Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-07-15
Bremenfeldernes Slægt er langt fra endnu ikke uddød; den tvertimod lever og blomstrer og udbreder sine Grene og Qviste i alle Stænder, hvor er det Faarehoved eller den Dosmer, der ikke troer sig istand til at kunne dømme i politiske Sager? Hvor findes den Krostue eller det Drikkehuus, hvis Gjæster ikke ved et Kruus Øl eller Glas Punsch, vide at afsætte og indsætte Regenter, jage Armeer paa Flugten, irettesætte de største Hærførere og bedømme Cabinetternes hemmeligste Planer, Hvor megen Aarsag man end har til at smile over denne latterlige Politiseringssyge, der i de fleste Lande og næsten i alle Tider har udmærket den store Hob, saa er det dog tillige saare naturligt, at ingen Gienstand kan eller bør være af større Vigtighed for noget tænkende Menneske end netop Politiken; thi hvad staaer vel i en mere umiddelbar Forbindelse med Borgerens Vee og Vel end netop Fædrenelandets Forhold til andre Stater, - Jngen god Borger kan være ligegyldig ved, hvorledes den store Statsmaskine i Eurostyres; hvorledes dens indere Hjul og Drivefjer mere eller mindre virke til hans eget Fødelands Gavn eller Skade. - Men gives der noget, som det er vanskeligt, endog for den meest Saakyndige, at dømme afgjørende om, saa er det Politiken. Hvilket uindviet Øie formaaer her vel at opdage de fine Traade, der sammenknytte Staternes forskjellige Tarv, eller at betegne Grændseskjellene imellem Moralens ubøielige Strænghed og Politikens efter det Heles Jnteresse beregnede Klogskab, Ligesom Ægypterne havde en dobbelt Religion, saaledes have de fleste Stater i Almindelighed ogsaa en dobbelt Politik, den, som kun de indviede Præster kiende, og den, som egentlig er bestemt for hele Folket. Dette dobbelte Janusansigt skjemter med den store Hobs Troskyldighed og Nysigenhed. Tilgiveligt er det, at Mængden af Mennesker helst taler og dømmer om det, den ikke forstaaer, men er den end i de fleste andre Tilfælde saare villig til at tilstaae sin Uvidenhed, saa er den det dog ikke i Henseende til Politiken. Hvo kan vel fortænke den store snaksomme Skare, der betragter Samtaler om Politik med samme Øjne, som den betragter Tobaksrøgen, Kortenspil &c., det vil sige, som et Arsenik mod Tiden, - at den helst snakker om en Gienstand, hvor dens Phantasie og Nysigenhed har saa stort et Spillerum, Men hvor er Maningsfrihed vel nødvendigere og Overbærenhedsaand. ønskeligere end netop i Politiken, Desuden lader Almeenaand sig ikke tænke hos et Folk, som ei interesserer sig, det være nu paa en klog eller taabelig Maade, for det, som staaer i saa nøje Forbindelse med dets eget Tarv. Men det gaaer med den politiske Meningsfrihed, som med den religiøse: saalænge den udmærket sig ved Overbærenhedsaand, er den prisværdig; men udarter den til Famatisme, saa er den afskyelig. Den politiske Fanatisme skaaner, ligesom den religiøse, hverken Ven eller Frænde, hverken Oldingens Erfaring eller den Sagkyndiges Jndsigter. Blod er dens Løsen og Ødelæggelse dens Attraa. Den er blind og døv for ruhver Modgrund, og gjør af en Myg en Elephant, naar det gjelder om, at tilregne det Partie, den holder med, en Fordeel, ligesom den nægter de meest aabenbare Sandheder, naar de synes at stride mod dens System. Hvilken tænkende Mand vilde altsaa beskjæmme sig ved politisk Fanatisme, der i Grunden aldrig leder til noget andet Maal, end til at forbittre Gemytterne, uden at kaste et eneste Sol gran i den politiske Modvægt, Kan Tabet af et Feldtslag gjenoprettes, indtagne Fæstninger gjeneropres, omstyrtede Troner gjenopreises ved en politisk Tobaksdiscours, om den end var nok saa varm; Hvorfor da ivre sig saa meget i Ting, hvor man aldrig spørger os til Raads, bekymrer sig saa lidet om vor enslige Mening og agter aldeles ikke paa vort Skraal, – Forandrer en eneste Skildvagt i Armeen sin Post, fordi Hr. N. og ti af hans Colleger ligesom hans Barberer og hans Gaardskarl ere af den Mening, at det burde være saa O, hvor maa de Store ikke i deres Hjerte lee, naar de see de smaae gjøre sig saa latterlige!