Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-06-04
Hvad Pater Hyacinth fortæller om den store chinesiske Muur er tildeels nyt og mærkværdigt; denne uhyre Bygning er altid, bleven betragtet af Europæerne med Forbauselse; ogsaa have de gjort sig overdrevne Forestillinger og denne Befæstnings Linies Vigtighed og Udstrækning, som mod Norden beskytter et heelt Rige imod Naboernes Jndfald. Denne Muur, som Chineserne kalder de 10000 Stæders Muur, er ikke bygget paa engang, som man længe har troet i Europa. Den nærværende Muur er paa mange Steder ikke længere den gamle. J Begyndelsen af det 4de Seculum for Christus existerede 3 Kongeriger i det nordlige China, de hedte Zin, Tschar og Van. Deres Lande grændsede til Mongolernes nærværende Land, som dengang blev beboet af Tyrkiske og andre Stammer, imod hvis Anfald Fyrsterne over de 3 Riger maatte beskytte deres Stater. Kongen af Zin slog Tyrkerne og opførte en Muur mod Norden; de andre Landes Konger fulgte hans Exempel, og fuldførte Muren til det østlige Ocean. Keiser Zin Tichi Huang-Ti som bemægtigede sig hele China, befalede sin General Mungtian, 214 Aar for Christus, at lade disse Mure reparere og at forbinde dem med hinanden. - Pater Hyacinth forlod Staden Kalgan- og passerede derpaa igiennem den store Sandørken Kobi, hvor man næsten aldrig seer en levende Skabning, og aldrig hører en Fugl synge; den bestaaer for det meeste af Flyvesand, og seer ud som er pludseligt udtørret Hav; uagtet den i det hele taget aldeles mangler Vand paa nogle Saltmoradser nær, saa har den dog enkelte frugtbare Pletter, hvortil Mongolerne drage hen med deres Qvæg. – Fra Søen Kharanvor af bliver Landet igien frugtbart og skiønt, og saaledes vedblev den at være til Grændserne af Rusland. Forfatteren kom nu til Staden Urga, som egentlig er en permanent Leier. Her residerer den mongolske Vicekonge, som besørger de Chinesisk Russiske Grændse Anliggender. Denne Fyrste imodtog 1806 det Russiske Gesandtskab, som man ikke tillod at komme til Peking, fordi det ikke vilde underkaste sig det regulerede Ceremoniel ved den Keiserlige Audience. Vicekongen blev dengang degraderet en Grad; thi i China bliver enhver Diplomat, ligesom enhver anden Embedsmand straffet, naar han ikke heldig udfører det Ærinde, som er ham overdraget. – J en kort Afstand fra Ur ga er Depotet for den chinesiske Handel; det bestaaer af omtrent 800 Huse eller Træeboder, som beboes af omtrent 4000 chinesiske Kiøbmandsfolk. Man seer ikke der nogen offentlig Bygning undtagen Tribunalet, hvori Civil-Commandanten boer, og et Tempel for Afguden Kuanviin, som er Skytsguden for det nærværende MantschuDynastie. Boderne ere fyldte med de Varer, som Mongolerne bruge; Handlen er Tudsk-Handel Theen sælges i Tavler, og den sorte Thee gielder for Mønt; ved betydelige Kiøb bruges ogsaa Sølvstænger, som blive tilveiede. Næsten i alle Bøder finder man Boesvende, som tale Russisk, men saa slet, at der skal Øvelse til at forstaae dem; de Russiske Kiøbmænd finde det nemmest at rette sig efter deres Dialect. Ved Siden af Leieren ved Urga ligger Kure, eller Sædet for en levende Guddom (et Menneske, hvori en guddommelig Aand antages at opholde sig), og som fører Titelen af Dschebrzun Damba Churuchtu. Templerne ere af Træe; det anseeligste har en forgyldt Kuppel. De andre Boeliger bestaae af runde Telte af Filt, som ere bedækk de af Seildug. Man tillod