Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-07-05
I en Tid af 200 Aar er Værdien af alle Capitaler og Legater nedsjunkne langt under deres oprindelige Værdie. Det er tilvisse ikke ligegyldigt. Hvor mange Stiftelser af vore Forfædre ere ikke ved Pengenes synkende Værd tilintetgjorte, som, naar man havde kjendt og fulgt Begrebet Normaldaler, havde været conserveret. Lad os antage, at i Aaret 1623 havde været stiftet et Legat saaledes: Ved min dødelige Afgang skal Executores Testamenti af mit Boes Formue udtage den Sum 4000 Rd., hvilken Capital ikke maa forringes, under hvad Paastand, det end være kunde. Capitalen udsættes mod behørig Sikkerhed, ligesom andre offentlige Midler, og udbetales i gode Panteobligationer, som alle strax bære Renter. Den aarlige Rente af Capitalen deles mellem 20 fattige Enker og 20 fattige Børn til deres Føde og Opdragelse, samt til Anskaffelse af de fornødne Klæder. Til den Tid, det Legat stiftedes, var 4000 Rdlr. af stor Værdie. Pengene vare prioriterede i Jordegods, den Gang værd 30 Rdlr. pr. Tde. Hartkorn, nu af Værdie 300 Rbd., og i samme Forhold er det og med andre Livets Fornødenheder. Følgelig er Legatet væsentlig forringet imod Testators Ønske og Villie, og svarer ei længer til sin Hensigt. Havde derimod Testator udtrykt sig saaledes: Bemeldte 4000 Rd. er prioriteret i N. Bøndergods, som svarer efter vedlagte Jordebog sine Landgildsposter uforandrede, da Capitalen forbliver uopsigelig staaende paa første Prioritet i Godset, og som udgjør 20 Rd. pr. Tde. Hartkorn. Landgildsposterne ere anslagne udi Korn og udregnede efter Sjællandsmaal. Nu har man fra den Tid rette Taxter, udi hvilke alle Landgildespecies udi Rug og Byg ere anslagne, og som kan læses i A. Berntsens anden Bogs anden Part, i Capitlet om Jordegods Herlighed. Da forbliver Legatets Værd til alle Tider uforandret, thi Udregningen fører alle navnlige Species over til Rug eller Byg, som til den Tid ansaaes af eens Værdie, og naar Talen er om Pendinge følges Capitelstaxten i det Stift, Debitor boer. Lad os altsaa vende tilbage til Fortidens Udregningsmaade i Adelens Rostjenestes Taxt, at reducere Alt til Korn eller Penge; ved en Tønde Korn forstaaes 4 Skpr. Rug og 4 Skpr. Byg, ved en Normaldaler forstaaes 2 Skpr. Rug og 2 Skpr. Byg. Naar man altsaa giør Udlaan i Penge, i det mindste af offentlige Midler, saa anføres i Documentet: til N. er udlaant saa og saa mange Rigsbankdaler, som udgiør, efter Aarets Capitelstaxt paa Rug og Byg, saa og saa mange Tdr. Rug og Byg, og i Normal daler den og den Sum. For det Offentlige og Private vindes derved, at Penges sande Værd bevares for Fremtiden bedre, end paa den nu brugelige Maade, og for den private Laantager kan man bedre rette sig efter hans Localitet, hvorved det gjøres ham lettere, at svare sine Renter. Hvor i Verden et Menneske end boer, saa har han sin Jndtægt af Noget; han kan være fattig paa Korn og Penge, men være rig paa Smør eller tør Fisk, eller Træsko, eller Muursteen, eller sorte Gryder, eller Tørv, eller Uld m. v. Den autoriserede Taxtbog overfører, ligesom i Christian den Fjerdes Tid, alle muelige Poster, inclusive Penge, til Korn, som er Hælvten Rug og Byg. Da Lovgivningen til den Tid ansaae det for nødvendigt, at følge et antoriseret Reglement efter rette Taxter i Beregning af Arv, Skifte og Deling, al Slags Landgilde, Rettighed, Ægt og Arbeide, for at have en vis og grundig Efterrettelse, som den selv udtrykker sig, synes det at være ligesaa passende i vore Tider, at ikke Parterne skal fornærmes. Til Oplysning gives et Exempel. En Mand ved Limfjorden vil laane af en Mand i Kjøbenhavn 1000 Rbd. i Sedler. Efter Aarets Capitelstaxt for Sielland