Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-07-27
J hvert Tilfælde tør jeg holde mig forvisset om, at man ikke fornuftigviis vil kunne drøfte Constitutionssagen uden i uadskillelig Forbindelse med Spørgsmaalet om det indbyrdes statsretlige Forhold mellem Monarchiets forskjellige Deele, og det ikke blot fordi disse Forviklinger stedse paaberaabes som den væsentligste Hindring for en Forfatningsreform, medens de efter min Overbeviisning ere den mægtigste Grund for sammes paatrængende Nødvendighed, men især fordi begge Sager ikkun kunne bringes til en sikker og lykkelig Løsning ved at behandles som et sammenhængende Hele. Disse statsretlige Spørgsmaal ere altsaa en Sag, der væsentligen og umiddelbart vedrører det egentlige Kongerige Danmark helligste Interesser - og det, hvad enten den betragtes som den uafviselige, af Regjeringen selv stedse som saadan betegnede, Betingelse for dets Deelagtiggjørelse i en fri Forfatnings Velsignelser, eller det behandles i og for sig, som den høist nødvendige Betryggelse af dets ukrænkede Bestaaen som Deel af det souveraine, udelelige danske Rige, og af sammes Forbindelse med de tydske Forbundslande Holsteen og Lauenborg. Atvi fra dansk Side derom udtale os, kan saa meget mindre vække noget Anstød, som, hvad vi i den Henseende kunde have at foreslaae, ikke er en Paastand om nogen Opoffrelse af Hertugdømmernes Selvstændighed, men tvertimod et Tilbud om saadanne Garantier for samme, der tilsigte at fjerne disses Betænkelighed ved at slutte sig til vore Bestræbelser for en constitutionel Ordning af Rigets Anliggender Garantier saa store, som for Slesvigs Vedkommende dets Underordnelse under den danske Krones udelukkende Statshøihed paa nogen Maade tilsteder, og som, for Holsteens og Lauenborgs Vedkommende, disses Jndlemmelse i det tydske Forbund udkræver. Denne væsentlige Forskiel har, ved det aabne Brev af 8de d. M., erholdt en ny og vigtig Stadfæstelse. Naar det nemlig der erklæres, at Slesvig er en uadskillelig Landsdeel af det danske Rige, og dette bygges - ikke paa familieretlige Arveadkomsters Fortabelser og Erhvervelser, men paa den Statsact, hvorved det som en Pertinens af den danske Krone er gjenforenet med Riget, og paa denne Besiddelses Anerkjendelse af den europæiske Stats- og Folkeret, medens for enkelte Deele af Holsteens Vedkommende endog den blot dynastiske Forbindelse, som naturligviis vilde være en virkelig Statseenheds første og utvivlsomste Følge, erklæres for tvivlsom, saa er det allerede derved givet, at saa forskjellige Statsforhold maae ordnes paa en forskjellig Maade. Det er denne Erkjendelse, hvorpaa efter min Overbeviisning det danske Monarchies Skjæbne beroer. Danmark kan aldrig faae en Forfatning, uden i Forening med Slesvig, – thi det vilde være det samme som den igienkaldelige Opgivelse af en Trediedeel af det danske Rige, - og dets uadskillelige Forbindelse med Slesvig kan aldrig virkeligen sikkres ved en blot allerhøieste Erklæring, men kun derved, at denne constitutionelle Eenhed besegles ved en fælles Constitution. Men omvendt kan Danmark ikke erholde en Forfatning sammen med Slesvig, saalænge ikke den Selvstændighed, som Kongen hidindtil har anerkjendt og nu atter har lovet samme og som mig vitterligen aldrig fra dansk Side er bleven bestridt, nemlig dets med den virkelige Statseenhed forenelige provindsielle Selvstændighed, gjøres til en Sandhed, saalænge ikke den allerhøieste meere theoretiske Udtalelse ledsages af saadanne Institutioner, der kunne betrygge dette Hertugdømme den ukrænkede Opretholdelse og frie Udvikling af enhver berettiget Eiendommelighed. Men skeer dette, organiseres Slesvig som en selvstændig Landsdeel, og deelagtiggjøres det tilligemed Danmark i en fri Forfatnings Goder, da er jeg overbeviist om, at saaledes ikke blot Rigets Jntegritet og Frihed i Sandhed kan betrygges, men at dette ogsaa kan skee uden i mindste Maade at gjøre hvad man kalder at opgive Holsteen og Lauenborg, at tvertimod dette er den eneste sikkre og ønskelige Maade, hvorpaa man varigen kan holde paa samme.