Berlingske Tidende, 1789-01-09
Hs. Svenske Majestæts Beskyldning : "at Rusland havde villet angribe Sverrig, at man endog havde anstiftet Sammenrottelser imod Kongens Person, bliver saaledes besvaret: "Kongen indbildte sit Senat, sit Folk og sin Armee, at Rusland vilde angribe Ham; Han opviste, siger man, Breve, der indeholdte saadanne Rapporter, og læste dem for Senatet. Man udspredte, at Keiserinden havde med egen Haand tilskrevet Kongen Breve i en høi og uanstændig Tone. Hvor stor en Usandhed dette er, sees noksom deraf, at Keiserinden har tilforladelig ikke med egen Haand skrevet Kongen en Linie til siden 1785. Det heder derpaa, at Kongen var nødsaget til at ruste sig forsvarsviis, og virkelig satte Han og over fra Sverrig til Finnland med sin hele Land= og Kongen først angreb alle Stæder og rykte frem indtil Fride Søemagt. Men da de Svenske og Finnerne mærkede, at richsham, saa erindrede Hans Generaler, Officerer og Krigere Ham om Hans Ord, og agde Ham lige i Øinene, at denne offensive Krig var uretfærdig og stridende imod de Svenske Rigslove, ja endog imod den Regieringsform, som Kongen selv havde dicteret 1772. Dette fortrød Ham, og for at bringe sine Undersaattere paa andre Tanker, gav Han det Russiske Ministerium og sammes foregivne Herskesyge, Skylden for Følgerne af Hans egne Foretagender. Havde Kongen bleven roelig hiemme, da skulde Han, hans Rig og Europa have seet, at ingen havde havt noget at befrygt, midt under Fredens Skygger var endog gjort Complotter, af den Russiske Herskesyge." - Erklæringen siger : at den imod Kongens Person Hvilke forhadte Beskyldningen disse ere, er endnu til denne Tild ubekiendt, og da Kongen visselig ikke er i Stand til at belægge den med Beviser, saa faldt get mere en nomstødelig Sandhed, at der fra Russisk Side disse ugrundede Forkleinelser bort af sig selv, og bliver det me aldrig er bleven anskiftet noget saadant ". Fremdeles beskyldes det Rusiske Ministerium for : at det har gjort Carland, afhængig af Rusland." Dette besvares saandes : "Hvad Beskyldningen for Hertugdommet Curlands Afhængenhed af Rusland angaaer, da skulde man næsten udlede samme at Kongens Misfornøielse over Hans paa dette Hertugdomme, havte Anslag, endskiønt dens historisk Urigtighed, endog uden al Jgiendrivelse, ikke drages i mindste Tvivl. Heren. kan man meddele Publicum nogle særdeles mærkværdige Ancer, doter. Da den Svenske Flaade i Junii Maaned 1788 seil lede fra Carlscrona til Helsingfors, og havde omtrent naar Høiden af Curland, kom Breve fra Sverrig til dette Hertugdomme, med det Forslag, at vælge Kongens ældste Broder til Hertug. Dette Kongens af Sverrigs Anslag paa Curland skulde tillige blive understøttet af et forhaabet Oprør i Lieb og Esthland til Kongens Fordeel. Nogle af den der værende Adel skulde blive Svenske Rigsraader, andre Riddere af Straphiner=Ordenen o. s. v. Med stor Utaalmodighed ventede man hver Dag paa den Svenske Flaade Deputerte fra disse Provindser. Men da hverken den ene eller den anden indfandt sig eller yttrede ringeste Lyst hertil, men Lief og Esthlænderne. tvertimod følede de virksomste Anstalter, for at vise det Russiske Rige og fornemmelig Keiserinden deres troe og redelige Sindelav, saa forsvandt dette Hiernespind o. s. v. Paa den udi Erklæringen forekommende Beskyldning : for en fornem Officeers Frafald, nemlig Baron Sprengtporten, som i adskillige Aar var beæret med sin Souverains Fortroelighe- og med vigtige Departements i Finnland, - men derpaa forlod Kongens Tieneste og s. v." og paa den Anmærkning: at en Russisk General-Officer (Hr. von Anspach havde Slutningen af Aaret 1786 igiennemvandret det ginske Gebet under