Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
En umaadelig Statsgields Afbetaling ved en synkende Fond synes kun at være mueligt, naar intet kommer i Veien, men da man ikke kan gjøre Regning paa lutter Held, saa er en saadan Calcul ligesaa fornuftig, som hiin Bondepiges, der udregnede, hvor mange Kyllinger hun vilde faae af sine Æg. Men desuagtet kan man ikke nægte, at der, hvor ingen anden Udvei haves til en overordentlig stor Gields Afbetaling, er en synkende Fond det beqvemmeste Middel, thi en saadan Fond er en Sparecasse, og en Sparecasse maa altid, naar den ikke ganske tømmes, være nyttig. Men et Spørgsmaal bliver det: om det ikke vilde være ligesaa gavnligt, hvis en Stat, istedet for at benytte sig af et saadant, paa usikkre Grundstøtter hvilende Middel, ligefrem sagde til sine Creditorer, vi skylde Jer (f.Ex.) 10 Mill. men vi see os ikke istand til at betale dem. End ikke Renterne kunne vi ikke svare, uden at forarme os. Vi ville betale eder 5 Mill. i 10 Aar. Vilde dette ikke være langt hensigtsmæssigere end enten at gjøre Gielden, uopsigelig, og sætte sig i en stedsevarende Rente gield, eller at tænke, blot ved en synkende Fond at afbetale den? Vi ville, for ikke at anføre andre Exempler, holde os til Engelland, der i Henseende til Nationalgieldens Storhed, og de paatænkde Midle til dens Afbetaling, kan betragtes som den første gieldbundne Stat i Europa. Det eier uhyre Rigdomme i Fonds, men i Grunden bestaaer denne Fonds-Rigdom dog kun i Papir, i offentlig Credit og parlementarisk Sikkerhed. Dette er unægteligen tilstrækkeligt for Creditorerne; thi de have Pant i Jorderne, i Handelen og i Undersaatternes personlige Vindskibelighed, fra hvilke Kilder de Penge hentes, hvormed Skatterne og Paalæggene skulle betales. Af disse sidste nyde hver Statscreditor saaledes en vis Andeel, men jo rigere Statscreditorerne ere, desfattigere er Nationen, der skal betale Skatterne. Den eneste Nytte, Nationen har af Nationalgield, er Forøgelsen af Circulationen, da derved en større Masse af indbildte Penge komme i Omløb, som, ved alle Leiligheder, kunne benyttes ligesaa godt som rede Penge, og som selv, naar de ikke bruges, bringe nogen Fordeel. Men denne eneste Nytte overveies af saa mange andre Uleiligheder, at en uforholdsmæssig National gield med Rette fortjener at kaldes et stort Onde, og det af forskjellige Grunde. De uhyre Skatter, der maa lægges paa Livets Fornødenheder, for at kunne tilveiebringe Renterne, ere skadelige baade for Handel og Manufacturer, thi de fordyre saavel Arbeidslønnen, som de raa Materialier, og som en Følge deraf, Priserne paa Fabricaterne i endnu høiere Grad. Skyldes en stor Deel af Gielden til Udlændinger, saa drage de aarligen en Mængde rede Penge ud af Landet; i 25 Aar har Udlandet faaet Capitalen tilbage, blot ved Renterne, og en Stat, som har en uopsigelig Gield af 10 Mill., hvoraf den skylder Udlændinger & Mill., har blot ved Renternes Afbetaling i 25 Aar, formindsket sin Nationalformue 5 Millioner. Skyldes det Hele kun til Undersaatterne, saa blive Pengene rigtig nok i Landet, og gaae i Grunden kun fra den ene Haand i den anden; men der flyder deraf den meget vigtige Uleilighed, at den flittige, arbeidsomme og vindskibelige Undersaat maa betale Skatter, for at underholde den uvirksomme og ørkesløse Creditor. Statspapirernes Eiere, der ellers havde seet sig nødsagede til at virke med deres Penge, sidde nu med Hænderne i Skjødet, og fortære, lig Vandbier, den Honning, som Arbeidsbiernes Flid frembringe. Tilvæxten af den uhyre Statsgield, der nu trykker og med Tidens Længde vil ødelægge alle Europas store Nationer, siger Blacksione, har været temmelig eens. Da i Engelland, efter Revolutionen, ny Forbindelser med Europa fødte et nyt System af udvortes Politik, voxte i en umaadelig Grad Nationens Udgivter, ikke blot til nye Establissementer, men til at føre en langvarig Krig paa Fastlandet, til de hollandske Grændsers Betryggelse, det franske Monarkies Svækkelse, den spanske Arvefølges befæstelse, Huset Østerrigs Understøttelse, det tydske Riges Friheds Forsvar, og andre Gienstande. De voxte i saadan Grad, at det ikke agtedes raadeligt at tilveiebringe et heelt Aars Udgivter ved Skatter, oppebaarne i det samme Aar, da man frygtede derved at foranledige Utilfredshed. Det var derfor de Tiders Politikers Maade, at anticipere deres Efterkommeres Jndtægter, ved at laane uhyre Summer til de løbende Statsfornødenheder, og ikke at paalægge Undersaatterne flere Skatter, end der behøvedes, til at betale de aarlige Renter af de laante Summer; derved forandrede man denne Gield til et Slags Eiendom, der kunde overdrages fra Mand til Mand, til enhver Tid og til enhver Sum. Dette System synes at have havt sin Oprindelse fra Florents, hvis Regjering, da den 1344 skyldte omtrent 60,000 Pd. St., som den ikke saae sig istand til at betale, oprettede, under den metaphoriske Benævnelse, Bank, eller Bjerg, et Jnstitut, hvis Lodder kunde transporteres, ligesom de engelske, med en Rente af 5 pCt., og hvis Priser rettede sig efter Statens Trang. En Stat bør, saa meget som mueligt, vogte sig for at gjøre større Gield, end den har Udsigt til at kunne betale, men er Gielden engang gjort, maa den af alle Kræfter søge at befrie sig for den. Financierernes Papircalculationer ere i Almindelighed skuffende; de bygge paa Muelighedens Luftcasteller, som det mindste Aandepust kan kuldkaste. Jntet er lettere end at beregne Statsindtægter til at dække Gielden med, men om disse, og hvorledes disse kunne og skulle tilveiebringes, tænke Calculateurerne sjeldent paa. Det gaaer dem med deres Calculer, som hiin Læge, der ikke brød sig om, at hans Feberpatient døde, naar han kun satte Feberen.