Norske Intelligenssedler, 1799-01-09
Det er efter mit Begreb dog besynderligt at Hr. Haldor Larsen, efter at Lotterievæsenet mellem Hr. Embretsen og mig var fuldelig afgjort, og efter at Hr. Embretsen offentligen havde erklæret, at saalidt som han nogensinde havde givet, saalidt vilde eller skulde han give nogen Commission til enten offentlig eller underhaanden at skrive noget for ham om denne Sag, dog har kunnet overtale sig til at drive sin Nidingslyst saavidt og indtil at lade i to foregaaende af disse Blade indrykke Hr. Embretsens Reqvisition til Notarius. Det er ikke her, eller rettere sagt, neden for mig, at indlade mig videre med ham derom, for Dou stolen skal han svare; men da han forrædersk har forelagt Publicum Hr. Embretsens Reqvisition, uden Vedførelse af mit Svar, som netop er det der bragte Embretsen ud af den Vildfarelse han (man gjette lettelig af hvem) var bragt i, og til at lade den vedbørlige Ret vederfare, saa kan og bør jeg ei undlade at forelægge Publicum bemelte mit Svar, saa lydende: Svar: Det smerter mig ret inderlig at jeg saa uskyldig skal see mig udfalden med min Ungdoms og Mandøms Ven Beskikkeren. Naar jeg paa den ene Side setter at onde Raadgivere maae have foranlediget ham, saa møder paa den anden, hvorledes det kan være mueligt, at efter det mellem os forefaldne, en saa vel opdragen kyndig og indsigtsfuld Mand har kunnet ladet sig saaledet forlede. Saa lang som Fortællingen om Tildragelsen er, saa fuld af Usandheder er den og nesten i hver Linie; det er sandt at jeg gjorde en overilet Reise herfra til Sønsternd og at jeg den første Aften efter min Ankomst der intet yttrede om mit Ærende eller Hensigt af min Reise; men gode Gud, hvor er det da mueligt at man af en Mands Hastighed, der sidder i saa temmelig vidtløftig Handels-Rørelse som jeg, vil eller kan uddrage forrædersle eller skielmske Hensigter, Beskikkeren kan upaatvivlelig ej have forglemt hvad der ved hans Nærværelse her sidstleden Sommer angaaende Halvtholdigheden udi den bevidste Lotterie-Seddel mellem ham og mig forefaldt. Jeg troede ham saavel som mig selv, men jeg vidste og Fanden var en Skielm og havde Erfarenhed af hvad stoer Forandring en lykkelig Omstændighed ofte har gjort udi en og gode Mænds Handle- og Tænkemaade, derfor og fornemmelig derfor skyndte jeg mig paa Reisen; derfor og for først at prøve Gemyttet, da jeg intet skriftlig havde for mig, yttrede jeg ikke saa strax eller den første Aften noget og mit Ærende eller Reises Hensigt; men da jeg Morgenen næstefter var paa Kammeret med ham allene og fandt ham ligesaa venskabelig som altid tilforn, spurgte jeg ham først om den Seddel vi havde halvt udi og dernæst, da han selv frembragte den med No. 3993, som vores fælles, aabnede jeg ham ei allene strax, at derpaa var vundet 50,000 Rdlr., men forelagde ham end ogsaa vel Collecteur Hr. Bilzings Brev, som den af ham mig udlaante Gevinst- eller Træknings-Liste. Ligesaa glad som han blev over dette Lykketræf, blev jeg over at have nye Prøve paa hans Oprigtighed, og derfor bad ham give mig nogle Ord for Levende og Dødes Skyld, hvilket han paa Stunden gjorde og derefter til sig tog saavel Lotterie-Sedlen som Biltzings Brev og Liste. Det er saa langt fra Sandhed som noget i Verden kan være, at han spurgde mig om en eller anden Seddel, eller at jeg i saa Maade gav ham nogen Slags Forsikring; han vidste forud saavel som jeg hvilken Seddel eller No. vi havde halvt i og derfor kunde det naturligviis, som det ej heller gjorde, falde ham ind at giøre noget Spørgsmaal, har er og, som Gud og hver Mand bekiendt, for slue Karl til at tage blotte Ord for fyldest i saa vigtig Sag. Hvad skulde han og spørge om, der hvor ingen Tvivl var, Det er sandt, at derunder dette, da han havde