Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-10-12
Ved Forordning for Kongeriget Danmark, af 24de Sept. d. A., angaaende løsgaaende Vædere, har det allernaadigst behaget Hs. Maj. Kongen at befale saaledes: Da de ved allerhøieste Resolution af 29 Oct. 1800 anordnede og ved Kammer=Placat af 31de næstefter bekjendtgjorte Bestemmelser, betræffende løsgaaende Vædere, ere befundne ei længere at være tilstrækkelige til at afværge den Hindring, som ved slige Vædere lægges i Veien for Faare=Avlens Forbedring, saa ville Vi herved allernaadigst have bemeldte Bestemmelser ophævede og derimod for Vort Rige Danmark anordne og befale, som følger: 1. Enhver skal være berettiget til at paagribe løsgaaende Vædere, hvad enten de ere gamle Vædere eller Væderlam, saavel paa sin egen Lod, som paa fælleds Græsgang, hvormed han har Opsyn eller hvori han er lodtagen, være sig som Lodseier, Fæster, Forpagter eller Græsgangsleier o. s. v., og ligeledes paa Ævret. 2. Naar en Væder efter foregaaende §. 1 optages, skal dens Eier første Gang betale i Mulct Værdien af 1 Tønde Havre efter den da sidst satte Capitelstaxt, hvilken Mulct hver Gang, samme Væder siden optages, forøges med 1 Tønde Havre, som ligeledes betales efter den da sidst satte Capitelstaxt. Heraf erholder Paagriberen 4 Rigsbankskilling Navneværdie i Optagelsespenge, hvorhos Eieren bliver pligtig at erstatte ham den paa Hegn og Sæd mueligen foraarsagede Skade, saavelsom de paa Optagelsen medgaaede Omkostninger, efter Loven og Anordningerne. Resten af Mulcten indbetales ufortøvet i Sognets Fattigkasse. 3. Desuden skal den optagne Væder første Gang, den paagribes, mærkes med et Stykkes Afskjerelse af venstre Øre, og hver Gang, den siden paagribes, med en Split i det afstumpede Øre. 4. Vil Eieren lade Vædderen gilde, imedens den endnu er i Paagriberens Værge, bortfalder den i §. 2 bestemte Mulct, og Eieren bliver da ikkun pligtig til at erstatte den af Væderen paa Hegn og Sæd, foraarsagede Skade, samt at betale Paagriberen 4 Rigsbankskilling Navneværdie i Optagelsespenge, Skjerelønnen, saavelsom de øvrige ved Optagelsen og Gildningen foranledigede Omkostninger. Skulde den gildede Væder døe, imedens den er i Paagriberens Værge, da bliver det Eierens Tab. 5. Dersom Eieren til den optagne Væderikke vides, skal den, som optog samme, inden 24 Timers Forløb anmelde Optagelsen for Stedets Sognefoged, som derpaa lader ved de i Forordningen af 29 Oct. 1794, §. 17, ommeldte Synsmænd taxere. Væderen og paafølgende Søndag ved Kikkestævne bekjendtgjøre i alle, ei over 1/2 Miil fraliggende, Sogne, hvilken Væder der er paagreben, hvorpaa den, saafremt Eieren ikke forinden næste Onsdag indfinder sig, bortsælges ved offentlig Auction imod Aar och contant Betaling. 6. Vil Eieren ikke strax indløse den optagne Væder, naar dens Optagelse er ham bekjendtgjort, eller nægter han at betale Omkostningerne ved Væderens Gildning, med videre, da berettes saadant til Sognefogden, som bortsælger den ved offentlig Auction imod contant Betaling, efterat han, i Overeensstemmelse med foregaaende §. 5, ved Kirkestævne har ladet saadant bekjendtgjøre. 7. J begge disse i §§. 5 og 6 nævnte Tilfælde erholder Sognefogden 1 Rigsbankdaler Navneværdie for sin Umage og desuden 8 Rigsbankskilling af hver Rigsbankdaler af Auctions=Beløbet. Af Resten udredes de øvrige ved Optagelsen medgaaede Omkostninger og den paa Hegn og Sæd foraarsagede Skades Erstatning til Paagriberen, saavelsom den i §. 2 befalede Mulet. Det derefter Overblevne deponeres i Sognets Fattigkasse, af hvilken Eieren, saafremt han inden Aar og Dags Forløb melder sig, kan erholde samme udbetalt, hvorimod det i andet Fald uddeles blandt Sognets Fattige, Ved Kgl. Resol. af 28 Sept. er Forpleiningen for de criminelle Fanger indtil videre fastsat til 1 Pd. velbagt Rugbrød og 12 Rbs. N. V. dagligt.