Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1814-08-23
- Kongen har nu taget Commanden over den svenske Flaade paa Norges Kyst, og Kronprindsen, har udstedt følgende: Proclamation til Krigshæren"Soldater, For 6 Maaneder siden vare J Mestere af Hertugdømmene Slesvig og Holsteen. Frederiksstad havde givet sig, og Fæstningen Glückstad, som store Gustavs Hærfører ikke kunde tvinge var falden eder hænde. Eders Foretagender mod Fyen og Nørrejylland kunde derfor ikke være andet end et Seierstog. Den Danske Regjering refletterede paa Eders Agtelse for Menneskeblod, og denne Føielighed satte Eders Fremskridt Grændser. Fredstractaten afsluttedes, og det danske Gebeets Rømning var en Følge af samme. Norge aftrandtes til den svenske Krone. Soldater, Paa Grund heraf førte jeg eder til Rhinen; men nu, da Danmarks Cronarving anseer Tractatens Hellighed for Ord uden Betydning og modsætter sig Fredsbetingelsernes Opfyldelse, nu kan ved Underhandlinger intet mere udrettes Vor Konge, en kyndig Dømmer over Ære og Krigerdaad, er iblandt os; hans Dine og hans Tanker følge os. Lader os svare til hans Forventning; giøre, hvad vi kunne, for at føre vildledede Brødre tilbage til Erkjendelsen af deres Pligt og sande Vel, o. s. v. Hovedqvarteret Wennersberg, den 17de Julii 1814. Carl Johan Fra Slottet i Stokholm er under 10de Julii udstædt en mærkværdig Proclamation til Nordmændene, der væsentlig indeholder følgende: "Vi Carl, Konge til Sverrig og Norge &c., Vore samtlige Undersaatter, det norske Riges Folk, Vor særdeles Gunst og naadige Bevaagenhed med Gud den Almægtige! - Øjeblikket er kommen, da Vor elskelige Søn, Sverrigs Kronprinds, stiller sig i Spidsen af Vor Magt til Lands og Vands, for at fremskynde Norges Jndlemmelse under Vor Krone; men førend der skrides til Kraftanstrængelser kunne Vi ikke nægte Vort Faderhjette den Beroligelse, endnu en Gang at aabne Fredens og Forsyningens Vei for vildfarne Undersaatter, for at forebygge Vaabenbrug, hvorunder Uskyldighed og Ondskab vil vorde fælleds Lidelser, underkastet. Nordmænd, Eders politiske Existents er ved Krigsbegivenhedernes Gang uforanderlig bestemt og ved det helligste Forbund stadfæstet. Sverrigs billige Ret til Forening med Norge er for dyrekjøbt, til at vi skulle tøve et Øjeblik med at anvende ethvert Middel Forsynet gav os hænde, til at understøtte samme og paa det kraftigste gjøre Traktatens Stipulationer gjeldende. For alle Vore Opofrelser under et blodigt og ærefuldt Feldttog for Europas Frelse, have Vi aldrig attraaet anden Belønning, end den skandinaviske Halvøes fremtidige Roe og Sikkerhed Og for at fremme og befæste denne velgjørende Forening mellem Sverrig og Norge, samtykkede Vi, at tilbagegive Hs. Majestæt Kongen af Danmark sine bedste, af Vore og Medforbundnes seierrige Hære allerede erobrede, Besiddelser paa Fastlandet; renuncerede paa alle gjorte Reqvisitioner og tilbud endog større, for Bort Hjerte saare smertelige Offere, som Skadesløsholdelse for Norges Afstaaelse Men en eneste Person, Hs. danske Majestæts forrige Statholder i Norge, havde ulykkeligviis med nogle faa Tilhængere arbeidet mod Vore og Medforbundnes velmeente Bestræbelser. Det er ham allene de misbruger Eders Standhaftighed og tillader sig at forlede Eder til et straffeligt Forhold imod alle de Magter, som have grundet Skandinaviens Forening og skjænket Vor Hensigt deres høie bifald. Forgjeves bestræbet sig Prinds Christian at gjøre eders Selvstændighed gjeldende, det strider ganske mod al Statsret; thi i det Øjeblik, da eders retmæssige Souperain løste eder fra den Troskabseed J. havde svoret ham, i samme Time paalagte han eder som hellig Pligt, at indgaae med Os og den svenske Krone de samme Forbindelser, der forhen knytt de eder til det danske Monarchie. – Nordmænd! Det et paa Grund af eders rene og ukonstlede Tænkemaade, at Vi endnu tale dette fredelige og fortralige Sprog til eder Forgiæves have Vi flere Gange talt til Prinds Christian og til eder, at give Pligtens og Fornuftens Stemme Gehør. Vi ere villige at ansee eder som Brødre af Vore svenske Undersaatter, med skaanende Velvillie have Vi finket Tiden for Vore Foretagender, paa det J kunde veie og prøve eders fordærvelige Skridt og fatte ædlere Beslutninger. Men tvertimod dannede sig en Folkerepræsentation i det til Os lovlig aftraadte Rige, og Vor Mildhed og Skaansel ændsedes ikke. En Forste, ligesaa fremmed for Norge som for Sverrig, har allerede gjort voldsomme Skridt, for at hidse eder mod eders retmæssige Overhoved og ført eder i anbenbar Krig med Engelland, Rusland, Østerrig og Preussen. Saaledes kan og maae Lingene ikke længere staae. Lige farlig for alle tilgrændsende Stater, fordrer den nutidige Tilstand Alles kraftige Medvirkning til Tvedragtsaandens Undertrykkelse, der nu kun truer at bortfjerne Fredens velgjørende Virkninger allene fra Norden o. s. v. – – Carl.