Viborger Samler, 1842-10-14
Viborg Stænderforsamling. Foruden den kongelige Commissarius, Hs. Excellence Hr. Geheimestatsminister Ørsted, og hans Secretair, vare af Forsamlingens 55 Medlemmer 51 tilstede. Den kongelige Commissarius aabnede Forsamlingen med en Tale, hvoraf vi tillade os at meddele følgende Puncter: "Under Forsynets milde Varetægt, har Fædrelandet i de 6 Aar, der ere hensjunkne siden Stænderne første Gang her traadte sammen, saaledes tiltaget i Velstand, at man, naar man nu læser de Klager over en fortrykt Tilstand, der løde i denne Sal saavel i 1836 som endnu i 1838 troer at fornemme Røster fra en fjernt lig gende Tid. Man vil derfor sikkert ikke skuffes, naar man gjør Regning paa at Borgerne saavel i de snevrere Kredse, som end mere i den udstrakte Virkekreds, der er udbredt for Dem, mine høitagtede Medborgere, ville med forøget Lyst og Mod, med befæstet Tillid til Kongen, med et klarere og meere ubildet Blik over vore Forhold, vide at benytte den Leilighed, der er Dem givet til at arbeide for en rolig og sikker Fremgang i Alt, hvad der kan være Konge og Folk til Hæder og Gavn. De Sager, som Kongen vil have Dem opfordret til at tage under Overveielse, ligge allerede for Dem i den Tidende, som er udgaaet fra de sidste i Roeskilde forsamlede Stænder, for hvilke disse samme Sager have været forelagte foruden nogle enkelte, der udelukkende vedkom deels Hovedstaden deels Jsland, og som altsaa ere udenfor nærværende Forsamlings Virkekreds. Ogsaa ere alle de Bemærkninger, som disse Sagers ombyggelige Gjennemgranskning har fremkaldt i den roeskildske Stænderforsamling, i deres fulde Omfang komne til Deres Kundskab, ligesom De- og vide, hvorledes Meningerne ved den endelige Afstemning i denne Forsamling have viist sig over hver enkelt Gienstand, der var sat under Spørgsmaal. De have i disse Forarbeider et herligt Stof, der ikke blot vil lette Dem Deres Arbeide, men ogsaa give Deres Domme større Sikkerhed; thi det vil ikke feile, at Jyllands udvalgte Mænd dennegang, som forhen ved lige Leilighed, ville vide at føre sig dette rige Stof tilgode i en ægte selvstændig Aand, stettet paa samvittighedsfuld Erkjendelse, af hvad der er Deres Kald og Pligt, at De ville være lige langt fra at fritage Dem for egen Prøvelse og Eftertanke, ved blindt hen at overlade Dem til, hvad deres Brødre i Roeskilde have tænkt, som fra at søge en forfængelig Ære i, uden gyldige Grunde at vige fra disses Mening eller sige noget Andet end de. Sandhed og Retfærdighed, Kongens og Fædrelandets Bedste vil være Dem Alt. - Med følgende Ord sluttede den kgl. Commissarius sin Tale: "Ligesom jeg saa gjerne overlader mig til den Tanke, at denne Forsamling, alle Personforandringer uagtet, er den samme som den, hvortil jeg forhen har staaet i et saa lykkeligt Forhold, saaledes er det mit Ønske og mit Haab, at dette Forhold maa bevares ligesaa reent, ligesaa hjerteligt, som det forhen har været. Maa jeg end være belavet paa, at man, hvergang jeg forlader disse Forsamlinger, vil finde Anledning til at nedstemme de altfor gunstige Tanker om mine Evner, hvormed man modtog mig, da Stænderinstitutionen begyndte sin Virksomhed, vil det end maaskee dennegang mere end forhen vise sig, at disse Evner under min tiltagne Alder ere blevne svækkede, saa tør jeg dog holde mig forvisset om, at man Jntet vil savne af den aabne, redelige Færd, af den levende Jver for det almindelige Bedste og Kjærlighed til den Jnstitution, i hvis Tjeneste jeg staaer, af den Velvillie imod Alle, der her anvende deres Kræfter i samme Tjeneste, hvorved jeg stedse har vedligeholdt Stændernes Godhed og Tillid, som jeg og haaber usvækket at tage med mig, naar jeg om føie Tid forlader denne Plads, maaskee for ingensinde mere at indtage den. Og nu ville vi, idet Enhver i sit stille Sind hæver sig op til det Sted, hvorfra Styrke skal komme til os, og Velsignelse over vore Jdrætter, begynde den Gierning, som tilfalder de nu aabnede Provindsialstænder for Nørrejylland. Efterat Talen var sluttet, udbrød Forsamlingen, Kongen leve! – Efterat