Aarhuus Stifts-Tidende, 1830-01-02
Blandinger. Da den flyvende Broe over Neva til St. Peters borg var afbrudt, og Jsen endnu ikke kunde bære, bleve de som vilde fra den ene Side til den anden, satte over med en Færge. Atter vilde just en saadan Færge støde fra Land, da hidtilte Gardecapitain Grev v. *** og forlangte, at komme med. Færgen var allerede propfyldt; man sagde ham altsaa, at hans Begjering ikke kunde opfyldes, og at han maatte tøve, til Færgen kom tilbage. "Jeg har Hastværk!" sagde han. Og da han i Færgen saae en gammel Fændrik af et Jnvalid-Regiment, befalte han Denne, i stolt Tone, og i meget usømmelige Udtryk, at indrømme ham sin Plads. Fændriken svarte: "Havde De bedt mig derom som en Artighed, da vilde jeg have gjort mig en Fornøielse af, at opfylde Deres Ønske, men paa en fornærmende Maade lader jeg mig Jntet aftrodse. Jeg bliver her." Greven vendte sig, paa denne Erklæring, til nogle i Færgen værende Garde officerer, og opfordrede dem til at skaffe Fændriken af veien. For at forebygge et forargeligt Optrin, sprang Officeren ved Jnvalid-Regimentet frivillig iland, og rømmede Pladsen. Men han gik strax til Militairgouver, neuren, og underrettede ham om den Krænkelse han havde lidt. - Gouverneuren lod Greven kalde til sig. Han spurgte ham, om Sagen forholdt sig saaledes, som Fændriken klagende havde fortalt ham. Greven fragik det ikke. Derpaa vendte Gouverneuren sig til Fændriken. med det Spørgsmaal: "Hvad Satisfaction forlange, De? Naar Hr. Capitainen tilstaaer sin Uret, og beder mig tilgive ham den Krænkelse, han har tilføiet mig, saa er jeg dermed heel vel tilfreds!" svarte den invalide Officeer. - Derpaa kan og vil jeg ikke indlade mig, raabte Greven: det strider imod min Ære, Og denne Erklæring ledsagede han med nye Forhaanelser og Trusler. "Saa maa jeg søge den hos Keiseren selv." sagde den dybtkrænkede Fændrik. - Vi følges ad!" erklærte Gouverneuren, og Begge gik nu oppaa Slottet til Keiser Nicolaus. - Gouverneuren gjorde Monarken bekjendt med alt det Forefaldne, og da Keiseren paa det nøieste havde underrettet sig om de mindste Omstændigheder, lod han Capitainen kalde for sig. Denne kom, og fandt her den invalide Fændrik. "De har grovelig fornærmet denne Officeer! sagde Keiseren til ham: Hvorfor har De ikke villet gjøre ham Afvigt? - Min Ære tillod det ikkel svarte Gardeofficeren, trodsig. Keiseren vendte sig nu til Fændrikken: "Hvorfor har De ikke udfordret Capitainen? Derved kunde De jo tvunget ham til at give Dem Satisfaction."Af tre Aarsager, Deres Majestæt, svarte den gamle Kriger ærbødig og bestemt: Først, fordi Deres Majestæt, ved en Ukas, har forbudet Tvekamp. Dernæst for Følgernes Skyld, Enten havde jeg dræbt Greven, og udsat mig, for Lovens Strenghed saavelsom for hans Families Forfølgelser, eller jeg var falden, og da vare min Hustru, og mine Børn givne til Priis for den største Elendighed. Og endelig, fordi jeg kun har Mod til at slaaes med Deres Majestæts Fjender!" Keiseren befalte, at Begge skulde fjerne sig, og træde ind hver i sit Cabinet. En keiserlig Adjutant fik det Hverv, at lade dem afføre sig deres Kjoler, og tage derimod Derpaa lod han den invalide Fændrik bringe Gardeofficerens Uniform, og Denne igjen Jnvalid=Uniformen. Begge maatte iføre sig den om vexlede Mondering, og saaledes fremstille sig for Keiseren, igjen. Nu erklærede Monarken: han skjænkede Fændriken Capitains=Rang, men at Gardekapitainen var med Fændriks=Rang forsat til et Jnvalid-Compagnie. Den til Capitain Avancerede tilkjendegav han sin Tilfredshed med hans Adfærd og Tænkemaade. Greven bebreidede han paa det alvorligste hans usømmelige Forhold, og tilføiede: "Kun for Deres fortjente Families Skyl skjænker jeg Dem en velforskyldt haardere Straf. Jngen russisk Uniform maa fornærmes, mærk Dem det!