Almuevennen, 1844-09-25
J Henhold til Alt, hvad jeg har yttret, vilde jeg forbeholde mig det Amendement til Minoritetens 2den Jndstilling: At Udskrivningen til den staaende Armee, altsaa ogsaa til Garnisonskjeneste, i alle Vaaben, maatte fremdeles skee efter de for Udskrivningen nu gjældende Regler, og med de fortiden bestemte Undtagelser, hvortil ydermeere maatte føies Fritagelse for de Jndivider af Landalmuen, som i deres 22de Aar ved Mødet i Sessionerne godtgjorde, at have bestemt sig for en lignende Levevei, som den, der hidtil har fritaget for Udskrivning; samt at til Militsen, som Forstærkning i Nødsfald, maatte henføres alt vaaben dygtigt Mandskab i hele Landet fra det 22de til det 38te Aar, hvilket Mandskab i førstnævnte Alder burde møde ved Sessionerne, strax øves i Vaaben, derefter afgaae til Districterne, og der successive, alt som det aarligen indtræffer, indrulleres og efter sit Antal inddeles i Compagnier eller Batailloner under egne derved ansatte Officerer og Underofficerer. Godseier Nyholm. Hvorledes man end betragter Udkastet, saa forekommer det mig at være klart, at man aldeles bør forkaste det i sin nærværende Skikkelse, og jeg skulde derfor for min Deel være tilbøielig til ubetinget at fraraade, at man specielt udtaler sig derover, da man ganske maa samle i Mørke, naar ei de af Comiteens Majoritet foreslaaede Udkast til en ny militair Straffelovgivning foreligger Forsamlingen, tilligemed det nye Udkast angaaende Værnepligten. Ved den nærværende Straffelov kan man dog ikke blive staaende, da denne er langt over hundrede Aar gammel. – Ligeledes maatte man, som af Majoriteten yttret, ønske nye Lovbestemmelser og Forstærkningen og om Jndqvarteringen m.v., forinden man nærmere indlader sig paa det foreliggende Udkast. Derimod maa jeg erkjende, at jeg var meest tilbøielig til at tiltræde Minoritetens Forslag om almindelig Væbning, men jeg maatte da først vide, hvad en saadan Foranstaltning vilde lede til, og hvad den vilde koste, og jeg har derfor dog fundet Betænkelighed ved ubetinget at stemme derfor. Comiteens Majoritet og Referenten have anført ikke unægtige Grunde, for at en almindelig Væbning vilde koste meer end den nuværende Armeeorganisation; i en saadan Sag er jeg naturligviis ikke istand til at yttre mig ganske bestemt, saa meget mindre som Referenten er en sagkyndig Mand, men jeg troer dog, at Comiteen ei har ganske Ret heri, og at den har anslaaet Udgifterne for høit. Referenten gaaer ud fra, at 7000 Mand skulde være nødvendige til Garnisonstropper men jeg kan dog ikke ganske være af den Formening, at saa stort et Antal skulde være fornødent, det er vel muligt, at det er nødvendigt til den nuværende Garnisonstjeneste, naar, som af Referenten yttret, Borgervæbningerne ei skulle bebyrdes dermed, men jeg er af den Formening, at Garnisonstjenesten ganske kunde omdannes; jeg vil ei indlade mig paa at opramse Alt, hvad der under denne Benævnelse nu fordres udført af Soldaten, men jeg troer, at en stor Deel heraf, som at staae ved Toldboden og passe paa Slaver, staae Skildvagt, og meere saadant, kunde bortfalde, og at dette ikke bør falde Soldaten til Last eller er passende for hans Stilling, og i alt Fald kunde betydeligt formindskes. Forsaavidt Majoriteten har anført, at den nu staaende Armee skal udgjøre de Rammer eller Cadres, hvori de øvrige Tropper skulde falde ind, og at den selvfølgeligen har et betydeligt Antal Officerer, da er det vist, at det især ere disse, der koste meget, og at en Deel heraf vilde falde bort, naar denne i tilstrækkeligt Forhold blev formindsket, hvilket jeg antager at der