Aarhuus Stifts-Tidende, 1830-10-30
J den nys tilendebragte Proces mod Hr. Potter, eller rettere mod hele Oppositionen, lod Ministerier, ved sine Organer udsprede og paastaae, at Riget har nydt fuldkommen Rolighed fra 1815 til 28, og, at først Faktioner have viist sig siden den Tid. Men Debatterne i det andet Kammer og den, vel noget svage, Opposition, som der fandtes, vise tydelig, at det ikke fattedes, paa Besværinger. Men Sagen er, at Ministrene indtil 1828 kunde gaae deres Maal imøde uden synderlige Hindringer, fordi man endnu ikke fuldelig kjendte deres Plan og Hensigt; de kunde ustraffet undertrykke Katholicismen, fordi Aarhundredets Aand tillode dem det; de kunde endelig benytte alt det, som i Fundamentallovenvar ufuldendt og ufuldstændigt, og handle med Opdragelsen og Sproget efter Behag. Pressen krævede dem ikke til Regnskab; den var gandske sysselsat med Debatterne i Frankerig. - Men, saasnart Belgierne opdagede, at det var godt at være Philosopher, men tillige godt at bevare Friheden, da reiste sig en mægtig Opposition og en sand politisk Kamp begyndte. Det var nu ikke meere Præsternes og Katholikernes Samvittighed, som modsatte sig Fyrstens Befalinger, ikke meere Kirken, som reiste sig mod Staten; det var et konstitutionelt Partie, som forlangte Garantie for den lovede Frihed. Nu viste det sig, at Regjeringen aldeles nægtede denne; at Gudsdyrkelsen ikke var fri, saalænge Præsterne dannedes under Regjeringens Øine og til bestemte Hensigter ; at Lighed, med Hensyn til Adgang til Embeder ikke fandtes, da disse næsten udelukkende vare besatte med Hollændere; at den samme Ulighed fandt Sted med Hensyn til de offentlige Afgivter, som hvilede tungt paa Belgierne; og endelig, da man saae, at Regenten selv nægtede Ministrenes Ansvarlighed, uden hvilken ingen indskrænket ik Regjering kan tænkes, da maatte vel Øinene aabnes og Frygten blive almindelig for at tabe saamange dyrebare og dyrtkjøbte Rettigheder. Saaledes traadte Regjeringen aabenbar ud af sin konstitutionelle Bane, og, trods den heftigste Opposition, svarede dens Gierninger fuldkommen til de af den opstillede Grundsætninger. Processer, Fængslinger, Afsættelser m. m. blev anvendt, for at undertrykke Oppositionen, og Følgen heraf var en Art Konfødderation, lig den katholske Association i Jrland, der fornemmelig havde til Hensigt, at holde de Personer skadesløse, som maatte lide Forfølgelse for Frihedens Sag. At en saadan Adfærd maatte forøge Forbittrelsen er naturligt, og den mod Hr. Potter og flere anlagte Proces viste aabenbar, at Ministrene have overilet sig; thi vare disse overbeviste om Forræderie mod Staten og Regjeringen, hvo lod man dem da slippe med Landsforviisning, og vare de ikke fuldelig overbeviste, hvorfor maatte de da lide Straffen, De senere Uroligheder ville derfor sandsynlt lede til, at de sydlige Provindser ville blive adskildte fra de nordlige, hvilket Brud vil være af den meest indgribende Jndflydelse. Thi Holland som har en betydelig Gjeld og store Kolonier, der ikke uden uhyre Offere kan holdes i Afhængighed, kan vanskelig undvære de store Jndtægter fra det rige Belgien, som ingen Gjeld har, og derfor ikke uden Grund kan klage over Byrder, det ikke for egen Skyld maa bære. Vi see derfor med Begjerlighed den endelige Udvikling af denne Krisis imøde. Jøvrigt frembyder den belgiske Revolution et rigt Sto baade for Politikerne og for Jkke=Politikere. Vi ville for et Øieblik tænke os et saadant politisk Collegium og til den Ende tage Holbergs politiske Kandestøbe, for os, hvis 2den Acts 3die Scene med nogle Smaa forandringer lader sig anvende paa de paa Nutidens Begivenheder. Omtrent saaledes: Henrik. Her er de sidste Aviser. Herman v. Bremen. Flye dem til Richart Børstendinder, som pleier at læse. Richart. Man skriver fra Antverpen at Soldaterne desertere fra den hollandske Armee. Herman. Ei det har man skrevet 12 Gange i Rad. Spring over Desexteurerne. Jeg kan ærere mig ihjet, naar jeg hører tale om de Sager. Hvad skriver man fra Brussel, Richart. Fra Brussel skrives, at Prinds Fredriker brudt op med lin Armee og gaaet fordi alle Fæstninger, for at kaste sig ind i Antverpen, som derudover i største Hast er retireret 4 Miil tilbage. Oprørerne fulgte Armeen allevegne paa Rettraden. Herman. Ach, Ach. Hans Durchlauchtighed er Slagen med Blindhed, vi er om en Hals, jeg vil ikke give 4 s. for den hele Armee i Belgien. Gert Bundtmager. Jeg holder, min Tro, for, at Prindsen gjorde Ret; thi det har altid været mit Forslag, sagde jeg det ikke forgangen, Franz Knivsmed; at man burde gjøre saaledes. Franz. Nei, jeg kan ikke erindre det. Gert. Jo, min Tro, har jeg sagt det 100 Gange; thi hvorfor skal Armeen ligge og lunte? Prindsen har, min Tro, gjort Ret. Det tør jeg forsvare mod hvem det skal være. Hermann. Henrik, giv mig et Glas Brændeviin. Jeg kan svære paa, Jhr Herren, at det blev sort for mine Øine, da jeg hørte læse disse Tidender. Jeres Skaal, Mussiørs. Nu det bekjender jeg, det kalder jeg en Hoved forseelse, at gaae forbi Fæstningerne. Sivert Posekiger. Jeg havde, min Tro, gjort det samme, om Armeen havde været mig betroet. Franz Knivsmed. Ja, Du skal nok see at man gjør Posekigere til Generaler. Sivert. Du har ikke behov at spotte, jeg torde blive saa god som en Anden. Gert. Deri har, min Tro, Sivert Ret, at Prindsen har gjort vel i at gaae lige løs paa Fjenden. Herman. Ei, min gode Gert! J er alt for selvklog, J faaer lære Noget endnu. Gert. Da skal jeg ikke lære det af Franz Knivsmed. (De komme i stærkt Skælderi og tale een i Munden, paa en Anden, reise sig af Stolen, true og støie.) Herman slaaer imod Bordet og raaber: Stille, stille Jhr Herren, lad os ikke tale meer om det; hver kan beholde sin Mening. Hør Jhr Herren, giv dog Lyd. Mener J vel, at Prindsen af Frygt har retireret sig og sat Jld paa Brussel, Nei, den Karl har læst Alexander Magnuses Krønike; thi saa gjorde han, da Darius forfulgte ham, og vandt derudover en Seier ligesaa stor, som den vi vandt for Hochstadt. Henrik. Nu slog Klokken 12 paa Postmesterens Værk. Herman. Saa maae vi da gaae. (Paa Veien disputere de og støie som forhen.)