Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-02-07
Ligesom det er en afgjort Sag, at vor høistelskede Majestæt, ved den af ham udgivne Forordning af 15de Mai sidstl. af Hjertet har trukket os Danmarks Børn nærmere til sig, Kongehuset og Thronen, saa er det ligesaa unægteligt, at vi ogsaa derved ere blevne Kongen, Kronen og Kongehuset en saameget større Erkjendtlighed skyldig. Thi vi see og erfare jo heraf en ny særdeles Prøve paa vor gode Konges Sindelag imod os, saa vi med Føie kunne have Aarsag til at være glade og veltilfredse med denne vor høistelskede Konge, som vi med Sandhed maa betragte for een af de første Monarker til Danmarks Rige og Krone. Thi foruden de mange Velgierninger, som han har meddeelt os Undersaatter, baade før sin Thronbestigelse og i sin Regjeringstid, saa har han endelig, for med mere Vished at krone sit Værk, tildeelt og denne store Naadesvelgierning ved de raadgivende Provindsialstænders Jndretning i hans Rige. Og ligesom JesusChristus ved sit guddommelige Ord talte til Mennesket og sagde: "Kommer til mig alle J, som ere besværede, jeg vil trøste og vederqvæge Eder, saaledes er dette en Lignelse, ved hvilken Kongen ligesom vilde sige til alle os Undersaatter: "Ved disse af Eder selv udnævnte gode Mænd, nemlig Repræsentanterne i Raadsforsamlingen, kan Enhver af Eden i sit District uden Persons Anseelse meddeele Eders Trængsler og Besværinger, som da af denne igjen, ved derpaa følgende første Raadsforsamling, vil blive fremført, og naar da de paagieldende Besværinger, efter Pluralitetens Bedømmelse i Forsamlingen, ere grundede paa billighed, samt Maaden, hvorpaa samme bedst kan afhjælpes, er tagen til Følge, saa vil alt Saadant komme for mine Øren, og da kan enhver af Eder være vis paa at skee Ret efter Guds og Billighedens Love." – Vi maae altsaa, efter mit Skjøn, ansee vore Districters Repræsentanter i Raadsforsamlingen som ethvert Districts Fuldmægtige, hvem det paahviler, efter min Anskuelse, af et aabent Hjerte, med Velvillighed, uden Persons Anseelse, at modtage alle Districtets Anker, og naar disse ere grundede paa billighed, da at fremlægge saadant for Forsamlingen, naar denne sammentræder, til sammes nærmere Overveielse, og derefter, naar de af Pluraliteten i Forsamlingen ere betragtede med Grund af Billighed, samt Maaden, hvorpaa saadanne Trængsler bedst ville kunne afhielpes, da ville de derefter blive overleverede Kongen og Regjeringen til videre Bedømmelse. – O, hvilken herlig Jndretning af en Regent, der ønsker at kjende enhver af sine ringeste Undersaatters Trang, samt Maaden, hvorpaa den bedst kan afhielpes! Der gives derfor Grunde nok for og til at stadfæste vor dyrebare Konges Kjærlighed til os og sit elskede Rige, samt tillige vidner om hans inderlige Hjertes Udtryk og Udladelse i saa Henseende: "Jeg vil kun gjøre mit Folk lykkeligt." – O, hvilken Tanke for et følende Hjerte, der med nøiere Overveielse vil gjøre sig Begreb over og omdenne dyrebare Udladelse, Ja, kjære Medbrødre, da Danmark nu for Tiden eier saa naadig og kjærlig en Konge, med samt hele blide Kongehuus, hvis Lige fra Arilds Tid i alSlags Godgjørenhed vist ikke kan erindres, saa lad os derfor alle tilsammen, uden Stands eller Persons Anseelse, ikke alene leve for os selv, men ogsaa deele Livets Sorg og Glader, saavidt muligt, med vor Næste, ved at række hinandeen af et reent og oprigtigt velmeent, kjærligt Hjerte trofat- og hjelpsom Haand, efter vore Coner, og ligesom derved danne os indbyrdes i, og omkring Danmarks Rige, en fortrolireen Menneskekjæde, der ved sin daglige Handel i enhver Henseende, saavel i bunkelt og taget Veir, som ved Solens klare Skin, kunde fremvise sin større Ægthed. – Derfor kjære Danmarks Børn, lad os tilsammen af muligste Flid, enhver i sit Embede, Forretning, Kald og Stand, være Kongen og hinanden huld og tro, og derved tragte efter at danne os til et oplyst og nidkjært Folk, der i Eet og Alt er redebont til alle gode Gierninger, saa at vor dyrebare Konge, med samt det hele høie Kongehuus, aldrig skulde have Grund eller Aarsag til at fortryde alle sine rigelige Velgierninger imod os. – Dette er mine Anskuelser over det tildeelte Gode af Kongen og Regjeringen, og som jeg af et oprigtigt, varmt Hjerte føler stor og dyb Erkjendtlighed for, og for mit Vedkommende vil ansee mig dobbelt strafværdig, dersom jeg med Forsæt skulde foretage mig eller begaae noget Andet, end hvad der i Eet og Alt er overeensstemmende med Guds og Kongens Love, der vist tilsammen hentyder til vort fælles sand Vel og Fremme. Og, som jeg af Erfaring med Vished veed, at mangen Bonde, saavelsom mange andre Familier i vor Stand, i Stilhed binder Laurbær til den danske Krones Forskjønnelse i denne Anledning, saa ønskede jeg gjerne, at min Stands Medbrødre ville behagentligen meddeele mig deres Tanker i saa Henseende, for derved at correspondere med hinanden om den bedste Maade, hvorved vor Stand, ligesaavesom Statens andre Borgere, taknemmeligst og erkjendtligst kunne hylde vor dyrebare Konge og Kongehuus for alt det af Dem skete Gode, og ligesom hiin høistelskede Konge af et kjærligt Hjerte, tragte efter at gjøre hinanden lykkelige. O, dertil forlene den allerhøieste Gud os Alle sin himmelske evige Naade. Amen! Pederstrup ved Vallerup, d. 28de Jan. 1835. Ærbødigst Lægdsmand og Jordbruger, P. Rasmussen. Aarhuus Borgeres Sang ved Raadhuusballet den 4de Februar 1835. Tad Stormen slaae sin Vinge hen over frosne Jord dog høit skal Bægret klinge i glade Stemmers Chor! mens fromme Bønner stige for Ham, som kjæk og hold beskjærmer Danmarks Rige. med Krafts og Retfærds Skjold. O Drot! Din Fødselstjerne vi klart fremtindre faae, og kraftig mod det Fjerne vor Sang skal Vingen slaae; dens Toner høit skal svæve fra Dalens lave Bugt, og sig mod Skyen hæve med dristig Ørneflugt. En herlig Gave Folket, o Konge! skjænked Du som klart for Alle tolked Din milde Faderhu. vær priset for Din Gave, Du Friheds, Sandheds Ven! en Skaal for alle Brave, som ret paa skjønne den! Ja hil Dig, holde Konge! vi juble glad Dit Navn, og høit Din Priis vi sjunge i Fredens milde Favn; naar Krigens Torden ruller, da kjæk den danske Mand skal slaae i Kampens Bulder for Dig og Fædreland. J Kreds af Dine Gjæve Din Throne fast skal staae, og Fjendens Skarer hæve, mens danske Hjerter slaae, og evig Troskabs Flamme i Dine Sønners Barm for Dig og for Din Stamme skal brænde reen og varm. (F. S. Birch.)