Den Vest-Sjællandske Avis, 1817-12-04
Denne Fregat har som bekiendt besøgt Kysterne af Venezuela; den fandt her at Landet var meget ødelagt og affolket ved Krigen; Staden Caraccas havde tabt det halve af sine Beboere; men Krigen er ogsaa meest ført ved Kysterne; i det indre af Landet seer det bedre ud, og det nu beroligede Guiana tilbyder et vigtigt Punkt for Jnsurgenterne til Beroeligelse og til Resourcer. Den vil de Krig fortsættes imidlertid i disse saalænge hæriede Kystegne; vi have officielle Depescher fra General Marinos Armee af 8de August 1817, efter mange blodige Fægtninger indtog Generalen Staden Curiaco, som han dog maatte forlade af Mangel paa Krigsforraad; Forter og Forskandsninger bleve dagligen tagne med Storm. Den 2den August angreb Jnsurgenterne Spaniernes Forskandsninger 7 Gange inden de erobrede dem, Marino fik en Kugle igiennem den venstre Haand; disse Fægtninger have kostet Spanierne flere hundrede Mand. – Republiken Buenos Ayres viser sig stedse meere som en Stat, der begynder at blive ordentlig organiseret, og som stræber efter at aflægge Jnsurrections Tilstandens Vilkaarlighed; den har saaledes ladet udgaae en officiel Bekiendtgiørelse, hvori den anmelder, at den har nedsat en Commission som skal beskiæftige sig med at udfinde Midler til at forebygge Corfarernes Excesser, og til fuldkomment at tilfredsstille de venskabelige og nutrale Magter. Denne Bekiendtgjørelse sluttes med de Ord: Jntet er os mere helligt end Æren, og der skal ufortøvet blive taget saadanne Forholdsregler, at der ikke længere skal gives noget Paaskud til vore Fienders Bagtalelse. mod os, i det sydlige Amerika hersker ald les ingen Anarchiske eller Sansculottiske Jdeer. Vi have ikke erklæret os for at være uafhængige, førend den indvortes Orden i Landet var bragt tilveie, Regieringen har ogsaa givet et Beviis paa, at den vil overholde disse Grundsætninger, da den har givet to Portugisiske Ostindifarer, som vare paa Reisen fra Ostindien og China til Lissabon, og som vare opbragte af en Caper til Buenos Ayres, igien tilbage til Portugiserne mod en passende SkadesErstatning. - Et Rygte siger at Jnsurgent Generalen Mina i Mexico, og Chefen for den Spanske Armee i Venezuela, Morillo skulle være døde. Den anden Hovedgienstand for den almindelige Politik er Barbareskernes Søerøverier. Algiernes Voldsomheder gaaer siden den sidste nye Deys Udnævnelse til de største Yderligheder, dens Escadre krydser i forskiellige Retninger ved Cap St. Vincent, ved Mallaga, og henimod Canalen; og anholder næsten alle Skibe, overalt paa de nærliggende Kyster tages de alvorligste Forholdsregler for at hindre Pestsmittens Udbredelse; Escadren krydser stærk paa alle Hansestædernes og paa de Preusiske Skibe, og nu ogsaa paa Russernes. Den nye Dey som ikke er bedre end sin Forgiænger, er især bleven opbragt mod Russerne, da den Corfar kom tilbage, som havde taget det Russiske Skib, hvilket blev ført af Capitain Schumann, og bragte 5 Russiske Matroser med sig, saa gav han dem i Begyndelsen, frie, og udleverede dem til den Svenske Consul; men da han siden fik at høre at Capitain Schumann havde befriet sig selv paa den gjorte Prise, og myrdet den Algierske Besætning, saa lod han igien fordre disse Fanger tilbage, og indspærrede dem i de værste Fængsler. Han er nu meget forbittret paa Russerne. Det er interessant at læse hvorledes Captain