Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1827-01-23
Dania Renauet sonant maria Campi, freta. Sis mihi frater, Uterqve parens Rex erit almaqva danice gens. Sit una mentibus ara, socus, Una et domus, Sen rastra, sen gerat arma manus Pro fratribus. Rex bone, regihus esto bonisDignus avis! Gens tua sangvine ereta probo Te duce digna sit et domino! Sit pace tessera: vive toget: Pro patria Belloque: mente perire pia Pro patria Nu besteg Skolens Fader, omringet af sin blomstrende Ungdom, Kathedret, og, efter at have takket den tilstædeværende Forsamling, som han for en Deel skyldte de dyrebare Malerier, nævnede han i sin latinske Tales Jndledning de Hædersmænd, som for hundrede Aar siden havde bivaanet Jnaugurationshøitideligheden (Christine Harboe, Stifterinde af Harboe=Frue= og Støvringgaards=Frøkenkloster, Gabel, Seierherre ved Colbergheide, den lærde Carsten Worm og Jubellærerne Terpager og Sec rup. Han antydede dernæst, at Kunstneren havde fremstillet Thuras og Falsters synlige billede; han derimod ønskede at udkaste en Skildring af den Aand, som oplivede disse skjønne Former; men indskrænkede sig nu til Thura, og forbeholdt sig, næst Guds Hielp, ved nærmeste Skolehøitid at skildre Falster. Men for at erholde det Standpunkt, fra hvilket den hæderkronede Thur a selv havde ønsket, at hans Forhold til Ribe Skole skulde betragtes anførte Rektoren en egenhændig, i Skolens Archiv bevaret Yttring af Samme, hvor han kalder sig en varm Ven af Lærerne og Disciplene i Ribe Skole, og hilste ham nu med Horaz's Ord til Mædenas i første Bogs første Ode, iden han viste, at Thura ved sin lyse Aand, sin Lærdom, sin Humanitet og sit Venskab for den yngre, underordnede, tilbageholdne Falster, hvilket ikke svækkedes ved den djærv Modstand han stundom mødte hos denne, var en dyrebaPrydelse for Skolen; og at han ved sine utrættelige Bestræbelser for Skolebygningens Opførselse og for at grunde et Skolebibliothek fortjente at hedde dens Værge. Jsær beundrede Anmelderen den livlige, herligen gjennemførte Jronie, med hvilken Jndvendingerne mod Biskoppens Fortjenester anførtes istedet for disse selv, hvorved Taleren gar et oftere behandlet Emne en ny, levende Jnteresse. Gjerne indrømmer Anmelderen, at dette mangelfulde Skelet neppe tydelig fremstiller Jndholdet af denne aandrige, skjønne, bjærve Talle; men han tilstaaer villigen under Talen ganske at have hengivet sig til den behagelige Aandsnydelse, uden da at have den Hensigt at nedskrive disse Linier. Desuden er det vel alle Tilhørernes Ønske, at denne herlige Talle snart maa blive trykket, og deres Glæde over den derved tildeels fornyet. Da Rektoren havde ønsket Velsignelse over de salige Aander, sluttedes Festligheden med følgende i versu Sapphico af ham forfattede Digt, som med For- og Efterspil, komponeret at Musiklærer Lorenzen, blev afsjunget af Disciplene efter Melodien til MathisonsAdelaide: Fluctuum ritu periere Justra; Terra quod gignit, genuit cadicum; Nil habet firmt. Quatiuntur arces Cocla petentes! Seculum vertit fugiente curru, Stant tamen clari monumenta Thuræ, Gratia florent, honor atqve mansit Fjus amico. Fadstnii quid tu reverere landes, Invidum Tempus, Cumulum quid addis, Expetunt reges simulacra - eujus, Ludimagistri Seilicet Justin potius vocandum Proteris vanas tumuli columas, Cespitom rara pictate notum Usque decoras. Tempori si quis Studeat probari, Falstrii, Thune monitus coronis, Patria vivat, pius athve justus, Diguus amore. Invidum volgus, bone, nil moreris! Sæculo sidas! Tenet cece vanum; Turbini tradet paleas førendes, Grana relinquet.