Berlingske Tidende, 1836-02-13
J Dag fortfattes Vidneforhøret i Pairsretten. De først afhørte Vidner udtalde sig kun over de almindelig bekjendte Begivenheder af 28de Juli. Derpaa blev Nina Lassave opraabt. Hun sagde at hun var nitten Aar gammel og uden egentlig Beskjæftigelse. Sine Svar paa Præsidentens Spørgsmaal, meddeelte hun med Bestemthed, men med saa sagte Stemme, at Retsbetjenten maatte gjentage dem. Den første Deel af hendes Udsagn, der angik de Attentatet foregaaende Begivenheder, udviste, at hun egentlig ikke havde vidst noget om Fieschis Foretagende, men at hun rigtignok havde været bekymret for den nærmeste Fremtid, og at hun af ham var blevet beroliget ved Anviisning paa Papins og Morens Bistand, som hun med Sikkerhed kunde regne paa Efter Attentatet, saaledes yttrede hun blandt Andet, formodede jeg strax at Fieschi var Gierningsmanden. Jeg gik til Mad. Pepen og spurgte hende, om hun kjendte Gerard? (Dette Navn tillagte Gierningsmanden sig først.) Hun benægtede det. Om Fieschi, Ligesaa lidet. Desto bedre, sagde jeg; thi ingen anden end han er Gierningsmanden. Jeg gik derpaa til More, denne tilstod mig endelig, at Fieschi var Gierningsmanden og forte mig til Siden, for ganske hemmeligt at meddele mig de nøiere Omstændigheder; blandt Andet yttrede han, at da Attentatet var mislykket, vilde han have gjort bedre i at skyde sig en Kugle for Panden, som han (Mo rey) havde raadet ham." Her spurgte Præsidenten Fieschi, om Moren virkelig havde givet ham et saadant Raad, "Ja, svarede denne, men naar man har det Mod, eller meget meer den Frækhed at begaae en saa stor Forbrydelse som min, da maa man ogsaa have Mod til at bestige Staffottet. Jeg har ikke ombragt mig, fordi jeg er Fleschi, og vil blive Fieschi og endnu efter Processen blive Fieschi." Senere, efterat Forhøret var blevet fortsat nogen Tid, bad Fleschiatter og Ordet: "Jeg sagde først, at jeg ikke vilde ombringe mig. Veed De vel hvorfor Fordi jeg havde læst Historien. Jeg vidste, hvorledes Louvelvar død, modig indtil Enden, men uden at angive sine Medskyldige. Nu vel! jeg for min Deel, jeg har endnu bidraget mere til mit Fædrenelands Nytte, end hiin. Ludvig Philip er mig Tak skyldig fordi jeg har bevaret ham for Revolutioner, for til Aar bevaret ham derfor, maaskee for tyve Aar. Dette er en Fortjeneste, tænker jeg, og efter alt dette vil Regjeringen vel vide, hvad den har at gjøre. Disse Yttringer gjorde stor Sensation i Forsamlingen, og blandt Pairerne horte man overalt Mumlen; men Fieschi vedblev paa samme Maade og meente, at han havde bidrage meere til Statens Berligelse og til Partiernes Undertrykkelse, end hele Politiet og Nationalgarden; hans Attentat havde givet hine det sidste Stod, og ham havde Frankerig at takke for de saakaldte Fieschi=Love. Med stolt Mine satte Fleschi sig ned under almindelig Forhavselse; da Alt tang, reiste han sig endnu engang og spurgte Præsidenten, om han ansaae det for nyttigt, at skaffe de Bøger hid, der i MorensHuus vare tagne ud af hans Koffert. Han (Fieschi) vidste, hvor de vare. Præsidenten opfordrede ham til at sige det. Nu skrev Fleschi nogle Ord paa et Stykke Papiir, og lod det overrækkes Præsidenten, ved en Retsbetjent. Strax derpaa fortsattes Forhøret over Rina; hun stadfæstede Fieschis Udsagn, med Hensyn til Moreys og Popins Medskyld, angaaende den Første, bemærkede hun, at ved det første Forhør havde hun ønsket ikke at compromittere Moren, men da hun ikke var vant til at lyve, havde hun snart maattet tilstaae Sandheden. Jøvrigt stemte hendes Udsagn ganske overeens med de i det første Forhør. – Da Beretningen maatte afbrydes, var Præsidenten atter beskjeftiget med Mo rey, der, uagtet Rinas Udsagn, vedblev at nægte. J Gaar blev General Alava ved Hertugen af Frias forestillet Kongen som overordentlig spansk Gesandt, og han overrakte sine Creditiver. Spanien.