Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-03-27
Efter min Formening har det sig ligeledes med vor Stat. Vi have faaet mange fortærende Børn, som fortære det, vi skulde have til Handel, saasom Korn og Kreature til Krigsfolkets Underholdning, Heste til Artillerie og Cavallerie; men det kan ikke andet være. Vi kan ikke give Alt til Priis for Fienden. J Stædet for at have Noget at handle med, maa vi tage paa Borgs, fordie vi have ikke Vare eller Sølv, men ikkun vore Forskrivelser eller Sedler, og vi have her ikkun med Kjøbmænd at gjøre, som ikke agte noget Menneskes Person, men ikkun Profiten, Sølv eller Vare, og her er vor Ulykke. Lad end vor gode Regjering gjøre Alt, hvad den kan, berøve sig selv den sidste Skilling og sine Kostbarheder, maatte ikkun ei den udenlandske Kjøbmand, ogsaa herved glæde sig at have Leilighed til at ind vexle de hos ham henliggende Sedler, for igjen at styrte os i værre Stilling. Og gid det ikke lod sig tænke, at nogen Egen kunde havt eller have uværdige Hensigter ved denne Leilighed, og vente en Gevinst ved at faae sine Courantsedler omvex lede for 16 Skilling i Sølv, dersom Udlændingen, efter Tillægget Nr. 6, ikkun agter en Rigsdalerfeddel for 6 til 7 Skill. Dersom ud af de faste Eiendomme virkelig kunde produceres Sølv, saa at der af dem i Natura kunde ydes Sølv, saa vare vi oven paa, men nu lader dette sig ei gjøre, og Sølvskatten maa ydes i Sedler, eller og dersom Krigen snart kunde endes, saa kan maaskee herved en hurtigere Opkomst vindes; men skal Krigen derimod vare ved i flere Aar herefter (og vi dependere her af Kjøbmand), saa seer jeg ingen anden Grundeuur, end at sælte dem Kniven for Struben, end, ligesom hiin Gaardmand, ikke at behøve dem med alle deres Vare, end at være os selv nok, og det kan vi, forenede med Norge, og Norge med os. J Forening med Norge have vi begge Korn til Føde, Jern til vort Forsvar, Træe til vore Vogne, Bygninger, Skibe, Frøesorter til deres Maling, til Lamper, til Læder &c. Uld og Hør og Hamp kan vi frembringe nok af til vore Klæder, nogle Farvematerialier have vi selv, og hvorfore kan vi ikke, i det Ringeste paa en Tid, undvære de Andre, Neppe nogen væsentlig og betydelig Vare til Livets velanstændige Ophold behøve vi. Men vi behøve det samme, som hiin Gaardmand, vi behøve fornuftig Tænksomhed, Overdaadigheds Afskaffelse, Tarvelighed, Virksomhed, Sparsommelighed. Med faa Ord: Vi behøve kun det, vi kan give os selv. 1) Den ufornuftige Overdaadighed burde afskaffes. Hvorfor kan dog ikke vore egne Frembringelser lige saavel varme og pryde os, som det Fremmede, Og hvorfor skal kjøbt Glimmer være mere agtet og fortjent end fornuftig Tarvelighed og Virksomhed. Regjeringen har gjort en roesværdig Begyndelse med at afskaffe Sølviraterne, Epauletter, Skærfer hos Krigsfolket, og mueligen dette endnu uden Skade kunde have gaaet videre, saaat det endnu Tilbageblivende kunde været forvandlet til smukt i Monster vævede Baand efter Regimenters Rabatter og Underklæder af fiint kæmt Uld med stirlige Du sker eller Qvaster, der i Stedet for Knapper kunde tient til Distinctionstegn. J det ringeste vilde ingen fornuftig Tænkende miskiendt det. 2) Tarvelighed burde igien indføres, og hertil regner jeg blot Brug af, og Nøisomhed med det der avles og virkes hos os selv. Hvorfor skulde hiemmegjorte Tøier i vort kolde Norden ikke ligesaavel, ja bedre og passeligere end udenlandske kunne klæde os, Eller skulde vi være saa eenfoldige, at vi er kunde give vore Tøier et anstændigt Udvortes. Jeg er vis paa, at Landets Damer, naar Mandfolket selv var nøisomt, vilde vide at give Landets Tøier, det Ynde, at de deri vilde vare ligesaa