Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-10-23
Efterat Vi havde afsunget en Psalme holdt Magister Lindberg et Foredrag over de vigtigste udførte Missionsforretninger. Hans Tale var i det Hele taget populair, og saa gjennemtrængt af den christelige Aand, uden hvilken intet Missionsforetagende kan bestaae, som den, efter min Mening, burde være; kun fandt jeg det upassende af Hr. Magisteren til Slutning at opfordre enhver Tilstedeværende til at træde frem og erklære, om Man var af en anden Mening end Hr. Magisteren i denne Sag, da et Missionsmøde vel ikke holdes for at fremme Disputats=Øvelser, og der jo gives Blade nok, hvori Sligt kan drøftes, hvorved Publicum bedre sættes istand til at dømme om Sagen, ligesom det vel heller ikke kan nægtes, at det kun er givet Faa, at improvisere over et Thema, som Man ved nøiere og roligt Overlæg skriftlig kan behandle paa den Maade, som det bør behandles. Endelig kunde Psalme-Afsyngning ved saadanne Møder uden Skade udelades; thi den giver Forsamlingen Skin af den saa meget omtalte (saakaldte) Hellighed, som den netop ikke bør have, thi her, hvor det gjælder om at vække Mængdens Jnteresse for en Sag, som hidtil har været fremmed for Os, bør Vi søge at undgaae selv Skinnet, hvis Vi ville vente at Vor Sag skal have nogen Fremgang; desuden gives der jo Leilighed nok i Kirkerne og Søndagen til at synge Psalmer, og det er saamæn Synd at sige, at der i vore Tider ikke er Plads nok til Hver Den, som har Sands for det Høiere! Dernæst reiste Hr. Pastor Koch sig og talede, og Han talede skarpt; Hr. Pastoren var vred paa Dem, som havde (saaledes behagede Man at udtrykke sig) spottet, over Missionsforetagendet; Hr. Pastoren yttrede tillige, at dette just var et godt Tegn, (vide Apostlernes Gierninger), – det kan nu gjerne være, men da Hr. Pastoren sagde at det glædede Ham, med en Stemme, som ikke lod til at være svanger med megen Glæde, kunde jeg ikke lade være at tænke paa, hvad Apperstepræstens Tjener hiin Nat sagde til Peter: "Dit Maal. røber Dig, at Du est en Galilæer, og da jeg herved vedkjender mig at være Forfatter af den Vise, som begynder saaledes: "Da nu Satans Rige bredes Meget ud paa Falsterland, saavelsom af det Jnserat i Stiftstid. No 128 d. A., i hvilket jeg oplyste Hr. 19 angaaende Satans Regimente, saa kan jeg ikke undlade at bemærke: at Hr. Pastoren tager storlig feil, hvis Han troer, at det nogensinde kunde falde mig og Mange Andre ind, at skrive eller tænke ufordeelagtigt om et Foretagende, som har til Formaal at virke til vore Medmenneskers Forbedring, det er kun det Skinhellige, jeg hader og stedse vil søge at gjøre latterligt, og jeg sværger ved Alt hvad der er helligt, at jeg heller vil være blandt 10,000 Diævle, end blandt 10 skinhellige Mennesker. - Hr. Pastoren talede iøvrigt om Misionsvæsenets Foretagender fra de ældste Tider og udviklede mangt et ædelt Træk for Os af de Mænd, som i Fortid og Nutid have virket med Kraft og Energi for Missionsvæsenets Fremme. Derpaa fremtraadte Hr. Proprietair Tesdorps, og efter den Maade, Han med en vis Høitidelighed aabnede sin Tale paa, ved à la Pastor Koch at hugge ind paa Spotterne, turde man vistnok have ventet at faae noget rigtig Godt at høre; men det var i Sandhed et meget tarveligt Foredrag. Hr. Tesdorpf sagde, blandt Andet, at Pengebidrag ikke var den eneste og vigtigste Betingelse for Jndtrædelse i en Missionsforening, nei det var Nok, naar Vi opsendte vore Bønner til Forsynet om Hedningernes Omvendelse, en Tanke, som gjerne kan være barnlig from og god, men som i Regelen ikke lader sig realisere. En anden Sag, (og bedre troer jeg, vilde det være, naar Enhver giver efter sin Evne og saa tillige opsender sine Bønner. Hr. Tesdorpf veed nok, at der staaer skrevet: "Viis mig Din Tro af Dine Gjerninger, thi ligesom Legemet er dødt, naar det er uden Aand, saaledes er Troen død, naar den er uden Gierninger"!¬