Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1839-11-01
Jndsendt. De almindelige Klager, man i sin Tid førte mod Pressen, ere nu vel for endeel forstummede, eller fremsættes i det høieste kun af een eller anden cras Conservativ, naar han i Selskab med andre Ligesindede giver sine Klager over Nutiden, Luft, men de specielle Klager ere derimod tiltagne i en utrolig Grad. Snart hører man saaledes en maskeret Embeds-Aristocrat holde en pathetisk Tale over al den Elendighed, der vil følge af at enhver Embedsmands Fadice bliver offentliggjort snart er det en bigot Theolog, der sørger over at Journalistiken nu og befatter sig med Religionens dyrebare Sandheder, naar den viser, at sand Religiøsitet er ligesaa agtværdig som hovmodig Skinhellighed foragtelig, snart er det en stymperagtig Charlatan, der med vigtig Mine fortæller, at Aviserne ikke maae vove at angribe de Mysterier, han kalder Lægevidenskab, kort sagt Offentligheden og Aviserne angribes og dadles fast af enhver af de mange Stympere, som de forskjellige Stænder have at opvise, men da vi ikke for Tiden ville befatte os med at vise det Ugrundede i disse Klager, skulle vi ikke videre opholde. os ved dem, men derimod gaae over til at omtale en Klage, vi oftere have hørt, og som i Sandhed have undret os meget. Flere Handlende og Kjøbmænd have nemlig klaget over at Aviserne meddeelte Handelsefterretninger og Kornpriser, hvilket, som de mene, er til megen Skade for Handelen, da Landmanden og Bonden derved bringes til at speculeret, hvilket han ene bør overlade til Kjømanden. Dersom man ved denne Speculering forstaaer, at Landmanden og Bonden ikke bør opkjøbe Korn og ved directe at forsende det til Markederne, søge ogsaa at tilvende sig den Fordeel som Kjøbmanden ellers har, da have vi intet imod at Kjøbmanden bebreider Landmanden at han, ved at befatte sig med noget, han i Reglen ikke forstaaer, i det Hele gjør langt mere Skade, end Gavn, selv om han intet virkeligt Tab lider, men mener man derimod at Landmanden ikke bør, ved at iagttage Forholdene paa Kornmarkederne søge at forskaffe sig den høiest mulige Priis for sine Producter, saa troe vi, at der gjøres en aldeles ubeføiet Paastand, som neppe nogen Landmand vil underkaste sig. Gaaer altsaa Landmandens Speculering alene ud paa at vælge. den bedste Tid til at afsætte sine Producter paa, saa mene vi, at han kun gjør noget, som almindelig Klogskab byder, og som kun kan være til Skade for een eller anden Handelspeculant, men ingenlunde skader det Almindelige. Det eneste Tilfælde, hvor altsaa den Omstændighed, at Landmanden ikke vil sælge fordi han om en føie Tid venter at opnaae bedre Priser, kan virke Skade, er vel det, at en eller anden Handlende derved hindres i at effectuere en Ordre, som fordrer hurtig Expedition, men et saadant Tilfælde er vistnok i Fredstid af saa stor Sjældenhed, at man ikke derfor bør unddrage Landmanden Kundskab om hvad Værdi hans Producter har eller muligen vil faae paa de almindelige Markedspladse. Men, vil man sige, de Handelsefterrettninger, Aviserne meddele ere sjældent paalidelige, og komme meget ofte for seent til Landmandens Kundskab og bidrage derfor som oftest kun til at udbrede Vildfarelser blandt Landmanden, der ikke som Kjøbmanden ved paalidelig Correspondence med Handelsvenner kan sikkre sig bedre og paalidelige Efterretninger. Vi nægte ikke at denne Jndvending har nogen Kraft, men troe dog ingenlunde, at den bør tillægges saa stor Vægt at Provindsial aviserne