Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-07-12
Sultan Achmed den 3die var den sidste som i Begyndelsen af det 18de Aarhundrede formælede en af sine Døttre med een af Rigets Stormænd. Forberedelsen til Høitideligheden denne Gang tildrog sig hele Monarkens Opmærksomhed. Man kan antage at en fierde Deel af Constantinopels Folkemængde begav sig dagligen, deels til Fods, deels i en Bogn som var forspændt med Oxer, og deels til Vands til Dolmabagdschi, (Skuepladsen for Festiviteterne.) Det Tyrkiske Folks særegne Karakteer gav sig her tydelig tilkiende: Oldinger og Yndlinge, Fruentimmer og selv Børn, sætte deres eneste og høieste Nydelse i Hvile; man saae dem derfor sammenhobede i uoverseelige Mas ler at sidde med Benene overkors, og moere sig med at see paa de foranstaltede Leege. Tyrkernes eneste Nydelse er Kaffe og Tobakspiben; langsomt indsage de Extracten af Mokkabønnerne, og see med Velbehag paa hvorledes Vinden leger med den opstigende Rog af deres Tobakspibe. Tyrken er sig selv nok, viser sig ganske som han er, forstyrrer Jngen, og ønsker at Jngen vil incommodere ham. Mandspersonerne er altid afsondrede fra Fruentimmerne, og en Række Soldater afholdt de Paatrængende fra at nærme sig til disse ved at udtale de Ord: det er helligt. Om Dagen saae man dobbelt saamange Fruentimmer som Mandfolk, men mod Nattens Frembrud begave de sig bort Efterat disse Festiviteter havde varet i 10 Dage, saa blev paa den ellevte Brudeskatten transporteret paa en egen dertil anlagt Vi fra Sultanens Serail til Brudens Pallads, hvilket hun for fremtiden skal beboe med sin Gemal. Den 12te Dag skulde endelig Bruden bringes i hendes ventende Gemals Arme. Endskiønt det Tog, som skulde ledsage hende, først satte sig i Bevægelse i Middagsstunden; hvilken Astrologerne havde bestemt som den lykkeligste Tid, saa var dog Veien, der er omtrent en Miil lang, fra den tidlige Morgen af vist besat af 150,000 Mennesker. Rogle Escadroner Tyrkisk Cavallerie aabnede Toget, som i Henseende til deres Klædedragt ikke vare meget forskiellig fra Europæiske Husare; men udmærkede sig ved deres Holding og fortreffelige Heste. Herpaa fulgte de fremmede Paschaer med deres følge, hvoriblandt Hussein Pascha, som har gjort sig saa berømt ved at tilintetgjøre Janitscharcorpset, og Sultanens forrige Yngling Mustapha Pascha, udmærkede sig. De fleste rede paa Heste af det reneste Arabiske Blod. Herpaa kom Portens Ministre og Vezire Achmed og Namik Pascha, Kapudan Pascha, Seraskieren o. s. v., og derpaa Storvezieren med Mufti; hvilke alle, paa denne sidste nær, vare iførte simple blaae Europæiske Uniformer med guldbroderede røde Kraver og gyldne Epauletter. Alle disse Dignitarier bare, ligesom det hele Tyrkiske Militair, en rød Hue, som kaldes Fez, efter Staden af dette Navn i Marokko. Herpaa fulgte Kislar Aga med 3040 Gildinger, og derpaa de Keiserlige Kammerherrer og Pager til Hest. Endelig kom Prinsessens Vogn, som var overalt forgyldet, og derpaa 4050 andre kostbare Eqvipager, hvori Prinsessernes Hofdamer og Kammerfruer, sad, alle omgivne af tætte Slør. Nogle Eskadroner Cavallerie sluttede Toget. Da de ankom til Paladset, saalede Brudgommen, en smuk Mand paa 40 Aar, som uagtet sin ringe Herkomst, thi han har været Slave hos Seriasker=Paschaen, for binder et galant Comportement med et indtagende Udvortes, til Brudens Vogn, og har hende paa sine Arme til hendes Gemakker. Her sætter han hende, efter det foreskrevne Ceremoniel, sagte ned paa en Sopha, trækker sig derpaa paa en ærbødig Maade tilbage, og beder sin Herskerinde i en yd myg Stilling om at kaste et Blik paa ham, den første af hendes Slaver. Han beder hende derpaa om at kaste sit Slor til Side, byder hende Frugter og Forfriskninger, og efter nogen Vægring formaaer han hende til at aflægge Sløret og spise med sig. Efter Maaltidet begiver Prinsessen, sig til Brudekammeret, og nogen Tid efter følger han hende derind. Fra de ældste Tider af var det Skik i det Tyrkiske Rige, at alle Børn af en Sultans Datter bleve qvalte strax efter Fedselen. Men Sultanen har ved en Lov erklæret: at Barbariets Tidsalder er forbi for Tyrkiet, og at Børnene af dette Ægteskab, selv Prinserne, skulle leve. (Fortsættes.)