Aalborg Stiftstidende, 1835-01-01
J Frankrig begyndte Aaret med gjensidig Harmoni med lem Regjeringen og Kamrene. Derom vidnede de Adresser i hvilke man tilkjendegav hinanden sit Sindelag, men i Folket gjærede en Aand, der foranledigede Regjeringen til at tage strenge Forholdsregler imod de saakaldte sluttede Selskaber, hvis Tendents i det Hele var Regjerings=Systemmet imod Den revolutionaire Aand arbeidede sig meere og meere ned den arbeidende Klasse, der saa let forledes til at gjøre urimelige Fordringer. Lovene maatte haandthæves og den borgerlige Orden opretholdes, og det er netop den arbeidende Klasse, der lider meest, og meest umiddelbart, naar en Regjering viser Lunkenhed i Opfyldelsen af denne Deel af sine Pligter. Men den franske Almue vildlededes, som saa ofte før, og i Lyon, en af Frankrigs vigtigste Manufactur=Stæder, kom det i April Maaned til høist voldsomme Udbrud; det republikanske Partii, med maaskee flere af de liberale NuMancer, nyttede den misfornøiede Stemning til at puste til Jlden, men vandt intet Andet end at see endeel Blod flyde og endeel Huse ødelægge i Lyons Gader, hvor Militairet og Nationalgaden i en flere Dages Kamp tilfægtede Juli Monarkiet en fuldstændig Seier, som høist formodentlig, for lang Tid, maaskee for stedse, vil gjøre sig gieldende som en Advarsel mod flere Forsøg af lignende Alt. Mange Deeltagere i disse oprørske Bevægelser, som havde udbredt sig i flere af Frankrigs Stæder, og endogsaa i Paris selv, have siden opfyldt Frankrigs Fængsler og skulle nu, efter et Lovforslag, som kort før disse Uroligheder var gaaet igjennem i Kamrene, fremstilles for Pairs=Retten, som nu er den competente Domstol mod grove Statsforbrydere. Disse Begivenheder havde længere ud paa Aaret endnu vigtigere Følger; efter flere i Aarets Løb forudgangne partielle Ministerial-Forandringer foranledigede de i November Maaned en total Cabinets=Revolution, som endnu er Læserne i frisk Minde, den opstod af Uenighed om det vigtige Spørgsmaal, hvorvidt man ved en almindelig Amnesti burde aldeles udslette Mindet om disse forhadte Tildragelser, eller forevige det ved en langvarig Proces. Vanskeligheden i at sammensætte et nyt Cabinet, nødte imidlertid Kongen til at beholde det gamle, med Undtagelse af en ny Conseilpræsident, og det hele Manoeuvre havde for Øieblikket kun den væsentlige Følge, at man fik at vide, at dette nye Cabinet aabent og ærligt bekjender sig til Reactions= og Modstands-Systemmet. Saaledes kaldte i det Mindste Ministrene selv Grundprincipet for det System, de fremtidigen agtede at følge, og man feiler vel ikke i ansee denne Bekjendelse som en ikke ubetydelig Tilnærmelse til det østeuropæiske Reactions=System, saameget mere, som man vel heller ikke kan nægte, at en Reaction, fornemmelig i Frankrig, kunde ansees fornøden. At den blev samtidig med vigtige lignende Reactioner i England og Tyskland, som vi nedenunder komme til at omtale, kan neppe ansees for aldeles tilfældigt. Denne nye Nuance i Juli Kongedømmets Farve oplevede Lafayette ikke. Allerede den 20de Mai traadte han af fra Verdens Skueplads, hvor hans Navn har været indflettet i alle senere verdenshistoriske Begivenheder. Selve hans Modstandere lade hans Minde, vederfares Retfærdighed. Hans Død betragtedes som et Tab for hele Frankrig. Hans Forstand kunde fare vild, hvor Talen var om politiske Discussioner, men aldrig foer hans Samvittighed vild, hvor Spørgsmaalet var om at handle. Ham var det, der bevarede Juli=Revolutionen sin eiendommelige Ære, den nemlig, ikke at have udgydt Blod uden paa Kamppladsen. Det er disse Dage, paa hvilke han med Held gjentagne Gange stillede sig mod Lidenskabelighedens hele Udbrud, mod Folkehævnens Luner, der med Rette maae betragtes som de skjønneste i denne store Mands daadrige Liv. Men ogsaa han har seet sine Forhaabninger skuffede, og døde med et beklemt Hjerte, men han undgik Samvittighedens piinlige Nag, thi han havde aldrig afsondret Mennesket fra Borgeren. Ogsaa i den nye Verden, hvor han i en ung Alder havde fægtet under Frihedens Fane, var hans Død et Sorgens Budskab. Han var med sine mandlige Descendenter den nordamerikanske Fristats Æresborger Hans Reise for nogle Aar siden igjennem en Deel af dens Territorium var et Triumphtog, som maaskee kun Rommer verdenen har seet Magen til, men han hædredes efter sin Død paa en maaske endnu sjeldnere Maade. Den 27de Juli foranstaltedes nemlig i St. Louis ved Missouri er Sørgeoptog, hvor en Urne repræsenterede hans Liig, hvor en utallig Ligskare repræsenterede Nordamerikas Sorg over hans Bortgang og hvor man i Taler udviklede hans store Fortjenester af denne Fristat, endnu længe førend Tanken om en lignende Kamp var opstaaet i hans Fædreneland, hvor han imidlertid senere ogsaa kom til at spille saa vig(Sluttes i næste Blad.) tig en Rolle.