Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-10-25
Jdet jeg ved nærværende Linier paatager mig Paternitets=Forpligtelser med Hensyn til det lille uskyldige Væsen, der først hilsede Verdens Lys i Tidende for almindelig dansk Skolelærerforening" og senere førtes omkring fra det ene danske Blad til det andet, indtil det endelig i Daaben, godhedsfuldt besørget af Woer og Nim Herreders Provst, erholdt det smukke Navn "Pasquil(see Aarhuus Stiftstd." No 18), maa jeg saare meget beklage, at Hs. Høiærværdighed, hvem jeg aldeles ikke har den Ære at kjende og hvem jeg ingenlunde har havt for Øie ved min Fremstilling, har givet sin Harme Luft, paa en Maade, der betager mig ikke Modet – thi det svigter sjelden den, der har Sandhed og Ret paa sin Side men Lysten til at indlade mig med en Modstander, der ved en udførligere Discussion af et Emne, som han formodentlig helst havde ønsket uberørt, muligen kunde bringes til, trods sine gode Forsætter og Løfter, at for uægte den Sindighed og det Maadehold, man med Føie fordrer af en Mand, hvis Kald det er at prædike Selvbeherskelse for Andre. Jeg skal altsaa ikke videre foruleilige Provsten, med hvem jeg ei agter at føre en Avis feide, men kun rette nogle Ord til de af Bladets ærede Læsere, der maatte interessere sig for Sagen. Efter at jeg flere Gange havde hørt den famense Posttaske omtale, og følt den meest levende Jndignation ved Tanken om, at en saadan skulde lægges paa Skolelærernes Nakke, nedskrev og indsendte jeg min Artikel, til hvilken Skolelærertidendens Redacteur føiede følgende Sætninger, som ikke ganske samstemme med mine Anskuelser: "Vi mene, at de ere i deres gode Ret til ligefrem at nægte at bære en saadan hele Standen haanende Posttaske; vi opfordre dem til at gjøre det, og Posttasken, som hierarkisk Myndighed skaansellos har indfort, vil borttages fra deres Nakke."*) - Hvorvidt Skolelærerne i Woer og Nim Herreder virkelig selv transportere denne Taske eller ikke, var mig dengang ubekjendt; jeg vidste kun, at den existerede, hvilket Provsten i sit Jnserat har stadfæstet; senere har jeg modtaget Oplysning om, at idet mindste een af Lærerne oftere personlig har besørget den. Om dette er Tilfældet med flere har jeg endnu ikke kunne erfare; men selv een Skolelærer, og var det kun en eneste Gang, tradskende paa Landeveien med en slig Taske paa Ryggen, er for mig, og vistnok for Enhver, der agter Folkeskolen og dens Lærere, en Tanke, der har noget særdeles Oprørende ved sig. At Provsten selv har havt Strupler i saa Henseende, fremgaaer tydeligt deraf, at han ikke er tilfreds med Taskens Størrelse, der imidlertid tilskrives "Sadelmagerens Uefterrettelighed." Denne latterlige Udflugt leder mig uvilkaarlig til at tænke paa et Skolebarn, der ved erkjender, at det har forseet sig, men dog søger at vælte Skylden over paa Andre. Provsten har fuldkommen Ret, naar han fortæller mig, hvad jeg forresten længe har vidst, at Skoleanordninger for Landet Bil. a 631 bestemmer, at der i ethvert Sogn, skal antages et Kirkebud til at befordre Embedsbreve imellem Præsterne; men sammesteds fastsættes ogsaa det glemte Provsten at fortælle –, at dette Kirkebud skal lønnes af dem eller den, der oppebærer Jndtægter af de nedlagte Degneembeder, og da Cancelliet derved forstaaer "Læreren, saa indseer man let Grunden til, at der kun i faa Sogne findes et saadant Bud). Landsbyskolelæreren er nemlig, som Gud og hver Mand bekjendt, i Almindelighed saa slet aflagt, at han kun med Nød og neppe kan forskaffe sig og Sine det daglige Brød; at han under saadanne Omstændigheder, hellere end at angribe sin Pung, vælger personlig at udføre endog de meest nedværdigende Forretninger, er en Selvfølge. Den jydske Stænderforsamlings Majoritet erkjendte i sidste Session det Ønskelige i, at Lærerne kunde vorde befriede fra den for dem upassende Bestilling at løbe omkring som Postbud; men da man troede, at denne Fritagelse, som vilde medføre en liden Udgift for Communerne, kunde træde skadelig iveien for en betydeligere Reform i Lærernes Stilling, besluttede man med 22 Stemmer imod 22, af ingen Petition skulde indgives, hvilket Resultat Lærer standen med Grund beklager.