Berlingske Tidende, 1833-03-07
Udenlandske Efterretninger. Sie tilien. De Sicilianske Røvere ligne i Leveviis ganske de Calabresiske, kun med den Forskiel, at de ved deres Foretagender vise langte større Listighed og Opfindsomhed, hvilket sees af følgende ny Tildragelse. Den Røverbande, hvorom her tales, havde det Ser egne ved sig, at den blot bestod af een eneste Røveranfører, derikke havde andre Hjelpere, end - en Mængde Marionetter eller Dukker, som han selv havde klædt og udrustet. Det var et Menneske med stor Konstnertalent; hans Figurer vare, i Henseende til Dragt og vildt Udseende, aldeles som levende Røvere. Deres vidtopspilede Øine stirrede vildt frem for sig, og deres Læber, der aldrig trak sig til et godmodigt Smiil, beskyggedes af vældige Knebelsbarter. Hans Angrebsplan var ganske simpel; han stillede sine Dukker i Slagorden paa et fremragende Field eller paa en Høi, ved Siden af en Bjergvei eller mellem Buske, som vendte ud mod Veien, gav dem lange Flinter, hvis Løb vare rettede mod Veien, i Hænderne, og lod Dolke paa en truende Maade blinke frem af Barmen og Beltet. Sin Stilling valgte han stedse paa et Punkt, hvor Veyen eller rettere sagt Bjergstien (thi i det Jndre af Øen finder man intet, der kunde fortjene at kaldes en Vei, afbrødes af Kløfter eller dannede en Krumning, saaledes at de Reisende, naar de bøiede omet fremstaaende Fieldstykke, pludselig bleve Banden vaer, og befandt sig inden for Skudlimen af deres anlagte Flinter. Medens hans Underordnede stode saa ubevægelige, som Russiske Skildvagter paa deres Poster, kastede han sit speidende Ørneblipaa den Vei, af hvilken de Reisende skulde komme. Vare disse talrige, saa trak han, som en forsigtig General, sit Mandskab tilbage, og skjulte sig med det i det Tykke af Skoven. Forekom de Reisende ham derimod ikke frygtelige, saa stillede han sig ved Siden af sin livløse Bande, og naar hine Veifarende, fulde af Skræk, blev den skrækkelige Hobs truende Stilling vaer, sprang han velbevæbnet, som han stedse var, løs paa dem, og truede med, øjeblikkeligen at lade dem ihjelskydes, dersom de ikke adløde hans tordnende Tilraab, faccia in terre! (Ansigtet paa Jorden); derpaa maatte de udlevere deres Penge eller hvad andet af Værdie, de havde hos sig, hvilket stedse skeete meget hurtigt, thi Tanken om den frygtelige Bande gjorde Hænderne rappe. Derefter befalede han dem at staae op, og hende tilbage af den samme Vei, de vare komne; tillige forsikkrede han med græsseligste Eeder, at den, der vovede at see sig om, skulde være dødsens. Efter de Plyndredes Bortgang samlede han sit Mand skab sammen, bar det bort, skjulte sine tause Kammerader, indtil han fandt det passende, atter at vove et nyt Foretagende; i Stedet for at dele Byttet med rovlystne Ledtogsmænd, beholdt han Alting for sig selv. - De Røverier, som denne enkelte Sicilianer saaledes udøvede, vare utallige, og da han stedse forandrede Opholdsted, gjenlød snart over hele Sicilien Rygtet om hans frygtelige Bande. Regjeringen anvendte Alt, for at komme paa Svor efter den, men forgiæves, endog naar en Afdeling, Militair kom i Nærheden af det Sted, hvor Røveriet var begaaet, og i den største Skynding rykkede ud for at forfølge og gribe Røverne, var det stedse spildt Umage. Ligesaalidet formaaede Trudsler, Løfter, Voldsomheder, endog Tortur, at udpresse Tilstaaelse af Hyrderne og Bønderne paa de Steder, hvor Roverierne skeete, om at have forsynet Banden med Levnetsmidler, eller i det mindste at have seet den. Man skjønner og saa lettelig, at Løftet og Tilgivelse og Belønning for den af Banden, som vilde forraade Anføreren, ikke fristede nogen af denne trofaste Røverflok. Tilsidst opdagedes dog hans List; en betydelig væbnet Magt overfaldt uventet den listige Røvercapitain, som dennegang ikke havde valgt en heldig Stilling; han blev nødt til at flygte over Hals og Hoved, uden at faae Tidtil at redde sine troe Staldbrødre. De saakaldte Cacciatori eller Skarpskytter opfordrede dem til at overgive sig. Nedlægger Eders Vaaben, og overgiver Edern, raabte Soldaternes Anfører, saa skal intet Ondt vederfares Eder: Retfærdigheden vil underhandle med Eder, og vor Regjering er naadig. Jntet Svar paafulgte, og da Officeren saae, at Røverne vedbleve at sigte paa ham og hans Folk, saa commanderede han: Færdig! Skarpskytterne gjorde sig færdige, da de til deres Forhanselse saae, at Røverne hverken talede eller trak sig tilbage, eller skjulede sig bag Buskene, men bleve staaende ubevægelige som Skiver, hvorefter man skyder, saa commanderede Officeren, atter: "An! Fyr. Soldaterne fyrede; een af Røverne faldt, en anden vaklede og forandrede sin opreiste Stilling til en noget bøiet, de øvrige stode som forhen og besvarede til Soldaternes store Forhauselse ikke Jlden. Officeren og hans Mandskab troede, at de vare forherede, og anede en eller anden fortvivlet Krigslist, de fyrede derfor ikke igjen, for de havde seet sig vel om til alle Sider, frygtende et Angreb fra et Baghold af denne pythagoræiske Bande. Ved den anden Salve styrtede atter tre af Røverne, og nu fik Soldaterne Mod til at gaae ind i Buskene, hvor de overbeviiste sig om, at de havde skudt paa Kjole, og Beenklæder, som vare udstoppede med Straa. To af hine frygtelige Skikkelser stode endnu i en opreist Stilling, og syntes at udfordre dem til Kamp. Anføreren for denne Marionethande havde imidlertid faaet Leilighed til at undflye, men blev siden greben ved et Røverie paa alfare Vei, og dømt til Galeierne. ialt mahann. naaralav L. .