Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-05-14
Følgeblad til Aarhuus Stiftstidende No 84. Svar til Selveier C. G. Clausen. Det er en af alle oplyste og upartiske Mænd anerkjendt Sandhed, at enhver Eiendomsret bør vige, eller sættes indenfor lovlige Grændser, naar den af vedkommende Jhændehaver eller Besidder bliver brugt saaledes, at den vil krænke og sønderbryde hele Statssamfundet eller en Deel deraf. Denne Sætning, saa logisk rigtig som den er, er af mange ædle, kundskabs rige og varmtfølende Menneskevenner paa det kraftigste og bestemteste udtalt og forfægtet, ligesom den ogsaa er bragt i Anvendelse af alle retfærdige og folkelig sindede Regjeringer, forsaavidt de ikke have manglet den fornødne Kraft. Derimod hører man af Aristokraterne og deres Tilhængere, naar Landbosagen kommer paa Tale, at deri kan ikke foretages Noget uden at gjøre et formasteligt Jndgreb i Eiendomsretten. Denne Sætning stilles foran i Kampen mod ethvert nok saa moderat og billigt Forslag, og fremhæves paa en saadan Maade og med en saadan Sikkerhed, som om slet ingen Modsigelse var tænkelig. Saaledes er nu en dansk Selveier (maaskee en Godseier) C.G. Clausen, optraadt i Berlingske Tidende" Nr. 67. og 68, med en Declamation til Forsvar for Godseierne, der er fuld af Taabeligheder, Urimeligheder og Usandheder, saa enhver fornuftig Mand, i og udenfor Bondestanden, maa sætte det i Lighed med det, som Sekretair Wolff, tvertimod Forord. 15de Mai 1834, § 81, forelæste for Forsamlingen i Roeskilde Stændersal f. A. Da nu fornævnte Clausen i sit Jnserat har angrebet mig personlig, finder jeg mig opfordret til at tage til Gjenmæle imod ham, og, saa godt jeg som uoplyst (for ikke med Clausen at sige raa Almuesmand), formaaer, at tilbagevise hans uforskammede Angreb paa mig, saavelsom paa hele Bondestanden. Men jeg siger Dig, Hr. Selveier forud, Du maa tage tiltakke med, at jeg svarer i det simple Bondesprog, og ikke i den lærde Stiil; thi jeg kjender hverken "Says Statshuusholdningslære, ei heller Rommerretten m. m. hvilke jeg kan see at Du kjender; derimod kjender jeg nøie til, hvorledes Fæstebonden og Fæste- og Leiehuusmanden i en stor Deel af Danmark virkelig behandles af Godseiere, Forvaltere, Forpagtere, og Flere, og om Du endog nok saa dristig paastaaer, at alle de høitravende Declamationer som Du kalder dem, om Fæstevæsenets Trældomstilstand, ere støttede paa aabenbar Usandhed, saa kan jeg med Tusinder, ja med hele Læs af Godseiernes udstædte Fæste- og Leiecontracter paa det klareste og tydeligste bevise det Modsatte. De Mænd, der paa det Varmeste talte for Landbosagen, have paa ingen Maade talt for en uretfærdig Sag, men for en retfærdig og folkelig Sag, for Menneskevel og Borgerheld, og deres Navne staae med Gyldenskrift i Historiens Aarbøger, naar Aristokraternes og deres Tilhængeres og Forsvareres Navne enten forgaae med deres Legemer, eller staae opskrevne i Historien til Skræk og Advarsel for deres Efterkommere. Men, med Forlov at spørge hvorfor overvælder Du mig med Grovheder, Troer Du, fordi Du har været Forvalter, og jeg kun er Huusmand, at Du derfor har Tilladelse dertil Jajeg kan nok see, at Du ikke har glemt Dine Huustugts Nykker; de stikke endnu temmelig godt af hos Dig, og jeg tilstaaer, at dersom der ikke havde været mere Mod i mig, end der i Almindelighed findes hos Huusmændene, var jeg