Norske Intelligenssedler, 1808-05-13
Uagtet Aggers Sogns Fattig-Casse nyder daglig Fordeel ved den Forsømmelse, som hidindtil har fundet Sted i mit Distrikt, saa ville det dog, for den gode Ordens Skyld, være ønskeligt om Den, fra nu af, maatte aldeles ophøre. Frogner den 12te Mai 1808. Morten Anker, p. t. Fattig-Jnspecteur i Aggers Sogns væstre Distrikts, nedre Deel. Gang om Vagtmester Thore Hovland af Cancellieraad B. Prahl. Denne Vagtmester opmuntrede sin tydske Oberst til at angribe en overlæggen Fiende, paa Gaarden Steen, paa Ringerige, selv i egen Person lærte han med sit arvede Slagsværd, Svensken at skjælve for de Norske Vaaben. Dette, og mere af denne kjække Vagtme sters Bographie, findes, som Jndledning til denne Sang. Nylig har en KystværnsMand, Peder Hovland, viist sig kjæk mod vor Røverfiende, og omtales med Berømmelse i Budstikken No. 13. Man skulde snart troe, at Thore Hovlands Blod flyder endnu i Peder Hovland. Denne Sang (1 Ark stor) sælges for 4 sk. hos J. Lehmann i Christiania. Oplysning og Underviisning for Herr Prof. Ole Pihl. None are so blind but those that wont see, De har behaget Herr Prof. paa en saare urigtig og uartig Maade at besvare de i Anledning af Deres Opmuntringsblad fremsatte Spørgsmaal. De har brugt en Mængde tomme Ord, Magtsprog, konstige Fordreielser o. s. v. De har stedse slaaet om Dem med Lædlere Følelser, høiere Bestræbelser, "herlige Forventelser, "Bidrag til Landets Tarv, "Embeds Stilling "Pligt, o. s. v. De har klaget over Baghold, "Anonymitet, "ukjendt Mand o. s. v. (ret ligesom Sandhed ikke var og er og bliver Sandhed, hvad enten Hans eller Ole giør sig den Umage at lære Prof. samme). Endnu mere: De har talt om den ikke god Hensigt, en ikke god Mand, om Mættelse for sit Sindelav i andres Fortred." uværdige Midler, om Ondskab til Formaal," o. s. v. (Ere især disse sidste beskyldninger mod en ukjendt Mand sømmelige for en Religionslærer, det maa Herr Prof. selv afgiøre: Jndsenderen har aldrig føelt Kald til at tænke over sammes Pligter.) De har fremdeles urettelig smukt (Pr. egne Ord) yttret flere Uartigheder, f. Ex.: "grundsalske, jammerlige, usle Ophævelser, "Smørerier og s. v. o. s. v. Alt sligt "Smørerie, kan jeg gjerne skjænke Herr Prof., saafremt De finder sand Mættelse for Deres Sindelav der. Men en anden Ting kan jeg ikke saa let tilgive Dem. De vil saa gjerne blande Deres Sager med Fædrelandets; De vil saa gjerne binde Folk paa Ærmet, at hvor som skriver om Deres literaire Urigtigheder, taler tillige mod Statens Tarv; De forstaaer stedse at bruge Ordene Patriotisme, Almeennytte o. s. v. til deres "Skjold"; "og herlige Forventelser, Standhaftighed, Sandhed o. s. v. til Deres "Pantser, derimod vil De stedse optage Jndsenderens Ord som Londe, upatriotiske, skikkede til at komstemme de værdige Følelser, som Hr. Prof. har opvakt ved sin skjønne Opmuntringstale. Nei, Hr. Prof., De "stikker dybt i Vildfarelse (Manden selv); thi man kan ikke omstemme de Følelser, som ikke ere til, og at Deres Opmuntring, eller rettere Deres Jammers=Malerie af alle Krigens grueligste Rædsler, har opvakt mindste Følelse, som er værdig og passende for Tid og Sted benægtes aldeles; at Prof. derimod har erfaret af Mange, at det har været vel optaget, kan jeg kun forklare mig af hvad man desværre kalder selskabelig Høflighed, eller og man har havt Prof. til Bedste. Altsaa dette tilsidesat, ville vi, Hr. Prof. og Jndsenderen, enes om, for Fremtiden