Viborger Samler, 1814-04-27
Vicekongen brevvexler stærk med det østerrigske neapolitanske Hovedqvarteer. Fjendtlighederne ere ophørte. Mærkelig i Henseende til Yttringer, der ej diærvere kunde fremsiges af Spanier eller Tydskere, er følgende Opfordring fra Seinedepartementet og Parises Municipalraad, der blev udstædt til Pariserned. 31te Marts, altsaa før Napoleon afsattes. Eders Øvrighed vilde gjøre sig skyldig i Forræder mod Eder og mod Fædrenelandet, om det ved personlige Hensyn længer undertrykkede dens Samvittigheds Stemme, der tilraaber dem, alle Ulykker, som nedbøie Eder, hidrører fra een eneste Mand. Ham er det, som hvert Aar decimmerede endeel af Eders Familier ved Udskrivning. Hvo af os har ikke mistet en Søn, en Broder, en Slægtning eller Ven, og for hvem døde disse Tappre, For ham allene, ej for Fædrelandet. For hvilken Sag, Slagtede ere de for at forevige den afskyeligste Undertrykkers Minde, der lagde Menneskene i Lænker. Ham er det, som, istedetfor de 400 Millioner, Frankrig, udredede under sine gode gamle Konger for dets Frihed, Ro og Lyksalighed, udpressede meer end 1500 Millioner af os, og truede at udpresse endnu meer. Ham er det, som tillukkede begge Verdens Halvdeles Ocean, som tilstoppede alle Nationalslidens Kilder, og reev Landmanden fra sin Ager, Arbeiderne fra deres Værkstæder. Hvo har paadraget os alle Folkeslags fortjente Had, uden Han Som de, vare vi langt meere de ulykkelige Slagtoffre, end de ynkværdige Redskaber for hans Raseri. Vardet ikke Ham, der traadte alt Helligt under Fødder, lod Kirkens ærværdige Overhoved hensmægte i Fængsel, som ved det skændigste Forræderi røvede en bundsforvandt Konge sine Stater, som bragte Ødelæggelse over vor gamle troe Veninde, den Spanske Nation, Var det ikke ogsaa ham, der som Fjende af sit eget, af Ham længe haanede, Folk, afviste en ærefuld Fred, misundende, det ulykkelige Fædreland en øieblikkelig Hvile, vendte Han ikke ved en nigmordersk befaling, som fremkaldte Nationalgarden til Hovedstadens forgiæves Forsvar, Fjendens hele Hævn over den betrængte Hovedstad?"Er det ikke ham endelig, som, frygtende Sandheden meer end alt, skændigen i Rigets Paasyn drev vore Lovgivere fra hinanden, fordi de kun eengang vovede at sige ham Sandhed med ligesaamegen Maadehold som Værdighed, Lad ham endog have offret nogle af dem til den ham egne Hævnførelse; Frankrig, ikke Frankrig allene, hele Europa har blødet for hans umættelige Ærgjerrighed. Ærgjerrighed eller Hævn, Aarsagen er det samme; seer kun hen til Følgerne; hele Europa, en Liighøi af slagne Franskmænd og fredelige Folkeslægter, som ikke havde noget udstaaende med hverandre, som Naturen havde adskildt, forlangt fra hinanden til at kunne hade hverandre, og som han kun slæbede i Krig, for at fylde Jorden med sit Navns Bulder. Man taler om hans forrige Seire. Hvilken Velgierning havde bragt os disse fordærvelige Seire, Folkehad, Faderløses Taarer, vore Døttres tvungne ugivte Stand, vore Hustruers tidlige Enkestand, Fædre og Mødre i Fortvivlelse, uden at have af talrig Slægt beholdt een barnlig Haand til at lukke det bristende Øie; det indbragte hans Seire os. De, de førte hine Fremmede inden vore, under vor Konges faderlige Regjering, aldrig undertvungne, Mure, hine Fremmede, hvis frimodige Beskyttelse fordrer vor Tak, da det nægtedes os, at tilbyde dem et uegennyttigt Forbund. "Hvo iblandt os bandede Ham ikke længe i sit inderste Hierte, som en Almeenfiende; hvo har ikke i sine lønligste Hiertesudgydelser længst yttret det Ønske, dog at see Enden paa saamange unyttige Grueligheder. Forrædere mod den almene Velfærd vilde vi være, dersom vi ikke strax yttrede det Ønske, der besieler os. Det bevæbnede Europa fordrer det af os, det bønfalder derom som en Velgierning for Menneskeheden, som Underpant paa en almindelig Fred. Jndvaanere af Paris det væbnede Europa vilde ikke fordre Udtrykket af dette Ønske af Eders Øvrighed, dersom ikke den helligste Pligt fordrede det. J denne allerhelligste Pligts Navn afsværge vi al Lydighed mod hiin Kronrøver, og vender tilbage til vor retmæssige Behersker. Vi ere beredte paa at følge vore Hierters og Samvittigheds Tilsagn til Trods for enhver Fare; Franskmændenes Historie, og deres Tak vil gjemme vore Navnes Hæder til Efterslægten. Af disse Grunde erklære vi At vi nægte Napoleon Bonaparte al Lydighed; udtrykke det varmeste Ønske for, at den monarkiske Regieringsform bliver gjenoprettet ved Ludvig den 18de og hans Familie; beslutte: at nærværende Erklæring skal trykkes, uddeles og opslaaes i Paris, og bekjendtgjøres alle Departementsraader og Autoriteter. Den 1ste April 1814.