Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1782-06-21
J denne Sammenblandelse, Som Skræk i dig vel sætter, Udsind, min Læsere, og see: Om, hvo jeg er, du gietter. Historisk Til Beviis paa den Grad af Frihed og Rolighed, enhver Borger i Pensylvanien, i Nord=Amerika, nød, førend Krigen, og Opstanden imod Engelland, kan følgende besynderlige, men tillige sandfærdige Tildragelse tiene. En midaldrende Kone blev syg, og saae sig inden faa Dage paa sit Yderste. Tanken om hendes Børn, der endnu var smaae, foruroliger hendes sidste Øieblik. Hun lader sin Mand komme, og fortroer ham den Frygt, hun har, at en nye Kone, som han engang maatte tage, ikke skulle blive god imod dem. Altsaa besværger hun ham, at gifte sig igien med den unge, føre, sterke Rosine, en tro Pige, der altid havde tient dem med en særdeles Hengivenhed. Manden ansaae denne Talle i Førstningen som en Virkning af Raserie, men da hans Kone fordrer af ham, at han skal sværge at ægte dette Fruentimmer, saa giør han Eeden, for at føie hende. Konen, der imidlertid ikke slog fuldkommen Lid til hans Løfte, kalder Dagen derpaa Rosine for sin Seng, erklærer hende, at hun vil gifte hende med sin Mand, som hendes Død snart skal giøre ledig, opmuntrer hende til at elske ham trolig, og formaner hende, at skienke hendes Børn og hans Huusholdning al sin Omsorg. Med Taarene i Øynene, lover Rosine alt, hvad man forlanger, hvorpaa den Døende selv foreener dem sammen, modtager deres Eed, og nøder dem til at fuldbyrde Ægte Nr. 388 R. skabet saaledes, at det ei kan tilintetgiøres. Jmidlertid kommer den Syge sig igien; men Manden, der har fattet Godhed for sin nye Kone, erklærer den gamle reent ud, at han ikke vil forlade hende; at siden hun har tvunget ham til at ægte hende, saa vil han ogsaa nu beholde hende, saa længe han lever. Langt fra at være fortrøden herover, er den gamle hiertelig fornøyet, omfavner sin Mand, og bevidner ham sin fulde Glæde. Aldrig har den mindste Stormskye forstyrret Freden og Enigheden i denne dobbelte Huusholdning. Den unge Kone har faaet adskillige Børn, som den gamle har baaret al Omsorg for, ligesaavel som for Moderen, i hendes Barselsenge. Denne derimod har paa sin Side heller ikke ophørt, at have for den gamle al Agtelse og Følelser, som hun skyldte sin Velgiørerinde; og den dobbelte Ægtemands Dage ere henløbne i Stilhed og Rolighed, uden at et eneste Menneske har fundet sig forarget derved. Fortsættelsen og Urters og Rødders Tørrelse. (See No. 16. 18. 19. 21. 22 og 23) de paa Russisk Bondeviis sprede Urteer. Man tager Tidsel (Carduus vulgaris) ikke for ung og ikke for gammel, eftersom den i begge Tilfælde bliver for sen. - Man kan den ganske Sommer bekomme den saaledes, saa ofte som en Ager bliver ompløyet. Unge Skud af vild Humle, Mødurt (Bocksbarth, Tragopogon) Giersch (Podagraria) Weibreed (Plantago latifolig) og andre bekiendte vilde Urter, som ere spiselige, enten enhver for sig selv, eller ligesom man træffer dem iblandt hinanden. Vask dem af, og saasnart de ere nogenledes igien tørre, saa skiær dem udi store Stykker, giv dem et Opkaag, og kom dem siden Nr. 389 Aar, udi et Kar, strøe noget Rungmeel paa dem, samt kom saameget Coffent (Russisk Qvas) derpaa, at Massen bliver som en maadelig Grød, saaledes: at naar man trykker, paa den med en Skee, Suppen da kan løbe over