Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-04-21
Som det er hermed der det med Tusinde andre Ting der deels altid har varet, deels ved Cutrupot, ere blevne Menneskene til uundværlige Fornødenheder. Endvidere. "Naar en Tønde har nogle Høns, nogle Lispund Smør a., saa kan man ikke vente, at han, især naar han boer 5 a 6 Mile, ja vel 10 Mile fra Kjøbstaden, vil komme til Torv med en saadan Ubetydelighed. Opkjøberen derimod samler alle disse smaae Qvantiteter, og forøger derved Vareforraadet paa Torvet." Dette synes rigtig nok, at tale meget for Sagen, og det er formodentlig dette, der har formaaet den velsindede Forfatter til, at tilkiendegive sine Tanker Men betragtes Omstændighederne noget nøiere, saa vil Enhver sinde, i det mindste hvad Danmark angaaer, at disse Grunde falde reent bort. Hvad Gaasen til Mortensdag betreffer, da gielder dette ikkun for Kjøbenhavn. Det er bekjendt nok, at til denne Tid, da Gjæssene, efter gammel Skik af den almindelige Mand, søges og kjøbes, komme mangfoldige Bønder, endog de langt fraliggende, med Gjæs til Torns- og skulde een eller anden Bonde, der har Gasaat sælge, ikke have Tid eller Leilighed, selv atmkomme med dem, saa kan han give sin Naboe, eller en anden af sine Venner dem med, der kjøre til Torv, og Opkjøbere og Pan gere, derabidrage til, at gjøre Glæssene dyrere, kan gjerne undværes. Hvad det øvrigen angaaer, Forfatteren anfører, da behøver ingen Bonde i Danmarkagte kjøre eller 6 Mile, og anindre 10 Mile med hvad han frembringer og haver at sælge. Kjøbstæderne ere i Danmark saa mange, og ligge saamærved hinanden, at ingen Landmand behøver at kjøren længere end 2 til 3 Mile, og paa mange Steder har han endnu en kortere Vei, for at afsætte sine Vare. Mangen kjøre ogsaa godvilligen gra 5 Mile, og veliflere Mile til en længere fraliggende Kjøbstad, hvor han troer, at kunde gjøre bedre Handel, sommikkun lidet kan trykke ham. Han kan gjerne samle sit Smør, sine Æg, sine Smaaekreature, og hvad han ellers maa sælge, indtil han har større Læs af Vare, der ikke kan fremføres, uden hans Befordring med Heste og Vogn og fremdeles indtil han trænger selv til Kjøbstaden, dan maa gjøre Reiser dertil, for at indkjøbe endeel, han behøver, og ikke kan undvære. Derved kan han gjøre langt bedre Handel, faae langt bedre Vare, siden derved maa opstaae langt mere formuende og nyttigere Grosserere, Høkere og Detail handlere, hos hvilke Enhver langt sikrere kan erholde hvad han trænger til, hvorved Handelen maa blive langt nyttigere for Staten og det Almindelige, end det kan skee af handlende Omløbere, Op kjøbere og Bissekræmmere paa Landet, hvor alle Hænder behøves til at dyrke Jorden, og at frembringe, hvad paa Landet skal frembringes. Jeg veed vel, at en Deel troe, at vi i Danmark have for mange Kjøbstæder. J Henseende til, at man ønsker at erholde betydelige, folkerige og store Kjøbstæder, kan det være sandt, men hensees til Land beboernes Beqvemmelighed og Nytte, hensees til Moraliteten, til Tarvelighed, de jævne Sæder og den Levemaade, Landmanden, og Enhver, i vor Himmelegn, i et nordligliggende Climat, er bedst tjent med, da er Spørgsmaalet ikke saa afgjørende besvaret. J Norge har man været nødsaget til visse Egne, der ligge langt fra Kjøbstæderne, at nedsætte privilegerede Landkræmmere, og at foreskrive dem, hvormed de maa handle, og derved at indskrænke deres Handel, for at forebygge de skadelige Følger, som Erfaring viser, der kan fremkomme derved. Ved Omløbere, og ubundne Opkjøbere og Sælgere derimod, kan ikke holdes det Tilsyn, som til Almuens Vel kan blive nødvendigt. Jeg gaaer nu til Forfatterens 2det Spørgsmaal: Kan Opkjøb standses ved Forbud, Jeg tilstaaer med Forfatteren, ikke fuldkommen. Men skal da alle Love ophæves, eller tilsidesættes, der ikke fuldkommen kan holdes, og ikke fuldkommen blive efterlevede, hvad blev der da af Staterne? Menneskene kunne ikke leve og boe sammen uden Love. Men hvad Nytte kunne Lovene have for Samfundet, hvad kunne de virke, naar de ikke blive paa holdte og efterlevede? Det er ikke allene Embedsmændenes Pligt, at vaage over Lovene, og at holde paa sammes Efterlevelse, men det er enhver Borgers Pligt, at bidrage dertil, der agter og elsker det Samfund, han hører til, og skal leve i. Hvorlidet overveies disse, til alle Tider faststaaende og nægtelige Sandheder. De alt for overdrevne og falske Begreber om Lighed og Frihed, og det Sværmerie, som i det 18de Aarhundrede er avlet og dyrket af de meest begavede Hoveder, og talentfuldeste Mænd, som af deres levende og flygtige Phantasie, under Philosophiens urigtige Anvendelse, henrives til, at antage blotte Sandsynligheder, fremledede af enkelte, eller selvgjorte, og uden Grund antagne Omstændigheder, for almindelige faste og unægtelige Sandheder, have indtaget næsten hver Mand, og frembragt en Egoismus, og en phantastisk Tillid til den menneskelige Fornuft, hvorved Lovene nødendig maae blive mindre agtede, og tilsidesatte. Enhver troer selv bedst at kunne styre sine Handlinger, og vil helst selv styre dem. Men Erfaring, som er Menneskenes, visseste og sikkerste Veileder, og uden hvilken Mennesket ikke med Vished kan udfinde og opnaae de Sandheder, han til sin egen og sine Medmenneskers sande Vel maae følge, har i Slutningen af det 18de, og i dette begyndte 19de Aarhundrede, ved Forsynets øiensynlige Bestyrelse, kuldkastet de Luftsyner, og de store Forventninger, man af uindskrænket Frihed, og Lighed har seet, og gjort sig. Den dertil i det 18de Aarhundrede udstrøde, og saa høit anpriste Sæd er ikke lykkedes, som man har forestillet sig, men har i mange Henseender avlet Ukrud, der ikke kan bestaae med Almeenhedens Vel. Man har maattet gaae tilbage til en stor Deel af det Gamle, og til de almindelige Jndskrænkninger i enkelt Mands Frihed, som de forrige og de nærværende Tiders Erfaring har viist, der maa være og vedblive, for at holde Orden og Fred iblandt Menneskene, og for at opnaae et fast Maal, skal Rolighed, og Tilfredshed, skal fælleds Velstand opnaaes og vedligeholdes. (Sluttes i næste No.)