Aalborg Stiftstidende, 1828-12-27
Det maatte vist være ønskeligt og af uberegnelige Fordele, hvis Staten lønnede samtlige Embedsmænd tilstrækkeligt, og sikkrede disse i Forhold til deres Arbeide passende Jndtægter. Jmidlertid finder man, at blandt Flere Geistligheden, hvorfra sand Oplysning, Nationens moralske Dannelse og Massen af Statsborgernes Belæring skal udgaae, til Løn for sine vigtige Embedspligter kun er tilsagt uvisse Jndkomster, og at samme ere afhængige af det større eller mindre Antal Bryllupper, Barseler, Liigbegængelser, af de variable Kornpriser, og af de fra flere Sider anstødelige Offere. Det synes ei heller at kunne bestaae med den Ærbødighed og Agtelse, den gjestlige Embedsmand bør nyde og haandhæves i, at han med Borger og Bonde skal tinge om sine Jndtægter. Strænghed i Opfyldelsen af Pligterne og Afhængigheden i Jndtægters Nydelse harmonere ikke synderlig godt. At fordre, at en Geistlig skal være Jdealet af Godgiørenhed, Upartiskhed og Retskaffenhed, at gjøre ham til Pligt, strængt at vaage over Skolevæsenets nyttige Anordninger, og paalægge ham at overvinde dybt indgroede Fordomme, og dog at lade ham lønne af sin egen Menighed, synes letteligen at kunne lede til Anomalier. Gives der end, efter Tingenes nuværende Indretning, rige Kald, saa er dog Pluraliteten af de geistlige Embeder af den Beskaffenhed, at de medføre Næringssorger. Gaaer man over til en anden Klasse af Embedsmænd, samtlige Justitsbetjente nemligen, saa finder man, at Lægdsvæsenet, Overformynderie-Justits=Politie- og Veivæsenet, samtlige beneficerede Sager, hvis Antal stundem overstiger de ikke benificerede, Skattevæsenet, Enkekassens og offentlige Stiftelsers Sager ligt Arbeide, og fordre saaledes et stort Contoirhold. Som Løn herfor anviser Staten slige Embedsmænd hovedsageligen Jndtægterne af Skifter, Auctioner, Tinglæsningsdocumenter, og Fogedforretninger; men om samme indtræffe saa ofte eller ere af den Beskaffenhed, at Embedsmanden kan, foruden Contoirhold og det kostbare Hestehold, som Landjurisdictionerne kræve, have sparsommelig Underhold for sig og sin Familie, hvilket i fattige og ikke folkerige Jurisdictioner jevnligen ikke er Tilfældet, derpaa tages ikke, og kan, efter Tingenes Orden, ikke tages mindste Hensyn. Sørgeligere og uvissere bliver for de Embedsmænd, der have sidste nævnte Slags Jurisdictioner, deres Lod end yderligere ved de jevnlige Forandringer og Nedsættelser i de eengang tilsagte Jndtægter; og hvor er Grændsen for disse Forandringer, At Mismod, Uorden og Misligheder kunne opstaae, synes saaledes ikke at være saa forunderligt. At forskaffe Geistligheden, i det hele taget, fast Gage vilde maaskee være forbundet med uovervindelige Vanskeligheder; men derimod findes ingen saadanne ved Justitsbetjeningerne; thi man behøver blot ved hver Vacance at regulere en fast Gage samt passende Godtgjørelse for Contoir- og Hestehold, og dernæst lade samtlige Embedets Jndtægter indbetale i Justitscassen, istedet for nu 1/2 Deel. En passende Gaageforhøielse efter visse veltjente Embedsaar kunde jo være forbeholdt. Tabte Staten end ved de slettere af denne Slags Embeder, saa maatte den jo vinde ved de bedre, og var der end Resico ved denne Forandring, saa kunde Staten bedre taale denne end en fattig Familiefader. Strengt kunne da Staterne fordre Pligterne opfyldte, og Publikums Medlidenhed vilde da ikke blive sat i Contribution af Embedsmænd, der formedelst flere Aars usle og aldeles utilstrækkelige Jndtægter havde fortæret hvad dem var betroet. Maatte Foranstaaende anledige, at en eller anden Embedsmand, der har fast Gage, den være nok saa liden, nøie vilde overveie, hvad han giør, forinden han attraaer et med uvisse Jndtægter forbunden Embede, saa er Hovedhensigten af disse Linier opnaaet. Søllings Minde.)(Af A. Øhlenschliger.)De grumsede Bølger med lydeligt Skrig, Mod Norriges Fjeldstene synge; Som Havfruer grumme de vente paa Liig, Og bovne med slugende Dynge.