Viborger Samler, 1816-01-22
Siden d. 2den Januar er der i de Deputeredes Kammer debatteret heftigen over Benaadnings loven. Grev Germiny talte først derover. "Mine Colleger, sagde han, tiltroer jeg kun den Hensigt, at fremme Rolighed og Orden. Benaadningen er en Maalestok for os til at udøve Kongens naturlige Dyder: Tilgivelse, Menneskelighed, Kjerlighed til Fred Skal denne Benaadning bringe Nytte, maae den gaae saa vidt, at de Skyldige derved bringes til Fortrydelse af deres Feil og at den viser alle dem, som følge denne strafværdige Vei, at de ikke kunne vinde noget, ved at sammenrotte sig mod en Fyrste, der forstaaer at regjere og tilgive. Hans Erklæringer af 1814 og 15 ere evige Minder og Hans Godhed; de lære mig: at naar Hans Hjerte maae opfylde den strenge Retfærdigheds Fordringer, har dog Hans Barmhiertighed og Naade Overvægten, Forordn. af 24 Juli havde begrændset Kongens Naade og det ville maaskee være farligt, at udvide den, da hele Frankrig forlader sig paa den Konges Ord, der aldrig brød det - Jeg er ikke enig med Commissionen angl. de Forviistes Godser - heller ikke naar man vil formere de Skyldiges Antal - Ere Præfekterne som modtoge Embeder, eller Generalerne der anførte Armeer, meere strafværdige end de, som underskreve hiin berygtede Deklaration? - Desuden er jo de Generaler, som kunde have det største Ansvar, nævnte i Forordningen. Uden Tvivl vil man overalt finde Forbrydelser; men overalt finde Kongens Naade - Sikkerhed for Fremtiden kan forbindes med Tilgivelse for det Forbigangne og dette er ventelig det bedste Middel til at forene alle Franske om deres Konge - Jeg stemmer for Antagelsen af det fremlagte Forslag af Ministrene" Hr. de la Bourdonnaye talte saaledes: "Her handles om en ugjenkaldelig Akt, en Alt hvorved det hele franske Folk skal rødme over Forbrydelser, hvis Skjændsel maae falde tilbage paa nogle Enkelte, som skulde overleveres til Retfærdighedens Sværd, til Europas Foragt og Efterverdenens Afsky. Forraadt, bøiet under et Jernscepter, ere de Franske med Magt blevne Europa takskyldige for deres Lykke, den de selv burde vid at skaffe sig Nye Uheld have formeret vore Lidelser - Men, har Armeens Frafald mørknet vore Vaabens Glands, saa kunne vi dog gjenvinde Europas Agtelse, ved at vise ædel og fast Karakteer mod dem som voldte os disse Uheld. Forsynet har leveret dem i vore Hænder, hvorfor skulle vi da lade dem løde? J afsides Ørkener og Eensomhed ville de et skjule deres Ondskab. De ere tvertimod midt iblant os; de beboe prægtige Palæer, ved deres Dørre sees talrige Klienter, som alle haabe paa dem og utaalmodige vent paa Signal til en ny Revolution - og J. forsagte Embedsmænd, ville J vente indtil dette Signat gives, ville J vente til de omstyrte Kongethronen og reise derpaa en ny Tyrans, Ere J ei blevne kloge ved at see deres Rasenhed i 20 Aar, have J glemt den 20de Marts, hvo vare da Støtterne for det tyranske Regimente som da nedtrykde vort Land; hvo dets troeste Tilhængere, hvo de meest rasende Repræsentanter, Alle vare de Kongemorderes Og dog begjære nogle Stemmer her, at de skal skaanes - Erindre Ministrene sig Ludvig den 16des Terstamente, hans Lidelser og Aarsagen til hans Fald have de glemt, at Retfærd Udøvelse i det Store havde kundet frelse ham, have Ministrene glemt, at de have forpligtet sig til at beskytte Thronen og redde Frankrig, Skal da Kongemordernes Benaadning offentlig proklammeres, Skal man da idelig benaade dem, da de idelig konspirere, Ville Ministrene med deres Hoveder indestaae for Følgerne heraf, ere de slet ikke urolige over Lavallettes saa hemmelig drevne Flugt, (Her hørtes en Knurren, Ville vi styrte os i nye Ulykker, Neil Standhaftig maae Embedsmændene være; de maae tale Sandhed, uden Frygt og Forstillelse." Han stemte for Commissionens Mening. - - Hr. Vaublane (Ministeren) tog Ordet - Efterat have viist, at Ministrene som den sidste Taler saa haardt angreb hav de modtaget deres Embeder i den besværligste Tidspunkt, og bidraget til at lette den virkelige Armees Opløsning, samt den ulykkelige Tildragelse (med Lava lettes Flugt) ville man herefter see, Ministrene ingen Deel have i, endte han saaledes Hs. M. Kongens Ministre troe at staae paa Ærens og Pligtens Linier, de love her, ikke at forandre deres Forhold, men vedblive at forsvare Kongen og Staten. Med Jver ville de forfølge de af Kongen betegnede Strafskyldige. De have dertil forpligtet sig og love det herpaa Ny.