Københavns Adresseavis, 1769-09-05
Det som nu mislingede Leo, det lykkedes efter nogle Aars Forløb Keiser Justinian den 1ste. Han lod Vandalernes sidste Konge, Gelimer, angribe ved Belisarius. Paa samme Tid affaldt Gelimers Stadtholder i Sardinien, Godas, som var en Gother af Fødsel, og gjorde sig ved Keyserens Understøttelse selv til Behersker over Øen. Gelimer skikkede hans Broder Tazo til Sardinien; han overvandt Rebellerne, og bragte Øen atter til Lydighed. Men Gelimer, som ikke var Belisarius voxen, maatte kalde Broderen tilbage. Desuagtet vandt Belisarius Seyer, Tago blev i Trefningen, Gelimmer maatte efter nogle Dages Forløb give sig fangen med den liden Rest af hans Mandskab, og saaledes kom Africa tilligemed Sardinien og Corfica atter til Keiserdommet. Jmidlertid, at Vandalernes Rige endnu stod ved Magt, havde Ostgoterne gjort sig Mestere af heele Jtalien. De havde og erobret Sicilien, men ladet Vandalerne beholde Sadinien, og Corfica. Nu meente Justinian, at det skulde lykkes ham lige saaledes ved Belisarius imod Ostgotherne. Han maatte nu altsaa strax lande i Jtalien. Gothernes Magt og Tapperhed skaffede Kryseren mange Aar at bestille. Jmedens denne Krig varede, lod den Gothiske Konge Totilas erobre bemelte Øer, hvor han fandt liden Modstand, og gjorde dem skatskyldige til hans Rige. Vel gjorde de Keyserlige en Landgang paa Sardinien, men de bleve slagne af Gotherne, og maatte seyle bort igien. Endelig blev dog det Gothiske Rige, ødelagt, og Corfica nok engang lagt under det Orientaliske Keiserdomme. Keyserne mistede snart igien hvad de havde vundet. Narses, den sidste Gothernes Overvinder, lod Longobarderne komme til Jtalien, da Keiserinden beskiemmede ham. Saracenerne gjorde sig Mestere af Ægypten og hele Kysten af Africa, af Spanien, af de Baleariske Øer, af Malta og af Sicilien. De vovede sig og til Jtalien, til Sardinien og Corsica. Jmidlertid havde Carl den Store gjort en Ende paa det Longobardiske Rige, og var derved bleven Herre af den største Deel af Jtalien, og altsaa af Sardinien og Corfica, og havde gjort sin Søn Pipin til Konge af Jtalien. Den Saraceniske Konge Aliatan af Sevilla erobrede i Aaret 801 Sardinien og Corfica, men blev af de Franske fordreven derfra igien. Efter 5 Aars Forløb kom Saracenerne igien, og ødelagde alting med Jld og Sværd. Kong Pipin hastede derhen med en Flode. De Vantroende biede ham ikke; men efterat de havde nedlagt Hadumar, en Greve af Genua, i en Trefning, seylede de derfra, og vendte deres Fiendtlighed imod de grædske Øer og Creta. Det følgende Aar kom de atter og gjorde Landgang paa Sardinien. Da de sammesteds bleve bortdrevne af Jndvaanerne med Forliig af 3000 Mand, saa forsøgte de deres Lykke paa Corfica. Her forefandt de Keyserens Staldmester Burchard med nogle Skibe. Af ham bleve de saa slemt imodtagne, at de maatte forlade Corfica med endnu større Forliis, end de havde lidt paa Sardinien. Jtalien blev dog alligevel ikke frie for deres Anfald. Stadtholderen eller Greven af Corfica Bonifacius forsøgte i Aaret 828 med Hielp af andre Grever af Toscana at giøre en Landgang i Africa. Han gjorde da saadant et Nederlag paa Saracenerne imellem Carthago og Utica, at de endog maatte kalde deres Folk tilbage fra Sicilien. For at hævne denne For Forliis, kom de 846 til Jtalien igien, erobrede Civita Vecchia, marscherede for Rom, bemægtigede sig Vaticanet, som var indsluttet med Stadmuren, og plyndrede St. Peders Kirke, hvorpaa de begave sig til Skibs igien; men da de det tredie Aar komme tilbage igien, tabte de og et stort Søeslag, ved Ostia. Ludvig den Fromme skal have foræret Øen Corfica til Paven. Efterat den Carolingiske Stamme var uddød, førte Saracenerne sig den indbyrdes Krig i Jtalien til Nytte. De erobrede fra Africa af Sardinien og Corsica 935. De