Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1836-01-28
Trykkes og udgives i Odense, af Søren Hempel, Kancellieraad, Torsdagen. 28 Januar 1836. Jndhold. Fione. Den 28 Januar 1836. - Frankerig (Hr. Humann aftraadt som Finantsminister og Hr. d'Argout udnævnt til hans Efterfølger). - Fædrelandet. Provindsialstænderne. Den 28 Januar 1836. En Hilsen sendes Dig, Danrigets Konning Hist i Din Borg, bag Axelstadens Vold, Fra Moderen til Danmark første Dronning, Der deelte Glands og Vælde med Kong Skjold. Selv reiste Helten i min Favn Din Throne; Jeg var ham kjær - han kaldte mig Fione. At Dronning Gesion af mig fik Livet, Mon det et giver Ære mig og Rang: Ja selv det Held mig Gudderne har givet, Ved mine ældste Sønners Skjoldes Klang De Kæmper som end Saga veed at prise At sjunge Skjoldunglættens Vuggevise. Endskjøndt jeg ikke nyder nu den Lykke At bære Din ældgamle Herskerstol, Udi dens Ly dog mine Sønner bygge Og hente Varme fra Skjoldungens Sol Ja Held fra Kongeborgens høie Salle Nedstrømmer over alle mine Dale. Derfor en Offring vilde jeg Dig bringe Min holde Konning, paa Din Fødselsdag. Ei kan mit Hjertes Ønske jeg betvinge, Thi ømt det for Dig banker Slag i Slag; Ja til min sidste Stund, det høit skal flamme For Dig og for Din høie Kongestamme. Men hvad kan vel Fiones Haand Dig byde Da Lauren stander ei paa hendes Val, Og hele Verden veed, dens Grene pryde Den gyldne Throne i Din Kongehal, Som Din og Dine høie Fædres Vinding, Og selv dens Krands Du vandt omkring Din Tinding. Desuden - hendes Urtebed maa blunde J Vintren nu, som hvert et Bed i Nord; Dog stander der i hendes kolde Lunde Tre Blomster i den ynderigste Flor. Der skal til Verdens sidste Dag de stande; Fra dem kom Frøe til alle Danmarks Lande. Din Stammefader, Odins Søn, hiin Gjæve Vandt disse trende Blomster og sit Bryst, Og da han til Valhalla skulde svæve, Han dem endnu beskuede med Lyst, Og idet Heltens Hjerte monne iisne Han ønskede – de aldrig maatte visne. Den Første blidt i Uskylds Farve straaler Og er som Sneen blændende og hvid. Med hver en Blomst i Ande den sig maaler; Dens Stængel bøies ei af Aar og Tid. "Hengivenhed, den hedder allevegne Den frodigt groer i alle mine Egne. Den Anden er saa skjær som Morgenrøden, Der farver Østersiden af Dit Slot; Med den paa Hjertet, gaaer hver Dansk i Døden For Dig med Jubel, vennesæle Drot Og omhedsfuld han pleier den i Freden. Dens ædle Navn er Kongekjærligheden. Den Tredie er blaa som Himlens Bue, Naar Stiernehæren funkler i sin Pragt, Som Himlen mild og reen er og dens Lue, Ved den har Nordens hvide Alfer Vagt. Den staaer ved Borgen, Hytten, Herrens Alter; Den Dannerfolket - "Dannertroeskab, kalder. O, tør Fione, Dannerkonge, flette Vel disse Blomster i Din Krones Guld? Hun tør det, høie Frederik den Sjette, Thi Du Fione naadig er og huld. O, bær dem med den Lykke i Din Krone, Som hun har Danmark første Konges Throne. Johannes Wildt, Den 28 Januar 1836. som Kloden omvaltser i höiere Sving, Paa Skaberens Bud, sin eliptiske Ring, Symbolet paa Evigheds-Verket, saa har Du, o Konge, med blegmodnet Haar, Gjemvandret nu atter et Jorderigs-Aar; og alle vi have bemerket: At ei Du blev gammel, men Kredslöbets Sol Forynger Din Kraft, ret liig Vaarens Fiol Som under Sneedækket gjenfödes. saa glade vi dvælte ved denne Dags Gry Erindringer knytte sig dertil paany, De froeste, skjönneste, beste, Om Dan-Kongens Fødsel og Virken og Daad, Om Retfærds-Regjering, om stænderske Raad, Hvortil sig vort Blik nu vil læste. Gid Dann mænd velfare med Dannemarks Arv, Gid Ingen forplumre den klare Sags Tarv, Den Høies, hvad heller den Laves. hvor gammel er Kongen" man hører idag; Det Spørgsmaal ei dadles; men, efter Behag: "Hvor ung 7 torde være det rettere, Raabt höit: Sytten Hundrede, aatte og treds Dig Ekkoet lyder, de aatte og treds Et Svar, vist ei andre og nettre. Og var Du end Søren Mathiesen liig I Regnekunst, spar Abstractionen, og siig: At Aarene Kongen ei trykke. Saa lader os juble for Landenes Drot, I Hytter, i Huse, paa Gaard eller Slot, Slaae Sorgerne lös fra vort Hjerte, Thi en Dag om Aaret ei Luxus det er, At offve til uddeelte Glæder, især Til Kilden, som lindrer vor Smerte, Thi leve Kong Fredrik den Sjette i Dan Hvis Navn er velsignet paa Söe og i Land! Gid ofte den Fest kom tilbage! M...... u. Frankerig.