Berlingske Tidende, 1830-03-02
Gazette de France indeholder Følgende: "Den almindelige Opmærksomhed er nu henvendt paa Expeditionen mod Algier Efter den engelske Admiral Exmouths Angreb er Algier blevet sat i en ypperlig Forsvarsstand. Det er nu næsten umueligt, at løbe ind i Havnen; dennes Munding forsvares af to Forter, der ligge meget nær ved hinanden og have sex Hundrede Kanoner af svært Kaliber. Hiin Admiral skyldte blot Overraskelsen, de blottede Fæstningsværker, og især de 100,000de Mands bebuddede Ankomst, der fra det Jndre af Landet ilede Algier til Hjelp, si Angrebs heldige Udfald; thi Deyen, som denne farlige Bistand, hvilken han ikke havde forlangt, forfærdede, skyndte sig med at capitulere, og den engelske Admiral havde Føie til at glæde sig over denne tilfældige Begivenhed, der reddede ham ud af en vanskelig Stilling. Et Angreb fra Søesiden er umueligt; man kan ikke engang nærme sig Kysten. Formedelst den idelige Nordenvind er det allerede meget vanskeligt, at krydse i Nærheden. Man maa derfor opgive den Plan til at kue Algier, som Duquesne, 1683 og Lord Exmouth 1816 iværksatte; Omstændighederne ere nu ikke de samme. Vor Regjering maatte derfor være betænk paa andre Planer. To bleve den forelagte; disse foreslaae Landing paa to Punkter af Havbredden. Spørgsmaalet er altsaa hvilket Punkt tilbyder de største Fordele, det ene Forslag nævner Havnen ved Oran, det andet Havnen ved Bona. Den første er en ypperlig Havn i Provindsen Mascara, 57 Lieues fra Algier og ligeoverfor Carthagena; Jndvaanerne vilde, af Had til Algiererne, gjøre alt Mueligt for at fremme Expeditioner. Det andet Punkt synes at være endnu gunstigere; Frankrige har er Establissement i Egnen ved Caille, et lidet Koralsiskerleie, der staaer under en Scheiks befaling, som Kongen af Frankrige udnævner. Vor Armee og vor Flaade ville her finde mange Hjelpemidler og stor Lettelse. Begge disse Planer har i nogle Dage været Gienstanden for Conseillets Deliberationer. Om samme Gjenstand siger Bladet National: "Om Expeditionen mod Algier delibereres nu i Conseilet; den synes endog allerede at være besluttet; man raadslaaer nu blot om Midlerne dertil. Algier er fra Søesiden uangribelig og maa derfor beleires fra Landsiden. Staden har en Ringmuur, som vel ikke er regelmæssig, men tilstrækkelig for Tyrker, der blot behøve en Muur, for at værge sig til det Yderste. Dette Steds Front er meget viid og forsvares af et meget betydeligt Artillerie. For at have 25,000 vaabendygtige Mænd, maa man i det mindste transportere 30,000. Man maa ogsaa bringe Alt med sig derhen: Feldt artillerie, Beleringsartillerie, ja endog det nødvendige Tømme, til at anlægge Vatterier; Pallisader o. s. v. Alt maa bringes didhen. Endeligen maatte man ogsaa, foruden Foder til Hestene, medbringe Levnetsmidler for hele Armeen; og denne Vanskelighed er overordentlig, stor. Dersom Landarmeen bestaaer af 30,000 Vaabendygtige, saa vil Søemagten maaskee bestaae af 15,000. Dette vilde altsaa være en Masse af 45,000 Mand, som maatte ernæres paa en øde Strandbred, og forsynes med Korn, Viin, maaskee ogsaa med Vand; thi Fjenden vilde upaatvivleligen tilkaste alle Brønde, og det vilde ei være let, at grave nye. Ere disse Vanskeligheder end ikke uovervindelige, saa ere de dog uhyre, og ville koste en meget betydelig Sum. Man veed jo, hvor meget Transporten af nogle Tusinde Mand til Morea har kostet, og disse havde ikke et Bøsseskud at gjøre. - Til alle disse Vanskeligheder kommer endnu den, der er forbunden med Landingen.