Viborger Samler, 1848-09-30
Tydskland. J Rigsdagens Møde i Frankfurt, den 20de Septbr. oplæste Justitsminister Robert Mohl et Lovudkast, der tilsigtede at yde Rigsforsamlingen Beskyttelse. Efter dette Forslag forbydes det iblandt Andet under 6 Maaneders Fængselstraf at afholde – saalænge Rigsforsamlingen er samlet – Folkeforsamlinger under fri Himmel i en Omkreds af 5 Mile fra Forsamlingens Sæde. Den Deputerede Stavenhaven yttrede, at Lovforslaget ydede Forsamlingen den legemlige Sikkerhed; men Forsamlingen maatte ogsaa beskyttes imod frække Jnsulter. Han bad om Tilladelse til at oplæse en Artikel, der tydelig lagde for Dagen Sandheden af hans Yttring. (Denne Tilladelse gaves ham.) Artiklen, der oplæstes, stod i den af Rob. Blum og Günther - Medlemmer af Rigsforsamlingen - udgivne Rigsdagstidende", Oplæsningen afbrødes med hyppige Udraab af "Fyl Fy!") Stavenhagen gjorde opmærksom paa, at de i denne Artikel indeholdte Beskyldninger om Forræderi udgik fra Deputerede. Schaffrath udbrød: "Jeg begriber ikke, efter hvilken Paragraph i Forretningsordenen Stavenhagen kunde erholde Tilladelse til at oplæse en Artikel af en Tidende. (Latter. Denne Latter characteriser Dem, (Afbrydelse.) Afbryd mig ikke, (Præsidenten: "Desværre ere Afbrydelser blevne hyppige, men meest paa Deres Side. Vogt: "Det er partisk, jeg protesterer!") Schaffrath: "Vi have Love, Artiklen er enten strafbar eller ikke; men vi ere ingen Domstol. Vi behøve heller ingen Beskyttelse. (Heftig Afbrydelse.) De bestaaende Love ere tilstrækkelige!" – Udkastet blev med stor Majoritet henviist til Lovgivningscomiteen. Et Andragende af Briegleb: "At beslutte, i Anledning af de i Frankfurt stedfundne sørgelige Begivenheder, at udstede en Bekjendtgjørelse derom til det tydske Folk, – erkjendes som særdeles vigtig og presserende. Det understøttedes af Eisenmann, der yttrede, at Opstanden havde til Formaal la republique rouge (den røde Republik). Ogsaa den venstre Side skulde proscriberes; kun for nogle Faa var Dictaturet bestemt. Forsamlingens Beslutning i Vaabenstilstandsanliggendet var kun et Paaskud til Udbruddet. "Tilliden til Nationalforsamlingen er desværre dalet; dog er Tilstanden ikke fortvivlet." Ogsaa Vene dey understøttede Andragendet. "Barricademændenes Proscription vilde ogsaa have truffet den Venstre, fordi denne havde afslaaet Oprørernes Tilbud." Joseph fra Sachsen, drev sin Frækhed til det yderste; han yttrede: at Opstanden overhovedet ikke havde været af Betydenhed; ingen af Ministeriets Forholdsregler havde været nødvendig. Ministeriet havde meget let kunnet forhindre Opførelsen af Barricader, naar det kun havde villet Noget, da det endnu var den rette Tid dertil; han selv havde været Øienvidne til at Børn opførte Barricader, og at Soldater havde staaet i Nærheden og seet til. Endog det Factum, at Folket havde villet bane sig Vei ind i Paulskirken, var i det mindste tvivlsomt, han havde erkyndiget sig hos Dørvogterne og hørt, at hele Larmen reiste sig deraf, at preussiske Soldater skulde have trængt sig frem imod Døren. Han paastod ligefrem, at det Hele var kun et Udbrud af Folkets Harme og Forbittrelse over nogle Bajonnetstik fra de preussiske Soldaters Side. De Deputerede Breuning og Merck gjendreve Josephs usande Beretning om Angrebet paa Kirkedøren. Breuning oplyste ved de Deputerede Riesser og Merck, at der ikke var en Soldat at see ved Kirken, da Mængden med Magt vilde bane sig Vei ind i samme; en af Jnsurgenterne opløftede endog sin Knippel imod Breuning, der i Forening med Riesser og Merck holdt paa Døren, da Militairet ankom. Merck opfordrede Joseph til at navngive den Dørvogter, af hvem han havde hiin Meddelelse. Merck stod nemlig selv ved Døren og saae ingensteds en Soldat, da en stor Hob, væbnet med Knipler, vilde trænge ind i Salen; han, Riesser og Breuning havde med deres hele Kraft holdt Døren lukket. – Brieglebs Andragende antoges.