derfor skulle undlade at meddele Handelsefterretninger, thi foruden at den ovennævnte Jndvending dog ikke kan gjøres mod alle Efterretningerne, bør det og erindres, at faaer Landmanden ikke disse Efterretninger fra Provindsialaviserne, vil han ty hen til selve Kilderne, nemlig de Blade, der i selve Handelstandens Jnteresser meddele de Efterretninger, man nu ikke vil have i Provindsiataviserne, skjøndt man dog ellers, og det vistnok med Rette, fordrer at disse skulle af de større Aviser meddele Alt hvad der kan have Jnteresse for deres Publicum. Vi have fornemmelig talt om Landmanden i Modsætning til Bonden, fordi vi mene, at der kun kan være Tale om hiin og ikke om denne, deels fordi den langt overveiende Deel af Bondestanden er i en saadan Forfatning, at der hos dem ikke kan være nogen Tale om i lang Tid at gjemme det indavlede Korn, og deels fordi neppe andre end de større Landeiendomsbesiddere eller Forpagtere kunne, i det mindste heri Stiftet, have nogen Jndflydelse paa Kornmarkedet. Jdet vi derfor antage, at de af enkelte Kjøbmænd saa ilde ansete Handels efterretninger ikke gjøre Skade uden det maaskee skulde være den, at de blive ansporede til nogen mere mercantisk Virksomhed end den, at kjøbe nogle Tønder Korn af A. for strax efter at sælge dem til B. kunne vi dog paa den anden Side ikke undlade at opfordre Landmanden og fornemmelig Bonden, til med megen Varsomhed at benytte Handelsefterretningerne, da man for at kunne bruge dem med Rytte nødvendigviis maa have flere Oplysninger og Kundskaber end dem Aviserne kunne meddeele. Det bør saaledes vel erindres, at det Korn, der gaaer i Handelen, stedse er langt bedre renset end det Bonden i Almindelighed præsterer, og da man hos de fleste Kjøbmænd af Mangel paa Plads mænger saavel det gode som det slettere Korn sammen, kan man i Gjennemsnit antage, at ved Rensning, og Svinding tabes 8 pCt. eller at af 100 Tdr. kjøbt Korn bliver kun 92 Td. god Handelsvare. Hvad Kjøbm. taber herved, og hvad han udgiver i Folkeløn for at faae Kornet behandlet og udskibet, maa han naturligviis bringe i Beregning, naar der er Tale om hvad han efter Priserne paa det udenlandske Kornmarked kan give for Kornet i sit Hjem. Samtlige Omkostninger ved Forsendelsen af Korn til England har Grosserer Nathanson i Kjøbenhavn anslaaet til 18 Mk. pr. Td., og ogsaa disse maa trækkes fra forinden man kan see hvad Kjøbmanden kan give for Kornet i sit Hjem. Endelig bør det og erindres, at de Priser, der meddeles, stedse ere beregnede efter gode Handelsvare, hvilket vort Korn i Almindelighed kun kan blive til efter omhyggelig Behandling, og selv da maa det ofte staae tilbage for Korn fra andre Lande. Grunden hertil maa for en stor Deel søges hos Bonden, der ikke er omhyggelig nok i Valget af sit Sædekorn, og senere ikke renser *) Kornet tilstrækkeligt, førend han bringer det til Kjøbmanden. Vil Bonden derfor have de høieste gangbare Priser for sit Korn, da maa han nødvendigviis først beflitte sig paa at skaffe det saa godt som muligt, hvilket ene opnaaes ved Rensning saavel af Sædekornet, som det han sælger, døm*) Vi kunne ved denne Leilighed ikke undlade at mindes den af Hage & Puggaard udstædte Opfordring og Løfte om Præmie for velrenset Korn, men maa tillige beklage at den hele Plan hvor smuk den end tager sig ud paa Papiret, dog neppe har eller vil have nogen reel Rytte med mindre det skulde være at fremme en eller anden mercantilsk Plan, som det til Nakskov kunstigt henlykkede Korn re 56