Aalborg Stiftstidende, 1841-01-25
Jndsendt. Es sind die schlechten Frichte nicht, woran die Wespen nagen!" Drøftelser, der gaae i det Uendelige, faae let ganske andre Navne, og det er et Spørgsmaal, om Grændsen ikke allerede er overskreden. Kun et Par bemærkninger skal jeg derfor tillade mig. - At Hr. Vælgeren og jeg have forskjellige Anskuelser, er ganske i sin Orden. Flauheder. kunne aldrig fornærme mig. Min Retsindighed, haaber, jeg, er hidtil ubetvivlet. Mine Udtryk have den Kraft, som Sandheden kan meddele; om de derfor skulde være Hr. Vælgeren ubehagelige, veed jeg ikke. - Hensigten med mine Bemærkninger, at de muligen kunde tjene til Bondestandens Nytte, erklærede jeg ligefrem, og den var slet ikke tilsløret. Naar derfor Hr. Vælgeren mener, at han altfor aabenbart har afsløret min Hensigt, maa han ville tillægge mig en anden. Men en god Hensigt kan efter sin Natur aldrig for aabenbart afslores, og er det derfor ikke en god, han mener, maa det være en slet. At tillægge en Andens Handlinger uædle Bevæggrunde, hvor der er ligesaa megen eller meere Grund til det Modsatte, røber imidlertid en Charakteer, som jeg tillykke, fra mit Standpunkt, ikke kan danne mig et fuldkomment Begreb om, og jeg skal overlade til Enhver at benævne den efter Fortjeneste. Naar man betænker, hvor meget det ofte smerter, at see sine Hensigter miskjendte, og hvor vanskeligt det er, at dømme uden Uretfærdighed om Andres Bevæggrunde vilde i det Mindste ingen veltænkende Mand tillade sig denne Færd. Skulde jeg imidlertid have feilet, og Hr. Vælgeren ikke har havden Mening, som hans Ord synes at antyde, glæder det mig for hans Skyld: jeg er vant til at finde Tilfredsstillelse i min Selvbevidsthed. - Endelig skulde det ikke forundre mig, om der var Noget hos Hr. Vælgeren, der lod ham føle Alvoren i de Ord, at den Nederdrægtige, der mishandlede Andre, vel kan have Grund til at fælde Angerens Taare hvilket han nu synes i Spot at udtale. - Videre skal jeg ikke tilføie, da Sagen nu kjeder mig. F. K. Af flere Jnserater i dette Blad seer man, hvorledes der i et af de mindre Landdistricter, arbeides paa, at afholde Bondestanden fra at vælge en Deputeret i den Classe, der ligger den nærmest, og iblandt dem, der, ved Siden af Kjærligheden for Fædrelandets almene Vel, tillige fole varmt for Bondestandens Jnteresser. Jndsenderen tvivler paa, at den Slags Bestræbelser vil kunne fortjene eller vinde synderlig bifald iblandt Vælgerne, for hvem Eensidigheden heri maa være klart iøinefaldende, skjøndt der rigtignok i et af disse Jnserater med megen Naivitet fortælles, at man ikke har paalagt Bønderne Aaget qva Bønder, men som dem, der drive den engang uprivilegerede Jord. Mange Tak for denne Tilstaaelse. Det er dog altid en Opmærksomhed imod Bondestanden, at man forsikkrer Bonden, ikke længere at ville gjøre ham underdanig, fordi han er Bonde, men fordi hans Jord mangler Jorddrottens Privilegium Dog, det er netop om Løsnelsen af den Slags Privilegier, der baade kue Bondestandens Selvstændigheds og Agriculturens Fremme, der kan blive Tale i Stændersalen, og naar man da seer Godseieretaten, selv den Deel, der ellers saa gjerne vil kneise paa Liberalitetens høie Hest, heri holde sig urokkelig fast ved det Gamle og med en Haardnakkenhed bevare sine Rettigheder, selv om disse maatte kunne admittere en Lem pelse, naar man endvidere seer Sædegaardseierne endog gjøre sig til Princip, fornemmelig af deres Classe at faae de complette Sædegaardseiere ind i Forsamlingen, for at see deres Jnteresser og - Fæstebøndernes (!) repræsenterede i Stænderforsamlingen: da turde det vistnok heller ikke være ufornuftigt, at Stænderforsamlingen søgtes gjort end mere complet ved at Bondestanden stræbe at see sig repræsenteret ved Mænd, der, vel at mærke i Forening med øvrige Capaciteter, følte varmt for Bondens Vel. Af Bondestandens egen Midte kan en saadan Repræsentant endnu vanskeligt erholdes og maae derfor opsøges i den Classe, der har været tilgjængelig for en større Uddannelse. Skjøndt nu vel det 6te Landdistrict in specie besidder en værdig Valgcandidat i dets forrige Deputerede, saa skal det dog heller ikke kunne nægtes, at, saafremt fornemmelig Bondestanden, maatte ønske sig repræsenteret ved en Anden, Hr. Klingenberg, paa Klitgaard afgiver en ikke mindre agtværdig Capacitet. Jdet mindste vil Enhver, der kjender ham, neppe dømme anderledes og Andres Domme, der kun beroe paa egoistiske Jnsinuationer, kan han vel temmelig roligt oversee. Jndsenderen er derfor vistnok heller ikke den Eneste, der har følt sig indigneret ved det Angreb paa Hr. K. som Valg candidat, der er indeholdt i et Jnserat i dette Blads foreg. Nr. og hvis Forf. der gjør sig kjendelig Flid for at fremstille, som om der fra Hr. Kls Side udgik Bestræbelser for hans Valg, en Attraa, det vist i hvert Tilfælde vilde være aldeles fjernt fra ham, paa denne Maade at søge tilfredsstillet. Forøvrigt gives der saa mange Maader og Veie at hverver paa, og den Maade, Bonden vælger, forudsat at dette her virkelig er skeet, ved at besøge sine Bekjendte og forene sig med dem om at bevirke et Valg, hører vistnok til det uskyldigste og aabneste. Jndsenderen maa endnu sluttelig bemærke, for at han ikke skal mistænkes for at deele den ene eller anden Landboclasses Jnteresser, at han er, hvad han ogsaa beder dette Blads ærede Redacteur at bevidne *), Jngen Landboer.