Jyllandsposten, 1838-04-23
Hvad Forslaget angaaer i den 4de Post, som gaaer ud paa at Beneficiarier, og som Følge deraf Præsterne paa Landet, tillægges Valgret og Valgbarhed, da, ihvorvel vi indrømme den store Nytte af Geistlighedens meere udvidede Repræsentation ved Stænderforsamlingen, kunne vi dog ingenlunde tiltræde den Mening, at dette skulde skee i saadan Udstrækning, som Ussing foreslaaer. Paa denne Maade var man udsat for at danne et halvt Landemode af Stænderforsamlingen, da Valgene i mangfoldige Districter, især i Jylland, for de mindre Landeiendoms besidderes Classe alene vilde træffe disse, hvor den simplere Landboeklasse, som oftest med Stemmefleerhed vilde anerkjende Præsten, som den meere indsigtsfulde og kyndige, og som saadan bedre egnet til Landboestandens Repræsentant. Men Hensigten, at bevirke Almeenaandens Oplivelse ved udaf selve Bondestanden at danne sine Deputerede, vilde derved meget forfeiles. At Regjeringen maa have antaget denne vistnok væsentlige Jndvending imod at tillægge Beneficiarierne lige Ret med Fæstebønder, nødes man til at erkjende; men med sand Føie maa man beklage, at denne hæderværdige Stand, naar ogsaa dens Valgbarhed underkastes Jndskrænkning, ei engang er tillagt den Rettighed under Valgene at maatte afgive Stemme, hvilket især vilde afstedkomme, stor Nytte, med Hensyn til at henlede Vælgernes Opmærksomhed paa de Subjecter, hvormed Staten kunde være tjent, og saaledes for en stordeel fjerne de noksom bekjendte Machinationer ved Valgene, som vel netop i denne Valg-Classe ei saa sjeldent ledede til Misgreb. Vi ansee derfor begge Maader, baade den, ved Stænderforsamlingen at lade tvende Geistlige, som udvælges af Regjeringen, repræsentere Standen, saavelsom den, at tillægge Geistligheden uindskrænket Valgbarhed, for utilraadelige, og formene, undgaaende begge Yderligheder, at burde foreslaae den sikkre Mellemvei at stemme for at et dobbelt saa stort Antal, nemlig 8 istedetfor nu 4 Geistlige bleve valgte, som, naar Valgene skeete udaf Geistlighedens egen Midte, i alle Henseender vilde kunde opfylde ei alene Geistlighedens, men ogsaa de andre Stænders Forhaabninger. Hvad iøvrigt Ussing, citerende Pastor Plesners fortrinlige Skrift, bemærker med Hensyn til at Præsten, som fuldkommen kjender Bonden og hans Trang, vilde være Bondestandens rette Organ, da han i sin hele Livsstilling er Bondens Tolk og naturlige Talsmand, for hvem han i Fortrolighed aabner sig, da maa dette tilvisse indrømmes, og derfor er den her foreslaaede Udvidelse saa meget ønskeligere. Sluttelig bemærker Ussing, at han finder det hensigtsmæssigt, at ogsaa Landsbye-Skolelærerne tillægges Valgret. Men herimod troe vi paa det bestemteste at maatte protestere, da vi ei indsee, hvilke Motiver der her skulde bevæge Regjeringen til at gaae udenfor Grundbesiddelses-Regelen. Thi skal dette Princip ei strængt følges, maa man vel hellere ønske Valgretten overført paa Lærerne ved Høiskolen og de lærde Skoler, end paa Seminaristerne ved Landsbyskolerne, hvis Dannelse kun er "Resultater uden Præmissere, hvis hele Stilling endnu desværre kun er altfor afhængig. At Landets mindre Gaardbrugere og alle Huusmænd ved en saadan Bestemmelse vilde tilsidesættes, er klart, og Skolemesterens Nytte ved Stænderbordet betvivle vi endog i den Grad, at vi formene, at dette Fortrin i flere Henseender, idetmindste under nærværende Tidsomstændigheder, vilde være baade til Standens og det Heles Skade. At deres Jnteresser desuden ei ville blive tilsidesatte, men endog varmt udtalte af Geistligheden, behøver man ei at drage i Tvivl, ligesom man allerede seer ved de afholdte Samlinger, at deres Sag, endog er bleven foredraget, medens man forbigik Landsbye Præsternes Anliggender, som unægtelig trænge langt mere til en gjennemgribende Reform end Skolelærernes.