Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-05-13
Til det andet Spørgsmaal troer Anmelderen lettest og rigtigst at kunne svare med Ordsproget; man træder Katten saalænge paa Halen til den vender Kløerne. Det være dermed ikke sagt, at de, der d. 8de April reddede Smagen fra det sidste Naadestød paa den danske Skueplads, og viste, at Dansken ikke altid nøies med tørve Jyder, naar man ham Karper byder," – at de forresten i nogen Henseende kunne sammenlignes med Katte. Det staaer blot her, fordi det Dyr nu engang staaer nævnet hos Peder Syv, og fordi hele Ordsproget af ham anvendes paa Enhver, der, efter længe at være drillet, yttrer sin billige Harme. - At vi paa Skuepladsen desværre plages af meget fremmed (2: tydsk og fransk) Snaus, nægter vel Jngen; men at Tydsken og Franskmanden plager os dermed - det er ikke sandt. Thi de opføres jo ikke af Tydske og Franske, eller paa Tydsk og Fransk, og at sige, at disse to Nationer paanede os deres Snaus, var derfor en lige saa grov, som aldeles ugrundet Beskyldning. Vi kunne jo lade være at oversætte dem (c); og om end Betlerpigens Forfatter faldt paa at oversætte dem, behøvede de jo dog ikke at opføres. Desuden er den Skam, at opføre noget fremmed Slet (ihvorvel Anm. aldeles ikke heri billiger Theaterdirectionens Fremgangsmaade og Valg) ikke at sammenligne med den, at opføre noget eget Slet, saafremt ellers Wessel har Ret, naar han siger: "Hvis var Skammen. - Autors Skam. Nationens Ære vil dog aldrig lide saa meget derved, som ved at man paa det Spørgsmaal: hvo er Forfatter til dette Snaus, var nødsaget at svare en Udlænding, det er den danske Mand, N. N. Det tredie Spørgsmaal gaaer især ud paa at vise det Parterres Jncompetence (e), som var tilstede Løverdagen d. 8de April. Jmidlertid troer dog Jndsenderen af disse Linier, at det d) Ønskeligt var det, om vi, naar vi endelig ville, maae og skulle vælge noget Fremmed, vilde saavel af det Dramatiske som af andre Ting vælge det Bedste. se) Altsaa finder dog Sporgeren, at Parterret nok maatte pibe, naar det kun havde Competence, Sindighed og Civilisation. Jeg haaber at skulle vise, at det besad det. Parterre, hvis Piber den Aften recenserede Betlerpigen", vistnok var en "mere beføiet Dommer" og viste, tvertimod Spørgerens Paastand, langt mere "Sindighed og Civilisation, end ethvert andet Parterre. Anmelderen veed med Vished, hvad ogsaa J. K. Høst i nord. Tilsk. No. 23. allerede har sagt, at Parterrets Personale den Aften næsten ene bestod af Studerende; og at disse fremfor enhver anden Deel af Publicum er beføiet til at bedømme et Skuespils Værd, maa vel Spørgeren tilstaae mig. Den Mangel paa Sindighed og Eivilisation, hvorover Spørgeren, besværer sig, kjender Anm. aldeles ikke, uagtet han dog var paa Commedie. Tvertimod synes ham, at Parterret just viste det Modsatte, nemlig: den høieste Afsky, ikke for Forfatteren, men for hans elendige Product, i Forening med det alvorlige Forsæt, ikke oftere, ja ei engang den Aften, at see det spilled; - den største Umage for at tilkjendegive Skuespillerne, at man ikke ped af dem, men af Stykket (5). - den fuldkomneste Tilfredshed med Directionens Tilbud, at lade Balletten begynde, - og endelig, under sammes Udførelse den fuldkomneste Rolighed og Orden.