Corsaren, 1844-02-16
Ogsaa er i St. Gudule Kirken Grev Merodes Epitaph. Han var, som bekjendt, en af de ivrigste, uegennyttigste Forkjæmpere for Revolutionen, og han faldt i en af de første Træfninger med Hollænderne. Hans Figur, modelleret i Legemsstørrelse, ligger over Kisten; saaret holder han indnu en spændt Pistol udstrakt og venter Fjenven. Det gjør et underligt Indtryk at see denne Figur og dette Vaaben i en Kirke. Men i Syden og Vesten er der opstaaet en ny Religion - dog, nei! der er ikke opstaaet en ny Religion; men en ny Side af Religionen er opdaget og gjenindsat i sin Net, og det er Friheden. Og Friheden er en Deel af Religionen; thi, da Selvherskeren over alle Mennesker ikke længere kunde være tjent med alle de Mennesker, der kom forkuede op til ham, saa sendte han en ny skjærpet Ukas til Friheden, at den skulde skaffe ham ordenlige Mennesker til hans Himmerig. Jeg veed rigtignok ikke, om det er noget andet Sted saaledes som i Velgien; men Velgien er ogsaa det frieste Land, maaskee det eneste frie Land i Europa. Lad os ikke iale om Frankrig - det gjør Hjertet næsten mere ondt at høre tale om Frihed i Frankrig end i Danmark. J Lande, hvor de er forbudt at ansee Friheden som det eneste Middel for Folkeis Lykke, der er Friheden for Folket kun et smukt Sagn, en fingeret skjøn Gud ligesom Jupiter. Og ligesom man i Ungdommen under de klassiske Studier bliver Hedning og beklager, at Jupiters Billedstøtte ikke længere staaer ved Arnen, saaledes beklager man ogsaa, at Friheden ikke længere dyrkes, at den ikke længere existerer. Med Tiden, naar man bliver practisk og seig, er denne poetiske Længsel forsvunden, og man dyrker de af Staten autoriserede Guder. Men, naar man kommer til de Lande, hvor Friheden har et Flag, hvor endnu sees Mærkerne af de Kugler, der ere affyrede for den, hvor man seer dens Spor og træder i dem og dog ikke finder den, da griber En en mægtig vemodig Følelse af at være kommen for silde, af at see et Folk, der har eiet den, men har tabt den. Thi man føler mere for en Rig, der er bleven fattig, end for En, der altid har været det. Saaledes i Frankrig. Over Indgangen til Corps de Garde, Vagtstuerne, hvorfra den bevæbnede Styrke vaager over Folkets mindste Bevægelse, staaer skrevet: Liberte et ordre publie: fra Talerstolen, i de ministerielle Blade tales om Friheden og dens Net - Friheden er officiel. den er en officiel Løgn. Hvad har Frankrig vundet ved sit Blod? - Septemberlovene, Loven og Associationer og de exceptionelle Domstole? Det har nogle flere Friheder end vi - men Friheden? Men Velgien, det er et frit Land. Folk som vi ville slet ikke kunne finde os i den Tvangløshed, hvormed man der bevæger sig. Man er tilmode som i et mørkt Værelse, man ikke kjender, og hvor man famler for sig med Hænderne for ikke at støde sig, skjøndt man er meget langt fra Væggen. Man faaer i dette Land nogle Jdeer, som slet ikke ville ud af Hovedet igjen, naar man kommer hjem, bilder man sig endnu ind at være i et saadant Værelse, gaaer rask til og støder sig hvert Øieblik paa det ømfindtligste. Man har talt meget og ondt om den russiske Regering, fordi den forbyder sine Undersaatter at reise i Syden og Vesteen. Mine Herrer! Jeg har lært at bedømme den russiske Regering bedre. Jeg forsikkrer Dem, det er menneskekjærligt handlet.