Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-05-22
Billetterne til Balpareen i Anledning af den forestaaende Sølvbryllupsfest ere nu ombragte til Rangspersonerne i de 3 første Classer i Rangen og til Kammerjunkerne, som hørende til Hoffet. Disse ere Alle tilsagte til Cour. De forskjellige Collegier ere tilstillede Billetter til Uddeling til deres collegiale Embedsmænd, men neppe i saa tilstrækkeligt Antal, at alle Contoirchefer, hvis de ønskede det, kunde komme med, end sige deres Fruer og Døttre, da Dame Billetter ere sendte i ringe Antal mod CavallierBilletter. Drabantgarden vil ved denne Leilighed komme til at gjøre Tjeneste, og dertil ere udtagne 24, efter andre Beretninger 30 Officerer af Kjøbenhavns Garnison. Af Tilskuerne ville kun 400 kunne rummes paa Gallerierne; men da Hs. Majestæt umiddelbart disponerer over 200 Billetter, vil der kun bliver 200 tilbage for det større Publicum. Naar vi i et foregaaende No. have meddeelt, at omtrent 2000 Personer ville blive indbudne, da flere ikke kunne rummes i Riddersalen paa Christiansborg, saa maa vi berigtige det derhen, at vel omtrent 2000 Personer ville blive indbudne, men at Riddersalen kun rummer omtrent 900 Mennesker. Det er iøvrigt behageligt at tilføie, at vi, efter nærmere indhentede Efterretninger, have Grund til at antage, at den Sum af 70,000 Rbdr., hvortil Rygtet har anslaaet Udgifterne ved Sølvbryllupet, er noget overdreven. (Loll. F. St. T.)(Brig. Td.) Et Stof, der i disse Dage benyttes af den saakaldte liberale Presse for at opvække Skræk og Uvillie hos Borgerne, er den Retssag som det Danske Cancellie har ladet anlægge mod Procurator Balthazar Christensen for de Yttringer, ang. Frd. 27de Septbr. 1799 § 20 og Pl. 1ste Nov. 1837, som han først har fremført i Trykkefrihedsselskabet og siden kundgjort i det Blad, hvis ansvarlige Redacteur han er. Dette Foretagende skal være saa uhørt, staae i en saadan Strid mod den, skjøndt hiin Presse iøvrigt lidet tilfredsstillende Liberalitet, som vor afd. Konge stedse har viist, og i sin Conseqvents saaledes true med Opløsning af alle selskabelige og sædelige Baand, ja med Oprør, Borgerkrig og Kongemord, at Alt vilde gaae til Grunde, dersom man ikke – hvorom dog kun det ene af hiin Presses Organer har udtalt sin Forviisning - netop paa Grund af disse fordærvelige og iøinefaldende Følger kunde være viis paa, at det blev det sidste, ligesom det skal være det første Skridt af det Slags, der i Mands Minde er gjort i Danmark. - - Man har vidst at forrykke Sagens rette Standpunkt ved blot at holde sig til, at Pr. Christensen er bleven tiltalt for mundtlige Ord, med aldeles Tilsidesættelse af den Sagens Sammenhæng, der har gjort det til Nødvendighed for vedk. Regjeringscollegium imod Sædvane at gjøre en mundtlig Jnjurie mod Regjeringen til Gjenstand for en Action. Khvnsp. No. 125 indeholdt et Referat om hvad der var passeret i Trykkefriheds selskabet den 7de Mai og derunder anførtes som en Deel af Pr. Christensens Foredrag følgende mærkelige Ord: Den ublue og barbariske ved Frd. 27de Sept. 1799. 20 indførte Bestemmelse og Censur for domfældte Forfattere." J Fædrel. No. 153 § 154 hedder det: at den aandelige Trællelænke, som hiin Forordnings 20de § ikke bluedes ved at kaste om Halsen paa enhver endog for den mindste Presseovertrædelse dømte Forfatter, ikke længere tør bydes os uden Skam for Kongen og Fornærmelse for hele Folket;" og om Pl. 1ste Novbr. 