Den Vest-Sjællandske Avis, 1838-06-11
J 1821 begyndte der en Stridighed mellem den herværende Mission og det baptistiske Missions=Selskab i London. For at bringe denne til Ende reiste Marshman i 1826 til England; han gjennemreiste hele Riget og søgte ved private Samtaler og Prædikener at fremme Missionens Sag. Dette lykkedes ham i den Grad, at Serampore Mission siden den Tid har bestaaet som en selvstændig Mission, skjøndt dens aarlige Udgifter til Missionairer og Skoler udgjøre 28000 Rup. Han besøgte paa samme Tid Danmark og blev meget naadigen modtaget af Kongen, som paa hans Ansøgning bevilgede det da oprettede Serampore College et Charte. Han vendte tilbage til Serampore i Mai 1829. J Juni 1834 mistede han sin tro Medhjælper Carey, med hvem han i 35 Aar uafbrudt havde arbeidet. Han har dette Tab med mere Standhaftighed, end man havde ventet; men fra den Tid stod han mellem sine yngre Medarbeidere som en Reliquie fra en ældre Tid. Han beholdt sin fulde aandelige og legemlige Kraft lige til det sidste Aar før sin Død, da en legemlig Svækkelse bebudede hans forestaaende Opløsning; men selv i den sidste Tid blussede nu og da hans fordums Kraft op, og han tilbragte kort før sin Død flere Dage med at lægge Planer for tilkommende Arbeider, hvis Udførelse vilde have medtaget Aar. Marshman var liden af Væxt, men af en overordentlig stærk Constitution. J de 37 Aar, han opholdt sig i Jndien, var han næsten aldrig syg, og dog udsatte han sig ofte for Climatets Jndvirkning og gik flere Timer omkring i Solen. Han var utrættelig arbeidsom, almindeligt stod han op Kl. 4 om Morgenen, og før Frokosten havde han fuldendt det Halve af Dagens Forretninger. Over Søvnen havde han et saa fuldkomment Herredømme, at han for flere Dage kunde lade sig nøie med faa Timers Søvn: naar Sovnen overfaldt ham, søgte han ofte Hvile paa Gulvet eller Taget med en stor Bog under Hovedet, og saa stærk var da hans Søvn, at man har fundet ham sovende i fri Luft under en voldsom Nordvest. Det meest udmærkede Træk i hans Charakteer, var hans brændende Jver for Missionsvæsenet. Denne Jver syntes aldrig at svækkes, men at erholde nyt Liv ved enhver Modstand, den sysselsatte ham døende, som den havde beskjeftiget ham i hans Livs Kraft. Hans sidste Spørgsmaal til hans Omgivelser var: "er der endnu Noget, som J troe jeg kan gjøre?" Hans Jver var forbunden med en Grad af Pengeopoffrelse, som maaskee aldrig er overtruffen. Han havde havt Leilighed til at erhverve sig en meget betydelig Formue, og skjøndt han havde en talrig Familie, efterlod han den end ikke saameget, som et eneste Aar Jndtægter i hans bedre Dage. Han betragtede desom en stor Gunst af Gud, at han havde været istand til at yde saamegen Hjælp af sit eget Erhverv. Forat man kan gjøre sig en Jdee om, hvad disse Mennesker have opoffret af deres eget Erhverv for den Sag, de kæmpede for og havde helliget deres hele Liv, behøver man kun at anføre, at alene Serampore, College kostede at opføre 120000 Rup., og at det er opført paa deres egen Bekostning; og dog var dette kun eet af deres utallige Foretagender. Dog dette maa være nok for at give en Jdee om, hvad Verden har tabt ved Dr. Marshmans Død. Hvis den christelige Religion nogensinde skulde blive den herskende i Jndien, da vil Efterverdenen nævne Carey, Marshman og Ward som de tre Mænd, hvis Bestræbelser dette især skyldes; men skulde end dette ikke nogensinde vorde realiseret, saa ville de dog blive nævnede som Jndiens største Velgiørere ved at have bekæmpet Overtro og Fordomme og udbredt sand Oplysning og derved begrundet Nationens Opkomst og Velværen.