Berlingske Tidende, 1816-06-17
Man har erfaret, at den nylig indtrufne Opstand af Slaverne i Sognene St. Philip, St. Georg, Christ Kirch og St. Johannes især, blev foranlediget ved foruroligende Forestillinger og Planer af ildesindede Personer, som vilde indbilde Slaverne, at disse vare frigivne, og at deres Frihed kun paa en uretmæssig Maade blev nægtet dem. Jeg holder det derfor for min Pligt, strax at hæve al Misforstaaelse i en Sag, der er vigtig for denne Colonies Rolighed, ja endog for Slavernes eget Vel. Det er ikke min Hensigt at yttre mig angaaende Slaveriets Oprindelse og Natur, men kun at undertrykke de falske Forestillinger, som om Slaveriet er Eders særegne og udelukkende Lod. Slaveri er ikke Skik hos Mennesker af en vis Farve, eller i en vis Alder, eller i visse Lande; det har fra gammel Til existeret og finder endnu Sted blandt Hvide og blandt Sorte og i alle Jordens Egne. At Negerne i Africa vedligeholde Slaveriet, og Forening med de Hvide ere dets Stiftere i Vestindien, er Eder alle som komme fra Africa, personlig bekiendt, da J voldsom ere blevne overgivne af Eders egne Landsmænd, der i Eders Fædreneland holdt Eder som Slaver og solgte Eder som saadanne. At vor menneskekjærlige og reifærdige Souverain og den brittiske Nation misbillige den africanske Slavehandel, og at den er forbuden ved Love, og allerede for længe siden har ophørt, er Eder alle bekiendt Det er ligeledes Factum, at Negerne i Africa ikke blot vedligeholde Slavehandelen indbyrdes, men endog daglig sælge deres Landsmænd uden Hensyn til Alder og Kiøn, til Enhver der vil kjøbe dem, medens Storbrittannien ikkun arbeider paa at forebygge Slavehandelens Fremskridt, og at lade dem, som uundgaaeligen befinde sig i Slavestand, vederfares alle muelige Velgierninger. Men de allerviseste og retfærdigste Mænd, de menneskekjærligste og ivrigste Forsvarere af Slavehandelens Afskaffelse, der besidde practisk Kundskaber, og ere de oprigtigste Venner af dem, der befinde sig i Slaveri, have ansee deres Frigivelse (undtagen i enkelte Tilfælde til Løn for Troskab og godt Forhold) for moralsk uværksættelig, naar nemlig, den almindelige Orden eller Slavernes almene Bedste skal befordres. Hvorledes vilde det gaae de Gamle, Svage og Syge, de hielpeløse Børn og en stor Mængde af Eder, som ere opdragne til ene og alene at forlade sig paa deres Herrer med Hensyn til deres Underholdninger, og derfor, som og af Mangel paa Bekiendtskab med Haandværker og andre Næringsveie, aldeles ikke vilde være i Stand til at sørge for deres Fornødenheder, naar den raske Forholdsregel af en almindelig Frigivelse paa eengang indsatte Slavebefolkningens hele Masse i en ny selskabs lig Tilstand under det smigrende og skuffende Navn af Frihed, der i Grunden dog kun truer det Almindelige med Fare, ja (med faa Undtagelser, endog med Forvirring og Mangel, som vilde afstedkommes Forbrydelser, og lede til at kuldkaste al Ro og Orden. Betænker man disse Farer for den offentlige Rolighed, saa behøver man ikke at trænge dybere ind i Oprindelsen til Slaveriet og dets Beskaffenhed, for at bevise Uiværksætteligheden af Slaveriets almindelige Afskaffelse hvor det engang er indført, uden ved et bestandigt System, der langsomt og gradeviis bevirker dets Reformation. Derved alene, t og ikke ved raske og ødelæggende Omvæltninger har Slaveriet stedse ubemærkt, sikkert og lykkelig forandret sig og endelig ophørt i alle de Lande, hvor det engang existerede. Jeg har hørt, at man paa en ondskabsfuld Maade har søgt at udbrede den Mening blandt Eder, at jeg var i Besiddelse af Eders Frigivelse, og at min Ankomst til Barbados vilde sætte Eder i Frihed. Jeg kan høitidelig forsikkre Eder, at min Ankomst hertil har været en af de smerteligste Begivenheder i mit Liv, efterdi jeg, ifølge min Pligt, ikke blot maatte aabenbare Eder det Bedrageri, som Statens " og end mere Eders Fiender have spillet begge, men og er bleven nødt til at forfølge og straffe de Skyldige. Eders Stilling som Slaver, 1) især under de ulykkelige Omstændigheder, hvori alt for mange af Eder og ere indviklede, og hvorved Riddinger søgte at tilføie denne Colonie saa stor Skade, er maaskee en af de allerdilicateste Sager, som kunne berøres. Men jeg besværger Eder alle, frivillig at vende tilbage til Eders Pligter; thi det vil langt mere tilfredsstille mine Ønsker at see, at J handle med Fornuft end blot af Tvang. Alt hvad Prindsregentens faderlige Omhu for Eders Vel formaaer, Eders høiere Velstand og Lykke er og skal være Gienstand for min bestandige Stræben. Jeg beraaber mig paa Eder selv, om Eders Herrer i Almindelighed ikke have gjort meget, forat giøre Eders Stilling behagelig. Hvad min Autoritet angaaer, da kunne J i Alt hvad der angaaer Eders Jnteresse stole paa den strængeste Opfyldelse af mine Pligter; men idet jeg tolker mine velvillige Følelser vil jeg ingenlunde opvække den Tanke, at jeg et eneste Øieblik længer kunde taale Modstand mod den Autoritet, som Loven engang har sat over Eder. Det er sørgeligt at tænke paa Antallet af dem, som ved sidste Opstand i deres forvovne og ryggesløse Modstand mistede Livet, uden at have en Skygge af Haab om, at deres Anstrængelser vilde udrette Noget mod de store Hielpemidler til Ordens Vedligeholdelse, som jeg besidder. Jeg kan ikke undlade at yttre min Tilfredshed med det gode Forhold en Mængde af Eder viste, ved at forene Eder med Eders i Herrer og deres Familier, da Eders vildfarende Brødre saa skjændig forglemte Pligtens og Taknemmelighedens Baand. Jeg haaber imidlertid, at deres Exempel, hvis Troskab jeg nylig roste, endnu mere end deres Skjebne, der ere omkomne, vil i Forening med den tilbagevendende Fornuft spare mig den Nødvendighed, at benytte mig af min i Magt til at tilintetgiøre alle Gienstridige og straffe alle Skyldige, Det vil være mig behageligt, at see giensidig Tillid og Arbeidsomhed, og med dem Eders Tilfredshed og Beqvemmelighed snart igien at vende tilbage. Den 26de April 1816. James Leith.