Berlingske Tidende, 1772-12-01
Den ved Døden afgangne Assessor i det K. Svenske Berg=Collegio Emanuel Schwedenborge, Levnets Omstændigheder, uddragne af den Tale, som Berg=Raad og Ridder Sandel den 7de Oct. har holdt over den Afdøde for det Kongel. Videnskabers Academie i Stockholm. Denne ved Dyd og Lærdom naankundige ærede Mand besad en vidt udbredt Færdighed, som aldrig hvilede og aldrig blev trætt. Han lagde sig efter høye Videnskaber, og i nogle Aar efter Natur Undersøgninger, men i sine sidste Aar søgte han at udgrandske endnu større Hemmeligheder. J Henseende til visse Lærdoms Grunde gik han sin egen besynderlige Vey, paa hvilken han dog aldrig tabte Gudsfrygt og Sædelæren af Syne. Han havde en besynderlig Sinds Styrke, endog i hans tilsidst af Alder svækkede Legems Hytte. Han forsøgte dristigen, hvor høyt den Kraft at tænke kunde spændes, og ved alt dette har han givet Anledning til mange Tanker og Domme, som ere saa forskiællige, som deres Gaver, der have havt og fældet samme. - Han var den anden Søn af Biskop Doct. Jesper Svedberg i Scara, blev fød i Stockholm den 29de Jan. 1688, og 1719 nobiliteret med det Navn Svedenborg, Ved en Opdragelse efter da værende Brug, blev han anført til Standhaftighed, Eftertanke, Flid, og grundig Kundskab, og han anvendte og sine Forældres Omsorg, og sine Sinds Gaver saavel, at han alt i sit 28de Aar blev af Kong Car XII. anseet værdig til, at beklæde et Assessorat, eller en Professors Embede, erlangede og 1716 det første, uden at søge derom. Han havde da alt i Upsal udgivet sin academiske Prøv Skrift, og viist sin Styrke i den Latinske Poesie, samt allerede opholdt sig 4 Aar paa Universiteterne i Engelland, Hel land, Frankrig og Tydskland, og flittig lagt sig efter at erlange den grundigste Kundskab i den verdlige Viisdom, alle Mathematikens Deele, Natur Historien, Naturkyndighed, Chymie, Anatomie, og Theologie. Han kom og i Bekiendtskab med den Svenske Archimedes, den brømmelige Com mere=Raad Polhem; som det og i hans Assessors Bestalling blev med indrykket, at Kongen i Betragtning af hans gode Kundskab i Mechaniken forordnede, at han skulle følge Commerce=Raaden paa hans Reyser, og gaae ham til Haande ud hans Arbeyde. - Heraf, saavel som af flere i Talen anførte Beviser sees tydelig, at Kongen ville benytte sig af de Jndsigter, som de begge havde i Mechaniken, og hvormed de foreenede en lykkelig Offindelses Gave. Pohlems store Foretagen der ere bekiendte. Smedenborg udførte og et meget betydelige Foretagende, da han i Aaret 1718 til stor Lettelse for Beleyringen af Frederichshald førte 2 Galeerer, 5 store Baade og 1 Chalouppe med Ruller over Bierge og Dale fra Strømstad, til Jdefiol, hvilket udgjør en Vey af 2 Svenske Mille. Dog Mechaniken satte ham ikke allene i Arbeyde. J Aaret 1716 begyndte han at udgive sin Dadalus hyperboreus, og continuerede dermed de følgende Aar. Han udgav og en Jndledning til Algebra, et Forsøg til at indrette vor Myndt og Vægt, for at lette Regningen og afskaffe Brøkerne, en Afhandling om Jordens og Planternes Gang og Stilling, en anden om Vandets Høyde og den forrige stærke Ebbe, foruden andre Skrifter, som han da forfærdigede. - Førend han tiltraadde sit Assessors Embede, øvede han sig i et chymisk Laboratorio, og lod sig paa det nøyeste underrette om de Svenske Bergværker, deres Bygninger og