Berlingske Tidende, 1836-01-04
Efterat en Committee, bestaaende af 3 Medlemmer, har været nedsat til foreløbig at tage denne Sag under Overveielse, og efterat denne Sag tillige paa befalet Maade nærmere er bleven behandlet i tvende Plenarsamlinger, skjønner Provindsialstændernes Forsamling allerunderdanigst ikke rettere, end at dette LovUdkasts §§ 1, 2, 3, 4, 7, 8, 9, 10, 11, 12,13, 14, 16, 17 og 18 i alle Maader ere hensigtssvarende. Forsamlingen har derimod iøvrigt fundet Anledning til allerunderdanigst at bemærke ved dette Lov-Udkast: a. Efter § 5 kunne Sagerne afgjøres ved Forlig, naar den Sigtede, efter at være indkaldt for Politiretten, møder "og erklærer sig villig til at betale hele den i Forstvæsenets Rapport paastaaede Erstatning og Mulct, tilligemed Søgsmaalets Omkostninger, inden en Tid af i det længste 14 Dage." J hvor naturlig denne Bestemmelse end synes at være, turde den dog ikke være aldeles hensigtssvarende. Det maa med al Føie ansees for at være meget ønskeligt, at deslige Sager, af hvilke der, efter den hidtil bestaaende Lovgivning, i det Hele taget ikkun kan resultere ubetydelige Bøder, ved Forlig kunne blive afgjorte, thi derved forebygges de Reiser og den Tidsspilde, som Vidnesbyrds Aflæggelse disse Sager ofte kan paaføre mange, Delictum, aldeles vedkommende, Personer, og hvilke Opoffrelser af brødefrie Mænd i mange Tilfælde kunne blive endog større end selve de Mulcter og Omkostninger, der omsider kunne blive Skovforbryderne paalagte at udrede; men Lov=Udkastets Bestemmelser i denne Henseende, gjøre det imidlertid ikkun lidet sandsynligt, at saadanne Forlig ville blive tilveiebragte. Det Begreb, som Almuen har om Skovforbrydesers Utilladelighed er, desværre for Skovfreden, saa svagt, at det neppe nogensinde vil falde en Skovforbryder ind, af egen Drift, at tilstaae sin Brøde, for derved at lette sin Samvittighed. J de allerfleste Tilfælde vil Skov forbryderen derimod, saalænge der ikke aabnes ham Udsigt til, ved oprigtig Bekjendelse og Forlig, at vinde Fordeel eller Moderation i de for disse Retsbrud lovbestemte Bøder, af en, efter Almuens Anskuelser, tilgivelig Omhu for eget Velfærd, finde sig opfordret til at benegte og lade Sagen fremme, idet han derved dog stedse beholder Muligheden af at kunne blive frikiendt formedelst Mangel af tilstrækkeligt Beviis, og da han i alt Fald herved vinder længere Henstand med Betalingen, end der ved Forliget kan erholdes, eftersom, efter Udkastets 68, Dommeren er berettiget til at have Sagen optagen til Doms netop i 14 Dage, og da der letteligen kan udfordres en ligesaa lang, om ikke en længere Tid, til Sagens Behandling, Doms Actens Beskrivelse. og dennes Forkyndelse. Med Hensyn hertil er det forekommet Forsamlingen at kunne være tilraadeligt at forandre Bestemmelserne i foromhandlede Paragraph; men om Maaden vare Meningerne derimod noget deelte, og paa et Medlems Forslag blev det taget under Overveielse, om det ikke maatte være mere passende at overlade det til de overordnede Forst-Embedsmænd at kunne tilstaae Nedsættelse i Bøderne i de Tilfælde, hvor det maatte befrygtes, at Beviis uden Tilstaaelse ikke vilde lade sig tilveiebringe, end ubetinget at give Skovforbryderne Adkomst til ved Tilstaaelse hiint Tilfælde an at erhverve sig denne. toges det tillige, at de overordnede Forst-Embedsmænd allerede af Rapporten maatte kunde skjønne, om der gaves Anledning til at bevilge Nedsættelse i Bøderne for at fremvirke Tilstaaelse eller ikke, og at den fornødne Bestemmelse derom da ved Rapportens Afsendelse til Politimesteren strax maatte kunne afgives. Ved den foretagne Afstemning erklærede sig herpaa: a) 51 Stemmer mod 11 for, at det maa ansees for at være passende Betalingsfrist fra at forlænge den bestemte 2 14 Dage indtil 4 Uger, b) 35 Stemmer mod 27 imod, at det kan være tilraadeligt, som et Middel til at bevirke Sagernes Afgjørelse ved Forlig, at anbefale ubetinget Nedsættelse i Bøderne, forsaavidt Skovforbryderne desformedelst ville tilstaae deres Brøde og endelig bøde derfor, men derimod c) 53 Stemmer mod 9 for, at det kan være hensigtsmæssigt, at indrømme de overordnede Forst-Embedsmænd Myndighed til efter Omstændighederne at kunne nedsætte Bøderne indtil de 2/3 Deele Beløb, forsaavidt Forlig af de lovbestemte J derved kan tilveiebringes. Forsamlingen fandt det og saameget mindre betænkeligt at tilraade denne Forandring, siden det Tab for Forst kasserne, der med denne i Forslag bragte Eftergivelse i nogle Tilfælde vil være forbundet, ufeilbarlig vil blive fuldkommen erstattet ved de Fordele, som Førstkasserne ville erholde i de modereerte Bøder i alle de Tilfælde, hvor Frifindelse efter Dom, formedelst Benegtelse og Mangel af tilstrækkeligt Beviis, ellers ofte vilde finde Sted. b. Efter Udkastets § 6 er der indrømmet endog de underordnede Skovbetjente Ret til, paa egen Haand og alene i Overværelse af 2de tilkaldte Vitterlighedsvidner, at kunne ransage efter