JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-10
Kornpriserne ere her i Egnen, i Almindelighed ikke saa høie som andensteds. Jmidlertid har man dog, i den senere Tid, givet 18 til 20 Rbd. for en Tde. Rug, 10 til 12 Rbd. for en Tde. Byg Huder, Skind og Uld, ere derimod neppe nogensteds i Jylland i høiere Priis end her. Hele svære Transporter af disse Varer komme fra Norden, endog fra hiin Side Thisted, til vor nærmeste Kjøbstad, Ringkjøbing. - J denne By opholder sig, for nærværende Tid, det Steinerske Skuespillerselskab. Jeg har forhen, om jeg mindes ret, i Aarene 1799 og 1809, seet dette Selskab her i Egnen, men ingensinde fundet det bedre end nu. Den gamle Steiner og hans Kone spille nu kun sjeldent, og det meest i subordinerede Roller, og deri handle de meget vel. De overlade det meste til deres Børn, som langt overgaae dem i theatralsk Fuldkommenhed. Den ældste Datter har herlige Anlæg. Naar disse bleve behørigt uddannede, vilde hun blive en Prydelse for ethvert Theater. Elfrides Rolle i Sørgespillet af samme Navn, udførte hun mesterlig, ligesom ogsaa meget vel Sidonias, og ligesaa Marianes Roller i de fale, unaturlige Stykker, som bære disse Navne. Ogsaa i comiske Roller har hun megen Liv og Fyrighed, men er deri ikke fri for Overdrivelse. Gretes Rolle i Kjærlighed uden Strømper faaes med Fornøielse, men Frue v. Borgens i Vertusen, tog hun fra en ganske forkeert Side. Hendes yngre Søster er alt for kold i alvorlige Roller, hvorpaa hun især gav et frappant Beviis som Jo landa i Sidonia, og næsten for overgiven i de muntre, f. Ex. i Silkestigen. Minchens Rolle i det vakre Stykke: 4 Skildvagter paa en Post, er den bedste, jeg har seet hende udføre. Den ældste Søn er den, som fornemlig opretholder Selskabet. Han spiller i alle Stykker, og aldrig maadelig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-10
Det er en tænkende Skuespiller, som ganske sætter sig ind i enhver Rolle. Abbed Dunstan i Elfride, den Geistlige i Klosterløftet og Mads i Kjærlighed, uden Strømper, udførte han til en høi Grad af Fuldkommenhed. Som Huco i Sidonia havde han fortræffelige Steder, især i Giftscenen; men paa andre var han ei fri for at forfalde til den fra Forældrene nedarvede Svaghed; en noget pibende Stemme, som han ogsaa undertiden i muntre Roller henfalder til. Jeppes Rolle paa Bjerget gav han ikke slet; dog burde denne hellere have været overladt til en anden Skuespiller, en ung Kjøbenhavner, ved Navn Dahlberg, som har sjeldne Anlæg til det Comiske. Han har en reen, bøielig Stemme, som han vel forstaaer at benytte sig af Som Daniere i den Døve, som Johan v. Ehren preis, Tøraf, og pantsatte Bondedreng, morede han meget. Kun Skade at han er alt for tilbøielig til at outrere sine comiske Roller. Under kyndige Mænds Veiledning kunde han blive et megedueligt Subject. Efter Skuespillene declamerer han undertiden et Brudstykke af danske Digte, som han skiller sig vel ved. Skattegraveren af Øhlenschlæger, gav han med megen Følelse. De 2de andre Skuespillere: Franck og Stegelmann, kunne ikke maale sig med ovenmeldte i Fuldkommenhed. Jsær have de aldeles ikke, saa godt som hine, det danske Sprog i deres Magt. Man seer dem derfor helst i tydske Stykker. Jmidlertid gav Hr. Franck dog Thomas's Rolle i Silkestigen, i en meget moersom Maneer. Stegelmanns bedste Rolle er Lægens i Sidonia. - Her har De hele Personalet, paa nogle Børn nær. De kan altsaa let forestille Dem, at naar der kræves stort Ensemble, maa Jllusionen haardelig stødes. Saaledes præsiderede f. Ex. Lægen ogsaa Castellanen i den geistlige Ret i Sidonia. Leerbeutel, i pantsatte Bondedreng, var tillige Musikanter og Drengens Fader.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-10