Berg=Retten, reyste og desaarsag Ao. 1721 til Bergværkerne i Sachsen og til Hartz Bierget. Hertug Ludwig Rudolph af Brunsvig beviste ham stor Naade, og gav ham frie Reyse. Paa bemældte Reyse udgav han 7 lærde Afhandlinger, Efter at han 1 1/2 Aar havde været ude af Riget, kom han tilbage, og arbeydede derpaa deels i det K. Berg Collegio, deels i Bergværks=Egnene og deels i sin Bog=Sahl, indtil han Ao. 1733 fuldførte sin store Opera Philosophica og Mineralia. Derpaa reyste han igien ud af Riget, og Ad. 1734 befordrede dette Værk til Trykken i Dresden og Leipzig, foretog og imidlertid en Reyse til de Østerrigske Bergværker. No. 1724 havde han allerede Leylighed til at erlange et Professorat i den høyere Mathematic i Upzal, men han bad sig frie derfra hos det Academiske Consistorio, og Ao. 1729 blev han af det der værende Kongelige lærde Societæt optagen til Medlem. Hans Værker vare overalt vel anseete. J Aaret 1734 udnævnte Videnskabernes Academie i Petersborg ham til sin Correspondent, og i det Leivzigske Actis Eruditorum bleve hans Værker med Berømmelse retenserede. Det Stockholmske Kongel. Videnskabers Academie undlod ikke, strax efter dets Oprettelse at antage ham til Medlem. - Man tager ikke feyl, om man troer, at Swedenborg, fra den Tid af, da han begyndte at bygge sine Tanker paa sin egen Grund, har haft en stor Længsel efter, at opløse de meest skiulte Ting, og at han da alt har udtegnet sig den Vey, hvorpaa han har tænkt at naae sit Øyemærke. Han betragtede den store Verdens Bygning, saae, hvorledes alting i en vis Orden og efter visse Love regieres, og gav i sær Agt paa Deelene af dette store Gandske, som lade sig Mathematice undersøge. Herved kom han paa den Forestilling, at den alvise Skabere havde indrettet alting, endog de skiulteste Deele, med en vis indbyrdes Overeenstemmelse, og denne søgte han som en Mathematicus og Naturkyndig fra det Mindre til det Større at opløse. Endelig opførte han et heelt Systema, som han grundede paa en vis Mechanismum, og understøttede med Logica; et Systema, som er saa alvorlig sammensat, at det i adskillig Betragtning kan hos de Lærde opvække megen Eftertanke, andre giøre best i at blive derfra. Efter dette De til Forsendelse med Posten alene pridette Systema forklarede han alt, hvad som kunde give Anledning til Eftertanke. Men han gik endnu videre. Han vilde forene dette Systema med den Lærdom om Salligheden, og beskæftigede sig mestendeels dermed, efterat han havde udgivet sine Philosophiske og Mineralogiske Værker. Fra Ao. 1736 reyste han 8 gange ud af Riget, for at lade sine Skrifter oplegge paa fremmede Stæder. Dette gav ham ingen Tid til at opagte sit Embede; hvorfor han 1747 tog sin Dimission, og beholdt den halve Løn. - J øvrigt maae man tilstaae, at hans gode Egenskaber og Fortienester fremskinne i hans Skri ter, endog der, hvor vi opsøge Svagheder, som fra Mennesker ere uadskillelige. Er hans Begierlighed efter Videnskab gaaet for vidt, saa er det skeet af Jver for at undervise sig selv og andre. Kan han ikke optages iblant Kirke=Lærerne, saa fortiener han dog at regnes blaut Sæde=Lærerne, og at fremstilles som et Exempel paa Dyd og sin Skaberes Tilbedelse. Som en Prøve paa hans Feyltrin anmærkes, at han har villet vide mere, end et Menneske i dette ufuldkomne Liv, og saalænge Siælen boer i en sønderbrydelig Hytte, kan begribe.