Københavns Adresseavis, 1764-11-28
Men da samme Indretning af Psalmebog ikke var egentlig efter Hans Majestets befalings Hensigt og andre Aarsager tillige indløb at denne D. Kingos Psalmebog ikke blev approberet. Hvornest Hans Majestet efter nogle Aars Forløb gav befaling under 17 Martii 1696. til den da værende Biskop i Sædland, D. Henrich Borneman, til Confessionarium og Hof Præst D. Peter Jesper sen, samtlige Professores ved Universitetet, samt SognePræsterne i Kiøbenhavn, af de gamle og nye Palmer at samle en Psalmebog for Rigerne. Ved denne Commission blev D. Kingos Palmer og tagen under Revision, og derefter forestillet Hans Majestet, at 2de Palmebøger maatte forfærdiges, nemlig: 1.) En for Kirkerne, og 2.) En Huus=Psalmebog, foruden en nye Graduale, siden af den gamle ingen flere Exemplarer vare at bekomme, hvilken Forestilling Hans Majestet særdeles vel bifaldte og overlod D. Kingo Privilegium paa at lade trykke og sælge saavel Gradualen, som Kirke=Psalmebogen, men Huus=Psalmebogen Assessorii Consistorii og Directeur ved det Kongelige Universitets Bogtrykkerie, Hr. Johan Laurenzen. Hvornest 1699. den nye Graduale in Folio udkom, og Samme Aar den almindelige Palmebog in 8vo, under Titel: Den forordnede Nye Kirke=Psalmebog. Efter Hans Kongelige Majestets allernaadigste befaling, af de fornemmeste Geistlige i Kiøbenhavn, til Gudstieneste paa Søndagene, Festerne, Bede Dagene, og til anden gudelig Brug i Kirkerne udi Danmark og Norge, af gamle Aanderige Sange, ordentlig indrettet og flitteligen igiennemseet, og med mange nye Palmer forbedret, og iligemaade efter Kongelig befaling til Trykken befordret af Th. Kingo, D. Biskop i Fyens Stift. Gradualens Titel er: Graduale, en nye almindelig Kirke=Psalmebog, under behørige Noder og Melodier. Efter = = Odense &c. Samme Aar udkom Huus=Palmebogen, men med megen liden Aftræk, da de fleste behialp sig med Kirke=Psalmebogen; hvorover Forlæggeren fattede den Resolution at udgive en nye Psalmebog, som skulde indeholde alle de i Kirke=Psalmebogen befindende Palmer, saa vel som en Deel udsøgte af Huus=Psalmebogen og gav denne Samling af 1010 Psalmer den Titel: En nye og fuldkommen Dansk Palmebog, paa hvilket Verk blev arbeydet til den store Jldebrand 1728, da hans Officin brændte, og han kort derefter døde. Siden er Kirke Psalmebogen adskillige gange bleven oplagt, uden nogen anden Forandring, end at i Oversættelsen af Psalmen, Te Deum landamus, i Steden for, O Gud, vi love dig, heder det i de nye ce, O store Gud, vi love dig, og i Steden for in 8vo. er den in 12 og 18 for Beqvemmeligheds Skyld bleven oplagt. 1740. er efter Høysalig Kong Christian den Siettes, befaling til og ved da værende Hof=Præst, nu Procancellarius Hr. Erich Pontoppidan en nye Dansk Palmebog under Titel: Den Nye Psalmebog i 800 og 12 m., trykt af G. F. Kisel, som bestaaer af 550 Sange, der forden største Deel ere af Hr. Biskop Brorsons, deels af Hr. Rostgaards Samling og andres og deels af Autor selv forfærdiget og oversadte. Til denne Psalmebog er føyet 4re Registere. Det 1ste er en Fortegnelse paa Psalmerne efter Orden og Alphabet. Det andet anviser hvilke, Psalmer paa Søn= og Hellig=Dagene efter Evangeliernes og Epistiernes Jndhold kand synges. Det 3die indeholder de Psalmer, som paa Søn, Hellig= og Bede Dagene, efter Kirke=Ritualet bliver siungen; og det 4de indeholder Meloderne. Denne skiønne Palmebog er og siden bleven trykket i Norge. Foruden disse anførte Palmebøger er og 1717, i Hertugdommet Slesvig bleven trykt en Dansk Psalmebog, som der er samlet for de Kirker i dette Hertugdømme, hvor Gudstienesten holdes paa Dansk, og fører den Titel: En nye Psalmedog, som indeholder de sædvanligste gamle, som ogsaa mange nye Palmer, den Allerhøyeste Gud til Ære, og enhver Christen, som gjerne synger og lover Herren med Palmer, Sange og aandelige Viser, til nyttelig Brug og Opbyggelse. Flensborg, trykt hos C. Fogel, 1717, i langagtig 12 mo. Autor til denne skiønne Samling haver ikke navngivet sig, men er Hr. Ægidius, Sogne=Præst til Warnis ved Apenrade i Hertugdommet Slesvig. Deres Velbaarenhed Hr. 3. Ved sidste Opvartning spurgte Deres Velb. om min Chymiske Balsam, og var tienlig mod