J sidste Stykke var Madame Steiner den første Raadsherre, og førte saavel deri, som i den ene Tjeners Rolle i Pistolskuddet, et Tungemaal, ingen saa let skulde falde paa var Dansk. Sørgespil og alvorlige Stykker i flere Acter, gives altid paa Tydsk, men de muntre, og det er de fleste, i Almindelighed paa Dansk. Jeg har allerede anført en Deel af dem, som her ere opførte. De øvrige ere de sædvanlige franske og Kotzebueske, tildeels slibrige Bagateller, som ogsaa gives paa det Kjøbenhavnske Theater. Dog har dette Selskab endnu ikke bragt det saavidt, at det tør byde Publicum saadanne Stykker, som f. Ex. Nytaarsgaven, jeg kan erindre mig for en Deel Aar siden at have seet i Kjøbenhavn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-10
Ogsaa er der, i de Sørgespil, som her opføres, sjelden mere end een, eller høist 2, der de paa Theatret; skjøndt dette, som f. Ex. i Klosterløftet kan være meer end rædsom nok, hvorimod der i de nyeste Kbhvske Ridderspectakler, gjerne myrdes 5 a 6, saa at vi, hvis dette Uvæsen med saadanne morderiske Sørgespil skal vedvare, høilig kunne behøve en Kierlighed uden Strømper No. 2 Selskabet spiller 4 Gange ugentlig og mangler aldrig Tilskuere; isærdeleshed er der om Søndagen en saa overordentlig Mængde, at nogle undertiden maa gaae bort, uden at kunne faae Billetter. Jeg har havt Leilighed til tre Søndage efter hinanden at være i Byen hele Dagen, og fundet der en Mærkelighed, som maaskee kun i faa Kjøbstæder, finder Sted, denne nemlig: at Kirken har været propfuld om Formiddagen og Skuespilhuset ligesaa fuldt om Aftenen. Selskabet fortjener i øvrigt, at roses for den Anstændighed i Sæder, som udmærker ethvert af dets enkelte Medlemmer, ligesom ogsaa Forældrene at derømmes for den Omhu. de vise for deres yngre Børns Undervisning, derved at de strax, saasnart de komme til en Kjøbstad, lade dem søge Byens Skole. - Ogsaa Koramaty har i denne Tid med sine udenlandske Dyr været i Ringkjøbing, men opholdt sig der kun 3 Dage.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-10
J det jeg er kommen til at tale og Ringkjøbing, vil det vist interressere Dem at erfare: at denne Bye for Tiden er i en blomstrende Opkomst. Alene i dette Aar ere 200 Skibe ind- og udpasserede. Vist nok ere disse Skibe kun smaa, og den vanskelige Jndseiling forbyder andres Fremkomst. Jmidlertid afgiver dog allerede dette Antal et Beviis paa Handelens Livlighed. Kunde der udfindes noget Middel til at forbedre Jndseil ingen - en Gjenstand, som fortjente alvorlig Opmærksomhed - vilde denne Bye med Tiden, blive en af Jyklands første Handelstæder, hvortil den formedelst den beqvemme Beliggenhed og gode Opland er fortrinlig skikket.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-10
Kjøbenhavns Børs den 10 December. Cours. Hamb. 2 M. 592, a vista 600. Amsterdam 2 M. 543, a vista, . London 2 M. 26 1/4 Rbdlr. Spec. 600. - Specier solgtes til 36 a 36 1/4 Rbmk., for Commiteesedler blev givet (med Rente) 96 1/2 a 97 pr. 100; Oblig. 78 1/2 a 79. Norske Sedler 23. Svenske Sedler 8 Mk. 4 s.a 8 Mk. 8 s. - Disconto 10 PC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-10
