Den Vest-Sjællandske Avis, 1824-02-27
Hvor herlig og fortryllende denne Brasilianske Natur er, skildre os de Baieriske Reisende med levende Farver ved at fortælle os deres Besøg, paa den Russiske General-Consul Hr. von Langsdorffs Lyststed udenfor Rio de Janeiro; deres Ord derom ere følgende: Hr. von Langsdorffs giæsterie Huus var for mange af de Enropæere, som opholdt sig i denne Hovedstad, et meget behageligt Foreningspunkt om Aftenen; der herskede bestandig en meget livfuld og munter Conversation som endnu meere blev forhøiet ved hans Frues musikalske Talent. En saa stor Mængde af Naturvenner og Naturforftere, som vare tilstede den Gang vi opholdt os det, havde der aldrig tilforn været forsamlede. De giensidige Meddelelser, Jagttagelser og Følelser, som Naturens Rigdom og Originalitet indgiød os alle, erholdt en dobbelt Jnteresse ved den Egns Skjønhed, som omgav os. Hr. v. Langsdorff beborde nemlig et lidet Lyststed paa Skraaeningen af en Række af Høie, som udstrække sig Sydvest for Staden, og nyder derfra midt imellom Brasiliens vellugtende Lunde en fortryllende Udsigt til Staden og en Deel af Bugten. Jntet kan sammenlignes med dette Syns Skiønhed naar Dagens hedeste Timer ere forbi og lette Vestenvinde, betyngede med den balsamiske Duft fra de nærliggende Biergskove, askiølede Luften. Denne Nydelse tiltager bestandigen ligesom Natten udbreder sig over Landet og over Søen, som glimre i en Frastand, og Staden, som nu er bleven roelig, efterhaanden bliver oplyst. Hvo der ikke selv har oplevet en stille Maanskins Nats Fortryllelse under denne lykkelige Himmelegn, kan ikke selv ved den meest heldige Skildring, hæve sig til de Følelser, som en underfuld Natur opvækker i Jagttagerens Hierte. En fiin giennemsigtig Dunst er udbredet over hele Egnen; Maanen staaer klar skinnende mellem tunge besynderligt grupperede Skyer, de Gienstænde, som blive bestraalede af den, træde frem med klare og skarpe Omrids, imedens et magiskt Tusmørke, synes at bortfierne de Gienstænde fra Øiet, som staae i Skygge. Neppe rører sig en sagte Vind førend Mimosetræerne have sammenfoldet deres Blade for at sove, og staae roelige ved Siden af Mangotræernes Jaccas og den Ætheriske Jam hos mørke Kroner. Nu reiser sig pludselig en Vind og sætter de saftløse Blade af Acajetræet, de blomsterrige Grumtjuma og Pitangos i Bevægelse og lader et huftende Sneelag falde til Jorden; Toppen af de me, stæliske Palmetræer bølger, sig langsomt over det stille Tag, som de bestygge sem et Symbol paa en fredelig og stille Naturbetagtning. Cicadernes, Græshoppernes og Løv frøernes klare Toner lade sig bestandig høre og Sæsen hensynker ved deres Eensformighed i en stille Melancholie; hermed forener sig Lyden af en tillende Bæk, som flyder ned ved Siden af Bierget; og Fuglen Macua, som har den Egenskab at den kan efterligne Menneskers Stemme, lider en Lyd høre langt borte fra, ligesaadan som nogen raabte om Hielp. Med ethvert Qvarteer udaande andre Slags halsamiske Uddunstninger, og under en bestandig Alvexling aabne andre Bomster om Natten deres Kroner og bedøve næsten ved deres stærke Vellugt. Snart er det Poulinierne, snart de nærstaaende Orongelunde, snart de tykke Buske af Eupatorier, som pludseligen aabne sig og vedligeholde en saadan Ebbe og Flod af Villugt. Jmedens den stille Planteverden bliver oplyst af de hist og her omsværmende lysende Springbiller ligesom af tusinde bevægelige Stierner og forherlige Natten ved sine balsomiske Uddunstninger, saa glimrer uafbrudt ved Horizonten funklende Lynild og opløfte Siælen i en glad Bundring til Stiernerne, som høitidelig stille vise sig med deres Pragt paa Firmamentet over Continentet og Oceenet og opfylde den med Ahnelser om Underværker af en høiere Natur. Under Nydelsen af saadanne fredelige og henrykkende Nætter erindrer dog den nyelig indvandrede Enropæer sit Hjem med Længsel, indtil endelig Tropernes rige Natur er bleven ham til et andet Fædreneland.