Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-08-13
Det lærde Barn. Oblandt de Børn, som i deres spæde Ungdom har forundringsværdig udviist deres Forstand, er Christian Henrich Heineken meget merkværdig. Han blev fød til Verden i Lybek, den 6te Februarii Anno 1721, Hans Fader var en Kunst-Maler, navnlig Paul Henrich. En Adelsmand, som opholdt sig i denne Mands Huus, der besad stor Videnskab, og var vel bereyst, merkede hans stærke Hukommelse og store Færdighed, saasnart som han havde lært at tale; ved det at denne lille Heineken, af egen Drift spurgte, hvad Figurerne paa Kakkelovnen skulde bemerke. Da han havde efter Barnets Begreb forklaret. samme, hørte han med Forundring, at Barnet Dagen efter fortalte det næsten med samme Ord for sin Søster. Dette gav Anledning, at bemeldte Adelsmand, for Tidsfordriv, lærte ham nogle bibelske Historier, hvilke han ikke allene kunde erindre, men viiste ogsaa en stor Begierlighed efter at vide meere. Ved denne fornuftige og brave Mands Underviisning havde denne lille Heineken bragt, det saavidt, at han i sit tredie Aar kunde giøre Rede baade for den bibelske og verdslige Historie, ja endogsaa med et Slags Veltalenhed; Han kunde paa Landkorterne vise baade Grændserne af et hvert Rige, og de fornemste Floder og Stæder i alle Riger, ja end ogsaa den den vidtløftige Jnddeeling i det Tydske Rige. Han kunde med Færdighed opregne de regierende Kongers og Fyrsters Slægt=Register. Han kunde nævne alt det, som forekom ham, paa Latin, og vidste meget beqvemt, at betiene sig af de mangfoldige latinske Ordsprog og Talemaader, som hans berømmelige Lærremæster ved Leylighed havde lært ham. Han talede det franske Sprog med temmelig Færdighed. Han kunde synge mange Psalmer med den rette Tone, og i sit Modersmaal holde meget fornuftige og sammenhængende Taler. Besynderlig var det, at han aldrig kunde blive vandt til at spise nogen Slags Mad; men saa længe han levede, ikke nød andet, end sin Ames Melk. Hau var bestandig megen Sygdom underkastet; Hans Forældre besluttet derfor, at reyse med ham til et andet Sted, i en forandret Luft, for at prøve om det kunde hielpe noget til hans Helbred. Barnet, af en besynderlig Lyst, for at faae Kong Frederich den Fierde at see, bad meget om, at de vilde føre ham til Dannemark. Forældrene føyede ham herudi, og den 18de Julii 1724 begave sig paa Reysen til Kiøbenhavn. Denne lille Heineken nød den største Naade, at han i sit 4de Aar blev bragt for det gandske da værende Kongelig Herskab, og holdt en liden Taletil enhver, baade ved sin Ankomst og Bortgang. Han bad Kong Frederich, den Fierde om den Naade, at maatte kysse paa hans Haand, og tiltalede Kongen paa Fransk. Denne Naade nød han ved det hele Kongel. Herskab. Kongen viiste ham Elephant-Ordenen, og spurgte ham, om han vidste hvad det var, hvorpaa han ikke allene svarede, men end ogsaa ved samme Leylighed, fortalte Stifteren Kong Frederich den Andens Bedrifter. Hans Forstand og Hukommelse blev beundret af alle, som saae og hørte ham. Han talede til enhver efter Stand, snart Fransk, snart Latin, snart Høytydsk, men til sin Ame, talede han Plattydsk. Hun fulgte stedse med ham, og ofte, naar han var træt, maatte bære ham. Da han var hos det Kongelig Herskab paa Fredensborg, og længe havde fornøyet Høystsamme, med megen artig Tale, og alle havde beundret hans Forstand, sagde han til sin Ame paa Plattydsk: See nu Kron Prinzen, Sophia Magdalene og Sophia Christina ret an, du faaer dem ikke meere at see. Han holdt en liden Tale til enhver af det Kongelig Herskab til Afskeed. Da en fornem Herre ønskede ham en høy Alder og god Helbred, svarede han: Gud har sat mig et Maal, som jeg ikke kand overgaae. Kong Frederich den 4de behagede selv at sige: Mangen en paa tredive Aar har ikke nær saa stor Forstand, som dette Barn paa tre Aar, og da der over Taffelet blev talet om dette Barn, sagde Allerhøystsamme: Dette Barn er noget forunderligt, og et Mirakel. Han blev i Kiøbenhavn besøgt af adskillige Stands Personer af begge Kiøn, som alle forundrede sig over hans Forstand, men beklagede tillige hans slette Helbred. Mange satte end ogsaa nye Prøver paa hans Begreb. En fornem Person viiste ham en Skuepenge, som var bleven slaget i Anledning af Kong Christian den Siettes Formælling, som han vidste, at Barnet ikke havde seet før; men han havde ikke saa snart seet den, førend han raabte: Christian og Sophia Magdalen af Columbach, hvilket satte det hele fornemme Selskab, i Forundring; ja enhver, som saae og hørte ham, tilstod, at dersom de ikke selv havde baade seet og hørt ham, havde de aldrig kunde troet det efter en andens Mund. Paa det Kongelig Kunstkammer gjorde han artige Erindringer, hvoraf man kunde slutte, at han maatte have hørt at tale om mange Ting, som der fandtes. Da han kom op paa det runde Taarn, spurgte han; Om dette Taarn eller Tindingen af Templen til Jerusalen var høyest? En berømmelig Mand paa samme Taarn, som faae og hørte ham, sagde: Hans Cariske Majestet har gjort mig den Ære, at besøge mig her, det agter jeg høyt, og det er mueligt at fleere store Herrer kunde komme her, men at dette Barn er kommet til mig, er endnu rarere, Saadant et Barn kommer her neppe meere. Da han besaae Kirkerne og Begravelserne her i Staden, talede han meget og Døden, og sang et Vers af en Lig-Psalme. En af hans Velyndere, som fulgte med ham, sagde, at han endnu kunde leve længe; Ja, svarede han, vi maa dog alle døe. Da han reyste fra Kiøbenhavn, lovede han, at han vilde komme igien, naar han blev større; Men der blev intet af; thi efter at han den 11te October samme Aar var kommet til Lybech, svækkedes hans saa Kræfter. daglig; dog øvede han sig i at skrive saa han, inden han havde opnaaet sit fierde Aar, kunde skrive temmelig godt. Endelig blev han sængeliggende og døde den 26de Junii 1725, til sine Forældres og Bekiendteres store Bedrøvelse.