Berlingske Tidende, 1791-12-16
Om de tyrkiske Provindsers slette Forfatning i Asien have vi her følgende nærmere Efterretninger: Uordenerne i vore Egne tage med hvert Øieblik mere Overhaand. Efter Portens alvorlige og ofte igientagne befalinger, hvorved de herværende Janitskarer og Skeriffer bleve kaldte til Hovedarmeen i Europa, ere endelig den 20de i forrige Maaned, da det af omtrent 60000 Skerifer ikke en eeneste var at bevæge dertil, allene 1700 Janitskarer brækkede op. Ogsaa disse viiste saa liden Lyst dertil, at vel den mindste Deel af samme torde komme til Bestemmelsesstædet. Førend de droge bort, have Janitskarerne og Skerifferne, modige ved det da værende Guberniums Afmagt til at hielpe, samtlig tilladt sig de haardeste Undertrykkelser imod Christne og Jøder i Landet, af hvilke de i 2 Maaneder have i det mindste udpresset en halv Million Piaster. Neppe vare de borte, førend Pacha Mustaffa Cussarykkede ind som Statholder, men endskiønt han strax i de første Dage viste en billig og moderat Tænkemaade, gjord dog de tilbageblevne Janitskarer og Skeriffer Oprør, og nødde ham til at forlade Staden. Han trak sig tilbage til Staden Antak (Antiochie), som ligger 3 Dagreiser derfra, for at oppebie Portens befaling, og overlod denne folkerige Stad (Aleppo) uden Hoved gandske til den oprørske Milities Raserie. - Gezar, Statholderen i Acra og Damask, sort sette imidlertid sine uhørte Grumheder, og tillod sig ufor hindret at udplyndre den Provinds, han var sat over, som om den havde været et fiendtligt Gebeet. For kort Tid siden lod han og den blandt Druserne i stor Anseelse staaende Christen Gandur, der var beskikket fransk Consul, og strax derpaa dennes anseelige Patron, Emir Juses, henrette ved Strikken. Herpaa rykkede han med 10000 Mand for det i Noplusa, i Palæstina, liggende Kastel, hvor hans Fiende Schrich, Juses Garar havde forskandset sig. Men denne være gede sig saa tappert, at Beleireren ofte blev dreven tilbage, og endelig maatte afstaae fra sit Forsæt, for erling. at sætte sig i Spidsen af den til Mecca reisende Karavan ne, hvis Beskyttesse var bleven overdraget til ham. Førend han tiltraadde denne lange Reise, indsatte han i Damask, Acra og alle andre faste Pladser Vicarier; men saasnart han var brækket op, fik hans Fiender Mod: Druserne kastede samtlig deres Forfølgers Aag af sig, fordrev Emir Biseir, som Gazar havde indsat til Overhoved for dem, toge den henrettede Emir Jusets Broder og Søn med sig, og begyndte at beleire Baruth. Paa samme Tid rykte Scheich Juses Giarar med en anseelig Krigshær for Acra, og i Damask udbrød blandt Folket en Opstand mod den af Pachaen efterladte Vicarius; saa at Gezar, naar han kommer tilbage fra Mecca, maae efter al Sandsynlighed først erobre sit Statholderskab, om han igien skal bestaae sig. Da og Rebelleren Tamirs Foretagender i Provindsen Diøbekiø- og Egnene ved Euphrat, blive bestandig meere betænkelige, saa har nu Storherren sendt Ordre til Statholderen i Bagdad Suleiman Pacha, at brække op med sin hele Magt, at forene sig, om det var fornødent, med Naboe Pachaerne, at trække mod Rebelleren, tage ham til Fange og strax henrette ham. Efterat Suleiman var ankommen med 50000 Mand i Ursa, men hans Angreb imod Rebølleren bleve frugtesløse, indbed han Staalholderne i Urfa, Diarbekir, Bas fra og Pachaen Mustafa Cussa af Aleppo til Understøtning. Uagtet denne Forstærkning er hans Seier endnu meget tvivlsom, eftersom Tamir i ethvert Tilfældestrækker sig til det stenige Arabien, og her kan opholde sig; men disk Egne ere ganske ubekiendte og utilgiængelige for Tyrkerne. For Porten ere disse Omstændigheder saameget dirfortrædeligere, da Trorperne, som den behøver i Europa, derved have et Paaskud at forblive i Landet. - Formodentlig giør Porten endelig det samme med Tamir, som den fandt sig tvungen til at gjøre med Kozluk Aly af Pajaso, da den ingen Muelighed saae til at ydmyge ham. Den havde kun den Svaghed, at udnævne ham til Pacha af 2 Hesterumper, at behandle ham meget kiærlig, og bekræfte ham hans Post.