Aalborg Stiftstidende, 1838-10-09
Ved Gjæstebudet i Roeskilde førtes Thorvaldsen, til et Bord paa over 100 Couverts af Stændernes Præsident Prof. Schouw og den kongl. Commissarius. Kun hans Skaal var Dagens Rost. Efterat nedenstaaende Sang, af P.) var afsungen: Rom og Roeskib - hvad behager Rom, hvor Tibrens dunkle Vande, Hvordan sammenstilles de. Sig om svedne Marker stor, Ja, som Jørgen Hattemager Roeskild paa de grønne Strand Og Kong Salomon maaskee. Ved den sølvblaa Jssefjord; Dog, lad see om ikke denne om, hvor af Siroccos Vinger. Muligt staaer saa høit som hiin Sundheds Rosen knækket blier, Lad os efter det, vi kiende, Roeskild, hvor et Væld udspringer. Rom, hvor Paven endnu true hidtil man med Grund kan sige, Med sin Bulle hver, som en Rom ei over Roeskild stod, Og ei heller skal den vige, Slukker alle Aandens Luer, Tiden tændte paa sin Vei; Roligt vi tør sætte mod Roeskild, hvor med Folkets Stænderi Rom, med Verdens Marmor=Skatte Kongens Commissarius : Konstens Vugge, Konstens Hjem: Tidens sande Værd erkiender, Roeskild, stolt af at omfatte: Ledes af dens Genius. Ham, der veed at skabe dem. Rom, hvor Talen, Blikket, Minen i Glasset fyldt, du gamle, giæve Er Censuren underlagt, Konge Sæde! Konge Grav, Hvor Banditten og Rumen. Mens til Rom dig endnu hæve, Vidne om den slunkne Magt, Timerne, han dig hengav, Roeskild, hvor fra Læber, trygge, Du, som i dit Hierte har ham Ordet løsnes uden Pas, 1 Skynd dig, Glasset fyldt igien, Og til Fædrelandets Lykke Mens Du end ved Hiertet har ham, Reiser mangt et stolt Palads. Glasset tømt for Thorvaldsen, udbragte Præsidenten Skaalen med følgende Ord: Ligesom Genniet hæver sig høit i Jdeernes Verden, saa en dets Hjem ogsaa vidt udstrakt i Rummet. Derfor maae vi erkjende, at den store Kunstner, som i Dag gjæster os, tilhører den hele civilicerede Verden, ja hele Verden er Thorvaldsens Fødeland. Men i dette store Fødeland ligger hans Fædrenehuus - og dette Huus er Danmark. Og ligesom Moderen glædes, naar Sønnen træder ud af den snevre huuslige Kreds og færdes med Held i Borgerlivet, og, ligesom hun med Glædestaarer slutter ham til sin Barm, naar han besøger sin Fædrenebolig; saaledes glæder sig det danske Folk ved at see sin Søn staae som en Aandens Helt paa Verdens Skueplads og favner ham med dob Følelse, nu da han befinder sig under det faderlige Tag. Kunsten forskiønner og forædler Borgerlivet - og hvert i Sandhed oplyst Folk erkjender Kunstens høie Værd. Derfor er det naturligt, at det danske Folks her forsamlede Repræsentanter bringe den store Kunstner sin Hilsen, og udraabe: "Thorvaldsen lever. Stænder og Roeskilde Byes Honoratiores tiljublede derpaa Thorvaldsen et Leve. Efter Dineren begav Thorvaldsen sig igjennem Roeskildes smagfuldt oplyste Hovedgade til Conferentsr. Ørsteds Bopæl i Palaiet, hvor en lige saa talrig Forsamling modtog ham. Efter Jndbydelse af Kirke Jnspectionen begav han sig om Aftenen ind i den skjønne Domkirke, der var oplyst, og efterat have taget dens Kunstskatte i Øiesyn, dvælede han der, medens der af Organisk Hansen udførtes en Orgel-Concert. J Kirken var alle Byens Jndvaanere forsamlede for at see den store Mester vandre mellem Wiedewelts Kunstværker, der i de dunkte Side=Capeller oplystes af Maanens blege Straaler og gav denne Stund en eiendommelig Charakteer. Efter Tilbagekomsten til Conferentsraad Ørsteds Bopæl blev afsjungen en Sang af Professor Finn Magnusen, der endte med følgende Stropher. Dig hele Verden hylder Paa Oltids Grækers Viis, Dog Fædrelandet skylder: Dig dobbelt Tak og Priis - Her varme Hierter kræve En Skaal for Landets Ven: Gid længe, - længe leve,