Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-06
Nyeste Skilderi af Kjøbenhavn. nannananananonUdgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Søndagen den 6 Marts 1831. 28 Aargang. No. 38. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Holbergiana. (Slutning.) saasom En samtidig Begivenhed er den ligesaa mærkværdige, som hidtil endnu ikke af nogen Hamborgs Historiograph fyldestgiørende fremstilte Begivenhed med de to ulykkelige hamborgske Borgere, Kjøbmand Hieronymus Snitger og Farver Carl Jostram. Man vente ikke her nogen vidtløftig Udvikling af de labyrinthiske Begivenheder, hvorved disse to Mænd i alt for stor Tillid til den fulde Gyldighed af den hamborgske Reces fra 1562.), bleve Offere for opskruet Politik, og ækel Egoismus. Nok, Carl Jostram og Hieronymus Snitger, der kort tilforn begge, som Medlemmer af 36ve Collegiet, havde været Borgerskabets høithædrede Protectorer, døde efter foregaaende lovformelige Forhandlinger, efter gientagne Gange paa Anfordring mod dem udøvet Torturtvang, og efter den retlig over dem den 1ste Oct 1686 afsagte Dom, som deres Fædre*) Det hedder blandt andet Art. 4 i denne Rettes Naar een eller flere Raadspersoner ikke rettelig forestaae deres Embede, saa kunne de derfor offentligen i Menigheden tiltales." Hvorvidt Snitger og Jo stram bragte denne Artikel i en alt for udstrakt Anvendelse, er vel egentlig det stridige Spørgsmaal, der ved den mod dem anlagte Proces blodig og frygtelig nok blev paaklændt. Orig. Anm. stads Forrædere for Bøddelens Sværd, d. 4de Oct. 1686, i Paasyn af de selv samme mange tusinde Borgere, der faa Maaneder tidligere havde bragt den af formummede Bortføreres Hænder frelste Snitger i Triumph tilbage til Staden. Deres Legemer bleve parterede, og nedgravne paa Retterstædet; Snitgers Hoved blev sat paa en Jernstang over Steinthor, og Jostrams over Millernthor. Mange andre, som Domstolen havde kiændt for Medskyldige eller Medvidere bleve straffede med Pengebøder, eller paa ti, tyve eller flere Aar forviste Staden og dens Landemærke, og blot paa den ædle Churfyrste af Brandenborgs, Frederik Vilhelm den stores Forord, blev det ved saadan Pengebøde og Forviisning. Staden selv maatte formedelst de anarkiske og oligarkiske Uroligheder der havde fundet Sted inden dens Mure betale Danmark en betydelig Sum Beleirings Omkostninger, endvidere Keiser Leopold den første 100,000 Rbd. Straffebøder, og igien erkiænde Windischgratzes Reces. 1687 – fortæller Bormann videre – den 19 Aug. høitideligholdt Staden paa Raadets An*) Mere herom kan læses i Holbergs Christian den Femtes Historie (hans udv. Skr. 21de Vind) taget ud af den ældste Udgave af hans Danmarks og Norges Beskrivelse 1729, og da man af Holbergs Levnet seer, at han havde begyndt, skiøndt ikke fuldendt, en udførlig Christian den Femtes Historie, medens han laae paa Borchs Collegium, seer man let, at han er tidlig blevet fortrolig med Hamborgs Anliggender. Rahbeks Anm. ordning - om det var for de skyldigerkiændtes Henrettelse og Bandlysning, eller for de lykkelig erlagte Straffebøder, eller for den store Jldebrand, vides ikke – en almindelig Takkefest.). Midlertid havde hverken den ene eller den anden nysoplevende Vanskjæbne slukket Tvedragtens Lue; den brød tvertimod endnu mere blussende frem, og belyste alle Slags Rædselsoptrin. Partisyge, Næ Hvor bister trods denne Takkefest i øvrigt endnu bestandig Partiaand paa den Tid styrede Hamborgs Borgere i sine frygtelige Tømmer, seer man noksom af et Dagen efter Takkefesten 1687 er Senatu udgaaet Publicandum, hvori omtales, at en af det hamborgske Ministeriums Hr. Senior, særdeles til denne Høitid, som aarlig skulde gientages, affattet Bønneformular, forlagt hos S. Rebenleins Enke, var anordnet af Raad og Borgerskab. Men bagefter advarer samme Publikandum for een af Helvede frembragt, sandsynlig i Udlandet "formet og udgivet Vanskabning af denne Bønne formular, og truer foruden den høieste Guds Straf ogsaa med et ædelt Raads efter Lovene. Den forvanskede vidt og bredt i Staden og dens Landemærke omsendte Bønneformular førte, som Publikandum formælder, den i høieste Grad anstødelige Titel: Hamborgsk Takkebon, som, Gud den allerhøieste at bedrage, Borgemester Maurer (den samme, ved hvis Proces for Rigskammerretten, Borgerne Snitger og Jostram faldt i Fordærvelsens Snarer), og hans Creaturer til det eftertragtede Dominat i Hamborg at forfremme, og Borgerskabet der Øinene at tillistre, ja det endog