Paaskud af at reise, og recognosceret alle Poster og Stæder, hvis Beliggenhed udsatte dem for et Angreb o. s. v. gives følgende Svar : "Denne i Erklæringen saa udmærkede Mand (Baron Sprengtporten) kan fremlægge faste Bevise, for, at han intet har gjort uden Kongens Vidende og Tilladelse. Den Dag han traadde ind i Russisk Tieneste, har Kongens Minister, der maatte vide sin Herres Villie, selv lykønske Ham, bevidnet Ham og andre sin besynderlige Fornøielse herover, og stedse havt den venskabeligste Omgang med Ham Da nu Kongen fiendtlig anfaldt Rusland, forlod bemeldte Baron Hovedstaden og holdte sig langt borte fra de Finnsk Grændser. Men førend Krigen brød ud, nødte hans Forretninger ham til at reise til Grændserne, for at indhente de fornødne Efterretninger om hans consisquerte Godser i Finland Dersom i øvrigt Reiser paa Grændserne og Generalspersoner, Videlyst kunne tiene til Krigsaarsager imod et Rige, saa hav Rusland kundet betale det i Erklæringen anførte Sted om : saadan Reise 10 og flere Gange dobbelt med lige Mynt, efter som Petersborg og Cronsstad vrimlede ved Krigens Udbrud Svenske Officerer, der vare forsynede med allehaande Projecter og Anslag, saavel og gik og kom som Courerer; et tale om, at den Svenske Laaations Seeretairs behageligt Lystreise var et par Gange om Ugen fra Petersborg til Ostnienhaum, og derfra underhaanden til Vands til Cronstadri Narbeiden at betragte Særstningerne og giøre sig andet : rettet om, hvor mange Skibe og Krigsfolk der skulle gaa under Stil. End videre igiendrives den Beskyldning, at Rusland, et Aarsag i at den Franske Armee vægrede sig ved at segte imod ane Magt." Det bliver viist, at Alliance Tractaten imelden Sverrig og Porten er ved den første Artikeli den Aboiskesed forlang Tid siden ophævet og s. v. J Slutningen an merkes endnu : "at den Kongel. Svenske Erklærings Datum, helsingfors den 21de Julii 1788, er antedateret, og at ErklæAngen er skreven meget sildigere og ikke for August Maaned, vende Aarsager havde tvunget Kongen til endelig at udfærnige den. Først, fordi den Svenske og Finnske Armee kla mede over, at der ikke var udkommet nogen Krigserklæring : og dog bleve de befalede at angribe. Andet, fordi det Kongel Danske Hof ligeledes forlangte at see den, for at underrette sig en Kongens Aarsager til Krigen." Uden at tale om flere vigtige Steder, f. E. den Russiske Ministers Behandling Stockholm og deslige, ville vi kun endnu anføre Resultater, afhele Skrivtet: "Den oplyste Verden, heder det Sid. 45 Haae nu selv afgiøre, om Kongen ved denne sin besynderligDetfærdiggjørelse er i Stand til at befrie sig for den velfortiente Bebreidelse, 1) at Han har saavel brudt Fredstractalterne med Rusland, som Han 2) har kuldkastet sin egen Rigs constitution, da Han, uden sine Stænders og den Svenske Mations Bevilling, har begyndt en offensiv Krig med RusJand; 3) at Han ved den Russiske Ministers voldsomme Behandling har handler imod sin egen Værdighed og Folkeretten at Han har begyndt Fiendtligheder uden Krigserklæring og rig uden Aarsag ; 5) at Han tvertimod Tractaterne har forlangt Salut af de Russiske Skibe paa en Tid, da Han endnu førte Fredsproget; 6) at Han midt i Freden har igien fornyet med Ruslands og den hele Christenheds Fiende de allerede kraftløse Baand, blot for at anfalde Rusland; og endeel lig, at Han 7) har drevet Fornærmelserne imod Keiserinden belligede Person og imod det Russiske Rige til det høieste. Af de anmeldte 15 Billager ere fornemmelig 1) den FinnskeArmers Forbindelse af 13de August, 2) den Svenskes, og 3) den Finske Armees Publication af 25de August mærkvære lige, hvilke her næst skulle blive Læserne meddeelte.