Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-08-16
Saaledes staae Tingene nu, hedder det i Bekjendtgjørelsen: men vi beklage, at Udsigterne for vor fremdeles Virken i Tiden ei ere glædelige. Committeens pecuniaire status er nemlig saaledes beskaffen, at vi bestemt kunne forudsee vor Indretnings visse Undergang, naar ei andre Ressourcer tilflyde os. Man har en aarlig Indtægt af 2400 Rbd., men en Udgift af 2925 Rbd., altsaa et aarligt Deficit af 525 Rbd.,der forudsees at ville stige til circa 1100 Rbd., og endnu høiere. Committeen har havt det Uheld, at Conferentsr. Holten er udtraadt deraf. Men der er endnu een betænkelig Omstændighed, som truer at tilintetgjøre Frugterne af Committeens Virken, idet nemlig dens Opfordring til at stifte Filialforeninger, der kunde fortsætte det af den begyndte Værk, har været forgiæves. Gjentagende og ret paatrængende beder den om fortsat Understøttelse, og slutter med de før gelige Ord: Uden yderligere Beviser paa Medborgeres Tillid og Hielpsomhed maae vi ansee os forpligtede til, at opgive et Arbeide, der har paaført og ideligen paafører os mangehaande Besværligheder, og hvortil vi ikke længere kunne ansee os juridice forpligtede. Imellem de khvnske Blade "Dagen" og den Frifindede (redigeret af Hr. Claudius Rosenhoff) er udbrudt en Feide i Anledning af den Maade, hvorpaa førstnævnte Blad havde omtalt Hs. M. Kongens sidste Nærværelse paa Skydebanen, efter hans lange og farefulde Sygdom. J "Dagen" af 2den ds. No. 1822) var nemlig sagt: "Det kgl. hvnske Skydeselskab og danske Broderskabs aarlige Fugleskydning har i en lang Række af Aar været en Folkefest for Kjøbenhavnerne. Jmorgen vil den blive en betydningsfuld og mindeværdig Dag for hele Riget, da Hs. M. Kongen for første Gang efter sin lange og farlige Sygdom træder i Borgernes Kreds, ved at hædre Selskabet med sin allerhøieste Nærværelse ved Begyndelsen af Skydningen;" og i et følgende No., hvori Beretningen og Hs. M.s Nærværelse paa Skydebanen meddeles, med Hentydning paa, at den elskede Landsfader netop samme Dag for 4 Aar siden, efter en anden farefuld Sygdom, vendte tilbage fra Holsteen; at den 3 Aug. 1833 saae Hovedstaden et af de skjønneste Optrin, de Nulevende kunne erindre, og som aldrig vil udslettes af deres Erindring, som vare Vidner dertil." Deraf har nu den Frisindede taget Anledning til i No. 8 at levere et Stykke med OverskriftSpytslikkeri, i hvilket den, efter først at have omtalt, at Spytslikkeri er gemeent, fortæller, at Spytslikkeren har en Halvbroder, som kaldes Smigrer, og derpaa siger, at No. 182 og 83 af "Dagen" indeholder det modbydeligste Smiger, man i lang Tid her har læst paa Prent og som fortjente at pidskes ud af Literaturen." Khvnsposten kalder denne Artikel mesterlig og forsikkrer at den kunde tjene som Mønster i den populaire Skrivemaade. Som Prøve hidsætter den Slutningen, hvoraf Følgende her meddeles: "Men hvorledes skulde da den Omstændighed, at Kongen beærer Skydeselskabet med sin Nærværelse og der affyrer et Par Skud Krud og spiser til Frokost med Selskabet, kunne gjøre denne Dag til en for hele Riget betydningsfuld og mindeværdig Dag, og hans Ankomst der til et af de skjønneste Optrin, som de Nulevende kunne erindre sig, Om saadanne Yttringer have vi intet milder Ord, end at de indeholde en væmmelig Smiger. Kjært maatte det vistnok være alle Gjesterne, at see vor gode Konge igjen i deres Midte. Det forstaaer sig saa gandske af sig selv, at det slet ikke behøves at siges. Men der skal meere til at gjøre en Dag betydningsfuld for hele Riget, end at Kongen spiser til Frokost paa Skydebanen. Det er en gandske anden Ring, end den i Næbet paa Fuglen, som Folket ønsker, at Kongen vil skyde ned, og hvorved han vil gjøre Dagen evigt mindeværdig for sit Folk. Og veed "Dagens Redacteur det ikke, saa ville vi sige ham det. Den Dag vil blive en Jubeldag for det danske Folk, en Dag, som aldrig vil udslettes af dets Erindring, naar Kongen skjenker sit Folk, hvad han i Aaret 1813 har tilsagt det, hvad Folket siden den Tid bestandig har sukket efter og hvad Rigets samtlige Stænder ved deres første Sammenkomst paa det indstændigste have anholdt om fuldstændig Offentlighed i Rigets Finantser." Da, naar et aarligt Budget vorder kundgjort, naar det deraf sees, at alle nødvendige Besparelser og Jndskrænkninger ere indførte; at der er tilveiebragt Ligevægt imellem Staten, Indtægter og Udgifter ; at Undersaatterne ikke længere be hove at ængste sig for den kommende Tid, men at Kongen for stedse har slaaet en Bom for det, som Folket betragter som Landets største Ulykke, nye Statslaan, da fremtræder en evig mindeværdig Dag for bele Riget. Da vil der seet et Optrin, det skjønneste maaskee, som nogen Nulevende endnu kan erindre sig, naar fra Borgen og fra Hytten, fra Qvisten og fra Kielderen, Tusinder og atter Tusinder, strømme ud, for at bringe Kongen et Jubelraab, hvis Lige endnu aldrig har været hørt paa Amalienborg, og i Blomster og Krandse begrave den Altan, hvorfra Kongen gjentager hiint Løfte og modtager sit erkjendtlige Folks Taksigelser. Og den Dag ville vi endnu Alle opleve. Snart vil Kongen bønhøre sit Folk. Han vil det fornemmelig for Folkets Skyld, men ogsaa for sin egen. Thi denne Jubelfest, der vil forevige hans Navn i Danmarks Historie, den er Kongen for klog til at gjemme - til sin Eftermand."¬