Berlingske Tidende, 1836-02-06
Det var med Hensyn til denne Paragraph i Motiverne bemærket, at der, med Hensyn til de forbrydelser, der, efter de danske Love, medføre Frihedsstraf, for Jslands Vedkommende vare betydelige Afvigelser fornødne fra de almindelige Regler. Hine Straffe kunne nemlig, paa Grund af Landets locale Forfatning og af Mangel paa de dertil fornødne Jndretninger, ikke anvendes saaledes i bemeldte Land, som her i Riget. Vel havde Landet i sin Tid sit eget Tugthuus, der efter Fundats af 3die Marts 1784 skulde modtage de Forbrydere, som efter Anordningerne skulde udstaae en Tugthuusstraf, der ei oversteg 5 Aar. Men denne Stiftelse svarede af flere Aarsager ikke tilsit Øiemed. Deels blev Transporten fra de fjernere Egne yderst byrdefuld for Landet, og tildeels kostbarere, end om Forsendelse til Kjøbenhavn kunde have fundet Sted, deels kunde Anstalten ikke fyldestgjøre de første Fordringer til en Straffeanstalt, nemlig at være et betryggende og tillige nogenlunde afskrækkende Forvaringsted for Forbrydere, samt at skaffe disse en passende let Sysselsættelse, og derhos give Leilighed til den fornødne Afsondring af grovere og mindre grove Forbrydere. Endelig var i Krigsaarenes Løb, Stiftelsens Locale i den Grad forfaldet, at en Jstandsættelse af samme under total Mangel af egne Ressourcer vilde have paadraget Landets Jndvaanere Omkostninger, der vilde have oversteget Jngen af de ovennævnte Revselser, betage den Straffede sin borgerlige Ære, at Jngen af de affensen, Moselsen, betage den Straffede sin borgerlige Ære, at deres Kræfter. Efterat derfor allerede Rescriptet, 3de Juli 1808 havde indskrænket Tugthusets Benyttelse ved at sætte Legemsstraf for adskillige Forseelser, der forhen medførte Tugthuusstraf, blev det ved allerhøieste Resolution 3die Mai 1816. indtil Videre ophævet, og derhos det Surrogat af legemlige Revselser i Stedet for Frihedsstraffe, som ved Rescriptet 25de Juli 1808 for en Deel var kommet til Anvendelse, saaledes udvidet, at de, der efter de gjeldende Love maatte findes at have gjort sig skyldige til Strafarbeide paa 3 Aar, indtil Videre skulde afsone deres Brøde med 3 Gange 27 Slag Riis, og de, som for kortere Tid skulde have forbrudt deres Frihed, efter Dommerens Skjøn ansees med en forholdsmæssig ringere Grad af saadan Revselse, dog ikke under 10 Slag; at derimod de, som maatte have forskyldt en længere Straf end paa 3 Aar, skulde indsættes i Kjøbenhavns Forbedringshuus, forsaavidt de efter de hidtil gieldende Love skulde dømmes til det islandske Tugthuus. En saadan Substitution af Legemsrevselser for Frihedsstraffe vilde det være nødvendigt ogsaa i Fremtiden at bibeholde paa Jsland, saa meget man end maatte ønske at kunne undvære denne fra flere Sider lidet anbefalelige Straffemaade. Det var nemligt sandsynligt, at om man og saae sig i Stand til der paa Øen at oprette et Tugthuus, hvilket dog, som ovenfor bemærket, vilde blive Landet til en for stor Byrde, vilde de samme Uleiligheder indtræde, som fandt Sted ved det ophævede Tugthuus. Det vilde maaskee nok være muligt at faae smaa Fængsler indrettede hist og her paa Jsland f. Ex. eet i hvert Syssel, da man vel dertil kunde indrette nogle af de beleiligst situerede Tinghuse ved at udvide dem, og de derved medgaaende Omkostninger kunde da lignes paa hvert Amt, for at de meere befolkede og bemidlede Sysler kunde komme de fattige Jurisdictioner til Hjelp; men at faae disse Fængsler satte under en saadan Bestyrelse, at de kunde svare til Straffens Øiemed, ansaaes for en fuldkommen Umulighed. De fleste Jurisdictioner paa Jsland havde overmaade stor local Udstrækning, paa sine Steder endog saa betydelig, at der om Sommeren behøves flere Dagsreiser til enten i Længde eller Bredde at bereise dem, og da hverken Sysselmænd eller Repstyrere have