virkelig blevet bange, da jeg allerførst læste det Stykke i Jnseratet, hvor Du byder mig og Flere at gaae med Dig i Bersærkergang, liig Rolf Krakes Kjæmper, og endda dertil tage med begge Hænder paa Haandfæstet; jeg nægter ikke, det gyste i mig, og jeg tænkte, Gud bevare os fra at komme ifærd med saadan en Kjæmpe. Hvor han maa være gruelig stærk og viis (jeg meente næsviis). Men saa med eet faldt Angesten hos mig, da jeg erindrede at Du, efter Din egen Fortælling, har været Godsforvalter og Avlsforvalter, har uddannet Dig i Angelen, Jylland, Sjælland, og paa saamange Eiendomme. Jeg blev da med eet ganske let om Hjertet, og jeg tænkte, det er maaskee dog ikke saa farlig, som det ved første Øiekast synes det er dog kun en af de Fyrre som Bønder og Huusmænd har maattet bære stor Respect for, som de har maattet tage Hatten af for, saasnart de kunde begynde at skimte ham; som de tillægge Titel af Slavefoged, Kjæppedreng, o. s. v., og som de i Henhold til, hvad i deres Fæste- og Leiecontracter er foreskrevet, skal vise samme underdanigste Hørrighed og Lydighed som deres naadige Herskab. Du betragter Bønderne som Maskiner, der ikke tilkommer Lod eller Deel i Statens Goder, men skal ubetinget underkaste sig Gods eiernes tilkaarlige, og paa mange Steder tyranniske Godtbefindende, og kun udgaaende fra disse Betragtninger kan Du give Raad i Bondens Anliggender, da Du kun paa den Maade kjender Bondestanden. Men troer Du, at nogen retskaffen og tænkende Mand, der anseer enhver Medborger for sin Næste, vil give Dig Medhold heri, Du siger at Danmarks Opretholden og Bestaaen udelukkende er bygget paa Eiendomsrettens Hellighed og Uforkrænkelighed! Du troet altsaa, at de faa Godseiere i Danmark skulde have frit Forlov, blot ved at paaberaabe sig Eiendomsrettens Hellighed, til at handle med Landet og Landets Jndbyggere som de lystede, uden at Kongen eller Staten kunde sige dem noget imod, da de kun handlede i Medhold af deres Eiendomsret. Altsaa maatte vel ogsaa Godseierne, hver paa sine Godser, endnu kunne ophæve de Anordninger, der udkom i Slutningen af forrige Aarhundrede, og som ikke er dem tilpas, fordi de indskrænkede deres Eiendomsret", og udgive andre, som de syntes bedre om; de vilde altsaa endnu kunne drive Handelen paa deres Godser med den hele Bondestand, og kjøbe Bønderne til at være stavnsbundne og vordnede Trælle, thi alt hvad de havde kjøbt og betalt maatte jo være deres Eiendom, hvilken Jngen, hverken Konger eller Fyrster, kunde eller turde gjøre det mindste Jndgreb i. Gled Jer nu, J Danmark Godseiere, en stor Prophet er i Sandhed opstaaet iblandt Eder, som, ved at fortolke de Ord Eiendomsrettens Hellighed, kan fratage Kongen hans Souverainitet og Staten dens Overeiendomsret; som kan skaffe Danmark Adel og Stormænd til at regjere igjen ligesom før 1660; som dristig opfordrer Regjeringen at forbyde Bondestanden, at fremkomme til Hs. Majestæt eller til Stænderforsamlingerne med andre Andragender, end dem Godseierne kan lide; og som, dersom Regjeringen ikke vil dette, opfordrer hele Landets (formodentlig hele Rigets) respectable Godseiere til at storme løs paa den raa Bondestand, som han kalder en oprørsk Bønderflok, der da formodentlig, med en saa drabelig Helt i Spidsen, som med begge Hænder paa Fæstet af Rolf Krakes ægte Sværd (ikke det paa Clemens Kobberstik), vil give hele den danske