Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-10-23
Politiske Betragtninger af udenlandske Blade Det Engelske Blad Times indeholder følgende Artikel om Frankeriges Forfatning: Der bliver dagligen talt mindre og Kongen, endskiøndt dog Folket valgte ham. Al Etikette er forviist fra hans Hof og hans Omgivelser; Garderne ere afskedigede, og dog raaber Folket: at alting er endnu for Kongeligt og hele Sagen bestaaer i Grunden ikke i andet, end at man har forandret den hvide Fane til den trefarvede. Spørger man os: gives der ingen virkelig Authoritet, ingen controllerende Magt i dette mægtige Land, saa svare vi den gives; men det er ikke nogen civil Authoritet, ikke Kongen i Conseilet, ikke Kammerne, ikke Magistraturen, ikke Loven, det er en militair Magt, stor, uregelmæssig og ikke fuldkommen ansvarlig. Denne Yttring har bekræftet sig ved Klubbernes Ophævelse, som ikke blev bevirket hverken ved en Kongelig Beslutning, eller ved et Dekret af Kammerne; men ved at Lafayettes Adjutant i Spidsen for et Corps Nationalgardere traadte ind i Folkevennernes Sal og raadte Forsamlingen til at opløse sig. Havde nu de samme Nationalgardere bifaldet Klubisternes Foretagender, saa var Kammeret bleven opløst, hvilket det forlangte. Authoriteterne i Frankerige beroer saaledes paa den Stemning som udbreder sig imellem Borgermilitairen og denne kan holde sig saalænge indtil Landbeboerne forene sig og ligeledes ville giøre deres Meninger gieldende.) Frankeriges Nationalgardere med Lafuyette som deres Anfører, bærer Frankerige paa Spidsen af deres Bajonetter. Denne uhyre Armee udgiør efter en moderat Beregning fra 800,000 til en Million Mennesker. (Dette er endda forlidet; thi det er nyelig anmeldt i de Deputeredes Kammer at den udgiør 1 1/4 Million) som organisere sig selv, selv vælge sine Officere og giør saa hyppig Tieneste at Folkene næsten bestandig maae staae under Vaaben; (men hvorledes kan dette bestaae med deres Næringsveie; maae det dog ikke efterhaanden komme dertil at de forlange at i det mindste den daglige Tieneste maae besørges ved regulairt Militair.) Under alle Omstændigheder ere de ved Disciplin og Esprit du corps et uafhængigt Statslegeme i Staten, hvormed ingen anden Deel af Staten kan ville kæmpe. Det bemærkes at Nationalgarderne ere Kiøbmænd og Haandværksfolk som besidde Eiendomme og huuslige Jnteresser i Staten. Vi antage at dette forholder sig saaledes, og troe at der ikke gives i Europa en mere livfuld, agtværdig, afhængig og beundringsværdig Classe af Borgere; men formindsker vel dette Faren af deres Existence som et særskildt Statslegeme der regierer sig selv, Er ikke Foreningen af denne overordentlig store Eiendom og dette uhyre Antal Mennesker, naar begge engang komme i en unaturlig og falsk Stilling, en frygtelig Forøgelse af det Onde. (Et Onde maae i det mindste fremkomme deraf, nemlig at hele Frankeriges Jnterresse kommer til at rette sig efter Hovedstadens. Det er desuden altid een af Folke regieringernes ufordeelagtigste Sider, at de mægtigste Jnteresser altid der saae Overhaand, imedens Statsbestyrelsen under de landsfaderlige Regieringer kan lettere blive bestemt efter hvad derer der det billigste. Dette vil man især overtyde sig om ved at sammenligne Englands og Danmarks nyeste Historie med hinanden. J dette sidste Land er der blevet betydelig sørget for at forbedre Landalmuens Kaar, uagtet de mægtigste Jnteresser erklærede sig derimod blot ved Lands faderens Beslutning. J hiint Land derimod have altid deels Aristokratiets og deels de Handlendes og Manufacturisternes Jnteresser havt Overhaand, og Tiden forestaaer at igien deres Jnteresser skulle paa det alvorligste kjæmpe imod hinanden). Et militairt Monarkie er en Regieringsform, som man ikke har meget Grund til at misunde; men et militair Demokratie er maaskee det meest fordærveligste af alle. (Man kan giøre sig et nogenlunde Begreb hvorledes en saa dan Tilstand vilde blive naar man er bekiendt med den Atheniensiske Historie; thi deraf lærer man at kiende, hvad Følgen bliver for en Stat, naar en Hovedstads Borgere skal føre Regimentet). Vi ere hverken tilbøielige eller berettigede til at omtvivle den dydige Laanettes uplettede Fædrenelandskiærlighed; men Nationalgardens Organisering vil overleve ham, og hvilken jordisk Magt formaaer at sige til denne: du skal ikke være udødelig; hvo skal forandre dette kjæmpemæssige Legems Bygning? Hvo skal befale Communerne at de ikke skulle længere vælge deres Officere; hvo skal forbyde disse Officere at danne et militairisk Parlament (Man tænke allene paa Jndependenternes Overmagt over det Engelske Parlament i Erommells Periode, som til Guds Ære og til Nationens Bedste adsplittede Parlamentet, med 300 af sine Soldater og indfatte et nyt Parlament, med en Læderhandler Gottlob Bar bone i Spidsen) eller hvem skal hindre dette Conseil af Lovgivere som holde Geværet i Haanden fra at erklære Kamrene Krig, arrestere Kongen og udnævne deres Præsident til Lord Protektor over Riget. Disse bemærkninger, tilføier Bladet Times, blive med Agtelse foredragne for et Folk, som alle Englændere have lært at ære og beundre, og vi haabe at de ikke ville blive modtagne som en Fornærmelse. Vi tage en alt for livfuld Andeel i den nye Gang af Begivenhederne i Frankerige og føle en alt for stor Jnteresse ved dem til at vi skulle tilbageholde Yttringen af Bekymringer, som mangfoldig redeligtænkende Mennesker i begge Lande der tage i med os. (Jmidlertid maae man tilstaae at Stemningen i den Parisiske Nationalgarde er for nærværende Tid fortræffelig, som kan sees af dens Villighed til at undertrykke alle tumultuariske Foretagender af enkelte misfornøiede Partier; ligesom dens Bestræbelser for at faae de saa fordærvelige republikanske Klubber ophævede. Man saae ogsaa nyelig et Beviis derpaa ved følgende Begivenhed: En Mængde Borgere og Borgerofficere vare forsamlede til et Gilde hos en Restaurateur. Den Sal, hvori de befandt sig, var ved en Bræddevægadskildt fra en anden, hvori en stor Deel af de Belgier, som opholde sig i Paris, ligeledes vare forsamlede for at celebrere deres Fædrenelands Frihed. Opvarteren meldte for de Franske Borgere: at Belgierne ønskede at kunne fraternisere med dem og bade om at det maatte blive tilladt at tage Bræddevæggene bort; de tillode det.