Viborger Samler, 1841-09-02
Udenlandske Efterretninger. Storbritannien og Jrland. J sin Tale for Adressen i Anledning af Throntalen yttrede Grev Spencer (Lord Althorp), at han, da Julitractaten bekjendtgjordes, havde med Bekymring iagttaget, at Lord Palmerston havde forladt sit tidligere Princip, at bevare Europas Fred ved Opretholdelsen af en god Forstaaelse imellem de store Magter; men han tilføiede dernæst, at denne Bekymring var aldeles ophørt, da han havde læst Thiers's Erklæringer angaaende hans Motiver og Hensigter, og lært at kjende Mehemed Alis Svaghed; Begivenhedernes Udfald havde godtgjort, at Ministrenes Politik i det orientalske Spørgsmaal aabenbart var den eneste rigtige og hensigtsmæssige; glædeligt var det imidlertid, at Frankerig atter havde sluttet sig til Englands Politik; thi efter hans (Lord Spencers) uforanderlige Anskuelse var Enighed imellem England og Frankerig den sikkreste Garantie for den europæiske Fred. – Desuagtet havde England intet at befrygte af en Krig; thi endskjøndt det er betynget med en stor Gield nu langt større end Statsgielden ved den sidste Krigs-Udbrud, da ere ogsaa siden Aaret 1792 Landets Ressourcer udviklede paa en saa overordentlig Maade, at det er istand til at bære langt større Byrder end dengang. Men for at disse store Ressourcer ogsaa virkelig kunde anvendes i Landets Jnteresse nu da Alt hentydede paa, at Freden foreløbig vilde opretholdes, saa var det absolut nødvendigt at undersøge, paa hvad Maade de Byrder, der endnu fra Krigens Tid hvil paa Folket, ere fordeelte, og om det ikke var muligt at lette hine. Bestatningen beroede nu for en stor Deel paa Handels=Restrictionsprincipet, der skjøndt modificeret meget i de sidste Aar dog stedse endnu var fremherskende i en altfor høi Grad til at det kunde forenes med en Handelsvelværen, der beroede paa rigtige Principer. Den Anskuelse vandt stedse mere bifald, at den bedste Handelspolitik bestod i at lade Handelen have frit Løb, og at overlade til enhver Enkelt at anvende de til hans Disposition staaende Ressourcer paa den Maade, der forekom ham fordeelagtigt; med andre Ord ikke at udøve nogen Jndflydelse paa Fordelingen og Anvendelsen af Drifts- og Brugs-Capitalerne. Det maa under alle Omstændigheder ansees ønskeligt at formindske eller i det mindste at lette Afgiftsbyrderne, og da Landets Hovedressourcer maae søges i dets Handelsforbindelser, saa maa man søge at sikkre, lette og paa den bedste Maade afbenytte denne Samfærdsel. Desaarsag var Regjeringen i den forrige Parlementssession fremkommen med sine Forslag angaaende commerciel Reform. De nu bestaaende Love og Jndførsel af Bygningstømmer fore til saa skadelige Følger, at det næsten er ubegribeligt, hvorledes hine Bestemmelser have kunnet bestaae saalænge; ved hine Love nødes man i England til at betjene sig af det sletteste Tømmer til Skibes Bygning; ja man har endog fundet det fordeelagtigt at føre Tømmer fra Østersøen over Atlanterhavet til Canada og derfra tilbage til England, for paa denne bekostelige Maade at omgaae Forbudet og udenlandsk Bygningstømmers Jndførsel. Ligesaa skadeligt virkede den bestaaende Sukkertold, der kun tjente til at fordyre en for Middelclasserne og de lavere Folkeclasser saa særdeles nødvendig Artikel, og ved Jndskrænkning af Forbrugen af denne Artikel at flade Statsindtægterne. Hvad endelig angik den i Throntalen anbefalede Forandring af Kornlovene, da havde man anført de meest besynderlige Grunde baade for og imod disse Love. Men efter hans (Lord Spencers) Anskuelse, der imidlertid – da hans Subsistentsstøtter sig paa Agerdyrkningen maaskee kunde synes at være eensidig, vilde det være en Ulykke, naar ved Korn lovenes Ophævelse Kornpriserne nedtryktes saaledes, at Tusinder af Acres vilde komme til at henligge udyrkede; men han troede ikke, at Afskaffelsen af Kornlovene vilde yttre en væsentlig Jndflydelse paa Kornpriserne. Disse Priser beroe paa de Omkostninger, som Jordbundens Cultur gjør nødvendige, i den Tid, at Kornlovene have existeret, ere 11,300,000 Orts. Hvede blevne indførte fra Udlandet, og af dette Qvantum 1,300,000 Orts. til en Told af 13 Shill. 