Almuevennen, 1842-04-06
Der er ogsaa dem, der ville vide, at Hr. Pastor Holm til samme Tid som Greven skal ivrig have paaskyndet Trykningen af Sørensens Læsebog, og i over Aar og Dag biet med at anskaffe nye Læse boger til fine Sogne-Skoler, blot for at faae Sørensens, som han med kjærlig Længsel oppebiede. – At Hs. Velærværdighed efter Valghandlingen i Rude tog Kappen paa den anden Skulder og i Forening med Hofjægermesteren og Hr. Etatsraaden modstreed Bogens Udgivelse, vil ikke forundre dem, der kjende Hr. Holm og hans herskabelige Forhold. – Der siges nu saameget om Hr. Pastorens baqvendte Patriotisme og forkeerte Adfærd ikke blot mod Hr. Skolelærer Sørensen, men ogsaa mod mange Andre, som han mener at have lidt at sige over, – og vi komme vel ihu, at ikke Alt, hvad der fortælles, kan antages for Sandhed. – Saaledes siger Hr. Pastor Holm, da han en Søndag i Efteraaret med Sogne-Capellanen kjørt til Vensløv Kirke, og Hr. Capellanens Hest, der var bunden bag i Vognen, kastede sig i Vei-Sølen, skal have befalet sin Kudsk at kjøre til og lade det Asen blive liggende." Tøilen, hvori Hesten var bunden, sprang lykkeligviis, og da Hesten ingen Skade var kommet til, sprang den i det samme op og oversprøitede Hr. Holm dygtig til Tak for hans gode Sindelag imod den. – En Mand, som de mødte paa Veien, forbarmede sig imidlertid over Hr. Capellanen, og fangede Hesten, som han derpaa bragte til Hyllested. – Denne og flere lignende Historier, der fortælles og troes af Almuen i Pastor Holms egne Sogne, synes os næsten utroelige, og det forstaaer sig, at Vedkommede maae bedst vide hvorvidt Publikum tager feil i slige frappante Relationer eller ikke. Vv Hvorved kan Fæstehuusmændenes Stillin- og Kaar forbedres, Svaret ligger her ikke langt borte; thi det er ligefrem, at for det første kan deres Stilling og Kaar forbedres derved, at Hoveribyrden lettes af deres Skuldre. – Der mangler vist ikke paa Godseiere, eller saakaldte Herskaber, og endnu mindre paa saakaldte Herskabers Forvalter- og Tjenerskaber, som altid ville give saadant Hoveri, som i deres Fæstebrevs=Sprog smukt nok benævnes med Pligtarbeide, Udseende af at være en Slags Velgierning for Huusmændene, ja ret en goddædig Forundelse af Arbeidsfortjeneste for de arme Huusmænd til Afdrag for dem i deres Afgift. - Men var det saa i Sandhed, hvi paalægges det da, under de strengeste Forpligtelser for dem, at modtage saadan Velgierning? – Man tør dog vel antage, at Velgierninger, som af en saa følelig Art vare virkelige Velgierninger, ikke behøvede at paatvinges Folk. Var det derimod et frit Valg for Huusfæsteren, om han vilde tjene sin Afgift af med Arbeide for Herskabet efter de foreskrevne Hoveriforpligtelser til den foreskrevne Hoveriløn, eller han vilde heelt undvære samme, og derimod selv fortjene til hans Afgift og til alle hans øvrige Fornødenheder ved andet fri Af kordt= eller fri Tjenestearbeide, hvorsomhelst dette var at finde for ham, – ja da var det en ganske anden Sag, da valgte de sig selv Hoveriet, som paatog sig det; – men det veed man alt for vel, at under saadant frit Valg for Huusfæsteren blev der intet Hoveri af, og derfor gives ham intet Valg. – Saalænge det da bliver, som det er, at Beboelsen af Husene er bunden til det foreskrevne Hoveri, da kan ligesaalidt frivillig Arbeidsdygtighed, god Velvillie, sand Troskab og høiere Arbeidssands udvikles i Huusmandens Sjæl, som Fremgang, Velstand og Velsignelse kan trives i hans timelige Kaar. – Man hører paa Herregaardene ogsaa altid idelige Klager over Ugedagsmændenes Dovenskab og Utroskab, ligesaa over Forsømmelser ved Huusmændenes Høstarbeide, og jeg har selv ved flere Herregaarde, navnlig ved Holsteinborg, seet Brændehuggere og Gravere af Ugedagsmænd, som have været 4 a 5 Minuter og hvert Hug med Øxen, 4 a 5 Minuter og hvert Stød til Spaden, saa jeg nægter ingenlunde, at slige Klager kan være mere end grundede, men jeg kan ei heller nægte, at jeg altid har fundet den egentlige Grund til slige Klager hos Herskaberne selv, der paalagde Arbeidsbyrder, der ikke kunde bæres, og ingenlunde hos Arbeiderne, der af Nødvendighed lod ligge den Steen, de ikke magtede at løfte: - og naar jeg har seet en Huusmand udmunderet, paa hans lange Reise til Hovmarken, med Lee, Meie red, Rive, Træflaske med Vand