dernæst den kgl. Commissarius havde anført de Omstændigheder (Sygdom eller andre Forhindringer), som vare Skyld i, at 4 Pladser i Forsamlingen for Tiden staae ubesatte, samt bemærket, at disse for en Deel ville kunne ventes udfyldte i Sessionens Løb, opfordrede han, i Overeensstemmelse med § 54 i Fag. 15de Mai 1324, Enhver i Forsamlingen, der maatte have Noget at erindre imod de af vedkommende Valabestyrelse antagne Valg, til at fremkomme med sine Jndsigelser i saa Henseende. Da Jngen i denne Anledning yttrede sig, anmodede den kgl. Commissarius Forhandlingens ældste Medlem, Kammerraad Wulff, om at foranstalte en Præsident valgt iblandt Forsamlingens Medlemmer. Forinden der skredes til dette Valg, holdt den nævnte Deputerede en Tale, hvori han blandt Andet sagde: "J de foregaaende Forsamlinger var et saadant Valg saa let udført som bestyret; thi en Mand var da i vor Midte, som besad Forsamlingens udeelte Tillid, for han traadte imellem os, og stedse vil han mindes med Høiagtelse. Jmidlertid tør jeg holde mig forvisset om, at i nærværende Forsamling findes Mænd med rige Kundskaber, Aandstyrke, Besindighed og uhildede Anskuelser, og i det Hele Evner til at beklæde denne for Forhandlingernes Gang og Bestyrelse saa vigtige Post. Os paahviler det, mine høitærede Herrer, med sand Enighed og med Tilsidesættelse af Stand og personlige Jnteresser, med oprigtigt Fædrelandssind, god Villie og uforsagt Mod at opfylde de os paahvilende Pligter, og næst Forsynets Bistand, vil, som vi haabe, i den lille danske Stat snart leve et af Jordens lykkeligste Folk, hvis ei uventede eller uforudseelige Uheld skulle tilintetgjøre denne saa trøsterige Forventning. Dog – naar Dannerkongen og Dannerfolket med forenet Kraft og Villie stræbe fremad fra det Gode til det Bedre, da vil Jntet forstyrre gamle Danmarks Lykke. Kammerraad Wulff udnævnte derpaa Justitsraad Aagaard til at optegne Stemmesedlernes Jndhold, hvornæst den skredes til Valg af Forsamlingens Præsident. Bed Optællingen af Stemmerne, som udgjorde 51, befandtes Høiesteretsassessor Bruun at være valgt med 48 Stemmer, og Kammerjunker Lüttichau at have erholdt 3 Stemmer. Efterat have indtaget det for Præsidenten bestemte Sæde yttrede Høiesteretsassessor Bruun Følgende: "Det er naturligt, at jeg frygter for ikke at være i Besiddelse af de Egenskaber, som udfordres til at fyldestgjøre det hæderlige Hverv, som jeg skylder den ærede Forsamlings Tillid, en Tillid, hvorpaa jeg sætter høi Priis, og som jeg ikke noksom kan paaskiønne. Det er ligeledes naturligt, at jeg ikke uden Ængstelighed indtager en Plads, som er forladt af en Hædersmand, der paa denne i enhver Henseende opfyldte Alles Forventninger. Med saadanne Forventninger til mig troer jeg mig imidlertid ikke stillet paa denne Hæderspost, og jeg har det Haab, at, med samme Tillid, som den ærede Forsamling har tildeelt mig dette hæderlige Hverv, med samme Redebonhed og Velvillie vil den møde mine Bestræbelser for, med Samvittighedsfuldhed at opfylde min Pligt, ligesom jeg føler mig overbeviist om, at jeg ingensinde vil komme til at mangle den Bistand og Medvirken fra den ærede Forsamlings Side, uden hvilken Præsidenten vanskeligen vil kunne røgte sit Kald. Præsidenten foranledigede derefter Valget af en Vicepræsident; hertil valgtes Kammerjunker Lüttichau med 39 Stemmer, medens Justitsraad Fleischer erholdt 6 Stemmer, Professor Larsen 3. Justitsraad Estrup, Justitsraad With og Overkrigscommissair Qvist hver i Stemme. Kammerjunker Lüttichau, Jdet jeg beder Forsamlingen modtage min erkjendtlige Tak for det Beviis paa Tillid den har givet mig, forbinder jeg dermed det Haab, at Præsidenten vil forblive i usvækket Besiddelse af sin Kraft, og at saaledes min Hjælp vil blive ufornøden. - Ved Valget af Forsamlingens Secretairer faldt de fleste Stemme paa Legationssecretair Hvass, der erholdt 37 Stemmer, og Justitsraad Føns, der fik 18 Stemmer. – Til at redigere den Tidende, hvori Stændernes Forhandlinger ville blive at indføre, valgtes med 26 Stemmer Apotheker Koster, og Professor Larsen med 24.