Embedsboliger, kunde det hænde, at de vare bosatte snart paa et snart paa et andet Sted, og følgeligen kunde blive langt fjernede fra Arresthusene. Uden Betaling vilde vistnok Jngen paatage sig at være Arrestforvarer, og fandt man et eller an dog bør den, der træder istedetfor Hensættelse til Arbeide i Straffeanstalten, have til Følge, det Subject villigt dertil, var det dog indlysende, at Straffen i slige Fængsler, uden specielt Tilsyn af Øvrigheden, aldrig vilde tilfredsstille Retfærdighedens endog tarveligste Fordringer. Endelig var det som en Omstændighed, der herved særdeles maatte komme i Betragtning, i de indhentede Erklæringer udhævet, at intet Menneske uden Fare for Liv eller Sundhed kan formedelst Fugtighed, Frost og Kulde opholde sig endog kun i nogle Dage i slige Huse om Vinteren, der altid udgjør omtrent 2/3 Dele af det hele Aar. Hvad nu angik Legemsrevselsernes maximum og det Qvantum af Frihedsstraf, i hvis Sted de skulde træde, da syntes der at have være tillagt dem en vel stor Virkekreds derved, at de ved Rescripterne af 1808 og 1816 endog bleve udstrakte til at træde i Stedet for 3 Aars offentligt Arbeide, og at en saa lang Arbeidsstraf skulde kunne opveies ved en Correction af 3 Gange 27 Slag af Riis. Derved undgik man vel for en stor Deel de med Forbryderes Transport til de kjøbenhavnske Straffeanstalter forbundne Uleiligheder og Bekostninger, men denne Omstændighed fortjente dog ikke udelukkende at komme i Betragtning, naar der paa den anden Side toges Hensyn til, hvor lidet Forestillingen om en legemlig Revselse, naar denne ei skulde kunne stige til en Grad, der satte den Straffedes Liv og Sikkerhed i Fare, vilde paa den største Deel af den Folkemasse, hvori de Forbrydelser, hvorom her er Spørgsmaal, hyppigst forekomme, gjøre et saa afskrækkende Jndtryk, som en flereaarig Frihedsstraf. J Udkastet var derfor 2 Aars offentligt Arbeide sat som den længste Tid, der kan afsones med det antagne maximum af Legemsrevselser, 3 Gange 27 Slag, hvilken Straf da og i alle Tilfælde bliver at tildeele den Skyldige inden lukte Døre, skjøndt de islandske Embedsmænd fordet meste have andraget paa Straffens offentlige Fuldbyrdelse i adskillige Tilfælde. Som Følge heraf vilde de almindelige Love komme til Anvendelse, hvor Straffetiden vilde overstige 2 Aar. Hvor Arbeide i en Straffeanstalt i den korteste Tid, hvori det kan anvendes, skulde bruges, skjønnedes Correctionen ikke at kunne være mindre end 27 Slag. Jøvrigt har Udkastet søgt, saavidt, muligt, at afhielpe det Misforhold, som hidtil har fundet Sted, at samme Art af legemlig Afstraffelse træder i Stedet for de forskjellige Arter af Frihedsstraffe, som de danske Love hjemle, og det uden nogen saadan Afstand i den Grad, hvori den anvendes, der paa nogen Maade kan svare til de i danske Love hjemlede Straffegradationer. at den Skyldige for en saa lang Tid, som dette Straffearbeide skulde have varet, hvilken derfor ogsaa bliver at bestemme i Dommen, bliver under Politiets særdeles Tilsyn, saa at han ikke uden foregaaende Anmeldelse for Repstyreren maa forlade Rep pet, eller uden lige Anmeldelse for Syssel manden Sysselet, Forøvrigt skal naar, en saadan flytter fra et Syssel til et andet, den Sysselmand, fra hvis Jurisdiction han flytter, naar han udfærdiger Passet for ham, underrette Sysselmanden i det Syssel, hvor den Paagieldende tager Bopæl, om Flytningen, for at der strax ved dennes Ankomst til Jurisdictionen, kan meddeles vedkommende Rep styrere de fornødne Forholdsregler, naar den Paagieldende derimod ikkun flytter fra Rep til Rep, skal Repstyreren herom underrette Sysselmanden.)§. 6. J de Tilfælde, hvor, efter de for Danmark gjeldende Love, Børn under 15 Aar skulle straffes med Riis, kan den, hvor ikke Forseelsens Grad eller andre Omstændigheder skulle tale derimod, under behørig Opsigt fuldbyrdes af Forældre eller Værger; men i modsat Fald bliver der at forholde efter §. 