Berlingske Tidende, 1836-11-09
Efterretninger at blandet Jndhold. J Barcellona har man nylig opdaget en højst mærkværdig Forbryder, en Munk ved Navn Don Vincente, der havde en saadan Lidenskab for gamle og sjeldne Bøger, at han havde begaaet en heel Deel Mordsfor at sætte sig i Besiddelse af Samme. Da hans Kloster i forrige Aar blev nedbrændt, lykkedes det ham at redde endeel Bøger af det derværende Bibliothek, hvormed han begyndte en antiqvarisk Boghandel, der syntes at lykkes saa vel, at de andre Antiqvarer sloge sig sammen imod ham. Paa en Auction for omtrent fire Maaneder siden, hvorved et gammelt arragonisk Statut, trykt 1482 af Lambert Palmart, der først indførte Bogtrykkerkunsten i Spanien, blev det ham, uagtet han gik til en Priis af 1334 Frankers Beløb, ikke muligt at faae denne Sieldenhed, som derimod blev en anden Antiqvar ved Navn Patrot tilslaaet. Kort efter gik Patrots Boglade op i Luer, og hans forbrændte Liig blev trukket ud af Ruinerne, og da Man omtrent til samme Tid kort efter hinanden paa forskjellige Steder fandt ni andre Liig, der vare umiskjendelige Spor af en voldsom Dødsmaade, begyndte man, saameget mere som de Myrdede vare Literatorer af forskjellig politisk Farve, i Barcelona at frygte for en muligt existerende hemmelig Ret, Jnqvisition eller deslige. Man anstillede skarpe Undersøgelser, og kom derved blandt Andre ogsaa til Don Vincente, som fordums Munk, og ved at gjennemlede hans Papirer og Bøger stødte Politicommissairen tilfældigviis paa hiin gamle, hos Lambert Palmart trykte Bog, som den ulykkelige Patrot havde kjøbt til saa høi en Priis; og da man ved nøjere Eftersyn ligeledes fandt flere sjeldne Bøger, som havde tilhørt de andre nylig myrdede Personer, var Formodningen saa stærk mod DomVincente, at han, paa det Vilkaar, at man maatte love ham, at hans Bibliothek skulde forblive samlet, tilstod at have myrdet disse og flere Mennesker af et Slags Bibliomani. Hans første Offer havde været en Geistlig, til hvem han i Pengetrang havde solgt en sjelden Bog; men neppe var den Geistlige ude af Dørren med Bogen, for D. Vincente følte en uimodstaaelig Trang til at følge efter og igjen berøve ham den. Naar jeg mærkede fortalte han at en Kunstelsker havde Skarpsindighed nok til at ville, uagtet mine høje Fordringer, skille mig ved en sjelden Bog, saa tog jeg først nogle Blade ud af den, inden jeg lod ham faae den, og naar han saa, efterat have opdaget Defecten, kom og beklagede sig derover, lokkede jeg ham ind i et afsides Værelse, hvor et eneste Stød af min Dolk aldrig forfeilede Hjertet. Ved Nattetid skaffede jeg da Liget afveien. Saaledes har jeg handlet til Guds og den hellige Johannes's (Skribenternes Skytspatrons) Ære; thi de gode Bøger høre for stedse til deres Glorie og maae smukt blive samlede, medens Menneskene jo dog skulle døe engang alligevel!" D. Vincente havde hidtil aldeles ingen Anger yttret; men da hans Defensor, efterat have søgt at bevise, at den Anklagedes egen Tilstaaelse ikke var nok, samt for at godtgjøre, at det muligt kunde være et andet Exemplar af Lambert Palmarts Bog, hvoraf han var i Besiddelse, end det Patrot havde kjøbt, fremlagde et fransk Bogcatalog, hvori ogsaa forekom et saadant Exemplar: da brast D. Vincente i overvættes heftig Graad og Beklage. Dødsdommen blev imidlertid afsagt, og da Præsidenten derefter erklærede den hulkende, nu, som det syntes, fuldkommen angergivne Synder, at Veien til den kongelige Naade endnu stod ham aaben, svarede D. Vincente, idet Taarerne strømmede ham ned af Kinderne: "At ja Nu først indseer jeg min store Vildfarelse – at troe, at der kun gaves eet eneste Exemplar af hiin Bog Det Kongelige Theater. J Aften opføres: Guerillabanden, Syngestykke.