Københavns Adresseavis, 1774-11-04
Tanker i Anledning af Prinds Friderichs. høye Giftermaal med den Meklenborgske Prindsesse Sophia Friderica fuldbyrdet i Kiøbenhavn i October 1774. Forestillede i en Samtale mellem en Fremmed, en Jndfød- og Skytsengelen af begge Riger og Fyrstendommene, ved Philomusus. Den Fremmede. Hvad rører eders Hierter op, og dem om Glæde minder, Hvi smiler Fryd ud af hvert Lem? Hvi springe J af Glæde? Den Jndfødde. Ukyndig, fremmed spørger du, mon vi bør Øine væde? Nu Friderich vort Haab, vor Lyst, sig til Sophiebinder. Den Fremmede. Hvi er Haneders Haab, hvi Lyst, hvi elskes Han saa meget? Har Han i Krig sin Fiende slaget, udvidet eders Land? Den Jndfødde. Nei, Han sin Broders Ære fremmer, og elsker danske Mand, Opofrer egen Fordeel, Vel, og har os aldrig sveget. Han flittig, vaagen, arbeidsom sig alletider viser; Sit eget Bispedom bortgav for Danmarks Fred at grunde. Han hevned Kongens, Landets Spee, det deres Fiender funde, Hans Bryst er Værn, Hans Siel vor Skjold, vi derfor Hannem priser. Den Fremmede. J Aarsag har at elske ham, og Ret at vise Glæde; Mest slig hvo den Sophie er, som skal Hans Hierte fryde. Den Jndfødde. Fra Meklenborg Hun kommer hid, som skal vort Rige pryde, Hun længe ønsket, ventet er, gid Hun nu var tilstede. Dog, jeg en heftig Susen hører, liig store Vingers Fart, En Sole=Glands og Herlighed mit Øye nu forblinder. Skyts=Engelen. Jeg Rigers Skyts og Engel er, beskiermer dem mod Fiender, Mig Guders Gud, Regent og Konge, bød hid at fare snart J ædle Danske, Norske Folk, samt Holstener, Slesviger, See Ønsket er opfyldt, paa Land nu Jordisk Engel træder, Hun fryder Brudgom, Moder, Selv Christian, Folk og Stæder; Nu har jer Friderich sin Skat, Han aldrig Hende sviger. For andre Fyrster tilladt Lyst en Snare ofte bliver, De glemme Land og Folk og Pligter, ja og sig selv, samt Gud Men jeg vil Hannem vogte, Han skal sig være selv et Bud; For Hykleren jeg agter Ham, thi Ungdom han henriver. Jeg skal Ham lære at den største Viisdom er og bliver Jndføddes Gunst at vinde sig, paa Sandheds Vei at vandre; Beskytte usle Bondes Flid, hvis Arbeid er for andre; Oplive Videnskabers Aand, som op til Æren driver, Naar hver kan tænke som han vil, og skrive det han tænker, Og Dyd, Fornuft og Vittighed ei bundne er med Lænker. Naar han saaledes styrer jer, og elsker Christians Folk. Da skulle J med samlet Stemme mig prise Sandheds Tolk. Jmidlertid nu værer glade, og takker Himlen, som En eiegod og dydig Prinds i Friderich jer skienkte; Velsigner J og Efterslægter den Dag Sophie kom, Og glemmer aldrig Guders Gud, som naadig paa jer tænkte. Den Jndfødde. O Himmel han foer bort og svandt, jeg hen til Kirken iler, For Himlenes Monark og Gud jeg knæler der og beder: Lad dette dyre Par i Gudsfrygt, Dyd, for alle Leder Et Mønster blive, selv for dem hvis Hierte endnu tviler. Vor Juliane see sin Fryd i Deres enig Handel. Lad Dem Charlottes Spoer betræde, og lindre Næstens Nød, Lad Arvinger Dem glæde, pryde i Liv, saa og i Død. Gid De vort Riges spæde Haab maae vise Herrens Vandel; Som Han i Aar og Ære stiger, saa lær ham at forstaae, Hans Lykke, Modgang, Skiebne med andres Vee og Vel vil gaae. Den Fremmede. Farvel du glade Land, jeg nu til Fødestavn vil vende, Og Nordens Lykke overalt, samt Friderichs Roes afmale; Kun Gud, Kraft, Mod og Styrke giv, at tænke, føle, tale, Da Prindsens Ære, Landets Priis skal Efterslægten kiende. Den 21 October 1774. Til da man sender Tak mod Kongens høye Throner, Til Kongens Majestæt for værdige Personer, Som han paa denne for al Landet glade Dag J at ophøye her fandt naadigst Velbehag; Jeg finder Aarsag til oprigtig mig at glæde, Da Kongens Naade vil den Glæde mig tilstæde, Hr. Borgemester Suhr, min troe Velgiørere, Jeg nu som virkelig Justitsraad her kan see. Saa lønnes Ærlighed, Gudsfrygt og gode Dyder, Guds Forsyns Naade vist den Redelige pryder, Gid Hr. Justitsraad Suhr lyksalig leve maa, I Guds og Kongens Gunst han værdig blive Craae. Nyheder.