Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-10-03
Nogle Raad til Bondealmuen, med Hensyn til dens Børns Opdragelse. (Sluttet. – See Nr. 111.) Endnu een Ting have vi at sige Eder, med Hensyn til Eders Børns Skolegang. Der ere Mange iblandt Eder, som, naar Eders Børn have opnaaet nogenlunde Færdighed i de Kundskaber, de kunne erhverve i Almueskolen, mene, at de nu ikke behøve at gaae mere i Skole. Dette er en ganske feilagtig Mening. Just da skulle Eders Børn vedblive at søge Skolen, at de kunne blive ret faste i Alt, hvad de der kunne lære; thi de kunne aldrig lære formeget, og de kunne let glemme, hvad de ikke ere ret befæstede i. Der ere ogsaa nogle iblandt Eder, som mene, at naar Eders Børn gaae i Skole en Dagstid imellem for et Syns Skyld, saa kunne de nok lære Saameget, at de kunne slaae sig igjennem, og man mangler ikke Exempler paa, at J have sagt, naar Eders Børn skulle til at gaae til Præsten, som J kalde det, og de da Jntet kunne: "ja det er Skolelærerens Skyld; thi vi have holdt dem 6 a 8 Aar i Skole. Rigtigt, men Skole journalen viser, hvor mange Dage de i Virkeligheden have besøgt Skolen. Naar Skoleaarene ere forbi og Præsten har lagt sin Haand velsignende paa Eders Børns Hoveder, og de have gjentaget deres Daabspagt, da kommer et meget vigtigt Tidspunct i deres Liv hvor de kunne have al Eders Veiledning, Formaning og Advarsel behov. Da pleie Mange af dem, destoværre, at kaste Bogen paa Hylden; men dette maae ingenlunde saa være. J maae fremfor Alt vaage over at Eders Børn ret ofte læse, for at de stedse et alene kunne vedligeholde, hvad de have lært, men ogsaa forfremmes i Kundskaber. J maae især sørge for, at de vedligeholde deres Religionskundskab stedse meere levende i Sjælen. J maae holde dem til flittig Kirkegang, men ene og alene for at høre Guds Ord, og ikke for at see hvorledes Folk ere pyntede, eller for at bagtale deres Næste, og for at forvisse Eder i saa Henseende, saa maae J examinere dem skarpt, naar de komme fra Kirke, og lade dem gjøre Rede for Prædikenen, samt lægge dem de deri fremsatte Lærdomme paa Hjerte og holde dem til at anvende dem i Liv og Levnet. Thi dette maae J stedse erindre Eder at Religion og Tro kun ere døde Skatte og tomt Mundsveir, naar Frugterne deraf ikke vise sig i et godt og dydigt Forhold. Men isærdeleshed kommer det an paa, at J foregaae dem med et følgeværdigt Exempel ligge fra Barndommen af. Jngen Bagtalelse, ingen Klammeri, Skjænden og Skjælden, ingen grov Banden og Sværgen, ingen usømmelig Tale komme nogensinde over Eders Læber; intet usædeligt Væsen i Ord, Gebærder eller Gierning maae J tillade Eder. Alt dette skal være banlyst af Eders Huuse, dersom disse skulle være Dydens og Gudsfrygtens Boliger, hvor Eders Børn skulle kunne opdrages i Hellighed og Retskaffenhed. Nogen Frihed til Fornøielse er altid gavnlig for ethvert Menneske, ogsaa for den Unge; men formegen Fornøielse er yderst fordærvelig i sine Følger. Passer derfor stedse paa, at Eders Børn ikke faae formegen Smag paa Forlystelser. Nægter dem kun ligefrem med Alvor at forlyste sig, naar J see, at det gaaer for ofte paa, og glemmer aldrig at forestille dem de sørgelige Følger, som en overmættet Forlystelsessyge kan drage efter sig. Bryder Eder ikke om, at Nogle ville beskylde Eder for Særhed i saa Henseende. Eders Børns timelige Ved maa stedse være Eder langt vigtigere end de Ufornuftiges Roes eller Daddel. Eders Børn skulle J føre til Gudsfrygt, Dyd og Sædelighed fremfor Alt, og til den Ende holde dem flittigen til Arbeide og Bøn. Beed og arbeid, er en gylden Regel, og hvo i Sandhed følger den, han vorder ikke fortabt. Skulle Eders Børn ud til Fremmede for at lære det, hvoraf de med Tiden skulle ernære sig, og for selv at fortjene det daglige Brød, da før ger for at faae dem til gode, christeligsindede Mennesker, der ville antage sig dem i alle Henseender og have Agt paa deres Sjæls og Legems Val; og forglemmer aldrig at formane, advare og straffe, naar det er fornødent; hvorfor J ofte maae erkyndige Eder om deres Opførsel. Tænker paa, at