Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-12-12
Ti Ægyptiske Tavler, næsten alle af Kalksteen, med Figurer og Hieroglypher. Figurerne forestille for det meeste siddende Guddomme, Ost ris, og Underverdernes Guder, for hvilke Præster, og Præstinder frembære Dødninge-Offere. Hieroglypher ere for det meeste adspredte omkring Figurerne; men de ere endnu ikke blevne læste, da Hieroglyphernes Forklaring overhovedet endnu er i sin Barndom, og først i de nyeste Tider, efter at Boega havde i adspredte bemærkninger viist Veien dertil, med større Held end tilforn er forsøgt af Young, Champollion den Yngre, Seyffart og saa andre. Blandt disse udmærke sig især tvende usædvanlig store Stene, den ene af 5 Fod 3 1/2 Tommer, den anden af 4 Fod 3 Tommers Høide, hvilke fra Luxor i Overægypten, en Stad som staaer paa Grunden af det i Oldtiden saa berømte Theben, ere førte nedad Nilen til Alexandrien; og hvilke Biskoppen tillige med alle andre ægyptiske Stene skylder den danske Consul Ridder Dumreichers Venskab. Den ene forestiller Ostris, siddende paa sin Trone med en Lotusblomst i Haanden, for hvilke en Præst frembærer Offere, hvoraf en deel allerede ligge paa et Alter og sees ligesom svævende i Luften over Alteret. Over ham staae tvende og under ham syv Linier Hieroglyphisk Skrivt, mærkelig ved den Nøiagtighed og Skarphed med hvilken den er huggen i Stene, da ethvert Tegn hæver sig som et Relief op af en Fordybning, og er omgivet med en skarp Contour; et Slags Sculptur, som er Ægypterne eget, og som findes paa Solens, af Pius VI reiste Obelisk i Rom, og overhovedet paa de ældste Mindemærker af den ægyptiske Konst. Figurerne paa denne Steen have, ligesom paa flere andre, været farvede. Den anden Stens Indhold er ikke let at forklare; foruden en stor staaende mandlig Figur, som har et Barn ved Haanden, og tvende siddende Qvindelige Guddomme, sees paa den, tillige med ni Linier, af Hieroglypher øverst paa Stenen, en Mængde Menneskeskikkelser. Men den fortjener et nøiagtigt Studium, da den har adskillige fjeldne Forestillinger. Man seer til Exempel nederst paa den Een som spiller paa en Harpe, der har den samme Form som de nuværende Harper; et Skib som sejler paa Nilen, og som synes at have samme Skikkelse, som de nu værende Nilskibe, Fisk, som komme med Hovedet frem af Vandet, og især Hovedet af et Søeuhyre, som synes at være den for Naturhistorikerne vel bekjendte Nilhest. En Steen paa Forpladsen i nederste Etage, og paa Pillen ved det andet Vindue, fortjener Opmærksomhed for dens fine Arbeides Skyld. Ogsaa paa den sees et Offer som frembæres for den paa sin Throne siddende og med alle sine Attributer forsynede Ost ris, den er en meget fiin Sandsteen. Paa Trappen sees en 2 Fod 1 1/2 Tomme lang Steen, uden Figurer, men med syv Linier Hieroglypher, om hvilke Intet andet kan siges, end at ingen Konges Navn forekommer iblandt dem, da disses og deres Fædres Navne sædvanlig kiendes ved den aflang runde Linie i hvilken de ere indsluttede. Men af saadanne forekommer ingen, hverken paa denne eller paa de øvrige Steen i denne Samling. 2. Øverst ved Trappen til anden Etage er en Babylonsk Steen, af brændt Leer, indmuret. At Babylonierne brugte brændte Stene i deres ældste Bygninger, sees af 1 Mose Bog XI. 3 i Fortællingen om Taarnbygningen. Stenen er let brændt, men Glasuren paa dens øverste Side gjør det klart, at den har været i Ovnen. Deslige brændte Stene med Indskrivt findes i stor Mængde iblandt Ruinerne af Babylon, de ligge sædvanlig med Indskriften vendt ned ad, og brydes ud af de tykkeste Mure. Det er altsaa klart, at Jndskrivterne ikke vare bestemte til at læses; og af alle Formodninger man har yttret om deres Jndhold, er vel den den rimeligste at de have været Magiske Formeler, bestemte til at afskrække de onde Aander fra at stifte Skade og Ulykke i Bels hellige Stad. Man har bemærket, at de ere ligelydende i de Ruiner, der synes at have hørt til det samme Quarteer af denne uhyre Hovedstad, som maa have været ulige større end baade London og