Aarhuus Stifts-Tidende, 1814-11-25
Fredskongressen. Det lader som Kongressen atter vil trækkes ud indtil Slutningen af Januar, da det keiser, østerr. Ho indtil den Tid har lagt Beslag paa alle de, de fremmede Fyrster i Wien anviiste Qvarterer. Fra Russisk Side var der i de sidste Dage indleveret en Erklæring, der skal have været meget kraftfuld og afgiørende. Stor fyrst Constantins strax derpaa fulgte Afreise synes at have været en Følge deraf. - Den 10de fornøiede Souverainerne sig i Lainzparken med en Vildsviinejagt og derefter ved en Redoute af 7000 Personer. Vor Konge besøger uafbrudt alle Keiserstadens Forvaltnings- og Videnskabelighedssanstalter, og værdiger dem sin fortrinlige Opmærksomhed. Paa Fransk Side er man meget sysselsat. Fyrste Talleyrand bivaaner yderst sielden de store Fester Man finder ham stedse beskieftiget, og ved Kongres sens Diskussioner beundres hans nøie Bekiendtskal med alle forhandlende Gienstande. Til de meget vigtige Efterretninger, som den sidstommeldte Grev Noialles har overbragt, torde man vel finde Nøglen i en mærke, lig som læses i den franske Journal Quotienne, angaalende Frankriges Fordringer paa Kongressen, Polens Gienoprettelse, hedder det deri, synes et uomgiengeligt, Sonoffer til at udslette Mindet om alle de voldsomme Omægtninger, hvortil Jsen blev brudt ved dens Deling. Derved vilde Rusland, Østerrig og Preusen faae en Mellem magt, der kunde formindske deres giensidige Sammenstød. De tydske Stater Sachsen, Hannover Hessen, Bayern, Würtemberg, maae blive souberaine. Politiken fordrer Hollands befæstelse; men naar Man skienker det et Heelt Kongerige, langt vigtigere end det gamle Holland selv, fordrer da ikke Politik og billighed i det mindste, at en saa overordentlig Erhvervelse gotgiøres med nogle Kolonier, hvorved Handelens Ligevægt igien kunde oprettes i Ameriks- og Asien: Den europæiske Politik fordrer endnu, at Skandinavien dannes en stærk Magt, der maatte live Frankrigs naturlige Allierede. Retfærdighed viser os samme i en nøie Forening af de tre nordiske Riger og nogle smaae Naboelande, under de forskiellige Grene af deres gamle, nationale og retmæssige Dynastier. Jtalien fremstiller os et lignende Skuespil. J Norden vente 7 Millioner i Kongeriget Jtalien ængstelig Afgiørelsen af deres politiske Skjebne. Skulde de alle tilfalde Østerrige, da spørges, om dette Auster-Jtaliske Rige ikke faae en næsten souverain Jndflydelse paa det hele øvrige Jtatien, og om Piemont, Genua, Parma, Toskana og Rom da kunde bevare deres Uafhængighed. Allene ved igjen at forbinde det sydlige Jtaliens Monarkie med de øvrige Bourbonske Troner kunde lægges en Modvægt i de italienske Staters Vægtskaal. Hvorhen vi altsaa vende vort Blik finde vi, at en uretfærdig Politik, lempet efter den blotte Konvennienz, kuns vil efterlade Spiren til nye Omvæltninger i Europa. Frankrige tilegner sig Intet, det forlanger allene Sikkerhed for sine Rettigheder, og Varighed for den nye europæiske Ligevægt. Det fører Kongernes og Nationernes Sag medens det fører sin egen. Vendt tilbage inden sine gamle Grændser har Frankrig afstaaet fra hiin med saamegen Jammer erhvervede Overvægt, der stedse vil knuse hver den europæ i ske Magt som maatte være forblindet nok til at ville anmasse sig den. Skulde andre Magter for Øieblikket ustraffet kunne overlade sig til slige Forstørrelsesdrømme, da vilde Frankerig ikke misunde dem denne Slibrige Lykke. Altid mægtig nok til at afholde enhver Ydmygelse og ethvert Angreb fra sine Stater, vilde det ugierne, skiøndt uden Frygt see, at Europas Ønsker paa nye skuffedes af Ærgierrighed og Egolsme, og i det mindste vilde det bevare den Ære, at have nægtet Alt, hvad der stred imod Retfærd og billighed, sit Samtykke. Derved vil det ikke forbeholde sig et Paaskud til nye Erobringer, men den hæderfulde Rolle, at kunne optræde som Mægler i de Stridigheder en slet befæstet Ligevægt ikke vil undlade at opvække. Resen Win, Elda og Reapel er for Tiden en meget levende Koureervexling.