Aarhuus Stifts-Tidende, 1820-03-04
Videnskabelig Fremstilling af Skræderkunstens Mysterier, eller Mester Withs Forelæsning den 17de Febr. En utallig Mængde Mennesker, Høie og Lave, havde som sagt indlundet sig, for at høre denne berømte Skræders første Forelæsning. Han stod frem paa Cathedret og begyndte saalunde at tale: Mine Herrer, Skræderprofession er en theorctisk og practisk Færdighed, at kunne forfærdige Klæder som kunne passe Enhver. Mester bør kun den kaldes som kan dække Legemets skiulte Feil og giøre de mindre veldannede Mennesker til velskabt. Det har været Formaalet for mine Bestræbelser at bringe mine unge Landsmænd til denne Fuldkommenhed, for at Landets Børn kunne æde Landets Brød. I Udlandet har man ved Afhandlinger forsøgt theoretiske Kundskabers Udbredelse, for derved at bringe den unge Mand frem, men hos os har Professionen ikke kunnet gjort saadanne Fremskridt. Derfor agter jeg at udgive en systematisk theoretisk-practisk Haandbog for Skrædere, som allerede er under Pressen, og vil bestaae af 16 Capitler med steentrykte Tavler. For at den unge Mand kan opnaae Fuldkommenhed, komme i Velstand, og Flor, agter jeg til høie Vedkommende at give Ansøgning om at oprette et, Kunstflidsmagazin af fortrinligt Skræderarbeide." Dette skal staae aabent for enhver Laugsmester og være vel forsynet med Klæder til Høie og Lave; Klæderne skulle ikke være færdige, men saaledes at man kan betragte det Udvendige og Jndvendige, og at de paa Forlangende i 2, 4 a 6 Timer kunne giøres særlige. Magasinet skal være ansvarlig for, at alle Dele, forenet med den propreste og fineste Syening, skal vedlig geholdt sin gode Form til sidste Øieblik. Ved mine Landsmænds Flid og Agtpaagivenhed haaber jeg at see det aabnet alt i Julii Maaned. Egennyttige Hensigter ere ingenlunde Drivestederen til mine Handlinger, men min Hensigt og Øiemed er: 1) at Fremmede ikke skulle kunne foretrækkes os. 2) at uberettigede Handlende ikke skulde kunne giøre saa mange fornærmende Jndgreb i Skræderlaugets Rettigheder. 3) at mine Laugsbrødre ved min Underviisning kunne opnaae en høi Grad af Fuldkommenhed. - Jeg vil nu give mig den Ære at skride til mit Foredrag, og i Følge min systematiske Plan begynde først med Maalet. Nu maae jeg uddede mig til Minuter til at giøre Tegningen. (Nysen og Hosten.)Hr. W.: De som ikke vil høre kunne tie. (Publikum udbeder sig Lysene pudsede. Fordoblet Nysen. En af Tilhørerne raaber: "Vær rolig!") W.: Man behøver ikke at bede om Rolighed, de Herrer ville nok selv vide at være rolige. (Allarm, Trampen.) W.: De maa give mig Tid mine Herrer, jeg kan ikke here. (Et skingrende Bravoraab. Publikum raaber: "Hatten af - sæt sig ned - puds Lysene Mester - stille!" Der heres nogle Piber. Andre raabe: "Stille, forstyr ham ikke.") Hr. With kommer Lyset for nær. (Tilhørerne raabe: "Mesters Kiole er i Fare) Hr. W. ophænger Tavlen, men da Krogen gaaer itu, falder den ned. (Bravoraab, Piben.) W.: De forstyrrer mig ikke, om De saa giøre Dem nok saa gale. Her seer de nu mine Herrer, Maalene til Kiole, Vest og Pantalongs. Ved Gode Hielp Pantalonge. Vesten rigtigt. danne følger Maal. træffer : Mandens Kiolens man kaar. En god Kiole, Been. Hr. With. For at komme Hukommelsen tilhiels, har jeg vedtegnet nogle Sententser, som betegne Mærkerne paa Maalet, og disse Sententser maa enhver god Skræder, kunne udenad. Det første Klip er Menneskets Skulderblad - - (Fomedelst Publikums tiltagende Urolighed var det næsten umueligt at høre noget mere). W. Stille mine Herrer. Maalet synes kun at være en ringe Ting men er for Skræderen noget meget Væsentligt - (Bravoraab, Latter) W. Det kan de ikke bedømme mine Herrer da de jo ikke alle ere Skrædere. (En Kartoffel farer Skræderens Næse forbid. W. Bare jeg vidste hvor den kom fra, (Tal høiere Mester.) Docenten prøver derpaa men overdøves ved Larmen af Piber, Bravoraab, Skrigen a. og seer sig under al denne Aarm, ledsaget af en Kartoffelregn nødt til at forlede Cathedret med de Ord: Jeg maa nok holde op, og takker de rolige, men slet ikke de urolige Herrer. Næste Gang ønsker jeg ikke saa talrig en Forsamling. Hellere Lidt men Godt." - Da Docenten uforfærdet blev indenfor Skrankerne, droge Tilhørerne skareviis forbi og tilraabte ham et skingrende Bravo, som han i en bøiet Stilling med Erkiendtlighed syntes at modtage. Men da man fra alle Kanter raabte Da Capo lille Mester!" da blev han vred og holdt og med Foredraget. - Saaledes endte han, omtrent som Skolemesteren i Freyas Alter.