Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-08-13
J Skriftet: Die schwarmerischen Gravelscenen in Wildenspuch, Canton Zürich, v. J. L. Meier, læses et sjeldent og høist mærkværdigt Bidrag til religiøst Sværmeries og en til Raserie stegen Fanatismes Historie. Hovedpersonen i dette græsselige Sørgespil var en vis Margaretha, Datter, af en Godseier navnlig Peter, hvis Familie ogsaa var indviklet deri. Bekjendtskab, Omgang og Breve med andre Secterere havde givet allerede siden 1816 hendes naturlige Overspændthed, hendes aandig og fandselig pirrelige Temperament, hendes Hang til religiøst Sværmerie, saavelsom hendes omdrivende og ørkesløse Levemaade et Fremstød. Dertil kom siden Fru v. Krudeners Korstoge, som havde værdiget hende tre Timers Privat-Audients, den berygtede Fanatiker Ganz's Rænker; den stærke Udbredelse af mystisk sødelige og for størstedelen taabelige, tildeels ogsaa tankeløse smaa Tractater, især fra Basel; den Hylding, der vistes hende som en af Gud dreven Prophetinde, som en Veilederinde til Sallighed o. s. v.; de hyppige Valfarter til hende, især af Damer og Herrer fra Schaffhausen, den i samme Canton værende Prædikants sandsesløse Taler, som hun flittigen hørte, den overveiende Indflydelse, hun allerede tidligere havde vidst at forskaffe sig paa hendes Omgivelser, og Rygtet om Gudfrygtighed og Hellighed, som blandt Sectererne havde forskaffet hende Navn af Helgen; endeligen ogsaa hendes mange Omvendelser og Reiser i Besøg hos beslægtede Sjele, hvis Tal uophørlig forøgedes og af hvilke hun ikke fandt saa selv i det oplyste Zürich, hvor hun opholdt sig indtil hun, som en Løsgængerske, blev sendt hjem af Politiet. Alle disse Omstændigheder forenede sig efterhaanden om at gjøre hende end mere forvirret i Hovedet, at opfylde hendes Jndbildningskraft med crasse og mystiske Blodbilleder, og forvandle hendes Fanatismus til egentlig Afsindighed; de ledte hende paa en skrækkelig Jdee, som, lidt efter lidt, blev fix hos hende, og maaskee endnu fastere fæstede Rødder ved Frygten for Følgerne af hendes strafværdige Omgang med een af hendes Troesforvandte, en gift Mand, hvoraf Frugten var et Pigebarn, som hun fødte 1823. Denne Jdee var, at der, for at forsone Gud, maatte flyde Blod, og at hunfremfor Alt var det af Gud udseete Offer til Syndernes Frelse, og den frembragte hiin gruelige Catastrophe d. 15 Marts samme Aar, hvilken, efter mangehaande foregaaende grove Udbrud af fanatisk Raserie, endte med hendes Søsters Drab og siden med hendes egen Selvopoffrelse, i Følge den Forudsigelse, at hun og hendes Søster igjen vilde opstaae tre, Dage derefter. Den, som havde bidraget meget til hendes Ulykke, var den geistlig stolte og tvære Jgnorant Ganz, der allevegne, hvor han kom hen, stiftede usigelig Skade. De Secterere, som i større eller mindre Grad havde gjort sig skyldige i dette Dobbeltmord, bleve siden dømte til Fængsel i Tugthuset fra 1 til 16 Aar. Som noget Besynderligt fortjener at anmærkes, at i Dommen bydes, at det Huus, hvori hine Blods optrin bleve udøvede, skulde nedrives og i Fremtiden intet andet opføres i dets Sted paa Tomten. Blandt Aarsagerne til hine blodige Misbruge maa, efter Forf. Mening, regnes de i Omløb satte smaa Tractater, fulde af Ufornuft og Sværmerie, saavelsom de religiøse Sammenkomster og Afsondringer. Forf. mener, at det ikke er nok, at Bibelselskaberne uddele Bibeler, men at det ogsaa er nødvendigt, at sørge for sammes rigtige Brug.