Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1808-09-17
Den høie interimistiske Regjeringscommission tilmeldte mig, under 20de Mai d. A., Armeens befrygtelige Trang til forskjellige Munderingssorter, formedelst Kattegats forhadte Sperring, nærende det Haab, igjennem Geistlighedens Jndflydelse paa Almuen at faae overladt, mod Afkortning i Skatten, hvad man kunde undvære af Vadmel eller Lerred, eller forfærdigede Klædesorter, helst Strømper, Skoe, eller Skjorter, ligemeget af hvilken Form eller Farve, hvorpaa det ikke maatte komme an, var høibemeldte Commissions egne Ord, da det galdt om at afhjælpe en temporair Trang. At jeg følte mig electriceret, at jeg tænkte mig den Forsmædelse utaalelig, om vore stolte Krigere, skulde aabenbares for Fienden, som hine bettelpjaltede Gibeonitter, var naturligt; at den samme Følelse øjebliklig vilde blive mine underordnede Ordensbrødres, vidste jeg forud Men Kundskab om Almuens indskrænkede Kaar tillod mig ikke i dette ømme Anliggende at haabe, hvad jeg ønskede. Jeg vedste, at ikke her, som i det lykkeligere Stavangers Amt, væves Vadmel og Lerred til nogen betragtelig Forhandling, kun og knap i hvert Hus til Familiens nødvendigste Skjul mod den raa Himmelegn. Jeg vidste, at Bergens General commando havde ladet opkjøbe allevegne, hvor noget deraf var tilfals, saa at vi nu, til Ære for denne priselige Omsorg, see over 200 Mand saaledes med hjemmevævede og her farvede Klædesorter munderede, at man skulde troe Alt, som sædvanlig, kommen fra det almindelige Varemagasin. Jeg vidste om Opfordring fra verdslige Autoriteter til Penge for Defensionsvæsenet af den Stand, som selv er Sielen i dette Væsen, og til Obsonia for Armeen af den Stand, som daglig nægter sig deraf selv, for at bringe til Torv, og derfra Hjem den Grøde, som deres nævre Jord, hvorvel spadet endogsaa, intet Aar giver til tarveligste Nødtørft. Jeg vidste, at saadan Opfordring enten var gangen forud, eller vilde nu i mange Districter overkrydse Opfordringen til Klædesorters Overladelse; thi var min Frygt stor og mit Haab svagt; desto gladere kan jeg her anmelde: at man fremleverede - hver Mand hvad han havde, vel for det meste kun ubetydelige Stumper af Vadmel og Vendlerred, men ingen kuurrende mod den lave Bygdepris, hvorefter Præst og Medhjælper vurderede; mange forlangede selv kun halv Værd, og ikke Faa slet Jntet. Man frembragte alt Mueligt med en Samvittighed, som havde det været Britten tilhørende Varer, eller som skulde den gule Feber krøbet ud af det Uldne, Nogen vilde tilbageholdt. Husmandens Hustru glemte den tilstundende Vinter og hendes halvnøgne Smaa. Strandsidderen ofrede sine uformede Beenklæder, altid store nok for at omdannes til beqvemt Brug for den meest bredhoftede Grenadeer. Oldinge gave Skoe og Strømper, nogle vel en smule brugte, men lidt eller intet slidte, for selv indtil videre at gaae barfodede, som da de vare Drenge og vogtede Qvæg. Jal ofte af den mindste Gave fremlyste størst Kjærlighed. Og saae man atter her, at christeligt Brodersind fremdriver det Forborgne af alle Kroge nøiere end det strængeste Politie. Men enddog hvor intet blev givet, vil man mærke, at ingen mercantilsk Aand har forpestet disse Leveranser, og altsaa erkjende det som et Offer, naar fattig Mand, uden at tage Fordeel, blot overlader de faa Alen Vadmel, han møisommelig havde anskaffet sig, for dermed at klæde sig og sine mod Vinteren. Om jeg kunde nævne Summer, hvortil nu det hele Beløb, vilde Læseren deraf intet lære, men det kan jeg ikke heller Kun modtog jeg selv fra 4 Præstegield, siden maatte jeg udbede af den høje interimistiske Regjeringscommission, igjennem verdslige Autoriteter, Mænd udnævnte, som kunne modtage hvad indkom, betale det Fornødne, og derefter besørge Alt til Armeen fremsendt. Dog lader det sig høre, naar jeg nævner til en Prøve, at, Alt lavtvurderet, fra Sunds Præstegield beløb det Betalte til 21 Rdlr. 32 s., det Givne til 169 Rdlr. 36 s.; fra Evenvig det Betalte til 121 Rdlr. 86 s., det Givne til 269 Rdlr. 24 s.; og fra det lille Hossanger, hvor intet lod sig og verlade for Betaling, beløb det Givne til circa 80 Rdlr. Dog bør jeg, for ikke at kaste Skygge paa andre Præstegield, tilføje: at ovenmeldte 3 endda ikke vare opfordrede af verdslige Autoriteter til ovenanførte Anstrængelser. End een Anmærkning, hvis Sandhed den agtpaagivende Menneskekiender vil have erfaret, at den tarvelige Almuesmand føler større Opofrelse ved at afgive et brugbart Klædebon, end ved at levere at sit Fadebur, eller betale i rede Penge, saa meget, som bemeldte Klædebon omtrent var værdt. For den Selvvirkende have altid Klæder et større pretium affectionis. Min Zetlitz sang saa let om Hjertet, saa meget ogsaa sandt, og saa gandske i vor norske Nationalaand, førend han følte sig tilsidesat, eller i det mindste forglemt Blandt andet, lagde han ogsaa den norske Selveier-Bonde dette vakkre Vers i Munden, som beviser min Sætning: Af Klæder andre bryste sig Med meget mindre Føje, Den Hjord, jeg føder, skjenkte mig Min simple Vadmelstrøie, Men den er varm og heel og reen, Og spunden med min Datters Teen, Min Kones Fingre sømmed den; Kjær er mig denne Trøje. Bergens Bispegaard, 10de September 1808. J. R. Brøs.