Adresseavis for Børn, 1780-03-15
Adskilligt Nyt. Følgende Samtale imellem en fornemme Herre, og en gammel udlevet Mand, som er en lærre rig Seene, ville vore unge Læsere vist fornøye sig over. Hr. v. G. (til sin Tjener.) Hvorfor lader saadan gammel Mand staae saa længe uden for Hvi lader J ham ikke strax komme ind Den Gamle. Naadige Herre, han vilde men jeg vilde ikke. Hr. v. G. Hvorfor vilde J ikke, min Kiere, Den Gamle. Jeg undseer mig ved at sige det, da jeg nu seer dem. - Jeg gjør noget i Dag, som jeg ikke er vant til. – Jeg kommer – for at bede om en Almisse. Hr. v. G. Hør, ærværdige gamle Mand! – Om J var min kjødelige Fader, saa skulde jeg ikke skamme mig ved Jer. Men dette er endelig noget, som J ikke kunde vide. Jeg har nogle gode Venner hos mig i Dag, vær saa god, og blive een af dem med, og spiis hos mig til Aften. Den Gamle. Ney, Herre, jeg siger Tak. Om de endog alle vare saadanne Menneskevenner, som De er, for jeg har ingen Tid Hr. v. G. Hvad har J da at bestille, min kjere Mand. for Børn. Den Gamle. Jeg har en vigtig Forretning, gode Herre! Jeg skal lave mig til at døe – jeg vil nok sige Dem det, siden vi ere allene - Jeg har i det høyeste ikkun otte Dage at leve igien. Hr. v. G. Kjere Fader, hvoraf veed J det? Den Gamle. Det veed jeg nu saa jeg kan ikke selv sige det – fordi jeg veed det, fordi jeg føler det, fordi det er vist, og endelig Min Datter og hendes Mand har nu ernæret mig i to Aar. Hr. v. G. Det er smukt. De har ikke gjort mere heri, end hvad der var deres Skyldighed. Den Gamle. Jeg havde samlet mig saa mange Penge, at jeg kunde leve enhver utrængt paa min Alderdom. Men hvorledes gik det? Jeg havde laant disse Penge ud til en Cavalier. Han aad og drak, og var glad og vel til Mode saa længe, at han tilsidst ikke kunde betale mig en Skilling igjen. Forlad mig, naadige Herre, at jeg snakker saa frit. De er selv en Cavalier, men jeg taler Sandhed. Hr. v. S. Og jeg hører den ligesaa gierne, som J taler den, om det endog angik mig selv. Den Gamle, Klogere havde det været gjort af mig, om jeg havde slæbet mig ihiel. - Men saa faldt jeg engang i en Sygdom, og det holdt jeg for et Vink af Gud, at jeg skulde forlade denne Verden. Naadige Herre kan troe mig, at jeg har aldrig været bange for Arbeyde. Da jeg var ung, saa kurerede jeg mig altid med Arbeyde. Jeg har ingen anden Medicin brugt. Men det, som styrker en i Ungdommen, det svækker i Alderdommen – jeg kunde nu ikke meere arbeyde, Herre! Jeg havde allerede levet et halvt Aar, og fordrevet Tiden med at bede, synge og læse, da jeg mistede alle mine Penge. Jeg forsøgde at bruge mine Arme og Hænder igjen, jeg begyndte at ville, og jeg vilde ret for Alvor, men jeg kunde ikke, ney jeg kunde ikke – forlad mig disse Taarer, Naadige Herre. Jeg har aldrig havt saa bedrøvelige Timer, som just disse Prøvetimer, da jeg kom saa slet afsted. Hr. v. G. Saa tog J hen til eders Børn, Den Gamle. Ja, Herre, og de kom mig i Møde. Jeg har ikkun een Datter; men jeg fandt en Søn i hendes Mand. Hvad de havde, det havde jeg med. De pleyede og saae mig til Gode, endskjønt Avis endskjønt jeg ikke kunde efterlade dem en Skilling Gud giengielde dem det i sit himmelske Rige af Naade og