Corsaren, 1842-04-29
De Nathansenske Sager. Der hviler et forunderligt mystisk Slør over det rette Sammenhæng med Kjøbmand eller Hestehandler J. Nathansen og hans Forhold til det Offentlige. Han og hans Sager ere som Skovbækken, hvis brusende og larmende Løb man kun paa enkelte Steder kan forfølge med Øiet, men hvis Udspring og øvrige Løb er skjult og ubekjendt. Det Første, man hørte om ham, Begyndelsen til den Offentlighed, han senere har erholdt, var, at han var bleven indespærret som gal i Randers Daarekiste. Det var ingen brillant Begyndelse; men det var dog altid en Begyndelse. Det Næste var, at han havde gjendrevet alle beskyldninger for Galskab ved den saare fornuftige Handlemaade at løbe bort fra alle de Daarekister, hvori man atter og atter indespærrede ham. Der hengik en Tid, og man hørte Intet til ham; men pludselig kommer en Brochure tilsyne, hvori han paastaaer, at hans Jndespærrelser ere blevne foranledigede ved Cabale, ved skjendig Misbrug af Landets Love, ved 26 falske Vidner, ved en Embedsmands falske Forhørs-Optagelse o. s. v. Dette var en forunderlig Sag, men endnu forunderligere var det, at vedkommende Embedsmand, der nævntes ved Navn, og at flere af de "falske" Vidner, der ligeledes nævntes ved Navn, taug stille hertil. "Man ansaae Manden for gal", vil man sige. Nu vel; men saa kommer et endnu forunderligere Resultat ud; thi andre og stærkere Beviser tale for, at han ikke blev anseet for gal. Nathensen havde ofte den Lykke at blive stedt til Audients hos Hs. M. Kongen. Følgelig var han ikke gal. Nathansen var, som Fædrelandet" i sin Tid berettede, Entrepreneur for et stærkt Hurra for Hs. M. Kongen ude i Sorgenfri. Følgelig var han ikke gal. Nathansen har af Statskassen erholdt flere tusinde Rigsbankdaler, hvorfor han har indkjøbt Heste. Disse Heste har han stationeret paa forskjellige Steder i Jylland og Hertugdommerne, og et Par af dem nyde endog den Lykke at være tingede i Kost i Aalborg af selve Statssecretariatet for Naadessager. Den Naade, der vises Nathansen, er altsaa saa stor, at den endog udstrækker sig til hans Heste, men en Mand, der nyder saadan en Naade, er ikke gal. "Hr. Nathansen er altsaa ikke gal?" - Ja, her komme vi igjen i Forlegenhed; thi der er igjen stærke Beviser for, at han jo er det. Herr Generalkrigscommissair Neergaard, Landets første Veterinair og Hestekyndige, har nemlig paa det Bestemteste erklæret, at Nathansen ikke er rigtig klog. Han har desuden angrebet Nathansens Heste og givet dem de afskyeligste Tilnavne saasom: uædle, elendige, gemene, bukbenede, spekkammede, platfodede, haxe- og beenspattede Marskdyr. Hr. Nathansen kunde ikke lade dette sidde, hverken paa sig eller sine Heste, og imellem de to Mænd er derfor udbrudt og til Dato fortsat en Strid. De udgive vexelviis Bøger. Hvert Øieblik reiser En af dem bort og kommer tilbage med "Resultatet af sin Reise" De ligne Bierne, der ved deres Tilbagekomst til Kuben, samvittighedsfuldt stryge det Voxstøv af dem de have samlet ved at krybe ned i Blomsterne. Det sidste Ord har Hr. Nathansen foreløbig havt. J disse Dage er nemlig udkommet en ny Brochure fra ham, som forsikkrer, at Hr. Nathansen har Ret og Dr. Neergaard Uret. Et retfærdigt og efter Grunde dømmende Publicum kan nu tage Parti. Vi tilføie kun, at Hr. Nathansen slutter sin lille Bog med den skjønne og sikkert mange Hjerter vindende Forsikkring, at han stedse vil have Tillid til Gud i Himlen, arbeide for Danmarks Hesteavl og elske sin Konge og sit Fædreland.