kan skee endog i et større Forhold, end det af Minoriteten foreslaaede, uden Skade for det Hele. Majoriteten formener endvidere, at Milits i Tilfælde af Krig ikke vilde kunne møde Fjenden førend maaskee efter at Statens Skjæbne var afgjort, men jeg maa meget mere ansee den almindelige Væbning som den eneste Maade, hvorpaa jeg troer, at man vil kunne forhindre, at Statens Skjæbne ei blev given i Fjendens Vold. Man maa nemlig, med Hensyn til Udstrækningen og den hele nødvendige Organisationsmaade af Væbningen, gjøre Forskiel mellem Danmark og andre mægtigere Stater, og navnlig kan derfor det fra Frankrig og Preussen hentede Exempel ei være afgjørende, da de navnlig have en ganske anden Beliggenhed og Situation end Danmark, der er at betragte som en Ogruppe. Jeg troer just, at en Milits, som sammenkaldes over hele Riget, og som var ret besjælet af Fædrelandskjærlighed, vil tjene langt bedre tilat sikkre Landet, hvorimod en staaende Armee, selv om den blev forøget til nogle og 40,000 Mand ikke saaledes kunne være tilstede overalt og paa de forskjellige Punkter i et Land, der er saaledes situeret som Danmark. Jeg maa ogsaa formene, at naar Majoriteten har anført, at Recruternes Dressering koster meget, da er det vel saa, at den koster noget, men Udgifterne hertil kunne vel næppe være overmaade store, og desuden vil og Forstærkningen koste meget. Naar de, som af Minoriteten foreslaaet, selv skulle uniformere sig derunder dog ei indbifattet Armatur, som Staten maatte levere – da kan Udgiften, som vilde falde paa de forskjellige Districter, er være af stor Betydenhed. Jeg maa saaledes i det Hele tiltræde Minoritetens Jndstilling, dog ikke ligefrem, men saaledes, at man andrager paa, at Regjeringen snarest muligt forelægger Forsamlingen Oplysning om hvad almindelig Væbning vil koste, og hvad Bekostning den af Majoriteten foreslaaede Jndretning vil medføre, for at man da kan gjøre et hensigtsmæssigt Valg, som kun da er muligt, naar man ret har Leilighed til at overveie alle Grundene for og imod de forskjellige Militair-Organisationer. Referenten, Lüttichan forsvarede nu Majoritetens Betænkning mod Brock og Nyholm, og sagde blandt andet til den Sidstes Paastand, at Landet ved en Milits vilde vinde større Sikkerhed og bedre kunne modstaae Fjenden, at han ubetinget var af en anden Meening, og troede navnlig at det var yderst vigtigt at have et kraftigt og stærkt Forsvar i Kjøbenhavn, thi hvis denne By pludselig skulde blive angrebet, saa vilde, naar dens Forsvar skulde beroe paa en Styrke som var fordeelt over Sielland, Byen mangle Kraft til at modstaae det første Angreb, og Fjenden vilde staae for Kjøbenhavn forinden Militsen kunde træde sammen. Gaardeler Kirk: Af ganske Hjerte takker jeg Hans Majestæt for det foreliggende Udkast, da det klart lægger for Dagen, at det har været Hans Majestæts Mening, at nedbryde den Skillevæg, som hidtil har bestaaet mellem Bondestanden og de andre Classer af Samfundet. Hvad Sagen selv angaaer, da er jeg alt for lidt kyndig, til at jeg skulde ville fremsætte noget nyt Forslag, jeg skal derfor kun slutte mig til Minoriteten. Det har altid været min Mening, at enhver Mand, med fornøden physisk Kraft og sædvanlig Menneskeforstand, skulde være pligtig til, naar det gjælder, at træde frem og værne og Konge og Fædreland, og Grunden, hvorfor jeg i sin Tid her i Forsamlingen kom frem med mit Forslag i denne Retning, var ne opfor at faae Skillevæggen mellem Bondestanden og de øvrige Classer bortryddet. Det forekommer mig nu, at det nok kunde indrettes saaledes, at enhver Mand blev vaabenøvet, og at