1837 havde Proc. Christensen efter dette Referat udladt sig saaledes: "Dette sørgelige Minde om den Aand for Retfærd og Frihed, der i vor afd. Konges sidste Dage besjælede de Mænd, der ogsaa stode hans Throne nærmest, er i vor Lovcoder, jeg kunde næsten sige et Sidestykke til, hvad den UlfeltskeStøtte er for et af vore Torve. - Man kunde maaskee sige, at de Udladelser, hvorfor Cancelliet har ladet Redacteurerne tiltale, vare af saa urimeligt og uforstandigt Jndhold, at man i Tillid til Folkets sunde Sands kunde have overseet dem med Foragt; men havde Cancelliet overseet hine Tirader, der høre tilde kaadeste, som vor Presse nogensinde har fremført, saa vilde det kun have styrket dem i at gaae videre og videre. Collegiet kunde heller ikke uden at synde mod Frd. 27de Sept. 1799 §28 tie til hine Artikler. Det er indlysende, at uagtet den sidstanførte Tirade af Fædrel. udtrykkelig kun indvier vor forevigede Konges Raadgivere (hvoriblandt iøvrigt vor nu regierende Konge) til evig Spot og Skjændsel, indeholder den dog ogsaa et utilbørligt Angreb paa den Lov, der skal bære et saadant Præg af Uretfærdighed og Fordærvelighed, at Kongens Raadgivere ved den Leilighed saaledes have brændemærket deres Navne. Ved Fædrelandet, mødte endnu den Omstændighed, at Redacteuren selv var den Mand, hvis mundtlige Ord bleve refererede. At lade ham tiltale blot fordi han havde gjentaget dem ved Pressen, uden at tage Hensyn til, at han først havde fremført dem i et Selskab, der giver sig af med offentligen at discutere Statens Anliggender, vilde næsten være modsigende. - Der er hverken her i Riget eller i noget andet Land i Verden givet en uindskrænket Ret til at fremføre fornærmelig og opæggende Tale og Regjeringen, naar man kun ei lader den trykke. D. L. 649 siger at Den, som taler ilde om Kongens Regjering, skal have forbrudt Ære og Gods. Vistnok indlader en Regjering, der er sig sin Retfærdighed og sit Folks Kjærlighed bevidst, sig ikke paa at efterforske kaade og fornærmelige Ord, der ofte tales hen i Veir og Vind, og som, selv om de ere ondt meente, dog ikke lettelig gjøre noget Ondt af Betydenhed. Men naar de ikke blot fremføres i et Selskab, der søger at bearbeide Meningen med Hensyn til vore vigtigste Samfundsanliggender, men endog ved Pressen til Trods lægges Regjeringen for Øinene, saa kan den ikke tie, og endnu mindre kunde Cancelliet, idet samme lod Proc. Christensen tiltale for det ved Pressen gjentagne oprindelig mundtlige Ord, lade dette hengaae upaatalt. Dette vilde været en Erkjendelse af en ubegrændset Licents for det mundtlige Ord. Man kunde vel og tænke sig, at Chr. da vilde have indskudt sig under, at han som Redacteur kun havde berettet hvad dervar sagt i Trykkefrihedsselskabet, og at han altsaa da han selv som Den, hvis Ord der vare refererede, vedgik Referatets Rigtighed, ikke kunde have noget Ansvar som Referent, og at man ei havde fundet sig beføiet til at sagsøge ham som Taler. Dersom Cancelliet har tænkt sig, at Chr. kunde gribe til denne Udflugt, saa viser Fædrel. No. 161 at det ikke har feilet heri. Der hedder det nemlig, at Folket hidtil nærede en saadan Tillid til Ordets Hellighed, at det troede et Ord uantasteligt, naar det uden Anstød var sagt i en hæderlig Forsamling. Denne Tro kalder Red. vel en Overtroe, men