Corsaren, 1844-01-12
Mere Schleswigholsteinsk. Under den stærke Opinion, der hersker hos os imod Schleswigholsteinerne, er man meget udsat for at oversee deres gode Sider, især da man ikke altid gaaer med Kikkert.! Dette er saameget værre, som Schleswigholsteinerne ere meget prikne paa deres gode Sider, ja stolte deraf. Frederik den 2den bildte sig langt mere ind af sin Poesi end af sit Feldtherre-Talent; Schleswigholsteinerne bilde sig langt mere ind af deres gode end af deres slette Sider. De Narre - der lade Jndbildningen staae paa mager Græsgang, medens de kunde gjøre den smækfed. Saaledes oversee vi, medens vi med Rette paastaae, at Schleswigholstein ikke er noget Land, og Schleswigholsteinerne ikke noget Folk, at de i Grunden langt mere ere et Folk end vi Danske. Hvad er et Folk? En Million Hoveder, to Millioner Arme og to Millioner Been (Træbenene mediberegnede)? Nei, det er Millioner Sjæle og een Tanke Millioner Hjerter og eet Slag. Vi Danske have derimod kun altfor mange Hoveder. Slag have vi vel ingen Mangel paa, meget respectable, energiske Slag; men lad os ikke tale derom - naar man taler om Fanden, er han bag Døren (o: paa Ryggen). Lad os derimod betragte Schleswigholsteinerne. Vi ville ikke tale om, at de regere sig næsten uafhængigt, ved Hjælp af egne schleswigholsteinske Embedsmænd, at Kongen af Danmarks, "unsers Herzogs", Forordninger vel gjælde lige til Wandsbeck, men først efter opnaaet Overeensstemmelse med bemeldte schleswigholsteinske Embedsmænd; - men hvilken Enighed der er imellem dem! hvorledes de holde sammen! hvorledes de vide at samle deres Kræfter, og benytte dem! Vel gives der ingen schleswigholsteinsk Nation, men der er en schleswigholsteinsk Nationalaand. Lad os hade den, lad os bekrige den paa Livog Død; men - Hatten af for den, indtil viselv have en Nationalaand. Og lad os være retfærdige og give Schleswigholsteinerne Ret, hvor de have havt den i Conslict med de Danske. J denne Henseende kunne de, som sagt, ikke taale at miste Noget. Som nu med den Danske i Haderslev. De udfordrede ham, han blev bange, han lod sig tvinge til at drikke Schleswigholsteins Skaal. Kunne vi Danske være bekjendte at tage en saadan Cujon i Forsvar? "De vare for mange om ham." Men var ikke Partiet netop gjort lige, idet der tilbødes dræbende Vaaben og Mand mod Mand? Hvor tidt opnaaer man vel i vore Tider den Lykke at staae lige overfor sin Fjende med en ladt Pistol i Haanden? Og naar den Danske havde været modig, troer man saa ikke, at Udfaldet vilde være blevet et ganske andet? Vi Danske vare daarligt repræsenterede, deraf benyttede vore Modstandere sig - det er ikke første Gang. Dernæst Affairen sidste Nytaarsnat. De Danske havde ventet Spektakler og Skandale; det synes ordenlig af Beretningen til "Fædrelandet", at man var fortrydelig, fordi Forventningerne bleve skuffede. Schleswigholsteinerne opnaaede altsaa fuldstændigt at ærgre de Danske uden at udsætte sig for, ovenpaa den søde Kløe at faae den sure Svie. De sluttede sig sammen i Masse, de droge med deres Embedsmænd i Midten, omringede af deres bevæbnede Nationalgarde, med Fakler og Sang til Torvet og afsang: "Des Jahres letzte Stunden, "Freiheit, die ich meine", og Nun danket Alle Gott." - Bajonetterne blinkede i Fakkelskinnet, tilføier Meddeleren i "Fædrelandet", og Scenen forekom ham som en Prøve, paa, hvorledes de engang ville drage hen og proklamere Nordelbingien. Lad det være farligt, lad det være fjendtligt, men - vi Danske skulle bære en Art Respect for saadanne Folk, der kunne proklamere. Saaledes have vi da gjort Ret og Skjel mod Schleswig-Holsteinerne, og nu er der ingen Journal i Danmark, der har saa megen Ret til at lade dem vederfares deres øvrige Ret, som vi.