Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1847-04-21
(Jndsendt.) Ved at læse Hr. Dinsens i Stiftsavisen Nr. 57 fremsatte Tanker og Arvefæste med de betænkelige Følger, det for Øieblikket kunde have for Bonden at indlade sig derpaa, opstod hos mig, i Betragtning af, at Sagen er af saa stor Vigtighed forden Stand, han vil søge at belære og advare mod Godseierens nærværende Tilbud, dem Hr. Dinsen formener ikke at udspringe fra de ædelste Kilder, en ubetvingelig Lyst til, at fremføre mine Anskuelser i den Anledning, som jeg beder maatte ansees til Fremme for det almindelige Bedste, og ikke som nogen privat Avisfeide, der herved let kunne opstaae, og hvilken jeg forøvrigt haver. Den Frygt, Forfatteren nærer, at der ved Overdragelse af Arvefæste, for nærværende Tid maatte opdynges alt for store Capitaler hos enkelte Personer, er ingenlunde saa forskrækkelig, som den her er anseet, thi at en Godseier, ved de senere Aars tiltagende Cultur og Fremskridt i et bedre Agerbrug, enten bort fæster eller forpagter sine Besiddelser til mod Fortiden meget forhøiede, men til Tidens Cultur svarende Jndfæstninger og aarlige Afgivter : - eller at han, besjælet af, at hæve Bondestanden i en meere selvstændig Stilling, overdrager sine Fæstegaarde i Arvefæste eller Selveiendom til en efter nærværende Cultur svarende Værdi, er saare naturligt og retfærdigt, og skeer ei heller paa nogen anden Mands Bekostning. At, som Hr. Dinsen dermed vil antage, en saadan Overgang, navnligen til "Arvefæstes, maatte lede til en saa overordentlig uforholdsmæssig, ja endog tilbagegaaende Stilling for Bondestanden i Forhold til Godseieren, er efter Nutidens Begreber ikke tænkeligt; thi for det første er det ikke tilfældige Conjuncturer der have sat vore Eiendomme i en høiere Værdi, men i det Væsentlige Culturen og en bedre Oplysning i Agerbruget, der har overbeviist Landet om, hvad Skatte den eier i sine Jorder; og for det andet gjør de forskjellige Tider, naar Livsfæste er erhvervet, det altfor vanskeligt for begge Parter at træffe en for begges Jnteresse stemmende Overeenskomst, - og vil altsaa alene af denne Grund Arvefæstningen paa et samlet Gods skee leilighedsviis, efter de Paagjældendes Omstændigheder, og saaledes ikke give Godseieren synderligt mere i contante Overskud, end ved Jndfæstningen i Forhold derefter – men en Begyndelse skal der være med Alting. Endskjøndt det nu kan være meget vanskeligt at forudsee den skjæbnesvangre Fremtid, enten i paafølgende Conjuncturer eller politiske Forhold til Hertugdømmerne, som Hr. Dinsen endog befrygter og søger at henlede Bondestandens Opmærksomhed paa, saa er der, hvad det sidste angaaer, ingen Anledning til for os at vente nogen fredsforstyrrende Omvæltning - og vil desuden Hs. Majestæts vise Raad nok værne os derfor - men med Hensyn til det første, vil det navnligen hvad Bondestanden angaaer, være at ønske og af langt større Vigtighed, at den lagde mere Vægt paa at vurdere og benytte de nærværende Tider, for at værne om sin nuværende Velstand til den imødekommende Fremtid, - uden at de derved skulde stole paa, at Fæstegaardene skulde blive dem tilbudne paa bedre Conditioner ; og her, nemlig i landekonomisk Henseende, kan det ikke fragaaes, at Bondestanden i det hele taget endnu mangler uendelig meget for at kunne svare til Nutidens Fordringer. Uagtet blandt andet Bondestanden ved det hidtil havende Fæsteforhold i Almindelighed, med Hensyn til de aarlige Afgivter, har havt den bedste Tid den nogensinde kan vente, saa har den langtfra anvendt den saa kostbare Tid som den burde, paa Enkeltes Undtagelse nær, navnlig med Hensyn til en bedre fremadskridende Cultur paa sin Jordlod, - og dog skulde man antage, at Benyttelsen af en Gaard paa Livstid maatte anspore Bonden til større Flid og Virksomhed end Andre, der sidde paa faa Aars Forpagtninger, Men nei, det er ikke Tilfældet. Som Grund derfor antager jeg, at Fæsteforholdet, nedstammende fra en tidligere Aand, efterlader en sløv og ligegyldig Characteer, fordi Faderen lever i Angst for at Sønnen ved Jndfæstningen efter ham skal komme til at betale de paa Gaarden udførte Forbedringer, og Sønnen arver samme Characteer efter Faderen, hvorved Culturen gaaer fremad med meget langsomme Skridt; dertil kommer endnu en væsentlig Ting, at Jndfæstningen af en Bondegaard i de senere Aar er stegen saa betydeligt, saaledes at derved gives 23 a 4000 Rbd. i Jndfæstningssum, hvorved den dog bedrageriske Livstid maa gjøre det vanskeligt at beregne en Gaards Værdi og heller ikke gives Fæsteren eller hans Familie Sikkerhed for hans Penge. (Forts.)