Politivennen, 1798-01-01
Drengeuorden. At Vedkommende med Opmærksomhed læse enhver Uskik enhver Mislighed mod hvilken Politievennen advarer, at enhver god Border villigen bidrager til at hæve disse Uskikke, at afhjelpe disse Misligheder, i Særdeleshed naar Embedspligt desuden opfordrer ham dertil, det hverken kan eller bør Anmælderen af nærværende Stykke drage i Tvivl; saa meget er imidlertid vist, at Bekjendtgjørelsen af enkelte Tildragelser, der opvække liden eller ingen Sensation, ofte er glemt næste Øjeblik efter Læsningen, især naar mange og vigtige Sysler sædvanligen ere Gjenstande for vor Opmærksomhed; skal altsaa saadanne Bekjendtgjørelser ikke være aldeles hensigtsløse, da maa de ved ideligen at igjentages, hæftes til vor Hukommelse, og først da vil man blive i Stand til at rette sig efter dem. Dersom denne Forudsætning ikke er falsk, saa har Anmælderen i den Hjemmel nok for Bekjendtgjørelsen af dette Stykke, hvis Overskrift allerede har forudsagt Læseren dets Jndhold; Anekdoter af dette Slags, hvoraf No. 11 alt har leveret een, mener jeg just at høre til dem, der maa fortælles og atter fortælles før de tildrage sig Vedkommendes Opmærksomhed - Men dette faaer være nok til Jndgang, nu til Sagen. Jeg reed forrige Onsdags Aften gjennen Østerport, strax uden for kom en Matrosdreng med en Drage og bad om en Skilling til Sejlgarn; jeg skjøttede ikke om at holde stille og afslog derfor Drengens Forlangende; Øjeblikket efter kom en anden Dreng ved den anden Side af Hesten med den sammt Begjering, som jeg ligeledes afslog, en tredie kom til, og da de fornam at jeg ikke vilde føje dem, var jeg i et Øjeblik omringet af sex til syv Drenge, der under Støj og Latter alle raabte om Skilling til Seilgarn, ja forsøgte endng at gribe fat i Tøjlen for at standse Hesten; Følgen heraf blev at jeg maatte ride stærkere til for at blive Drengene qvit, og da de ikke længer skjøttede om at løbe med sendte de Skjældsord og gemene Talemaader efter mig i Mængde. Saalidet Anmælderen troer, at det udvortes Politie bør i at forskaffe Roelighed og Orden nedlade sig til Pedanterie, saa overbeviist han er om, at den borgerlige Friehed og Sikkerhed kan bestaae med hinanden uden Politiestokkens Medvirkning, saa vist han holder for at det staaer slet til med begge Deele naar denne er deres fornemste Støtte, saameget er han dog tillige af den Formening at Politiets Betjente ere mindre opmærksomme end Nødvendigheden fordrer, naar man ikke paa en alfare Vej er betrygget for Drengekaadhed, naar man ikke uden Frygt for at udsættes for denne tør sætte Foden uden for en Dør. At Politiets Personale er for lidet, at man ikke har Jndkomme nok til at lønne et større for at tilvejebringe fornøden Sikkerhed, den Indvending er let at igjendrive; Løfte om Sikkerhed var det første Staten gav sine Lemmer, men jeg vil ikke engang bergabe mig derpaa for at bevise Jndvendingens Ugyldighed; man lægge kun Mærke til at det er Drengeuskik hvorover der klages, lad altsaa kun Politiet ved en eller anden Lejlighed bruge Stokke, og Skræk skal da snart skaffe Rolighed overalt; Jeg maa tilstaae at jeg ikke kjender nogen anden Maade at tilvejebringe den paa; thi med Hænderne reent i Skjødet vil den neppe fanes; Men saa vanskeligt er det at holde Middelvej.