Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-10-20
Udenlandske Efterretninger. Fra Orienten bringer Posten os denne Gang ingen Efterretninger af Betydenhed, og da det er paa Begivenhederne der at hele Opmærksomheden i Europa er henvendt, saa ere de europæiske Blade ene beskjæftigede med at afhandle disse Anliggender, der dog nu ere saa ofte omhandlede, at det vil være vanskeligt at fremkomme med noget Nyt, og vi ville derfor ikke trætte med de evindelige Gjentagelser, men ville derimod meddele nogle Bemærkninger af et af H. Heine fra Paris sendt Brev, hvori det blandt Andet hedder: Thiers holder Alle Stangen og er virkelig den franske Nationalitets Mand. Nationaliteten er i hans Haanden mægtig Løftestang, og han har lært af Napoleon, at man med den kan bevæge Franskmændene langt kraftigere end med Jdeer, og at man ved den kan beskytte Jdeer. Frankrig er Revolutionens Repræsentant, og Franskmændene kæmpe kun for denne, skjøndt de og undertiden kæmpe af Forfængelighed, Egennytte og Daarskab. Thiers har keiserlige Lyster og Krig er nu hans Sjæls Attraae. Nu er Gulvet i hans Arbeidsværelse bedækket med Landkort, hvilke han marqverer med sorte og grønne Knappenaale, ganske som Napoleon. Om Kongen hedder det. Jeg beundrer Kongens Mod; ethvert Øieblik han tøver med at give den krænkede Nationalfølelse Opreisning, forøger den Fare, der truer hans Trone langt stærkere end de Allieredes Kanoner. Hvilken Haand maa det ikke være, der formaaer at styre det oprørte Folks Lidenskaber, uden at skjælve for selv at blive dens Offer." Disse Skildringer stemme ganske overeens med hvad Bla denne berette om Tilstanden i Frankrig; thi vel hedder det, at Thiers har villet træde ud af Ministeriet, men man troer at dette ene skeer, fordi han venter, og en kort Tid med større Kraft at kunne gjennemføre sine Planer. At Nationen er meget krigersk stemt, derom har man mangfoldige Vidnesbyrd. De enkelte Deputerede, som ere ankomne til Paris, have saaledes erklæret, at ville angribe Regjeringen, fordi den, efter deres Anskuelser, endnu ikke er traadt frem med den fornødne Kraft. Ligeledes have Officererne af Nationalgarden i Paris ved en Deputation sendt en Skrivelse til Conseilspræsidenten, Thiers, hvori de udtale samme Anskuelser, og tillige protestere mod en Dagsbefaling af Commandeuren, Marschal Gerard, der paaminder Nationalgarden om, at dens Pligt er at forsvare Constitutionen, men ikke ved ulovlige Midler at søge at virke paa Regjeringen. J Lyon skal der have været betydelige Uroligheder, men hvori de have bestaaet veed man endnu ikke, da Regjeringsbladene aldeles ikke omtale dem og Oppositionsbladenes Beretninger ere affattede i meget dunkle og ubestemte Udtryk. Rustningerne fortsættes imidlertid med megen Kraft overalt i Frankrig, og i Havnene endog med forøget Jver. Det samme skal og være Tilfældet i England, uagtet man der er ganske overbeviist om, at det ikke vil komme til Krig. – J Tydskland hersker overalt Rolighed, og da Regjeringen ingen Rustninger foretager sig, saa ansee Folkene det som afgjort, at Freden bliver vedligeholdt, og i Preussen beskjæftiger man sig derfor ene med de Høitideligheder, som nu skulle finde Sted i Berlin. At Kongens Svar paa Stændernes Andragende og Landstænder var af slaaende, har vakt endeel Sensation, men for Tiden hengiver man sig ikke til alvorlige Betragtninger, og derfor har Raczynskis Adresse og Opretholdelsen af den polske Nationalitet heller ikke fremkaldt noget varigt Jndtryk. Foruden Frankrig er Rusland den eneste Magt, der ruster sig, hvilket man deels tilskriver de almindelige orientalske Anliggender, og deels antager at have sin Grund i nogle fornyede Uheld ved Kaukasus, ligesom man taler om, at en Provinds i Georgien skal have gjort Oprør og tilbagedrevet et udsendt russisk Corps. Fra Alexandrien berettes, at Mehemed Ali ved Muftien af Mecca har ladet Sultanen excommunicere. Om St. Jean d'Acre er indtaget eller ei, veed man endnu ikke.