skiønne, som i ethvert udenlandske Klædemon. Og med Tiden maaske selv frembringe Tøier, der vilde være ligesaa nydelige og smagfulde, som for dem selv ærefulde. Kortelig, vi burde bestræbe os for at være et spartanske Folk, saa skulde vi, om det end var med Penge af Jern, komme ligesaa vidt, som Andre med Guld og Sølv. Og saaledes vilde det Fremmede og Overdaadige let falde bort, og Tarvelighed indføres, naar ingen maatte tale med Kongen eller komme til Hove uden i Landets Tøi, naar alt Fremmed, til Datum kiøbt og syet, maatte opslides uden Skat, men skulde stemples med særegent Stempel, naar alt Fremmed, herefter indkiøbt, vel ogsaa maatte bruges, men under en betydelig aarlig Skat, og med et besynderligt Stempel; endelig, naar Hver, som ikke allene brugte indenlandsk, men og selv havde avlet og tilvirket det med Familie, havde Tilladelse til at anlægge og gaae med en Sirat af en vis Art, saasom Bord, Fryndser, Baand, alt hjemmegjort, som ellers ingen maatte bære. 2) Virksomhed bør anvendes fortrinlig, som synes saa meget tilbage. Man siger ikke sielden i Staden, Ja, var jeg paa Landet, saa skulde jeg aldrig kiøbe en Alen Tøj Alt skulde tilberedes i mit Huus; men uden al Tvivl kan dette skee fortrinlig af Stadens eller Stædernes Beboere. Paa Landet skal Materialierne fremdrives af Jntet, og koster meget Arbeide og Tidsspilde. Alt paa Landet skal begyndes fra Grunden af, renses, brydes, skættes, bages, brygges, koges, vaskes til de mangfoldige Mennesker, tærskes, rygtes, skiæres Hakkelse a. til de mange Kreature, saa Tiden paa Landet er vist ikke mindre end overflødig. Derimod i Kiøbstæderne, hvor de raae Materialier ere producerede, hvor Bagerne bage, Kiødet kiøbes hos Slagterne, Øllet hos Bryggerne, Alt kiøbes iøvrigt paa Torvene, saa det eneste, saa at sige, er den simple Mad at koge. Her synes det med bedre Grund at hedde: boede jeg i Kiøbstæden, saa skulde ingen Alen Tøj kiøbes, Alt skulde tilberedes i mit Huus. Kan det skee i Bornholms Kiøbstæder, hvor endog, foruden det Nødvendige til eget Brug, forarbeides ogsaa en stor Deel og som Overskud føres til andre Stæder, især Kiøbenhavn; har det ligeledes kundet skee i de ældre Tider, og kan skee endnu i andre Landes Stæder; saa kan det og skee hos os, saavel i de mindre som storre Stæder. Desuden er der aldeles ingen Tvivl om, at Stædernes Borgerinder jo vil fortrinlig udmærke sig under Omstændighedernes Tryk, ligesom de allerede altid have gjort ved Virksomhed og ædel Daad. Jkkun at deres Virksomhed efter Tidernes Medfør kunde have en anden Tendens, og mere beskæftige sig med det Nødvendige og Nyttige, end det Skiønne og Siirlige. De vilde da i deres stille Vaaninger blive deres Fædrelands heeltemodige Frelser inder. - Maatte ikkun vort Landsbye Mandfolk, aflægge den søvnagtige Træghed, især om Aftenen, og tage Exempel af det flittige Qvindekiøn, saa vilde og her meget Gavn blive virket. Men jeg frygter, at Jntet her udrettes uden ved Kongebud og dets Exsecution. - - Men al Huusflid allene er utilstrækkelig. Fabrikker, Manufacturer, Maskiner maa og finde Sted. Vi have Krig. Vore Krigsfolk maa vi have paa Benene for vore Uvenners Skyld, men de dræbes ikke, Armatur og Heste ødelægges ikke, Magaziner udplyndres og opbrændes ikke. O! hvor mange Hænder havde vi her til den gavnlig ste Virksomhed. Ved ikke at have bestemt Arbeide kan den bedste Mand i Selskab med flere uvirksomme Mennesker blive en unyttig Jordens Byrde, ja nederdrægtig. Vi mangle saa mangfoldige Fabrikker, og om vi end havde dem, saa mangle vi virksomme Hænder til at drive dem med, Klæde Manufacturer til vor overflødige Uld, Stampe Møller (jeg havde et Stykke Klæde at stampe