bekiendtgjort hans Broder den Lykke vi tilsammen havde gjordt, blev handlet om 4000 Rdl. for baade hans Broder og Fader, men langt fra ej paa den af ham opgivende Maade. Broderen var først den som sagde: haver J gjort saa stoer Lykke, maae J give mig noget med, dertil svarede Beskikkeren, ja vel, jeg vil give dig 2000 Rdlr. af min Halvdeel, naar Hiøring vil give dig ligesaa meget af sin, dertil svarede jeg efter kort Betænkning: ja velan. Strax derpaa, og efter et Broderen var nedgangen, kom Faderen op og spurgte om det var sandt vi havde gjort en saadan Kup paa Giensvar ja, sagde han, saa maae J og give mig noget, hvikel af os begge blev vedtaget, at skulde være eller blive for ham ligesom for Broderen. Alt for lettroende maae den være, som vil lade sig indbilde at jeg uanmodet skulle have villet bortskienket 4000 Rdlr. til rige Folk, som jeg ikke skylde nogen Forvindtlighed. Min kiære Hr. Embretsen, De haver enten glemt eller med Fliid fortiet en herved endnu forefalden Omstændighed, denne nemlig: at efter at Deres Fader og Bro er som sagt var bleven fornøjet, yttrede De at have en trængende Ven i Kiøbenhavn, hvilken hen gjerne undte 100 Rdlr. om jeg vilde give ham ligesaa meget, og at De efter at jeg ogsaa dertil havde givet mit Samtykke (dog nok ikke strax, men om jeg mindes ret, Dagen nest efter) skrevet Brev til samme Ven, leverede mig det, med Begiæring, at jeg med første Post vilde sende ham 20 Rdlr., eet for hver af os, det efterkom jeg og har allerede sendt Hr. Embretsen Taksigelses Svar. Beviser denne Omstændighed ei meer, saa beviser den dog at Hr. Embretsen havde haft Tid baade til at udsove Glædes-Ruuset, om noget var ham paakommen, og om han havde haft mindste Tvivl, at giøre den nøyeste Undersøgning Jmod hans Benægtelse at have faaet Hr. Biltzings Brev, kan jeg ej mere end sette mit Ja mod hans Nei. Dette Brev kunde ellers nok ikke indeholde andet eller mere end Efterretning om Gevinsten og Lykønskning dertil. Naar jeg nu, som han selv tilstaar, kunne forelægge ham Gevinst-Listen og derved giøre ham Sagen soleklar, hvorfor skulde jeg da fortie eller tilbageholde Brevet? Hvad kunde det skade mig eller nytte ham, Endelig og som Svar paa hans Spørgsmaals Poster afgives til 1) At jeg benægter hans heele Fortælling fra først til sidst, saavidt den ej stemmer med forestaaende min; thi hvad Tildragelse med den Seddel eller No. angaaer, som jeg til fierde Classe havde forsømt at fornye, og derfor maatte igienkiøbe, da er det noget gandske andet, og det herom handlende aldeles uvedkommende. 2) Eenfoldigere Mand end Hr. Embretsene kiender jeg mig gandske rigtig at være, men saa toffedum at jeg skulde bortskienke min paa hans egen Haandskrift grundede Ret til den halve Deel af 50,000 Rdlr. maae han dog ej ansee mig for, saalænge her endnu er Lands Lov og Ret tilDen som døer af Trudsel, skal begraves under Galgen, siger Ordsproget, og Lovens 5te Bogs 11te siger, at enhver er pligtig at efterkamme hvis han med Haand, Mund og Segl lovet og indgaaet haver. At Hr. Ole Embretsen annammer sin halve Deel af Gevinsten, forstaaer det sig selv jeg ej kan have noget imod men dersom han ej biefalder og giver offentlig Samtykke til, at den anden min retmæssige Deel maae, som et Depositum, blive staaende udi den Kongelige Casse indtil endelig Dom mellem os falden er, saa faaer jeg see om der ej skulde være Middel og Maade at bringe det dertil. Endelig vil jeg have min Ret og Tiltale til Hr. Embretsen forbeholden for de mig ved denne Beskikkelse tillagde fornærmelige og ærekrænkende beskyldninger. At og hvorledes jeg med rede Penge ikke allene har betalt ham mit halve Jndskud, men og desforuden leveret ham 100 Rdlr., veed han bedst selv, og forhaabentlig ikke vil eller kan benægte.