Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1828-02-01
Af Hovedbladene er Koureren lige saa glad som Times utilfreds med den nye Forandring. Efter den første høre de nærværende Ministre samtlig til den Pittske Skole og have saavel i Feldten som i Kabinettet kraftig modvirket den frække Nyhedsyge (!), som under Frihedens Maske næsten havde fuldbragt Europas Undertvingelse. Da Opsynet ved Cannings Død ophørte, begyndte Partiemændene atter deres hemmelige Møder hos Brookes (Whigsklubben, for at bringe Forvirring i Bestyrelsen. Det nærværende Ministerium finder Koureren at have stor Lighed med Lord Liverpools, og glæder sig over den indtrufne Forandring, som hinderlig for Katholiksagen. Jhenseende til de udenlandske Anliggender jubler den over Wellingtons Ophøieelse, hvis personlige Jndflydelse paa Europas Souverainer, og Kabinetter ustridig maa bidrage til Fredens Oprettelse i Grækenland, og ved Hielp af Østerrigs Mægling understøtte Regjeringens vedvarende Anstrængelse for at undgaae videre Fiendtlighed med Sultanen. Med al sin Agtelse for Lord Landsdowns private og offentlige Karakteer finder Koureren, at han dog ingen Sammenligning kan udholde med den langt dueligere Hr. Peel. "Fors Skole - vedbliver den - var i den offentlige Mening aldrig frie for en usalig Nyhedsaand. Nu da dens Haab er strandet, vil den antage Farven af en Helveglød. Hele Ministeriet, saaledes som det nu er, besidder mange vigtige Elementer af Styrke, uden mindste Stof til Uenighed." (Det vil Tiden bedst lære.) Hører Man derimod Times, som nys spaade, at et Liverpoolsk Ministerium ikke kunde holde sig een Maaned, da støtter den sit Haab paa, at Mænd som Lord Dudley, Hr. Huskisson og Grant ere for faste i deres Grundsætninger, til at sværge til de Torps Fane; men at disse snarere have maattet give Kjøb, for at beholde saa uundværlige Mænd i Kabinettet, ligesom og Hertugen af Wellington kan have forandret sine Tanker om Kornloven, Katholiksagen og meget Andet. Men Førsteminister=Pladsen i er den vis paa, han ikke længe vil beholde, og forelæser ham i saa Henseende et Sted af hans egen Tale, som han den 2 Marts f. A. holdt i Overhuset, hvori han yttrede: at han maatte være gal, ja mere end gal, hvis han eftertragtede Første Minister=Pladsen, hvortil den fornødne Duelighed fattedes ham. Jkke blot Times - vedbliver denne - men hele Engelland maa forhauses over, at den Person, som har sagt dette, desuagtet er bleven Førsteminister. For Deres egen og Fædrelandets Skyld bede Vi Deres Naade, hvis Terningkastet endnu ikke er skeet, at tage vort DagBlad med til Windsor og med det i Haanden spørge Hs. Majestæt, allernaadigste Herre, var jeg ikke meer end gal, hvis jeg antog Førsteministerposten? Maatte jeg ikke staae der som en kjøn, om det faldt Nogen ind at læse mig min Erklæring lige i Øinene? Maatte jeg da ikke med Skam og Blusel flygte saa langt bort, som mine Been vilde bære mig? J sin Replik herpaa skyder den smidige Koureer, sig ind under Omstændighedernes Magt, som ofte tillader, en Afvigelse fra almindelige Erklæringer, uden at det derfor kan kaldes Jnkonseqvents. Maaskee blev der Hertugen ingen anden Udvei tilbage at opfylde sin Monarks Ønske end at lempe sig efter en Forholdsregel, der meere i teknisk Forstand end i Grunden modstred hans forrige Erklæring: Maaskee tænker han endnu om sin Duelighed ligesom før; men har ofret sin individuelle Følelse for Almeenvellet og fortjener da saa meget større Roes &c.