Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1841-09-16
Om Væddeløbene i Randers meddeles i Rand. Av." følgende ret mærkelige Beretning: Jdag (den 7de) opførtes anden og sidste Act af Forestillingen paa vor Væddeløbsbane for iaar. Uagtet Veiret i Førstningen truede med Regn, havde Publicum indfundet sig i talrig Mængde og syntes strax fra Begyndelsen af at være i en Stemning fra Scenerne igaar, der paa en eller anden Maade maatte skaffe sig Luft. J første Løb og Kongeprisen 800 Rbd. og anden Præmie 300 Rbd. underholdt Hr. Fischer fra Augustenborg med sine 2 Hingster Hasselburg og the Cryer og Hertugen med sin aldeles lamme Furhoppe Plenary Publicum paa det bedste. Da Førstnævnte nemlig ikke kunde vinde begge Præmier, med mindre der var en tredie Concurrent, blev Hertugens Hest med megen Møie trukken til Udgangstedet for Løbet, hvor Jokeyen der forresten ikke engang var i fuldstændig Ridedragt, steg op, men ogsaa blev, overladende Hr. Fischer Concurrencen med sig selv. Publicum, som imidlertid var dum nok til ikke at finde hele dette Arrangement moersomt, ledsagede Hr. Fischers seirende Heste under Opløbet med en stærk Piben, der vedvarede i flere Minutter. Et, uden Tvivl ironisk Hurraraab af en Klynge Mennesker blev af Hr. Fischer, staaende paa den for Dommeren bestemte Forhøining, besvaret ved gjentagne Gange at tage Hatten af. Da Hr. Fischer saaledes indirecte havde erklæret sig selv for Hovedpersonen, og Publicum havde faaet en bestemt Mand at holde sig til, tiltog Pibningen og Larmen i den Grad, at Hr. Fischer, der nu havde faaet sine 1,100 Rbd., sagde Tak for denne Gang og i al Hast forlod Valpladsen under almindelig Piben. Andet og tredie Løb tilendebragdes nu under levende Acclamationer fra Publicums Side saaledes, at i Bondeløbet (heats) Gaardmand J. Pedersen af Grumstrup tog første Præmie 180 Rbd. r. Sv.) og Gaardmand N. Christensen af Jngerslev anden Præmie (40 Rbd. r. Sv.) og i 3die Løb (Prinds Frederik Carl Christians Løb) Proprietair Pind til Krannestrup tog første Præmie ( 3/4 af Jndsatsen og 100 Rbd.) samt Gaardmand N. Christensen af Jngerslev 2den Præmie: 1/2 af Jndsatsen : 13 Rbd. 2 Mk. Hvorvidt Løbene igaar og idag have givet Publicum Anledning til engang tydeligt at yttre sin Misfornøielse med Væddelobene i den nuværende Skikkelse, tør Meddeleren roligt overlade endog til den ledende Comitees egen Bedømmelse, og tillader han sig at slutte denne Beretning med at fremstille den Scene, der nu paafulgte. – Efter at Løbene vare tilende, blev største Deelen af de Forsamlede tilbage paa Pladsen. Grunden hertil var nemlig, at et, vi ville troe, blot uforsigtigt og ikke saa ilde meent Udtryk af et af Comiteens Medlemmer, Hr. Ridtmester v. Friis, hvorved han nemlig havde betegnet det ved første Løb stedfundne Optrin som Drengestreger, i den Grad havde indigneret de herved Fornærmede, at de med Bestemthed, men vistnok ikke paa en ganske passende Maade, fordrede af Hr. Ridtmesteren, at han skulde træde frem, naturligviis for at afgive en Erklæring med Hensyn til de af ham brugte Yttringer. Da han tøvede med at opfylde denne Fordring, og Folket ikke syntes villigt til at forlade Pladsen, indtraf den Mærkelighed, (foranlediget af hvem skal Meddeleren ikke kunne sige) at de til Ordens Vedligeholdelse beordrede Dragoner vendte deres Heste mod de Tilstedeværende, tilsyneladende for at drive dem fra hinanden. En saadan, som det synes, aldeles unødvendig, og ved de Tilstedeværendes Opførsel heller ikke motiveret Fremfærd maatte naturligviis vække almindelig Forbittrelse: det var derfor ogsaa en almindelig Beslutning, ikke at vige for den militaire Magt. Følgen blev, at Dragonerne, uvisse om, hvad de skulde gjøre, paa den tilstedeværende Politimesters Opfordring, og Mængdens gjentagne Raab: "Sablen i Skeden, og det strax, trak sig noget tilbage. Hr. Ridtmesteren, besteeg nu Tribunen, og forstod ved et roligt og værdigt Foredrag at stille den stedfundne Bevægelse. Dette er i Korthed hvad der tildrog sig. Denne, i sig selv, ikke vigtige Tildragelse giver imidlertid rigeligt Stof til Betragtninger. Den viser, og det er glædeligt, at Borgerens og Bondens Selvbevidsthed er saaledes vakt, at disse Stænder her hos os ikke længere taale en tilsidesættende Behandling af Høierestaaende, og at Fortidens uværdige Underdanighed for disse er tabt; de fordre nu, at en paa Agtelse grundet Høflighed skal saavel ydes imod, som fordres af dem. Men en anden, ikke mindre glædelig Omstændighed er det, at de Samme, der med Fasthed paastaae deres Ret, ere ligesaa modtagelige for en med Grunde ledsaget Forklaring.