Viborger Samler, 1773-12-20
Mandagen den 20 December. Kort Udtog af den Tale, som Hr. Mag. Foste holdt for Randers Menighed til Froprædiken den 1 December, over den forordnede Text Pd. 90, 16. 17. Exordium. Offentlige og almindelige Velgierninger fordre en offentlig og høitidelig Taksigelse; Det erkiendte David, derfor siger han Pd. 111. v. 1. Jeg vil takke Herren af ganske Hierte i de oprigtiges hemmelige Raad og Menighed, David betænker de store og herlige Velgierninger, Gud havde beviist hans Land og Folk, at han havde givet dem Spise, ham frygte, og at han kommer evindelig sin Pagt ihu, han haver ladet forkynde sine Gierningers Kraft for sit Folk &c. Derover. fandt han sig pligtig at takke Herren, thi skiønt han selv var en stor Herre og Konge paa Jorden, saa vidste han dog, at han havde sin Herre i Himlen, af hvis Haand han havde faaet Krone og Scepter, Land og Riger, og var pligtig at yde ham sin Tak, hvis Gierninger ere Majestet og Herlighed. Maaden han vilde takke paa, var af ganske Hierte, ikke for Skrømt og for et Syns Skyld, ikke som en Hykler, nei slig Tak er Herren en Vederstyggelighed, men af Hiertet, ja af ganske Hierte skulde hans Tak flyde: Min Siel, siger han, lov Herren, og alt det i mig er hans hellige Navn. - Stedet var i de oprigtiges hemmelige Raad og Menighed, det er i de helliges Forsamling, hvor Guds Raad til vor Salighed forkyndes, der havde været skiult for os, hvis Gud ei havde aabenbaret det i sit Ord, og ladet os det forkynde ved sine Tienere, der ere Huusholdere over Guds hemmelige Ting. Det er got altid at takke Herren hiemme, og i vort eget Huus, for de mange Velgierninger, vi dagligen oppebære, men ei nok; i den offentlige Forsamling bør vi høitidelig yde Gud fælles Tak for fælles Velgierninger, for derved at give andre et got Exempel, derved at opmuntre andre til samme Guds Lov og Priis, ja derved at ære Gud, saa meget os er mueligt; Jeg vil fortælle dit Navn for mine Brødre, midt i Forsamlingen vil jeg love dig, P. 22. Lad være vi vide, at Guds Herligheds Navn er ophøiet over ald Velsignelse og Lov, saa dog, da Gud fordrer intet andet for sine store og mange Velgierninger, end en oprigtig Taknemmelighed, saa bør vi og være villige med David, at betale Herren vore Løfter nu for alt hans Folk. Det har vor Allernaadigste Konge gudelig overveiet, og derfor takker Han ei aleene selv i Dag den store Herrernes Herre og Kongernes Konge, for de store Velgierninger der ere beviiste Guds Huus, Kongens Huus, og hver Mands Huus, i hans Land og Riger, men han har og paabudet denne Taksigelses=Fest, at alle troe Undersaatter bør samle deres Lovsan, ge og frembringe deres Tak=Offere med Ham i de oprigtiges hemmelige Raad og Menighed. Hvo som da frygter Gud og ærer Kongen, bør med Glæde efterkomme denne Guds og Kongens naadige Villie. Det Danske Folkes offentlige Tak til Gud for Hans store Velgierninger mod Fædernelandet. I. Guds store Velgierninger, som han har beviist mod vort kiere Fæderneland. Vi see dem i endeel af de Velgierninger Gud beviiste Jøderne i Ørken, som Texten handler om. Moses har skrevet denne Palme i Ørken, som Tito len viser, hvori han beklager Jødernes store Ulydighed mod Gud, hvorved de tildroge sig Guds retfærdige Straf og Vrede, v. 7. Vi fortæres i din Vrede, og vi forfærdet i din Grumhed. Han beder derfor Gud om Hielp og Forbarmelse over sit Folk. v. 13. Vend om Herre og lad det angre dig over dine Tienere &c. Derpaa fuld af Glæde. Trøst og Tillid til Guds Hielp siger han v. 16, 17. Lad Herre din Gierning &c. Ved Guds Gierning forstaaes, da klarligen den mægtige Hielp og Frelse, han beviser sine Børn af Nød og Fare. Gud vi have hørt det med vore Ørne, vore Fædre have fortalt os den Gierning, du giorde i deres Dage. Pr. 44. Slig stor og herlig Frelse er en Guds Gierning, da ingen uden Gud kan hielpe af store og almindelige Landeplager; Ja det er som