Aalborg Stiftstidende, 1835-04-13
Kjøbenhavn, den 7de April. I Kjøbenhavnsposten Nr. 83 findes følgende Afhandling: Trykkefriheden har en Tidlang været det Punkt, hvorom de fleste oplyste Danskes Jnteresse, især har dreiet sig, og mangen indsigtsfuld Mand har i vore Blade fremsat sin Mening om den. Ogsaa hvad adskillige udmærkede Mænd af andre Nationer og til andre Tider have sagt om Pressefriheden og dens fordeelagtige Jndflydelse paa Stat og Folk (f. Ex. Filanger, Royer Collard, o. Fl.), have vi hørt, men endnu have vore Blade ikke anført nogen Konges Dom om denne saa vigtige Sag. Det torde derfor nikke findes saa ganske overflødigt at erindre om, hvad en af Naborigets Konger for 60 Aar siden meente om Trykkefriheden og dens Virkninger; og denne Konge var ei alene helbesprit, men tillige maaskee den mest udmærkede Statsmand, af alle det 18de Aarhundredes europæiske Fyrster: det var Sverrigs Konge Gustav den Tredie. - Den 16de April 1774 delibererede nemlig det svenske Rigsraad om, hvorvidt den nye Constitution af 1772 indskrænkede Edictet af 1766 som Pressefriheden eller ikke. Kongen lod Rigsraaderne indlevere deres skriftlige Vota, bivaanede de paafølgende Raadslagninger og afgav selv d. 26de f. M. følgende mærkelige Dom om og Beslutning i Sagen. Af Kongens Erklæring have vi udeladt det, som alene angik locale Omstændigheder og for Sverrig egne Forhold, og kun fremsat det Almindelige; dog have vi ogsaa anført Slutningen af Talen(endskjøndt den kun angaaer Personer), for at Læserne deraf kunne see, at Gustav, foruden sine øvrige udmærkede Egenskaber, ogsaa besad disse for en Regent saa nødvendige, at han ei alene vidste at skjelne mellem sine gode og slette Raadgivere; men ogsaa forstod at belønne de første og straffe de sidste. . . . . . Den Jnteresse, en saa vigtig Sag udfordrer, har bevæget mig til at gjennemgaae de Herrer Rigsraaders Attringer derom med den mest omhyggelige Opmærksomhed. Det synes mig, at de Alle ere enige i: at Trykkefriheden i Almindelighed ikke er farlig, men at den kun bliver det ved de Misbrug, den er underkastet. - Misbrug er en Følge af den menneskelige Svaghed og indsniger sig i de bedste Jndretninger; vilde man modsætte sig alt det, der i og for sig var gavnrigt, af Frygt for de Misbrug, som kunde finde Sted derved, davilde aldrig nogen almeennyttig Indretning komme istand. - . . . . . . . . Disse Tider (Anarchiets) ere forbi; Lovenes Udøvelse har al den Kraft, den offentlige Rolighed behøver, og, for ikke igjen at synke tilbage i hine frygtelige Tider, et det ikkun nødvendigt, at den vedligeholdte og beskyttede Trykkefrihed anvendes, for at oplyse dette Folk om sit sande Bedste, og gjøre Monarken bekjendt med Folkets Mening. Havde det i de forløbne Aarhundreder været Pressen tilladt, at lære Kongen hans sande Jnteresse (som alene bestaaer i hans Undersaatters Vel) at kjende, saa vilde Carl den 11te rimeligviis ikke have givet Forordninger paa den offentlige Sikkerheds Bekostning, og det var disse Edicter, der bevirkede, at man afskyede Kongemagten, og forberedte et Schisma, der under Carl den 12te frarev Riget Provindser; et Schisma, hvoraf alle de Uordener, som først nylig ere ophørte, vare bittre Frugter. Havde Pressefriheden oplys Carl den 12te om hans sande Hæder, vilde denne høihjertede Konge have foretrukket at beherske et lykkeligt Fol og ikke have stræbt efter at komme til at herske over en vidt udstrakt, men ødelagt Rige - J England blev Pressefriheden forbudt, da Carl den 1ste mistede sit Hoved paa Skafottet, og Jacob den 2den maatte flygte og overlade sin Trone til en ærgjerrig Svigerson. Englænderne vare i lovlig Besiddelse af denne Rettighed mod Enden af Wilhelm den 3dies c: i Begyndelsen af Huset Hannovers Regjering, og dette Huus beklædte Tronen med mere Glands og større Sikkerhed end noget af de foregaaende Dynastier. Naar Wilker opvakte nogle oprørske Bevægelser, maa man snarere tilskrive disse den ukloge Opmærksomhed, som Regjeringen værdigede hans Skrifter, end den øieblikkelige Opsigt, som de frembragte og som ikke vilde have efterladt noget mere varigt Indtryk end andre slige Skrifter. - Ved Hjelp af af Trykkefriheden er det, at en Konge erfarer den Sandhed, som man med Omhyggelighed og ofte med alt for meget Held skjuler for ham. Ved Trykkefriheden opnaae Statens Embedsmænd den Fordeel, at hoste oprigtig og velfortjent Ros, eller de faae idet mindste Leilighed til at oplys Publicum om, at man har mistydet deres Handlinger. Ved det samme Middel kan en Nation deels nyde den Trøst af kunne beklage sig, deels overbevise sig om, at dens Klage ere ugrundede. ..... . . Endelig kan jeg ikke Andet end dadle Assessor dets Erklæring; han modsiger det, der bogstaveligen indeholdes i Regjeringsformen 8 39, han bestræber sig for at fordreie Meningen af den, og dog er det i Jndledningen til denne uforanderlige Grundlov tydeligen bestemt at dens Jndhold skal forstaaes efter Bogstavet, hvilket befæster den Grund, hvorpaa denne Lov er bygget. Jeg med ner derfor, at det maa betydes Hofretten, alvorligen at for reholde ham hans Uforsigtighed. Men paa samme Tid, de jeg holder det for min Pligt at yttre denne bemærkning: er jeg glad ved at kunne opfylde en anden kongelig Pligt idet jeg giver den, der har fortjent det, Beviser paa min Velvillie. Jeg har i Assessor Vis Afhandling fundet saa dybe Jndsigter, en saadan Apartiskyed og saa vægtige Grunde, at det er min Villie, at der skal udfærdiges ham en Bestalling som Landsdommer."¬