Aalborg Stiftstidende, 1837-12-30
J Aaret 1807 blev en dansk Ostindiefarer, i Nærheden af de azoriske Øer, anholdt af den engelske Orlogsfregat Thames", som kom fra Vestindien, førtes af Capitain Taylor og var bestemt til Middelhavet. Dagen før havde Orlogsmanden praiet er Amerikaner og af ham faaet at vide, at en engelsk Flaade var gaaen under Seil til Østersøen, formodentlig for at tage den danske Flaade. Dette var i Aarsagen til, at det danske Mandskab blev bragt ombord paa Fregatten, med Undtagelse af Capitainer og fire Matroser, som den engelske Capitain var saaattig at lade den danske Skibsfører selv vælge og beholde hos sig i Skibet. En engelsk Lieutenant Young, 2 Midshipmen og det fornødne Mandskab; besatte det danske Skib og Lieutenanten beordredes: til at søge at naae England, saasnart som muligt. Da Skibet, efter tre Ugers Forløb, var en Snees Mile fra England, blev det taget af en fransk Caper, som tog alle de engelske Folk ombord og deri, med besatte det danske Skib med en Officeer og Mandskab. Den danske Capitain søgte at overtale den franske til at lade ham beholde den engelske Liertenant og de tre Midshipmen, for at skaane dem for Krænkelser og Mishandlinger af de Franske, men det lykkedes ham kun at udvirke denne Tilladelse for den ene Midshipman, Wills. Han kom tilbage til Skibet med den sidste Transport Franskmænd som sattes ombord. I dette Øieblik kom der to Skibe i Sigte, som strax formodedes og ogsaa senere befandtes at være engelske Capere. Den franske Caper satte strax Seil til i Retningen af Frankrig, og de Franske, som vare i det danske Skib, bragte det i Fart, med en frisk Vind, efter Caperen. Den sidste Transport Franskmænd var i dette Øieblik, med Englænderen, kommen til Siden af Skibet; de entrede op, men stødte bestandig Englænderen tilbage, naar han vilde forsøge at komme op, og den franske Officeer, gav strax befaling til at hugge Baaden hvori Englænderen var, løs fra Skibet, for at den ikke skulde hindre dets Fart. Den danske Capitain, en lille middelaldrende, kraftfuld Mand, forudsaae strax den skrækkelige Skjæbne, der vilde ramme den ulykkelige Englænder, naar man lod ham, alene, i en lille Baad og uden Levnitsmidler, drive om paa det vilde Hav. Englænderen var hans Fjende og een af dem, som havde villet berøve ham hans Eiendom; men han betænkte sig ikke længe. Hurtigt sprang han ud paa Skibets Side, greb med den venstre Haand fat i en Røstskinne i Storrøstet og med den høire Haand gjorde han et Tag i Englænderens Kjolekrave. samme Øieblik huggede de Franske Baaden løs og Skibet løb i fuld Fart. Den danske Capitain, med Englænderen i den høire Haand, svævede ud over Bølgerne. De Franske, der vare paa Dækket, raabte med mange Trusler til Capitainen, at han skulde slippe den engelske Hund, nogle sigtede med opspændt Pistol for at nedskyde Begge, andre løb til med deres blanke Sabler og truede med at hugge den Arm af Capitainen, hvori han holdt Begges Liv. Ved Bønner opnaaede Capitainen at standse deres heftige Raseri i nogle Øieblikke og imidlertid lykkedes det to af Capitainens egne Folk at komme ham til Hjælp og trække ham op med Englænderen. Omtrent et Par Timers Tid efter blev Skibet indhentet af de to sommeldte engelske Capere, som strax besatte det, tog den franske Besætning bort og satte engelsk istedet. Dagen efter løb Skibet i Havn i det sydlige England; den danske Capitain mistede sit Skib og hele sin Eiendom og sad siden 2 Aar i Fangenskab, men den engelske Midshipman var frelst og fri og Dansken havde i sin Ulykke den trøstende Bevidsthed, at han ved at vove sit eget Liv havde reddet en Andens, endskjøndt denne var hans Fjende.