Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-11-28
Ogsaa i Frankrige have Musernes Yndlinge fundet en Udmærkelse hos Konge og hele Nationen, hvorved begge vel gjorde sig fortjente til, at heele Europas Øine henvendtes paa dem. Dog, et stort, glimrende Hof er ikke en Plads for Digtere. - Derimod maae Voltaires Navn ikke blive unævnt her. Maaskee har ingen af alle Frankeriges Skribentere havt saa retfærdige Fordringer paa Franskmænds offentlige Hylding, som han, man sige ellers om ham, hvad man vil, i fleere end en Henseende havde, men ingen har og modtaget en meere kongelig Hylding. Alle brændte af Længsel efter at see den store Mand, da han sidste Gang kom til Paris, selv til Almen udbredte Enthusiasmen sig Hans Vogn var omringet af en Skare, der ødte den til at kjøre ganske langsomt, og udenfor hans Vinduer bleve tusinde staaende i det Haab at see ham. Men i Theatret, maatte han især vente Hædersbeviisning, og han fandt den. Hans Buste kronedes paa Skuepladsen under almindeligt Bifaldsraab, og den hele Skare af Tilskuere ledsagede ham hjem, under de lydeligste Yttringer af Beundring. Er der noget at udsætte paa denne offentlige Hylding, saa er det dette, at den først bragtes ham i hans 84de Aar. Men blant det store Antal af Exempler, som den nyere Tids Historie indeholder, er der intet, der baade er skjønnere og mærkværdigere, end Petraxcas Kroning. Han stod i sit Livs frodigste Alder, i sit 37te Aar, og blev næsten tilbedet af alle, da han i Aaret 1740 uventet overraskedes af en Skrivelse fra Senatet i Rom, der indbød ham til at lade sig krone paa Capitolium, en Ære, som i mange Aarhundreder ingen Digter havde nydt. Men hvad der opvækker den høieste Forundring, et Par Timer derefter fik han en anden Skrivelse med et lignende Tilbud fra Kanzleren ved Universitetet i Paris. Han foretrak Rom, dog vilde han, først underkaste sig en offentlig Prøvelse, og udvalgte hertil den lærdeste blant de daværende Regentere, Robert, Konge i Neapel. Herhen kom han i det følgende Aars Marts. Prøven varede tvende Dage, og Kongen ønskede nu selv at krone ham. Men Digterens Tilbøielighed trak ham til Rom. Her skeede den høitidelige Kroning den 8de April paa første Paaskedag. Klædt i en festlig Dragt, som Kongen af Neapel havde skjænket ham, gik han, ledsaget af 12 Ynglinge af de fornemste Familier, der til hans Ære afsang hans egne Sange, og af de romerske Senatorer op paa Capitolium, hvor Senatoren, Greven af Anguillara, satte Laurbærkrandsen paa hans Hoved, under Folkets Bifalds slap og Raab. Siden offrede han sin Krands i Peterskirken, hvorhen han ogsaa højtideligen ledsagedes. Tilsidst erholdt han et Patent, der erklærede ham for kronet Digter og for romersk. Borger med alle Privilegier, samt tillod ham at disputere overalt i Jtalien og overalt at bære en Laurbærkrands, og, hvor han vilde, sin fyrstelige Dragt. Denne heele Begivenhed, der er eeneste i sit Slags, kan ikke andet end opvække Forundring. Men man behøver ikke i Historien at grandske efter Grundene til en Handling, her, hvor der af sig selv frembyde sig saa mange. Var det maaskee reen Enthusiasmus, der fremkaldte den især i Rom, saa maae man dog tilstaae, at den fuldkommen harmonerede baade med den rette Følelse for det sømmelige og tilbørlige, og med den sandeste Staats kunst. Med. Rette maatte man, især paa en Tid, da Videnskab og Kunst først nyelig vare opvaagnede af deres lange Slummer, og Grækenlands Skatte først begyndtes at hentes frem af Støvet, gribe en saa udmærket Leilighed til, ret offentligt, for heele Nationens Øine, at bringe Muserne sin Hylding i deres ypperste Yndling, og tydeligt at lægge det for Dagen, hvad Værd Staten tillægger Videnskaberne og Kunsterne, og hvor lidet dens Omsorg for disse høje Formaal staaer tilbage for dens Omsorg for noget andet. Man maatte vel indsee, hvad Jndflydelse en saadan offentlig Højtidelighed vilde have til at vække, eller om de allerede vare der, at nære en Aand og et Jnteresse hos Natiotionen, der maatte bringe de herligste Frugter. Mærkeligt er det ogsaa, at det netop var i dette samme Aar, at Boccaz, der siden er blevet Jtalienernes Mønster i den æsthetiske Prosa, ved Virgils Grav opflammedes til en saadan Enthusiasme for Poeste og Videnskab, at han, uagtet han var i sit 28de Aar og Kjøbmand, med den ivrigste Anstrængelse begyndte at dyrke begge, opgivende (Fortsættes.) alt andet.