Corsaren, 1843-02-17
Om Hemmeligheder, med specielt Hensyn til et nylig forefaldet Embeds-Factum. "De absolute Regjeringsformer ere absolut at foretrække for de frie, democratiske". – Dette er en Sætning, der er blevet gjentaget saa ofte og med saadant et Eftertryk, at det største Fæ maa kunne begribe den og bande paa, at den er sand. - Men, antager man denne Sætning, saa maa man ogsaa med Forundring bemærke, at disse Statsformer i deres Consequentser have ført til den dybeste moralske Forskjel, idet den sidstnævnte Art uden Sky holder paa Offenlighed og saaledes med den største Frækhed viser Verden al sin Fordærvelighed, medens den førstnævnte kaster Hemmelighedens Slør over hele sin Virken og saaledes med sine Dyder forener en næsten ubegribelig Beskedenhed. Denne Beskedenhed - en Dyd, der allerede udmærker Ynglingen, hvor meget mere da den graahærdede fortjenstfulde Olding! - har gjennemtrængt den hele absolut eller absolutistiske Statsorganisme, ligesom - for at bruge et Billede - visse Gifter efter at være nydte trænge ind i hver Aare, hver Bloddraabe, hver Prilpaa det menneskelige Legeme. (Enhver Lignelse halter; vi indrømme med Blusel, at vor Lignelse ikke alene halter paa det ene, men paa begge Been, at den saagar er aldeles lam paa begge Been, ja, at den i Grunden slet ingen Been har. Jmidlertid - det er dog en Lignelse.) Betragt hvilketsomhelst Lem af Statsorganismen eller, som de i daglig Tale kaldes, Collegierne og Contoirerne, og Dine Øine ville frydes ved de synlige Frugter af denne Beskedenhed. Gaa for Exempel op i Cancellibygningen. Hvert af de Mennesker, Du træffer deroppe, bevæger sig med den stille, høitidelige Mine, som Bevidstheden om vigtige Hemmeligheder indpræger i Aasynet. De gaae saagar ganske sagte med afmaalte Trin og Bevægelser ligesom for ikke at spilde nogen af Hemmelighederne eller for ikke at ryste dem af ved Bevægelsen. Om det saa er et af Buddene, der sidder i Forværelset, tilsyneladende kun beskjæftiget med at klippe et Ark Papir i Stykker, saa kan han ikke strax hilse Dig igjen, naar Du hilser paa ham: han maa først passe paa, at der Jntet i kommer forkeert ud, at der ikke istedetfor et "Goddag" dumper ham en Hemmelighed af Munden. Jeg talte engang med en af Raad- og Domhuus-Vægterne. Han var overordenlig venskabelig imod mig, han var endog fortrolig. Han fortalte mig, hvor mange Par Støvler i han mellem Aar og Dag sled op, hvor mange Børn han havde o. s. v. Siden vi vare komne ind paa det statistiske Gebeet, faldt det mig indat spørge ham om, hvor meget Brænde der vel aarlig brugtes til at varme Kakkelovnen i det Værelse, vi befandt os. Da blev Manden pludselig taus som en Fisk. Jeg fik senere ikke i et Ord af ham, skjøndt jeg Slog om igjen og begyndte at tale om hans Børn: han havde mærket, hvor uforsigtig han havde ladet Munden komme paa Gang til en Uindviet. Og nu maa man dog indrømme, at det i Grunden ikke behovede at holdes hemmeligt, hvor meget Brænde der bruges til en enkelt Kakkelovn i Domhuusbygningen. Med hvilken Hemmelighedsfuldhed maa man da først behandle Brændet til den hele Bygning, Magistratens Brænde (baade det nulevende og det, der er gaaet til Fædrene) o. s. v. Og, skal man bevare Brændets Hemmelighed, hvorledes da først Skovens! og hvorledes da Domainens, hvortil den hører! og hvorledes dernæst Finantskassens - ah, kan det endnu undre Nogen, at Stænderne ikke fandt Regnskabet noksom oplysende i alle Details! Naar der ved hver Detail klæber en Hemmelighed! Man maa være kommen til klar Bevidsthed, om denne Tingenes Tilstand for at begribe i Facta, der for den overfladiske Jagttager staae isolerede og uforklarlige. Saaledes have Mange af Forundring spilet Øinene op ved at see den mægtige Bevægelse, der opkom, da Lector Hjort i i Sore henpegede paa, at Conf. Engelstoft kunde have ladet et Ord falde til sin Svoger, Etatsraad Estrup, om, at der i Universitetsdirectionen forhandledes Noget om Sorø Academi. Conf. Engelstoft fralagde sig denne Jnsinuation med den dybeste Uvillie, "Dagen" buldrede, Selmer gav et Ord med i Lauget, og Etatsraad Estrup gav den Erklæring, at har paa ingen Maade havde erholdt nogensomhelst Underretning af Nogen. "Herregud". tænkte disse Mennesker, "om nu ogsaa Conf. Engelstoft i et af de fortrolige Øieblikke, hvor Hjerterne aabne sig mellem Svogere, havde sagt: "Du kan troe, at vi ere Fandens i Vinden i denne Tid med at faae en rigtig fornuftig Plan lagt betræffende Academiet. Jeg er sgu ganske kruset i Parykken i den Anledning" - hvad saa, hvad Haupt- und Staatsgeführliches havde der været deri? Kunde det foraarsage større Ulykker, end det i andre Lande foraarsager, at Ministrene offenlig buldre ud, ikke alene at de ville forelægge Kammeret eller Parlamentet visse. Love, ja, Tractater med andre Magter, men endog hvilke Love og hvilke Tractater?" Man mærker strax, hvad det er for Mennesker, der sige dette, at de ikke betragte dette Factums Sammenhæng med hele Tilstanden. Skulde maaskee Conf. Engelstoft være den eneste Embedmand, der ikke tro bevarede sit Embedes Hemmeligheder og for at have Hemmeligheder gjorde Alt til en Hemmelighed? J Sandhed, nei! Lader os beklage Conf. Engelstoft, men ikke dadle ham. Naar han engang kommer hjem fra Directionen med daarlige Øine og faaer en heftig Øiensygdom, fordi han ikke vil lade hente en Læge, da han saa kunde komme til at forraade den Embedshemmelighed, at det havde røget i Universitetsdirectionens Forsamlingsværelse - saa lader os beklage, at han har daarlige Øine, men lader os ikke dadle ham.