Tirsdagen den 20 Maji. 1806. Skrivese fra Hr. Søren Sørensen. Min Herre! Det er nu en god Stund siden, De har hørt noget fra mig, og jeg ønskede dog saa inderlig gjerne at lægge sidste Haand paa Bidragene til min Biographie. Men sandt at sige saa har sidste Snapsting givet mig nok at bestille. Det burde hedde Rapsting, ikke Snapsting, thi ingensteds rapser man mere end der. Naar Folk ville have Credit, saa ere de store Herrer, saa prale de, saa sidde de i Guld op til Ørene, men vil man have Penge, saa klynke de over Tiderne, saa er det saa fattigt for dem, saa hører man ikke andet end Jeremlader. Men hvad er Skyld heri. - Jkke andet end den forvendte Levemaade. J min Ungdom saae man paa Viborg Snapsting Studeprangere, der saae ud som Slagterkarle. Men indenfor deres Kalemankes Trøie sad en Kat, hvori tidt og ofte tilsinde Ducater havde deres Rede. Den Gang var en Studeprangeres Ord beligere end mangen en Ministers. Men kom nu Nu gaae saadanne Folk i Casimirs Pantalons og Engelsk Klæde, og narre hver Mand. Der er nu f. Ex. Anders Monsen; han kom til Jylland i en Lærreds Kittel og paa Træsko, nu agerer han stor Herre, klæder sig som en Engelsk Lord, lader sig gjøre til Fuglekonge, tracterer og harcellerer, holder to Stadsmøer, spiller høie Spil og er med ved alle Gilder. Hans Kone klæder sig som en Grevinde, og bærer et uldent Tørklæde om Halsen, som skal have kostet 150 Rdlr. Men da jeg præsenterede ham en Vexel paa 1600 Rdlr. for 28 Stude, saa trak han paa Skuldrene og sagde: De maa have Taalmodighed, Hr. Sørensen. Det er knappe Tider, - hvor man har noget tilgode, kan man ikke faae noget betalt. For Pokker, Hr. Monsen, sagde jeg - eders Kones Tørklæde til 150 Rdlr. - de smukke Sølvgevinster, J nylig forærede Skydeselskabet, de broderede Gulvtæpper, som Folk træde paa hjemme hos eder, - alt det vidner jo dog ikke om knappe Tider, - Han trak atter paa Skuldrene, og med det Besked maatte jeg lade mig nøie. Saaledes gik det mig næsten overalt. Naar man nu skal have Penge hos Folk, saa sidde de saa faste som en Diamant i en Flintesteen, og den, som i vore Dage vil spare paa Pudder, behøver kun at give brav Credit. - De indseer selv, at jeg umuelig i Terminstiden kunde være oplagt til at skrive, og de faa Materialier jeg her sender Dem, har jeg saa at sige maattet skjele mig til at skrive. Men til Sagen, Af Kokopperne har jeg, uden at rose mig selv, erhvervet mig store Fortjenester, og anvendt mangen en blank Bancoseddel for at befordre deres Udbredelse. Men jeg er ogsaa af den Formening, at denne Opfindelse aldrig kunde have kommet paa en beleiligere Tid end netop i vore Dage, hvor man baade i Krigs- og Fredstider trænger til Mennesker. J Høsten kan man jo ikke opveie Arbeidet med Guld, og Engelland har, som De nok har læst i Aviserne, maattet betale 60 blanke Daler for en Karl, og det er dog lidet vel meget. Men om en Snees Aar vil det være en Glæde at være Herremand og Krigsminister, Priserne paa Arbeidet vil falde ligesom Priserne paa Korn stige Naar Børnekopperne først med Ruk og Stue ere udryddede, vil der voxe Folk og som Græs. Jo flere Folk der kommer, deslettere kan man fore Frig, og jo mere man fører Frig, des bedre er det for Herremændene. Godserne vil stige i Prisen ligesom Kokopperne blive almindelige, og jeg er vis paa at der vil komme en Tid, hvor Folk vil tage saaledes til, at man ligesom i China, kun vil behøve at give en Tigger et Korn istedet for en Skilling, at en Tønde Hartkorn vil gielde tusinde Rigsdaler, og at man vil kunne faae Folk nok til at dyrke Sukker plantagerne i Vestindien, uden at man behøver at hente sorte Diævler fra Africa, som maae betales i dyre Domme og oven i Kjøbet ere saa tilbøielige til at gjøre Oprør