Bondestand en saadan "scandinavisk Broderhilsen, saa den kommer tilat holde sin Mund og lade Godseierne behandle den som de lyste, og endda oven i Kjøbet rose disse for deres Godhed imod den. Dog, saaledes tænker eller mener Danmarks Konge, Christian den 8de, det ikke med den danske Bondestand! Det er vistnok hans Ønske og Villie, at beskytte og opretholde de Svagere af hans Undersaatter mod de Mægtigeres Undertrykkelser; han vil ikke forbyde Bondestanden at nærme sig til ham for i Underdanighed at fremføre dens Andragender, der kun ere byggede paa Sandhed og Ret. Andragenderne indeholde ikke det mindste hverken om Oprør, Mord eller Brandstiftelse, som vor Ex=Forvalter, vil have det; derfra beder Bondestanden, og enhver der elsker sit Fædreneland og sine Medborgere, den Almægtige bevare os, Seer vi hen til hvorledes Adels og Godseierstanden med Privilegier og Forrettigheder, er opstaaet, hvorledes den forhen har bundet Hænderne paa Danmarks Konger, gjort Bondestanden til Slaver og Trælle, og paa mange Maader skadet Fædrenelandet, og see vi hen til, hvad vore Forfædre vare, førend Adels= og Lehnsvæsenet blev indført, hvad de under dette bleve til, samt hvad der nu igjen truer med at kue og nedtrykke Bondestanden, da maa vist enhver oplyst Mand, der ønsker sit Fædrelands og sine Medborgeres Vel og Bedste, opvækkes til paa lovlig Maade at see tilintetgjort den sidste Rest af det Aag Bondestanden i flere Aarhundreder har sukket under. Jeg vil blot anføre nogle faa Hovedtræk af hvad Thyge Rothe i sin Nordens Statsforfatning for Lehnstiden, 1ste Deel Side 130–32 fortæller om den danske og norske Odelsbondes hæderlige Stilling, og det Brud som Lehnstidens Aristokratie og Hjerarkigjorde paa samme. Han siger: "Paa Thingene, hvor de store Folkehøitider holdtes, der søgte hver Huusfader hen; der skeete Offeret, der var almindelig Marked; man glædede sig tilhobe, men man afgjorte og Statens vigtige Ting. Odelsmanden havde sin liden Jordeiendom, og hans Indretning var saadan, at han selv kunde være borte. Dette var fornødent i en Tid da han skulde kunne gaae i Leding, naar Bavnsilden, brændte eller Budstikken gik om. De kraftige Mødre tilligemed Sønnerne og Huussvendene kunde vel besørge Odelsjorden dyrket. Skatterne vare ringe, eller rettere, der vare ingen Skatter at udrede. Hvilken Tilfredshed med sin Stilling maatte Odelsmanden, føle. Det begribes at Huusfædrene blandt Almuen, disse Odelsmænd og jordegne Bønder, med Lyst og med Værdighed kunde indfinde sig ved Thingene eller Folkemøderne. Der var Jngen, hvilken ved sin personlige Ypperlighed kunde ydmyge dem, da arvelig eller personlig Adel kun sjelden fandt Sted. Men hvor det blev anderledes i de følgende Tider, Pragt indførtes ved Kongernes Hoffer, og deres Betiente fik megen Anseelse, Ved den kirkelige Indretning opkom de stolte Prælater, som foruden den Agtelse, Religions væsenet skaffede dem, fik megen Gyldighed ved deres Rigdom, og endnu mere derved, at de bleve Kongernes ypperste Raadgivere. Nu var Ligheden blandt Statens Mænd forsvunden, og den tarvelige Odelsmand kunde ikke figurere med de rige, stolte og prægtige saavel Prælater, som Hird- eller Hofmænd. Fremdeles paalagdes Skatter til Regjeringen, og disse saavelsom Tienden og anden Afgift til Geistligheden tog meget paa Odelsmandens Formue. Deraf fulgte at han følte ei alene Ydmyggelse men