Paris ere. Udentvivl bleve de skaarne i Trætavler. og trykkede ind i den bløde Masse, inden den blev brændt. Saa nær var man altsaa i Menneskeslægtens Barndom ved Bogtrykker Konstens Opfindelse, da man allerede kjendte Formskjærningen, med hvilken denne omsider i femtende Aarhundrede begyndte, Skrivten hører til det i hele det midterste Asien udbredte Kiilskrivt System, paa hvilket man først er bleven opmærksom ved de Persepolitanske Jndskrivter, og af hvilket nu nyeligen ved Prof. Schulz i Giessen ere mangfoldige Indskrivter opdagede ved Søen Van i Armenien. De Babyloniske Jndskrivter høre til det meest sammensatte Slags, og man tør vel paastaae, at de ikke ere alphabetiske, men at hvert Tegn betyder et Ord eller en Mening; saa at det, om man end kan formode, at deres Sprog hører til den Semitiske Sprogstamme, og har været nærmest beslægtet med det Chaldaiske og Syriske, dog neppe vil være nogensinde mueligt at opdage deres Læsning. Disse Steene bringes nu af Engellænderne i Mængde fra Bagdad og Bassora til Calcutta, og derfra til London, og Mange af dem ere allerede stukne i Kobber. Ogsaa den, som omtales her, er af den for faa Aar siden afdøde engelske General Consul Rich i Bagdad bragt til Europa, og med et Par andre af ham foræret den bekjendte Philolog, Direktør Grotesend i Hannover, af hvem Biskoppen har erholdt den. Tvende lignende, som Dr. Wallich i Calcutta har hidsendt, bevares paa Universitets Bibliotheket; men paa den ene er Indskrivten næsten ukjendelig. 3. Birmannernes Guddom Buddha, dyrket af Chineserne under Navn af Fod, af Siameserne kaldet Sommanacodom, maaskee ogsaa Tibetanernes Taca, en siddende Figur 22 Tommer høi, af fiin Marmor, som bryder i Nærheden af Residentsstaden Ummerapora, af hvilke disse Billeder forarbeides i alle Størrelser. Dette sieldne Stykke har forrige Gouverneur i Trankebar Hr. Capitaine Seidelin, C. af D. skiænket til Samlingen. Den er en af de mangfoldige Afgudsbilleder som Engellænderne borttoge fra Templerne i den sidste Krig med Birmanerne, og hvoraf mange Exemplarer efterhaanden komme til Europa. Men neppe er noget saa gammelt som dette. Det har øiensynlig været Gjenstand for Afgudsdyrkelse. Guddommen forestilles siddende efter orientalsk Skik paa selve Benene, med tillukkede Øine i dyb Meditation, den venstre Haand i Skiødet, den høire nedhængende over Knæet. Paa Hovedet har han en toppet Hat. Han er beklædt med en Trøie, hvis Sømninger ere kjendelige; paa Fodstykket er Lotusblomsten og en Ranke af denne Plante afbildet, hvilken sædvanlig findes paa Buddha-Idolerne. Billedet har været forgyldt, men i Aarhundreders Løb er Glandsen for det meste forsvunden; dog sees Forgyldningen endnu paa de fleste Steder tydelig. Fingrene paa den høire nedhængende Haand ere meget afslidte, nemlig af Billedets Tilbederes Kys. Thi det var almindelig Skik i den gamle Verden, ligesom det endnu er i Indien, at kysse Afgudsbilleder; og selv i Roms St. Peners Kirke er Foden af den Marmorstatue som forestiller Apostelen Peder, ganske afslidt af de mange tusinde Andægtiges Kys som besøge Kirken. 4. En Jnscription paa Marmor i det arabiske Sprog, 3 Fod 3 1/2 Tomme lang, med gammel arabisk, saakaldt kusisk Skrivt. Den har engang været i den Muur, som omgiver Nilmaaleren paa Øen Randa ved Kairo, og kan være af 10-12te Aarhundrede. Skrivten er meget tydelig, og meget omhyggelig udhugget med forhøiede Bogstaver; men desuagtet vanskelig at læse, fordi den ikke alene paa Orientalsk Viis mangler Vokalerne, men ogsaa de diacritiske Tegn ved hvilke i den nyere arabiske Skrivt mange Bogstaver skilles fra hinanden. Alligevel kunne øvede Orientalister finde Rede i den. Den er bleven læst af Professor Freytag i Bonn, som for tre Aar siden opholdt sig nogle Uger i Kjøbenhavn. Dens Indhold er følgende: J Guds Navn, Hvad Gud vil, saa er ingen Kraft og ingen Magt, uden alene ved Gud! Og siig: Sandheden er kommen, og Vildfarelsen er vegen, thi Vildfarelsen var et Jntet. Religiøse Sentenzer, som dog ikke ere udskrevne af Koranen.