Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1836-08-09
Provindsialstænderne i Wiborg: (Fortsættelse af Sagen angaaende hvad der i Strandings tilfælde skal iagttages.) Med Hensyn til øieblikkelig Overeenskomst angaaende Bjergningen, da bør Skibsførerne ikke være bundne ved denne, saafremt der senere maatte være Anledning til at ønske Resolution for Bjergelønnens Størrelse. Forsamlingen har med Hensyn til 55 formeent, at paa de Steder, hvor Strandinger jevnligen indtræffe, bør en Jnddeeling af Herredsfogden eller Birkedommeren forfattes og derefter af Amtmanden approberes over det Mandskab og Material, som skal holdes i Beredskab til Øvrighedens Disposition i paakommende Tilfælde. Det synes ikke ønskeligt at ansætte Overbjergere, deels fordi de ofte udelukkende tilegne sig Bjerglønnen, og kun betale Kystbeboerne en almindelig Dagløn, hvorover Besværing ogsaa er indkommen til Forsamlingen, deels fordi de for Fremtiden, formedelst den Arbeidskraft, der stilles til Politiemesterens Raadighed blive mindre fornødne. Til 6 §. Ladningens Udløsning af Skibe, der kastes saa høit op paa Kysten, at de staae paa tort Land, naar Vandet i poligere Veir, falder, kan ikke betragtes som Bjergning; Forsamlingen foreslog derfor følgende Tillæg. "Men naar et Skib er bleven kastet saa langt ind paa Stranden, at der til dets Udløsning ikke behøves Baade, bor Værdien ikke komme i Betragtning ved Ve stemmelse af den Arbeiderne tilkommende Betaling, men Hensyn kun tages til den større eller mindre Hurtighed, Forsigtighed og Troskab, hvormed Udlysningen er bleven udført." Til 8 9: at Ordet Bjergningscontract, maatte udgaae. Til § 9 føiede Forsamlingen den Forandring, at da Bjergningscontracts Oprettelse: Almindelighed er fordeelagtigere for Strand beboerne, end at lade deres Betaling fastsætte af Øvrigheden, hvorfor alt mueligt bliver gjort for at fremme denne, da det er overeensstemmende med med Politiemesterens Jnteresse at en Bjergningscontract afsluttes, og da Skippere desuden kunne lade sig bestikke, for paa Eiernes og endnu oftere paa Assurandeurernes Bekostning at indgaae de meest ufordeelagtige Biergningscontracter, saa er det forsigtigst, at den endelige Bedømmelse af, om Bjergningscontracten eller ikke, paalægges Amtmanden, saaledes nemlig, at han tilpligtes ex officio, at indberette for det kongl. danske Cancellie, saafremt han maatte finde en Bjergningscontract at være aabenbar ubillig, hvorefter det skal beroe paa Cancelliets Resolution, efterat fornøden Oplysning er tilveiebragt om Contractens Bestemmelse kan følges, eller Bjergelonnen skal fastsættes ved Resolution. Til § 10, at forsaavidt det ikke ved en Bjergningscontracts Oprettelse kan sees med Vished, om Skibet. igjen kan udsættes i Søen eller ikke, maae Contracten afsluttes med den fornødne Reservation i saa Henseende, ligesom det i Almindelighed kunne være gavnligt, at Oprigheden fik befaling at henvende Opmærksomheden paa, at der skeede hvad der er mueligt for at conservere Skibet. Der kan nemlig begaaes Bedragerie paa en Maade, at et Skib bliver ved Skjøn eller Syn erklæret ude af Stand til at udsættes fra Stranden, og paa Grund deraf solgt til Forbjergerne, eller andre for en Ubetydelighed, hvorefter denne, eller disse, strax uden synderlig Bekostning bringe det i Søen i seilbar Stand. Til 12 §: at naar det Bjergede er utilstrækkeligt, Søefolkene ikke selv ere i Stand til at afholde Reiscomkostningerne og vedkommende Consul ei, heller drager Omsorg for deres Transport, bliver Bekostningen herpaa at udrede af Amtsfattigkassen, eller for Kjøbstædernes Vedkommende af disses Fattigkasse. Til § 13 antog Forsamlingen, at