Aalborg Stiftstidende, 1836-02-27
Ombord i Briggen Mary af Dundse i Frederikshavns Havn, den 7de Februar 1836. Alban M. Kenzie, Skipper. Jeg gaaer derefter over til Factum, og er da samme, saaledes som det af den retlige Vei vil kunne bekræftes, følgende: Ejtermiddagen den 7de f. M. meldtes det mig, at et Skib var strandet omtrent 1/2 Miil syd for Skagen. Jeg begav mig strax til Strandingstedet, tilkaldte Skagens Forbjergere med Baade, og Mandskab og, efterat den fornødne Communication var aabnet med Skibet, og Skipperen ei begjærede øieblikkelig Hjælp, begav jeg mig ud paa Aftenen hjem, efterat have ansat Strand foged=Vagten paa Stedet og givet samme behørig Jnstrux. Endnu samme Aften Kl. 10 indfandt sig hos mig Hr. Commissionair Jbsen af Skagen, og reqvirerede mig som notarius publicus, til at gaae med sig ombord, for at bringe en Contract istand med Skipperen. Da mit Spørgsmaal, om Reqvisitionen skeete efter Capitainens Forlangende, eftersom det ei var værdt at foretage Noget, der havde Udseende af at paanøde sig Manden, og Contracten jo immer siden kunde blive sluttet: blev besvaret med et bestemt ja, og, da det under saadanne Omstændigheder turde være betænkeligt for notarius at nægte det forlangte Møde, begav jeg mig atter paa Reisen, og ankom vi da gjennem Braad og Brænding, om Natten, ombord i Briggen. Mit ene Notarialvidne var dansk Skibscapitain A. Glasser, der nylig havde opgjort sin Strandingsaffaire i Skagen, og da han kunde tale flydende Engelsk, var aldeles uden for Sagen, og havde selv faaet fornøden Strandingserfaring, var han formeentlig en ligesaa god Tolk, som velvillig Raadgiver for den strandede Skipper M. Kenzie. Jeg lod nu denne ved hiin Tolk tilkjendegive, at det ingenlunde hastede med nogen Contract, at Hjælpen uden en saadan ikke kunde nægtes ham, hvorhos jeg egenhændig overleverede ham en for slige Tilfælde af mig anskaffet Oversættelse i Extract paa Engelsk af Frd. 2den Decbr. 1825 og Cancelliskrivelse af 11te April 1826, hvilken han læste, i det mindste tilsyneladende, og hvoraf han maatte erfare, at han aldeles ei behøvede at indlade sig paa nogen Contract eller Betaling, og in specie af den sidstnævnte Cancelliskrivelse, at han kunde giøre Regning paa enhver ønskelig Beskyttelse fra det Offentliges Side. Desuagtet indgik han Contract, hvorefter Commissionairen og Bjergerne skulde have 250 Lst. for at bringe Skibet flot, hvorved dog ei toges Hensyn til nogen Bjerg ning af Ladningen, ligesom der ei heller blev bestemt Noget om hvilken Andeel Commissionairen og hvilken Bjergerne skulde have af den berørte Sum, hvilket var Skipperen uvedkommende. Den skeete Protocollation blev derpaa ved hiin velvillige og upartiske Tolk forelæst ham, forinden han underskrev samme. Dagen efter, thi endnu samme Nat tillod Havet ei saadant, blev Storankeret udført og lagde Bjergerne ufortrøden Haand, paa Arbeidet, der efter Omstændighederne daglig avancerede, uden mindste Klage fra nogen af Siderne. Jkke blot Bjergerne interesserede sig for Skibets Frelse, men her hidsendtes eller hidkom ogsaa en Loots fra Frederikshavn med megen Deeltagelse for det forulykkede Skib, og efter Lootsen indfandt sig sammesteds fra, den 12te, saagar den virksomme og dristige Strandingscommissionair Hr. Consul og Grosserer Rasmus Bergen, hvis store Jver under Strandingsaffairens Krisis lod ham komme og forsvinde saa hyppig, at Nogle endog paastaae at have seet ham dobbelt, saa at man vel med Grund maatte haabe det Allerbedste. - Men Morgenen