Aarhuus Stifts-Tidende, 1826-04-29
Efter en Bekjendtgjørelse fra Vestindien i Aalborg Aviser synes Ordet at skulle betyde, ikke at kjende eller udøve Rangforordningen. - Ved Ordet Fornrettet har man og forstaaet den der ikke har erholdt tilbørlig Ret, (Retfærdighed). J bemeldte Bekjendtgjørelse omtales det at være En, der ikke er blevet i en Gjæstgivergaard presenteret en Ræt (Mad) først. - Ligeledes anføres Ordet Uforskammenhed at bestaae i, at en Gjæstgiver siger, han intet Privilegium har til at holde Tabel d'hote m.v. - Saa ubestemte eller ikke med sædvanlig Menning stemmende disse fra Vestindien hidsendte Yttringer ere, kan man dog see de have til Hensigt at undervise og belære Opvarterne i en af de Gjæstgivergaarde i Danmark, hvor Folk beværtes ordentlig, vel, reenlig og pyntelig, hvor man, siden den Mode ei længere bruges, at alle Gjæster selv rage i Fadet, ikke tænker paa at lade dem bie, der sidde længst borte. Og hvori bestaaer denne anmeldte Underviisning og Rettelse af en besynderlig Uforskammenhed? Deri at til Rangspersoner skulle først Rætterne presenteres. Jmidlertid staaer derom slet Jntet i Rangforordningen, og bliver denne Regel fulgt ved offentlige Fester og i private Huse, forekommer den neppe anvendelig ved et Bord, hvor Gjæster betale og betale ligemeget for Maden, og neppe vil den Mand, der rimeligviis uvidende har maattet lade sit Navn bruge, af den Mening, at hans Decoration berettiger ham til at faae Maaden først, eller af den, at han jo, hvis han fandt grundet Aarsag til Misfornøielse, burde derom henvendt, sig selv til Værten, der desuden for sin Høflighed er agtet, og som neppe nogensinde vil anlægge gule Sporer for at kunne være uforskammet." Ved Efterretningen om Messolung hiss's Fald. Christenstad, saa sank Du da i Støvet, Under raae Barbarers krumme Sværd! Sluktes Haabets Jld bag Palmeløvet, Døde Kraften i Din Herrefærd? Helte, som paa Messolunghils Mure Vandt en evig, evig Hæderskrands, Skulde Sorgens Taare Kinden fure, Før J gik til Evighedens Glands! Har Du hørt det rædselsfuldt gjenlyde, Christenhed, det tunge Sorgens Bud? Mahoms blege Bødler voldsomt bryde, Staven over Olding, Mand og Brud, Ene staae de - Alle dem forlader, uskylds Blod har rødmet Land og Søe; Christen, hist i Himlen boer Din Fader, Kan Du rolig see Din Broder døes Olding! Du som alt mod Graven hælder, Og hvis Hjerte hader Ondskabs Svig, Mon Du ingen, ingen Taare fælder, Naar Du staaer ved fremmed Broders Liig: Kæmpe, Mand og Yngling, Fader, Moder Hver, som kjender Livets føde Baand, Hisset segnede blodig Søster, Broder, Myrdet frækt af Fanatismens Haand! - O, saa lad os Bøn til Himlen sende: Frihed, snart du staae paa Hellas Kyst! Svagheds, Uskylds Taare hedt vil brænde Engang paa den stolte Moslims Bryst; Græker! Dine kjære Døde bygge Du et Ærestempel paa Din Strand; Og i Palmelundens blide Skygge. Hvile Du engang som Friheds Mand Haab og kæmp mod Skjæbnen her paa Jorden i Græker, snart vil Frihedstimen slaae Og Din Jubelsang skal høit mod Norden Engang over blanke Bølger naae Men til Dig, o, Himmelsdrot, sig vender Hjertets Bøn om Hjelp i Broders Rød Ak! thi Smertens Graad i Øiet brænder, Naar bag Korsets Fane han er død; J. Garbrecht.