Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-09-03
J Anledning af dette Navn kan jeg ikke undlade at anmelde, at vi neppe vide denne vise Mands rette Navn. Thi dette vi tillegge ham er maaskee ikke andet end et Æres Navn, der siden er ham tillagt for hans Dyd og Fortienester. Hans Slægts Navn er Kiev Chum Nhi. Man eftersee hans Liv og Levnet i Bayers Muset Sinico Tom. H. P. 214. og 246. Hvad dette Æres Navn egentlig betyder lader sig vanskelig bestemme. Det er næsten ligesaa uvist hvorledes det skal skrives eller udtales. Deri er man enig at det bestaaer af 3 særdeles Ord, hvoraf de 2 sidste efter de flestes Mening ikkun er en Titel. Det er bekiendt at Østerlænderne sette deres Titler ikke foran men efter Navnet. Maaskee forklare de best Confuses Navn der oversette det: den ærværdige Lærer eller Doctor Kum eller Koe. Men hvorledes det skrives eller læses er høist tvivlsomt, hos nogle heder han Com Fu Co, hos andre Cong Fov Tsee, atter hos andre Con Fr See. Hos Japaneserne heder han Koost eller blot Koo; Portugiserne, der forestille alle østerlandske Ord og Navne paa en vrang Maade, er Skyld heri. Dog Jo. Bapt. du Halde, hvis discription de la Chine jeg forleden læste, rensede heri som i mange andre Ting mine Begreber. Maaskee det ikke vilde være Læserne ubehageligt at vide hvad Aarsager, han angiver til Kinesernes Statsforfatning. Folket maa først med en fuldkommen og dyb Ærbødighed ansee sin Behersker og alle de Personer, som af ham have Magt og Anseelse. Frygten er en Tømme, der just derfor let brydes, fordi den er haard og ubeqvem. Den Ærbødighed, der reiser sig af Sandserne og Jndbildningen, tabes lettelig naar mørke Skyer trække op, og aldrig slaaer den dybe Rødder. Et Folk, der skal leve lykkeligt, maa derfor udvortes ære sin Regent, fordi det indvortes er overbeviist om, at den største Ære og Høiagtelse tilkommer ham. Derfor bør dens Person, som behersker Folket, ved visse Meeninger og Anstalter, giøres saa ærværdig i Folkets Øine, som mueligt. Paa det Monarkens Person maa forekomme Folket næsten tilbedelseværdig, maa de først troe, at han ikke er et sædvanligt Menneske, at han er af guddommelig Herkomst, en Himmelens Søn, eller en Søn af den udødelige og mægtige Aand, der boer i den synlige Himmel, hvorfra han lagttager Menneskens Handlinger; samme kalde de Tsen Tsee. Det er ikke ubekiendt at de fleste Lovgivere og de ældste Folks første Konger paa denne Maade have bedraget deres Undersaatter, og udgivet sig selv for Guder, eller dog for deres Sønner. Man erindre sig Romulus og Remus Martis Sønner, med Vestalen Rhea Sylvia. Fosi Kinesernes første Keiser, har ved et lige Bedragerie vildet bevare sig og alle sine Efterkommere mod al Slags Ulydighed og Oprør. Og man man giøre sig hvad Umage man vil for at aftørre denne Plæt af hans Visdom; En skarpsigtig Dommer skal dog immer see en synlig Rest af hans Fremgangsmaade, i det Navn der først blev givet og endnu gives Keiserne. Tid efter anden er denne Mening om Keiserens Guddommelighed uddød hos Folket, ved de mange Forandringer, Riget har været underkastet i 22 forskiellige Stammer, der have Tid efter anden besteget Tronen, hvoriblant forskiellige Fremmede og Udenlandske. Og de nu regierende Keisere ere af Tartarisk Herkomst. Hvorledes var det vel mueligt man ved slige, Omvexlinger kunde forblive ved den Tanke at Keiserne nedstammede fra Himmelen. Dog Frugten og Virkningen af denne gamle Troe, der allevegne er synlig, lader sig ikke nægte. Og man bliver dog immer ved at paastaae, at Keiseren her paa Jorden forestiller Himmelens evige og udødelige Aand, og regierer i dens Sted, eller og at Himmelen har adopteret ham som Søn. Deraf denne Regel, som Keiserne saa nøie lagttage, Kongen maa meget sielden vise sig for Folket, og maa vide at forkorte sig Tiden i sit Pallads. Lader han sig see, maa det være med saa udsøgt en Pragt, at Folket bestyrkes derved i sin Mening om hans guddommelige Herkomst. Det har derfor været Kineserne meget imod, at den berømte Keiser Kamhi ikke saaledes vilde lade sig indesperre som hans Formænd, men forretog sig lange og vidtløftige Reiser, endogsaa i Tartariet, hans Fædreland. End videre for at giøre Fyrsten ærværdig hos Folket, maa det