havde Tiltalen faaet en anden Skikkelse, vilde vel og hiin Tirade faaet en anden Vending. Det er vistnok mere for ikke at synde mod Conseqventsen og for ikke at give Anledning til hiin mulige Udflugt, at Cancelliet har inddraget Proc. Chr. mundtlige Ord under Actionen, end fordi man har tænkt sig, derved at forøge hans Strafansvar. Collegiet har heller ikke for hans Vedk. taget noget Hensyn til de end grovere Udladelser om Fr. 27de Sept. 1799 § 20, som Khvnsposten har tillagt ham. Collegiet har saaledes paa ingen Maade villet drage ham til Ansvar for Jndholdet af hans Foredrag i Trykkefrihedsselskabet, for saavidt Beviis herfor maatte søges ved Vidneførsel; kun det Fornærmelige, som han selv gjennem Pressen havde vedkjendt sig og gjentaget, har det ikke troet at kunne lade hengaae upaatalt. Procurator Christensen er saaledes ikke bleven sat under Tiltale for de blot i hiint Selskab udtalte fornærmende Ord, men kun for de af ham selv gjennem Pressen gjentagne.""Naar der paastaaes (hedder det endvidere i samme Artikel. See Brig. Avis No. 113) at der i Frederik Vis Regjeringstid aldrig er gjort nogetsomhelst Angreb paa Talefriheden, saa er det vel sandt, at vor forevigede Konge ikke bekymrede sig om uoverlagte Ord, som han vel vidste, at der ofte udsagdes om hans Regjering, ja at han endog var rede til at tilgive og selv gjøre vel mod dem, der havde ført saadan Tale. Christian VIII deler heri fuldkomment sin ophøiede Forgjængers Tænkemaade. Vel er det at befrygte, at det ubesindige Parti, der i hans Thronbestigelses Øieblik logrede for ham, for strax paa Stedet at fremkalde de Reformer, som i ethvert Tilfælde vilde kræve en Tidlangs modne Overveielse og Forberedelse, og saasnart de mærkede, at Kongen ikke vilde følge den af samme betegnede Vei, antog en fjendtlig Characteer imod ham, vil standse mange til en friere Udvikling af alle Samfundsforhold førende Forholdsregler, som laae i Kongens Plan, og hvortil vistnok kunde høre Ophævelsen af enkelte af de paa Pressen lagte Baand; men aldrig vil han forfalde til frygtsom Speiden efter hvad der foregaaer i Lønkamrene."At denne Proces, der er den første i sit Slags, vil danne et mærkeligt Punct i den danske Udviklingshistorie, er vist nok, men hvor meget den end vil tjene til at opklare det, der nu synes at blive dunkelt for os, saa er det dog ligesaa vist, at man hellere maatte ønske denne Oplysning af en anden Vei end ved Processer. Da ogsaa Kjøbenhavnsposten er actioneret, vil det være ret interessant at iagttage, hvorledes Trykkefrihedsselskabet vil forholde sig i dette Dilemma, og om det og vil udsætte sig for en Trykkefrihedsprocesved at meddele Forhandlingerne, eller det vil iagttage en her sikkert upassende Taushed. Foreløbig har Skriftcommitteen taget sig Betænkningstid, da intet No. af Folkebladet er udgivet sidste Fredag. (L. F. St. Td.) Folk, der i Løverdags Aftes Kl. 10 have passeret Nørregade, i Nærheden af Krystalgaden, vil have bemærket et usædvanligt Røre og Begyndelsen til Udbruddet af en Opinionsyttring, der imidlertid af os ubekjendte Grunde blev forhindret, men tillige bevirkede, at der ikke var den frie Adgang til at bevæge sig paa Gaden, som Borgerne ellers synes at have Ret til, idet forskjellige Afdelinger Politibetjente troede sig berettigede til at forbyde Folk den Conflux som ellers ikke er forbuden. (Khvnsp.)¬