Blandede Efterretninger. Den 18de November disputerede ved det Norske Universitet Candidatus medicinæ og praktiserende Læge Jens Grønbech Døderlein for licentia doctorandi. Disputatsen handlede de theoria catharri. Respondens var Studios. phill. Søren Bugge. Opponenterne vare Professor Thulstrup Amanuensis ved Universitets-Bibliotheket, Andreas Hofgaard, Professor Skielderup, Docent Dahl, Studiosus medicinæ Sigvard Emil Petersen og Professor Sørensen. (Norsk Rigstidende.) Skialden. Som en Pilgrim vandrer Skialden om, Med sin Strengeleg fra By til By, Sjunger huld Naturens Helligdom J Hallen, Sanggudindens Vinterly; Og medens kold og død den sneklædt hviler, I Skialdens Barm den varm og ildfuld smiler. Han mild da tolker hvad hans Phantast Fremstiller for hans Blik med Liv og Kraft, Og vellugtaandende, liig glade BiDer samler Honningduft af Blomstens Saft, Han sværmer om, og paa de gyldne Vinger Sin Flugt han høit mod Himlens Bue svinger. Snart sjunger han om Kamp og Krigens Torden, Hvor Døden raller i det knuste Bryst; Snart qvæder han om Elskovs Fryd paa Jorden, Og Kierlighed gjentoner Livets Lyst; Paa Dovres Top en Krands af Gran han sætter, Og svinger sig med den til Sjølunds Slætter. Nu tyder han paa Oldtids sjunkne Grave Den gamle Saga's Tegn om Kraft i Nord; De dunkle Træk paa brustne Runestave Han frisker op og sanker gyldne Ord. J Nordens Middagssol hans Sang gjentoner, Mens Granens Eviggrøn hans Harpe kroner. Nu svinger han mod Sydens Himmel sig, Og søger Ly i Romas gamle Skygger; Her fandt han Maalet for sit Himmerig, Hvor Konst og Digtning hos Naturen bygger: J Evighedens hvalte Pantheon, Gjensaae han Raphaels, Agrippas Aand. Nu hæver han sin Flugt til Lysets Kloder, Cherubers Chore i hans Sjæl gjenlyde, Da synes ham et Punkt kun Støvets Moder, Og Aanden freidig Jordens Lænker bryde. Han føler da Almagtens vise Bud, Og taber sig i Alt, tilsidst i Gud! H. S. K. Sommer. Den eviggrønne Krands. En evig Krands jeg kjender Hver Vandrer paa sin Vei, Den flætter ej, med Hænder, Af blaae Forglemmige; Af Lilier og Ranunkler, Og ej af Rosen rød Hvert Blad som Stierne funkler J Evighedens Skjød, Og den, hvis Lok omslynger Dens kostelige Blad, Ei nogen Sorg nedtynger, Den giør bestandig glad Med Kraft den Udaad standser; Ei Lasten nærmer sig. Og Hver, som den omkrandser, Er aldtid lykkelig! Lad evigfrisk dens Blade Omsnoe Dit skjønne Haar, Du aldrig den forlade, Som aldrig den forgaaer. "Den er saa yndigt bunden "Med Hjertefred og Fryd, "Dens Blomster er i Grunden: uskyldighed og Dyd!" Niels Juel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-10
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Höeckes Enke
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-14
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Hos Hosaa. - Trettende Aargang. No. 100. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 14 December 1816.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-14