4 Litra c. Hvilket af disse Alternativer, der i det givne Tilfælde skal finde Sted, bliver at bestemme i Dommen. §. 7. Naar det herefter maatte behage Os at gjøre nogen Forandring i de almindelige danske Straffelove, skal denne Foran*) Det havde været sat under Spørgsmaal, om der ikke med Straffen for de omhandlede Forbrydelser burde forbindes en meere vedvarende Jndskrænkning i den Paagieldendes Selvstændighed og hans Æresrettigheder, saa at han, endog efterat den forommeldte Tid var udløben, skulde staae under Polititilsyn, og derhos, foruden den Udelukkelse, fra visse hæderlige Forretninger, som Forbrydelsens Natur maatte medføre, være udelukket fra visse Æresrettigheder, f. Ex. i Kirken at tage Sæde i Choret, Alt indtil han med Vidnesbyrd, som Overøvrigheden erkjendte for gyldige, havde godtgjort sin Forbedring. Men man havde frygtet for den dobbelte Vilkaarlighed, som slige Bestemmelser vilde sætte den Paagieldende blot for, nemlig deels af de Personer, hvis Vidnesbyrd om hans Vandel skulde lægges til Grund for de paatænkte Bestemmelser, deels af den Øvrighed, der skulde bedømme Vidnesbyrdets Vægt. dring og være gieldende for Jsland, saafremt Vi ikke, paa Grund af særdeles Omstændigheder, i saa Henseende maatte gjøre en særegen Undtagelse. Dog blive med Hensyn til slige nye Straffebestemmelsers Anvendelse, de samme Regler at iagttage, som foreskrives i §§. 2 til 6. §. 8. Skjøndt de almindelige nu for Danmark gieldende Tyvslove, saalænge indtil Vi maatte finde for godt deri at gjøre en Forandring, ogsaa, med de i §. 4 hjemlede Modificationer, fremdeles skulle gielde for Jsland, saa skulle dog Faaretyverier fremdeles, i Overeensstemmelse med Rescriptet 25de Juli 1808. §. 8, i Forbindelse med Rescriptet 3die Mai 1816 F. 2, ansees efter Omstændighederne med Straf i det Mindste af 3 Gange 27 Slag af en tynd Tamp eller Riis inden lukte Døre, under Jagttagelse af de i §. 4 givne Bestemmelser, eller Arbeide indtil 5 Aar i Kjøbenhavns Rasphuus for Mandspersoner, eller i Sammes Forbedringshuus, hvis den Skyldige er en Qvindesperson. For anden Gang begaaet Tyveri af dette Slags bliver lige Arbeide fra 4 til 8 Aar at anvende. Lige med Faaretyveri blive i Et og Alt de øvrige Tyverier at behandle, som i Placaten 24de Marts 1786 ere satte ved Siden af samme, forsaavidt de ikke tillige indbefattes under den almindelige Regel i Frd. 20de Februar, 1789 §. 4, der aldeles bliver gieldende for Jsland.)*) Det var i Motiverne bemærket, at der ved den Henviisning, som Rescriptet af 25de Juli 1808. §. 7 indeholder til Rescriptet af 2den Mai 1776, var, saaledes som den af adskillige islandske Jurister var bleven opfattet, fremkommet en Forskjel mellem større og mindre Tyverier, saa at de sidste i saadanne, som ikke overstige en Værdi af 5 Rbd., ikke skulde ansees med Tyvsstraf og forfølges efter de for Proceduren i Tyvssager gieldende Regler. Men omendskjøndt denne Mening syntes at faae Overhaand i den islandske Rets praxis, burde det uden Tvivl dog erkjendes, at de herfor paaberaabte Bestemmelser i Rescriptet af 1776, der ellers ikke er gjeldende for Jsland, og som i Henseende til dette Punkt er undergaaet endeel Forandringer med Hensyn til Behandlingen af hine mindre Tyverier i Gjentagelsestilfælde ved et senere Rescript af 15de October 1783, der ikke var gjort gjeldende paa JsJ. 9. Naar Nogen, som er funden skyldig i at udrede Bøder, ikke seer sig istand til land, maatte ansees aldeles uoverensstemmende saavel med Fdn. af 20de Februar 1789 som med selve Jndholdet af Rescriptet af 25de Juli 1808, der udtrykkeligt henviser til Grundsætningerne i bemeldte Forordning ved Tyvsstraffens Bestemmelse. Hiin henviisning i Rescriptet af 1808 havde uden Tvivl