Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-02-08
Men nu har man jo Skræderklubber og Skomagerklubber, Rokkedreierselskaber og Skorsteensfeieracademier. Disse Folk skamme dem jo nu ved at komme paa Viinkieldere. De kunne jo ikke leve uden at være i Klubber. De forøde der deres Sundhed, deres Penge og deres huuslige Lykke. Saaledes ville omtrent de af vore Tiders unge Damer, der opleve Aaret 1844, tale. Et Mandfolkeselskab i Aaret 1844. Jeg tænker mig her et Selskab af vor Tidsalders unge og raske Fyre. De sidde og tale om den herskende Ødselhed, om den daglig tiltagende Usædelighed. "Ja, siger een, "i mine Ungdomsdage vidste man og at fornøie sig, men paa en sommelig Maade. Man var Medlem af to, i det høieste tre Klubber, gik om Formiddagen hos Restaurateurer, om Eftermiddagen paa Billardhuse, og om Aftenen paa Comoedie eller Bal, – men alt det skede dog med Maade. Men nu, da man har Restaurateurer og Klubber i alle Gader, Franske, Tydske og Jtalienske Comoedier, nu gaaer det jo til hos os som i Sodoma og Gomora. Da jeg var en Dreng paa fjorten Aar, var jeg endnu saa uskyldig som Barnet i Vuggen. J vore Dage derimod har Drengen jo tabt sin Uskyldighed, naar han hører op at skifte Tænder. Den Gang var det ingen Sjeldenhed at see Oldinger paa 65 Aar; men nuomstunder anmeldes jo deslige Ting i Aviserne som en stor Natursieldenhed. Den Gang ansaae man det for noget ganske valmindeligt, at atten Ægtepar bleve skilte i een Uge, i vor Tid gaaer der jo ikke en Dag, uden at der skilles ligesaa mange." - "Ja, den Gang, siger en Anden, "ansaae man det for en skrækkelig Ting, at et ugivt Mandfolk lod i Adresseavisen offentlig avertere om at faae et reenligt, ungt og smukt, men givt Fruentimmer til at varte sig op, nuomstunder averteres der jo saadanne Ting med rene Ord og uden Forblommelse. - "Ja, siger en Tredie, i mine Drengeaar regnedes ingen for Mand, førend han i det mindste var femten Aar, nu løbe Drenge paa Billardhuse i deres tiende Aar, røge Tobak i deres ellevte, blive forelskede i deres tolvie, skrive Recensioner og Epigrammer i deres trettende, spille forelskede Roller i deres fjortende, medicinere i deres femtende, see ud som Spøgelser i deres tyvende, og staae med den ene Fod i Graven i deres tredivte Aar. Og Ødselheden, hvor har den ikke tiltaget? J min Tid lode Folk sig nøie med, at kjøre om Sommeren hver Søndag til Bellevue. Den Gang kostede en Vogn til Dyrehaugen, i det høieste 9 Rdlr., og Fortæringen beløb sig i det høieste til 30 Rdlr. Nuomstunder kjøre Folk næsten hver Dag Lysttoure, en Vogn koster 18 Rdlr., og Fortæringen kan, maa ikke have under 60 Rdlr. Men hvad ere ogsaa Følgerne heraf, Den Gang hørte man i det høieste kun hver Uge til et Par Banquerotter. Nu gives der jo hver Dag ligesaamange Banquerotter som der er Timer i Dagen. Den Gang var en Pige paa nogle og tredive Aar en gammel Jomfru, nu existerer der slet ikke meere nogen gammel Jomfru. Faa givte sig, og disse saa aldrig, førend deres Haar ere graa." Og Penge, siger en Fjerde, "af hvad Værdie ere de i vore Dage? J min Tid var en Mand paa 40,000 Rdlr. en rig Mand; nu kaldes han en Prakker, en fattig Dievel: 40,000 Rdlr. kan man jo nuomstunder spille bort i ethvert borgerligt Selskab i en eneste Aften. Den Gang rullerede der Solvpenge som Sand; men kom nu? Naar man vil kjøbe noget, maa man bringe Pengene med sig paa en Bærebør. Den Gang kunde man faae en Vexel disconteret for 14 pC., naar og hvor man vilde, nu maa man betale 36 pC. i Disconto af de bedste Vexler."Og vort Sprog, hvad har det ikke forandret sig? raaber en Femte. "J min Ungdom ivrede man paa det heftigste imod, at