og farve, og kunde ei erholde det, førend næsten et Aars Forløb, et andet Stykke fik jeg hiem et andet Steds fra, og det kunde snarere bruges til Bund i Solde, end til Klæder. Bliver Tøi vævet 14 Qvarteer i Bredde, saa kan man ei faae det stampet eller fabrikeret uden paa enkelte Steder, hvor man ei kan faae det fra), Oliemøller, hvoraf vi alle Tider kunde behøve 1 til 2 i hvert Herred. (Det er sørgeligt at tænke sig alt det Oliefrøe man har og kunde have af alle Slags, af Haugekaal, Agerkaal, Roer, som slænges ud, hverken til Nytte for Mennesker eller Kreature, af Hør, Solsikker, Valmue, Bog, Castanier &c. &c. og ej kommer til Nytte; hvoraf kunde blive Olier, ikke allene de nydeligste i Smag, men og nyttige til Lysning, ja maaske til Brændsel.) Hør= og Hamp Maskiner, hvoraf en i Øster og en i Vester, og for øvrigt hvis Tilberedelse maa gaae den saare lange Vei igjennem Menneskehænder. Papir-Fabriker, Staaltraade=Fabriker, Fajance=Fabriker &c. &c. Til alle saadanne at oprette og drive, hvor velkomne de militaire Hænder, som alligevel maa holdes til Nede, samlede paa flere Puncter imod Fienden. Der var eengang projecteret en Canal fra Sorøe til Kiøbenhavn, men i dets Sted blev udført til Karebech. Dersom saadan Canal midt igiennem Landet var muelig til Kiøbenhavn, som der er paastaaet, hvor overmaade gavnlig maatte den da ikke være og iværksættelig ved de Militaires Hielp, nu beqvemmelig, maaske ellers aldrig. Kunde slig Canal berøre Jsefjorden ved Roeskilde, og denne saa gjøres seilbar, var maaskee og derved end een betydelig Fordeel vundet. Dersom iøvrigt Cavalleriet kunde ligge paa Landet om Sommeren, hvor det dog for det meste er nødvendigt at maa være formedelst Græsningen, og Jnfanteriet kunde ligge paa Landet om Vinteren, saa var derved ikke allene en ligelig Velgierning viist imod Krigsfolket selv, men endog en stor Godhed imod Landmanden. Cavalleristen, ved at ligge paa Landet om Vinteren, har gemeenlig kun 2 Heste, herved synes han at have Noget at bestille, og saare ofte giør, efter den Erfaring jeg har, megen liden Nytte for sin Vært, endog for rimelig Betaling. Ligger han paa Landet om Vinteren, og han troer dog, hvor tilstrækkelig end hans Heste ere forsynede, at bor sørge for dem uden om, saa er saadant en sand Plage for Værten. Ogsaa hvor Officieren ligger skal gemeenlig Porte og Dørre være ulukkede, i hvor ordentlig Mand end Officieren er, til frie Jndmarsch for fremmede Kreature, at fortære hvad de kan overkomme, og Udmarsch for Værtens egne, at blive borte, eller vel endog beskadigede eller ihielslagne af dem de løber til og fornærmer. Cavalleristen har som oftes sine Hestestalde i Stæderne. Ved at benytte dem, som ellers maa staae tomme, ere de ikke Landmanden bestandig til Byrde, herved kan og hver Cavallerist passe 6 til 8 Heste og faae Noget at tage vare, og ved at lade de Øvrige være behielpelige til nødvendige Fabrikkers Oprettelse og vedholdende Gang for ordentlig og god Betaling i Stæderne vandt Landet usigelig. Ligeledes dersom Jnfanteristen laae i Stæderne om Sommeren, naar og hvor det kunde skee, saa kunde der Fabrikker og trives ved hans Haand, og han om Sommeren kunde være samlet i Stæderne til Landets Værn, naar Cavalleriet til Hest lettelig, om fornøden gjordes, kunde komme fra Lander, hvorsomhelst han skulde til Landets Forsvar. Endvidere til slige saare nødvendige og savnede Anstaltets Oprettelse og vedvarende Gang var det uden Tvivl meget hensigtsmæssigt, om Landhuusholdnings=Selskabet gav Anviisninger, udsatte Præmier, og Hans Majestæt vilde love Udmærkelse for at anspore destommere de opvakte Hoveder og Rigmændene til at angribe deres Forstand