Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-02-26
Blandede Efterretninger. Det tyrkiske Rige. (Fortsættelse; see forr. No.) Naar Ulemas-Corporationen paa den ene Side tjener til at understøtte Portens Myndighed i nogle Henseender, saa indskrænket paa den anden Side dets Indflydelse Storherrens Magt og standser ofte Tingenes Gang. Ved det Hverv, at forklare Koran, der indeholder baade Tyrkernes Constitution, deres civile Rettighed og criminelle Love, og tjener til Grundvold for deres Moral, ere Ulemas baade Nationens Lovgivere og Præster. De udmærke sig i Almindelighed fra deres Medborgere ved en ordentlig Opførsel og større Jndsigter. De dømme i almindelige Retssager, uden Appel, og Folket agter og elsker dem som Lovens Haandhævere og Vilkaarlighedens Fiender. Storherren raader hverken over deres Person eller Eiendom, men han kan skille dem ved deres Statsværdigheder, uden at de have Ret til at gjøre Jndsigelse. Sultanen udnævner Hovedet for Ulemas, Mufti eller Scheikh-Jslam, men han er nødsaget til at raadføre sig i den Henseende med den almindelige Mening. Mufti er Beskydteren og den fødte Bevogter af de offentlige og alle Rigets Skoler; han bestyrer de Capitaler, der ere bestemte til religiøs Brug, og raader derover efter Godtbefindende, naar en Krig er bleven erklæret for en Religionskrig, aabner han for Sultanen Moskeernes Skatkamre, og bestemmer de Summer, som skulle tages deraf til Hærens Fornødenheder. Ingen vigtig Beslutning af Divan kundgjøres, uden at være forsynet med Muftis Stadfæstelse, stundom tilstaaer han ikke denne, uden efter lange Underhandlinger, og i jo større Høiagtelse, han staaer hos Folket, at lade det Rygte udbredes blandt Almeenheden, at hans Grundsætninger og Synsmaader ere forskjellige fra Scheikh-Islams. Man har rigtig nok seet Muftis afsættes, landforvises og endog stranguleres efter Sultanens Befaling; men et saadant Skridt er meget voveligt, og den tyrkiske Historie viser os langt flere Sultaner, som, med Muftis Samtykke, ombragtes, end Muftis, ombragte efter Sultaners Befaling. Det er kunved at overdrage Muftis Kald til en Mand, som Ulemas finde meest værdig til denne Udmærkelse, og forvisse sig hans Medvirkning, at Sultanen, kan haabe at gjøre sine Forholdsregler populære, hvor overordentlige de end maatte være. En Kiendsgierning, der fortjener at anføres, er den, at i Aaret 1821, da Divanet befalede en stor Deel Grækeres Hæftelse og Afstraffelse i Constantinopel, Mufti nægtede at samtykke i denne Befaling; han blev afsat og landforvist. Da Grækerne bemægtigede sig det Skib, som skulde føre ham til hans Forviisningsplads, satte de Oldingen strax i Frihed og overøste ham med Agtelsesbeviser. Man veed, at Janitscharerne udgjøre den tyrkiske Armees Hovedstyrke; men dette Corps, som Halvmaanens Rige fordum skyldte sine Seire over de christne Magter, er blevet dets Svøbe og bidrager ved sin Jnsubordinationsaand at fremskynde dets Undergang. Næsten alle Jndbyggerne i de Stæder, hvor Janitscharerne ligge i Garnison, lade sig indrollere i dette Corps, i det Øiemed at nyde dets Beskyttelse mod Undertrykkelse fra Magt-Agenternes Side, Janitscharerne undlade virkeligen heller aldrig at erklære sig til Fordeel for Medlemmerne af deres Samfund, og de ere alt for frygtelige for Staten til ikke at drive deres Paastande igjennem. Derfor tage de rige og meest uafhængige Tyrker en yderst levende Deel i at hævde Janitscharernes Forrettigheder, hvilke de betragte som den bedste Borgen for Despotismens Misbruge. De saae med stort Mishag et Jnfanteriecorps danne sig paa europæisk Viis, fordi de betragtede det som Sultanen og hans Agenter aldeles hengivent og bestemt til at undertrykke de uafhængige Corporationer. Man mærkede, at Janitscharernes Tilhængere lagde en stor Vægt paa Tilstedelsen af Repræsentanterne for dette Corps i Divanet, en Tilstedelse næsten, som utroligen har forøget dets Magt. De have givet en ny Prøve derpaa ved halsstarrigen at nægte at marschere mod Grækerne. Det er ikke fordi de misbillige denne Krig; de hade af Hjerte de Christne i Almindelighed og Grækerne i Særdeleshed; men de formode den Hensigt hos Sultanen at opløse deres Corpser og de frygte for at han udfører dette Forsæt, naar det lykkes ham at fjerne en Deel af dem fra Hovedstaden.