visse Folk vilde skrive Sproget efter udtalen, og jeg erindrer mig endnu, at man gjorde sig ret lystig over en Bog, som hedte Schjent Schulien; men nu kan man jo nep ve kjende det igjen. Man skriver jo nu Senosons Syropedi, Onettetet o. s. v. Andre Nationer lee over vor Svaghed; ingen kan lære at forstaae vort Sprog, uden i Forveien at have lært Udtalen. Hvo i al Verden skulde vel kunne gjette, at Senoson skal betyde Feno- "Og vort Opdragelsesvæsen, raaber. phon?" en Sjette, "hvad er det blevet til J mine Dage fandt man det underligt, at Børn skulde tære saa forskrækkelig mange Ting, som de ikke kunde have nogen virkelig Nytte af. Men nu examinerer man jo i Grønlandsk og Laplandsk, i Mimik og Polemik, i at gaae paa Stylter og springe Buk, og Gud veed, hvor mange tusinde andre Ting, som man i min Tid ansaae for temmelig overflødige, og som nu ere nødvendige Kundskaber. Latin og Græsk er derimod gaaet ganske af Brug. Selv Professorer bryde sig ikke meere om disse Sprog. Den, der kan tye Cornelius, er allerede en stor Philolog, og for at faae Magistergraden, behøver man kun at kunne oversætte nogle Fabler af Phædrus. Vel begyndte man allerede den Gang kun at lære Skallen af de fleste Ting; men der gaves dog enkelte Mennesker, som studerede grundig. Nu derimod, nu udleer man enhver, der taler om solide Kundskaber. (Fortsættes.) Umyndige. Vore Love have med Føie søgt at sætte Skranker for, at egennyttige Mennesker skulde benytte sig af Umyndiges Letsindighed eller Mangel paa Erfaring. Paa den Tid, da de første Love i den Henseende bleve givne, ansaae man et Menneske paa 25 Aar for et Slags Barn, og det maa uden Tvivl have været med fortrinlig Hensyn til den høie Alder, som den Tids kraftfulde Mennesker opnaaede, at man har bestemt dette Maal for den umyndige Alder. Det vilde maaskee ikke være let at finde andre Grunde hertil. Men i vore Dage, hvor de fleste Menneskeer ikke opnaae nogen Methusalemsallder, hvor man i sit 50de Aar allerede begynder at være Olding, synes virkelig en Alder af 25 Aar ikke at være saa ganske forholdsmæssig beregnet. J fordums Dage, da Menneskene levede mere overeensstemmende med Naturens Forskrivter end nu, var et Mandfolk i sit 25de Aar endnu en Yngling; men nuomstunder er han i den Alder Mand, ja langt mere end Mand efter Ordets almindelige Begreb, Ved en Umyndig forstaaer Forfatteren et Menneske, hvis Forstand endnu er ligesaa umoden som hans Verdenskundskab. Men er 25 Aar, Halvdelen, i det mindste Trediedelen af et Menneskes Liv, da ikke nok til at udvikle Forstanden og til at samle Verdenskundskab i den Grad, at man bør vide, at omgaaes Penge og Sager af Pengeværdie paa en tilbørlig Maade? Man kan indvende: "hvad hindrer det, at Maalet for den umyndige Alder er sat ud saa langt som mueligt? Misbrug forebygges derved saa meget dessikkrere." Det kan man ikke negte. Men da man for at afværge Misbrug paa den ene Side, saa let giver Leilighed til Misbrug paa den anden, da den uredelige Umyndige ofte er nedrig nok til at betjene sig af de Midler, han har i Hænde, til at bedrage end- og den Troskyldige af hans Medborgere; da det næsten er umueligt at see paa en saadan Persons Udvortes, om han er 24 Aar 11 Maaneder og 8 Dage, eller 25 fulde Aar, saa vilde en passende Middelvei maaskee være meget ønskelig i den Henseende. Det nødvendige Palladium for den Umyndige burde vel ikke være længere i hans Værge, end Tiden og Omstændighederne gjøre det nødvendigt. Tyve Aar, der kun betragtes som omtrent Trediedelen og Middeltallet af et Menneskes Levealder, synes ikke at være et upassende Maal for den Umyndiges Alder. (Fortsættes.) Danske Planters Navne.