Aarhuus Stifts-Tidende, 1811-04-24
(af Collegialtidenden.) Under 5te April d. A. er, igiennem det danske Cancellie, udfærdiget følgende Forordning, som indeholder nærmere Bestemmelser for Odels=Jndløsningen i Norge; Vi Frederik den Siette, af Guds Naade, Konge til Danmark og Norge a. giøre vitterligt, at Vi have fundet nødvendigt at tillægge den giældende Lovgivning om Odels-Jndløsningen og Eiendomsrettens Haandhævelse i Vort Rige Norge følgende nærmere Bestemmelser, samt dertil at føie Vor yderligere Fortolkning over N. L. 5 B. 3 K. 5 og 10 Art. : 1) Det har sit Forblivende ved den i Forordningen af 14de Januar 1771 §. 1 givne almindelige Regel, at Odels- og Jndløsningsret til Jord erhverves af den Person eller Æt, som i 10 Aar eller længere har som Eier besiddet Jorden. 2) Derimod skal det Tidsrum, efter hvis Udløb de forrige Odelsberettigede aldeles have tabt deres Paatale, hvilket bemeldte Forordning i §. 3 bestemte til 15 Aar, for Fremtiden være indskrænket til 5 Aar, dog saaledes, at denne Bestemmelse ikke før Udgangen af Aaret 1812 skal træde i Kraft mod dem, som nu til saadan Paatale ere berettigede. 3) Enhver, som nu er Eier af nogen Jord, der af ham selv ved 10 Aars Besiddelse eller længere er hævdet til Odel, skal have Ret til at bestemme, om han vil, at saadant Baand skal hæfte derpaa eller ikke, og dette skal ikke kunne paatvinges Eiendommen imod hans Villie. 4) Dersom han vil, at Odel skal hæfte derpaa, bør han, hvad enten Godset af ham sælges eller det arves af hans Livsarvinger, udtrykkeligen erklære, at bemeldte Jndløsningsret hviler derpaa. At saadan Erklæring af ham er gjort, bør, i det Tilfælde at han sælger Godset, indføres i Skiødet, men, saafremt Eiendommen gaaer i Arv til hans Æt, bevises ved hans paa Tinget eller for lovfaste Vidner tilkiendegivne sidste Villie. 5) Arves Jorden med Odeel af hans Livsarvinger, da skal den af disse, som først kommer i Besiddelse deraf, have samme Frihed til at bestemme, i Tilfælde af Salg eller Arv om den skal være behæftet med Odel. 6) Lige Ret tilkommer og siden Enhver af Stamfaderens Æt, der maatte blive Eier deraf med Odelsret. 7) Overdrages eller arves Eødset, uden at saadan Løsningsret er bleven forbeholden, da skal det være frit, og ikke kunne indtales af nogen Odelspretendent. 8) De fornævnte Bestemmelser skulle ogsaa gielde for Enhver, som herefter maatte erhverve Odel formedelst Hævd. 9) J ethvert Tilfælde af Odelsrets Paatale, skal Løsningssummen, hvad Capital end Jorden efter Adkomstbrevene maatte være sat eller solgt for, allene fastsættes ved Taxt paa den Maade, som er foreskreven i N. L. 5 B. 3 K. 10 Art., saa at Eieren, der maae fravige Godset, nyder i Erstatning saameget, som det af gode Mænd ansees at være værd paa den Tid, det indløses; hvilket skal tiene til Regel for Domstolene i enhver Odelssag, som enten nu er eller herefter vorder indstevnet for Retterne. 10) Da Vi, for at betrygge Eiendomsfriheden, allernaadigst ville, at der paa offentligt eller beneficeret Gods, som herefter afhænde til Private, under ingen omstændigheder maae erhverves Odels=Løsningsret, saa befale Vi, at denne Bestemmelse udtrykkeligt skal anføres i de Skiøder, som maatte vorde udstædte ved Salg af det benævnte Slags Eiendomme. 11) Vi tillade derhos, at enhver nuværende Eier af saadant forhen offentligt eller beneficeret Gods maae, naar Jngen dertil er odelsberettiget, ved sin til Tinge bekiendtgjorte uigienkaldelige Erklæring bestemme, at der paa denne hans frie Eiendom, hvad enten den afhændes eller arves, ingensinde enten af hans Æt eller af Andre skal kunne vindes Odelshævd.