Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1847-06-12
Løverdagen den 12 Juni. Svar til de nitten Herrer. Endskjøndt jeg kunde have ønsket ikke at skrive Mere, Sagen med de 19 Herrer, kan jeg dog ikke undlade at gjøre nogle bemærkninger til det med Thoms. Av., at 3 ds. udkomne Følgeblad. Overst i dette Følgeblad fremsætte Herrerne som en Kjendsgierning, der ikke lader sig benægte, at den offentlige Mening i usædvanlig Almindelighed har erklæret sig enig med dem De kunne fra deres Standpunkt, da de jo frakjende Enhver, der ikke tænker som de, Ret til at stemme med, have Ret; men jeg, for hvem den offentlige Mening er af større Omfang, er efter Alt hvad jeg derom har erfaret, og det er ikke Lidet, kommen til det Resultat, at en langt større Almindelighed, der netop paa Grund af denne Almindelighed turde være berettiget til Benævnelsen den offentlige Mening, har erklæret sig imod Herrernes Færd. De bestemte Skridt fra andre Sider indskrænke sig efter Herrernes egen Tilstaaelse til det Skridt fra en anden Side, at 14 Medlemmer af den herværende Kjøbmandsstand i en Skrivelse til Hr. Hempel i det Væsentlige have tiltraadt deres Erklæring. Naar Man betænker, hvilke Hjul der ere satte i Bevægelse - og flere af Herrerne vide vist godt Besked derom - for at erholde disse 14 Underskrifter, saa kan denne Kjendsgierning vel ikke synderligt bestyrke Herrernes Paastand, den synes tvertimod at vise, at ogsaa den store Majoritet af den agtede Handelstand, der har nægtet at underskrive hiin Skrivelse, ingenlunde har kunnet billige deres Fremgangsmaade. Naar Herrerne finde, at Forfatterne af de under Mærkerne - og N. fra det HempelskOfficin udgaaede Følgeblade, have indrømmet Rigtigheden af deres Dom over Stiftstidenden, tildeels endog i meget stærke Udtrykt, saa er det, mildest talt, er meget besynderlig Jnterpretation af disse Følgeblades Jndhold og naar de spørge mig, hvilken Betydning det kan have, at jeg har forsikkret, at ikke Faa have en modsat Mening til deres, saa er det en ligefrem Forvanskning af mine Ord; jeg har ikke talt om en modsat, men om en anden Mening. Herrerne sige, at flere af dem, da der var Tale om en almindelig Opsigelse af Abonnement og Avertissementer, personlig have gjort sig Umage for foreløbig at standse denne Bevægelse." Skjøndt disse Ord nærmest ere rettede til Udgiveren, er ogsaa jeg disse Flere taknemmelig for, at de ikke have ville gjøre alt det Onde, som de troede at kunne gjøre. Men hvorfor fremsættes selv disse Ord paa en Maade, der synes beregnet paa at kaste et ufordeelagtigt Lys paa Avisen, "Der var Tale om en almindelig Opsigelsen, er det ikke, som om den største Deel af Publikum havde havt en saadan Hensigt, og dog er det bekjendt, at netop den "Tale af nogle Enkelte vakte saa almindelig Uvillie, at Man fandt sig beføiet til at lade det blive ved Talen. Herrerne ville ikke lade den "Afviisning gjelde, naar jeg beder mig fritaget for at gaae ind paa det Punkt i deres første Erklæring, der angaaer min Strid med Hr. Karup, men Publikum haaber jeg vil, og det er nærmest for dette, jeg har skrevet. Dersom imidlertid Herrerne ville anvende deres Jnterpretationstalent paa den Artikel i Striden, hvori jeg siger, at det maa være en Samvittighedssag for Redakteuren, om han kan finde sig beføiet til en yderligere Tilbagekaldelse af en Meddelelse, naar det ikke er blevet formeent den