Berlingske Tidende, 1829-09-15
J Macfarlanes nyelig udkomne Værk: "Constantinopel og Tyrkiet i Aaret 1825, findes følgende Skildring af Sultar, Mahmud: Det var henimod Middag, da Kanonerne i Tophana forkyndte, at Sultanen vilde begive sig til Moscheen. En Hest, rigt prydet, ventede ham ved Strandbredden. Han besteg denne skjønne Hurtigiøber, hvis Sadel var af Fløiel og Guld stof; Tømmen var smykket med ædle Stene, og de store Stigbøiler vare af massivt Guld. Hans Følge bestod af hans Huus troppers Officerer, alle i pragtfuld Kostume, og af Rigets Dignitarier. Saalænge denne Procession varede, i hvis Spidse Souverainen reed, lagt og Mængden den dybeste Tavshed. Sultaner, saae lige hen for sig, uden at værdige de ham omgivende Trælle et Diekast. Men en Mand af hans Følge, Caftan=Aghass, hold en keiserlig Turkan i sine Hænder, og syntes, vendende den til Høire og Venstre, dermed i sin Herres Navn at hilse Folket, Da Mahmud havde forrettet sin Bøn i Moscheen, begav han sig til et Gemak i Nærheden, hvor han blev omtrent 20 Minuter, Han var nu ikke meere det samme Menneske; han havde aflagt sin rige Turban, sine Fjer, sine Diamanter og sin lange orientalske Underklædning. Nu viste han sig i den simpelste Militairuniform. Han var iført en mørkeblaa Kappe, kosakpantalons og Støvler med Sporer. Paa Hovedet havde han en Hue af Skarlagenstøi med en Qvast af blaa Silke. Han red i en engelsk Sadel med lange Stigbøiler, og begav sig, ledsaget blot af 6 Officerer, i kort Galop til Daudpascha, for at bivaane et Krigsraad, før en Troppeafdeling afgik til Balkan. J Sultanens Træk laae Fasthed, Stolthed og Tryghed, men tillige sporedes det tydeligen et umiskjendeligt Udtryk af Grusomhed. Hans Diebryn ere høithvælvede, som næsten hos alle Orientalere. I hans store sorte Øine laae ingen Dybsind; men deres Livelighed, hans tætte Skjeg og hans Hoveds stolte Holdning maa nødvendigen imponere Imaginationen, og saare fuldkommen til de Ideer, vi danne os om en orientalsk Despot. Han er ikke meget stor, men har smukke Skuldre, et høit Bryst vel proportionerte Arme, der røbe stor Kraft. Før han udelukkende opoffrede sig til Krigskunsten, satte han sin hele Stolthed, i at være en dueligere Bueskytte end nogensomhelst Mand i hans Rige. Underdelen af hans Legeme er mindre til hans Fordeel Som næsten hos alle Store i Tyrkiet have hans Been nogen meget Ugratiost, hvilket vel maa tilskrives den Vane, stedse af sidde sig paa dem og lægge dem forsviis over hinanden paa Gulvet. Mahmud bærer, som alle Tyrker, ingen Handske, Hans Uniform er næsten ganske europæisk. Hans Støvler var ikke af Læder, men af sort Fløiel; de havde i Ovrigt europæisk Snit, og han har dem under sine Pantalons. Til Hest tage Mahmud sig fordeelagtigst ud. Med Undtagelse af Fredagen da han begiver sig i Mescheen, eller ved store Religionsfesterider han stedse paa en Hest, der er sadlet paa europæisk Viis han sidder fast og lige i Stighøilerne. Jkkun med megen Møj kunne Tyrkerne vænne sig til den ny Ridekonst, da de hidtil vare vante til uhyre store Sadler og saa korte Stighøiler, at Rytternes Knæ næsten naaede ham til Brystet. Kun faa Nye tere af den keiserlige Garde holde sig godt i Sadelen; ofte høren man den forbande en djevelsk Opfindelse, der koster en ærlig Musselmand Halsen.