Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1842-10-07
Blandinger. J franske Aviser læses følgende interessante og sørgelige Beretning om Skibet "LeopoldinaRosa" som i Maimaaned forlod Bajonne, ført af den vakkre og ulykkelige Capitain Frappaz for at seile til Montevideo i Brasilien. Foruden behørigt Mandskab skulde det overføre 300 Personer, Mænd, Qvinder og Børn af de baskiske Provindser, som i Haab om bedre Fremtid vilde nedsætte dem paa den ubeboede Slette ved Floden, Uruguay. Overfarten var temmelig langvarig, men da de vare allerede nær ved Land, opstod en heftig Storm af S. S. O. som drev Skibet alt nærmere Kysten. Efter 3 Dages Anstrængelse, strandede det efter en meget mørk Nat ved Dagens Anbrud paa de farligste Klipperev, som ligger paa den østlige Side af ovennævnte Flod, 40 Mile fra Montevideo. Skibet dreves nu ved Brændingen alt nærmere Stranden, og man tænkte kun paa at redde Menneskene, som let kunne skee, naar man kun havde en fast Forbindelse med Landet, da Skibet var kun 1 1/2 Bøsseskud derfra. Den lille Baad blev derfor udsat, men øieblikkelig omkastet. Capitainen befalede derefter en Matros med Toug om Livet at svømme i Land, men denne og alle de øvrige vægrede sig, og uden at tænke paa deres Medmenneskers Redning, reddede de sig kun selv paa de 3 yngste nær, som tillige med Capitainen og Styrmanden modigen bleve paa deres Post. Forladte af det kraftigste og meest øvede Mandskab som i saadan Uveir og under saadanne Omstændigheder kunne have ydet den meste Hielp til Redning af Mennesker og Gods, følede Passagererne nu det skrækkelige i deres Tilstand, af Fortvivlelse kastede de Modigste sig i Havet, nogle lykkedes det at naae Land, men de fleste omkom i Brændingen, til største Qval for de endnu paa Vraget Blivende. Endnu en Omstændighed bidrog til at afholde de Passagerer, som ikke havde forladt Skibet, var til at bliver at de saae at nogle elændige Landets Jndbyggere, Gauchos kaldet, havde samlet sig i Mængde paa Strandbredden for at plyndre og truede enhver, som modsaatte sig, med Undergang. Under denne tredobbelte Fare: Skibets Undergang, den rasende Brænding og Gauchernes Mishandling, valgte de Skibbrudne at blive og vente paa Forsynets Styrelse. Jmidlertid tog Stormens Heftighed til og Bølgeslaget rev med sig alt hvad der var paa Skibsdækket, alle flygtede derfor agter paa Skibet, og i Kahytten, hvor de ulykkelige præssede til hinanden ventede i ængstelig Taushed Døden. Ved Solens Nedgang lagde Stormen sig noget, men Bølgeslaget og Brændingen vedblev lige hæftigt saa at Skibets Agterdeel adskiltes og Dækket løsnedes; herpaa fulgte den meest hjerterørende Scene. Meer end 60 meest Qvinder og Børn vare i et Øieblik under Vandet. Forfærdelse, Smerte, Dødssukke hørtes rædselsfulde over Stormens Hvien og atter i et Øieblik var alt forbi under Bølgernes Brusen, alle vare omkomne med Undtagelse af nogle, som havde det Mod at blive paa Dækket. Det var mørk Nat, den ene skylledes bort efter den Anden, og til sidst flød det Hele stykkeviis bort, saa at den eneste Redning var at holde sig fast ved de enkelte Vragstumper, Jngen kan skildre dette skrækkelige Øieblik, nogle sank i Havel aftræftede, andre bleve kastede paa Land og døde strax efter, hvoriblandt Capitainen, nogle hvoriblandt Fortælleren lykkedes det at redde sig. 26 meest Koner og Børn omkom og kun 62 bleve reddede ved den franske Skib l'eclair.