Frederiksberg. O. Kongeborg, som stolt paa Bakken kneiser, Og vinker af hver mødig Vandringsmand, Et Æreminde du for Fredrik *) reiser, Som var en Fader for sit elskte Land. Med hellig Fryd jeg op til dig mig hæve, Din Fredriks Aand jeg seer, saa kongehuld, Jblandt de mørkegrønne Skygger svæve, J blide Aftendæmrings røde Guld, Høit troner du, o stolte Kongebjerg! Beskedent skjult iblandt de tætte Linde, Og, Kjæmpen liig, ved Siden af en Dverg, Du over Hytter hæver hold din Tinde. Den gjæve Drot, hvis store Navn du bærer, Stod løvbekrandst, som du, paa Danmarks Hald, Og end dit Billed os fortroligt lærer: Beskeden Høihed var hans Kongekald. Nu Solen daler. I Havets Skjød, J Frederik den Fierde Og Fladen maler. Halvmørkerød; Nu Maanen stiger Fra Østen frem, Og Dagen viger Til Lysets Hjem. De Fugle ile Til spæde Smaa, Og Stjerner smille Paa Himlens Blaa J Kjæret qvækker Den muntre Frø Og Taagen dækker Speilklare Sø. Beundringsfuld jeg staaer paa Bjergets Top, Med Øiet heftet paa hiin Sølverflade, Hvor Svea hæver sig af Havet op Liig Aphrodite iblandt Skyggerade; Hvor Vesterhavets Vover skylle frem Mod Sjællunds ynderige Blomsterenge, Hvor tusind Minder om det elskte Hjem, En Old fremmane, som er svunden længe, Hvor Julers Kjæmpeslægt til fjerne Kyst Det røde Dannebroges Vimpel bare, og Wessel kjekt i mangen ærlig Dyst Stod Landet bi i Trængsel og i Fare; Hvor Kriegers Baade, selv i yngre Tid, Lod vore Fiender danske Kugler smaae; Og brave Gutters raske Sømandsid. Dem lærte Kongedybet at forsage.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-14
J perlende Dug Marken svæver; Paa modnende Rug, Axet bæver; Hist tynge som Guld Byggets Vipper, Af Kjærne saa fuld Hvedens Knipper; J susende Græs Qvæget hviler, Og Strandmaagen hæs Ad Søen iler; Som blinkende Staal J Fiskervodden, Jnddrive nu Aal. Hist paa Odden. O, Minder, som mit varme Hjerte røre, Og fylde Sielen med en falig Lyst! Som bort fra Jordens usle Støv den føre, Og Eden trylle i mit fulde Bryst, J ere skjønne, som hiin gamle Old, Der fandt sin Hædersløn i Kjæmpesange, J Runer paa det buglefulde Skjold, J Bautasteen paa blomsterklædte Vange 9, stolte, længst hensvundne Helteslægt, J Freden mild, i Feiden uforfærdet, Dit gamle Sværd var tungt som Guld af Vægt, Og blev i Trofasthedens Gløder hærdet. Du stod for Qvinde, Arne, Drot og Land, og slog hver Fiende af dit Danmarks Hæder; Din Skygge end jeg seer paa danske Strand, Og ved dens Syn mit mørke Øie græder. J Maanskin spiller Den blanke Sild; J Busken triller, En Sidsken vild; J Luften sværmer En Ugle blind, Og flux sig nærmer Den gamle Lind; Den søger en Mage, Som flyer dens Raab, Som trodser dens Klage, Dens tunge Haab. Langt borte tuder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-14
En trofast Hund, Og Vældet spruder J mørke Lund. Med Vellyst dvæler nu mit svage Blik Paa hiin saa grøderige Urtehave, Den Axelstad af Landets Moder fik For trende Sekler, som en kjerlig Gave. Af Havets Sølverskjød fremsmile mild Arbeidsomheds og Flidens lave Hytter; Omsonst bestorme Bølgets Harm dem vild, Thi Danmarks Dronnings Aand dem huld beskytter Og yndigt titter bag den favre Øe Det grønne Saltholm med de fede Enge Hvor Vover bryde fra en oprørt Sø Og stolte Bølgetræder grusomt krænge; Hvor stundom sig Forlistes Jammerskrig Med Stormens rædselfulde Hylen blande, Og trædske Havfru fører evig Krig, Mod Hver, som nærmer sig codanske Strande. Hvor i sin Baad den raske Dragøemand De Hielpeløse iler glad i Møde, Og viser Brødre fra ukiendte Land. Et halvtabt Livs gjenvundne Morgenrøde! (Fortsættes.)¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-14