Guds egen Gierning, hvorhan finder sin største Lyst og Behag, thi at straffe er vel Guds Gierning, men kaldes dog hans fremmede Gierning, Es. 28. thi han har sin største Lyst i at giøre Miskundhed mod Menneskens Børn; og det kunde Jøderne see i Ørken i deres Dage, og vi i vores Dage i disse Lande og Riger a.) Jøderne havde den sande Religion og Gudsdyrkelse, men der opstode ofte i Ørken de, som søgte at forføre dem fra at tilbede den sande Gud, og at forlede dem til Afguderie; de gave Folket Anledning til alle Slags Vellyster, som kildrede Sandserne, som da de fik dem til at æde og drikke og staae op at lege, for siden at tilbede Guld=Kalven. Det var og den uandelige Billeams Raad til Kong Baala, at de skulde lokke Jøderne ved en liderlig Omgang med de Maabitiske Qvindfolk til at falde fra den levende Gud til Afguderie; Men see Herrens Gierning, hvor mægtig han frelste sin Ære, handthævede Religionen og øiensynlig straffede Forførerne. Denne Naade viiste Gud mod vort Fæderneland, han forsvarte sit Huus og den reene Evangeliske Lærdom, da ugudelige Menneskeer stod i op og spottede den Allerhøieste, satte deres Mund mod Himlen, foragtede hans Ord og skiendede hans Sabbather. De søgte at benytte sig af samme Kunstgreb, og vilde fortrylle Folket ved at opfinde alle Slags Vellystens Leiligheder, afskaffe al god Orden og Tvang, og aabne Vinduer og Dørre for en grændseløs Frekhed og Ryggesløshed, Vellyst skulde blive elsket meere end Stid. Men Guld lagde en Krog i disse vilde Dyrs Næse, og drog dem af en Vei, de minst havde ventet, saa de erfarte Sandheden af Paulii Ord: Farer ikke vild, Gud lader sig ikke spotte. Gud hørte sine Børns hemmelige Sukke. Skaf Herre, hielp af Nøden, thi Menneskens Hielp er forfængelig Pd. 105. Billigen bør vi takke Gud af gandske Hierte, fordi han saa naadelig har bevaret den sande Religion hos os, at den sidder paa Thronen, og handthæves mod alle Spottere, da Fyrsten er Kirkens Foster=Fader. Billigen skiønne vi paa, at det er en stor Guds Velgierning, at vi kan uforstyrrede dyrke Gud om Helligdagene i sit Huus, og at Regieringen saa naadigen sørger for at forekomme deres Vanhelligelse. b.) Jøderne bleve i Ørken overfaldet af mange Fiender, som vilde hindre deres Fremgang til Canaan, som de Amalekiter, men de faae Herrens Gierning, der stred for dem, og opvakte kiekke Mænd, som Josva at stride mod dem, og Gud mægtelig friede dem fra alle deres Fienders Haand, og alle deres Haand, som dem hadede; Samme Frelse har vi seet i vore Dage mod Kongens Huus. Vi saae en Bekymring, en Ulykke, som Salomon i sin Tiid, at Tienere rede paa Heste, og Herrer at gaae til Fods. Ringe Mennesker, som stege i Høiheden, at nedtrykke brave Danske Mænd. Folk, der ei forstode Landets Sprog og ei kiendte dets Skikke, at ville giøre os til Trælle, og med en forundringsværdig Dristighed at torde nærme sig til Thronen. Den Viise saae Ulykken forud, og skiulte sig, men Daaren gik dristig frem og omkom. Men Gud brugte Magt med sin Arm, og nedstøtte dem fra den største Høihed til den nedrigste Skiendsel. Lovet være Gud som friede Kongen og det Kongelige Huus fra Fuglefængernes Snare, Snaren er sønderbrudt, og vi ere undkomne. Vihar og erfaret en Naboe at samle sine Tropper, og at nærme sig mod Norges Grændser, vi kunde merke, de havde intet got i Sinde, var deres Ord end glattere end Honning, der var dog et uddraget Sværd i deres Hierter. Men Gud, som gjorde Achitophels Raad til intet, gjorde og deres Anslag til Vand ved de vise og betimelige Anslage til Landets Sikkerhed. Ol en stor Guds Velgierning, at Gud under os nu den ædle Fred, at vi kan sidde hver under sit Figen=Træ og nyde vor Mundbid i Roe. Give Gud, at vi saaledes vilde benytte os af den timelige Fred, som de første Christne, at voxe i Guds Kundskab, og forfremmes i de sande Dyder. c.) Jøderne bleve i Ørken bidte af gloende Slanger, et Slags