og Melk i, Lædertaske med Brødskorper i, o. s. v., da har jeg altid sukket i mit Hjerte og bedet til den levende Gud i Himmelen, at han dog i Naade vilde afvende dette Trællenag fra Danmarks milde Kornvange og Høesletter! - og jeg har ikke kunne undgaae derved at tænke paa de Gibeoniter, der kom til Josva, og, for at redde deres Liv, gjorde sig selv til Jsraliternes Trælle, med de Ord: See her disse vore revne og bødte Læderflasker, vort fortørrede og muldne Brød, vore lappede Skoe og afslidte lasede Klæder, som vare nye hjemme fra, men nu ere paa den lange Reise herhid blevne saaledes tilredte – gjør nu en Fredspagt med os, og lad os leve. – Denne Gibeoniternes Skikkelse var dengang kun forstilt, men blev siden ligesaa virkelig for dem, som de danske Fæstehuusmænds Trælleskikkelse nu er. - Men - siger man nu - hvorledes skulde de store Hovedgaardes Arbeide blive forrettet uden Hoveri af Huusmændene, – hvorledes var det mueligt at holde saamange Tjenestefolk, at disses Antal paa Hovedgaardene gjorde Huusmandsarbeidet der overflødigt? – og hvorhen skulde Huusmændene da henvende sig om Arbeide? – Vi svare hertil, at ere Hovedgaardene for store til at drives og trives, uden at Familier i hundredviis af Landets Børn derved nødvendig skal være Trælle, for at een eneste Familie af samme Landets Børn, eller af Tydsklands Børn, kan leve herskabelig, – da er denne Grund paa den letteste Maade ophævet derved, at de for store Hovedgaarde da deles og gjøres mindre. Saaledes har den nye Eiendoms Herre Scavenius til Basnæs gjort ved denne Hovedgaard, som han har deelt i to Hovedgaarde, ophævet Fæstegaardmændenes Hoveri, og driver dem nu ved Tjenestefolk, og ved Forpagter paa den ene; og det Huusmands Hoveri, som endnu bruges der, skal, efter hvad jeg af selve Huusmænd har hørt, ikke være synderlig trykkende for dem. - Men selv, uden denne Hovedgaardenes Deeling, blev der netop det samme Arbeide for Huusmændene der, som endnu sammesteds var, hvis deres Hoveriforpligtelser aldeles ophævedes, kun med den mærkelige og herlige Forskjel, at der da kun blev fri Arbeide og fri Fortjeneste for dem, eftersom de vare dygtige og troe til, saa at Arbeidet, der nu er tvungent, blev frivilligt, hvad der nu forrettes forsømmeligt og slet, til Skade og Tab for baade Herskab og Arbeiderne, vilde da skee med Dygtighed, Flid og Troskab, til Gavn og Fordeel paa begge Sider. - Herskaberne fik da deres Arbeide, efter fri Akkordt, for god Betaling, forrettet af de allerypperste og fyrrigste Huusmænd, og disse saavelsom alle de mindre dygtige Huusmænd fik derved dog altid fri Tid og fri Brug af deres Evner og Kræfter til at være om sig hjemme ved deres Huuslodder, med Gravning, Mergling o. s. v., at pløie med deres Køer, at passe deres Eget tidlig og sildig o. s. v., og derhos dog at kunne arbeide hos Gaardmændene, saa ofte der hos dem var noget at fortjene efter fri Af kordt, uden at forsømme noget hjemme; thi ligesom det ene Hoveri til Herskaberne har draget det andet Hoveri til Bønderne efter sig for Huusmændene, nemlig disses mange Arbeidsdage til Bønderne for Pløining, – saaledes vilde igjen Ophævelsen af deres Hoveri til Herregaardene ogsaa hæve deres Arbeidsdage hos Bønderne for Pløining, saasom de da snart vilde blive istand til selv, ved egne Kræfter at grave og pløie deres Lodder saaledes, at deraf vandtes tifold større Frugt for dem, end nu. Gjensvar til en Præst. (Sluttet.) Naar De imidlertid vil stille Dem paa det samme Punkt med Hensyn til Grundtvigs Bekæmpelse af Forsamlingerne, hvorpaa jeg stod da jeg skrev Sendebrevet, da vil De vist ikke finde noget Forvirret deri. De gaaer ud fra, at Grundtvig kun har bekæmpet de Forsamlinger som ikke lededes af en ordineret Mand, og naar De med denne Forudsætning betragter Sendebrevet, saa maa De paa mange Steder finde det forvirret, nu veed jeg nok at det ogsaa kun er disse han har noget imod, thi det har han senere mundtlig sagt mig, men det kunde jeg ikke vide dengang, thi deels har han intet Sted, hvor han har skrevet imod Forsamlingerne, sagt at det kun var disse, og deels passer de Jndvendinger og Betænkeligheder han opkaster imod dem, ligegodt paa dem alle, enten der er Præster med eller ikke, deels kunde jeg heller aldrig abne, at han modsatte sig Forsamlingerne af en