Viborger Samler, 1838-03-15
Justitsraad Ræders Pligt, som Politimester, udfordrede saaledes at behandle Jebsen efter Forordn. af 10de Decbr. 1828 s. 2 og 3, og han hjemviste ham derfor under 2den Decbr. indtil videre til Fødestedet Flensborg, efterat have paalagt ham at opgive en Mand i Horsens, til hvem Man kunde henvende sig betræffende hans Sag med Lauget. Han opgav Prokurator F. J. Nyegaard. Da Jebsen for Protocollen havde erklæret sin Uformuenhed, saa var det en Selvfølge, at Justitsraad Ræder ei lod sig dupere, da han siden foreviste contante Penge, 6 ligesaa lidet kunde der tages Hensyn til Hr. Vice-Consul Sechers Cautions-Beviis, der ikke indeholdt nogen Sikkerhed med Hensyn til Bestemmelserne i Forordn. 10de Decbr. 1828. Jmod Hvad der kunde antages, paatog Amtmanden sig at decidere i Striden mellem Lauget og Jebsen, og meddeelte derfor under 3die Decbr.: "at han, paa Grund af Forordn. 23de Decbr. 1681 s. 5, conf. med Plac13de Februar 1828 og Forordningen 21de Marts 1800 s. 6. maatte ansee Jebsen berettiget til at vinde Borgerskab i Horsens." Denne Resolution blev under 11te Decbr. af Justitsraad Ræder communiceret Lauget og Prkt. Nyegaard (der har attesteret de dertil hørende Papirers Modtagelse); men da Lauget fandt, at Amtmanden hverken havde opfattet Qvæstionen, eller bedømt den efter de bestaaende Love, og her især spurgtes om Cancelliets Fortolkning af dets egen Resolution af 11te Juli 1829, hvorved Skrædersvend J. G. Mattelin af Horsens blev nær tet Adgang til at forfærdige Mesterstykke, fordi han ikke havde arbeidet i 4 Aar som Svend, hvortil Amtmanden aldeles intet Hensyn havde taget, indkom Lauget endnu samme Dag med en directe Forestilling til Cancelliet, hvilken allerede den næste Dag med Justitsraad Kæders Erklæring indgik til Amtmanden i Skanderborg. Da den hjem viste og afreiste Jensen hen Januar havde den Dristighed, igjen at fremstille sig for Justitsraad Ræder, erholde han en alvorlig Jrettesættelse, og havde fortjent Mere hanhavde ogsaa om Natten hemmelig sneget sig ind i Byen);men da Cancelliets Resolution til samme Tid daglig kunde forventes, og Hovedtingen havde været at fjerne Jebsen fra Byen, lod Man Sagen derved beroe. Den forventede Resolution faldt den 22de f. M. Cancelliet meddeelte deri, dog uden Motivering: "at det, efter Omstændighederne, kan tilstædes fornævnte Jebsen at nedsætte sig som Skræder i Horsens, og at indtræde i Lauget sammesteds." Cancelliet indlod sig altsaa ikke paa at befale, et trygt Beviis paa, at Retten var paa Laugets Side. At Cancelliet, der vidste, at Placaten af 3die Novbr. 1832 i sin Tid vilde emanere, eller hvem den her omhandlede Sag maaskee just har viist Nødvendigheden af, at den emanerede, desuagtet har ladet Hensyn til billighed faae Overvægten, kan vist ikke misbilliges, og stemmede jo, som Enhver vil kunne indsee, med Hr. Justitsraad Ræders egne indre Følelser. Men efter Resolutionens Jndhold stod det unægteligen Lauget endnu frit for at vedblive sin Protest, eller at forlange Sagen henviist til Domstolene, og virkeligen blev af nogle Mestere herpaa andraget. Lauget gav imidlertid efter for Justitsraad Ræders Forestillinger, og Jebsen blev den 5te Febr. optaget i Lauget. Den Modstand, som Skræderlauget i Horsens, der aldrig har elsket Strid, denne Gang viste, forklarer Hr. Justitsraad Kæder af en særegen Grund i Jebsens Personlighed. Hanvar nemlig brutal imod Alle og Enhver, uden Lige; hans Drede gik ved mindste Modstand over til fuldkomment Raser og Bærsærkergang, og ikke blot ved Dag, men ogsaa om Natten maatte Politiet tidt og ofte tilkaldes for at styre tilrette, hvor han kom i Berørelse med Nogen. Jebsen giftede sig nu, men kunde vanskeligt ernære sig. Efter et Forlig, som Konen (en Jfr. Svendstrup for sit Giftermaal havde indgaaet, gjorde Creditorerne, og hvoriblandt just Vice-Consul Secher, Udlæg for en meget ubetydelig Sum. Creditorernes usædvanlige Strænghed og Familiens noget pludselige Afreise synes at have havt særdeles Aarsager. – Efter saaledes at have oplyst Sagens Sammenhæng, henvender Hr. Justitsraad Ræder sig med med nogle Ord til Redacteuren af "den Frisindede," der af egen Magts Fuldkommenhed har taget Plads paa en Dommerstoel, for hvilken han indkalder og dømmer en af Landets Embedsmænd, støttende sig paa et aldeles urigtigt og uoplyst Factum og med det størst mulige Ukjendt skab til Lovene, efter hvilke Embedsmanden har at rette sig. Og tiltaler han ham slutteligen i denne Anledning saaledes: De har for hele Verden fremstillet min rigtige og lovmæssige Handlemaade som et advarende Exempel paa Embeds Misbrug. De har overøimig med Jnvectiver, og provoceret Regjeringen til at staae den formeentlig Forurettede bi imod "uretfærdig Behandling" fra min Side. Og dette kalder De for Alles Øine at ove Retfærdighed, idet De tillige til Forhaanelse af Landets samtlige Embedsmænd kalder denne deres Fremstilling en "Hverdagshistorie!" Hvilken Satisfaction kan De give mig for saadanne Krænkelser, for en saadan Diffamation af mit Navn og for den Angst og Uro, De har udbredt i min Familie og blandt mine Venner, Dog ikke sandt, Hr. Redacteur jeg er kun en Embedsmand; i Danmark hersker Frihed; De har samme Ret til at svinge deres Plov som Bonden svinger sin, og at deres Ager falder paa min Æres Mark, angaaer jo ikke Dem. Vel jeg agter jo ikke herimod at protestere. Men derimod beder, ja benfalder jeg Dem i mit eget, i alle Fædrenelands venners, ja i hele Fædrenelandets Navn: misbrug ikke den ædle Trykkefrihed i den Grad, som De har gjort det. Udøv ikke Tyrani i Frihedens Navn. – Trykkefriheden er ikke deres specielle Eiendom, hvorover De efter Behag kan skalte og valte; den tilhører hele Folket, og er dets dyrebareste Klenodie, hvis Værd desværre ved Misbrug allerede noksom er bleven nedsat, og hvis Brug formedelst Misbrug allerede noksom er bleven indskrænket. Erindre Dem derhos, at Danmark er det eneste uindskrænkede Monarchi, som beskytter Trykkefriheden. Erindre Dem dette ret levende, at ikke den nærværende og kommende Slægt maaskee skal nævne deres Navn med Forbande