det var ufornødent, at anføre i Protocollen, hvilke Biergere, der daglig vare tilstæde, men at en nøiagtig Undersøgelse af Mærkerne paa det Bjergede er høist vigtigt og tilraadeligt. Committeen havde til 19 § indgillet, at det var ydest vanskeligt for Politiemesteren, naar der ere Skibe strandede paa samme Tid i betydelig Afstand fra hinanden, at indfinde sig ved Strandingstedet, men med 26 mod 22 Stemmer blev det af Forsamlingen antaget, at det i Almindelighed vil være mueligt for Politiemesteren at efterkomme Lovudkastets Bestemmelser. Med Hensyn til § 20 fandt Forsamlingen ikke tilraadelig at den af Provindsialstænderne i Roskilde foreslaaede Forhøielse i Politimesterens Salarium tilstaaes, men den antog med 47 mod 1 Stemme, at den i § omtalte Bestemmelse af Timetal, (i hvormange Timer nemlig Forretningen skulle vare) og den dermed i Forbindelse staaende Forhøielse i Salair maatte bortfalde. Godtgjørelse fra Strandingsstedet til Logie fandt Forsamlingen derimod i Befordring skulle tilstaaes 1 Rbd. S. daglig. Sluttelig erindres, at saafremt det findes at være meere fordeelagtigt for Strandingen at lade Skibskroget ophugge, end at sælge det Heelt, da bør Politiemesteren af denne Aarsag ikke forblive ved Stranden og fore Prototollen, hvorimod Bjergningsforretningerne kan afsluttes i Protocollen, saasnart der af Ladningen og Skibsinventarium er bjerget hvad der er mueligt, hvilket af Forsamlingen eenstemm gen er bifaldet. (Fortsættes.) Slutningsmodet den 30te Juli aabnedes ved en Tale af den kongelige Commissarius, hvoraf det Mærkeligste er følgende: "Hæderværdige Medborgere!" Et stort Værk er nu fuldbragt. Nørre-Jyllands Provindsialstænder have nu udfort det Ærinde, hvori de for noget over 15 Uger, siden traadte sammen. Hvad jeg med fuldkommen Sikkerhed forudsagde, har bekræftet sig. Ved at behandle de fædrelandske Anliggender, hvorover Kongen har æsket Deres, som forhen Deres i Roeskilde forsamlede Brødres Raad, have De, langt fra forfængelig Lyst til at sige noget nyt, dog prøvet og dømt med selvstædig Indsigt. J de fleste Sager have De vel væsentlig været af lige Tanker med Deres Brødre, men de nye og afvigende Bemærkninger eller Tilføininger, som De have meddeelt, ere dog hverken faa celle uvigtige. For en stor Deel have de deres Grund i Jyllands særegne Forhold og Tilstand, men ikke sjeldent kan man dog der blot finde den Meningsulighed, som flere tænkende og erfarne Mænd selvstændige, Gransken over samme Æmne saa let forer med sig. Denne gjentagne Prøvelse vil forøge de Midler til at finde det Rette og Gavnlige, som Kongen ved denne Indretnings Stiftelse har søgt at sikkre sig og sine Efterkommere paa Thronen. Begge Forsamlingers Raad vil Han nu tage under omhyggelig Overveielse, for derefter i sin Viisdom at beslutte hvad der skal være Lov. De fleste af de Bonner, som hiin Forsamling har baaret frem for Thronen, have de deelt. Dog vare der adskillige, som ikke her kunne komme i Betragtning, fordi de angik tale Anliggender indenfor Østifternes Grændser. Og af de øvrige er der nogle og det ingenlunde uvigtige, som De, efter nøie Overveielse ikke have fundet tilstrækkelig Grund til at tiltræde. Der er især een af disse, som det maaskee vil blive Dem bebreidet, at De ikke har gjort til Deres. Men man vil have megen Uret, dersom man, fordi de ikke bestemte Dem for at bonfalde Kongen om at Forsamlingens Døre for Fremtiden maatte aabnes, vil tillægge Dem det Ønske, at unddrage Deres Virken fra Deres Medborgeres Kundskab. Nei, De have erkjendt, at Provindsialstændernes Forhandlinger, giennem den Tidende, som derom udgaaer, allerede har en Offentlighed, der, enten