Viborger Samler, 1779-12-13
Svar paa de 7 Spørgsmaale i No. 46. 1. Maa Kirke-Eiere sælge Jord og Skov fra Kirkerne? Ja hvorfor ikke, Er det for sligt Jord ei maa komme fra de Gaarde, de først ere givne fra, da er det vel vanskeligt at bevise. Kan Gaardene ei undvære Jordet, som er en sær Tanke, da ingen Gaard staaer høiere, end den har Jord til, saa lad Gaards-Eierne kiøbe Kirkejordet, som nu ved Fælledskabs Ophævelse er des lettere gjort. Er det for Præster og Degne skal være Jordet nærmest? L. Pag. 386., da passer det vel bedre til forrige end vore Tider, da Præster have deres Jord for sig selv, og hvor Degnene ei have det, bliver dem, som Skoleholdere, noget udlagt af Bønderne. Er det for L. Bydende Pag. 385, at Jord taget fra Kirken kan vindes igien til den. Da er der Forskiel paa at tage noget fra Kirken, og at sælge noget fra den. Det første tillades ikke, det andet forbydes ikke. Kirkevæsenet staaer nu paa en anden Fog end tilforn. Kirke=Værger og Kirke=Lader ere ei til. Kirke=Patronerne staae for alting ved og af Kirkerne, og enten de tage Leien af Kirkejordet eller Renten af Pengene for det til Udgifternes Hielp, er det samme, saa jeg ofte har undret over, at slige Sielegaver ei sælges. 2. Skal Tiendegiverne kiøre Præstens Tiende, hvorhen han vil, 1 Miil fra Kirken Ja. Tienden er kun een, men deles i 3 lige Deele. Hver har lige Ret til sin Deel, derfor siger Loven; De skal kjøre den til dem, som dertil ere berettigede Pag. 414. Desuden er sligt fastsat ved Rescr. 1766 i Siellands, Aalborg og Riber Stift, og for Aarhuus 1773. 3. Hvor mange Tællere til en Bye, Tiendetagerne ere 3, og fleere kan Tiendegiverne ei faae. Skulle hver have en Tæller, skulle hver vel og have en Skrifte=Fader, naar jeg skrifter 50 en Løverdag. 4. Skal Tienden bindes, Ja. Hvad som ei er bunden, er hverken Neeg eller Kierv, men kun Rivning og Halm. 5. Hvad Tiid sidst Præken begyndes Til den Tiid, Præsten advarer. L. Pag. 227. Det er dog best, han bier, til Folk er samlet; thi Pontoppidan fortæller, at en Præst blev slaget ihiel for Alteret, fordi han begyndte for tidlig. Men det var i det 12 Seculo. 6. Maa der føres Tingsvidne mod en Selveier, før han har været for Amtmanden, Nei, thi Forordn. af 13 Maii 1769. §. 5., siger reent, at, naar nogen formeener sig at have Tiltale, til ham, da maa han ei strax reise Sag - men skal først indgive Klage til Amtmanden, men, naar her stevnes til Vidner, er jo Sagen reist, som imod Forordningen. 7. Maa en Dommers constituerede Fuldmægtig føre Sager ved hans Principals Ret, fordi han er Procurator Det gaaer vel neppe anDer er Forskiel paa en Dommer og en Procurator. Hver har sin Forretning ved en Sag. Er Fuldmægtigen constitueret, saa er han jo berettiget at sidde i Dommerens Sted, og altsaa kan han ei agere den Sag, i hvilken han selv skal dømme. Forordn. af 19. Aug. 1735 forbyder en Dommer eller hans Fuldmægtig at skrive Stevning eller Jndlæg i en en Sag for deres Ret, hvor langt mindre maa han da føre heele Sagen. Dommeren maa ei selv dømme i hans egen Sag, L. Pag. 50, og den fornævnte Forordn. forbyder hans Fuldmægtig at beskikkes i de Sager, som Dommeren selv angaaer. Nu falder det ofte for, at en Procurator i Dommen maa selv ansees. Altsaa blev det for vanskeligt for ContraParten at faae ham afstraffet, siden ingen gjerne vil straffe sig selv, ei heller kunde han ansees saa upartisk, som en Dommer bor være, naar han ved een Ret maatte agere en dobbelt Person, og i Dag som Procurator føre den ene Parts Partes, og 1 Morgen som Dommer dømme mellem begge Parterne. Hvoraf sees, at Qvæstionen bør benægtes. Nyeheder.