Ribe Stifts Adresseaviser, 1843-02-08
Af Viborg Amtsraads Forhandlinger hidsættes Følgende: Et Sogneforstanderskab (hvilket?) havde besværet sig over, at vedkommende Herredsfoged (hvilken?), i Anledning af en af Forstanderskabet angaaende en Trængendes Forsørgelse tagen Beslutning, havde paalagt Samme, uopholdelig at yde den Paagjældende saadan Hjælp, som Herredsfogden ansaae fornøden, hvorhos Forstanderskabet havde spurgt, om det kunde ansees at være Herredsfogden, underordnet. Amtsraadet tilkjendegav den ommeldte Retsbetjent, (hvilken), at det efter Regl. af 5. Juli 1803 Cap. 4 tilkommer Sognepræsten imellem Fattigcommissionssamlingerne, eller nu mellem Sogneforstanderskabssamlingerne, at bestemme Understøttelsen for de anmeldte Trængende, at denne Bestemmelse i Anordn. af 13. Aug. 1841 er gjentagen, og man ikke skjønnede rettere, end at den den Trængende tildeelte Understøttelse havde været tilstrættelig. Man henledede dernæst Herredsfogdens Opmærksomhed paa, at han i Sager, som de af nærværende Beskaffenhed, ikke kan tildeele et Forstanderskab Ordrer, men maa benytte den ved Anordn. af 13 Aug. 184 §2 og 21 foreskrevne Fremgangsmaade, igjennem Formanden at begjære Forstanderskabet samlet, forat det per plurima vota kan afgjøre Sagen, og endeligen, at han i det Tilfælde, at han skulde formene, at Forstanderskabet tilsidesætter sine Pligter, ikke kan reprimandere Samme, men maa andrage Sagen for Amtet eller Amtsraadet. (Aalb. A.) Den jydske Halvøes Vestside. (Fortsat.) Det er en gammel, paa Erfaring grundet statsøkonomisk Sætning, at, jo lettere en Egn kan afsætte sine Produkter, desto mere stræbe Beboerne at mangfoldiggjøre dem, og omvendt. Denne Sætnings Sandhed paatrænger sig Jagttageren paa hele Vestsiden, men i den senere Tid dog meest i nogen Afstand fra Liimfjorden mod Sønden; thi i Liimfjordegnen viser den lettere Afsætning med hvert Aar tydeligere sine gavnlige Følger. Man behøver saaledes blot at kaste et Blik paa Holstebro og dets vidtudstrakte Opland, for at see, at denne By ikke formaaer at yde Omegnen, hvad en Kjøbstad burde yde samme. Byen ligger lige i Skjellet mellem de tre store Herreder Ulvborg, Hjerm og Hammerum, som her netop burde finde det fordeelagtigste og beqvemmeste Marked for deres Frembringelser. Men hvor lidet den formaaer til Af sætningens Fremme, ville vi bevise med Hr. Halds Ord i Beskrivelsen af Ringkjøbing Amt, da Forholdene siden 1833. næsten slet ikke have forandret sig. Holstebro er et maadeligt Torv for Landprodukter, især for Kornvarer; thi Byen frembringer paa sine Jorder næsten al den Sæd, som Jndvaanerne behøve, og Brænderierne ere alle saa godt som nedlagte. Naar her altsaa paa en Torvedag komme 3 til 1 Læs Korn til Byen, kan det sjælden alt sælges." Heraf bliver altsaa Følgen, at Omegnens Bønder maae bringe deres Varer til andre langt bortliggende Stæder, hvorved de opslide Heste og Vogne og fortære en stor Deel af de indløste Penge underveis. Derfor er ogsaa her endnu Agerdyrkningen næsten paa det gamle Standpunkt, medens Østsidens Produkter ere fordoblede. Vel er Jordbunden her for en stor Deel sandig og mager, men store Strækninger Overdrev med dybt Muld og godt Underlag ligge nu urørte af Ploven til varigt Græsland, da de dog under andre Forhold kunde dyrkes fordeelagtigere med Korn og forskaffe Landet en forøget Jndtægt. Det har igjennem mange Menneskealdre været en Hovedgjenstand for danske Fædrelandsvenners Tænkning, hvorledes Jyllands øde Hedeegne vel bedste kunde opdyrkes; men det er vist, at Jntet mere ville fremme dette Øiemed, end flere gode Handelstæder i Nærheden. Dette vilde langt snarere fortrænge Lyngen, end alle Kolonister og Træplantninger, hvorpaa Staten har anvendt saa betydelige Summer. Nu er det vel sandt, at en Handelstad ikke fremstaaer paa et givet Vink, men det er ligesaa sandt, at Handelen ved passende Foranstaltninger kan oplives og nogenlunde sikkres.