Corsaren, 1842-08-19
Pressen. Hvis Strid er Beviis paa Livlighed, og hvis Livlighed er et godt Tegn hos en Presse, saa kan man for nærværende Tid ikke ønske sig bedre Tegn hos vor Presse. De strides og slaaes saa heftigt, at man, hvis de vare "Dagen'er" allesammen, kunde characterisere Heftighedens Størrelse med: at de slaaes, som om de sloges for Penge. Naar man seer alle disse Aviser ligge sammen paa et Bord, har man Møie med at begribe, hvorledes al den Jlterhed og Forbittrelse, der er inden i dem, ikke giver sig Luft, og de ikke ryge i Totten paa hinanden. Signalet til en saadan Kamp maatte naturligviis gives af en Autoritet, og saaledes er det ogsaa skeet. Heiberg, Literaturens Ypperste, begyndte med at sige til "Figaro", at den var en Nar - som Alle bekjendt - og til "Dagen", at den var en Oxe - hvilket ligeledes Enhver uden Møie vil gjenkalde sig. "Figaro" greb Stikordet og kaldte Heiberg en Løgner; "Dagen" torterede ikke mindre Heiberg; thi den holdt op at sige Ondt om ham. Paa samme Tid kaldte Herz alle Bladredacteurer, som ikke havde rost hans "Perspectivkasse", literaire Vadskerbjørne. Man svarede ham, at han var en egoistisk og hovmodig Karl. "Kjøbenhavnsposten" sagde endvidere til Heiberg, at den daglig ventede at see ham sprække af Arrogance. Heiberg kaldte "Kjøbenhavnsposten" og "Fædrelandet" uærlige, hvilket ikke engang alle Medlemmer af Stokhuset ere. "Fædrelandet" og "Berlingske" grebe Leiligheden til at oprippe den gamle Strid om den franske Presse. Da "Berlingske" ikke vilde som "Fædrelandet", sagde "Fædrelandet": Han er gal! J Forveien havde "Berlingske" tillagt "Fædrelandet" det epitheton ornans: ubegribelig kaad, foruden andre skjønne Sager. Man maa ikke troe, at vi opregne Alt dette for at gjore Nogen Bebreidelser; tvertimod, vi holde paa, at man af godt Hjerte skal unde Folk enhver uskyldig Fornøielse. De Eneste, vi troe at kunne med Føie fremføre Bebreidelser imod, ere de ærede Directeurer for Fattigvæsenet. De synes os ikke at anvende den tilbørlige Omhu paa den dem betroede Kasses Tarv. Hvorfor have de ikke i rette Tid saa smaat pustet til Jlden og faaet disse Herrer til at begynde Processer imod hinanden? Hof- og Stadsretten havde da med sin Thors-Hammer slaaet imellem dem. saa at Tre-Marks- og Hundrededalers Bøder vare nedstrømmede i Dusinviis. Ja, Hof- og Stadsretten havde som en anden Thor slaaet imellem dem af Hjertenslyst og dødet dem Alle med Censuren, og derefter kunde da Oehlenschlæger have sunget endnu engang: "Nu blev der tyst Som paa en Kyst, Hvor Storm og Hav Sank hen til Ro; Thor stirred mørk, Som i en Ørk Og Alt var dødt J skumle Bo. Der laae de nu alle, de svømmed i Blod, De mægtige Riser som knækkede Siv. Forsvundet af Bjerget var ældgamle Mod Forsvundet af Dybet det kraftige Liv. Som Løven, naar Dens Harm forgaaer, Den seer ei grum Paa Ligets Blod; Sagtmodig, fri For Raseri, Den sørger stum Med Ædelmod." Og af denne Sorg og dette Ædelmod havde vi da høstet Gavn; thi vi have saa mange Processer tilbage, og vi have dog i alle vore hundrede Numere ikke brugt et eneste Skjeldsord. Men, skjøndt dette virkelig er sandt, og vistnok Jngen kan paavise et eneste uhøvisk Ord i noget Nr. af "Corsaren", saa ere vi dog overbeviste om, at de fleste af hine Blade ikke ville tage i Betænkning, naar de om kort Tid have glemt, hvad de selv have sagt, at raabe: det er Corsaren, der misbruger Pressen! korsfæst ham! korsfæst ham!