hellere i Gjerning end i Ord at vise vort patriotiske Sindelav, vor Jver for Almeennytten, vore Borgerpligter o. s. v. Dernæst vil Jndsenderen foreslaae Hr. Prof. som ufravigelig Kamplov, at der herefter ikke maa findes et eneste Ord i vor literaire Tvist om Troskab mod Konge, Kjærlighed til Fødelandet og Tillid til vore udmærket brave Fædrelandsforsvarere; thi efter Jndsenderens Følelser er et hvert af disse Ord alt for værdigt, hæderligt og helligt til at nævnes iblant Professorens literaire "Muslingeskaller" (atter Manden selv). Dette vedtaget, vil jeg strax oplyse og undervise Hr. Pr. om, at De ikke allene har begaaet historiske, men og grammatiske Urigtigheder. Herer Beviset: J. Hr. Prof skriver til sin elskede Menighed saalunde: "Et Land, ni Gange mindre end vort, Her maa Jndsenderen først spørge enhver, i Udstrækning, forsvarede sig i 205 Aar; der har mindste Begreb om vort Sprog og dets Grammatik, om dette vort kan forstaaes anderledes end vort Land, det er Norge, siden Hr. Prof. er i Norge og skriver for en norsk Menighed. Efter Pontoppidans Oplysning til sit Kaart over Norge er dette Lands Qvadrat Jndhold, Finmarken iberegnet, 5640 gr. J Ml., og har efter sidste Folketælling omtrent 900,000 Menneskeer; altsaa skulde det Land, som er i Gange mindre end vort, egentlig blot være 626 O. M. og have 100,000 Jndbyggere, dersom Forholdet skulle være rigtig og Lignelsen adægvat. Spørgsmaalet altsaa hvad det var for et Vidunder af Land, der forsvarede sig (altsaa førte uophørlig Krig) i 205 Aar, synes derfor ganske naturligt. Men hvorledes besvarer Hr. Prof. dette Spørgsmaal, Jstedet for at tale om vort Land (d. c. Norge) begynder De at tale om den hele dansk norske Stat. Kjære Hr. Prof. fordreier De saaledes Deres egne Ord, hvad Skjebne kan da andres Ord vente sig, eller skulde de virkelig ikke have Kundskab om, at der er himmelhøi Forskiel mellem et Land og en Stat sandelig da beklager jeg Dem (atter Prof. selv) og da er det Synd, ja stor Synd at skrive et eneste Ord imod Dem. Dog sæt endog, at De til Deres elskede Menighed havde skrevet: En Stat ni Gange mindre end vor (nemlig Stat) o. s. v., da vilde Deres sprænglærde Be one ere 50 blind but those that wont see, regning være ganske rigtig, da de danske norske Staters Hoved- og Bilande (de indiske elfraregnede) udgjør omtrent 8000 gr. Ml., og har i det mindste over to Millioner Mennesker. Men nu vil jeg bevise Dem Hr. Prof., at De har slet brugt Deres Allgem. historisch. Lexikon, da De har anført et Exempel af Historien, som aldeles ikke er adæg at (hedder det ikke saa Hr. Prof.) og desuden har begaaet en aabenbar historisk Urigtighed. 1. Maa Hr. Prof. bevise mig, hvad Understøttelse Norge og Danmark har havt af de fjerntliggende Lande Jsland og Finmarken, hvis Areal alligevel udgjør 2250. M., men hvis Folketal derimod ikke udgjør 100,000 Mennesker. Skade at Hr. Prof. ikke tog Grønland med! Sandelig det saae ilde ud med gamle Norge, hvis Nordmanden behøvede at søge Trøsi slige tomme Opmuntringer, at vor Stat dog var disse to tusind Ml. større end en Anden. 