Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-01-10
Nyheder fra Udlandet. Frankrig. Det er lykkedes at opdage Navnet paa Kongemorderen, om hvem de meest modsigende Rygter vare i Omløb. Han hedder Jean Francois Meunier, og er Sadelmagersvend. Han vedbliver sin Paastand, at han ingen Medvidere har havt. Hans Navn har han ikke villet tilstaae, før flere Sadelmagersvende havde erklæret at de kjendte ham. Jfølge en anden Beretning havde Chefen for et Handelshuus, der i 3 Dage ikke havde seet sin Neven, og hos hvem dennes exalterede Jdeer havde vakt Bekymring, meldt sig paa Politikammeret, og forlangt at see Morderen, fordi han formodede at kjende ham. Dette skeete, og han gjenkjendte da sin Neven, og betegnede ovenanførste Navn som det rigtige. Uagtet hans Benægtelse synes han dog at have havt Medvidere. En Person, der er fængslet som formeentlig Jndviet i Planen, skal ved sine Udsagn i Forhørerne have bestyrket Mistanken. Flere mistænkelige Personer ere fængslede. Der forsikres, at Skuddet var kommet fra en Gruppe af tre Personer, som havde staaet lige tæt bagved Fanebæreren af Nationalgardens anden Legion. Forbryderen havde rigtig forudseet, at Kongen vilde bøie sig ud af Vognen for at hilse paa Fanen. J samme Øieblik det første Skud var gaaet af, havde en anden Morder lagt an, men var bleven grebet i Armen af en hosstaaende Borger, og en Tredie, som ogsaa havde en Pistol hos sig, var endnu ikke kommet til at sigte. Men begge disse vare undkomne under den almindelige Opmærksomhed for at gribe den virkelige Morder. En af dem beskrives som en lille velklædt Mand med Briller paa. Saasnart Skuddet var gaaet af, kastede man sig fra alle Sider over Morderen, der aldeles ikke satte sig til Modværge, og i Begyndelsen blev mishandlet af Mængden. Han er 23 Aar gammel, af Middelhøide, stærkt bygget, med et Hverdagsansigt; hans Pande og hans Øine antyde en vis Grad af Fasthed og Selvtillid. Forresten ligger der en Blandig af Brutalitet og Bestemthed i hans Træk. Han sidder arresteret i det samme Værelse hvori Flesche og Aliband sad. Rygterne fortælle, at Politiministeren skal have tilbudt Morderen, ifølge Fuldmagt fra Kongen, at han skal faae Formildelse i sin Straf, naar han vil bekjende den hele Sandhed og nævne sine Medskyldige. Og virkelig skal mange flere være blevne arresterede og bevogtede paa det Allerstrængeste. Blandt disse nævnes en Bogtrykker Lagoff, en Kjøbmand Lavaux, o. m. Fl. Le Droit fortæller den mærkelige Yttring af ham, da man havde bebreidet ham hans Handling: "Jeg maatte gjøre det. Jeg er No. 2. Og da man svarte derpaa: "Men maaskee havde No. 3 ikke havt Mod dertil, havde han sagt: "Da vilde No. 4 have gjort det. Jfølge le Pair skal man være paa Spor efter store og meget vigtige Opdagelser. - Kongens Humeur har ikke lidt noget ved denne Begivenhed. Men hans Familie er utrøstelig, isærdeleshed Dronningen og hendes Døttre. Man siger, at Kongen har lovet dem, for Fremtiden at aabne Kamrene paa Slottet Louvre, ligesom og at anskaffe sig en Livgarde, der skulle kaldes Guider, og uden at være militairisk organiserede bestaae af monderede Ryttere, der altid skulle omgive hans Person. Hertugen af Remours blev værst saaret og blødte stærk, hele hans Ansigt var fuldt af Glasstumper; en Lykke, at dog ingen vare komne i hans Øine. Hertugen af Orleans var saaret ved Næsen og det ene Øre; da han kom hjem var hans Halstørklæde og Vest bedækket med Blod. Jfølge nogle Angivelser var Kuglen streife tæt under Kongens Hals, medens han talte med Marskal Lobau udaf Karethvinduet. "Jeg begriber ikke, havde Kongen sagt: hvorledes jeg er sluppen saavel fra det." Kuglen var gaaet lige tæt imellem ham og Hertugen af Remours, der ligeledes havde rækket sit Hoved hen mod Vinduet; ogsaa var den streifet tæt forbi Kongens Ordonantsofficeer, Hertugen af Tre vise, Søn af Marskal Mortier, der som bekjendt faldt ved det Fleschiske Mordattentat.