Viborger Samler, 1844-01-23
Odense, den 20de Jan. Jgaar jordedes de dødelige Levninger af Borgeren Søren Hempel, og man faae ved denne Leilighed et Liigfølge, hvis Mage man i MandsMinde ikke havde seet her i Byen; man faae i dette Liig følge Mennesker, hvis politiske Troesbekiendelse i sin Tid vist aldrig har stemmet overeens med den Afdødes; man saae Personer fra Provindsens fjernere Egne, men Hoved massen bestod dog af den Klasse, for hvem den Afdøde fra sin Ungdom af, aarle og silde, med en uskrømtet Varme, med en uopslidelig Kraft og med en aldrig lammet Jver virkede: Hovedmassen bestod af Borgerstanden. Med Sandhed siger Schiller: "Der Tod har eine reiniggende Kraft." Det var paa denne Dag som om Borgerne nu fuldeligen indsaae Størrelsen af det Tab, som de havde lidt; de smaalige Differentser, som det daglige Liv medfører, vare glemte; for Øiet stod kun den ædlere Deel, det Herlige af den Afdødes Characteer; af dette Følge vare kun Familiens Medlemmer indbudne, den store Masse mødte frivilligt, uindbudne, og jevnsides de regelmæssige 300 Par gik mange af Samfundets Medlemmer, hvis ublide Kaar forhindrede dem i at slutte sig til de meer eller mindre Velhavende, som paa en mere aabenlys Maade hædrede den kjære Gamle; trods det barske Veir gik disse fattige, mod Vintersneen kun daarligt beskyttede Mennesker ud paa Kirkegaarden for at sige deres mangeaarige utrættelige Velgiører det sidste Farvel. Liget bares til Kirken af Laugenes Oldermænd, Liigvognen var af Laugene foranstaltet smykket med Flor og med Laugenes sammenrullede Faner og blev trukket af 4 Heste, ved hvilke gik 4 Tjenere, Kronprindsen, som for Øieblikket opholder sig i Fredericia, havde sendt sin Adjutant og den kgl. Eqvi paae ledsagede Toget. Medens Kisten bares ind i Kirken spillede den Afdødes Ven, den gamle Organist Foersom, et herligt Præludium paa Orgelet og derpaa holdt Stiftsprovsten en ligesaa smuk som sanddru Tale, hvori han paa en hjertelig Maade udviklede den Afdødes Fortjenester og Virksomhed i de forskjellige Retninger og gjorde opmærksom paa, at den saa talrige Forsamling havde samlet sig af Agtelse og Taknemmelighed for Borgervennen, og at det ikke var for et nedarvet, adeligt Navn at Saamange havde indfundet sig; han udviklede, hvorledes den Afdøde altid aabent, ærligt og frimodigt havde udtalt sin Overbeviisning, om end den stred imod Andres, hvorledes han hele sit Liv havde holdt fast ved hvad han ansaae for at være det Rette; hvorledes hans Goddædighed havde udfoldet sig, uden at den venstre Haand fik at vide hvad den høire gjorde. Med fuld Føie anvendte Herrens Tjener, paa den Afdøde Hjøbs billedrige, østerlandske Ord: "jeg var den Blindes Øie, den Lammes Fødder, de Fattiges Fader og den Tvistighed jeg ikke kjendte, den undersøgte jeg." Efter Talen blev af Sangforeningen afsjunget følgende Linier, der vare skrevne til den samme Melodie, der den 14de August 1841 i den samme prægtige Kirke havde lydt over den Afdødes Ven, Jens Christian Andrups Kiste: Hver Form skal forgaae, Hvert Øie skal lukkes! Lad Dødstimen slaae, Lad Livstjernen slukkes, En Ting dog bestaaer: Den Godes Minde, Mens hisset Maalet han naaer, O. Du, som paa Jord Har elsket hver Broder, Din Løn vorder stor J lysere Kloder! Du elsked de Smaa, Dit Øies Solglimt Belyste Armodens Vraa! Tidt stirred dit Blik Paa Stjernernes Hære, Hvorhen forudgik Mangfoldige Kjære. Med funklende Skrift. Staaer der optegnet Hver from og ædel Bedrift, Kisten udbares derpaa af Laugenes Oldermænd, og det store Tog, der naaede fra Stiftamtmand, Biskop og General ned til de fattigste Borgere, satte sig atter i Bevægelse. Paa Kirkegaarden sænkedes Liget ned i den Grav, som den Afdøde, der var ligesaa stor en Ven af Naturen, som af Mennesket, havde anordnet at skulle være beklædt med Mos, og her traadte Capellan Kisby, den Afdødes elskede Hustrues Brodersen, frem og sagde, paa sin Faders Vegne, den gamle kjærlige Familiefader - - Den et skjønt og af Alle dybtfølt Farvel. Mand, hvis Tab føles saa almindeligt, maa vistnok have virket meget Godt i sin Kreds, Eet Træk ville vi tilSlutning endnu tilføie, det nemlig, at der sendtes een Krands fra Grev Reventlow og een fra Grønnerup (under Baroniet Trolleborg), i hvis Landshyskole den Afdøde som Barn nød sin første Underviisning. (H. Av.)