Berlingske Tidende, 1805-02-01
Førstkommende Mandag den 4de Februar bliver det 52de Klasselotteries 1ste Klasses Trækning foretaget paa Rosenborg Slot ved sædvanlig Tid. De Herrer Jnteressentere, hvilke endnu ikke haver ombyttet deres Frilodder, ville behage at erindre sig Planens Forskrivt. Nye Lodsedler til dette 52de Lotterie kan bekommes hos alle authoriserede Cassen er som en her paa Jnspections=Contoiret i store mestrædet Nr. 146 hos 26 a 24de J. 1805. Bie Kongl. Lotterie=Jnspecteur. Nøgle Træk til Kundskab om den sieldne Mand Hr. Johan Arnold Fischer, døde paa Allinggaard i Aarhuus Stift den 8 Jan. 1805. Faa kiendte denne overordentlige Mands sande Værd, derimod var Han miskjendt af Mange, og Hans Hierte, Hans Hensigter, Hans Adfærd blev ofte ublidelig belønnet. Aarsagen er klar: Han elskede hellere at gavne end at glimre Verden. Han vilde hellere være end synes, og at Han virkelig var den fortiente Mand, derom vidner den Orden, hvormed Han i en lang Række af Aar bestyrede sine vidtløftige Godser. Han overlod er sine Bønders Skjebne til egennyttige Leiesvende. Selv i Stand til at oversee Alt, vilde Han og bestyre Alt. Han talte med enhver. Endog den fattigste Betler var Ham velkommen. Han hialp den Trængende paa en saadan Maade, at Trangen er allene blev af hiulpet, men forekommet. Han hialp ved at sætte alles Kræfter i Virksomhed; derfor søgte Han i sin Kreds at oplive Jndustrien, og at Hans Bestræbelser ei vare forgieves, derom vidner den Vindskibelighed, den Velstand, den Sædelighed, som hersker paa Hans Godser. J dyre Aaringer solgte Han sit Forraad af Korn til de Fattige, endog da, naar Egenfordeel kunde have ladet Ham vente en høiere Priis andensteds. Han solgte det i smaae Partier og til billigere Priser end nogen anden i Landet. Han hindrede derved, at den Trængende ei blev et Rov for nedrig Vindesyge. Den Fattige kunde nu kiøbe efter sin Evne. Han og hans hungtige Børn bleve mættede, og de velsignede den gode Hosbond. - J Hans Væsen herskede Mandighed forenet med Medhed. At smigre var Ham umueligt, men i Hans Mine og Adfærd læste den fortiente Mand tydelig hvad hans Hierte følte for ham. Han elskede ikke store Selskaber. Eensomhed var Ham kierest. Han oplivede sig da ved Læsning og Botanik Et sieldent Blad, en usædvanlig Blomst var Ham saare dyrebar. Med alt dette var dog enhver Ham velkommen, og fandt i Hans Huus det behageligste Opholdsted. Han talte gjerne, og hvad der er sieldent, talte vel i flere end een Materie. Han forstod den herlige Konst, stedse at holde Samtalen varm og at oplive den ved muntert Spog. - Hans Levemaade var yderst tarvelig. Han var en afsagt Fiende af Overdaadighed og Pragt, et Glas Vand var ham kierere end den kostbareste Viin. Han sad helst paa en Træestoel, og Vadmel og Skind var Ham en kierere Dragt end den af broderet Fløil; dog var denne Tilbøielighed for en udmærket Tarvelighed langt fra ikke grundet i Pedanterie, men meere i Ly til gavne ved sit Exempel. - Han var en usvigelig Ven, og i Oprigtighed med Venner har Han vel kun faa Lige. Hvad Han havde lovet var Han utrættelig i at opfylde, og Han forsømte ingen Leilighed, hvorved Han kunde give sine Venner Prøver paa sin Hengivenhed. Et Ord, et Haandslag af Ham var paalideligere end manges stemplede Beviser. - Saaledes levede denne uegennyttige, virksomme, trofaste Mand henved 40 Aar paa sine Godser Allinggaard og Grauballegaard. Han var nu en Olding og Kræfterne syntes at formindskes; derfor besluttede Han at sælge Alt og henleve Resten af sine Dage i et blidere Klima, eller i den mindste i en større Rolighed end tilforn. Sin Beslutning fik Han opfyldt. Han solgte, og faa Dage derefter endte Han sit virksomme Liv og henslumrede uformærkt uden foregaaende Sygdom. - Han var aldrig givt; dog fælde Børnene veemodige Taarer paa Hans Grav. Thi Han var deres Forældres Fader. Velfortient Æreminde over en kiær Moders Johanne Hofmanns, født Brinch. Hendes dødelige Afgang sidstafvigte 8de Januar 1805. Den Salliges Levedage vare meere tunge end blide. Hun prøvede og havde sin Deel af Ægtestandens Besværligheder. Hun blev Moder til 14 levende Børn, af hvilke de 7 i Forveien vare: indgangne i Evigheden. For sine Børn har hun en om og moderlig Omsorg. Var en god og velsignet Ægtefælle. Reen og usminket Gudsfrygt udmærkede Hendes Vandel. Legemets Svaghed tiltog i de sidste Aar.af Hendes Levetid. J og under al Modgang og Lidelse var Hun fornøiet med Guds behagelige Villie og ham hengiven. J Gud levede Hun, i ham døde Hun og nyder nu den Løn Herren har lovet de Fromme. C. K. Hofmann. M. Hofmann.