Podagra, og bak derhos, at svare grundig herpaa. Den Alvidende seer best, hvor villig mit Hierte er til at giøre Deres VelVillie. Jeg vil probere, hvorvidt Philosophie, Anator mie og Therapie kand laane mig et got og bestandigt Svar af det, som udførlig er, og skal blive afhandlet mine medicinske Skrifter, svares da i al Ærbødighed, som følger: Maven vil jeg skiemteviis kalde de største med de mindste Lemmers Makatenter; thi deraf følger, at saadan Mad han laver, saadan Næring spises de og af med reen, ureen, hidsig, kiølig, balsamisk, o. s. v. Men da Naturellerne paa en gandske ulig Maade forandre al Na ring; thi tag fire ulige Dyr. For Exempel, en Hund, en Kat, et Sviin og en Hane. Giv dem alle een og den samme Føde, og see, om ikke enhver af dem forandrer sig noget aparte af samme Mad; noget som kommer overeens med enhvers særdeles Naturel. Men da der hos Menneskene findes fire Slags Natureller, hvoraf en altid er først, følgelig herskendes; saa følger deraf at den og forvandler Næringen overeensstemmende med sin Beskaffenhed. Saa ledes lover jo Erfaringen os, at en Colericus laver meest Salt, en Sanqvinens Olie, en Phleamaticus Vand, og en Melancholicus Jord af en og den samme Mad. Hvoraf atter følger, at et af disse fire altid er meest i et hvert Menneskes Blod enten Salt, Olie, Vand eller Jord. Men da et Menneskes hele Sundhed og Sygdom beroer paa hans Mave og Blod; thi som Maven er beskaffen saa bliver og Blodet og som det er, saa blive og de Gænge og de ædle Kar, som Blodet flyder i og Nærer. Jeg vil haabe, den skarpsindigste Tænkemaade skal ikke udfinde hvorledes der af en reen Mave og reent Blod skulle kunde reyse sig nogen Fordervelse i noget Lem eller ædelt Kar For Exempel, Hierne, Lunge, o. s. v., Haand, Fod, og s. v. Men følger da ikke heraf, at Mavens og Blodets Beskaffenhed er den første Aarsag til alt det man kalder Sundhed og Sygdom. Heraf reyses nu dette vare Spørsmaal: Hvorledes kand da Maven, Temperamentet og Blodet blive oprindelig Aarsag til Podagra? Jeg svar rer: Alle fire Temperamenter staae i en foreenet Blanding i et hvert Menneske, til hele Maskinens Vedligeholdelse, under en ordentlig Levemaade. Deraf følger: Saltet skal bevare fra Forraadnelse, Olie skal giøre alle Gænge smedige, paa det intet i Maskinen skal slides op ved den hurtige Bevægelse. Vandet behøves, som et tyndt Væsen, at alting lettest kand flyde udi. Og Jorden til at standse Bevægelsens Hurtighed, at den ey skal blive for hidsig. Deraf følger, at naar der er for lidet eller for meget af disse fire Parter i Bloddet, saa er alt Grunden, lagt til enhver Naturelles Sygdom; hvoraf atter følger, at naar en Cholericus har for lidt Olie i sit Blod, saa er Grunden alt lagt i hans Maskine til Podagra, Chiragra, Gonagra, og Steen; thi i Mangel af Olie crystalliseres hans Naturels hidsige Salt i Gangenes yderste Trævler, som altid ere de fineste, kand en Sanqvineus, bare sig for at ofre Venus sin Olie, saa er han bestandig frie for Podagra, o. s. v. Men maa spørges: Hvorledes bliver en Colericus da skildt ved sin Olie, Jeg svarer: Naar Melkesaften er lavet i Maven, saa tilberedes den alt meere og meere til Legemets Nytte igjennem Gærgene, indtil den omsider kommer op i Hiernen, der afsondres Blodets Balsam, som er dets Olie, og derfra udspredes ved 42 Par Nerver til alle Lemmer og Ledemoder, at giøre dem smidige, varme og muntre. Deraf følger, at dersom dette skarpsindige Naturel spiser og drikker saa hidsige og aromatiske Ting, som giver alt for meget Salt, men lidt eller ingen Olie. Dersom han ved Venus spilder mere Olie, end han kand undvære, og han desuden maa forbruge en Mængde af Blodets Balsam i Hiernen til de høye Tankers Forarbeydelse, hans svare Naturel af Gud er oplagt til, saa er han vis paa Podagra, dersom han lever ikke Analeptisk i Mad og Drikke. En Melancholicus undgaaer Podagra; thi han er alt for tungsindet til, at lesle sin Olie bort, og alt for gierig til at æde og drikke hidsige aromatiske Ting. For Exempel, naar saae man en podagrisk Jøde, ved hans Diæt, og s. v. naar saae man de sanqviniske eller flegmatiske Fruentimmer plaget af Podagra, de Coleriske, de Mandmæssige blant dem klage ikkuns