Effecter, som i Skovene maatte savnes, hvor de maatte finde for godt. Denne Bestemmelse synes imidlertid ikke at kunne bestaae med den Beskyttelse mod vilkaarlig Behandling, hvorom enhver Undersaat efter Deres Majestæts vise og landsfaderlige Foranstaltninger har grundet Haab. Den stemmer heller ikke overens med de Forskrifter, som i andre lignende Henseender ere givne. ToldOfficianterne have Ret til at anstille Huus Undersøgelser efter contrabande eller indsmuglede Varer; men skjøndt disse Statens Tjenere i Almindelighed ere civiliserede Mænd, der maae formodes ikke ved en taktløs Fremgangsmaade at ville krænke deres Medborgeres Huusfred, er det ikke fundet passende at antorisere dem til paa egen Haand at foretage slige Ransagninger, hvorimod det er befalet, at de, i Almindelighed, skulle stille sig under Politimesterens Anførsel. De underordnede Førstbetjente ere næsten overalt temmelig ucultiveerte Folk, der neppe forstaae at gjøre et passende Brug af en dem anbetroende offentlig Myndighed. Ved at efterspore borttagne Skoveffecter optræder desuden Førstbetjenten, forsaavidt han staaer til Ansvar for Skovenes Bestand, som Part i Sagen; og det er da stridende mod Grundsætningerne i Lovens 13 at indrømme ham Ret til, paa egen Haand, at kunne foretage et saa vigtigt Skridt. til Sagens Forfølgning, som det voldsomme Angreb paa anden Mands Huusfred, der ligger i den almindelig forhadte Fremgangsmaade: Ransagning, hvorved Mistanke ofte vækkes mod Uskyldige, og ubillig Krænkelse ofte kan tilføies den retsindede, for at bevare sine Medborgeres Agtelse og gode Omdomme omhyggelige, Undersaat. Vel er Bestemmelsen, ikke ny, men hjemlet i Frogen. 18de April 1781 §32. Men naar der tages Hensyn til, at der paa den Tid, da denne Anordning emanerede, ikke i de snevrere Kredse, Sognene paa Landet, gaves Bestillingsmænd, som, udrustede med offentlig Autoritet, kunne optræde som upartiske Mellemmænd, in Specie ved Ransagningen, bliver det forklarligt, at Lovgiveren, da Førstbetjentene tidligere indrømmedes Myndighed til paa egen Haand at kunne anstille Huusundersøgelse, ikkun maatte betjene sig af dette Middel, fordi et andet og mere passende ei da frembod sig. Efterat der imidlertid nu, ved Fregen. 11te Novbr. 1791, er bleven ansat offentlige beskikkede Fogder i ethvert Sogn, og endog i de større Sogne tvende, der in Specie have det Hverv at anstille alle andre almindelige Ransagninger, synes det at være intet mindre end passende, længer at lade hiin unaturlige Bestemmelse forblive gjeldende. Det blev iøvrigt ikke overseet, at det kunde blive ubeqvemt for Forst betjenten at søge Sognefogdens Assistence, hvor hans Bolig, i enkelte Tilfælde, kan være beliggende langt fra Skovene, men man formeente, at det i slige enkelte Tilfælde ikke vilde blive vanskeligt af Øvrigheden at erholde en anden, i Nærheden af Skoven boende, Mand adjungeret den almindelige Sognefoged, til at kunne fungere ved Ransagninger efter bortkomne Skoveffecter, deels i hiint Tilfælde og deels i den egentlige Sognefogeds Fraværelse eller andet Forfald. Det blev iøvrigt under Debatterne antaget, at det, under enhver Omstændighed, ikke burde tillades ringere Forst betjente end Skovfogderne, paa egen Haand at foretage Ransagninger, og i ethvert Tilfælde ikke Skovløberne. Paa foranførte Grunde erklærede sig ved den over denne Post foretagne Afstemning 52 Stemmer mod 10 for, at Ransagninger ikkun bør foretages under Anførsel af Sognefogden eller en anden upartisk Mand, forsaavidt Forstbetjenten ikke maatte foretrække, eller Omstændighederne ikke maatte tillade, at disse Forretninger afholdes af Politimesteren. c. Ved Udkastets § 15 er det blevet paalagt Politimesteren, uden Vederlag, ikke alene at indcassere, men tillige halvaarlig at aflægge Regnskab til Forstrassereren for de indkomne Erstatninger og Bøder for Skov forbrydelser. Denne Byrde er ikke alene ny, men kan og paa mange Steder blive ikke uanseelig. Justitsbetjentenes Poster ere vigtige; deres Forretninger allerede forud mange, og deres Jndkomster, efter Fradrag af de nødvendige Udgifter til Contoirhold, ingenlunde overflødige, men i mange Tilfælde endog ikkun høist tarvelige. Det synes derfor ikke at være billigt at paalægge dem denne nye Byrde uden Vederlag, og det saameget mere, siden den ikkun træffer enkelte af denne Klasse af Embedsmænd, eller dem, indenfor hvis Virkekreds de Kongelige og dermed i Klasse satte offentlige Stiftelsers Skove ere beliggende; endvidere, fordi den Betaling, der iøvrigt er tillagt dem for Forstsagernes Behandling, ikkun kan ansees for et passende Vederlag for det dermed forbundne Arbeide; og endelig fordi Førstkasserne desuden ikke belastes med nogen ny Udgift ved at tillægge Politimesterne den Betaling, som Forstadvocaterne hidtil have nydt. Med Hensyn hertil besluttede Forsamlingen med 47 Stemmer mod 15 at anbefale Politimesterne til allernaadigst at blive tillagt saadan Godtgjørelse.