2. Maa Hr. Professoren bevise mig, at den Stat, som har sine 10 Millioner Jndb. adspredt paa 8000 Mk., og hvis Lande desuden ere adskilte ved have og Strømme, er (cæteris paribus) ligesaa stærk, som den Stat, der har samme Folketal samlet paa 900 2 Mk., hvilke ingen Have og ingen Lande adskille. Dog for at forekomme al Vrangtydning af denne statistiske Opgave, maa jeg endnu dennesinde tilkjendegive Hr. Prof, at hermed ingen lunde er taget mindste Hensyn paa vor nærværende Stilling, da jeg stedse har været fuldelig overbeviist om, at vort Norge kan, har og vil stedse forsvare sig endog imod Overmagt; ja hvad som er endnu mere, jeg har denne trygge Overbeviisning, endog efter jeg har læst Hr. Prof. Klagesang og alle dens Skrækkebilleder. Vil Hr. Prof. endelig regne et Lands Styrke efter dets Areal, hvilket uhyre mægtigt Rige maa da ikke Siberien udgjøre, det er blot en Bagatel af 260,000 Mile. 3. Røber Hr. Profess, tydeligen sit philosophiske Blik i Historien, siden han ikke tager mindste Hensyn paa Tid, Sted og Omstændigheder, altsaa heller ikke paa Aarsag og Virkning. En der da ingen Forskiel paa Middelalderens og Nutidens Krige, Jo. Nutidens Krige maa sikkerlig have Fortrinnet, siden deres Virkninger, efter Hr. Professorens urettelig smukke (atter ham selv) Malerie for sin elskede Menighed, ere ikke mindre end tredobbelte; thi efterat vi 1. have vandret trofaste og standhaftige og derved erholdt Trøst i Nøden og Fred i Døden; efterat 2. "vor Marv er udtæret af vore Been, "den Gamle knust, den Unge ødelagt, og vi alle overantvordede til Døden;" da kommer "Summen af al Elendighed, thi da skulle vi atter leve op paa ny, for ligesom vore danske Brødre at lade os bombardere og knuse end 3die Gang. Sandelig en herlig Opmuntring Hr. Prof. Kalder De ikke dette at lægge til Frygt, hvis De ellers har forbundet noget Begreb med dette Udtryk, 4. Har nok Prof. aldrig tænkt over, hvorledes Middelalderens Krige blev førte, Som oftest bestod de blot i et eller andet voldsomt Overfald; et tabt eller vundet Slag afgjorde som oftest Tvisten i det mindste for en lang Tid. Saaledes kæmpede de brave Schweit, sere mod den østerrigske Leopold ved Morgarten 1315, og fik kort efter Stilstand; siden efter blev Staden Zürich beleret 3de Gange af Hertug Albrecht og Keiser Karl 4 i Aarene 135154, endelig leed Hert. Leopold den 3die det bekjendte Nederlag ved Sempach 1386, og derpaa sluttedes en Vaabenstilstand paa 50 Aar; slige Ubetydeligheder Hr. Prof. er jo Dem meget ligegyldige! Derpaa kom Feiden med Karl den dristige, og hans Nederlag ved Grand see og Murten i Aarene 1476 og 77, og endelig Stridighederne med Keiser Maximilian 1499. De seer altsaa Hr. Prof., at der har været ret gode Mellemrum paa 30 ja paa 60 Aars Vaabenhvile mellem disse Feider med fremmede Magter, og dog siger De i Bladet selv: at det ni Gange mindre Land forsvarede sig i 205 Aar, hvilke Ord De i Deres Forsvar forklarer saaledes: Paltsaa er det afgjort at Krigen varede i 205 Aar." Sandelig den eneste Krig i sit Slags, som Historien omtaler. Nei, Hr. Prof. "De stikker atter dybt i Vildfarelse. Havde Hr. Prof. sagt, at det helvetiske Forbund dannede sig i de anførte 205 Aar, at det imidlertid maatte føre adskillige haarde Krige, især med de østerrigske Hertuger og med Hertug Karl af Burgund, saa havde De talt Sandhed; men naar De i Deres Forsvar er dristig nok til at paastaae, at Krigen varede i 205 Aar, saa har De sagt noget der er aldeles stridende mod historisk Sandhed, og har altsaa begaaet en grov historisk Fejl. Hr. Professorens eget Exempel, at "Krigens Trængsler kan ophøre uden nogen formelig Fredslutning, beviser derfor netop, at det er grundfalsk (atter Hr. Pr. selv) at Schweitserne førte Krig i 205 Aar, naar der var Vaabenhvile i 50 Aar, og derover. Nu til det andet Spørgsmaal.