ikke de Russiske Reisende at besøge denne Helligdom, fordi dette Gudmenneske var endnu ikke fuldvoxen. Men man sagde dem, at henimod 10,000 Lamas og Præster hørte til hans Hofstat. De Lamas, holde to Gange om Dagen, Morgen og Middag, Gudstieneste under Musik og Sang; og om Aftenen blev Gudstienesten holdet under Lyden af blæsende Instrumenter. Lomaerne kaldes til Templerne ved Lyden af Trompeter. Naar de komme ind i Templet sætte de sig ned paa Madratser lige over for hinanden, og læse med langsom Stemme i de hellige Bøger. Sædvanligen vaager kun een Opsynsmand i Templet over at alt gaaer ordentligt tilværk. Naar Overpræsten selv er tilstæde, saa sætter han sig med stor Pomp ned paa en Throne, som staaer lige over for Afguden. De Lamas, som ere beklædte med Palliet, staae i Rader paa begge Sider, med Røgelsekar i Hænderne; de afsynge Bønnerne med megen Langsomhed. Overpræsten oplæser med lydelig Stemme de sidste Ord af hver Bøn, og istemmer Sangen, hvorved han tillige ringer med en liden Klokke. - Naar en Churuchtu eller incarneret Gud døer, saa bestemmer Keiseren i China i hvilken Familie hans Siæl skal igien leve op. Paa denne Maade vedligeholder Hoffet i Peking sin Jndflydelse paa Mongolerne; hvis Fyrster ere enten gitte med chinesiske Prinsesser, eller som han forbinder med sin Jnteresse ved aarligen at giøre dem visse Foræringer. - Moncolerne ere inddeelte i tre Klasser: Adel, Militair og Geistlighed, denne er ugift, meget talrig, besidder store Forrettigheder og en overordentlig Jndflydelse paa Folket. Deres Hierarchie indeholder bestemte Bud, som meget strengt overholdes de ere inddeelte i forskiellige Grader, og staae alle under Udenlandskministeren i Peking. Mongolerne ere af en Mellemstørrelse, magre, men undersætsige. Deres Hoved er rundt, oven til bredt og Ørene staae langt ud fra Hovedet; Dinene staae, som hos Chineserne, kun lidt aabne, og see derfor meget smaae ud; den øverste Deel af Næsen er flad, Kindbenene staae meget frem og Hagen er liden. Mongolerne har tynde Læber, hvide Tænder, kun lidt Skiæg og et livfuldt og klogt Udseende. Da han næsten altid er til Hest, og rider paa høie Sadler med korte Stigbøiler, saa vende Knæerne meget indad og han har en noget vaklende Gang. Han mangler ikke paa naturlig Forstand; er høflig, blid og føielig; men han er i høi Grad begiærlig og forledes derved let til Bedragerie og Tyverie; i Krig viser han sig troeløs og grusom. Fruentimmerne have Lighed med Mandfolkene; deres Ansigt er altid mørkt og rødagtigt; de have et giennemtrængende Blik; men roses ikke for at være kydske. Mongoleren er fra Ungdommen af hærdet til Strabadser; hans Boelig er en Jurte, eller rund Filthytte, som har en Aabning i Spidsen, hvorigiennem Rogen kan gaae ud. En saadan Jurte er sædvanlig 5 Alen høi og 6-10 Alen i Giennemsnit. Lysningen faaes fra en Aabning oventil eller fra Døren. Lige over for Døren staaer et Skriin med en Afgud i af forgyldt Bronze, foran hvilken en Lampe holdes brændende; Jlden holdes vedlige ved Smør og ved nogle vellugtende Pinde, som faaes fra Thibet. Midde i Jurten staaer et Fyrbækken med gloende Kul eller sædvanligen med farvet Kormøg, som er det sædvanlige Brændsel. Væggene i de Riges Telte ere behængte med Bomulds- og Silketøier; i de Fattiges ere de kun beklædte med Filt. Om Vinteren blive Kalve, Faar, Gedder og Hunde indsluttede i enkelte Afdelinger af Jurten.