J No. 95 af Norske Rigstidende for d. A., under Rubriken Jndsendt, har en Person, som kalder sig Philonorvagus, og foregiver at være norsk Embedmand, født i Danmark, opkastet sig til Dommer over de af mig og Prof. Steffens, i Dansk norsk forfattede Digte, i Anledning af Fredsslutningerne 1814 og 15 *). Den ommeldte Bedømmelse **), udgjør ikke mindre end en heel Folio-Side, hvoraf omtrent det Halve gielder mit Mindedigt. Hvad jeg for min Deel troer at burde fremføre til mit Forsvar for Publikums høiere Domstoel, er i kort Begreb følgende: Recensenten har heelt igjennem seet min allegoriske Digtning fra en yderst skjæv Syn punkt, og tillige i sin Dom fuldkommen overseet den almindelig antagne juridiske Regel. Enhver er sine egne Ords beste Fortolker. Den 1ste Beskyldning, hvorfor jeg lovfældes af den umilde Dommer, er den: "at jeg har haanet den Mand, som for faa Aar siden, ja endnu i Aaret 1816, med sin sjeldne Kraft og glimrende Talenter, opvakte hele Europas Beundring." Den 2den: "at min Lignelse i det 2det Vers, mellem Napoleon Bonaparte og Fenris Ulven er skjæv og høist upasselig (?), da Fenris Ulven, a Følge Edda, skulde til Ragnacokislide sig løs, og opsluge alle Aserne o. s. v., samt at jeg ved "saadan Lignelse havde stillet de høie Souverainer som have overvundet Napoleon, et Prognosticon. Hvad disse tvende Poster angaaer, findes Forklaringen over begge de paaankede Stropher og det hele Digt ganske aabenlyst i dets første OrdKrigsuhyret" – der i den nu tilendebragte langvarige Revolutionskrig, og den deraf opstaaede J See dette Blad, No. 88 og 89 for indev. A. *) Brudstykker af den ere ogsaa optagne i AdrasteNo. 327. militære Despotisme viiste sig i sin styggeste Skikkelse. Ulven er, saavel i Edda, som i utallige gamle nordiske Digte, ja endog hos Grækere og Romere, Krigens og Ødelæggelsens Symbol. Derfor kaldes den af latinske Digtere martius o.s. v., og derfor sammenlignede jeg den mythiske Fenris Ulv med Krigsuhyret, eller rettere, med hin uhyre Krig, hvorpaa Europas retmæssige Herskeere gjorde Ende ved Almeenfreden 1814. Den me Sammenligning anseer min Recensent for skjæv, og upasselig, fordi mit Digts Fenris-Ulv var i hans Hjerne bleven til en sand Chimære, til Napoleon Bonaparte, der eller ikke nævnes i Digtet qvæstionis med et eneste Bogstav. Vilde man end holde ham denne urigtige Forestilling tilgode, kan man dog ikke andet end ændse en Fordreining, som han, for at faae sin ondskabsfulde Vittighed, udkrammet, gjør sig skyldig i. Han siger nemlig: at efter Edda skal Fenris-Ulven opsluge alle Aserne", da det dog kun er en af dem som omkommer paa denne Maade, hvorimod en anden strax paa Stand dræber Fenris=Ulven selv, og gjør Ende paa hans Raserie. Alt dette sees tydelig i Nyerups danske Oversættelse af den yngre Edda (Kjøbenhavn 1808) S. 9295 - saa at Recensenten ikke kan undskylde sig med Uvidenhed i et Æmne, som han med saa stor Selvtillid har givet sig til at bedømme.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-14