Garnisonstjenesten besørgedes ved leiede Folk. Vel har den ærede Referent meent, at der herved vilde falde en betydelig Byrde paa dem som nu ere frie, men han har ganste misforstaaet Sagen. Hvorfor skal der være leiede Tropper, Nærmest med Hensyn til at den meere dannede Classe ei vilde være tilfreds med at ligge i Garnison med de andre; skal der nu for denne Classe gjøres Forandring, maa den ogsaa finde sig i den Byrde, som er forbunden dermed. Naar Oberst Brock har meent, at Bondekarlen gjerne alene kan udføre Garnisonstjenesten og maaskee endog hele den faste Tjeneste, da maa jeg erklære, at i saa Fald vilde der ei foregaae nogen Forandring i det nu Bestaaende, og kunne vi ei opnaae den billigste Ret af alle, at enhver skal være lige pligtig, lad da Bonden bære den Byrde, han hidtil har baaret, der vil nok komme en Dag, da den løsnes. Oberst Brock. Det være langtfra mig at ville vælte nogen Byrde paa Bondestanden, eller at den Byrde, den hidtil har havt, skulde uden Nødvendighed vedblive. Men jeg har udtalt, og jeg kan ei negte, at jeg fremdeles maa være af den Mening, at Byrden, som efter den tiltagne Folkemængde og de mange Undtagelser næsten ikke vil hvile paa andre end Tjenestetyendeklassen, for dem ei er saa stor, da deres Stilling medens de ere i Tjeneste i Kjøbstaden, næppe er værre, end deres Stilling som Tiende paa Landet. For den derimod, som har en anden Bestemmelse, vil en Afbrydelse af nogle Aar være meget byrdefuld. De mange Undtagelser fra Værnepligten, som Udkastet tilsteder, vilde derved være undgaaede, naar dette i det Hele et havde sat saa stor Priis paa Penge, vilde det vel være blevet modtaget med større Velvillie. Naar det derimod paalaae Alle at forsvare Riget, og der ingen Fritagelse fandt Sted fra denne Forpligtelse, vilde man erholde en Milits, som i Forbindelse med den staaende Armee, vil kunde modstaae en indtrængende Fiende. Men derfor at nedsætte den staaende Armees Styrke vilde ikke være tilraadeligt. Den maa navnlig ansees nødvendig i de større Stæder til Borgernes Sikkerhed, hvilket vanskelig lader sig gjøre ved Opbud, som man ikke saa hurtigt som fornødent kan sammenkalde. Exempler herpaa har man ogsaa for nyligt seet saavel i Breslau og Berlin, som i Philladelphia. Som af Referenten yttret maa det især være af Vigtighed at have en betydelig Styrke i Kjøbenhavn. J Tilfælde af Krig mellem Østen og Vesten vilde rimeligviis en af de krigforende Magter søge at bemægtige sig Sjælland, og Kjøbenhavn maa da være stærk nok til at kunne modstaae det første Angreb, og en Jndretning være truffen til fra det øvrige Sjælland at kunne tiltrække, en tilstrækkelig øvet Forstærkning, efter Folketallet af omtrent 30,000 Mand. Ritmester Friis søgte at retfærdiggjøre sig, fordi han var gaaet over til en anden Anskuelle end den han havde 1836 og 1838 under de Forhandlinger som da fandt Sted. Statens Finantser vare dengang i en uheldig Stilling, saa at de ei vare istand til at underholde en Armee af tilstrækkelig Styrke til at modstaae en indtrængende Fjende. Nu see derimod Tingene ganske anderledes ud, da Statens Finantser ingenlunde trues vedat anvende en saadan Sum som nu er normeret til Militair=Etatens Udgifter, han fandt det derfor ikke tilraadeligt, at indføre den Beskatning paa Folket, at møde ved Vaabenøvelser, og ved disse selv at uniformere og underholde sig. Minoriteten havde ikke paaviist de Midler, hvorved den fornødne Mængde af Officerer kunde skaffes tilveie, men naar en stor Masse af Menige ikke behørigen ere forsynede med tilstrækkelig duelige befalingsmænd, ere de i en yderst sørgelig Tilstand, en