Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1777-02-10
Jndsendt. En Oversættelse af det Tydske a) Hevn dig, siger Vrede - Han har forkleinet din Ære; Han har sat Plet paa dit gode Navn; Sine Laster har han bragt paa dig! Duhar Leilighed til at beskiæmme ham føleligen, du kand letteligen, du kand uden Skade giøre det. Nei, svarede Sagtmodighed. Dette Menneske, var han ikke din Ven; saa var han dog din Sælskabs Broder. Med ham har du delet, saa mangen Fornøielse; saa mangen Velgierning modtog han af dig. Detsværre! Den Utaknemmelige vilde du lade gaae saa hen, Det vilde kun giøre ham værre, kun beqvem til større Fornærmelser. Slip ikke Leiligheden, den kommer ikke saa vel igien. a) Blums Spatziergange. Leipzig 1775. Pag. 48. Lad den kun gaae forbi, lad den kun ikke komme igien! Du kand giøre ham værre, naar du ikke hevner dig paa ham. Det er muligt: men du giør dig selv værre, naar du hævner dig, det er vist. Vælg kun af tvende Onder det mindre: Tilgiv ham, Det er dog muligt, at du derved overvinder ham. Gandske vist, men faaer du derved den herligste Seier over dig selv, Gandske vist, men forskaffer du dig derved en sød indvortes Beroligelse, og den reneste Vellyst, som det menneskelige Hierte kand imodtage. Det er Drømme! Din Ære er noget Reelt. Verden vil troe hans Bagvaskelse, om du tier dertil. Man vil holde dig for den Deist, forden Vellystige, for den Uskyldigheds Forfører, hvorfor han i alle Sælskaber har erklæret dig. Er du vis paa, at man mindre vil giøre det, naar du hevner dig, Og hænger da din Ære af Besøg=Stuernes Ret og af Kaffe-Søstrenes Dom, Spørg din Samvittighed! Frikiender den dig: Hvad skader dig en heel bagtalen de Verdens høie Skrig, Du har Ære hos Gud. Det heder, at give Bagvaskelse sit frie Løb; det heder, at give den skammeligste Last Rum, Jeg giver dig alle Kongers Magt, og alle Jordens Vises Forstand. Forsvar dig mod Bagvaskelse, om du kand! Du skal forgiæves forsøge det! Den gøende Hund tier tilsidst, naar man gaaer sin Vei rolig frem. Jeg seer, du er bange. Hvad kommer det mig ved, Vil du da holdes for en Kiærling, Jkke nok, at du er kommen i Rygte for en Skielm; Verden forstaaer ikke din overspændte Moral! Den vil lee dig dygtig ud. Den er ikke frygtsom, som ved al Tilbøielighed til det Onde, ved al Tilskyndelse dertil, ved al Beqvemmelighed til at giøre det ustraffeed, og med et Slags Anstændighed, ikke forlader Dydens Vei. Kand han taale, at han derfor holdes for daarlig og fei, at han offentligen belees; saa har han opløftet sig til en Aands Høihed, som sætter ham ved Siden af de mest prisede Helter. Fornuften selv. Hvilken Fornuft, Vist ikke den sunde, den oplyste, Den kand ikke behage nogen Udyd. Og, om den skulde lade dig i Uvished: Thi det er alt hvad der kand skee, saa er her Guds Ord, det eneste Orakel-Sprog, som lader intet upaadømt af alt, som kand anledige og udbrede Lyksalighed iblandt Mennesker. Dette udfylder de Linier, som den tvilende Fornuft kun har tegnet med afbrudte, blege Træk. Kierlighed er i Himmelen og paa Jorden alle Dyders Krone, al Saligheds Kilde. Gud er Kierlighed. Af Kierlighed taaler han dig; af Kierlighed tilgiver han dig en Byrde af Skyld, som trykkede dig til Grund; gamle igientagne, ophøbede Fordringer tilgiver han dig alle. Og du vilde vredes paa din Broder, som kun een eller to Gange har rørt dig paa et lidet føleligt Sted, Bort fra Herrens Ansigt, foragtelige Dødelige, bort Dig skal man giøre alt, og du vil giøre intet, Bed endnu eengang: Forlad os vor Skyld, som vi forlade vore Skyldner; og hæv! Der kommer en Dag, da der vil træffe dig den Forhandelse, som du, i en formastelig Tankeløshed, tusinde og tusinde Gange har nedbedet over dig. Du kand undgaae den: Hast, Red din Siel! Forhør din Samvittigheds sagte Raab, luk ikke dine Ører for min broderlige Røst. Jeg er din advarede Ængel.