ved sin Frihed at skille, den 19de August i alle Kirker efter holdet Prædiken fra alle Prædikestole skal oplæses." Endnu tydeligere seer man, hvor lidet ønskeligt det paa den Tid maa have været, at blive kaldet et Lem af det hamborgske Senat, naar man læser hin pamphletistiske Bønneformulars paa Raad og Borgerskab sigtende Macto. Det lød: Ach Gott, der theure Name den Mus ihre Schalthelt Decket seyn. Drig. Anm. vekampe, Voldsomheder, langvarige Processer, hemmelige og samtidige Forfølgelser, Stridsskrifter, og Pasqviller sysselsatte næsten udelukkende alle Byens Jndvaanere. Den egenlige Ophavsmand til disse Uroligheder var den daværende Pastor til Jacobskirken Dr. Johan Friedrich Meyer."der indviklede sig i Religionsstridigheder med den lærde og værdige Pastor til Catharinakirken Horbius, og listig og oprørsk nok havde vidst at drage Raad og Borgerskab, ja hele Staden indi denne Tvistighed. Denne Larm vedvarede nu og da afbrudt indtil Aar 1710. Senere Oprørshøvdinger bleve Balthasar Strelke, en valgt Deputeret af Jacobsmenigheden - der fra Arildstid af har udmærket sig ved Urimelighed i Religionsanliggender og Præsten til Petri Menighed, Dr. Krumbholtz, medens Licentiat Barthold Fuind, en af sin Tids vittigste Satirikere, i skarpsalvede Flyveskrifter gjorde sig lystig over Rebellernes forbittrede Hovedmænd, saa at hans Billed blev slaaet paa Galgen, og en Præmie af 100 Rigsdaler tilsagt den, der vilde udlevere ham selv levende til Retten. Væmmelige ere de Forholdsregler, saavel Jndividuerne, som Almeenmassen greb til, ikke for at undertrykke de egenlig uden al væsenlig Grund opkomne Tvistigheder, men meget mere forat nære, og udspinde dem. Endelig - da intet Forsøg af Raadet at faae de hæftig oprørte Gemytter i Rolighed, vilde lykkes – blev atter en keiserlig Commission fornøden. Den maatte modtages og desuden 2000 Mand Fodfolk og 2000 Ryttere af Kredstropperne, bleve i Byen, som Besætning, medens preusiske, svenske, brunsvigske og hannoverske Tropper besatte Hamborgs Grændseport, og slog Leir udenfor den; Commissionen, *) Det var den samme Meyer af hvem man kiænder den berygtede Klingbentelpredigt, hvori han rasende ivrede imod at 1701 Borgerskabet havde despensert deres Overældste fra at indsamle med Klingbeutelen - gaae med Tavlen i Kirken. Den i de hamborgske Rettigheder forfarne Overældste, Johan Witte havde udvirket baade denne og andre Begunstigelser og Forrettigheder for sig og sine Colleger. Drig. Anm. der fra Keiserens Side bestod af Grev Scholborn, fra Preusens af v. Burchardi, fra Sverrigs af Grev Lilienstedt, paa Brunsvigs af v. Bottulier, og paa Hannovers af Baron Grolle, og 1709 kom til Hamborg, lod anlægge Proces mod Deputeret Strelke, og Pastor Krumbholtz, i Følge hvilken begge bleve sendte i evigt Fængsel, den første i Domitz, den anden i Hameln, Overældst Witte afsat, og mange Tilhængere af Urostifterne pidskede, satte i Spindehuset, eller forviste Staden. Pastor Meyer, der først havde givet Anledning til at den omtalte Ustyr, var den eneste, der gik fri, i det han alt 170, var udnævnt til General-Superintendent i Svenskpomern. Ved Joseph den 1stes Død afbrødes Commissionen den Tid, men fortsattes igien 1712, og ved den blev endelig f. A. Hovedrecessen bragt istand, hvorved den saalænge savnede Ro igien drog ind i Hamborg. Naar man nu ydermere veed, at det demagogiske Parti, der blev kuet af Kredstropperne. aabenbar var beskyldt for at spille under Dække med Danmark, naar man seer, at det tilsidst var Danmark, der i Forening med sine Allierede maatte ved kraftige Fordringer faae den keiserlige Commission til at giøre Ende paa sit langvarige Regimente, naar man ydermere af Riegels erfarer, at selv Høier yttrede, at de daværende Mægtig ikke vedbørlig ved denne Leilighed havde paaseet Danmarks Ret og Tarv, vil man ustridig erkiænde, at Holberg i sin politiske Kandestøber ved at sætte Scenen i Hamborg, har fundet Leilighed at anbringe mange Træk, som da havde en Betydning og en Interesse, som de ved de forandrede Tider ikke mere have, saasom at have en Mine, som en Kredsoberst, eller den øverste Borgermester, naar han giver Audients til en Minister, at en Borgermester i Hamborg ene berømmes deraf, at han kan holde det lovlige Borgerskab i Tømme m. m.; sand Ære for Holberg imidlertid, at hans Lystspil, den Dag i Dag, da disse Allusioner ikke mere føles eller forstaaes, desuagtet have den høieste comiske Virkning og Interesse. Et Par Ord om Censur.