For det 3die udtyder Recensenten de tvende Linier. Snart skal Freden fryde danske Nord, Ulvens Slægt i herske meer paa Jord, saaledes: "Det kan ikke nægtes, at Digteren har ytret et Haab, som ikke kunde være "grundet paa andet end en formodet Troløshed hos de mægtige Monarcher, som have garanteret. Nordens nuværende politiske Forfatning. - og sætter endelig Kronen paa Værket med denne aldeles uhjemlede og grundløse Bemærkning: Jøvrigt overlader jeg til enhver, som besidder nogen dømmekraft, at overveie, hvilken delig Compliment Digteren gjør de 3de Souverainer, til hvis Ære Festen holdtes, naar han yttrer Formodning om, at de kunde overtale sig til at bryde høitidelige Løfter og Tractater.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-14
Da ingen fornuftig Mand, som læser eller hører de af den maskerede Recensent saa skammelig bagtalte og fordreiede Udtryk, vil nogensinde finde den af ham angivne Mening i dem - behøver jeg ikke at svare videre paa Invectiver, som øiensynligen ere utidige Fostre enten af Feberhede eller Sindsforvirring, eller og af reen og skjær Dumhed. Jeg vil kun til Slutning gjøre andre Læsere opmærksomme paa, at Krigens (eller, efter det allegoriske Udtryk, Ulvens) Slæge her ikke kan betyde andet end dens smertelige Følger, som, desværre, altid føles i en begyndende Fredstilstand, og føltes især af os Danske i Aaret 1814, da hint Digt blev til - samt at mit Haab (som Recensenten finder forbrydersk) var overeensstemmende med det, som Virgil udtrykte saaledes for 1800 Aar siden: Aspera tum positis mitescent secula bellig Cana Fides et Vesta . . . . . Jura dabunt, diræ ferro et compagibus aretis Claudentur belli portæ, Furor impius intus Sæva sedens super arma er centum vinctus ahenis Post, tergum nodis fremet horridus ore eruento. 2)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-14
Mon vor Qvasi Philonorvagus ikke ogsaa her vil finde Napoleon Buonaparte afskildret paa tilbørlig Maade, J alle Tilfælde kan Virgiikke tage til Gjenmæle. Finn Magnusen. 2) Paa Dansk: Efter Krigenes Ophør skulle de haarde Tider formildes. Graahærdet Trofasthed og Vesta skulle give Love. Krigens gruelige Porte skulle tillukkes med Jern og faste Bolte. Jndenfor skal forvorpent Raserie ruge over fæle Vaaben. Rædsomt skal det nyse med blodigt Gab, bagbundet med hundrede fast nyttede Kobberlænker. Høistærede Hr. Udgiver. Meget almindelig er den Tanke, at Menneskene have været stærkere af Legemsbeskaffenhed, og bedre af Sindelav i Oldtiden end i nyere Tider. Men den ældste og ærværdigste Bog, vor Slægt eier, Bibelen, vidner om, at Menneskene, i det Hele tagne, ere omtrent det samme nu, hvad de altid have været. Lader os først betragte dem i physisk Henseende. Hvor mange 80aarige Oldinger gives der ikke blandt vore Samtidige, der ere sunde og rørige, og istand til at besørge alle deres Forretninger, Men man høre imidlertid, hvorledes den 8daarige Barsillai talte (Sem. 2 B., 19 C., V. 32 til 36) "Hvad er - svarede han, da Kong David sagde: drag over til mig, saa vil jeg forsørge Dig hos mig i Jerusalem - det, jeg endnu har at leve, at jeg skal drage med Kongen til Jeruselem, Jeg er i Dag fiirsindstyve Aar gammel, vil jeg kunne skjælde imellem Ondt og Godt, Vil det smaae Din Tiener, hvad han spiser eller drikker, Vil jeg endnu kunne høre paa Sangeres og Sangerskers Røst? Og hvorfor skal Din Tjener endnu være min Herr Konge til Byrde." - Vi see af denne Skildring Barsillai her gjør af sig Selv, at han allerede betragtede sig som en udlevet Olding, og at hans Sandser vare svækkede. Vil man indvende, at Barsillai kun var et enkelt Exempel, saa kan man svare, at der i Bibelen findes adskillige Beviser paa, at 80 Aar, allerede for tre Tusinde, Aar siden, betragtedes som Maalet for Menneskets Levealder. Psalmisten siger (P. 90): "Vore Aars Tal (Dage) ere halvfjerdsindstyve Aar, og, med megen Styrke, stirsindstyve."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-14
