Adresseavis for Børn, 1781-09-05
Den ulykkelige Tyrks Svar begyndte i Førstningen i en temmelig rolig Tone. Men efterat han havde tilstaaet, at han var af en fornemme Herkomst, og at et ulykkeligt Tilfælde havde bragt ham i de Christnes Hænder, saa drev Genueseren venligen paa, at han maatte forklare sig videre. Hans Hjerte aabnede sig da med en sterk Voldsomhed, og han begyndte under bestandig Suk og Graad at fortælle Følgende: Han havde tillige med sin Frihed mistet en Fader, som laae i sidste Aandebræt, en elskværdig Hustrue, fire elskelige haabefulde Børn, og en anseelig Formue. Alle disse ulykkelige Tilfælde stillede sig nu paa engang for hans Hukommelse, og den Fortælling, som han gjorde Genueseren derover, rørde dennes føel somme Hjerte indtil Taarer. Han var bleven fangen paa en Reyse, som han havde gjort til en Øe, for at bevise sin døende Fader den sidste Ære og Pligt, og hans Overvinder havde solgt ham til en Kjøbmand i Livorno. Den unge Genneser gav ham endnu nogle Penge, og ønskede ham en bedre Lykke. Efterat han var bleven allene, drev imidlertid hans naturlige gode Hjerte og Ædelmodighed ham til, at gjøre noget mere til Trøst for denne Udlænding. Han erkyndigede sig om, hvor meget man almindelig pleyede at give til Løsningspenge for en Fange. Han troede, at han kunde betale samme for denne Tyrk, naar han afknappede noget af sine Bekostninger, og han vendte sig med saa godt et Udfald til Kjøbmanden, Tyrkens Herre, at han fik ham løskjøbt for halvandet hundrede Rigsdaler. Han forbeholdt sig den Fornøyelse, selv at forkynde Fangen denne Tidende, som ogsaa blev anhørt og modtaget med Henrykkelse. Denne arme Tyr faldt ned for hans Fødder, og kyssede dem over tusinde gange, kaldede ham sin Skytsgud og Befrier, og med Eed forsikrede, at saasnart han var kommen hjem, skulde han tidobbelt lade udbetale Løsningspengene til ham igjen, enten i Livorno eller i Genua. "Ney, sagde Genueseren til ham: for Børn. jeg har gjort Dem denne Tjeneste uden al Egennyttighed, og jeg troer, at jeg er allerede betalt nok derfor. Men dersom De vil holde sig forbunden til at vise mig nogen Erkjendtlighed igien, saa beder jeg, at De vil udøve samme i deres Fæderneland imod nogle af de ulykkelige Christne, som der sukke i ligesaadan Tilstand, som den, fra hvilken De nu er sluppen. Gjør sig Umag for, at opsøge nogle, som fortjene Deres Agtsomhed, og gjør det Gode imod dem, som De ønsker, at kunne gjøre imod mig. Tyrken forpligtede sig dertil ved de helligste Forsikringer, som han kunde give, og forlod Livorno med tusinde Velsignelsers Tilønskning over sin Velgiører. Den reysende Genueser tænkde nu ikke meere herpaa, men fortsatte sin Reyse, og kom endelig til Venedig. Her opholdt han sig længer, end han i Førstningen havde havt i Sinde. Hans Faders Correspondents Broderdatter indtog ham saaledes, at han besluttede, at ægte hende. Hun var en Malthesisk Kjøbmands Datter, som var reyst hjem igien til Maltha, efterat han havde ledsaget sin Broder til Venedig. Da dette Partie var meget fordeelagtigt for ham, saa skrev han til Genna, for at indhente sin Faders Samtykke, og besluttede, med hans Kjerestes Farbroders Bevilgning, at holde Bryllup paa Maltha. De gik alle Tre i det sødeste Haab om Bord derhen, og havde en god Vind, indtil de fik Maltha i Sigte. De troede allerede, at de nu uden nogen Fare kunde komme ind i Havnen, da en Tyrkisk Corfar anfaldt dem og tog dem til Fange. De bleve strax førde til Smirna, hvor deres Skjebne skulde være, at gaae i det Tyrkiske Slaverie, og adskillige Tyrker og mange Jndvaanere af Smirna kom for at kjøbe dem. Den unge Pige, som var ikkun atten Aar gammel, blev først bortført. Hendes Kjerestes Bestyrtelse ved denne ynkelige Skilsmisse, var ubeskrivelig. J en Tid af faa Dage at miste sin Formue, sin Frihed, og den Ven, man høyest elsker, er vist hver for sig et af de største ulykkelige Tilfælde, som kan møde. Man veed, at disse Vantroende skaane ikke en Christen Slave meer, end vi en Hest. Den fangne Genueser var derover saa nedslaaet, at han ikke kunde holde sit Hoved i Veyret, da Kjøbmændene Avis mændene kom, for at betragte ham. Jblandt disse var just den samme Tyrk, som vor Genueser havde løskjøbt i Livorno. Han betragtede længe den unge Genueser, og troede i Førstningen ikke sine egne Øyne. Og hvilken Forundring opvakdes der ikke baade hos den af Angest næsten uden for sig selv værende Genueser, og hos den hele Mængde, som stod om ham, da denne Tyrk faldt ned for hans Fødder, og raabde i det han omfavnede dem: O du bedste af alle Christne, Du elskværdigste og ædelmodigste af alle Mennesker. Saa sætter Himlen mig nu i Stand til, at jeg kan tilbyde Dem min Formue, mit Liv, og alt hvad Kostbart jeg eyer, Kom og følg med mig. De skal være min Herre i Smirna, og jeg vil være Deres Slave her, ligesom jeg tilforn var Kiøbmandens i Livorno J hvor meget den unge Genneser end maatte finde sig rørt ved et saa uventet lykkeligt Tilfælde, saa faldt dog hans første Omhu ikke paa, at sørge for sig selv, men for alle dem, som vare med ham. Han tilstod med et Par Ord for Tyrken, at det var det lykkeligste, der kunde møde ham, at han traf ham. "Jeg beder ikke om Frihed sagde han, men om Livet. Jeg taber det, dersom De ikke vil være saa medlidende med mig, at skaffe mig min Kjereste. En af de unge Tyrker her har ført hende bort fra mig, og jeg skjøtter hverken om min Frihed eller mit Liv uden hende. Musselmanden gik bort, og kom kort derefter meget oprømt og fornøyet tilbage. Vær nu ved et frit Mod, sagde han til Genueseren; De skal ikke allene faae Deres Frihed, men ogsaa den, De elsker, igjen. Det er min Søn, som har kjøbt hende til sin Moders Slavinde. Følg snart med mig, og bliv lykkelig Vor lykkelige Genneser fik og den venetianske Kjøbmand befriet ved den gode Livorniske Slaves Godhiertighed og erkjendtlige Ædelmodighed; saa de glade forlode Asien igien, og i deres Fæ for Børn. derneland nøde en Lyksalighed, der var saa meget meere rørende, som den fulgde paa haarde Viderværdigheder. Saaledes mangler aldrig en uegennyttig Ædelmodighed sin Belønning. Katten, den gamle og den unge Muus.