Viborger Samler, 1792-04-02
Domkirkens Capellan, Hr. Fogh intimerede over 2 Cor. 3, v. 45. Saadan Fortrøstning have vi til Gud formedelst Christum, ikke at vi ere dygtige af os selv til at tænke noget, som af os selv, men vor Dygtighed er af Gud. Thema Læreres velgrundede Haab om fornøden guddommelig Bistand under deres Embeds Førelse. 1) At Lærere ved deres egne blotte Kræfter intet kan udrette, og derfor høiligen behøve guddommelig Bistand. 2) Deres velgrundede Haab om saadan Bistand under Embedets Førelse. Ordinations Texten var 1 Cor. 1 v. 2324. Vi prædike Christum den Korsfæstede, Jøderne en Forargelse, Grækerne en Daarlighed, men for de kaldte baade Ja der og Græker, Christum Guds Kraft og Guds Viisdom. Mennesket behøver Lærere, i det naturlige og borgerlige Liv skiønner man derpaa; i de Ting, der angaaer det Aandelige og Evige, miskiendes alt for ofte Nødvendigheden - Til alle Tider har Religionens Lærere erfaret Modsigelser, Joh. 3, v. 19. 2 Tim. 3, v. 8. Act. 28, v. 22 - men over alle saadanne have dog Lærdommen seiret og Lærerne med salig Nytte fortsat deres Embede - Paulus aflegger herom, paa egne og Med=Arbeideres Vegne, den friemodigste Bekiendelse i de foretagne Ord - Af hvilke blev betragtet: En ret Evangelii Læreres velgrundede Friemodighed imod alle ugrundede Modsigelser. Hvorledes Evangelium rettelig skal læres. Vist nok er dette og andre Skriftens Steder skammelig misbrugte, naar de allerdyrebareste Ord: Kors, Blod, Vunder m. fl. udgiøre Lærerens hele Fordrag. Apostelen her og andre Steder nævne særdeles denne Døds Maade, som den, der især var, skiønt ugrundet, den betydeligste Anstød; og af Guds Viis om just for Forsoneren bestemt i Henseende til den dermed forbundne besynderlig Forbandelse - Hvorledes Christus i alt ret skal prædikes, viser Avostelen i det følgende 30 v. som den, der er bleven os af Gud til Viisdom, Retfærdighed, Helliggiørelse og fuldkommen Forlønning. 11) At alle Modsigelser imod Evangelium ere ugrundede. Jøderne æskede Tegn, i hvor mange og for hver Fornuftig tilstrækkelige end Jesus havde gjort. Grækerne æskede Viisdom. De ophøiede alt for meget Fornuften, hvis snævre Grændser endog i naturlige og daglig forekommende Ting hver Fornuftig kan overbeviises om. Religionens Hemmeligheder bleve dem derved en Daarlighed - Og just denne ligesaa ulyksalige som ugrundede Fordom, er det, der i vore (o vist nok midt under anden Opklarelse) i Henseende til den aabenbarede Religion fordærvede Tider har frembragt og frembringer de allerkaadeste Modsigelser mod Aabenbaringens allerhelligste Lærdomme. III) Lærerens velgrundede Frimodighed mod disse. a) Lærerens Friemodighed - Ansvar ofver - Neu var Regentens Herold, og udraabte hvad ham var befalet høitidelig i Regentens Navn. b) Grundene til saadan Friemodighed. 1) Vi prædike, Lærernes faste Overeensstemmelse fra Verdens første Alder indtil nu, ja indtil VerdensEnde - Luc. 24, v. 44. Act. 26 v. 22. Act. 28 v. 23. 1 Cor. 3 v. 11. Eph. 2, v. 20.2) Lærdommens herlige Udbredelse (uden TvangsMidler) midt under de haardeste Modsigelser, ja blodigste Forfølgelser. Act. 2, 4. Cap. 21, v. 20.3) Lærdommens visse salige Virkning hos enhver, som antager den hellige Kald. Rom. 1 v. 16.