Viborger Samler, 1787-06-11
Det er næsten et Aar siden, at endeel skadelige Muus havde samlet sig ved Horsens Kanten, for at beskadige Bøndernes Korn udi Marken og Laderne, som ikke lidet skal være Aarsag til den nu værende dyre Tid; En duelig Skiøtte skal have fordreven dem fra denne Egn; derfore alle retskafne Bønder og Borgere ere ham Tak skyldige. Efter Rygtet skal nogle af dette Utøj have samlet sig i Salling, det var derfor at ønske, at den ommeldte duelige Skiøtte ogsaa vilde vise sin Virksomhed paa disse ny forsamlede Kornødere, da han kan vente den største Deel af Publici Taknemmelighed til Belønning. Hist skjöd Du vel og treffet got, Gjör Salling Muusen og til Spot. Aal. Noget. ei, Ven! De behøver ikke Forsvar: Hver Skjønsom, som kjender Dem, veed, at aldrig kunde De skrevet saa uagtsom, saa usandt, mindre saa foragtfuldt, saa haanfuldt, som Ri No. 3 om os. ForBNi No. 11 kan jeg ej svare; Jeg kan kun svare for mig selv, Vist var jeg varm, da jeg skrev om vor Frarevne. Maaskee har min Siels Varmeindgydet mig Ord, der, som De skriver, kunde være anderledes: Nei Dem, min Ven! og engang ved en venskabsfuld Samtale betroe mig Deres Anmerkninger, Midlertid troe, at end ei ved nu koldere Giennemlæsning kan jeg øine en Roes, som er overdreven eller usand, Mit Forsæt at til har De befaldt - og Tak skee Dem! Deres Biefald har rodfæstet det. Min Taushed i den Sag er urokkelig; men min Ligegyldighed er rokket De har læst A BCi No. 19. Hvad meener De af alt Hans - - jeg vil ei være grov, fordi han er det - der har rørt mig? Ei det af det, som angaaer mig selv beskyldninger, Skjeldsord, grov Skjelden. (jo grovere, jo bedre) uden Beviis, uden engang eet, kan hver ærlig Mand let taale. Mindre endnu det af det, som angaaer kun B. N. Han har baade løst og sat mig i Band: Han faaer svare for sig selv, om han anseer det værdt. Jkke engang (det tør jeg vedde dog De troer) hans spøgfulde Himlen skee Tak, fordi han kjender ei En, uden os, som har brugt de stakkels Ord, han blev saa vred paa, Indhimlede og Jordkonger: Det bør røre os: Vist nok: Men Gud har, Gud Tak, Siele uden ham, som synge et Himlen skee Tak, tit for Guds sande Velgierninger med dybeste Ærefrygt: Hvad taber hans Tak, om farer den ud af os uden Hensigt som Spøg eller end værre - med Hensigt - sort Hensigt - for at beskiæmme vort Medmenneske, Nei, De Ven, fik et Snert af hans Riis, og for min Skyld, skjønt ømt. Saa vis jeg end er, at det ei smerter - bør smerte, Dem, tilstaaer jeg dog frit, at jeg er saa om, at det smerter mig: Hvert - Ord ikke om mig selv - ej om enhver Ven (Feiler nok har jeg, men neppe een mindre, end Partiskhed) men om hver agtværdig og god Mand gjør mig ondt. Det gjor vist ikke Dem: Hvad De har sagt og mig i Deres Brev, kan med vist bedre Grund (De blive vred om De kan) siges om Dem Hvad da, om gjør for Tidsfordriv en Spøg af vor Kjerlighed, eller opstaaer og fradømmer Dem Forstand, om Smag, Publikum a. Nok, naar kun han ikke er Publikum, ei dens Repræsentant: Og det godtgjør han dog vel aldrig. Og nu ikke eet Ord oftere fra mig om den Sag, om AB Oblev saa ved til X. V. Vil han slaaes uden Modpart, naar han veed det, eller kan han faae en, uden mig, blive han ved altid mig kjert, om bliver det Fordeel for Bogtrykker og Tidsfordriv for Læser: Men - jeg har andet at gjøre - andet at skrive til min Ven om - - - Lev vel!