Aarhuus Stifts-Tidende, 1824-08-27
Sverrig Norge. Af det Budskab, som Hs. M. Kongen havde sendt det norske Storthing, medde tes her et Udtog, der sikkert vil interessere Læserne: Vore Dages Tildragelser og Historien viser overalt, hvorledes samme Feil have samme Følger. Flere Lande, have været Skuepladsen for en blodig Kamp, hvortil Grunden fornemmelig maa søges i Nægtelsen af det absolute Veto, som til Slutning har skaffet Souverainerne større Magt end de i Begyndelsen forlangte. Med Fornøielse har Kongen bemærket, at Norge Storthing ved Undersøgelsen af dette vigtige Spørgsmaal har erkjendt Principer, uden at kunne inddrømme dets Virkelighed under nærværende Omstændigheder. Men herved skiller Storthinget Norge lige saavel fra de konstitutionel absolut som fra de konstitutionelerepræsentative Regjeringer. Er det en unægtelig Sandhed, at Forfatningen bør rette sig efter Folkets Sædvaner og geographiske Beliggenhed, da er det lige saa indlysende, at Norge, som i halvandet Aarhundrede var vant til at regjeres allene efter Monarkens Villie, maa med Misfornøielse see, at de nye Former berøve det en Støtte og mægtig Forsvarer imod Lovgivningens Jndgreb. En naturlig Følge af den liden Deel, som den norske Nation hidtil havde i Regjeringen, maatte være, at Statens Embedsmænd, fik den største Jndflydelse paa de lovgivende Forsamlinger. Muligheden af Misbrug fra Embedsmændenes Side lader sig ikke nægte, saa meget mindre, da Kon a gen efter Konstitutionen ikke har Ret til at afskedige dem. Og da han desuden ikke har det absolute Veto, kan han heller ikke standse Virkningen af slige Beslutninger, som muligt ene og allene fremkaldes af Ønsket efter at formindske Monarkens Opsyn med Embedsmændene. Han fattes tilstrækkelig Autoritet til at udføre hvad Statens Vel udkræver, naar Lovene bestemmes af dem, som skulle bringe dem i Udøvelse. Med Fornøielse vil Hs. Maj. opfylde Storthingets Ønske om at §. 17 af Grundloven maatte redigeres paa ny før H. 79 afskaffedes, for saavidt det kan skee uden Skaar i Souverainens Prærogativer, hvis Magt er lige saa nødvendig for Folkets Frihed som dets Repræsentanteres Rettigheder. Efter §. 17 kan i Kongen udstæde provisoriske Forordninger og Han deel, Tolden, Jndustrie og Politisager; men da det tillige er fastsat, at disse Forordninger ikke maa stride til imod Konstitutionen eller de af Storthinget antagne Love, og slige provisoriske Forordninger stedse kunne fornyes under en anden Skikkelse, saa opstaaer derved en partiel Lovgivning, hvorved Storthingets Deeltagelse i Lovgivningen næsten vilde blive en Jllusion. Jmidlertid faae hine provisoriske Forordninger først Lovskraft, naar de ere antagne af Storthinget, og kunne altsaa ikke sammenlignes med Love; thi der er en uhyre Forskiel imellem en Forordning, som kan afskaffes hvergang den forebringes, og en Lov, som forkastet a 3 Gange, dog beholder Varighed. Men selv i det Tilfælde, naar Kongens Samvittighed ikke tillod ham at meddele slige Love sin Sanction, Hvo skulde da proklammere dem, uden aabenbar at modsætte sig den 3die C. af Konstitutionen, hvorefter den fuldbyrdende Magt er i Kongens Hænder." - En følge af dette Storthings Forhandlinger har været adskillige nye Forordninger, hvoraf en paalægger Norges Bank, at udvexle Sølv mod 150 Procent i Sedler, og siden efter bestemt Cours, dog ikke under 135 P. C. Under 28de Juli udkom en noget forandret Toldforordning, hvori Straffen for Consumtionsovertrædelser er fastsat blot til Varernes Konfiskation istedetfor at den før var ligesaa stræng som for Toldsvig. - Kongen vil lade opføre et Slot paa det Sted ved Helsingborg, hvorhan førstegang betraadte Sverrigs Jordbund.