maa betragtes som Slagtoffere naar de føres imod og indøvet og velorganiseret Armee. Det var altsaa en Samvittighedssag at udsætte sine Medborgere uden tilstrækkelig Ovelse og uden tilstrækkelig Ledelse for en saadan Fare. Det forekom ham besynderligt at alle skulle medtages fordi ikke alle kunne blive fri, naar Værnepligten udvides efter Udkastet saa ville mange som Loddet træffer hellere gjøre Opoffrelser for at fritages for Byrden, end underkaste sig den, og derved aabnes en Udvei for den fattigere Arbeider til at tjene en Nødskilling for sine gamle Dage, ved at lade sig stille. Gaardeler Kirk. Med Hensyn til hvad Oberst Brock har ytret om at Byrden ei vil være saa betydelig for Bonden, da han er vant dertil, da maa jeg bemærke, at det ikke her er en Byrde, men en Rettighed der er Tale om. En fælles Byrde bør paahvile alle, men den, som ei vil paatage sig den, maa betale, og det er derhos min Mening at hele Garnisonstjenesten skal skee ved leiede Folk. Naar Ritmester Friis har yttret, at Lodtrækningen ei er saa forhadt, maa jeg bemærke, at det Modsatte er Tilfældet, og det er efter min Formening ogsaa ganske naturligt. Det er en Velfærdssag, der spilles om, Værdien er omtrent 3 a 400 Rbd.; de ere alle lige pligtige, men den ene trækker Frilod, medens den anden maa gaae i Tienesten; hvor let kan man ikke tænke sig, at den, som kommer i Tjenesten, imidlertid kunde have gjort sin Lykke hjemme, og hvor let kan han ikke komme til at gaae imod Fjenden, medens den anden sidder hjemme, Lodtrækning er saaledes forkastelig, naar et andet Middel lod sig udfinde, medmindre det kan forbindes med, at de faae nogenlunde passende Betaling og Ret til at stille for sig; derved vilde det Ubehagelige ved Lodtrækning falde bort. Kammerherre Benzon: Det maa erkjendes, at det at værne for Arne og Fædreland er en saa fuldkommen, en saa hellig Pligt, at ingen Stand eller Stilling kan antages at ville unddrage sig derfra; men jeg troer ogsaa, at naar det ei blot skal skee ved Ord, men vise sig i Gierningen, maa den, der skal forsvare Fædrelandet, gjøre sig fuldkommen i Vaaben og dygtig til at udholde Krigens Strabadser og Besværligheder, saa at han tilfulde kan opfylde den ham paahvilende Pligt. Det er vist Alles Overbeviisning, at Byrden ikke bør hvile paa Enkelte, men at den bør hvile paa Alle, og Enhver maa vistnok ønske det indrettet saaledes, at det et alene ansees som Pligt, men som en Ære, at træde frem som Fædrelandsforsvarer. For at opnaae dette, vil det deels være nødvendigt, at Regjeringen lader udarbeide nye Straff love, deels at Forholdene blive saaledes, at de Forældre, som have forskaffet deres Børn en vis Dannelse, og forsynet dem med Kundskaber i den Hensigt, at de skulde betræde Embedsbanen eller indtage en anden saadan hæderlig Stilling i Staten, ei behøve at frygte for, at Samqvem med Menneskeer paa et ringere Culturtrin skulde have en skadelig Jndflydelse paa dem, hvorfor det er ønskeligt, at der blev truffet saadanne Foranstaltninger, at hine Forældre med Rolighed kunde sende deres Børn til det Sted, hvor deres Værnepligt skulde udføres, uden at de behøve at befrygte, at de skulde komme tilbage svækkede paa Siel og Legeme. Det er derfor min Mening, at forinden Værnepligten ved Lov gjøres almindelig, de nødvendige Foranstaltninger blive trufne, og navnlig maa jeg, saaledes som af Comiteen er antaget, ansee nye Straffelove for aldeles nødvendige. Med Hensyn til Minoritetens Forslag maa jeg tilstaae, at den Maade hvorpaa den Deputerede ønsker at Forholdene maatte blive ordnede, har noget for mig tiltrækkende, i Særdeleshed