Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1777-06-06
dagen den Følgende er indsendt J Anledning af det foregaaende om Skiebnen See Nr. 20. Skiebnen taler: Hør, Menneske, i hvo du est, du og dine lige ere og maa være mig underkaste, enten J med mig ere tilfreds eller ei, enten J billige eller laste mig og min Forhold. J meget og det meeste er jeg vel for Eder ubegribelig; jeg maa og taale, at J paa mig sætte til Rette, ja ved Eders Misfornøielse og Klagen beskylde mig for Ubillighed, Uretfærdighed, Partiskhed, Blindhed, o. s. v. Men det første er ikke ieg, men J selv Skyld i, og det sidste vederfares mig høist ubillig. Et fornuftigt Menneske bør stræbe med al Flid at befordre sin sande Velfærd, er denne ikke en Grund=Regel for Menneskene? Men siger mig, naar jeg der har gjort nogen Hinder. Veed, J Mennesker, hvad der udgjør Eders sande Velfærd, i det heele og i enhver enkelt Tilfælde? Kiender dog de store Spring, J giøre i Eders Slutninger, og troer ei Eders egne Tanker; J kunde let overbevises, men I ere indtagne af Fordomme: det og det, heder det; er got, saa tiener det til vor Velfærd; men ere J og visse, at det er Eder got? Veed I, om ei det Onde, som deraf og dermed vilde følge, blev kraftigere til at omstøde, end det derved formeente Gode, til at befordre Eders Vil færd, Veed I, om det er Eder got efter den Forbindelse, I staae i med andre, om ei andres Velfærd derved kunde lide et langt større Tab, end Eders Forfremmese? Mine Modstandere hindre, og ere i Veien for min Vil færd, hvor ofte høres denne Klage; men er det Eders Modstandere, der giøre det, hvi klage J da paa mig? Dog to, jeg tilstaaer, jeg giør det, som I kalde at hindre Eders Velfærd; men saae I bedre, end J giøre, J vilde takke mig, som den, der ei hindrer uden Eders formeente Velfærd, og befordrer den virkelige. Hvad er det vel, J Menneskeer kalde Velfærd, Et anseeligt Embede, en høi Stand, stor legemlig Formue og deslige. Men hvad om J, ved at naae det, J ansee som Velfærd, bleve Redskaber til at omstøde mange andres Velfærd, og giøre dem ulykkelige, ja vel Eder selv med hvad om den høieste Æres Stand vilde bringe Eder til Fængsel eller Rettersted, den høieste Formue ved Misbrug fornedre Eder under Dyrene, det J ansee for den største Lykke, blive Eder til det dybeste Fald, paadrage Eder et Ansvar for den store Dommere, J ville staae beskiæmmede over, Burde J da ci takke mig, naar jeg synes Eder haard, om Jkiente, at al den Velfærd jeg hindrer, er ei den virkelige, men den selv indbildte, der altid i større og mindre Grad vilde blive Eder og andre skadelig. Dyd og Fliid er den Vei, en fornuftig bør gaae til sin Velfærd at fremme, og her maa jeg taale Eders Domme, ligesom jeg ofte holder meere med den udydige end den dydige, meere med den ørkesløse end den flittige; men og heri skeer mig Uret. Giøre ei mange Paastand paa Dyd, og blive af andre anseede for dydige, som aldrig har eiet nogen sand Dyd, men kun et Skin deraf, Hvor manges Fliid og den derved forhvervede Duelighed er kun et Nødverk, der tabte sig saa snart de ei meere vare nødte til at være flittige, Hvor mange, i større eller mindre Grad, nyttige paa det Sted, de beklæde, vilde paa et andet Sted blive enten gandske unyttige eller mindre nyttige, Hvad om en forestilt Dyd kom høit at sidde, Snart vilde den tage Masken af, og lade sig see i sin egen Hæslighed, andre til Skade og Anstød. Hvad om en af Nøden udtvungen Fliid blev ophøiet til en Velstand, hvor Magelighed tilbød sig? Hvor snart blev den, der før faaes som en vittig og flittig Jordens Jndbyggere, en unyttig Jordens Byrde, Er Duelighed og Jndsigt forenet med et ont Hierte, et falskt, misundeligt, stolt, gjerrigt, hevngierrigt og af andre fæle og nedrige Lidenskaber behersket Hierte, hvor farlig og skadelig bliver en saadan Person, jo høiere den kommer, Disse og utallige andre Aarsager ere i Veien, at de der iblandt Menneskene holdes for dydige og duelige, ei altid efter deres egne eller andres Tanker kunne opstige. Og hvad dette ene angaaer, der ere de, Lykken synes ligesom at følge med smillende Aasyn lige fra Vuggen af, i hvor daarlig de og handle; derimod ere der andre, som med den fornuftigste og beste Forhold ingensteds komme. Men og hertil kunne være mange gyldige Aarsager, skiønt de af faae Menneskeer kiendes. De der skulle have al deres Gode med dette korte Liv, (dog ved deres egen Skyld) er det Under, om de nyde fleere af dette Lives Gode, end andre, hvilke det beste oppebier i Evigheden, De der synes, ja og virkelig ere baade forfængelige og letsindige ved al deres Velstands Besiddelse, ere ofte, og uvidende, Redskaber at befordre mange andres Velfærd, som leve og blive lykkelige ved dem, da derimod andre meere fornuftige og sindige, om de naaede deres Velstands Høide, vilde alt for meget indskrænke dens Anvendelse til andres Nytte, og saaledes blive mindre nyttige. Mange ere virkelig dydige og stræbsomme, og det synes, de ere forladte af Lykken; men maaskee, om Lykken var dem gunstigere, de da fordervedes og bleve skadelige, i den Sted de i deres formeente Vanlykkes Stand har en daglig Drivere til Dyd og Flid. Utalligt meere kunde ieg anføre, og med Exempel paa Exempel bevise, at jeg aldrig handler med nogen uden ef rer Ret og billighed. Og vil du da, o Menneske, endelig vide, hvad jeg er, da er jeg Retfærdigheds MaaleSnor i hans Haand, der bestyrer dette Heele med en evig og urandsagelig Viisdoms Jndsigt, efter de helligste og uforbederligste Love, lige bydende og lige velmeenende i Henseende til alle. Lad da af at sætte til Rette paa mig, og troe, at naar du paa Viisdoms og Dyds Vei ei naaer det, du meener at ville befordre din Velfærd, er det din Vil færd, at du ei naaer det; og naar andre udenfor samme Vei naaer det, du vilde agte for Velfærd, om det var i din Deel, da troe, du tabte utroelig, om du kunde ombytte din Tilstand med deres, og at deres langt fra ei er den rette Velfærds Stand. Holder da, og Mennesker, op at knurre imod Skiebnen; men ærer, tilbeder og adlyder ham, der er Skiebnens Herre, stræber at være hans Yndede, og troer da enhver sin Skiebne at være den beste.