Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-12-19
Som Referent oplæste Stiftsprovst Hald Comiteens Betænkning. Denne er ikke bleven staaende ved de Forslag til Forandringer i Trykkefrihedslovgivningen, der ere fremsatte af den roeskildske Forsamling, nemlig: 1) at det ved Pl. 2den Octbr. 1810 givne Forbud mod politiske Efterretningers Meddelelse i ikkeprivilegerede Blade maa vorde ophævet; 2) at Pl. 13de Mai 1814 (der angaaer Tilsynet med Blade og Skrifter, maa vorde ophævet. – Den er gaaet meget videre, idet den ogsaa vil have petitioneret: 3) om Ophævelsen af Pl. 18de Octbr. 1805, forsaavidt den forbyder, i de offentl. Tidender at indføre Rygter om alm. eller offentl. Foranstaltninger; 4) om at den Straf af Forbedringshuusarbeide eller Statsfængsel, som, efter Frdn. 30te Marts 1827, skal anvendes paa de groveste Angreb paa Kongen eller Kongehuset, paa Statsforfatningen og paa Religionen, atter maa forvandles til Landsforviisning; 5) om at den specielle Censur for domfældte Forfattere først maa indtræde efter endelig Dom; 6) om at det maa vorde indskjærpet alle Vedk., at ethvert Beslag, som ikke ophæves, uden nogensomhelst Undtagelse skal undergives Retternes Prøvelse. Commissarius bestred disse Jndstillinger, Punkt for Punkt, med den ham egne dialektiske Styrke, i et Foredrag, der gaaer igjennem femten Colummer af Stændertidenden, S. 14931507. Referenten gav et Tilsvar, som vi anbefale vore Læsere at eftersee i St. T. 1507 1513. Derpaa fulgte et Gjenmæle af Commissarius, som slutter med den Erklæring, at han paa ingen Maade vil have talt Ordet for Censuren; det er Danmarks Hæder, at den har været afskaffet siden 1770. Atter nogle Bemærkninger af Hald og nogle Modbemærkninger af Commissarius, indtil S. 1549. Nygaard erklærede, at han, efter en nøie og uhildet Overveielse, i det Væsentlige maatte tiltræde Comiteens Betænkning. Under vor nærværende Statsform forekommer Trykkefriheden mig at høre til de væsentligste Garantier for Folkefriheden. Derfor vil Folket stedse føle sig krænket ved enhver ikke absolut nødvendig Jndskrænkning i denne Frihed. . . der fældes altfor haarde Domme, over Journalisternes Færd. Jeg holder mig overbeviist om, at enhver retsindig Mand føler Bedrøvelse over Pressens Udskeielser, men heraf flyder ingenlunde, at man ei paa den anden Side undskylder de Forseelser, hvori den gjør sig skyldig . . . . . heller ikke er man beføiet til at tillægge Journalisterne vædle Motiver, naar der endog meget mere er skjellig Grund til at antage, at deres Hensigter ere de reneste. Vistnok er det i sig en patriotisk Opoffrelse, at staae, som det hedder, i Oppositionens Tjeneste og redigere Oppositionsbladene. . . . Aarsagen til at de udtrykke sig anderledes, end det var at ønske, hidrører vel ogsaa meget derfra, at deres Gebeet er saa indskrænket og Behandlingen af et større Stof dem nægtet. Vistnok er det beklageligt, naar Journalisterne, med den bedste Hensigt til at fremme det Gode og gavne Fædrelandet, ikke altid ere heldige i Valget af Midlerne hertil; - men det kan heller ikke miskjendes, at Journalisterne hos os i de senere Aar have virket heldigt til Folkeoplysningens Udbredelse og Nationalaandens Oplivelse. – Taleren sluttede med en historisk bemærkning i Henseende til præventive Forholdsregler mod Pressen. Vor forevigede Frederik den Sjette brugte i sine sidste Levedage en Yttring til en Fortrolig, som Denne har tilladt mig at benytte. Den Fortrolige gjorde Kongen opmærksom paa, at Pressen i den senere Tid gjorde sig skyldig i saadanne Misbrug, at det vel var paatide, at lægge Baand paa den. Men Kongen svarede: "Da Cholera nærmede sig Rigets Grændset, tog jeg præventive Forholdsregler, men jeg feilede, thi Smitten laae i Luften. Noget Lignende finder Sted med Hensyn til Pressens Udskeielser; de ligge i Tiden, og den vil beseire dem." Roulund. "Behandles Pressen honnet, vil den i Reglen ogsaa handle honnet; men undertrykkes og forfølges den til det Yderste, vil den omsider blive nødt til, at indlade sig paa den sidste Kamp . . . . . Pressens Magt grunder sig i Folkets, hvis Rettigheder den er kaldet tilat udvikle og fremme. Hvad vi derfor bidrage til at udvirke Pressens Frihed, bidrage vi til at udvirke vor egen . . . . det er let at begribe, hvorfor Kongen har sagt, at han er Trykkefrihedens varmeste Ven, og jeg haaber, at det snart vil være vitterligt for hele Verden, at Kongens Ord kan der stoles paa.