Berlingske Tidende, 1836-08-11
J Assise-Rettens Møde i Gaar førte Hr. Faure, Forsvaret for National". Han søgte først at vække de Edsvornes Sympathi ved at gjenkalde Armand, Carrels Minde, han, som har forfattet den paaankede Artikkel og som ogsaa havde havt i Sindeat forsvare samme for Retten. Under General-Procureurens uophørlige Protestation skildrede han ham som "Nationals Livsprincip, og erklærede det for sin Pligt, ved denne Lejlighed at bevare hans Minde for en Plet, saameget meere, som der handledes herom en Dom over Anskuelser, og da derfor den Persons Moralitet, der havde udtalt disse Anskuelser, i en høi Grad maatte komme i Betragtning. Jdet han gik over til selve Anklagen, yttrede Hr. Faure derpaa Følgende: "Vi ere indstævnede, fordi National medens Folket gyste ved Fortællingen om et mislykket Mord og om en fuldendt Henrettelse, har henkastet Betragtninger, der skulle tjene til, paany at skærpe Dolken, hvis Stød netop for kort siden feilede. Vi skulle altsaa forestille de politiske Mordgierningers hadefulde Forfægtere. Og en saa vægtig Anklage grunder man paa et ubestemt, saakaldet almindeligt Jndtryk, til hvilket man erklærer at ville henholde sig, uden at kunne definere det. Den offentlige Moral kalder man rigtignok ogsaa til Hjelp; thi denne skulle vi have fornærmet. Men man vise os Fornærmelsen; man forklare os, hvad den Moral, om hvilken den er Tale, foreskriver og befaler. Skulde det ikke være at befrygte, at her kun er Tale om den conventionelle Moral, som enhver Regjering modificerer efter sin egen Fordeel og afpasser til sine Fornødenheder, Hvo staaer inde for, at ikke Statsklogskaben er skjult, under den offentlige Morals hemmelighedsfulde Slør, og at man i Dag kun vil offre os til hiin. Saa mange Mennesker, saa mange Systemer gives der, og for at forsvare Systemerne og Menneskene, der tjene dem til Garanti, blive ligesaa mange offentlige Moraler opfundne, den ene efter den anden, og lidt efter lidt igjen lagte til Siden. Under Hr. Villdle bestod den offentlige Moral i absolut Lydighed og i Deputerede Valgenes Forfalning; under Hr. Clermont-Tonnerre bestod den i Jnqvisition i Casernerne samt gjensidig Angivelse, og under de Herrer, Frauchet og Delavau (Politi-Præfecter i Restaurationens Tid) i Politi=Agenternes Angivelser paa offentlig Gade. Men hvad har den evige Moral at bestille med denne offentlige Moral Med Rette har derfor General-Procureuren henvendt Deres (de Edsvornes nemlig) Opmærksomhed paa Nutiden; thi det kunde hende sig at Deres offentlige Moral var heel anderledes om tre Maaneder. Jagttager dog, mine Herrer, i hvilket Mørke vi befinde os, vi tjene her til Leeg for Sproget, og ere givne til Priis for simple Ordkløverier. Man beskylder os for at have forsvaret en Forbrydelse; men hvis man vil lade denne Forseelse fremgaae af en ubestemt Yttring af Jnteressen, for hvilken Vilkaarlighed aabner. man da ikke Skrankerne; hvilken uoverseelig Række af Forseelser og Straffe, hvis enhver Blomst, der kastes paa et faldet Menneske, for at bedække ham, skal gjøres til Forbrydelse. Og til hvilket Tidspunkt ville De stadfæste en saadan Lov, Hr. Faure søgte derpaa at godtgjøre, at Artiklen i National" ingenlunde befattede sig med selve Alibands Attentat, men kun med hans Forhold i de sidste Øjeblikke af hans Liv, og at Enkelthederne i Beskrivelsen, der ordret var taget af andre Blade, hyppigt vare udtrykte med endnu mere Maadeholdenhed; derpaa sluttede han med følgende Ord: Hele Spørgsmaalet bestod i, om Aliband er død med Mod. Vi have bejaet dette, og vi troe ikke, at Landet i en saadan Grad kan være sjunket ned til en moralsk Slethed, at det ikke kunde tilstedes at sige, at en Domfældt er død med Mod. Man forekaster os, med for megen Ligegyldighed at have talt om Attentatet. Havde vi da skuldet slutte os til dem, der, bevægede dertil af deres Lidenskaber. eller af deres Lønning med Skjældsord søge at gjøre en Domfældts Dødskamp sværere. Hvad vi have sagt om Aliband, er Sandhed, og hvis Sandheden er farlig, saa maa man deraf uddrage den Slutning, at den Politik, der har tilvejebragt saadant, er en fordærvelig Politik. – GeneralProcureuren tog derpaa endnu eengang Ordet, dog kun for at gjentage, at Øjemedet i den paaankede Artikkel havde været et Forsvar for Kongemordet, hvorimod Hr. Faure forgjeves protesterede. Efteren kort Beraadslaaning erklærede Juryen den Anklagede, Hr. Persat, "Nationals" Gerant, for ikke skyldig med Hensyn til den af den første Artikkel deducerede Forseelse, men derimod for skyldig med Hensyn til den paa den anden Artikkel grundede Forseelse, nemlig for skyldig i Forsvaret af en som Forbrydelse qvalificeret Kjendsgierning, og dømte ham til trende Maaneders Fængsel og 1000 Frankers Bøde.