i samme. Man skal sætte dette Kar udi en maadelig varm Stue, langt fra Kakkelovnen, dække det til, samt røre det vel om Morgen og Aften, saa bliver Massen suur inden faae Dage - Da Løg er var at bekomme om Foraaret, naar der ikke er Forraad af den tørrrede, saa kan man komme Løg iblandt bemeldte Masse, samt lade den og deriblandt blive suur. - Derefter trykkes disse sprede Urter af, bringes paa en flad Ovn, og tørres, hvorved ikke forgiættes at vende dem ofte, og siden rives de fra hinanden. Nogle Urter lade sig læt rive fra hinanden, saasom Skub af vild Humle, (Bocksbart) Mødurt, og Veybred; men Tidsel og Giersch (Podagraria) klæbe alletider fast sammen. Skal nu de saaledes fra hinanden revne Urter indpakkes udi Karduser, saa besprænges de i Forveyen, med den suure Saus, som blev trykket af dem, og man kommer noget Kommen og Peber dertil. - For ikke noget skal spildes, samt at Urterne kan blive meere suure, saa kaager man den øvrige Suppe til den bliver ligesom Honning, og rører saamegen af de tørrede, Urter der iblandt som man igien kan tørre, og støde til Pulver, dette Pulver kommer man siden iblandt de andre præparerede Urter. - Endnu bedre smage de vilde Urter, naar man i Steden for Coffent- og Ruugmeel, lader dem blive suure med stærk sød Ølurt, nemlig førend Humlen kommer paa - Den tillaves saaledes: Det mahlede Malt bliver gjort vaadt med Vand, man tildækker Karret og lader det staae i 2 Timer. - Siden kommer man saameget kaagende Vand derpaa, som det skal være stærkt til, kaster et Par gloende Steene derudi, og lader det endnu staae udi 2 Timer. - Endelig N 300 R. lader man denne Urt sies igiennem et Dørslag, og trykker, Masken vel af. Disse suure Urter kaales siden ligesom hakket Suurkaal, og Byg= og Havre. Moes, eller Vil ling kommer ligeledes deriblandt. Naar disse vilde Urter endnu ere unge og skiøre, behøver de ikke at afkaages førende de sættes hen til at blive suure, og saaledes tørres de ikke sammen til en Klump paa Ovnen. - Mosen eller Villingen, gjør denne Suppe ikke alene meere velsmagende, og nærende, men endog tykkere, for derved falder Kaalen ikke til Bunds, men bliver, ligesom fordeelt overalt, derudi, Suure Suppe=Tvebakker (Suchari) lavede af hakket Suurkaal, Rødbederødder, Rødbeder med Blade, Tidsel, Vildhumle Skud, Giersch, (Podagraria) Bocksbarth, (Tragopogon) Veybred, og andre paa foranførste Maade fyrede Urter og Rødder, som: Kaalblade, Ro= og Redikkeblade, Kaalrabi, med og uden Blade, Kaalplanter a. Man syrer dem med Coffent og Rugmeel eller Ølurt. -Man kan og til deels, som før er sagt, lade dem blive suure, af sig selv, som Kaal, Rødbederødder, og Rødebeder med Blade. – Naar en Soldat har knap Tid, og dog vil bringe sit overblevne Forraad i Hast ligesom i en tør Tilstand, udi Forvaring, saa tager han de fyrede Urter, kommer noget Suurdey der iblandt, og naar han ikke kan bekomme Bygmeel, ælter han det med den sure Suppe og Ruugmeel, til en Dey, gjør deraf Tvebakker, og siden bager dem. Disse Tvebakker indeholde mindre Urter, og meere Brød. Laver man Suppe Tvebakker i stort til Forhandling, saa æltes hakket Suurkaal, og de, paa samme Maade, enten med Coffent og Rugmeel, eller Ølurt fyrede Urter, med deres suure Suppe, samt med 3/4 Byg= og 1/4 Rugmeel, til Dey, hvoraf bages Brød og Tvebakker. (Fortsættelsen følger.)R 391 R. R.