Viborger Samler, 1838-07-20
Fra Vordingborg berettes i "Nestved Ugeblad, en Begivenhed, der bærer saa stærkt Præg af Vilkaarlighed fra vedkommende Øvrigheds Side og tillige i hele sit Væsen er af en saa mærkelig Natur," at man har troet at burde omtale den offentlig, for maaskee at fremkalde en nøiere Undersøgelse. – Det fortæller nemlig, at en Boutiksvend den 29de f. M. fandtes svømmende i sit Blod paa sit Værelse. Han levede kjorten Dage, inden han under de skrækkeligste Smerter opgav sin Aand; dog modtog han først Sacramentet og afgav den Forklaring til Øvrigheden, at et paa Væggen hængende ladt Gevær var gaaet af medens han sov. Da man ikke var berettiget til at drage Sandheden af denne Forklaring i Tvivl ved at ansee den unge Mand for en Selvmorder, fandt Øvrigheden og Præsten sig ikke heller beføiede til at gjøre Jndsigelser imod, at han stededes til Jorden med de sædvanlige Ceremonier. Men Dagen for Begravelsen syntes Øvrigheden at have sadlet om; der kom Befaling fra Byfogden, at Amtets Tilladelse først maatte indhentes. Den Afsjæledes Stedfader maatte i al Hast reise til Amtmanden med en Skrivelse fra Øvrigheden, og Resultatet blev, at Jordpaakastelse, Tale, Klokkeklang og alle andre Ceremonier bleve forbudte; Præsten, Liigbærerne og Følget, der havde samlet sig og kun ventede paa Stedfaderens Tilbagekomst for at begynde Liigbegjængelsen, gik hver til Sit, og den Døde begravedes i al Stilhed – som en henrettet Forbryder. Denne Begivenhed er saameget mere paafaldende, som tvende beviislig og aabenbare Selvmordere for ikke lang Tid siden ere blevne begravede i Vordingborg med alle Ceremonier og Høitideligheder. Herimod gjordes ikke den ringeste Jndsigelse: "det var jo Synd for Familien at nægte dem den sidste Ære." Ved den omtalte Boutiksvends Død skeete derimod Jndsigelser, uagtet der alene kunde være en ubegrundet Tvivl og Sandheden af hans egen Tilstaaelse, og uagtet man i andre saadanne Tilfælde benytter sig af de ubetydeligste Omstændigheder for at skaffe den Døde en ordentlig Begravelse. – "Men - hedder det fremdeles – "denne Boutiksvend havde heller ingen Familie, om hvis Smerte man bekymrede sig synderligt. Man troede maaskee ikke, at ogsaa den simple Almuesmand besidder den Æresfølelse, der saares ved Tilsidesættelse, og krænkes ved uforskyldt paadraget Skam." – Saare træffende er den sidste bemærkning: "det er just den simple Mand, der anseer en saadan Begravelse for en stor Ulykke for sin hele Familie. Dette er tilvisse sandt, og derfor burde vistnok Vedkommende tage alt Hensyn til, at den simple Mand, for hvem Lovens 6621, om Begravelse i uindviet Jord, egentlig synes at være skrevet til Afskrækkelse, ikke gives Anledning til ogsaa heraf at tage Forargelse. Jntet Lovsted kan være lettere at omgaae; det hedder jo udtrykketig: – maa ei begraves i Kirken eller paa Kirkegaarben, med mindre han gjør det i Sygdom og Raserie." Men er da ikke ethvert Selvmord Sygdom og Raserie, Selv den der med roligt og koldt Overlæg, som man kalder det, efterat have ordnet sine Sager o. s. v., lægger voldsom Haand paa sig selv, er syg og rasende. Urigtigt er det derfor i vore Tider at ville bringe et Lovsted i Anvendelse, der kun kan være baseret paa en from religiøs Overtro, som nu vi vide ikke om vi skulle sige, Gudskelov eller destoværre! - ikkun hører til Sjeldenheder iblandt os.