den 14de indfandt sig paa mit Contoir Skagens Forbiergere med den Besværing, at Bjerderne nu vare standsede i deres møisommelige Arbeide, idet nemlig den Frederikshavnske Loots om Natten, altsaa mellem den 13de og 11de, var kommen ombord til dem i Skibet under deres Arbeide med Skibets Udsættelse, og havde overbragt den udtrykkelige Ordre fra Capitainen og hans Commissionair, at Capitainen nu ikke vilde have sit Skib ud, og at de (Bjergerne, skulde stoppe med at hiver, hvilken Ordre derefter var bleven stadfæstet til begge Forbjergerne af vedkommende paa Stranden værende Commissionair. Bjergerne, der vel turde antage, at Skipperen var sit Skib raadig, da Commanden i samme ei var strøget, havde derfor forladt deres Arbeide med største Fortrydelse, saa meget meer, som, efter den modtagne eenstemmige vorklaring, Skibet lod sig hive ud og gik efter Ankeret; det var Høivande, og blæste en favorabel let vestsydvest Kuling, hvormed Skibet, saa ramt det dengang var kommen ud, let og hurtigt kunde være gaaet lige til Gothenborg, hvorfor Bjergerne, efter det gjorte Forsøg, ikke uden Grund antoge, at de dengang kunde have opfyldt deres Contract, saafremt de ei vare blevne hindrede paa den anførte Maade. Jeg lod samme Dag Lootsen, indkalde til Møde paa Politikammeret. Paa Spørgsmaaler, i hvis Navn han havde overbragt den omforklarede Ordre Natten forud, svarede han med bestemte og tydelige Ord: i Capitainens, jeg overbragte den for at bevise ham en Tjeneste." Jeg forlangte nu vedkommende Commissionairs Erklæring, og yttres det i samme blandt Andet, at da man fandt, at Vindens trak sig sydvest, og der var Sandsynlighed for, at den vilde gaae mere sydlig, fandt Capitainen, at det ikke kunde nytte, at der i under disse Omstændigheder blev arbeidet paa Udsættelsen "o. s. v. Lagtet det nu vel maa inddrømmes, at, naar Skibet først var stor, der da var mere Grund for det at gaae til Frederikshavn, end til Gothenborg, vil dog Enhver, der har mindste local Kundskab om Strandinger, indsee, at det er en aabenbar Uforsvarlighed, at give en Ordre som den anførte, blot fordi man, ved at vende Næsen imod Frederikshavn finder, at det kuller fra, istedetfor til Havnen. Erfaringen har ofte lært, at nogle faa Timer udslette Sporet endog af større Skibe, som ere strandedes her paa Kysten; det er her om Øieblikket at gjøre, kan Skibet. komme ud, skal det ud, og kun Bølgerne maae det fornuftigviis tilstedes at gjøre den mindste Standsning i Arbeidet, men ingenlunde en Forudfølelse af, at Vinden (langt fra en Storm, mulig vil gaae endnu mere sydlig. Næste Nat efter det Pas serede blev det et svært Uveir, Kjettingen sprang og Skibet. blev kastet ind mod Kysten i en anden Retning. Hiin fatal Ordre stod nu som en fæl Bussemand i Mørket for vedkommende Ordonateurs; thi gik Skibet nu itu var det naturligviis for deres egen Regning. Man havde skyndsomst skrabet nogle Folk sammen til det nye Arbeide, men da saadan separaTilkaldelse ei stemmer med det authoriserede Bjergningsvæsen, tillagde jeg Forbjergerne Ordre til, uanseet det Passerede, der hernæst kunde afgjøres, øieblikkelig igjen at sætte dem i Spidsen for Bjergerne, og atter at lægge Haand paa Værket. Dette skeete strax med Ufortrødenhed, og efter længere Anstrængelse, og meer end een haard Dyst med Storm og Uveir, fik Bjergerne Skibet lykkelig af Grunden den 19de, hvorefter det med god Vind, og med den Frederikshavnske Loots ved Roret løb til Frederikshavn til videre hensigtsmæssig Behandling. (Fortsættes.