Norske Intelligenssedler, 1771-08-14
Jntelligen. Nordske J No. 33. Onsdagen den 14. Augustii 1771. Fortsættelse om: Den listige Broder. Nu gik de hver Dag med hverandre omkring i Ørken, de steeg op paa de høyeste Træer, for at see over Skoven, om de ikke kunde mærke, hvor der var noget Bierg eller Land; Med dette continuerede de, og da de een Dag sad begge paa Toppen af et meget høyt Træ, da syntes dem at høre en Klokke, som man ringede med; Politicus skyndte sig at stige need og Simplitius gjorde det samme, de løb med største Hast til deres Bolig, fyldte alle deres Lommer fuld af de omtalte Guldstykker, og gik saaledes tilbage, hvor de havde hørt denne Klokke. De kom paa samme Sted, igien. De sprang saa fort det var dem muelig efter Lyden, og førend Solen gik ned kom de paa den Vey, hvor der havde gaaet Mennisker; Det blev mørkt, de maatte sove hver paa sit Træ igien, siden de havde forladt deres Hytte; Men om Morgenen, derefter marcherede de nogle Miile og ankom lykkeligen i en liden Landsbye, hvor der var et stort Munkekloster, de gik der i Kirken og takkede Gud for den Naade Han havde beviist dem. Derefter gik de i et Vertshuus, de spurgte Verten om Navn af Landsbyen, og de fik Oplysning om Klosteret, om Skoven de havde været i, og om alt det de begiærede at vide, Politicus tog een af de mindste Guldpenge og lod Verten see paa den: Han sagde, at det var et meget rart Stykke og byttede det til sig, og gav Voliticus 5 Rixdaler derfor; Han spurgte: Om de havde fleere af samme Slags, Men Simplitius svarede: At den var det sidste af deres vare Penge. Her bør observeres, at Politicus havde allerede overlagt med Simplitius, hvad de vilde sige og hvorledes de skulde giøre, paa det ingen skulle mærke, at de har saa meget Guld paa sig; Han havde ogsaa talet med sin gode Reysebroder, og overtalt ham, at de største Guldstykker skulle de lægge i Jorden tæt ved et Træ i Skoven, som var ikkun en halv Miil fra deres Boepæl. De hvilede sig hos denne Vertshuusmand en otte Dages Tiid, gik hver Dag i Munkekloster-Kirken, thi i disse Lande holdes Bønner 5 til 6 Gange om Dagen, og Kirkerne staaer altid aaben, at enhver kand gaae der igiennem, ligesom i een Gade; De spiiste og drak vel, og førend de reyste, lod de sye hver en liden Reysepose, hvori de lagde gamle Filler, og deriblant forvarede Skatten; Thi Politicus havde hørt af sin Fader, at man maatte med stor Forsigtighed giemme sine Penge, naar man reiste i fremmede Lande. Da de nu saaledes havde holdt deres Hviledage og tillavet sig at reyse hiem, betalte de Fortæringen, tog hver en Kiep i Haanden og saaledes marcherede til deres Fødestad. De vare forsigtige, som sagt er, og reyste som fattige Handværksburser indtil de efter nogle Ugers Forløb ankom til den Skov, som var ikkun en halv Miil fra deres Hiem, og hvorom Politicus havde talet tilforn til sin Reysebroder, at nedgrave den største Deel af deres Skat; Her søgte de et beqvemt Sted til at forvare de beste Guldstykker, thi de vare bleven enige om, at de ikke vilde fremvise altsammen for deres Forældre, men beholde en god Deel for dem selv, og Voliticus sagde, naar vi haver ingen Lommepenge meere, saa kand vi gaae ud tilsammen og tage os en Portion igien; Efterat de havde seet sig vel omkring i denne bekiendte Skov, fandt Voliticus det rette Sted han gjerne vilde have, for at bruge den List han længe havde pønset paa. Der fandtes et tykt og stort Egetræ, som var saa gammelt, at det var gandske huult indvortes; Hvad synes dig, kiære Broder, sagde den listige Skalk til Simplitius, er dette ikke et Træ, som kiendes fremfor alle de andre, Vil du nu som jeg, saa lad os grave et Hul her og lægge en god Skat i Ja nok, svarede den Eenfoldige, jeg vil giøre det som du vil, og strax derpaa gjorde et Hul, lagde først nogle Filler deri, og siden saa mange Stykker Guld, at det blev efter deres Regning en Summa af nogle 30000 Rixdaler; De lukkede Hullet ret pyntelig, paa det ingen skulde mærke, at der havde været nogen, og da Politicus, tællede med sin Reysebroder Resten af Skatten, havde de endnu 24000 Rixdaler og nogle smaa Guldstykker at deele. Her satte de sig og deelede oprigtigen med hverandre; Da dette var skeed, spurgte Simplitius: Om de skulde vise deres Forældre alt hvad de havde, Aldeles ikke, svarede den anden, vi maa i det mindste beholde hver 1000 Rixdaler til Lommepenge: De toge da hver sine Penge og gjorde sig færdige for at gaae nu hiem, og enhver kom om Aftenen hiem til sin Faders Gaard. Forældrene bleve høyst glade ved at see deres forlorne Sønner igien; De spurgte om Nyt, Begge fortællede alt hvad de havde seet, og viiste frem hver 11000 Rdlr. til stor Fornøyelse for begge Familier; De gjorde nogle Foræringer til sine Venner, af de smaa Guldpenge, som de havde tilovers: Enhver forundrede sig over disse vare Penge. Voliticus og Simplitius begyndte at leve høyt som fornemme Herrer; Enhver af dem holdt en Tiener allerne for sig selv, lod sig undervise endnu grundigere i det Franske, Jtalienske og Spanske Sprog, exercerede sig dagligen i at ride til Hest, at dandse, og alt hvad en honet Cavalier bør vide, indtil de bleve gandske fuldkomne Herremænd; Men en saadan Levemaade kostede og store Penger, særdeles da de lod sig see i alle smukke Sælskaber, paa Commedier, Opera, Concerter og Baller, hvor de, til enhvers Forundring, viiste deres Færdighed. Fortsættelsen følger.