Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-02-03
Fædrelandet. Hvad er det vel (spørger Fædrelandet") der har fremkaldt de sidste Dages Bevægelse i Hovedstaden For at have holdt en Tale til de falsterske Bønder er Orla Lehmann bleven dømt til 3 Maaneders simpelt Fængsel; men er den Straf da saa gruelig, at den har kunne sætte Alles Sjæle i Bevægelse? Neil Vel er det haardt at være sin Frihed berøvet, var det endog kun en eneste Dag; men herer det ikke Straffens Beskaffenhed i og for sig; det er denne Straf anvendt paa den af Lehmann foretagne Handling, som har gjort et saa dybt Jndtryk paa Alle. Tendentsen af Lehmanns Tale udtrykte kun det, der efter Stændernes Udsagn er et almindeligt Folkeønske. Kan man da undre sig over at Folket, ved at høre Hs. Maists. Høiesteret dømme Lehmann, uvilkaarlig er kommen til at tænke paa Hs. Majestæts tidligere Liv i Norge, Kan man undre sig over, at det, ved at see Borgeren Lehmann blive dømt, er kommet til at tænke paa de tusinde og atter tusinde Borgeres Petitioner om Skattebevillingsret; at det, ved at høre Borgerrepræsentanten, Lehmanns Dom blive forkyndt, har erindret sig Borgerrepræsentanternes Kronnings=Adresse; at det, ved at see Stænderdeputeret Lehmann begive sig til Fængsel, har tænkt paa de frie Ord, hvoraf mange vare langt friere end Lehmann, der bleve talte i Stændernes Forsamling paa denne eller hiin Side af Beltet, Lehmanns Dom har saaledes vakt den almindelige Opmærksomhed, fordi den stod i Forbindelse med den constitutionelle Sag. Tanken paa vore Samfundsforholds friere Udvikling, det var den Tanke, der, skjøndt i en coneret Form, satte Aanderne i Bevægelse. "Det er de rolige Dage, i hvilke vi skulle sørge for de urolige!" sagde han, der sex Gange kaaredes til Stænderforsamlingernes Præsident. Og hvorledes troer man da at ville sørge for Danmark nu, medens der er Ro i Landet? Mon derved, at man lader Alt blive ved det Gamle, Vi vide meget vel, at mange høitstaaende Personer deele denne Mening; vi vide, at han, den kraftfulde Olding, der staaer i Spidsen for Landets øverste Regjerings=Collegium og som sidder i Kongens Raad, med al sin Sjæls Styrke forfægter denne Anskuelse; men vi vid ogsaa, at hvis hans Røst skulde trænge igjennem, da vilde der ei være sørget paa bedste Maade for Danmarks Fremtid, da vil Historien ei lægge sin Velsignelse til den Stund, da hans Mening seirede. Der er en Urog i Tiden, en Gjæring i Folkene, der let paa en altfor stærk Maade kunde indvirke paa Regjeringerne, hvor disse ei selv gjøre sig til Folkets Ledere. Der er hos os to forskjellige Nationaliteter, der er forskjellige Meninger om Arvefølgen med Hensyn til en stor Deel af det danske Monarchi, og des værre kunne disse Meninger, hvis ei noget Uventeindtræffer, inden meget kort Tid faae en saadan practisk Betydning, at de kunne have Rigets Sønderlemmelse til Følge. Der er Andre, som troe, at Folkets Trang til en friere Udvikling af vore Samfundsforhold vilde blive tilfredsstillet, at der vilde være sørget tilstrækkeligt for Danmarks Fremtid, og at man med Tryghed kunne gaae de truende Storme imøde, naar Kongen fik et snævrere Folkeraad eller et mere udvidet Statsraad, hvis Medlemmer skulde vælges af Hs. Majestæt i et forholdsmæssigt Antal blandt de forskjellige Provindsers Beboere. Vi maae imidlertid oprigtig tilstaae, at dette Forslag ingen lunde har vor Sympathi, og vi troe ikke engang at det har saa megen Betydning, at Regjeringen, ved at følge det, kan faae Udseende af at have gjort nogen væsentlig Foranstaltning til at fremme vore Samfundsforholds Udvikling. Hvis man nemlig vilde betragte et saadant Raad som et permanen Folkeraad, og hvis Regjeringen vilde give det Jndflydelse som saadant, da kunne Følgen heraf let blive den, at Stændernes Jndflydelse undergravedes, da der gjerne kunne opstaae en Opposition mellem Folkets Folkeraad og Kongens Folkeraad. Der er kun en Side, fra hvilken dette Forslag kunde synes hensigtsmæssigt, og det er den, at man derved fien Forsamling for hele Riget, og at saaledes den Adsplittelse, som ellers fremtræder fast overalt Statens Organisation, idetmindste her var undgaaet. Der er kun et Forslag (slutter Bladet), som staaer tilbage, og omendskjøndt vi vel havde ønsket, at det var blevet iværksat strax efter Stænderforsamlingernes Slutning, saa kunne vi dog ei Andet end finde det ogsaa nu hensigtsmæssigt. Dette Forslag bestaaer i, fra Landets forskjellige Dele at tilkalde vise Mænd, til at raadslaae om de Forandringer i Statens Grundforhold, som ere ønskelige for Nutiden og nødvendig for Fremtiden. Det kan nemlig meget let lade sig tænke, at det nuværende Regjeringspersonale, som Hs. Majestæt har arvet tilligemed Thronen, og som i en Række af Aar har bestyret Riget paa en vis Maade, vilde være i Forlegenhed naar det skulde udarbeide og forelægge Stænderne Planen til en Om organisation af vore Samfundsforhold. Paa denne Forlegenhed vilde der raades Bod ved at tilkalde vise Mænd, thi vi forudsætte naturligviis, at Regjeringen ei vilde gaae efter en vis subjectiv Forkjærlighed, men vilde vende sit Øie paa de Mænd, som de Fornuftigste i Nationen ei vilde betænke sig paa at vælge, og som ved deres tidligere Færd ere blevne erkjendte af Folket som dem, der kjendte Folkets Trang. Gid derfor deres Stemme, som hylde denne Mening, maa trænge igjennem i Kongens Raad, hvor man maaskee netop i dette Øieblik veier, hvilken Afgjørelse man vil give det store Spørgsmaal, som af Folket er forelagt Regjeringen. (Denne interessante Artikel kan udførligere læses i Fædrel." 772.) Lehmann befinder sig bedre og er nu oven Senge. Han har siden sin Fængsling havt meget talrige Besøg, ja endog Folk, som ikke have noget personligt Kiendskab til ham, have indfundet sig hos ham, for at bevidne ham deres Deeltagelse, og især i de første Dage var Besøget saa stærkt, at ikke Alle kunde faae Adgang og at der derfor paa Forlangende var fremlagt et Papiir, hvorpaa de Besøgende, som Lehmann ikke kunde tage imod, have skrevet deres Navne. Overhovedet yttrer Deeltagelsen for Lehmann sig paa flere forskjellige Maader; saaledes skal der af Lehmanns Portrait i disse Dage og navnlig den 20de Januar være solgt en saa stor Mængde, at man har fundet det fornødent, at lade trykke et nyt Oplag, ligesom der i disse Dage circulerer en af en anseet kjøbenhavnsk Dame udstedt Jndbydelse til andre Damer om, at subscribere til et Erkjendtlighedsbeviis, der skal bestaae i en smukt broderet Lænestol. (Aalb. Av.)