Berlingske Tidende, 1813-08-20
Blandt den Sværm af anonpine svenske Proclamationer, som i den senere Tid er indkastet i Norge, i den Hensigt at vække Mistillid hos at Normændene til deres Regiering og forføre dem til troløs at svige deres retmæssige Konge og forene sig med Sverrig, er ogsaa en, hvori og den lidet hæderlige Forfatter, for at give sine chimeriske Forslage nogen Vægt, beraaber sig paa nogle historiske data, angaaende en fordum p Forening mellem Norge og Sverrig. Det kan ikke lønne Umagen, nøiere at drøfte disse foragtelige Producter, hvis Værd Kongens tro norske Folk meget vel veed at skatte, se og som alle røbe deres ublue Forfatteres fuldkomne Uvidenhed om Normændenes Tænkemaade og Følelse for en Forbindelse med den svenske Regiering. Kun vilde det maaskee ikke være overflødigt her at visse det Ufuldstændige og Urigtige i hine historiske dara. J en af disse Proklamationer tiltaler Forfatteren Normændene af blandt andet saaledes : Kommer med aabne Arme og tager imod Forening med Eders naaturlige Venner og lader os evigt blive et Folk under een Hyrde. Anna jerne vise at det fordum har været saaledes. Magnus Erson (Erie son) var Konge over Sverrig og Norge Aar 1330. De Norsk, valgte Konge Carl Knutssen i Sverrig til Konge 1449 og skrev til et Christian den 1ste af Oldenborg, at de aldrig meere vilde have nogen i Dansk eller Tydsk til Konge Den sande historiske Sammenhæng hermed er følgende: Magnus Ericson eller Magnus Smek, Konge i Sverrig, blev Konge i Norge ved hans Morfaders Hakon den 5tes Død, Harald Haarfagers sidste mandlige Arving. Jngeberg, Hakons eneste Datter, var Moder til Magnus. Magnus Søn, Hakon den 6te, allerede Konge i Norge meden hans Fader levede, regierede ikke i Sverrig, hvortil hans Fødsel kaldte ham. De Svenske, misfornøiede med Magnus, stødte ham fra Tronen og valere i hans Sted hans Neven, Albert af Meklenborg. Hakon givtede sig med Maraaretha af Dasmark, Waldemar den 3dies Datter. Deres Søn Olaus blev valgt til Konge i Danmark ved hans Morfader Waldemars Død, og arvede faa Aar derefter Norge efter hans Fader. Ved Olands Død blev hans Moder, Dronning Margaretha, valgt af de Danske og Norske til deres Dronning. Ogsaa siden blev hun udvalgt af de Svenske, efter Staget ved Falkiøbing, hvor Albert af Meklenborg, Konge i Sverrig, blev fangen. Ved Calmar Unionen forenedes derne de 3 Riger. Efter Christopher den 3dies Død uden Børn, vilde de Danske ikke tiltræde Valget af Carl Kuus for eller Carl Bønde, som hans Partie i Sverrig havde faaet proclammeret til Konge over dette Rige; men de Danske valgte derimod Christian Greve af Oldenborg. De Norske vare tvialraadige mellem begge, der var endog et Par tie, som erklærede sig for Carl, og denne Fyrste blev kronet i Tronhiem; men faa Maaneder efter forenede Christians stærkere Parti alle Stemmer. Carls Valg blev tilintetgjort de Christian erkiendt og kronet i Tronhiem. Ligeledes blev Sverrig efter Carls Død snart underkastet Christian 1ste og hans tvende Efterfølgere Hans og Christians den 2den, snart var det i Revolutions Tilstand, indtil, da Christian den 2den havde tabt Danmark og Norges Krone, Gustaf Vasa blev proclammeret Konge af Sverrig, hvis Bestyrer og Generalcapitain han allerede i Forveien var. De Danskes Valg af Frederik den 1ste, Hertug af Holsteen og Christians Farbroder, blev vedtaget af de Norske, og denne Fyrste blev Konge over de 2 Riger, som siden altid have havt en og samme Souverain.