saa papistisk Grund som den, at Menighedens Lemmer ikke maatte tale eller synge Guds Ord imellem sig, uden en ordentlig viet Præst var tilstæde. Jeg skrev derfor imod de Grunde og Betænkeligheder jeg fandt anført af ham offentlig, uden at tænke mig at han holdt sin væsentligste og vigtigste Grund skjult. Havde jeg vidst dette var det egentlige Punkt hvorpaa han støttede sin Frygt for Forsamlingerne, da havde Sendebrevet ikke blevet til dengang, og i alt Fald maatte Forsvaret for dem foren Deel være blevet langt anderledes end det blev. De har Ret i, at Grundtvig nok kunde været ansat og beskikket Præst i den hellige almindelige Kirke, fordi han ikke var ansat og beskikket Præst i den danske Statskirke, men De har ikke Ret i at han var Præst i den hellige almindelige Kirke, thi dertil hører unægtelig, baade Fuldmagt af Herren og Villie til at forvalte Sacramenterne; og vel maa, som De skriver, Christne overlade det til Enhvers egen Samvittighed hvorvidt han af ukirkelige Hindringer vil lade sig afholde fra at forvalte Sacramenterne, naar han kirkelig er bemyndiget dertil, men saameget er vist, at den der har saadan bemyndigelse, han kan derfor ikke være Præst i den hellige almindelige Kirke, naar han ikke tillige har Villie til at udføre det, hvortil han er bemyndiget, men lader sig ved Noget, det være Hvadsomhelst, forhindre derfra. J den Stilling Grundtvig stod da han prædikede i Frederikskirken, da havde i han netop forsaavidt han var viis paa, ved sin Ordination at være bemyndiget af Herren til at forvalte Sacramenterne, været virkelig ansat og viet Præst i Christi Kirke, naar han havde forvaltet dem for Enhver der ønskede det, thi da var Menighedens Valg, som fattedes ham, tilligemed alle Præster i Statskirken, kommen til hans Fuldmagt af Herren, og da kunde han have sagt om sig selv, og glædet sig ved, at han var valgt saaledes, "at han havde Ret til at vente Alt hvad Herren har lovet sit Ords Tienere. Endelig spørger De, om jeg ikke kan tænke mig, hvad der er langt rimeligere om en Mand som Grundtvig, at han ved "surmulede Hældører, ingenlunde har tænkt paa alle Forsamlingsfolk, men kun paa de surmulede Hældører der findes iblandt dem, Vistnok var det rimeligere om dette var Grundtvigs Mening, aldenstund Alle ere enige om, at ansee det han virkelig har sagt for altfor urimeligt, men vil De behage at læse det hidhørende Sted i hans "Tale til Folkeraadet i sin Heelhed, saa skal De finde at Ordene ikke tillader at tænke sig en saadan rimeligere" Mening hos Forfatteren; saasnart derimod Pastor Grundtvig selv erklærer, at den Fortolkning De har givet af hans Ord er den rette, da skal Jngen være villigere til at antage den end jeg Af nogle Steder i Deres Skrivelse har jeg sluttet, at De antager, jeg taler i Forsamlingerne, og derfor maa jeg bemærke, at jeg aldrig har holdt, eller har Gaver til nogensinde at komme til at holde Tale i nogen Forsamling. Jeg har nu yttret mig over ethvert Punkt i Deres Skrivelse, og det ligesaa uforbeholdent som DeDet er saare vigtige Ting hvorom Talen er mellem os, det er nogle af de Spørgsmaal som med hver Dag trænge sig mere og meere frem i det opvakte Folk, og som snart vil komme til en alvorlig Forhandling imellem de troende Christne, da nu en fredelig Forhandling, en ærlig og villig gjensidig Udvexling af Synsmaader mueligen kan bevirke, at det sammenholdes i broderlig Enighed, som ved den ene af Parternes fornemme Taushed, Bortskyden og Uvillie til at gaae ind paa et Forsvar med Grunde og Oplysninger angaaende de opkomne Tvistepunkter letteligen vil føres til Adsplittelse, saa er det ogsaa fra denne Side betragtet glædeligt, at De er villig til at fortsætte den nu begyndte Forhandling, men De vil indsee, at en slig Forhandling mellem Mand og Mand ikke vil kunne have denne mæglende Virkning naar den ikke bliver bekjendt i en videre Kreds, naar den ikke bliver offentliggjort. Jeg har derfor bestemt mig til at offentliggjøre denne min Skrivelse, og beder Dem, i Deres Svar herpaa at sige mig, om De deeler denne min Synsmaade, og derfor indvilliger i, at saavel Deres første Skrivelse som Svaret herpaa optages i det af mig nu paabegyndte Blad "Almuevennen; det kan skee enten med Deres Navns Underskrift eller uden Ærbødigst samme, hvilket De ønsker. J. A. Hansen.