Schumann har sig ad for at befrie sig, hans Erklæring i Forhøret for den Russiske Generalconsul i Portugal, Collegieraad v. Boxel, lyder saaledes: Den 3die Julii da jeg befandt mig paa Høiden og een Miil fra Kap Finisterre, bemærkede jeg tidlig henimod Kl. 11 i S. V. en Krigsbrig med engelsk Flag, som styrede løs paa mig medfulde Segl. Da den var kommen Jndustrig nær paa en kort Frastand, blev jeg anraabt og tilspurgt hvorfra jeg kom. Jeg svarede: fra Riga og seglede under Russisk Flag. Man befalede mig under Trudsler at komme ombord, hvilket jeg ogsaa giorde, uden at indvende noget derimod, jeg tog Papirerne for Skibet og Lasten med mig. Da jeg kom op paa Dækket, faae jeg at jeg befandt mig paa en Algiersk Kaper paa 22 Kanoner. Jeg viiste mine Papirer for Kommandanten, som strax undersøgte dem, og spurgte mig, da han ingen Tyrkisk Pas eller Firma fandt, om jeg ikke havde et saadant, da jeg benægtede dette, og dertil bemærkede, at de Russiske Skibe i Strædet ikke brugte saadanne Passe, erklærede han mit Skib for en god Prise, og mig og mit hele Mandskab for Krigsfanger. Efter denne trodsige Erklæring sendte han mig paa min egen Baad ombord paa Jndustria, ledsaget af 11 bevæbnede Tyrker, som han befalede, at tage fom Mand bort deraf, og at bringe paa Kaperen, men at beholde mig med de fem andre paa Prisen. Efter denne smertelige Skilsmisse seglede de 11 Tyrker som havde bemestret sig Jndustria, Kl. 6 om Aftenen, imod Vesten, efterat de havde giennemsøgt det hele Skib, for at plyndre alt hvad der behagede dem, og at proppe sig fuld med de bedste Provisioner. Den samme Aften mishandlede de os meget med Ord, og for at kunne undersøge Ladningen, huggede de Lugerne i Stykker med Øxer, og siden lode de dem. staae halvaabne. Jeg blev bevogtet i Kahytten af to Mænd, som bleve staaende i Døren med Sabler i Haanden, og afløste sig hver Time. Efter Kaper kommandantens Befaling styrede Chefen for Prisen til Algier, imidlertid brugte han de fem Russiske Matroser til at arbeide, hvorved han skiældede paa dem, og truede dem med Hug, dersom de ikke ville adlyde ham. J Tillid til mine fom Matrosers Mod, med hvilke jeg havde i Forveien gjort den Aftale, at ville befrie os og redde Skib og Ladning, dersom der blev en Leilighed dertil; saa fuldførte jeg denne Plan med Fare for mit Liv, den 5te Juli paa følgende Maade: Da jeg befandt mig Kl. 11 om Formiddagen med Prisechefen i Kahytten, hvorhan var beskiæftiget med at punctere det Søekaart, som laae paa Bordet, saa fordrede han et Glas, Brændeviin af mig, som jeg ogsaa lod ham bringe ved en Russer der tiente som Skibsdreng, i det jeg raabte paa ham, viiste jeg ham tillige en Øxe, der stod i et Hjørne, og sagde til ham, han skulde bag fra flække Hovedet paa Tyrken, naar denne paa nye vilde see i Kaartet med mig. Jmedens jeg ledte Undersøgelsen hen paa Jndgangen til Havnen af Algier, hvis Stilling nødte Tyrken. til at vende Ryggen om til Skibsdrengen, gav han ham et saadant Hug, at han kastede ham død til Jorden, uden at han gav en Lyd fra sig. Strax bemægtigede vi os hans Pistoler og Sabel, hvormed vi først dræbte begge Skildvagterne, ved den øverste Kahytdør, med hvis Vaaben vi nu ved Hielp af de fire Matroser, angrebe de øvrige Tyrker, som vare paa Dækket. Efter en Times Kamp, mistede de alle Livet undtagen een, som med det Skrig: "Christne!" sprang i Vandet og druknede.