troe, at Keiseren er den eneste Aarsag til al dets jordiske Velgaaende og Lyksalighed. Og det har ikke været vanskeligt at erholde dette. Det ganske Folk er overbeviist om, at Tien eller Chang Ti, Himmelen, lader Solen skinne, lader regne, lader Riis og Frugter voxe, og frembringer alle Ting, der tiene til Livets Beqvemmelighed og Fornøielse. Naar man nu lærer det, at ingen uden Keiseren, kan bevæge denne høie Aand til at aabne for sine Skatte, til at bevare Landet fra alt Ont, fra Misvext, fra Oversvømmelse, fra Sygdomme, at han allene kan udsone Folkets Synder og Overtrædelser, at han allene er værdig at nærme sig til samme, saa vil enhver henrette Øinene paa ham som den eneste Kilde til sand Velfærd. Man ærer ham allerede som en Himmelens Søn, i det mindste, som et Menneske Himmelen har udkaaret til Søn, til hvilken han har givet sin Magt over Mennesker. Men hvad er troligere end at Sønnen staaer i nøieste Forening med Faderen, og allene kan bevæge hans Hierte til Kierlighed og Medlidenhed mod Folket, Jngen maa derfor tænke at hans egen Bon kan udrette noget hos Himmelen. Jkkun Keiserens Bøn formaaer noget hos Guddommen. Er det ikke Folket forbudet selv at bede, saa er det dog forbudet at troe at deres Bøn kunde udrette det ringeste, naar Keiseren vilde tie. Jngen er værdig at frembringe Himmelen Offere uden Keiseren, Kinesernes anden ældste Bog Chu King beviser, dette. Et Udtog deraf staaer hos du Halde, Tom. III. paa. 353 so. Jntet er saa tydeligt i denne Bog som dette at Ærbødighed for Regenten og det almindelige Væsens Rolighed paa een Tid vil falde. Alle de Forandringer Kina har udstaaet, have heller ikke været i Stand til at kuldkaste disse Meninger. Keiseren ofter allene. Hans Bøn ansees som Stytten, hvorpaa det ganske Lands Velfærd beroer. Seer det farligt ud i en af Rigets Deele henvender man sine Øine paa ham, og han retter sig strax efter Folkets Meninger. Han indslutter sig i sit Pallads, faster og beder Saalænge Plagen varer, afholder han sig fra al Slags Fornøielse. Han faaer og allene Æren, naar den ophører. Da heder det, Himlen har ladet sig bevæge ved sin Sons Forbøn og Pomygelse. Disse tvende Meeninger indseer enhver lettelig, give Keiserens Person stor Glands, Magt og Anseelse; men de beroe dog kun paa en svag Grund, der let kunde kuldkastes. Keiseren er derfor selv nødt til at giøre sin Person saa ærværdig som mueligt; paa det Undersaatten, om denne Tvivl skulde opstige hos ham: "Mener det og sandt, at Keiseren er beslægtet med Himmelen og er den eneste Aarsag til vor Velfærd, da strax maa kunde svare sig selv. "er han ikke en jordisk Gud, da fortiente han dog at være det for sin Dyds og Viisdoms Skyld. Keiseren maa stedse forholde sig saaledes, at han kan fortiene Navn af Folkets Fader og Møder, hvilken Titel man tillegger ham. Aldrig maa han være uberedt til at høre sit Folks Klager; aldrig kied af at hielpe nogen. Heraf kommer det, at saa mange Kinesiske Regentere med en uforlignelig Iver have stræbt at erhverve sig Folkets Kierlighed og Høiagtelse. Den Tartariske Stamme, der nu sidder paa Tronen giver sine Formænd intet efter derEn Kinesisk Keiser er en Herre, hvilken alle tiene med største Ærbødighed, paa det han igien med fuldkommen Beredvillighed maa tiene alle. Han setter og sin sande Ære i at være elsket af sit Folk, og aldrig er han rolig, paa det han kan overbevise sine Undersaatter, at han ikke er uværdig til den Yndest, han søger. Han ophører ikke i sine befalinger at skildre sin faderlige Kierlighed med de meest levende Farver. Jngen Leilighed lader han forbigaae ve ine Anordninger at vise, at disse Ord ikke ere tomme eller ubetydende. Neppe øines Skyggen af en Fare i hans vidtløftige Rige, for strax Bud afgaaer til ham; strax indhylles han i Sorg og iler at staae de Lidende bi med Raad og Daad. Hans Ansigt opklares ikke igien, for han har aftørret sine Undersaatters Taarer. En Fader, siger han i sine Anordninger, maa græde og arbeide saa længe, til hans Børn, ere trøftede og beroligede. Man paastaaer ikke at denne Keisernes Tænke= og Handle=Maade er en Dyd. Man vil kun vise paa hvilken Grund Kinesernes dybe Ærbødighed for Regenten hviler, og hvad denne giør, for at holde den vedlige.