giftige Dyr, hvis Bid vare dødelige. Her kunde ingen læge denne ulægelige Skade, men de saae Gulds Gierning, der skaffede Raad ved at oprette en Kaaber=Slange, at hver som saae til den blev lægt. Gud har skaanet vort kiære Fædreneland fra smitsom Syge paa Mennesker, men viist paa Hornqvæget, hvad vi havde fortient; En giftig Luft, som meenes, førte visse Jnsecter med sig, hvilke Qvæget indslugede, og pludselig henreve mange Tusinde; O! et stort Tab for hver Mands Huus, thi beholdt end nogle sit Qvæg, saa steeg dog Fede Vahre, som de kunde behøve, til en umaadelig Priis, og neppe var at faae, da lært vi først at skiønne paa disse Creaturers Nytte og Nødvendighed. Her blev vel brugt, deels for at forekomme, deels for at hielpe denne Sygdom, alt hvad menneskelig Vittighed og Kunst kunde paafinde, men alt for gieves, her hialp hverken Raad eller Viisdom eller Styrke mod Herren, men da Guds Time kom, kom og hans Frelse, Gud satte den Grændser, hidtil skal du komme og ikke videre. Nu har Gud ladet Qvæget føde, og denne Sygdom er lægt ved Guds Finger, der hielper baade Mennesker og Qvæg. d.) Jøderne gik i en Ørken, her voxte intet Korn til saamange Menneskers Munde, dog underholdte Gud dem forunderlig, da de saae Guds Gierning ved Man, som faldt ned af Himlen &c. Sandelig vor seede og frugtbare Dannemark, har i nogle Aar nesten været som en Ørken, at mangen Fattig matte spørge, hvor tage vi Brød i Ørken, vi som pleiede at forsyne vore Medbrødre de Norske, ja ofte kunde hielpe Fremmede, havde nu ikke det fornødne for os selv; Brød=Kurven blev hængt høit for den Fattige; Den overdrevne Priis, hvortil ald Slags Korn steeg, nødte mangen ærlig Mand at gribe til Bettelstaven. Nøden var almindelig, men Ak, skiønner dog og seer Herrens megen Frelse; Neppe kunde nogen af os tænkt, at det fra saa uhørlig en Priis skulde falDdd. de. de, og det saa hastig til saa let og taalelig en Værdie; Mange vare vel findede, som Manden i Samaria, der i den dyre Tiid sagde, at om Gud end vilde giøre Vinduer paa Himlen, saa kunde man dog ei saasnart faae got Kiøb; Men fordi det syntes umueligt for Eders, mon det derfor er for mine, siger den Herre Herre. O nei, vi har seet Herrens store Gierning, at Herrens høire Haand kan alting forandre. II. Det Danske Folkes Tak for disse Guds store Velgierninger. a.) At de skal see og erkiende disse Guds Gierninger: Lad din Gierning sees for dine Tienere. Vel ere Guds Gierninger aabenbare for alle, men alle see dem ikke, eller skiønne paa dem. Jøderne ere Exempel derpaa - Gud klager Hof. 2. hun vidste ikke, at jeg havde givet hende Kornet og Mosten a. men de, som ere Guds Tienere, der høre Gud til og giøre Guds Villie paa Jorden, de legge det paa Hierte, de overveie og berænke Guds store Forsyns Gierninger, der arbeider med Menneskene, saadanne frygte Gud og forkynde Guds Gierning og forstaae at det er Herrens Gierning Pr. 64. Saa bør vi i Dag giøre os Guds Gierninger bekiendte, og nøie betragte dem, for at prise Gud derfor. b.) At de skal tilskrive Gud dem, og give ham Æren derfor: Guds Herlighed over deres Børn. Ved Guds Herlighed forstaaes Guds Fuldkommenheder, og Guddommelige Egenskaber, hvorved han er høit ophøiet over alle Ting; Disse bør vi tilskrive de Velgierninger, som vi have oplevet, og det bør skee paa saa høitidelig en Maade, at vore Børn og Efterkommere og kan underrettes om dem; Saa skulde Jøderne giøre, derfor var Paasken indskiftet, derfor skulde Man samles i Krukke og nedlegges i Pagtens Ark, alt for at den silde Efterslægt skulde erindre sig de Veigierninger, og erkiende Guds Herlighed, da de Børn, som skulde fødes, skulde love Herren. Saa bør vi give Gud alleene Æren for vor Frelse, og tilskrive det Hans Viisdom, Hans Godhed, og Hans Almagt og ikke os selv. Jkke os, ikke os, Herre, give vi Æren, men dito Navn. J vort Hierte fatte en dyb Høiagtelse for Guds store