Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-12-14
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn 700000 Ro Nittende Aargang. No. 100. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 14 December 1822. Hvorledes kunne duelige Almueskolelærere. bedst dannes og prøves, dersom Seminarierne vorde ophævede. Naar man ikke har ladet sig indtage af en overdreven Forkierlighed for Seminarierne, saa vildet vist ikke falde vanskeligt at udfinde en passende Maade, hvorved disse Læreanstalters velgjørende Hensigt – duelige og sædelige Almueskolelæreres tilbørlige Dannelse - vil kunne opnaaes, uden Bekostning for det Offentlige, og ved et for dem, der i Fremtiden ønske at ansættes i dette Fag baade friere og beqvemmere Middel. Et saadant Middel, ifald det fortjener bifald, og Staten, derved, ligesaa got som ved de bekostelige Seminarier, kan forskaffe sig vel dannede Lærere for Bønder- og Borgerskoler, bør nok neppe forkastes især i Tider, som de nærværende, hvor enhver Lettelse, naar den kan iværksættes, uden skadelige Følger for nogensomhelst god Sag, maae være Staten, saare velkommen. Hverken Fordom, eller Forkjerlighed eller opvakt Mistanke eller nogen anden Bevæggrund bør kunne hindre kostbare Jndretningers Ophævelse, saasnart det er indlysende, at deres Vedvarenhed ei mere er nødvendig, men at de kunne, uden Skade for den gode Sag, som offentlig vedligeholdte Anstalter, afskaffes. At de nuværende Seminarier, som Statsindretninger, ei mere behøves, er Jndsenderen, efter hans Anskuelsesmaade, aldeles indlysende, og han tvivler ikke paa, at jo Rigtigheden i hans Yttringer ufeilbarligen ville vise sig, naar Frihed til at søge den fornødne Dannelse, hvor den kunde findes, maatte tilstedes enhver, der følte Kald og Lyst til at blive Almueskolelærer. Og skulde en saadan Frihed ikke uden al Ængstelighed kunne tilstaaes, Førend nogen f. Ex. erkiendes for Gartner, eller kan vente nogen offentlig Tjeneste i dette Fag, maae han underkaste sig den befalede Gartnererammen; men det staaer ham frit for at erhverve sig de fornødne Kundskaber, hvor han bedst veed, vil og kan Det er Staten nok, naar han ved offentlig Prøve beviser sin Duelighed. Den spørger ikke om, hvorfra han har sine Kundskaber, naar han blot har dem, enten han har dem fra en bekjendt eller ubekjendt Gartner Enten Ynglingen, der vil vandre den videnskabelige Bane, er dannet af en privat Jnformator eller i en offentlig Skole, er ligegyldigt, naar han kun paa anordnet Maade giver tilstrækkelig Prøve paa sin Dygtighed. Jndsenderen troer, at man uden Fare kunne følge samme Fremgangsmaade i Henseende til Almueskolelæreres Dannelse. Var det kun enhver tilladt selv at vælge sine Veiledere i de Kundskaber og Færdigheder, der nødvendigen kræves for enhver Almueskolelærer, naar han skal kunde virke med Held og Hæder i sit Kald, da vilde der uden Vanskelighed aabne sig Leilighed til fornøden Dannelse for hver den Yngling, der havde Anlæg, og ikke manglede Varme og Jnteresse for den Sag, han agtede at opofre sin Tid og sine Kræfter, og forandre, end saadanne Subjecter, maatte man vel ønske sig fritaget. De Erfaringer, som hist og her haves, synes at minde om: at ingen Mangel paa tilstrækkelig Veiledning for dem, der ønske at applicere sig til Almueskolefaget, vil fremstaae ved Seminariernes Ophævelse. Det er bekiendt, at adskillige unge Mennesker ere blevne dannede uden for Seminarierne med det høikongelige danske Cancellies Tilladelse, og have bestaaet med Hæder ved den for Stiftamtmand, Biskop, Seminarieforstander og Amtsprovster aflagde Prøve, der var ligesaa omfattende, som den der anstilles med Seminaristerne. Jndsenderen mindes fra sin forrige Embedstilling, at afdøde Biskop Hjort engang sagde til ham: at adskillige af disse saaledes uden for Seminarierne dannede Personer, der vare examinerede af ham og øvrige Tilforordnede, vare lige med de bedste Seminarister baade i Kundskab og Færdighed. Det forekommer ham, at salig Biskoppen, hvis Stemme i denne Sag maatte være af megen Vægt, ved en vis Leilighed yttrede: enten at han allerede havde eller agtede at indgive et Forslag i det høikongelige danske Cancellie om Seminariernes Ophævelse. Naar altsaa flere duelige Almueskolelærere ere dannede uden for Seminarierne, naar de endog, ved en særdeles stræng Prøve, have beviist, at de vare vel bevandrede i alle disse Læreanstalters Discipliner, saa maae man vel spørge, hvor fandt de den for deres Ønsker og attraaede Bestemmelse fornødne Veiledning: Det var Præster, der bemærkede deres Anlæg og Lyst, agtede deres sædelige Vandel og menneske kjerligen understøttede deres Flid og Granskning, og saaledes vil altid den, der har Anlæg og Jnteresse for Skolevæsenet, samt viser god Opførsel, sikkert blandt Landets Religionslærere endog i sin Kreds finde den Mand, der baade kan og vil meddele ham fornøden Dannelse baade i Theorie og Praxis. Hvo der oprigtig søger, han finder Sandheden i dette Ordsprog vil her ikke savne Bekræftelse. Var der flere Præster, der ikke paatoge sig saadant Arbeide, saa var der mange andre, der velvilligen kom den værdig Søgende til Hielp. Udstrækker man sine Fordringer til Almue skolelæreren ikke videre, end det kongelige allernaadigste Skolereglement bestemmer, saa ville disse Fordringer ved Præstens Veiledning vist blive tilfredsstillede, og ved dagligen at nyde den værdige Geistliges og Families Omgang maatte vel Lærlingens Moralitet, naar der ellers var noget Godt ved ham, kunne vinde mere end paa noget Seminarium, der vel neppe kan være Religiøsitetens og Dydens ypperste Helligdom, naar man tager Hensyn til den Opdragelse, med hvilken saamange Bondesønner fra Ploven indlemmes i disse Læreanstalter. Forlanger man derimod at de skulle som Jndsenderen nylig læste i Skilderiet, være ægte Siels= og Hjertekiendere, da vover ingen Præst paa at befatte sig med deres Dannelse. Mon og saa Bondesønnen under et treaarigt Ophold blandt sine Kammerater paa et Seminarium kan opnaae denne store Fuldkommenhed? Dersom Seminarierne i saa kort en Tid kunde af som oftest raae Materier skabe saadanne Vidundere, saa burde de vist nok aldrig ophæves. Jndsenderen har i sine flere Embedstillinger kjendt mange duelige og brave Seminarister, men ingen, der vare saadanne Mestere; derimod har han paa sin Vandring gjennem Livet truffet adskillige, der kun kjendte meget lidet til Menneskenes Siel og Hjerte; men som dog gandske godt lærte Bønderbørnene at læse, skrive og regne, og forresten sønderlemmede Lærebogens Sætninger ligesaa vel, som de useminaristiske Skolemænd.