Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-05-06
Sir Michele var iblandt Fruentimmerne paa Balkonen og opførte sig noget ubeskedent, saa Dogen befalede man skulle sparke ham ned ad Balkonen, og Dogens Pager kastede ham strax ned deraf. Ser Michele fandt det var en Fornærmelse, der ikke kunde taales, og da Festen var forbi, og alle andre have forladt Palladset, blev han ophidset af Vrede, tilbage, gik ind i Audiens=Salen og skrev nogle upassende Ord: der angik Dogen og Gemalinde, paa den Stoel, hvori denne pleiede at sidde; thi i de Dage lodikke Hertugen sin Stoel overtrække med cyprisk Silketøi, men han sad i en Stoel af Træe. Sen Michele skrev derpaa: Marino Faliere, den smukke Kones Mand; andre kysse hende, men han underholder hende. Om Morgenen saae man disse Ord, det blev anseet som en skjændig og skammelig Ting og Senatet befalede Republikens Retslærde at anhængiggjøre og behandle Sagen med største Flid. En Sum blev strax udbuden for den, der kunde opdage, hvem der havde skrevet disse Ord. Sluttelig blev det bekjendt at det var Michele Steno. Det blev strax besluttet i de forgetyves Raad, at han skulle arresteres; han tilstod da, at han i et Anfald af Ærgelse og Vrede, foranlediget derved at han blev kastet ned af Balkonen i hans Kjerestes Nærværelse, havde skreven disse Ord. J Raadet blev derpaa debatteret, derom. Dette tog hans Ungdom i Betragtning og at han var Elsker, og han blev derpaa dømt til to Maaneders Fængsels Straf og til at forvises Venedig paa et Aar. Ved at høre denne naadige Dom, blev Dogen overmaade opbragt, da han synes Raadet ikke havde taget tilbørlig Hensyn til den Respect det skyldte hans Værdighed; og sagde at det burde dømt Ser Michele til at hænges eller i det Mindste til Landsforviisning for Livstid. Men nu havde Skjebnen bestemt det saaledes, at Dogen selv skulle miste Hovedet, og da det er nødvendigt for en Virkning, at den ogsaa maae existere en Aarsag, saa hændte det sig at den samme Dag, som fornævnte Dom var afsagt over Steno, hvilken just var den første Dagi Fasten, gik en Herre af Huset Babara, som var meget kolerisk, ned til Arsenalet og forlangte nogle visse Sager af Captainerne paa Galeierne. Dette gjorde han i Nærværelse af Arsenalets Admiral, og denne hørende hans Forlangende, svarede - Nei, det kan ikke skee. Det ene Ord tog det andet, og denne Herre slog Admiralen med hans knyttede Ræve, lige over Øiet, og da han hændelseviis havde en Ring paa Fingeren, reer den Hull paa Huden, saa at det blødte. Admiralen, ganske saa forslaget og blodig som han var ilede lige til Dogen for at klage og for at bede ham at lade denne Herre af Huset Barbaro haardt afstraffe. - Hvad vil Du, jeg skulle kunne gjøre for Dig L. svarede Hertugen, "tænk hiin Pasqvil, som blev skreven over mig, og tænk paa den Maade, hvorpaa de have straffet den Knægt, den Michele Steno, som skrev den; see her hvilken Agtelse de Fyrgetyves Raad bære for vor Person." Hertil svarede Admiralen; Min Herre Doge, i Fald J ønsker at gjøre Eder selv til Prinds og hugge alle disse gemenne Herre i tusende Stykker, saa har jeg stærkt i Sinde, hvis J. blot vil hielpe mig, at gjøre Eder til Hersker over hele denne Stat, og saa kan J straffe dem alle. Da Hertugen hørte dette sagde han; a Hvorledes kan saadan en Ting udføres," og derpaa talede de med hinanden derom. Dogen kaldte paa hans Neven Ser BertuctioFaliero, som boede hos ham i Palladset, og de overlagde det sammen. Og uden at forlade Stedet, sendte de Bud efter Philip Calendoro, en meget berømt Søehelt, og efter BertuecioJsraello, som var overordentlig træsk og listig. De raadførte sig derpaa med hinanden, og bleve enige om, at indkalde Flere, og saaledes mødte de flere Nætter efter hinanden i Dogens Pallads.