Jyllandsposten, 1841-08-31
J Læseselskabet "Clion udførte han en holbergsk Henrik med megen Vivacitet. Æsthetiken vedblev at være Dampes Yndlingsbeskjæftigelse i hans første Studenteraar. Han var 18 Aar gl., da han for en æsthetisk Afhandling vandt den academiske Guldmedaille. Men snart søgte hans bevægelige Aand Stof i andre Retninger. Navnligen bragte Mangelen paa bestemte Regler i flere Deele af Modersmaalets Orthographiham til at kaste sig over Sproggranskningen. 1811 blev han ansat som Lærer ved den latinske Skole i Slagelse. J 1812 skrev han sin Disputats og vandt den philosophiske Doctorgrad, hvorefter han i sammeAar blev udnævnt til Adjunct ved Slagelse Skole. Dampe havde giftet sig af Tilbøielighed og elskede sin Kone med sin Characteers hele Lidenskabelighed; dog blev hans Ægteskab senere ulykkeligt. Dampe var 5 Aar i Slagelse. J 1815 stiftede han der det Ugeblad, som siden, under Bastholms Redaction, blev saa bekjendt og udbredt, og som endnu udkommer under Navn af den Vestsjællandske Avis. J 1816 ansøgte han om sin Entledigelse fra sin Adjunctpost, som han fik og begav sig til Kjøbenhavn. Her maatte han lægge en ny Leveplan. Pædagogiken havde alt i flere Aar udgjort hans Hovedbeskjæftigelse; han besluttede at oprette et Jnstitut, hvor han tillige kunde realisere sine Jdeer om en forbedret Underviisningsmethode. Dampes Kundskaber og Talent forskaffede ham Tillid og saaledes og saa snart Elever. Dampe var i Aarene 181719 en ivrig Polemiker. Under sit Navn udgav han et Stridsskrift imod Grundtvig, der var skrevet med stor Heftighed og Bitterhed, men forblev saagodtsom usolgt og uændset. Anonymt deeltog han især virksomt i den Baggesenske-Oehlenschlagerske Strid. Dampe var nemlig en ivrig Baggesenianer, og skrev da imod Tylvten, imod Poul Møller, Sibbern &c. Som Medlem af Selskabet "Clio, indbød han til en Disputats i Modersmaalet over 22 af ham forfattede Theses til Forsvar for Selvmord. Afdøde Secretair Gudenrath, var ordentlig Opponent. Ex auditorio opponerede imod Dampe afdøde Prof. Nyrup, nuværende Justitsraad og Borgemester Fleischer og Pastor Stenersen Gad. Dampe tog den theologiske Embeds-Examen med bedste Characteer 1809, i en Alder af 19 Aar. Som Prædikant erhvervede han sig nemlig i Aarene 1818 og 19 stor Popularitet, især ved den skaanselløse Diervhed, hvormed han angreb Tidens Sløvhed og Sædernes Fordærvelse. Neppe er der nogensinde fra en dansk Prædikestol tordnet saaledes imod Forfængelighed, Letsindighed og Usædelighed, neppe disses sørgelige Følger skildrede med grellere Farver, end i denne Prædiken. Dens øieblikkelige Jndtryk var ikke mindre overordentligt, Graad og Skrig gjenlød i den propfulde Kirke og flere Fruentimmer bleve afmægtige baarne ud af den. Dampe saae sig nødsaget til at skilles fra sin Kone, de 3de Børn, de havde sammen, bleve anbragte hos Familien, og Dampe tog sin ulykkelige Moder til sig, en aldrende Kone, der, som Følge af Sygdom og Kummer, leed af Sindssvækkelse. J September 1819 begyndte den bekjendte Jødefeide. Dampe var en opmærksom Tilskuer ved den Exaltation og de Pøbel-Excesser, som under samme yttrede sig. Sin af en ædel Grund udsprungne Harme gav han Luft i den Prædiken og Frihedens Overeensstemmelse med Christendommens Aand, som han holdt den 19de Septbr. 1819. "Censor, lagde Oplaget under Beslag og det kongl. danske Cancelli gjorde dengang, som man i vor Tid ogsaa stundom har seet det at gjøre. Det stadfæstede Beslaglæggelsen uden at decretere Action. Cancelliet forbød tillige Dampe at prædike. Han protesterede med stor Heftighed baade skriftlig og mundtlig imod Forbudet, han hjemsøgte Cancelliherrerne i Collegiet og i deres Bopæle, man fortalte saaledes, at han, ægget afden Umodtagelighed imod hans Argumentation, som blev viist ham ved en af disse, idet han gik, endnu raabte opad Trappen til den høie Herre, at Sandheden stod over alle Cancellier og Cancellideputerede og tilsidst vilde seiret – men Alt forgiæves. Det blev ved Cancelliets Resolution. Dampe havde saaledes ved en administrativ Forholdsregel, hvis Retfærdighed sikkert Jntet skulde have bragt ham til at indrømme, tabt sin Ret til at bestige Prædikestolen. Cathedret blev ham endnu tilbage. Det varede ikke længe efter, at D. havde holdt sin Jndledningstale, for der indløb en ny Cancelliresolution, der forbød ham at holde offentlige Taler om den augsborgske Troesbekiendelse. Dampe demonstrerede og protesterede atter, men ikke med bedre Held. Han bebudede nu at ville holde offentlige Taler over andre Materier af blot philosophisk Tendents. Da kom atter en Cancelliskrivelse og forbød ham at holde disse Taler. Han udgav nu en Brochire, betitlet: "Underretning til Publikum, indeholdende Facta som have fundet Sted i Anledning af mit Forehavende med den augsborgske Troesbekiendelse." Ogsaa den anden Tale, han havde intenderet at holde om den augsborgske Confession, lykkedes det ham at faae udgivet Trykken.