og Byrde ved at komme til Folkemødet, hvor han nu efter Tidernes forandrede Beskaffenhed spillede den lidet hæderlige Rolle." – Og iligemaade i samme Deels Side 50, siger han, at hver Bonde skulde være med, naar Kongevalgtes, og ved Møderne sagde Folkets Repræsentantere, vi ville, Side 59 anfører han følgende Bonde tale: "Vi have havt Dig saa høiligen kjær, at vi gave Dig Magt til at sætte os Lov og Lands=Ret, nu er det vor Villie og Bøndernes Samtykke, at Du skal holde os den Lov, hvilken Du satte os her paa Frostethinget, og hvilken vi modtoge – men vil Du det ikke, da have vi Bønder saaledes besluttet, at vi tilhobe gaae fra Dig og tage os en anden Konge. J Etatsraad Jacob Mandix's Haandbog i den danske Landvæsensret 1ste Deel, læse vi hvorledes disse ødelsbaarne Bønders Efterkommere bleve paalistet Vornedskab, paalagt Stavnsbaandet, maatte ride Træhesten, bære den spanske Kappe, sidde i Arrest i Hundehullet m.m., solgt tilligemed den Jord de boede paa, til at være Livegne tilligemed deres Børn; mon det ikke kan kaldes voldsomme Jndgreb i Bondestandens personlige Rettigheder, Kan det ikke endnu i vore Tider kaldes voldsomme Jndgreb i Bondestandens Eiendomsret, naar en Fæste-Bonde eller Leie=Huusmand har ved egen Flid og Bekostning, uden at Godseieren har givet ham 1 Skill. dertil, forbedret Bygningerne og Marklodderne paa sin Fæstegaard eller Huus for nogle Hundrede eller Tusinde Daler, og saa Godseieren, ved Fæstets Ophør ganske bemægtiger sig Gaard og Huus, og tager Fordelen af Forbedringerne, uden at Fæsteren, Leieren eller Arvinger nyder den mindste Erstatning derfor, Kan det ikke ogsaa kaldes Jndgreb i Bondestandens Eiendomsret, at hele Militair=Byrden baade med Hensyn til Værnepligten og Bekostningen hviler paa den alene, saa at Godseierne ikke engang tage Deel i saameget som Fourage-Skat og Marschpenge, medens dog Bondestanden har den mindste Deel af Eiendom at forsvare, og mange aldeles intet, Disse Exempler, som kunne forøges i det Uendelige, maae være nok for det første, til at vise den drabelige Godseierforsvarer, at Bondestanden har en Eiendomsret i Landet, som ogsaa burde respecteres, da Godseierne i modsat Fald ene og alene høste Nytten af hele Fæste- og LeiebondeClassens Slid og Slæb med at dyrke og forbedre Jorderne, samt opbygge og vedligeholde Bygningerne. Jeg haaber, min Modstander, at Du vil finde Dig tilfredsstillet med denne "scandinaviske Broder hilsen, og vil Du ikke det, saa angrib mig kun igjen med Din Eiendomsrets Hellighed og Uforkrænkelighed, og lad den opsluge alle Andres Eiendomsret, ja, lad den udstrække sig saa, at Du gjør dig selv ligesaa latterlig dermed, som Kammerherre Castenschjold gjorde sig i Roeskilde Stænderforsamling, 1838, da han kaldte de Fugle, som flyve over hans og hans Fæstebønders Jorder, sine Fugle, til megen Moro for Forsamlingen, men hvortil Kammerraad Drewsen bemærkede, at naar Fuglene laae stegte paa Kammerherrens Fad, vare de vist nok hans Fugle, men sad de i Toppen af Træerne, hvor de blot behøvede at bevæge Vingerne for at tilhøre en anden Herre, maaskee i et andet Land, maatte man indrømme, at hans Eiendomsret var bygget paa svage Grunde, og med saadanne Fordringer var det umuligt at undgaae, at jo hans Eiendomsret krænkedes. – Her, saavelsom ved flere Leiligheder, seer Bondestanden hvor store og latterlige Jndbildninger saadanne