Københavns Adresseavis, 1796-02-22
Paa Onsdag holdes de Catechetisk homiletiske Øvelser, i Helliggeistes Kirke. Catecheten Hr. Schiøt prædiker. Undertegnede, der kan forevise Qvittering for det udkomne Qvartal af Theater=Bladet Svada, og som ikke har opsagt sit Abonnement har, ved en mærkelig Forseelse, der meget ligner en Plan, siden denne Forseelse aldrig tilforn er indtruffet, ikke faaet det sidste Numer i bemeldte Blad, hvoridet har behaget den mig personligen ubekiendte Udgiver Hr. M. C. Bruun, at behandle en, Publicum ham og mig bekiendt agtværdig Mand og Forfatter, som en Dreng, og at udtömme sit cornu copie at ufortiente Skieldsord imod mig. Jeg har altsaa seer mig nødt til at forskaffe mig uden for Huset til Giennemlæsning, det som Udgiveren ved sin Forlægger har forpligtet sig til at levere mig i min Stue. Vel tør jeg troe, at Hr. Bruun, da han skrev sit Orakelsprog, hverken har vidst eller formodet at jeg var Forfatter til det uheldige Spørgsmaal, men jeg beder anmærket, at jeg nævnede mit Navn, i den Avis der blev ombaaret i Torsdags ; Hr Bruuns Spanablev, i Fölge de Efterretninger jeg har indhentet, og efter hans egen Forlæggers Avertissement i den Avis, der udkom i Löverdags, ikke ombaaret förend i Fredags og Löverdags, og altsaa Dagen efterat Hr. Bruun vidste Spørgerens Navn. Man har for supprimeret hele trykte Blade, for at rette en Sottise, som man kan have begaaet. Hr. Bruun har ikke tilbageholdt sit No. 13, og altsaa derved givet tilkiende, at han vedblev alt hval han i samme har lagt. Han har fölgelig opfordret Spørgeren i No. 30 af Adresse-Avisen - efter at han vidste hans Navn - til at gotgjöre sin Stemmerettighed i Smagens Rige. Dette tør jeg nu vel troe at mit Navn frie tager mig for, især da det er i den Dramatiske Provinds af dette Rige vi slanquere; derimod bedes Hr. M. C. Bruun ærbodigst om at dokumentere, hvorved han har erhvervet sig Stemmerettighed i denne Provinds; thi herom torde dog nok den største Deel af Publicum være lige saa uvidende som jeg han tillade mig her at bruge det Ord Publicum. - Jeg behøver altsaa ikke at forsvare mig, fordi jeg har været saa dristig at yttre en Meening i det drammatiske Fag, der har den Ulykke at mishage Hr. Malte Conrad Bruun, og hvorfor denne store Forfægter af Meenings-Frieheden troer sig berettiger til at overvælde mig med Uartigheder, Han bedes ogsaa at Anmærke, at, uagter hans bestemte Sigende, er dog Ordet Publicum aldeles ikke nævnet i mit Spørgsmaal. Jeg har talt i mit eget ikke i Publicums Navn. Havde jeg end gjort det sidste, havde jeg deg havt samme Ret dertil, som Hr. M. C. Bruun, der ideligen leeger Tolk for det ærværdige Publicum, hvoraf han for ikke saa mange Maaneder siden er bleven et Medlem. Selv mit Svar i Adresse-Avisen No. 39. tilkiendegiver, at jeg aldeles ikke ynder den Uskik somme have, at give sig selv Creditiver til at forestille Publicum. Det gjör mig ondt at jeg er bleven nødt til at optage min henlagde Pen, for at bruge den imod en ung Mand af Hr. Bruuns Talenter, og lige saa ondt gjör det mig, naar jeg maae sige ham, at, fra den Tid, da han (formodentligen som et Medlem af det existerende Committe secret) anlagde sit Opdragelse, Institut for Skuespillere og Skuespillerinder, haver han tabt meger af den Agtelse som han forhen havde forhvervet sig. Paa den anden Side glæder det mig, at den Deel af Publikum der vil see, har herved faaet en nye Leilighed til at see, at jeg, som det anstaaer en Mand, forsvarer mine Meeninger - enten jeg nu feiler eller ikke blot efter min Overbeviisning, uden Hensyn til Forbindelser eller Authoriteter, hvorfra jeg staaer aldeles isolerer paa min Plads. Jeg vil hverken være Soel for mindre Maaner, eller Maane for nogen større Soell. Tilsidst forsikrer jeg Hr. Bruun, at, naar ikke Vedkommende havde opfordret mig havde jeg ikke nævnet mig, thi jeg har ingensteds forpligtet mig til at nævne mig efter Opfordring af Uvedkommende, og som saadan anseer jeg Svadas Udgiver med større Ret, end han har anseet mig derfor, og jeg havde da uden at röre mig, med et Smiil seet paa hans barnagtige Triumph; heller ikke bliver han den Mand, for hvem jeg agter at documentere de Grunde, der bestemme min Dom, i Henseende til Skuespilleres eller Skuespils Værd, naar - som ikke saa sielden indtræffer - denne min Dom er modsat imod den almindelige Dom, der næsten altid bliver atsagt efter en eensidig Procedure. Jeg tør forsikre, at der i mange Tilfælde, hvor Musernes Ministerial-Partie ene førte Ordet, har existeret en abestikkelig og med gode Grunde væbnet skiöndt taus, Opposition. Og hermed aftræder jeg fra Scenen, overladende med Fornøielse det sidste Ord til Gadinden Maas. Kan kan overbevise den Første Deel af Publium om at jeg har Uret, skal jeg ikke fortryde derpaa ; ellers siger hendes Navn os, at hun holder meere af at overtale, end at overbevise. P. A. Heiberg.