Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1816-12-19
Da gamle Blücher i Aaret 1795 som Oberst kjempede sig mod de Franske i Flandern, og nødtes til at retirere, skeete, er Tilbagetoget langs med en ubetydelig Flod, som han forbøde i sine Husarer at sætte over, for ei at røde Flodens Ude de tydelighed for Fjenden. En ungrask Husar, som saae en en fjendtlig Officeer paa en deilig Hest hiin Side Floden, er fristedes imidlertid til at sætte over, og slap vel fra dette Vovestykke. Da Regimentet næste Aften var rykker Qvarteer, lod Obersten Eskadronen marschere op og maren, et der førte den smukke Hest ved Haanden, kalde frem Hanet kom, og blev nu af Blücher tilkjendt Æresmedaillen for sin Tapperhed, men tillige tyve Stokkeprygl for sin g Ulydighed. Dette sidste ærgerede Husaren saameget, at han deserterede om Natten, og kom senere ved et rigt Givtermaal i Besiddelse af et Landsted ved Naney. Da Blücher, som Fyrste af Wahlstadt, i 1814 tog sit Hovedqvarteer i denne Stad, var der Een af Municipalitetet, som betragtede ham meget nøie og blev allene tilbage, og, da Fyrsten ikke kjendte ham fremviste han, den bekomne i Medaille, og bad om Tilgivelse for sin Forseelse, hvis Aarsag han aldrig havde kunnet være rolig, samt ønskede at maatte optages i Tjenesten som Husar Dit Feiltrin er Dig tilgivet, bliv i Din Stilling, svarede den ædle i Blücher, og da den bevægede Mand vilde gaae bort, lagde Fyrsten til: "Ol blivlidt hos mig, Der er kun Faa og næsten Jngen af de Folk tilbage, som for tyve Aar siden vare med. Lad os tale sammen og gamle Tildragelser, Den berømte Maler Hogarth fattede kort før sin Død i et Selskab Jdeen til et Malerie, som han kaldte sit sidste Stykke. Mit næste Stykke, sagde han, skal være Enden paa alle Ting. En af Gjæsterne gjentog: saa vil det og blive deres sidste Arbeide, thi naar Alt ophører, maa Maleren ogsaa faae Ende. Ja vist, sukkede Hogarth, jo før jeg derfor kan faae Malerietfærdigt, desbedre!" Strax næste Dag begyndte han at arbeide, derpaa med en Jver, som om han frygtede for ei at opleve Fuldendelsen, og det lykkedes ham at faae det færdigt paa en saa sindrig Maade, at det var sammensat af Alt, hvad der kunde forestille Tingenes Ende, saasom: en brukket Flaske, en opslidt Kost, en slappet Bue, en sønderslagen Krone, nedstyrtede Taarne, et nedfaldet Skildt paa et Værtshuus, kaldet Verdens Ende, en aftagende Maane, et brændende Verdens=Kort, en om styrtende Galge med en forraadnet Krop i, Phoebus med sit Spand død i Skyerne, et strandet Skib, Tiden med et sønderbrudt Timeglas, sig selv med en udrøget Tobakspibe, en Skuespiller=Plakat med de Ord: de forlade Alle Huset: Ved Siden en tom Pengepung og et Konkursinstrument imod Bankerotter. "Nu er det godt, sagde Hogarth, der fattes, kun Eet endnu; i det samme greb han Penselen og malede et sønderbrudt Farvebræt. Finis!" raabte han, nu er jeg færdig og Alting har Ende. Han overlevede neppe Fuldendelsen af dette Stykke i en Maaned, og rørte i den hele Tid ikke Penselen mere. Jsabelle=Farven har sit Navn deraf, at da Jsabella, Kong Philip den Andens Datter, beleirede Ostendes Havn 1601, gjorde hun det Løvte ei at vexle Linned førend Havnen var erobret; men da dette først skeete efter tree Aars Forløb, havde hendes Linned antaget den Farve, som vi nu kalde Jsabelle-Farven.