8 d., d. er paa en Tid, da Prisen i England har været høiere end 69 Shill., og det er endvidere godtgjort, at Udlandet ligefra Aaret 1815 og indtil nu aldrig har fundet det Umagen værd at indføre Hvede, naar det ikke kunde erholde 56 Shill. pr. Qvtr. - Tolden fraregnet. – Det var ikke at antage, at Priserne, naar Jndførselen blev betydelig, vilde falde meget. Men naar man opkastede det Spørgsmaal, hvilke Fordeele han (Lord Spencer) ventede sig af en Ophævelse af Kornlovene, da han ikke troede at Priserne vilde blive lavere, saa kunde han kun svare, Prisernes Stigen paa Fastlandet. Derved vilde de britiske Manufacturvarer sættes i Stand til under lige Forhold at concurrere med Fastlandets Varer, hvorhos det da ogsaa maatte komme i Betragtning, at Fastlandet ikke længere vilde henvende saa stor Opmærksomhed paa Fabrikvæsenet, men tildeels henlede den paa Agerdyrkningen. Desuden vilde den af Regjeringen foreslaaede faste Told yde Agerdyrkningen i England direct Fordeel, thi de nu bestaaende Love have ikke afgivet andet Resultat end det at forebygge en ubetydelig Dalen i Priserne paa de Tider, da Priserne i og for sig selv ere høie, hvorimod de kun endnu mere nedtrykke Priserne, naar disse allerede have naaet et lavt Standpunct. Siden Aaret 1815 havde der ikke fundet nogen stor Speculation Sted i engelske Kornvarer; men naar Kornlovene afskaffedes, og der saaledes blev gjort Ende paa den bestandige Uvished, da vilde Speculationer, ikke som hidtil kun i fremmede Kornvarer, men ogsaa i indenlandske Kornvarer finde Sted i England, og den engelske Landbruger selv høste væsentlige Fordeele deraf. At de af Ministrene foreslaaede Forholdsregler, isærdeleshed forsaavidt Kornlovene komme i Betragtning, omsider ville gaae igjennem, derom kunde der ikke være nogen Tvivl, kun var det at befrygte, at den allerede nu i høi Grad, stedfindende Nød imidlertid turde have naaet en utaalelig Høide, og at det engelske Fabrikvæsen ligeledes turde være aldeles ødelagt. - Marquis af Clanricarde understøttede Grev Spencers Andragende; Grev Ripon fremkom med sit allerede omtalte Amendement, hvis Vægtig hed ene grunder sig paa Torypartiets numeriske Overvægt. Amendementet understøttedes af Hertugen af Wellington. Endskjøndt Hertugen i Almindelighed erklærede sig tilfreds med Ministrenes Forholdsregler, bemærkede han til Forsvar for det fremsatte Amendement, at Ministrene havde taget hine Forholdsregler uden at anvende tilbørlig Omhu for Midlerne til at dække de forøgede Udgifter. Han maatte fremdeles anke over, at de i den Throntale, der gik foran Parlementets Opløsning, havde betjent sig af saa bestemte Udtryk angaaende Kornlovene, at det havde havt Skin af, som om Ministeriet vilde drage Fordeel af den i Landet herskende Gjæring med Hensyn til denne Gjenstand for at fremme deres Hensigter, og som om den Anskuelse skulde udbredes, at Dronningen personlig var interesseret derved, at hendes Ministres Mening fik Overhaand. Han (Hert. af W.) havde stedse været af den Formening, at Lord Melbourne havde bevist Dronningen væsentlige Tjenester; han havde Grund til at troe, at Dronningen selv anslaaer meget høit de Tjenester, som Lord Melbourne har ydet hende, ved at lede hende ind paa Statsanliggendernes Gebeet; men han kunde umulig ansee det for en imod Dronningen udviist Tjeneste, at Premierministeren - saavel i Throntalen angaaende Parlementets Opløsning, som i den ved det nye ParlementsSammentrædelse oplæste Tale - har udtalt sig om de endnu svævende Gjenstande, og isærdeleshed tillagt Kornlovene de meest hadefulde Betegnelser, saa at Landet maatte formene, at Forsvarerne af disse Love netop desaarsag vare Dronningens Modstandere. Dette var saameget mere uretfærdigt, som Lord Melbourne selv for et Aar siden havde udtalt sig i Overhuset om de Farer, som netop ligge i en Forandring af hine Love. Ved alle tidligere Leiligheder, naar vigtige Forandringer i Lovene skulde finde Sted, var man stedse gaaet tilværks med den største Forsigtighed, havde man nedsat Comiteer og anstillet Undersøgelser. Jntet af alt Dette var skeet nu, i det mindste ikke fra Regjeringens Side. Saaledes var det da tilfulde oplyst, at Ministeriet ikke fortjente Parlementets Tillid. Til Slutning talte Hertugen endnu nogle Ord om Tolden paa Tømmer og Sukker, og søgte at godtgjøre, hvor nødvendigt det var ei at lade Landets Agerdyrkning geraade i Forfald, fordi kun i den Folkets sikkre Støtte er at søge. - Lord Melbourne gjendrev de Bebreidelser, Hertugen directe havde fremført imod ham som Premierminister, derefter talte Lord Brougham ogsaa til Fordeel for Ministeriet. Afstemningens Udfald er bekjendt.