og Skatte for Almeenvellets Fremme. - - 4) Endelig med Virksomhed, maa og være forenet Sparsomhed. Ligesaa meget Sparsomhed kan udrette i Landmandens og i hver Andens, saa kan den og i Landets almindelige Huusholdning. Den er den anden rige og sikkre Jndtægtskilde. Dersom Sparsomhed ej kan finde Sted, saa maa den Jdee: At Overdaadighed er uskadelig, vel endog gavnlig, være Skyld deri. Og dersom denne Mening er rigtig, saa er det og rigtigt at søge idelig ny Forandring i Dragtens Farver og Snit, i Optoget, og Optogets forandrede, mere og mere glimrende Fremstillelse. Men saa længe denne Tanke skal være herskende, saa maa Sparsomhed gaae foragtet. Alleneste er nu derimod denne Sparsomhed just Fornuftighed og Dyd, saa er Overdaads flanende og ødsle Glimmer det ikke. En Nationaldragts stadige og sparsommelige Gestalt var da vist nok og fortrinlig, hvorved baade det fornuftigste og passeligste Snit for begge Kiøn valgdes, som og de Colleurer og Tøier, som vare oprindelige i Landet, bestemtes. Dersom det kan være fornuftigt og gavnligt, at de Militaire klædes i Landets Colleur, kan have Distinctionstegn paa deres Grad; dersom det kan være fornuftigt og gavnligt, at saa mange Embedsmænd har saa forskiellige, men bestemt Cu leur og Dragt, saa seer jeg og intet at kunne være i Veien for at en Nationaldragt blev indført, muelig og indrettet i Henseende til Culeurerne efter Personernes forskiellige Stand og Stilling. Overalt, kan Østerlænderen, som er Menneske som vi, have deres Dragt uforandret i Aartusinder, saa kunde dog vel vi ogsaa, i det ringeste under Krigen; men da maatte den være mere smagfuld end den svenske i 3 Gustavs Tid, som hverken varede eller kunde vare længe. - Jeg tilstaaer nu gierne, at det vilde koste Overvindelse, at det vilde være tungt for Mange at afvænne sig fra de tilvante Nydelser, Beqvemheder, Behageligheder; men jog troer og, at det er den eneste sikkre og varige Maade, paa hvilken Krigen i Længden kan udholdes. - Under den Tanke: Hver tænke, som han vil, havde jeg i Sinde at tie gandske stille, men da det maa blive, saavidt jeg skønner, vor fælleds Villie, vort almindelige Løsen: Ombyt Overdaad med Tarvelighed. Virksomhed og Sparsomhed være dine Grundpiller; dersom vi, hvis Krigen skulde vare ved, ei skal synke dybere, men staae opret, være et selvstændigt Folk, saa troede jeg, det kunde være baade gavnligt og nødvendigt, at berede til det Skridt, som forestaaer. - Og hvad ville vi være Slaver, Slaver under den latterligste Herre, en Euleur, et Snit, som vor Skrædder havde omformet os i Vilde vil være underdanige Tienere af en dyrisk Vane, en Smag, en Nydelse, Vilde vi krympe os ved at være Herrer, ægte frie Mennesker, der efter Fornuft og Overbeviisning vælger det Bedste og Rigtigste, Visselig! da maatte vi undsee os ved os selv og beklage det usle lave Trin vi staaer paa. - Maatte Krigen have disse Virkninger hos os, at Tarvelighed, Virksomhed, Sparsomhed kunde opslaae sin Boepæl hos os, kunde Selvstændighed, Huusflid, Fabrikker, allehaande Nødvendigheder, Overflødigheder, Belstand udbrede sig, og blomstre iblandt os, saa skulde Krigen selv have gjort os til et anseeligt og lykkeligt Folk. Skulde nu de anforte Sætninger foraarsage Uvillie og Fortrydelse hos nogen, saa skulde det være mig meget ukiert, da jeg veed med mig selv, at jeg ikke har vildet fornærme, men ikkun har skrevet efter min personlige Overbeviisning. Maatte dette imidlertid dog blive Tilfældet, saa appellerer jeg til Hvers sunde oplyste Fornuft, som, naar Sandselighed bliver nadspurgt, vist vil holde med mig. T. M. B. Galskiet, Sognepræst til Hyllested, Vændsløb og Holstenborg. Gerstenberg.