fordi man derved undgaaer Garnisonstjenesten, der er en særdeles Anstødsteen for Forældre, som skulle see deres Børn øvede i Vaaben, og jeg skulde være tilbøielig til at gaae ind derpaa, naar jeg ei nærede Frygt for at den forøgede Bekostning for Staten vilde være for stor. Gaardeler Black: Det har undret mig, at høre en saa frisindet Mand, som den ærede første Deputerede for Randers, udtale sig i den Retning, at Garnisonstjenesten ikke skulde være til synderlig Byrde for den Classe, som Værnepligten hidtil alene har paahvilet. Det er anført, at Bondekarlen lærer endeel i Garnisonen; dette kan vel være, han lærer maaskee Complimenter, f. Ex. at tage Huen rask af, men intet af det, som vedkommer hans egentlige Bestemmelse, nemlig Landbruget. At enkelte Soldater nedsætte sig i Kjøbstæderne og der komme frem, kan heller ikke komme videre i Betragtning, saalidet som, at det vilde genere de meere dannede Classer at deeltage i Garnisonstjenesten. Oberst Brock vedblev at forsvare sin besynderlige, høist ubillige Paastand at Bondens Sønner som hidtil skulde vedblive at udføre Garnisonstjenesten. Cancelliraad Jngerslev. "Jeg er og har altid været af den Mening, at Byrden ved almindelig Værnepligts Jndførelse ingenlunde vil blive lige, men vil falde langt haardere paa de Classer, der ikke hidtil have deeltaget i Værnepligten, end paa den, som nu bærer den. Det er Enhver bekjendt, at den Bondekarl, der har været i Krigstjenesten, naar han vender tilbage, lettere faaer de bedre og fordeelagtigere Conditioner end de andre, saa at han, om han endog har gjort et Offer ved at maatte reise bort, atter indvinder det, naar han kommer tilbage til Hjemmet. Forholdet er heelt anderledes for den, der har helliget sig til Studeringer, Contoirforretninger, Handelen og deslige; efter Tjenestetidens Udløb vil det som oftest være høist vanskeligt for ham at indtræde i sin tidligere Stilling, og han vil altsaa føle Byrden i langt høiere Grad. Jeg kan imidlertid desuagtet ikke tiltræde det af Oberst Brock bebudede Amendement, da jeg mener, at hvis en Forandring i det Bestaaende skal skee, kan det ikke være paa anden Maade, end ved at Alle gives lige Vilkaar." Han mener derimod at de Undtagelser for den studerende Classe, som Lovudkastet indeholder, afhielper de af ham paapegede Ulemper. Blive Straffebestemmelserne m.v. indrettede saaledes, at Jngen nærer Frygt for at blive Soldat, og bliver Lønningen derhos saadan, at der kan fortjenes mere derved end ved Tjeneste udenfor Militairstanden, vil det ligesaalidt her som ved andre Beskjæftigelser, mangle paa Concurrence. Men der maatte da til dette Øiemed enten foruden Lønningen bestemmes en rund Sum til Haandpenge, eller ogsaa maa den daglige Lønning være saa høit ansat, at den giver et Overskud for den, der lever ordentligt, og dernæst maae de Pligter, der fordres af Soldaten, ikke være større, end at han, saaledes som tidligere har været Tilfældet især ved Jnfanteriet og tildeels ved Artilleriet, kan fortjene noget ved privat Erhverv i Garnisonen, hvilket derimod ikke, efter det seneste Militairreglement synes at kunne skee. Det vil da vise sig, at man ikke behøver at lede længe efter Garnisonstropper, og der vil saaledes ikke være noget Væsentligt til Hinder for, at disse ganske afsondres fra Militsen, hvilket jeg maa ansee for høist ønskeligt. Gaardeler Black: Den sidste Taler har formeent, at de, der have været i Garnisonstjeneste, have megen Gavn deraf, og at de faae bedre Tjenester. Hvis det er Tilfældet, vilde det være forgiæves at arbeide paa at faae Høiskoler og Agerdyrkningsinstituter oprettede.