Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-19
Jndsenderen heraf har, ved at læse Hun ters i London 1823 udgivne Memoirs of a Captivity among the Indians of North America, from Childhood to the age of nineteen &c., fundet saa mangen en Anledning til at bemærke den store Forskjel, som naturligviis burde gives imellem os, de cultiverede Christne, der jo have baade Kirker og Præster, og hine vilde Jndianere, hvilke jo ei have Saadant, at han ønsker at meddele Skilderiets Læsere nogle, enkelte af de Træk, hvoraf ellers Hunter leverer saa overhaands mange. Han afholder sig fra alle Noter og Anmærkninger; thi der er ikke Een iblandt Læserne, som jo hvert Øieblik vil af sig selv gjøre dem i Tusindviis. Det var ei heller godt Andet: Ungdommen indprentes Agtelse og Ærefrygt for Alderdommen. Ynglingerne tie altid i de Gamles Nærværelse, og det Raad, der i en ligeaarig Mands Mund ikke vilde ændses, æres som et Orakelsvar, naar en Olding giver det.""De offenlige Forsamlinger tør baade Ynglinger og Drenge bivaane; men Deel i Overveielserne maae de ei tage, for de have naaet "Mandsalderen og udmærket sig. Var end dette ikke Lov, vilde dog den Agtelse for Alderen og den høiere Stilling i Livet, man fra Barnsbeen af indskjærper og løver, virke dertil som meest afgjort Vane"."Jndianerne ere meget ivrige i, at bevare de Mænds Minde, der have opfyldt deres Pligt mod Fædrelandet. Stundom indgraves i glatbarkede Træer, eller blødere Steenarter udmærkede Mænds mærkeligste Handlinger, og selv ei Slægtninger og Venner alene, men endog Fremmede læse det med "Deeltagelse. Den store Aand er, efter deres Mening, "alfor ophøiet, til at kunne være den umiddel"bare Ophavsmand til det Onde, og, uagtet, sine Børns Forseelser, vedbliver han "at sende dem alle de Velsignelser, de nyde. Ved barnlig og oprigtig Tilbedelse erkiende de Beviserne paa hans faderlige Huld og bede ham om Alt, hvad de trænge til, som og takke ham forhvert et modtaget Gode, Aldrende Jndianere især, men og ellers Alle, der ansees for gode og vise, lade sjel"dent nogen Dag gaae forbi, uden at de jo nedbede sig en Velsignelse af Livets Giver, eller bringe ham deres Tak, stundom med lydelig Stemme, oftest i den hjertelige Andagts tause Sprog. Dette skeer især, efterat de have stillet deres Tørst ved en Kilde, men er paa ingen Maade indskrænket til særlegne Omstændigheder, eller bundet til vis"se Steder. Hos alle Stammer, Forfatteren besøgte, var Overbeviisningen om et tilkommende Liv, tilkommende Belønninger og Straffe herskende. Troen paa Ansvarlighed for den store Aand gjør "Jndianerne sædvanligviis til samvittighedsfulde og sværmeriske Tilhængere af alle deres Lære meninger; og det er en mærkværdig Omstændighed, at man finder hos dem hverken Kulde og Ligegyldighed, eller Hykleri med Hensyn til de hellige Ting, uden undertiden hos ubetænksomme unge Mennesker, nogle Propheter, eller Præster og hos alle Troldmænd. Denne Adfærd reiser sig hos de fleste Jndianere af den faste Overbeviisning om, at "de Mennesker, der i dette Liv have bestræbt sig "for at handle godt og dydigt, skulle i det tilkommende Liv nyde en evig Lyksalighed, atter "komme i den store Aands fulde Yndest, og i hans umiddelbare Nærhed fryde sig ved hans Raad og Beskjærmelse, da derimod de Andre, som have handlet anderledes, berede sig ufeilbarligen hisset Trængsel og Lidelser." Forfatteren fandt Troesmeningerne og Gudsdyrkelsesmaaden i det Hele kun lidet for"skjellige hos de flere Stammer, han lærte at kiende. Blandt dem alle fandtes imidlertid og enkelte Mennesker, der forkastede Læremeningerne og den sædvanlige Gudstjeneste. Til "Saadanne regnede han ogsaa Høvedsmanden, for den store Osage, Clermont ved Navn, der ved flere Leiligheder yttrede: at alle gode Handlinger belønnedes, alle onde straffedes af den store Aand; de enkelte onde Handlinger, som Mennesker, der ellers i det Hele taget førte et retskaffent Liv, begik, bleve Aarsager til den Trængsel, "dedøiede, men deres Forseelser vilde dog omsider vorde dem tilgivne. Anderledes vilde det forholde sig med de Mennesker, der i det Hele taget havde ført et "slet Liv, thi i dette Liv maatte de friste større Lidelser og Trængsel, end de Gode, og i det tilkommende Liv maatte de vente samme Skjebne, siden det da er stod længer i deres Magt at forbedre sig og vorde værdige til en lykkeligere Tilstand."