snarere sigtet til den i Rescriptet af 2den Mai 1776 givne Bestemmelse angaaende Straffefrihed for dem, der af uafværgelig Nød eller paa nogen Maade til Livets og Sundhedens Vedligeholdelse have bemægtiget sig anden Mands Gods. Det maatte vistnok ved den nye Regulering af Criminaljustitien paa Jsland ogsaa ansees for aldeles utilraadeligt, saavel i Henseende til den criminelle Bedømmelse som i Henseende til Procesformen, at hjemle en saadan Adskillelse mellem Tyveri over og under en vis Sum. J førstnævnte Henseende vilde en slig Bestemmelse være aldeles overflødig, naar den almindelige Tyvsstraf havde et minimum, som tilstedede passende Hensyn saavel til den ringe Værdi, som til andre formildende Omstændigheder. Det var derhos indlysende, deels at de mangfoldige andre Hensyn, der bør have Jndflydelse paa Bedømmelsen af et Tyveries Strafbarhed, kunde begrunde en langt væsentligere Forskjel i denne Henseende end den, som Overgangen fra en Værdi til en anden medfører, deels at mange Forviklinger og Spørgsmaal kunde opstaae ved hiin Adskillelse, saasom om flere Tyverier, der tilsammen overstige den for furtum rei minimævedtagne Størrelse, men hvoraf hvert enkelt er under denne Størrelse, skulde medføre ordinærTyvsstraf eller ikke. Den Forandring i Proces formen, som skulde finde Sted ved visse mindre Tyverier, saaledes at disse skulde forfølges politiretsviis, vilde ligeledes i Anvendelsen medføre mange Vanskeligheder, saasom, naar der, hvad ofte kan blive Tilfældet, netop bliver Spørgsmaal om, hvorvidt Tyven kan antages at have begaaet et større eller mindre Tyveri, og de forskjellige Jnstantser i denne Henseende antage et forskjelligt Resultat. Jmidlertid blev det ikke anseet fornødent i Udkastet at tilføie nogen særlig Bestemmelse om, at den omhandlede Adskillelse ikke meere skulde finde Sted, da den almindelige Bestemmelse i nærværende S., saavelsom den udtrykkelige Ophævelse af Rescriptet af 25de Julii 1808 (Udkastets §. 18) allerede afgjør Sagen. Ligesaa lidet var det anseet fornødent, specielt at omtale den i Rescriptet af 25de Juli 1808 ved ovennævnte Henviisning til Rescriptet af 2den Mai 1776 begrundede Regel om det saakaldte strax at udrede samme, bør Amtmanden give ham en, efter Omstændighederne, passende Frist, som dog ei maa overstige 1/2 Aar, forat han i dette Tidsrum kan skaffe det fornødne Beløb tilveie, dog bør saadan Frist ei tilstaaes ham, medmindre han enten kan gjøre tilfredsstillende Forklaring om et Arbeide, hvormed han, efter Rimelighed, kan erhverve det fornødne Beløb, eller der er iøvrigt en anden sandsynlig Udvei for ham til at tilveiebringe samme. Øvrigheden bor endog saavidt muligt være den Skyldige behielpelig til at erholde Leilighed til, ved Arbeide for det Offentlige eller for privat Mand, at fortjene, hvad der til Udredelse af Bøderne behøves. Men forsaavidt den Paagieldende ikke, i Medhold af det Foranførte, kan tilveiebringe de skyldige Bøder, bliver han efter Amtmandens Resolution at ansee med en saadan legemlig Revselse, som den, der omhandles i denne Vor Anordnings §. 4 Litra c. og Slagenes Tal fra 10 til 20 at bestemme af Amtmanden i Forhold til Mulctens Størrelse og de øvrige Omstændigheder.) Nødtyveries Strafløshed. Det syntes overflødigt. og var maaskee betænkeligt, at give hiin Grundsætning udtrykkelig Sanction, hvorimod det, uden udtrykkelig Lov, allerede som Følge af naturlig Ret, maa antages, at Eiendomsretten, som en selskabelig Jnstitution, maa vige, naar den kommer i Collision med et Menneskelivs Frelse, hvilken Grundsætning derhos udtrykkeligen er erkjendt i de ældre norske og islandske Love og heller ikke mangler Hjemmel i den almindelige Landslov. Jøvrigt fandtes det passende, at udstrække den Formildelse, som Rescriptet af 25de Juli 1808 S. 8 har gjort i Pl. 24de Marts 1786.