Herrer have om deres Eiendomsret, og det ved Yttringer, som den raa Bonde vilde skamme sig ved at fremføre. Jeg vil ikke gaae i det Enkelte med Dig, thi deels anseer jeg det ikke fornødent, da den største Deel er af det Slags som gjendriver sig selv, deels kjender jeg ikke de factiske Omstændigheder Du anfører, men jeg opfordrer Dig herved til at meddele offentlig Oplysning om, for hvilken Summa i aarlig Afgift Frysenborg Grevskabs Bønder er tilbudt Hoverifrihed, for at Publikum kan blive overtydet om den store billighed der er bleven dem beviist; dernæst beder jeg Dig at nævne, hvilke de Bønder ere der forrige Sommer, da Grev Frys spurgte dem i Kongens Nærværelse, om de ønskede at blive frie for Hoveriet, svarede Neil thi jeg har hørt en Fugl ovrefra Jylland synge om, at denne Efterretning ikke skal være aldeles paalidelig. Du vil selv indsee, at Beviser ere paalideligere end selv de dristigste Paastande. Til Slutning spørger jeg Dig om Du troer, at Landet kan bedst bestaae ved et arbeidsomt, oplyst og kraftfuldt Folk, der, den ene med den anden, efter hvers Lod og Stilling, nyder Deel i Landets Goder, uden at den Ene Slavisk maa underkaste sig den Anden, hvor Enhver med Lyst og Glæde virker til Med borgernes og til hele Samfundets Bedste, efter den Evne og Bedrift hvori han er sat, uden at forhindres der af sine Medborgere; eller om det bestaaer bedre, naar een Classe, for at erholde Huusly og Brød, maa taus underkaste sig alle de opskruede Afgivter, Vilkaarligheder og vanærende Behandlinger en anden Classe behager at paalægge den og udøve imod den, Saaledes bliver en stor Deel af Danmarks Bondestand behandlet, og flere ville efterhaanden blive det, hvis ikke Regjeringen itide griber kraftige Midler til at standse den Usurpation som Godseierne, under Paaberaabelse af Eiendomsrettens Hellighed saa trøstig fortsætte. Jeg taler ikke med en hvislende Slangelyd, eller med en giftspillende Braad, for at udbrede Misnøie imellem Godseier og Fæster, men jeg taler med en aaben og ærlig dansk Bondestemme, der er fri for alle Omsvøb og Fordreininger, der fremstiller Sagen saaledes som den i Sandhed forholder sig, og fra den Side som jeg og mange Tusinde kjender den. Jeg ønsker ikke Godseierne i mindste Maade tilføiet Uret i deres sande og virkelige Rettigheder; men jeg ønsker at Bondestanden ogsaa maa nyde sine Rettigheder heri Landet; og skal jeg end derfor af Godseierpartiet kaldes en Agitator, en Oprører, eller Folkeforfører, saa har jeg dog den Trøst, at alle de af mine Medborgere af Bondestanden, baade nær og fjern, med hvem jeg har været i Berørelse, kan vidne, at jeg aldrig har yttret det mindste Ordom at fornærme eller gjøre Jndgreb i Godseiernes velbegrundede Rettigheder. Herren den Almægtige styrke Kongen og give Ham Viisdom og Kraft til at ordne Forholdene saaledes, at de kan tjene til Alles Bedste her i Staten; han beskikke ædle og retfærdige Mænd til Kongens Raadgivere, der, liig en Bernstorff, Reventlov, Schimmelmann, Colbiørnsen og Flere i Frederik den 6tes Dage, ville virke tilat kuldkaste og udrydde den sidste Levning af Trældommen i Danmark, som hine ædle hedengangne Menneskevenner gav et Dødssaar, uden at lade sig af strække af de Raab, der i deres Tid løde ligesaa stærkt som nu over Jndgreb i Eiendomsretten. Lundby pr. Præste den 28de Marts 1845. Peder Hansen, Fæstehuusmand.