Jyske Efterretninger, 1820-07-24
Den 6te Juli fremkom Lord Dacre med et andet Bønskrift fra Dronningen, og forelagde Overhuset det. Samme var af følgende Jndhold: Caroline Regina. "Dronningen har med ubeskrivelig Forundring hørt, at en Bill, indeholdende beskyldninger mod Hende, og som andrager paa, at afsætte Hende, og at ophæve Hendes Ægteskab med Kongen, er ved Kongens første Minister bragt ind i Lordernes Huus, hvor Hendes Majestet ingen Raadgivere eller nogensomhelst Embedsmænd har, til at forsvare Hendes Rettigheder. Den eneste i Billen anførte Grund, er Beretningen fra en hemmelig Committee, som alleneste handler efter nogle den forelagte, Papirer, og for hvem ikke et eneste Vidne er bleven afhørt. Dronningen er fremdeles underrettet, at man forrige Aften har vægret sig for, at høre Hendes Raadgivere for Husets Skranker, da det i Procedurens nuværende Tilstand, er af saa stor Vigtighed, at hun høres, og at man negter Hende en Liste paa de Vidner, hvis Navne ere Hendes Anklagere bekjendte. Under slige Omstændigheder tvivleDranningen om, at hende bliver noget andet Middel tilovers, end paa det høitideligste at protestere mod det Hele i denne Fremgangsmaade; men Hun gjør endnu et Forsøg paa at erholde Retfærdighed, og ønsker derfor, at Hendes Raadgivere maae indlades, for at give Overhuset Hendes Fordringer, tilkjende." Herpaa fandt man sig dog i, at admittere Herrerne Brougham og Denman, som Dronningens Raadgivere, dog med den Jndskrænkning, at de blot maatte tale om Procedurens Form, med Hensyn til billen, og om hvad Tid, Sagen var at foretage. Hr. Brougham holdt da en meget lang Tale, i hvilken han forestillede, at Angivelserne i Jndledningen til billen vare falske og bagtalersk, og ansøgde derfor om, at Dronningen maatte sættes istand til, at gjendrive dem som puur Løgn, og at billen maatte uden Forhaling oplæses andengang. Hr. Denman talede i samme Tone, og trængede paa, at skride frem i Sagen, for at de forebragte beskyldninger ikke saa længe skulde hvile paa Hs. Majestet, men at Hun kunde faae Hævn over hendes Efterstræbere. - Sagen blev udsat til den næste Mandag. I Underhuset blev man enig om at foreslaae Kongen, at udsætte Kroningen saa længe til Parlementet havde taget en Beslutning i Dronningens Sag. Man har endnu nogle nærmere Efterretninger om hvad der i Parlementet senest passerede i Dronningens Sag. Saaledes sagde Grev Grey: "Følgerne af vor Fremfærd falde tilbage paa os med tigange forstærket Magt. Vi fordærve Dronningens Sag i en høi Grad, og vi gaae saa hidsigt løs paa det, at vi ikke kunne behandle Sagen, eller fælde Dom i den, med den fornødne Koldblodighed. Hvorledes kunde vi tilbørligt kjende i en Sag, den v. allerede ere indtagne imod, Men hvad skulle vi sige om Ministrenes Jnconseqventser, Jeg befrygter, de have sit Landets Sikkerhed i Fare, og hvo kan beregne Følgerne af det Jndtryk, denne deres Adfærd vil gjøre paa det desuden saa meget pirrede Folk - Grev Liverpool sagde: "at han var overbeviist om, at af 100 Jndvaanere i dette Land udtalede han de hos Følelser, at det nemlig vilde været langt bedre, om Sagen var bleven bilagt i Stilhed; han paastod, at Ministrene, som Statsmænd, ikke havde kunnet handle anderledes, naar Tilfældet var, at Dronningen absolut vilde komme over til England." - Da Brougham og Den man endel bleve, som før omtalt, indladte for Skrankerne i Overhuset, og Brougham begyndte En Tale, var han ikke kommen ret langt hen i den, førend man fandt fornødent at vise ham Døren Efter nogle Debatter, blev han dog kaldet ind igjen og formanet at indskrænke sig netop til det, Huse havde besluttet der maatte tales om. Men hvad de ikke havde været galt før, saa blev det nu, Hr. Brougham beklagede inderlig, at hans Clientindikke hørde iblant den laveste Classe af Kongens Undersaatter, for at kunne dømmes af en upartisk borgerlig Jury, og han bemøiede sig at bevise, at hvis Dronningen ikke var af saa høi Rang, maatte føren Consistorikjendelse om en Skilsmisses Tilladels været gaaet forud, førend en saadant Act havde kunnet indbringes. - Hr. Denman kaldte Beskyldningen en anstødelig Usandhed, som kun en Helvedes Ondskab kunde have opfundet og skulde bekræftes ved infame Vidners Udsigende. Det blev hans Skyldighed at undersøge, om ikke Dronningen havde havt Aarsag til at beklage sig; om ikke nogen Contrabeskyldninger skulde kunne opstilles; om de Pligter, man var hende, som Ægtekone, skyldig, ikke vare krænkede osv.