Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-08-07
Jndenlandske Efterretninger. Fædrelandet sammenligner Professor Ussings Yttringer i Kjøbenhavns Borgerrepræsentanters Møde den 20de f. M., hvorved han fraraadede at aabne Adgang for Alle til at overvære Møderne, idet han bemærkede: at det er i Communens rette Jnteresse, at Offentligheden er fraraadet: at Borgerrepræsentanternes Forhandlinger ved den ville lammes og generes, at den vil udsætte Repræsentanterne for Miskjendelse og privat Hævn syge, og forhindre dem fra med Varme og Styrke at udtale sig mod andre Autoriteter; at den endelig er upassende, baade fordi Borgerrepræsentanter nes Forhandlinger angaae communale og locale Sager og fordi de ofte ere modne til at offenliggjøres, med en Tale, som Cancellisecretair Ussing holdt paa Skydebanen den 28de Mai 1835, og som slutter med en Skaal for den størst mulige Offentlighed i Communalvæsenet for alle Danmarks Kjøbstæder og navnlig for Kjøbenhavn, og føier hertil følgende Bemærkning: Er Modsigelsen klar nok, eller behøves der nogen Commentar for at vise, at den Cancelli secretair Ussing, som talede saaledes den 28de Mai 1835, ikke er den samme som Professor, Ridder Ussing i Borgerrepræsentantmødet Torsdagen den 20de Juli 1843, Er det nogen formastelig Uretfærdighed, eller er det ikke meget mere en logisk Nødvendighed af de tvende Citater at udlede den Slutning, at Hr. Ussing fra 1835 til 1843 har forandret sin Overbeviisning? Men vil man maaskee indvende, dette er jo en ærlig Sag. Nei. 1835 var Hr. Ussing en moden Mand, og vil vistnok ligesaalidet selv, som Andre ville indrømme det, have sin politiske Færd i hine Aar betragtet som Ungdoms Ubesindighed; men det er lidet sømmeligt for en Mand, og langt mindre for en offenlig Charakter, først at udtale sig i de bestemteste, djerveste Udtryk for en Sag, og siden at forlade den; en Mands Sind skal ikke ligne Bølgen, der reiser sig og lægger sig som Vinden blæser til, men det skal ligne Klippen, der staaer fast i Brændingen; han skal ikke udtale sig for Noget, om hvis fulde Sandhed han ikke er overbevist; men kommer han dog siden til den Erkjendelse, at han har taget Feil, saaskal han ligesaa aabent, som han udtalte sig for det Første, bekjende, at hans Overbevisning er forandret af disse eller hine Grunde. Men naar har Hr. Ussing gjort nogen saadan offenlig Bekjendelse; Sagde han til sine vælgere, før han drog til Roeskilde 1840: jeg, som ved alle Leiligheder, ved offentlige Fester og i Stænderne med Mund og Pen, hidtil har talt Pressens Sag, jeg har nu forandret min Mening om den og kan ikke længer forsvare den Sagde han til dem, for han lod sig kaare til deres Repræsentant i 1841. jeg, som har underskrevet Borgerrepræsentanternes Kroningsadresse, jeg anseer nu en Constitution for skadelig for Danmark, Sagde han atter til dem for han drog til Roeskilde 1842: jeg, som før har været et af Stændernes virksomste Medlemmer, og har ladet min Stemme lyde med dens fulde Klang i næsten alle Sager, jeg vil nu sidde ligegyldig og taus, naar nogen Sag af Vigtighed og politisk Betydning forhandles Nei, noget Saadant har Hr. Ussing ikke gjort han har skiftet Anskuelser og Principer, uden at vare Nogen ad; han har ladet, som om han selv havde glemt sin tidligere Færd, eller stolede paa, at Publicum havde glemt den. Men deri har han taget Feil; og netop fordi han har staaet meget høi i den offenlige Mening, fordi han i en usædvanlig Grad har været i Besiddelse af den almindelige Tillid, fordi man har antaget ham for en Klippe, paa hvilken Folket kunde bygge sit Haab, – netop derfor er det Pressens Pligt, at gjøre opmærksom paa den Forandring, han har undergaaet, at fremhævde Modsigelser, han begaaer, for at Folket ikke skal bedrage sig ved fremdeles at ansee ham for sin, for Frihedens og Udviklingens uforfærdede, urokkelige Talsmand, netop derfor er han bleven Gjenstand, snart for spottende, snart for alvorlige Angreb, og Jngen, der formaaer at spænde Satirens Bue, behøver at bede og Forladelse, fordi han har truffet Professor Ussing.