Fuldkommenheder, og lægge den Ærefrygt offentlig for Dagen, med vor Tunge at prise og berømme Hans Guddommelige Egenskaber derfor; Fører til Herrens Navn Ære, tilbeder for Herren i hellig Prydelse. c.) De skal takke Gud i et gudeligt Levnet og Forhold. Herren vor Guds Listighed, eller Velbehag, være over os. Den Tak behager Gud meest, som skeer i Gierningen; Derved er min Fader æret, at J bære megen Frugt Joh. 15. Skalvi da blive Gud behagelige, maae vi vende os fra Synden, som er Gud saa mishagelig, og vende os i Troen til Jesum, den Søn, i hvilken Gud haver al sin Behagelighed. Dernest skal vi og lade den Troe vise sig frugtbar i et helligt Levnet, og god Omgiengelse, thi hvo som frygter Gud og giør ret, han er Gud behagelig blandt allehaande Folk. Den der saaledes bestræber sig at leve til Guds Ære, saa hvad enten vi ere hiemme eller fremmede, at vi da kan være Guld behagelige, den takker Gud sin store Velgiørere paa en behagelig Maade. d.) De skal paa denne Dag, som og er en Bede=Dag, anraabe Himlen med Mose: Stadfæste du Herre vore Hænders Gierninger, ja vore &c. Tvende Gange igientages Ordene, for at vise den Alvorlighed vi bør bruge i vore Bønner, den ivrige Længsel til at faae en naadig Bønhørelse og Velsignelse af Gud i alle vore lovlige Foretagender; Uden Arbeide og Omsorg vil Gud ikke velsigne os, og uden Guds Velsignelse og Forsorg kan vor Arbeide ikke fremmes, thi uden Herren selv bygger et Huus, arbeide de forgieves, som bygge derpaa, - viskal giøre vores, saa vil Gud giøre sit, lyksalig er da den Mand, som frygter Herren og gaaer paa hans Veie, thi du skal æde Frugten af dine Hænders Arbeide, salig er du, og det skal gaae dig vel Pd. 128. - Saa bør hver ærlig Dansk Undersaat bede, at Gud vil stadfæste sit Huus iblandt os, at Guds Ord maae boe rigelig iblandt os, med Sacramenternes rette og salige Brug, at Gud vil stadfæste sine Tieneres Gierning til Sielenes Frelse og Forbedring, at Gud vil være med dem i Embedets Gierning og lægge sin kraftige Velsignelse dertil, da den ellers er intet, som planter, ei heller den som vander, men Gud, som giver Vexten. At Gud vil stadfæste Kongens Huus, at Stammen, maae blomstre hos os intil Verdens Ende, og at Gud især vil lyksaliggiøre vor Allernaadigste Konges Jdrætter og Gierninger til det almindelige Beste, og har vi læst i de offentlige Tidender, den for Land og Riger saa lykkelige Tiids=Punkt, som vi har oplevet, at det Holstenske Fyrstendomme er lagt under vor dyrebare Konges milde Scepter, fryder og glæder eder med mig, at det mange af Forfædrene har ønskeet, er nu skeet, derved er det Tvistens Æble borttaget, som kunde give Anledning til bestandige Uroligheder, og stærke Fordringer paa os, vi see i vore smaae Huusholdninger, at Fællesskab giør Trætte, hvormeget farligere er det da imellem Kronede Hoveder, gives vel et andet Land til Bytte, O! hvor vel for os, da man kun har liden Nytte af et langt fraliggende Land og Eiendom, alle befalinger gaae langsomme, alle Ansøgninger ere kostbare, ja hvor vanskeligt kan det forsvares, helst naar man skulde drage igjennem en fremmed Herres Lande, da det kunde gaae os, som Jøderne i Ørken med Edoms Konge 4, Mose B. 20. - vi bør bede Gud stadfæste denne Kongens Gierning, at den maae blive til Guds Ære, Kongens Glæde og Landets Gavn, saa Gud vil stadfæste os en langvarig Fred, Gud stadfæste Kongens høie Raad i alle deres Gierninger, at Viisdoms og Vittigheds, Raads og Herrens Styrkes Aand maae være over og hos dem. Vi bør bede Gud stadfæste hver ærlig Mands Hænders Gierninger, at det maae lykkes og velsignes, hvad enhver i sin Stand udrekker sine Hænder til paa en lovlig Maade at forrette, i Embeds=Stand, Handels=Stand, Haandverks Stand og Bonde=Stand, saa Landet maae blomstre i Lykke og Velstand. Gud være med os, som han har været med vore Fædre, han forlade os ikke, og overgive os ikke. 1 Kong. 8. Nyheder.