Ribe Stifts Adresseaviser, 1790-03-05
Fortsættelse af Hs. Franske Majestæts Talle i Nationalforsamlingen den 4de hujus (See forrige Nr. af disse Aviser.) Maatte dog alle Statens sande Borgere overveie dette og allene henvende deres Opmærksomhed, paa Statens Vel, ligesom jeg har gjort, saa skulle de finde, at en stor og rigtig Jnteresse, maae nu, uagtet Meeningernes Forskiellighed, forene dem alle Tiden vil forbedre det mangelhaftige, som endnu kunde findes i Lovens Fuldstændighed, hvilket vil blive denne Forsamlings Værk; men ethvert Foretagende, som maatte sigte til at rokke Constitutionens Grundvold, for enten at kuldkaste samme aldeles, eller svække dens lykkelige Indflydelse, vilde blot tiene til at indføre iblandt os Uenighedens skrækkelige Onde, og om man endog forudsætter det lykkelige Udfald af et saadant Forsøg imod mig og mit Rige, saa vilde Følgen deraf uerstattelig berøve og adskilligt Godt, hvortil en nye Tingenes Orden aabner og Udsigt. Vi ville altsaa oprigtigen overlade os til det Haab, vi kunne fatte, og kun tænke paa at giøre det virkeligt ved Enighed. Allevegne maae det blive bekiendt, at Monarchen og Nationens Repræsentantere ere forenede ved en fælleds Jnteresse, ved et og det samme Ønske, paa det at denne Tanke, denne faae Troe kan i Provindserne udbrede, Freds= og Enighedens Aand, saa at alle ved deres Retskaffenhed agtværdige Borgere, og alle, som ved Flid og Jndsigter væsentlig kunne tiene Staten, maae tage en virksom Andeel kibe zimindelige Administrations forskellige Under deelinger, hvis forenede Sammenhæng kan ikke andet, end kraftig bidrage til Ordens Oprettelse og Rigets Vel. Vi maae ikke skiule for os selv, hvor meget vi endnu have at giøre, for at opnaae dette Maal. En stadig Villie, en almindelig og fælleds Bestræbelse ere uvilkaarlig nødvendige, dersom Verket skal lykkes. Fortsæt derfore Deres Arbeider, uden andre Lidenskaber end de gode, Hæft altid Deres fornemste Opmærksomhed paa Folkets Skiæbne og den offentlige Frihed; men beskieftige Dem tillige med at stille og beroelige Mistroe, og giøre saa hastig, som mueligt, en Ende, paa de Bekymringer, der have drevet en saa stor Deel af Eders Medborgere ud af Frankrige, og hvis Birkninger ere just det Modsatte af de Sikkerheds og Friheds Love, som De ville oprette. Velstanden kommer først tilbage med den almindelige Tilfredshed. Allevegne see vi Haab, lados og allevegne være utrættelige i at søge Lykken. Jeg vil troe at alle Franske skulle engang uden Forskiel erkiende Fordeelen af den fuldkomne Ophævelse af al Forskiellighed i Stand og Rang, naar det kommer an paa et fælleds Arbeide til Fædrenelandets offentlige Vel; og at enhver vil gjerne see, at man, for i Fremtiden, at blive kaldet til nogen Tieneste i Staten, maae dertil have gjort sig værdig ved Dyder og Talenter. Derimod er og alt det, der erindrer en Nation om en æret Families Ælde og lange Tieneste, en Distinction, som intet kan kuldkaste; og da den foreener sig med Erkiendt lighedens Pligter, saa have de, som i alle Selskabets Classer stræbe efter, at være Fædrenelandet gavnlige, og de, der allerede have opnaaet denne Lykke, en fælleds Jnteresse ved at bære Ærefrygt for den arvelige Overdragelse af Titler og Fortrin, som det smukkeste Arvegods, man kan efterlade sine Børn. Den Agtelse, som tilkommer Religionens Tienere, kan ei heller uddøe, og naar samme er forenet med de hellige Sandheder, der udgjøre Brystværnet for Orden og Moral, saa ville alle retskafne og oplyste Borgere være lige stærkt interesseret i at vedligeholde og forsvare den. De, som have givet slip paa store Pengeprivilegier, og skulle i Fremtiden ikke meere udgiøre nogen politisk Stand i Staten som forhen, see sig visselig underkastede store Opoffrelser, hvis hele Vigtighed Jeg erkiender; men Jeg er overbeviist om, at de ville være ædelmodige nok til at søger deres Skadesløshed i alle de offentlige Fordeele, hvortil Nationalforsamlingens Oprettelse giver os Haab. Jeg kunde visselig og tale om Tab, dersom Jeg midt imellem de vigtigste Statsanliggender, vilde opholde mig ved personlige Beregninger; men Jeg finder mig tilfulde erstattet i Tilvæxten af Nationens Lykke, og dette siger Jeg i mit Hiertes Oprigtighed. Jeg vil derfore haandhæve og beskytte den constitutionsmæssige Frihed, hvis Grundsætninger det almindelige Ønske, overeenstemmende med mit, har helliget. Jeg vil endnu giøre meer, Jeg vil i Forening med Dronningen, der tænker ligesom Jeg, betimeligen forberede min Søns Forstand og Hierte til den nye Tingenes Orden, som Omstændighederne have frembragt. Jeg vil fra hans spæde Aar af vænne ham til at finde sin Lykke, i de Franskes Vel, og trods Smigrerens Sprog, at indsee, at en viis Constitution bevarer ham fra Uerfarenhedens Farer, og at en billig Frihed giver de Kierligheds og Troeskabs Følelser, en nye Værdie, paa hvilke den Franske Nation har i saa mange Aarhundrede givet sine Konger saa rørende Beviser.