man seer paa den Kreds, hvortil den naaer, eller til Meddelelsens Fuldstændighed og Paalidelighed, langt overgaaer den, som kunde opnaaes, gjennem de enkette Tilhørere, som af og til maatte indfinde sig inden Forsamlingens Sale, hvis disse bleve aabnede, og De fandt, at dette intet kunne lægge til den Omhu og Frimodighed, hvormed de gjennemgranske de Sager, som komme under Overveielse, og udtale Deres Mening om samme, men at Mange derved kunne finde sig bundne og hæmmede i deres frimodige Tankeyttring. De ville ganske vist Offentlighed; kun ikke den Art, hvorom der spurgtes. Lad end Andre mene, at ogsaa de ne vilde være ønskelig. Men disse have dog ikke Ret til at gjøre det til et Tegn paa en mindre frisindet Tænkemaade, at de ikke have deelt denne Mening. Det er meget mere at prise, at De, ikke, mod egen Overbeviisning, have erklæret sig for det, hvorved De kunde gjøre Regning paa at finde meest bifald hos dem, der lydeligst lade sig høre. Derpaa tog Præsidenten, Professor Schouw Ordet, og bl. Andet yttrede: Hvo er der vel i denne Forsamling, som ikke har gjort den Erfaring, at han ved at deeltage i Forhandlingerne har udvidet sin Kundskabskreds i Henseende til Landets Lovgivning, Landets Tilstand og Jndretninger; hvor er der som ikke erk ender at han her i et kort Tidsrom har lært mere end ellers i flere Aar. Og hvoricoes kunde det være anderledes. Mænd med Kundskaber i forskjellige Fag, Mænd i forsk ellige Livsstillinger, og fra forskjellige Egne, ere her traadte sammen og have meddeelt hinanden deres Kundskaber og Erfaringer; og vor Midte have vi havt Danmark første Lovkyndige. Meget have vi alle lært, meget som vil gavne os i vor borgerlige Stilling og i vort Forhold til vore Omgivelser, og det Kundskabsforraad, som her er indsamlet vil udbredes i Landet i stedse videre Kredse. Stænder-Jnstitutionen er saaledes en Høiskole for Borgerlivet." Alderspræsidenten, Møller Wulff, holdt dernæst en Tale hvoraf følgende er det vigtigste: Dybt rort fremtræder jeg i denne Skilsmissens a vorsfulde høitidelige Time for, efter Evne at tolke de Følelser, af hvilke Forsamlingen finder sig giennemtrængt. Paa vor første Mødedag bleve Ønsker og Yttringer udtalte, som vi kunne glæde os til at see opfyldte. De af Forsamlingen til Overveielse og Behandling optagne Andragender have været fremførte med Beskedenhed og Maadehold; og om end de forskjellige Borgerklassers særskilte Jnteresser paa forskjellig Maade have udtale sig, saa har dog dette ikke løsnet, skjørnet eller sønderrevet vort Enighedsbaand. Skilsmissens Time er nær, Som fremmede for hinanden traadte vi sammen; men vi kunne med Sikkerhed antage, at mangt et Venskabsbaand her er knyttet, som ikkun Dødens kolde Haand vil kunne lose. J Villie til at fremme det Gode, vare vi Alle hinanden lige, men i Kraft og Evne til at udføre det, saare forskjellige; dog har den Stærkere baaret for den Svage, som den Klartseende har ledet den Kortsynede, og saaledes have vi i Samfundsenighed opnaaet denne Dag. Vi skilles, og Alle vi, som nu her ere forsamlede, sees neppe igjen i disse Sale; men vi skilles med det glade Haab, at de Blomster som vor Jnstitutions nylig plantede Træ allerede har baaret, snart vil glæde Nationen med heldbringende Frugter. Vi vende tilbage til Familiekredsens Kjeli hed og tilvante Beskjæftigelser, hvorhen behagelige Minder om de her svundne Dage ville ledsage os, og hvad her fortes i høit jublende Tine, vil der give stille Gjenklang i vore Hjerter. Længe leve Fader Frederik, vor elskede Konge, og længe leve de hæderkronede Mænd, som viste den sandeste Fødelands-Kjerlighed ved at fremme (Vib. Stænd. Td.) dets Vel!