Barmhiertighed, som de har gjort imod mig Hr. P. G. Hvorledes er det, min kjere Fader, ere de nu blevne koldsindige imod eder Den Gamle Ney, Herre, det ere de ikke, men de ere blevne fattige. Tordenen slog ned i deres Hytte, og afbrændte den i Bund og Grund De havde lagt nogle Skillinger hen til min Begravelse - Jeg er nu saadan en gammel Gjel, at jeg altid har tænkt at ville have en hæderlig Begravelse - og disse Begravelses-Skillinger har de maattet gribe til – derfor gaaer jeg nu og beder om Almisse. Naar jeg døer, saa vil jeg, at de skal have den uformodentlige Glæde, at finde min Begravelse bestilt. De vilde have laant Penge, Herre, for endog efter min Død at leve mig til Behag, det veed jeg, men det vilde jeg ikke. Saaledes er jeg da, Naadige Herre, en gammel Mand, men en ung Tigger. Hr. v. G. Hvor boer J, min kjere Ven? Den Gamle Forlad mig, Herre, det siger jeg Dem ikke, for mine egne og mine fattige Børns Skyld. Hr. v. G. Forlad mig, gamle Mand, at jeg spurgde derom; Gud reyse mig, om jeg tænkde paa, at undersøge Sandheden af eders Fortælling, Den Gamle. Det er brav, Naadige Herre, vil De om otte Dage see op til Himmelen; da (Gud skee Lov) da er min Bolig ikke mere nogen Hemmelighed. Hr. v. G. (giver ham fom hele Kroner) See der, min ærlige gamle Fader, Gud være med eder. Den Gamle. Herre, saa meget, Ney, Herre, saaledes var ikke min Mening. Jeg behøver ikkun een Daler, det øvrige trænger jeg ikke til. – Himmelen behøver jeg ingen Penge. Hr. V. G. Giv da eders Børn dem. Den Gamle Bevare mig Gud derfra, Herre, Mine Børn kunne endnu arbeyde – de behøve det ikke. Fr. v. G. Til en Hielp til Husets Opbyggelse, gamle Fader. Den Gamle, (nøder ham de øvrige Penge paa igien) Det staaer allerede opbygt, for Børn. Hr. v. G. J gjør mig undselig, gamle Fader; Den Gamle. Nu, saa er vi det begge To Jeg har aldrig været det meer end nu, fordi jeg har imodtaget en heel Krone, uden at have fortjent den. Spaer De det Øvrige, Naadige Herre, til saadanne Folk, som kan bede længer for Dem, end jeg. Hr. v. G. J bevæger mig, Bedstefader, Den Gamle. Jeg haaber, jeg har ogsaa bevæget Gud i Himmelen; han lade Dem ikke savne det, De har skjenket mig, Hr. v. G. Vil J have noget at spise, min gode Fader. Den Gamle. Jeg har allerede spist, Melk og Brød, Hr. v. G. Men noget at tage hjem med Den Gamle. Ney, Herre, jeg vil ikke falde den kjere Gud ind i sit Embede. Alle Folk, som saae mig, tilbøde mig Mad. Men jeg har ikke vildet forderve min Mave. Det var en meget slet Taksigelse at give den kjere Gud, om jeg nu vilde tage Mad hjem med mig. Men – et Glas Viin, et eneste Glas Viin, Hr. v. G. J skal faae mere, Bedstefader, Den Gamle. Ney, Herre, ikkun et eneste Glas. Meer taaler jeg ikke. – De er det værd, at jeg hos Dem skal allersidstegang smaae den Frugt, som voxer paa Viinstokken. Det skal være den sidste Viindraabe, jeg nyder her i Verden, ellers skulde jeg ikke have forlangt den. Nu kan jeg i Himmelen fortælle, hvor jeg fik den sidste Lædskedrik. - O du gode Gud, et Glas koldt Vand vil du ikke engang lade blive ubelønnet, (Hr. v. G. gik selv bort og hentede Vinen, og den gamle Mand opløftede sine Hænder til Himmelen, da han var allene, og sagde.)