Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1786-11-10
Den 1ste Novbr. begyndte Grønderup Skoles Jndvielse med denne Sang af Gellert: Min første Folelse og Pligt o. s. v. Derpaa holdt Hr. Birch en Bøn, hvis Jndhold var en Omskrivning af Fader vor, og dens Anvendelse paa den forestaaende Forretning. Jndvielsestalen, som Hr. Birch og holdte, besvarede det Spørsmaal: Er der da ei nogen Belønning dermed forbunden, naar en retsindig Skoleholder, i hans vist besværlige Kald, udretter saa meget som han kan og bør, En Skoleholder har mange herlige Belønninger for sin troe Tieneste: I. Samvittighedens glade Vidnesbyrd, at have været troe i sin Kreds. Dette indvortes Vidnesbyrd, overgaaer alt andet; thi det opfylder Sielen med Glæde, ved at see hen til Frugterne af Arbeidet, hvoraf nogle kiendes, andre ere skiulte, men aabenbares i Evigheden o. s. v. II. Mængdens Andest og Venskab. Børnene elske den kierlige, fornuftige og for deres Vel omhyggelige Lærer - Børnenes Forældre - Herskabet - Øvrigheden - Præsten - alle Foresatte ære og hædre, som Børnevenner og Beskyttere, saadan en Lærer, der kjender sine Pligter, for, efter Evne, at efterkomme dem - med mere. III. Guds Naadeløn - Du troe Tiener, du har været troe over det Lidet, jeg vil sette dig over Større, gak ind i Frydesalen til din Herre - Et Glædes Ord for alle retskafne Lærere, der tænke sig ind i deres Forretninger, og udfylde deres Kreds - Dette Tænkesprog blev henlempet paa Skoleholderen Schmidt, som med en roesværdig Embedgiver havde tilforn underviist i Gierup Skole fra den 17de Decbr. 1783 indtil nu, da han blev forflyttet og indsat til Skoleholder for den sidst indviede Grønderup Skole. Taleren henvendte sig med en kierlig Opmuntring til Skolebørnene og sluttede med en Lykønskning til Greven over Skoleræsenets fuldførte Indretning - Efter Talen blev sinnget denne Gellerts Sang: Fra Livets korte Provedage modtager os en Evighed. Derpaa gik Skoleholderen hen for at takke Greven, som aar ham et nedladende og overraskende Beviis paa sin fulde Tilfredshed med ham; ei som en Overmand begegner sin Undermand, men den ene Ven den anden. Da nu Forsamlingen reiste sig for at gaae, traadde Hans Høiærværdighed Hr. Biskop Bloch frem, udbad sig nogle Øieblikke, ei for at legge noget til, eller for at give Erindringer, men for at udtømme sit fyldte Bryst, og i et Hiertesprog, som er ham eget, kronede Forretningen med en opvækkende Tale, i hvilken han gav de grevelige Skoleanstalter sit fulde bifald, tilønskede Greven og hans Sæd den fulde Høst af Velsignelser, som udspire og fremvoxe af saadanne ædelmodige Indretninger; opmuntrede Sognepræsten til at fortsette sin Nidkierhed for Skolernes Opkomst, toste Skoleholderens Læremaade, og takkede Canzler Cramer, fordi han, som tilforn, havde i sine vigtige Embeder tjent Danmark, end- og nu i Landets Sprog, ved disse Skoleholderes Tildannelse under hans aarvaagne Opsigt blev ved at være goddædig virksom iblandt os. Derpaa gav han Skoleholderne denne mindelige Advarsel, ei at frembringe noget Nyt i Religion Underviisningen, ei at udbrede nye Meninger, som de ei havde Forstand eller Styrke nok til at prøve, men tage villig imod al den Tilvext i kristelig Kundskab, som vore oplyste Tider frembyde, raadføre sig med deres Foresatte o. s. v. Tilsidst oplivede han, ved en hiertetrængende og blid Tiltale Børnene til at skiønne paa deres Lykke fremfor Hoben af Bønderbørn paa andre Steder, blive ved at vore i Kundskab og Dyd, og derved glæde Herskabet, Lærere, Forældre; Han indskiærpede dem hvor dyrebart alt det der var Menneske var i Guds og Jesu Øine, hvor om han omfavnede de Børn, som bleve bragte til ham o. s. v. Endelig vendte Han sin Tale til de tre Mænd, som ere Bisiddere i Skolekommissionen, og idelig ere overværende ved offentlige Foretagender i Skolerne: I trende gode Mænd, som her forestiller den hele Menighed, sagde Han: J har i disse Dage været Øienvidner til disse Børns Fremvext, fortæller Forældrene til dem disse Børns Lykke - o. s. v. Da Talen var endt, som efterlod sig en Braad i alles Siele, reiste Greven sig og takkede paa Stedet i en Tale, som udflød af Hans følelsefulde Hiertes Inderste, Biskopeen for det bifald, med hvilket Han understøttede hans Skoleanstalter, erklærede, at Canzier Cramer, som en virksom Menneskeven, havde lagt Grund til Underviisningens Fremme, og udbad sig fremdeles Hans venskabelige Raad, for at give det Begyndte en større Fuldkommenhed; Han roste offentlig Hr. Birches Villighed til at befordre hans Hensigter, og skattede sig lykkelig, om han endog i denne Post, kunde bidrage noget til sine Medforløstes timelige og evige Velfærd - Dette talede Greven, mere udførlig og indtryksfuld, end jeg kan efterskrive det. Hans Sielefulde Øine og tankepressende Siel bandt Hans Tilhørere, som ved en Bedøvelse. Hiertet laae Ham paa Tungen, og hvert et Ord prægede Patrioten, Statsmanden, den ægte Christen og Børnevennen. - -