Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-05-06
J Rebolutionskrigen frygtede adskillige Regenter for, at Nationerne skulde blive for mægtige og at Frihedsaanden alt for meget skulde udbrede sin Smittee, i Begyndelsen af det nie tende Aarhundrede frygter man ikke meere for Nationer, men for Regenter; man leer af de Fugleskræmfler, som kaldes: Frihed, Lighed og Revolutionsaand. Endog de Stater, som have ladet udsse Strømme af Blod, fordi Frankrige var en Republik, førte i de to sidste Aar Krig, fordi det var blevet hvad de fra Begyndelsen af vilde, at det skulde blive Saaledes kunne Tingene forandre sig i den politiske Verden, saa mange forskjellige Skikkelser kunne de antage, fordum var det Religions principer og Meninger, der havde en saa vigtig Indflydelse paa Europas Politik. Nu gives der kun en eneste Grundsætning. Hierarchiets Vælde er en Skygge, og for Friheds= og Revolutionsaand frygter man ikke meere; Menneskeslægten er vendt tilbage til sit naturlige Princip, den Stærkeres Ret. J saadanne Tider handler enhver klogest i ikke at politisere, ikke at tale om en Gjenstand, der er et Mysterium, som kun nogle faa Mennesker i hele Europa formaae at finde Lys i - en Gjenstand, som i vore Dage, fra hvilken Synspunct man end betragter den, ikke kan andet end bringe Menneskeheden til at sukke En etymologisk Anmærkning. Der gives visse Ord i vort Sprog, om hvis Derivation vore Linguister aldeles ikke kunne blive enige. Blandt disse Ord ere Stifmoder og Obikfølv Vidre Danske Skribenter have næsten altid skrevet Stifmoder, men de fleste nyere skrive Stedmoder s.; derimod have hine skrevet Qvægsølv, istedet for at de fleste nyere skrive Qviksølv. Begge disse Ord kunne paa en vis Maade tjene til Exempel paa, at man ligesaa lidet bør forkaste det Gamle, blot fordi det er gammele, som det Nye, blot fordi det er nyt. De Gamles Maade, at skrive Stiftigder, er uden Tvivl den rigtigste. Vore Naboer de Svenske, hvis Sprog næsten bærer storre Præg af sin oprindelige Reenhed end vort, sige Stysmoder; Tydskerne Stiefmutter; Engelskmændene Step mother, og i det gamle Gothiske hedder Stoffala et Trin. Den samme Bemærkelse har det Tydske: Stuse (Trin), som aabenbart er beslægtet dermed, og hvoraf Stiesvater a. nok er kommet. Det er altsaa vist, at Ordet i alle tre Sprog har eens Oprindelse, og betegner en Moder &c., der betræder en andens Trin, eller træder i hendes Sted. Man bør derfor efter de Gamles Exempel sige Stifmoder, og ikke Stedmoder, hvilket sidste desuden er et konstlet Udtryk, og aldeles ikke stemmer overeens med Sprogets Aand. Jeg kjender ikke et eneste Dansk Ord, som lader sig sammensætte eller i Almindelighed sammensættes med Sted, undtagen Stedord &c.,men det er formodentlig Ordet Stedmoder, der har ledet vore Linguister paa denne Sammensætningsmaade, et Udtryk, som uden Tvivl, en Poet, for Velklangens Skyld har indført i vort Sprog. Qviksølv bør skrives paa den ny Maade og ikke anderledes; thi saaledes have baade de Svenske og de Engelske stavet dette Ord fra Arilds Tid af Paa Svensk hedder det: Quick tilfoer, paa Engelsk Quick tilder, og paa Tydsk Quicksilder, Paa Islandsk er Qviker det samme som modilis, vivax. Der er altsaa Grunde nok for, at man bør skrive Qvik og ikke Qvægsølv, da Ordet qvæge desuden snarere kommer af qvik, end gik af gynge. Paa en Seddel, fundet af Landinspecteur N. Lund, ved Tyge Rothes Mindestøtte paa Assistencekirkegaarden. Erkjendtlig vilde jeg om denne Støtte vinde Af Jordisk Eviggrønt en vakker Mindeskrands. Dog nei, du svage Grønt, er du et værdigt Minde For ham, som straaler i Udødeligheds Glands, L. H.....