Viborger Samler, 1837-06-04
Prof. David yttrede derefter, at der vistnok hørte Mod til, efterat de to foregaaende Talere med saamegen Kraft og Varme havde fort Ordet, nu at hæve sin Stemme og endnu mere til at modsige dem – men da han nu engang havde den Ulykke eller Lykke at blive regnet til Oppositionen, saa troede han ikke at burde lade sig afskrække fra at udtale hvad han havde at sige imod dem. Den ene Taler havde sagt, at naar Fabius cunctator's Princip endeligen skulde gjøre sig gieldende i Statsforholdene, saa var der et eneste Tilfælde, i hvilket han ønskede det bragt i Anvendelse og det var, naar Talen skulde være om at forandre den bestaaende Trykkefrihedslov lovgivning. Nu var han vistnok ikke den, der vilde modsige Talerens Paastand, at man bor nøle med at berøve os hvad vi endnu have tilovers af Trykkefrihed, men det maatte han modsige, at der kun gives et Tilfælde, hvori det er i Statens og Folkets Jnteresse, at bære sig af som Fabius. Og at den anden Taler, der saa djærvt havde talt om Finantsernes Orden og Offentlighed, ikke havde fæstet sit Blik paa det Punct, med Hensyn til hvilket vi fremfor Alt maa ønske os en Fabius cunctator, netop for at vi kunne faae Orden og Offentlighed i Finantserne, det kunde han heller ikke lade hengaae uden Paatale. Enhver vilde vistnok allerede have gjettet, at han meente, at det var bedst, at vi nølede med at gjøre nye Statslaan. (Bifald) dermed havde det saamæn ingen Hast (stormende Jubel)."Lader os" slutter Taleren, opvaagnede af den lange Slummer, i hvilken vi drømte om Laanesystemmets Lyksaligheder, i det mindste være berigede med den dyrt betalte Erfaring, at Laaneprojecternes Calculer ikke ere ubedragelige (Bravo), og lader os hellere see, om ikke et viist Besparelsessystem skulde bringe os videre (Ja! Jal! Ja!) Vistnok er den lige Vei den bedste; men den lige, den bedste, den eneste Vei, til Deficitets Dækning, til Orden og Offentlighed i Finantsbestyrelsen det er: Jngen nye Statslaan!" Vi behøve vel neppe at tilføie, at denne Togst, der paa en saa indtrængende Maade havde behandlet Dagens store Thema, optoges med ligesaa lydeligt, som eenstemmigt bifald. Til Slutning proponerede Viinhandler Hansen en Skaal for dette Selskabs Stiftere, med Bøn om at de nærværende iblandt dem vilde bringe en venlig Hilsen til den fraværende. Grosserer Omen takkede i sit eget, Capt. Bruun og Tschernings Navn, og idet han lovede, med Glæde at ville underrette den Sidstnævnte om, med hvor megen Velvillie man mindedes ham i hans Fædreland, yttrede han det Ønske, at manikke oftere særligen vilde omtale dem ved en Fest hvis bedste Værd bestaaer i den Eenhed i Følelse og Stræben, der hidtil havde, og sikkert bestandig vilde besiæle den. Efterat Skaaler endnu vare udbragte af Grosserer Fiedler for Damerne, af Justitsraad Salicath for de Digtere, der havde bidraget deres til Festens Forskjønnelse, hvorfor Etatsraad O. Bang takkede ved et lille versificeret Jmpromptu, og af Etatsraad O. Bang for Selskabets Præsidenter, skiltes man af med et Længeleve for Kongen. Den oplivende Kraft, der ligger i Bevidstheden om Samstemning og Medhold hos mange Ligesindede, viste sig atter ved denne festlige Leilighed. Vi vilde ønske, at alle Modstanderne af hvad vi ansee for den gode Sag, kunde have været Vidner til den Stemning, der aldeles utvetydigt aabenbarede sig i denne hæderlige Forsamling, og vi ere forvissede om, at de vilde have hjembragt den Overbeviisning, at de have regnet Feil, dersom de skulde have regnet paa, at Opinionen i den senere Tid skulde have tabt noget af sin Energie, saa at man ikke længer behøvede saa stort at reflectere paa samme."