Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1784-02-27
De offentlige Tidender sige os, at Staden Prag for kort Tid siden er bleven ziret med et nyt Skuespilhuus, og at dette Huus pranger med den Overstrivt: For Fædrelandet. Vi leve i en Tid, hvor der drives stor Miebrug med visse meget betydende Ord, Menneskelighed, Følsomhed, Menneskevenskab, Dyd, Fædreland, Religion; en Misbrug, som alle Retskafne ikke kunde andet end misbillige. Paa Fængslerne i de despotiske Republiker i Jtalien staaer Libertad. er Frihed. Visselig ligger deri en stor politisk Sandhed til Grund thi ogsaa Fængslerne skulle ikke have noget andet Øiemeed, end Frihedens og Uskyldighedens Beskyttelse; Men ligesom de ere beskafne, og ligesom de blive brugte. - Vi ere langt fra at tænke, at Overskrivten paa Skuespilhuuset i Prag er et blot vittigt Jndfald. Den skal tvertimod, forestille vi os, erindre Digtere og Skuespillere, at intet henhører til Skuepladsen, uden det forskiønner Jndbildningsskraften, ophøier Sielen, adler Hiertet; og at Skuepladsens sande Bestemmelse ikke anderledes bliver opfyldt, end naar den antænder og nærer i Hiertet Fædrelandskierligheds hellige Lue, Menneskekierlighed, Dydskierlighed, og hvorfor skulle vi ikke ogsaa torde sige, Guds kierlighed. J denne Synspunkt er Skuepladsen, en vigtig Gienstand for Lovgivelsen og Politiet, og saaledes kunde Digtere blive gode Regieringers virksomste Redskaber, for at giøre Menneskene bedre og lykkeligere. Men en saadan Skueplads er endnu ingensteds til, og vi tvivle, om iblant mange tusinde Skuespil skulle findes tredive, der have denne Hensigt. Det vilde være en stor Fortieneste, værdig for Menneskeligheden, om en Regiering, foretog sig, at oprette en Skueplads, som man kunde tillegge denne Berømmelse. Og da vi holde for, at en Skueplads, hvorledes den endog er beskaffen, nytter endnu altid mere end skader, saa vove vi, at gjøre et Forslag for at opmuntre den dramatiske Digterkunst. I enhver Staat, hvor et eller flere Skuespilhuse ere eller kunde være, skulle føies den Anstalt, at aarligen i det ringeste maatte forestilles fire nye Skuespil, hvilke et dertil bestilt Collegium, eller en dertil befuldmægtiget Minister, skulle udvælge af alle dem, som i denne Hensigt vare blevne ham overleverede til en bestemt Tid. Ethvert saadant Stykke skulle i det første Aar forestilles i det mindste tolv Gange, og ved enhver Forestilling skulle Forfatteren have en bestemt Deel af Jndkomsterne. Denne Deel skulle efter de fire første Aar nedsettes til det halve, og fremdeles gives enhver Forfatter, saalænge han levede. Skulle en Forfatter døe for Enden af det andet Aar efter den første Forestilling, skulle hans Arvinger nyde hans Andeel indtil dette andet Aars Ende. Paa denne Maade skulle Mænd af Gennieblive opmuntrede og satte i Stand til anvende Tid og Flid paa at forfærdige veludarbeidede og regelmessige Theaterstykker. Denne tillige nyttige og politiske Theaterlov, ville visseligen endnu meget omstændeligere og meere bestemt overveies og affattes, for man kunde sette den i sin fulde Kraft. Men vi ansee den, som en Anstalt, der kunde blive nendelig nyttig for Skuepladsens større Fuldkommenhed, ja for den almindelige Velstand selv, naar den blev udført i den store og almeennyttige Omkreds, som var mueligt. Og det Collegium eller den Minister, som forestod den, hvilke Fortienester vilde de ikke kunde forhverve sig i Henseende til Staatten, ja endog i Henseende til det heele menneskelige Selskab. - O Plato, dersom du havde at vælge et Departement i den største Konges Cabinet, vilde du ikke vælge dette, Viseste iblant Konger, hvo du endog er, dersom du havde en Plato iblandt dine Undersaatter, hvem vilde du betroe dette Departement, uden just ham.