Aalborg Stiftstidende, 1838-07-14
Gudstieneste. Femte Søndag efter Trinitatis prædiker til Høimesse i Budolphi Kirke Hr. Pastor Boesen; i Frue Kirke Hr. Pastor Fogh. - Til Aftensang i Budolphi Kirke Hr. Pastor Boesen; i Frue Kirke Hs. H. Hr. Provst Hertel. - J Nørre-Tranders Kirke Kl. 9 Hs. H. Hr. Provst Hertel. Sønder-Tranders Kirke Kl. 1 Hr. Pastor Fog. - Drienten. Det begynder at blive noget klarere, hvorledes det egentlig har sig med Forholdene der og hvad de paagjældende Magter i den Anledning have bestemt at tilstede eller ikke tilstede, vi begynde med en Skrivelse fra Alexandrien af 6te Juni, som er indført i Journal des Debats" og giver en troværdig Udsigt over Mehemet Alis Planer. Den beretter nemlig, at baade den franske og engelske Consul have havt en Conferents med ham personlig om hans Forhold. Efterat han aabenhiertigt havde opregnet alle sine Besværinger over Porten, sluttede han med den bemærkning, at det var nødvendigt at gjøre Ende paa denne stumme og hemmelige Krig, med hvilken Sultanen i saa høi Grad tirrer ham; det var ogsaa nu Tid for ham til at sørge for sin Efterfølger og at træffe Anstalter til, at den ægyptiske Trone kunde forblive arvelig i hans Familie. Det simpleste Middel hertil vilde være, at sige sig løs fra Portens Overherredømme, og dette vilde være ham let, naar kun England og Frankrig ikke mod deres egne Jnteresser vilde lægge ham Hindringer iveien for hans Planers Udførelse. Han yttrede endvidere, at han slet ikke ønskede at tilsidesætte de Hensyn han skyldte Cabinetterne i London og Paris, det var hans Hensigt, ikke at overile noget; han vilde oppebie begge Cabinetters Svar og, da han nu laae for en Reise til Ørkenen Sennaar, vilde han vel først efter sin Tilbagereise i October kunne beskjæftige sig alvorligt med dette vigtige Anliggende og havde derfor nu, ved denne Samtale, givet begge Consuler Anledning til at giøre Jndberetning til deres Hoffer. Jøvrigt har denne hele Samtale, da den blev bekjendt, slet ikke gjort et saa foruroligende Jndtryk paa de europæiske Kjøbmænd i Levanten, som man skulde have formodet; af denne Vicekongens Forsigtighed, med iforveien at underrette de fremmede Consuler, troer man, og vel med Rette, at kunne slutte til nogen Ubestemthed hos ham i denne Sag og dette opliver Haabet om, at Diplomaterne med nogen Fasthed ogsaa dennegang ville see sig istand til, at gjøre Virkningen af hans Krigslyst, som han allerede tidligere har ladet spore, uskadelig. - Til end større Beroligelse vil det vel være den levantiske Handelstand, naar den i Journal des Debats faaer følgende, uden Tvivl halv officielle, Udrikling af Cabinetternes Hensigter med Hensyn til Orienten. at læse. Denne mærkelige Artikel meddeles her i sin hele Udførlighed, da den giver bedst Lys over det Spørgsmaal, hvorvidt det endnu turde være Cabinetternes Alvor at ville holde Sværdet i Skeden, idet mindste der, hvor det første Kanonskud vilde gjenlyde over den halve Verden. To Ting tør ikke tabes af Sigte i Orienten, nemlig, at Freden der nu eengang er uundværlig og dernæst, at den netop der hvert Øieblik kan udbryde en Krig. Følgerne af en saadan Krig vilde være uberegnelige og dem vilde Ingen være istand til at lede. Det vestlige Europa maa derfor stedse med største Aarvaagenhed have sit Blik henvendt paa Alexandrien og Constantinopel og intet Øieblik trække sine Flaader ud af Archipelagus. Truende Eskadrer og virksomme Diplomater maae uafladelig være beredte til at opretholde den nuværende Tingenes Orden (status qud) i Otienten. Alle de glædelige Fremskridt, som Civilisationen i den sidste Tid har gjort i Tyrkiet og Ægypten, vilde pludselig være standsede, saafremt en Krig brød ud, og - hvad der der er det Værste - Porten vilde da søge Hjælp hos en Magt, som allerede i 1832 ydede den en farlig Beskyttelse. Man kunde næsten gyse ved den Tanke, hvor nær og hvor rede denne Hjælp er til enhver Tid og at en Flaade er istand til at komme fra Sebastopol til Constantinopel i det Høieste i 3 Dage, for at tage Sultanen i Beskyttelse, at den kan besætte Ottomannernes Hovedstad og lukke Dardanellerne, medens der behøves 12 til 15 Dage for at bringe Efterretningen om en saadan Catastrophe til Paris, London og Wien. Status Hud maa derfor opretholdes og i Nødsfald med Magt; hvo der vil gjøre Brud paa den, er vor Fjende. Lad end være, at Mehemet Ali til at civilisere Ægypten og Syrien stundom anvender Midler, som ei stemme med vore Civilisationsbegreber; vi maae dog beskytte ham i hans Foretagender, vi maae gjøre Alt for ham; men, vil han Krig, saa maa Bladet vende sig, saa maae vi gjøre Alt imod ham. Det Samme gjælder om Porten; saalænge den holder Fred, er den vor Ven, saasnart den begynder Krig, er den vor Fjende. Det er vor Opgave at vedligeholde Tingenes nærværende Orden, og, om ogsaa en energisk Demonstration fra Englands og Frankrigs Side hertil bliver fornøden, saa maa den ikke udeblive; det er vor fælles, det er Europas Jnteresse, det gjælder om. Over Triest vilde man allerede den 29de Juni vide, at Demonstrationen allerede er gjort og at en engelsk Eskadre for Alexandrien har understøttet de consulariske Forestillinger og formaaet Vicekongen til at give den Forsikkring, at han vil forholde sig tolig og aldrig gaae angrebsviis tilværks mod Porten.