eller de rette Vedkommende at fremkomme med deres Svar paa Meddelelsen, saa ville de maaskee komme til den Anskuelse, at Maaden hvorpaa jeg har ført Striden og den Ulyst, som jeg endnu viser, med at gaae ind paa dette Punkt i deres Erklæring, er for en stor Deel foraarsaget af, at jeg krymper mig ved at sige Noget, der let kunde være meget ubehageligt for en vis Mand, der dog paa ingen Maade har skaanet mig, og de ville da maaskee tage dette til Jndtægt, istedetfor at bygge min Fordømmelse derpaa. Det har undret Herrerne, at jeg taler om en Masse Blade, jeg maa gjennemlæse, da det synes dem, at denne Jndvending mod deres Beskyldning af Mangel paa Flid fra min Side er mere beregnet paa Børn end paa Mænd, der meget vel vide, hvad der hører til en Redakteurs Forretninger. Det skulde være mig kjært, om de virkelig alle vidste det, deres Dom var de maaskee bleven noget mildere. Den udenlandske Politik maa jeg ikke omtale, da Herrerne ikke specielt over den have udtalt nogen Dadel." Men en almindelig Dadel have de jo dog udtalt over hele Redactionen, og saaledes kunde jeg ikke skjønne andet, end at ogsaa den udenlandske Politik maatte være indbefattet deri. At Herrerne ikke have opfattet den Forskjel, jeg har ville etablere imellem at varetage de lokale Jnteresser og at gyttre sig ledende over vigtige kommunale Spørgsmaal, seer jeg af det Cirkelbeviis de bruge, ved at sætte Jnteressernes Varetagen" baade som Thesis og Hypothesis. Talen er ikke om at kunne varetage uden at lede, men at kunne lede uden at vare tage. - Herrerne bebreide mig, at jeg ved en indiskret Hentydning ligefrem har krænket min Pligt som Redakteur. Hermed kunne de kun sigte til den Maade, hvorpaa jeg har sat de fra Stændervalgene bekjendte, flere Fædrelandsvenners i Relation til de 19 Herrers Erklæring. Hertil maa jeg bemærke, at, flere Fædrelandsvenner kom med deres første Jnserater længe førend jeg tiltraadte den virkelige Redaktion, at de ogsaa senere, som maa være dem velbekjendt, indleverede deres Artikler til Udgiveren istedetfor til mig og at jeg saaledes ikke har røbet nogen mig betroet Hemmelighed. Ligesom hele Byen og paa samme Maade som den kjendte ogsaa jeg meget tidlig Ordføreren iblandt dem og dette var tilstrækkeligt for mig som Redakteur at lade deres Artikler passere, især de jeg vidste, at Udgiveren i Nødstilfælde var forsynet med bedre Garantier. - Angaaende Dyrtidspørgsmaalet kan jeg med fuld Fortrøstning henvise til min tidligere Erklæring. Naar Herrerne i denne Henseende udpege Berl. Tid. "Dansk Folkebladt og navnlig Fædrelandets til mine udelukkende Veiledere, røbe de tydeligt, at de ønske at gjøre Stiftstidenden til et Partiblad, hvilket strider mod de af mig opstillede og af dem ikke modbeviste Principer, naar de omtale andre kjøbenhavnske Blade med stærk Dadel, maa det være disses Sag at forsvare sig, dersom de holde det Umagen værd, og naar de sige, at der er al Grund til at antage, at Stiftstidenden – altsaa endnu i høiere Grad Kjøbenhavnsposten" og "Flyveposten. - snarere har tilbageskræmmet end opmuntret den private Godgjørenhed, saa er det en Paastand, som de skulle have ondt ved at bevise. Min Samvittighed frikjender mig i dette Punkt, jeg har handlet efter min bedste Overbeviisning. - At Herrerne søge at gjøre den Roes mistænkt, som jeg har tildeelt et meget agtet Handelshuus her i Byen, komme over dem selv.