Om Sildefiskerie. (Slutning; see forr. No.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-14
Vi have af det foregaaende sket, til hvilken Fuldkommenhed man i Sverrig har drevet fiskerierne, og især Sildefiskeriet. Det maa forundre enhver, at vi, som Naturen saa rundeligen har ladet deeltage i denne store Velgierning, vi, som efter vore Krønikers Beretning, allerede for 800 Aar, have seet vore Vande vrimle af Fisk, skulle i den Henseende staae saa langt tilbage for vore Naboer. Allerede i Aaret 1772 skrev Amtmand J. L. Lybekker en Afhandling om Sildefiskerie, men den synes at have opvakt saa liden Opmærksomhed, at Forfatteren af nærværende Betragtning forgjeves har søgt den paa et af vore offentlige Bibliotheker. Langt større Opmærksomhed har man i ældre Tider, i det mindste paa visse Steder i Fædrenelandet, værdiget denne vigtige Gienstand, og paa Skives Stadsegl, fra Aaret 1529, er afbildet en lang Bro, hvorunder sees en Øvred, formodentlig som et Symbolum paa, at denne Fisk i Overflødighed fangedes i Skive Aae. Men ganske ligegyldig har man dog i Hovedstaden, ikke været for denne høist vigtige Sag. Efter Anmodning fra Commandeur Sølling, dannede der sig i Kjøbenhavn i Maji Maaned dette Aar, et Fisker Selskab, hvis Bestemmelse det skulde være, at udsende Skibe paa Kabliaufangst, paa Bankerne i Nordsøen. Det varede ikke længe, og Selskabet blev fuldtalligt. Jnteressentskabet bestod af 223 Actier, hver paa 200 Rbdlr. Fem Fartøier bleve udrustede, under Commandeur Søllings Anførsel, fra 6 til 18 Læster, med 4 til 8 Mands Besætning paa hver. To udgik paa Kabliaufiskerie, 2 paa Makrelfangst, og 1 tog Station paa Fanøe, for der at niske. Men dette Foretagende havde et saa uheldigt Udfald, hvortil adskillige Omstændigheder bidroge, at et betydeligt Tab for Jnteressenterne var en Følge deraf. - Jmidlertid bør man dog haabe at Selskabet ikke vil lade sig afskrække af de Uheld, der have mødt dette første Forsøg, og at det, da Kabliau- og Makrelfiskeriet er slaaet feil, vil gjøre Forsøg med Sildefiskerie, der synes at love større og sikkrere Fordeel. - Gavnligt vilde det være, om saadanne Selskaber kunde faae Folk, der bleve visse Aar i deres Tjeneste, for desto beqvemmere at kunne erhverve sig, saavel Øvelse i Fiskerie, som tilbørlig Kundskab om Fiskenes Nedsaltning og øvrige Behandlingsmaade. Der er ingen Tvivl om, at Regjeringen vilde lette Midlet hertil, ved at indrømme det Mandskab, der saaledes indgik i Selskabets Tjeneste, adskillige mødvendige og til Sagens Fremme vigtige Friheder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-14
Jndenlandske Efterretninger. Offentlige Blade fortælle, at en Bonde i Fyen arver efter sin nyligen afdøde Broder, der, for at undgaae Krigstjeneste, var for endeel Aar siden trømt til Engelland, og derfra blev sendt i Handels forretninger til Ostindien, hvor han erhvervede sig en stor Formue, 150,000 Pd. St. (omtrent 32 Millioner Rbdlr.), som denne har testamenteret ham.