det er især Eders Børns Opdragelse, J leve for; det er dem, som i de kommende Dage, naar J hvile i Graven, skulle vidne for eller imod Eder, velsignende eller forbandende, og værer saaledes imod dem, at J kunne, forsvare det for den retfærdige Dommer hist, og at Eders Børn kunne tænke paa Eder, tale og Eder og mindes Eder med Glæde. Hvad foran er sagt, angaaer især Eders Børns gandelige Vel; men vi have ogsaa Noget at sige Eder med Hensyn til deres Opdragelse for det timelige Liv, og dette grunder sig ligeledes paa en, ved en lang Vandel iblandt Eder, vundet Erfaring. Det er ovenfor sagt, at J ofte bærer Eder urigtigt ad med Eders Børns Opfødelse. Mange af Eder give dem nemlig altfor meget at spise af Gangen. J troe, at J ret gjøre en Velgierning imod dem, ved at proppe den spæde eller unge Mave saa stærkt, at man kan slaae paa Tromme paa den. Dette er en stor Feil af Eder; thi den lille Mave kan ikke bearbeide saamegen, ofte haard og stærk, Føde, og Børnene paadrages derved store og ofte farlige Sygdomme. Lader dem hellere faae forlidet end formeget at spise af Gangen. Man skal holde op, naar Maden smager best, siger Ordsproget, og dette er en Sandhed, som ethvert Menneske burde gjøre sig til Regel. Vænner Eders Børn til fra Barndommen af at nøies med at spise til bestemte Klokkeslet og ikke oftere. Det er virkelig kun en hæslig Vane med den idelige Spisen og Drikken imellem de faste Maaltider, en Vane, som meget godt kan aflægges. Vi kjende den Skole, hvor Læreren har afskaffet al Spisen imellem de faste Maaltider. Børnene møde mellem Kl. 7 og 8 om Morgenen og spise Intet før Middag, fra hvilken Tid de ere der igjen indtil Aften Kl. 5, a 6, uden at nyde Noget. Forældrene bade i Førstningen om, at Børnene maatte tage Mellemmad med, da det syntes dem at være forlænge for de sølle Børn, at sidde uden at faae Noget at spise; men Læreren var ubevægelig. "Jeg tillader det ikke. sagde han, og hverken Forældre eller Børn have nu i mange Aar tænkt paa, at der skal spises Mellemmad i Skolen. De Større skamme sig endog derved og lee af de Mindre, der tale om at være sultne. Lader Eders Børn spise sig mætte 3 a 4 Gange daglig og dermed slulle de lade sig nøie, og komme de først i regelmæssig Vane dermed, befinde de sig allerbedst. Den der spiser bestandig, har næsten aldrig nogen rigtig Appetit, og Maden smager ham ikke Appetit er den bedste Kok, og Ingen skulde nøde sig til at spise, naar han ikke følte Trang dertil. Og hvilken Uleilighed er det ikke ogsaa, bestandig at varte Børnene op med Mad og Drikke, og hvilken Uorden afstedkommes ikke derved uafbrudt i Husene. Ville J altsaa opføde sunde Børn saa lader dem for Alting ikke forspise sig; men lader dem tidligen blive vante til Maadehold, der er saa gavnlig for deres Sundhed, og senere hen i Livet som oftest vil komme dem veltilpas. Med Eders Børns Klædedragt bære J Eder heller ikke alle rigtigt ad. J sørge stedse for, at Hovedet og Halsen skal være vel indpakket, medens J ikke bekymre Eder stort om, at Fødder og Been holdes varme. Dette er netop det Modsatte af hvad i skulle giøre. Hoved og Hals maatte allerhelst være ganske blottede, især inde i Værelserne; men Fødder og Been skulle derimod være saaledes bedækkede, at de bestandig kunne holdes varme. Vel give vi os ikke ud for Læger, men saameget vide vi, at den Kulde man tager og Fødderne er meget skadelig, da den trænger opad i Legemet. Jntet seer meere naragtigt ud, end naar Eders Børn i For= og Efteraarsdage komme med 3 4 Tørklæder foruden Hue paa Hovedet, og tykke Uldvanter paa Hænderne, med bare og blotte Fødder, saa røde af Kulde som Storkebeen. At Eders Børn, efter denne Maade at klæde dem paa, ofte blive sygelige og skrantne, er ikke at undres over. J burde heller aldrig tillade Eders Børn eller Tyende at sidde med bedækket Hoved i Stuen, ofte ved den varme Kakkelovn. Det er i høi Grad usundt og klæder desuden saa ilde. Ville J sørge retteligen for Eders Børns Sundhed, saa maae I klæde dem fornuftigt, og holde dem strængt til Reenlighed lige fra de spæde Dage.