forvandlede Genua selv til en Steenhob, og bortførte Jndvaanerne unge og gamle derfra i Slaverie. Dog blev denne Stad snart opbygget igien formedelst dens Havns Godhed. Saaledes bleve Saracenerne atter Herrer af disse Øer. Formodentlig har de givet Corfica Navn af et Kongerige, hvilket Genueserne med Flid bibeholdte, for at giøre Paastand paa Kongelig Rang. De Tydskes Herredømme over Jtalien, hvilket Otto den Store havde tilveyebragt igien, leed under Henrich den Hellige et meget stort Stød. Stæderne i Lombardiet begyndte at stræbe efter Uafhængighed, i sær voxte Venedig, Pisa og Genua i Magt og Anseelse ved Søefarten og Handlingen. De to sidste og Paven faldt Sacacenernes Naboe, lav paa Sardinien og Corfica meget besværligt. Og da Paverne allerede holdt sig for at være Guds Stadtholdere, for Herrer og Eyere af de Vantroendes Lande, saa opbøde de enhver imod disse Øers vantroende Besiddere, med det Løfte, at de skulde høre den til, som erobrede dem. Pisanerne, som endnu den gang vare mægtigere end Genueserne, fordreve omtrent ved det Aar 1014 den Saraceniske KongeMusatus eller Mugetus af Sardinien, og omendskiønt han 1018 indtog sit Kongerige igien, saa blev det dog atter snart erobret af Pisanerne ved Genuesernes Hielp. Paven overlod samme til Pisanerne, ligesom han havde været Herre, over Øen. Genueserne misundte dem denne Øe, og vilde tage den fra dem, men de bleve slagne af Pisanerne og bortdrevne fra Øen. Der reyste sig da en lige Strid imellem begge Republiker og Corsica. Genueserne skikkede en Colonie til Bonifacio. De satte og Tropper i Land i andre Egne, og begyndte at blive frygtbare paa Øen. Da Paverne gjorde Paastand paa Corfica, som en gammel Foræring af Keyserne, saa allarmeredes de over Genuesernes Opførsel, som stræbede efter Overherredømmet derover, og den stolte Gregarius VIl. satte dem i Ban derfor. Han betiente sig af Pisanernes Hielp, til at drive Genueserne derfra; han overlod Regieringen oven Øen i Aaret 1078 til Biskop Landolph af Pisa, og gav ham Anviisning paa Halvparten af Jndkomsterne deraf, men Landolphs Eftermænd tilstædde han ikkun den fierde Deel. Pave Urban l. gav Øen Corfica til Biskoppen og Republiken Pisa til ævig Eiendom, under Betingelse af en aarlig Afgift af 50 Pund Luccaisk Myndt. Han gjorde tillige Biskoppen af Pisa til Erkebiskop, og lagde Bispedømmerne paa Corfica under ham. Fra den Tid kaldede bemeldte Biskop sig Primas af Sardinien og Corfica. Hermed var ingen mindre tilfreds, end Genueserne. De henvendte sig til Hoffet i Rom, og vidste saaledes at indtage Calixtus H. at han ophævede Urbans II. Forordning hvad de Corsiske Bispedømmers Underleggelse under Pisa angik. Herimod satte Pisa sig, og erholdt og af Honoriud II. Pave Calixti Il. Forordnings Ophævelse, uagtet den Genuesiske Jmodsigelse. Men da begge Republiker, derover geraadede paa nye i Krig, saa overlod den Pisanske Erkebiskop Ubert de tre Corsiske Bispedømmer, Mariana Nebbiæk og Accia, til den Genuesiske, hvorimod Jnnocen, tius H. i Aaret 1138 overlod tre andre Bispedømmer, Sardinien, samt adskillige Privilegier til den af Pisaa. Begi ge Staterne begyndte Fiendtlighederne angaaende begge Øerne endnu engang i Aaret 1162. Keiser Friderich den 1. gjorde imidlertid Bariso til Konge af Sardinien, imod en anseelig Sum Penges Erleggelse. Men da han ikke kunde betale de Penge, som han af Genueserne havde borget til Kroningen, saa satte de ham i Fængsel; og nu stridde Gesandterne af Genua og Pisa 1166, angaaende Rettigheden, til Sardinien, hvorudi Keiseren skulde dømme, som den gang just var nærværende i Jtalien. J Aaret 1172 lode Genueserne Bariso komme paa frie Fod, og førte ham ogsaa indi Sardinien. Endelig forligte Keiseren Genueserne og Pisanere 1175, og det saaledes, at han deelte Sardinien imellem dem begge.