overføres den Sum til Rug og Byg, det Halve af hver Sort, som gjøres til Normaldalere, ved at dividere Tønde tallet af Rug og Byg med 4. Nu haves et fast Begreb om Gieldens eller de laante Penges sande Værd. Men Laantageren siger: det er mig ikke beleiligt, at stifte en Gield i Penge, Korn, Normaldalere, for jeg har ingen af Delene, men jeg vil contrahere i Sild og Aal fra Limfjorden, baade med Hensyn til Capital og Rente. Gode forsvarlige Vare sender jeg frit med en Skipper til Kjøbenhavn, at afleveres paa Creditors Bopæl. Er Creditor dermed tilfreds, saa anføres i Documentet, efter Overeenskomst ere de laante 1000 Rbd. i Sedler, som er liig med – Normaldalere, omskrevne, efter den autoriserede Taxt med Udregning, til nedsaltet Høst sild og saltet Stangaal fra Limfjorden, som paa Laantagerens Bekostning, baade med Hensyn til Capital, Rente og Afdrag, frit leveres paa Eierens Bopæl. Renten svares een Gang om Aaret til . . . . Nu maa Creditor ved en Mægler eller Commissionair sælge sine Sild og Aal. Den færøiske Gylden svarer til vort Begreb om en Normaldaler; den beregnes til 5 Mk., men efter dens indre Værd er den meget mere værd. Til Oplysning anføres hos A. Berntsen Taxten paa Kjøbmandsvares Priis i Færøe, beregner til Gylden; efter den solgtes i gammel Tid paa Færøe en Alen engelsk Klæde, 3 Alen bredt, for1 Gylden. Efter den Regningsmaade i Gylden og Skind anslaaes Landskylden og Landets Vare, som og de Kongelige Indtægter af det Kongen der tilhørende Jordgods. De Kongelige Jndtægter bestaae i Faareleie, Jordleie, Kongskat, Inventariileie, Smørleie af Inventarikøer, Matriculskat, Tiende af alle Slags, Sagefaldsbøder, Indtægt af Vrag, Hvalpenge, Fæstepenge. Disse 11 Afgifter beregnedes for Aaret 1786 til 3379. gylden (see Etatsraad Mandix Haandbog om det danske Kammervæsen, S. 355). Her er nu Faareleie af Inventarifaar ansat til 1 Skind, af hvert Faar o. s. v. J Stedet for disse 3379, Gylden, som ei kan taxeres til Penge, da det blot er en Norm til at regne efter, tages mod Vare efter en Taxt, ligeledes beregnet til Gylden, og Skind, og Præstationerne svares i uldne Trøier, Strømper, Smør, Talg, Skind m.v. Følgelig er en Normaldaler en idealisk Penge, som den færøiske Gylden. Men man seer deraf, at det, som fandt Sted i ældre Tider i Danmark, og endnu finder Sted paa Færøerne, ogsaa maatte kunne anvendes paa ny i Danmark, end- og med Hensyn til Landskatten og flere Stats indtægter. At Regjeringen elsker en fast Maalestok til Skatteberegninger, det viser Forordningen af 9 Juli 1813, som ansætter de gamle Hartkornsskatter til et vist Kornqvantum, der efter Udregningen i Statsraad Ørsteds Eunomia, 1ste Deel, S. 540, og i Følge Formildelserne i 1816, kunde ansættes at være af en Tde. Ager og Eng Hartkorn 9 Skpr. 1 Fdkr. Rug og 9 Skpr. 1 Fdkr. Byg, samt Bankrenten 37 s. Sølv; men da Kornpriserne vare saa yderst vaklende, blev Landskatten ansat til Penge, ved Forordningen af 15 April 1818. Man seer deraf, at baade Udregning allene i Korn eller og i Penge har sine Mangler, og kan være trykkende for Yderne, som og utilfredsstillende for Statsindtægterne. Dette fremmer og den Tanke om Normaldaleren. Men Staten kan sige, det vil jeg have i Landskat, i Penge; de Sogne, som ei have Evne at svare Penge, kunne svare i Naturalier, taxerede efter en Renterietaxt. Varene afleveres paa Amtstuen, og derfra enten sælges eller udskibes derhen, Regjeringen befaler. Det vil sige, man vender tilbage til Fortidens Brug, da Skatter, Landskyld, Leie m.v. svaredes i Korn, Flesk, Kjød, Smør, Vadmel, Skind m.v., fordi det falder Beboerne besværligt, i de Egne, hvor der gives kun faa Penge, at udrede deres Afgifter, Penge.