Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-11-08
Under denne Rubrik indeholder "Augsb. allg. Zeitung efterstaaende Artikel (dateret Münsterland, der – om den end ikke er uhildet af Tydskernes, ved Slesvig Holstenernes uafladelige Skraalen, let undskyldelige Vildfarelser i Henseende til de Danskes formeentlige Anmasselser med Hensyn til Slesvig og Holsteen – ikke er uden Jnteresse og vistnok fortjener at læses med Eftertanke. Den er optaget i Randers Amtstidende, efter hvilket Blad vi tillade os at hidsætte den: "De Danske, vore nærmeste Blodsforvandte mod Norden, have paa den senere Tid maattet høre mangt et haardt Ord af deres sydlige Brødre, fremkaldt ved deres Bestræbelser for at indpode Slesvig Holsteen, et Land hvori den tydske Tunge er fremherskende, deres Stats- og Folkevæsen. Det vilde i Sandhed være beklageligt, hvis der af denne Tunge- og Pennekrig skulde uddanne sig et Had imellem os, der, langtfra at nytte nogen af os, tvertimod turde blive høist fordærveligt for os begge i Fremtiden. Hiin Stræben hos det danske Folk, der river Regjeringen med sig, har imidlertid unægtelig en Side, der ikke alene fortjener vor Agtelse men ogsaa vor Anerkjendelse; thi Hvad er vel Grunden til dette tilsigtede Landerov, til den almindelige dybtgribende Folkebevægelse i Danmark, Jngen anden, end den rigtige Opfatning af, at Statsforholdene i den civiliserede Verden have forandret sig, og at Klodens politiske Ligevægt søger et nyt Tyngdepunkt, ingen anden, end den, vistnok uhyggelige Forudfølelse af, at denne Staternes forestaaende nye Bundsættelse ikke vil kunne skee uden haarde Stød og Contrastød, hvorved Staterne af anden og tredie Rang gjerne pleie at være værst farne. Naar nu det danske Folk er gjennemtrængt af denne Overbeviisning, saa kan man i Sandhed ikke andet end ære det derfor, thi det vidner om, at der hos Samme endnu findes hiin levende Almeenaand, der er det bedste Vidnesbyrd om en sund og livskraftig Organisme, der altid giver Haab om en fornyet Ungdom, og en ny Fremblomstren. Give Gud, at vi Tydskere ogsaa besad denne fine, ahnelsesfulde Almeenaand og vedligeholdt den som en hellig Flamme, istedetfor at tilintetgjøre den ved idelige Kjævlerier, Mistro og uophørlige Angreb paa hinanden indbyrdes, istedetfor den forvirrede og mørke Grublen og Roden, hvorpaa vore fleste Blade daglig give saa sørgelige Beviser. Men hvad er det da vel, som Danmark ahner, Hvad er det, som det frygter, Hvortil vil det styrke sig ved Besiddelsen af Slesvig=Holsteen, Svaret er let. Hidtil gaves der ikkun fem Stormagter: England, Østerrig, Frankrig, Rusland og Preussen. Men allerede kaster den unge transatlantiske Kæmpe sin mægtige Skygge over det stille Oceans Vandørk; allerede hviler, bred og mørk, hans Skygge over Atlanterhavet, lige indtil Canalen og Østersøen. Lig en anden Janus, skuer han med sine unge Øine over efter Japans, Chinas, Occaniens Skatte, medens hans gamle Ansigt er vendt mod Europa. Stjernerne i denne Kæmpes Banner formere sig Aar for Aar, og dristige Hoveder og modige Hjerter strømme i tusindviis fra det forældede Europa over til ham, som til deres Lykkes rette Havn. Det er det unge Nordamerica, med sine 100,000 Qvadratmile overfrugtbart Land, sine Kæmpestrømme, Kæmpecanaler, Kæmpejernbaner. Endnu inden Haaret graaner paa vore unge Mænds Jsse, har dets villiekraftige, aandstærke Befolkning formeret sig til 35 a 40 Mill. Mennesker, deels ved dets egen, uhindrede Forplantelse, deels ogsaa ved den uophørlige Jndvandring af arbeidsvante Skarer af Tydskere, Jrer og Englændere. Allerede generer denne unge Kæmpe det mørske Gammel-England i dets Livs functioner, saavel i dets Colonier, navnlig i Canada og i Landene ved Hudsonsbay og Columbia, som ogsaa paa Gammel-Englands oprindelige Element, Verdenshavet, dets Storheds Vugge. Ganske umærkelig vrister Broder Jonathan (Nordamerica) lidt efter lidt Scepteret over Havet ud af John Bulls (Englands) Haand, medens Trykket af den uforholdsmæssig store Statsgjæld, samt Land- og Capital-Ophobningen, tærer paa den engelske Nations inderste Livskraft og lader Kilden til Regjeringens sikkre Herskermagt udtørre. Det bliver nu snart paatide for England at lade sine Colonier i America og sine bilande i Europa erholde fuld Borgerret og Sæde i Parlamentet; thi Storbrittanien og Jrland tælle paa 5,633 Qvadratmile ikkun 27,500,000 Mennesker, medens de europæiske Bilande tælle 400,000, Colonierne i Australien 300,000, i Africa omtrent ligesaa mange, i America 3,500,000 og i Asien 136 Millioner, i det Hele taget altsaa, paa 300,000 Qvadratmile, henved 140 Mill. Mennesker. Her ligger et aabenbart Misforhold; Basis er for svag for en saadan Masse; efterhaanden ville Colonierne komme til at regjere Moderlandet, istedetfor at blive regjerede af dette, og jo større deres Fremblomstren bliver, jo mindre bliver Regjerings kraften. Dette er det andet saarlige Punkt paa Englands Verdenstorhed. Det Tryk, som Nordamerica udøver paa England, har nærmest skaffet Frankrig Luft. Kjærnen. af det franske Herredømme, selve Frankrig, overgaaer England i Størrelse og Befolkning. Det indeholder 9, 169 Qvadratmile og henved 35 Mill. Mennesker; men dets Colonier ere neppe værd at omtale ved Siden af Englands. J det Høieste udgjøre de 750 Qvadratmile med 800,000 Mennesker. Men et Par Dagreiser fra Frankrig, paa den anden Side af Middelhavet, hæver sig nu et andet Frankrig, Kongeriget Algerien, paa idetmindste 5,000 Qvadratmile med 2 Mill. Jndvaanere; det beroer alene paa en viis og frisindet Politik, inden 30 Aar her at fremkalde en Befolkning af 10 Millioner fransk arabiske Borgere. Endnu friere Hænder erholder Rusland ved Americas Fremvæxt, hvorved England, stedse vil see sig mere og meere generet og bragt i Klemme.