over den Gigt, o. s. v. Altsaa er Plagen egen for det ædle Coleriske Naturel, der er som Chef for alle Temperamenter. Men spørges: Hvori bestaaer den Plage da, saa svares nu rigtig af det foregaaende: Naar den Coleriskes faste Salt mangler Olie og tynde Vædsker nok at flyde omkring udi, saa størkner det i Nervernes yderste Grene, som endes i Maskinens yderste Dele. For Exempel Hænder, Lænden, Knæerne og Fødder, ne, den Størkning, stræber Naturen ved Spændinger at giøre løs igien, og deraf foraarsages den gruelige Pine, som kaldes Podagra i Fødderne, Gonagra i Knæerne, Chiragra i Hænderne, Steen i Lænderne, o. s. v. Lægerne have adskillige Navne paa en og den samme Aarsag til Smerte paa adskillige Stæder. O Viisdom. Nu spørges: Om min Balsam ey kand afhielpe denne gruelige Pine? Herpaa svarer jeg baade Ney og Ja Ney, thi af det foregaaende følger jo nu tydelig nok, at Maven, som hele Legemets Spisemester, skal sættes i Stand til at udlevere saa reen og kraftig en Melkesaft, at dets Mangel paa smidiggiørende Olie kand oprettes igien. Dette kand ikke skee uden ved Laxanser, og som den skarpe Salt i Blodet er Aarsag til Podagra, saa følger deraf, at mine Recepter imod skarp Blod i den Philosophiske Apot. 1. a. er den rette Cur. Er Mangel paa Olie Aarsag til Blodets Skarphed, saa følger deraf, at den Analeptiske Diæt jeg over alt i mine Skrifter foreslaaer, skal bruges; det er, her skal spises og drikkes saadanne Ting, som give brav Olie. For Exempel Boddinger, Soja, Østers, Æg, o. s. v. thi den galeniske Hunger=Cur NB. fortærer Olien; og Vand=Curen fortærer Folkes Penge, men giver den uendelig langt fra ingen Olie. Er Mangel paa Olie Aarsag til skarp Blod, og en Olien hele Maskinens Balsam, saa følger deraf, at man maa laane Legemet en Konst=Olie, indtil det faaer selv Forraad. Saadan en Balsom er min Hippocratiske Melk og Mandelade, alt dette overgaaer min Balsams Kræfter. Og dog, Ja! uden den kand Podagra aldrig cureres, thi til en grundig Cur udkræves to Ting: Det Fordervede skal af opløses, og b) udrenses; thi hvem begriber ikke, at Aar sagen skal ophæves førend Virkningen kand lade af: item, at tørre Pulvere, som selv ere uopløselige, ikke kand komme ind at opløse noget i Blødet, hvad Under da, at den og flere Sygdomme erklæres for incurable. Men da Chymien lærer os, at alle alkaliske Salte, kand giøres flydende ved Vand og Vola til Salt, og da min Balsom er flygtig i den næst høyeste Grad, saa følger deraf, at den tilforladeligviis kand giøre den podagriske skarpe Salt flydende igien, følgelig gandske beqvem til, at kastes ud af Maskinen. Naar er Blodet skarpere, end i Venus=Sygen, men kand jeg ikke med Sandhed for vor Herre forsikre, at min Balsam har ophævet den hos to Fornemme, som vare ilde over en stopped Sædstod. o. s. v.; aldrig kand sees reenere Blod, end efter dets Brug, ø. s. v. Men for ey at prale, da merkes: 1) Begyndes Curen 6 Uger for Anfaldstiden, medens det Alkaliske endnu flyder adspred i Maskinen, da kand udrettes store Ting: men under Angrebet lader Naturen sig ikke tvinge. En Lindring kand tilveyebringes, naar jeg endnu en Gradforhøyer min Balsams Jgiennemtrængenhed; thi da kand man smage den i Munden, naar den er smurt under Fodsaalen. Merk 2) at Vanen giør en vældig Halte i denne, som i alle Curer; thi i hvor reen Blodet end er blevet, i hvor vel det end er forsynet med Olie, saa løber det dog til sin gamle Tumleplads, og giør Allarm af blot Vane. Til visse Tider indfinder mit Blod sig paa aareladte Steder med saadan Force, som det vilde selv aabne Aaren. Lægte Blesurer, Hypokondrister, Gonorodister o. s. v. ei fare det samme. Podagrister vil det ikke gaae anderledes Men hvad følger heraf, Svar: Vane skal ophæves ved Vane. Dette er sandt i alle de Tilfælde man vil tænke paa, og deraf følger: Curen bør til visse Tider igientages. See her har min allerdyrebareste Herre mine Tanker, læser D. V. dem ligge saa laconisk som de ere opsatte go metrisk, saa sees, at Lægekonsten kand philosophisk bevises. Den evige, Kierlighed omfavne Dem, og dette ønskes oprigtig af den, der glæder sig ved med al Ærbødighed at forblive Deres Velb. ringe Tiener A. A. Kiøbenh. d. 24 Nov. 1764.