Jyske Efterretninger, 1821-02-13
En Mand, der tilforn har været Livlæge hos Kong Christopher paa Hayti meddeler følgende characteristiske Skildring af ham: Kong Christophers Liv dannede en bisar Forbindelse af Menneskehed og Dyriskhed, Storhed og Lavhed, glimrende Feldherre- og Borgerdyder, og de laveste Laster og Forbrydelser, at Menn skelighed og det grusomste Barbarie, af ødsel Høimodighed og af en nederdrægtig Karrighed, af et liberalt Sindelag forbundet med den største Despotismes af Tolerance og af den høieste Jntolerante, af Philosophie og den daarligste Overtroe, af Charakt erstyrke forenet med Svaghed og Vankelmodighed, af en umaalelig Ærgierrighed og en sværmerisk Trøst efter glimrende Gierninger og af en gemeen Smaaelighedsaand. Dette besynderlige Menneske viste sig nu som Konge og nu som Slave af sine Lidenskaber, snart som begavet med den meest gjennemtrængende Forstand, snart følgende de taabeligste Beskuelser, hvorved han lod sig bestemme til de afsindigste Handlinger. Han hadede de Hvide og tørstede efter deres Blod; men de iblandt dem, som gjorde sig fortjente af hans Stat, bekønnede han med en ødsel Gavmildhed. Christopher var at en urolig Aand, og havde maaskee under andre Forhold blevet een af de skadeligste Erodrere. Ofte fordandede han Oceanet, som omskyller hans Stater, og hindrede ham fra at bære sine Vaaben til andre Lande. Hunnemes Attila var hans Afgud; ved Siden af ham satte han den Macedoniske Alexander og Napolcon. Henrich den 4de holdt han før en god Mand og Frederik den 2den for et vittigt Hoved, men erklærede dem i Sammenligning med sig for Fuskere i Regjeringskonsten. Derved fandt han sig, ligesom Napoleon smigret af den Tanke, at staae paa lige Trin med legitime Fyrster. Naar han talte om Georg den tredie af England kaldte han ham altid : Mon tier efter frere (min høitelskede Broder.) Han lagttog de ydre Former af Religionen, uden at de havde nogen velgjørende Jndflydelse paa hans moralske Charakteer. Saaledes modtog Christopher ofte, naar han nyeligen havde tilfredsstillet sin Grusomhed, ved med egen Haand at dræbe et Menneske, med den blodige Haand Forsoningens Bæger af den skjælvende Præst, som selv ikke var sikker nogen Minut paa ikke at prøve en lignende Skjebne. Naar i den stille Nat de Dræbtes billeder svævede ham for Sielen, saa fløi han som pidsket af Skorpioner op af sit søvnkøse Leie, og løb ligesom en Afsindig igjennem Gemakkerne i sit Slot, opvaagnede dem, som sov i Huset, og nødte dem til at gaae med ham i Kirken for at bede for hans arme Siels Frelse. Ofte blødte ved hans Haand flere Slagtoffere for hans Grusomhed, efterat han nylig havde faaet Absolution. Ligesaa fuld af Modsigelse var Christopher i sit private Liv; i Dag var han en kjærlig Ægtefælle og en om Fader, i Morgen en ubarmhiertig Tyran. Han kjendte intet Maal og Grændse hverken i at give eller i at tage. Det første Spørgsmaal, som han gjorde til Reisende, som nylig var komne til Øen var sædvanlig: "Hvad siger man hos dem om Kong Henrich paa Hayti." Faldt Svaret tilfredsstillende ud, og vidste man paa denne Maade at smigre ham saa havde man vundet Spil og kunde regne paa en anseelig Belønning; men vee den, som ikke svarede til hans forfængelige Forventning. Paa denne Maade fyldte flere Avanturiers deres Lommer, hvorpaa de pakkede sig. Christopher handlede ædelmodig imod sin Formands, Dessalines Enke. Hun nøden aarlig Appanage af 100,000 spanske Piastre, og beboede et af hans Palladser. - Christophers Minde, bliver en Afskye for den hele tilkommende Tid, imedens de fjerne Slægter ville velsigne Pethions og Boyers Aske.