Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-08-25
En fransk Reisende, i St. Petersbort. i Selskab med nogle russiske Literatorer, i Sommeren 1826. (Et Brev af Ancellot i hans Sir Mois en Russic.) Da nogle russiske Literatorer havde erfaret min Ankomst til St. Petersborg, vilde de give mig et Beviis paa at Muserne ere Søstre, og jeg skylder deres velvillige Gjestfrihed lykkelige Øieblikke. En af dem, Hr. Gretsch, en af Keiserens Bibliothekarer, lærd Philolog, Forfatter til en Grammatik, som allerede er almindelig antaget i Rusland, ihvorvel den ikke er ganske fuldendt, og Redacteur og Eier af den bedste Journal i Keiserdømmet, den nordiske Bi har i Gaar givet et Middagsmaaltid, hvor der vare samlede alle de udmærkede Skribenter i alle Fag, som Petersborg nu for Tiden har, der har jeg seet Hr. Kriloff, som skylder sine herlige Komedier, og endnu mere sine Fabler, en over St. Petersborg, Mai 1826. hele Europa udbredt Anseelse; Man har givet ham Tilnavnet: Ruslands Lafontaine, og man møder i Sandhed i hans Arbeider en Navitet, en Ynde, som giver ham nogen Lighed med vores udødelige "bon komme." J Selskaber medbringer han en taus Distraktion, som forhøjer Ligheden og retfærdiggjør dette hæderlige Tilnavn. Hr. Bourgarine, Hr. Gretsch's Medarbeider, er en Mand af udmærket megen Aand; han beskjæftiger sig i dette Øieblik med et Arbeide, af hvilket nogle allerede udgivne Brudstykker have erholdt stort bifald; det har den Titel: "den russiske Gil Blas." Dette Arbeide er bestemt til at skildre denne Nations Skikke og Sæder i alle Provindser; man venter det hermed en levende Utaalmodighed, og dersom det er tilladt at dømme om hvad en Bog vil blive, efter Forfatterens Konversation, da kan man forud antage, at, hvad der angaaer det Originale i Skildringerne, det Fine i Iagttagelserne, det Træffende i Betragtningerne, da vil denne intet lade blive tilbage at ønske. Nærved mig ved Bordet sad Hr. Labanoff, hvem det russiske Theater skylder Oversættelsen af Phædrus og Jphigenia, og som nu beskjæftiger sig med at forplante Athalie og Britannikus i sit Sprog; Hr. Jsmailoff, agtet Fabeldigter; Hr. Soumoff, en ung Literator, hvis Talent forkynder sig med Udmærkelse, og Hr. Greve Tolstoider som duelig Medailler, har villet, at Hæder af Kunsterne skulde forene sig med hans Fødsels Glands, Digtere, Lærde, og Grammatikere gjorde denne Forening fuldkommen; Skaaler bleve frembragte for den franske Literatur, for den ældre og høit elskede Søster af den russiske Literatur, og for Keiseren Nikolai den 1ste, som ved en Godgiørenhed, en stor Fyrste værdig, nylig i Ruslands Historikers Hr. Karamsins Person har hædret Videnskaberne. Denne berømte Skribent, hvis Navn af hans Medborgere, ei udtales uden med en ærbødig og erkjendtlig Beundring, er angrebet af en Lunge svindsot, som kun lader lidet Haab om hans Liv.); man frygter endog for at han ikke har Kræfter nok til at foretage den Reise til Provence, som var ham foreskrevet som det sidste Middel, og Keiseren, for i det Mindste at forskjønne Slutningen af en arbeidsom, sit Lands Hæder ganske helliget Tilværelse, har tilstaaer ham en Livrente af 50,000 Rubler, som gaaer over til hans Kone og fem Børn indtil den sidstes Død. Den oprigtige Glæde, som denne Nyhed har opvakt iblandt alle disse Skribenter, ydede et rørende Skuespil; det syntes som om enhver af dem havde Deel i deres Fyrstes Gave.