Berlingske Tidende, 1776-07-12
Aarsager til Krigen imellem Storbrittannien og sammes Nord Americanske Colonier. (Hr. Baschings Udtog af Fortalen til Taabes Historie om den Engelske Handel). Denne Krig har tvende Hovedaarsager, den eene reyser sig allene fra Colonierne, den anden fra de Engelske Staats Ministre. Strax efter den Parisiske Fred af Ao. 1763 begyndte Americanerne, at længes efter en frie Handel og Vandel, og at ønske, at de kunde Tiid efter anden rive sig ses fra den Tvang, som ved Carl den 2dens NavigationsAct, og andre Parlements Acter var paalagt dem. De Messyrer, som det Engelske Ministerium tog derimod styrkede denne Attraae, og den blev omsider til en hemmelig Forlængsel, gandske at undrage sig fra det Stor Brittanniske Herredømme, i det mindste udi Told- og Handels=Sa ser. Visse uroelige og listige Hoveder, som deels troede, at være fornærmede af det Kongelige Hof, og desaarsag vare nisfornøyede, deels gjerne ville fiske i rørt Vande, og sæt le sig i større Anseelse hos Americanerne, deels vare kiøbte sertil af fremmede Magter, eller maaskee leyede af Statsministrenes Fiender, underholdte og styrkede denne hemmelige Forlængsel, ja opvakte hos Almuen den Mistanke, at Hof set ville berøve Americanerne deres Frihed, og ventede allede paa Leylighed, at giøre dem til Slaver. De Kongelige Statholderes voldsomme Forhold i nogle Colonier befæstede denne Mistanke, og gjorde dette skræksomme billede endnu forskrekkeligere for disse i Frihedens Skiød fødte Folk. Det Stor=Brittanniske Ministerium qvalte ikke strax i Begyndelen disse gnistrende Funker, men pustede dem meere opnart ved i Utide at give efter, snart ved utidig Haarhed, og led at stoppe den længe førte Snighandel imellem de StorBrittanniske og Spanske Colonier i America og Vestindien. tilsidst da Jlden allerede var brudt ud i fuld Lue, troede manettere, og hastigere at kunde dæmpe samme med Parlementsleters Lynstraaler og Skrækskud end med Kartauer og Ca son Skud. Men saadant tiente ey til andet, end at Amesicanerne vandt Tid til at forbinde sig fast med hinanden og satte sig i god Forsvars Stand. Lord North, Grævens af Guilforts ældste Søn, som de Engelske Tidender kalde den fornemste Minister, blev ved falske Beretninger og Forestil ger fra visse Krigs Anførere og Kongelige Statholdere i America, forledet til falske Messorer og Planer. Da denne Minister er en Mand af største Duelighed, Jndsigt og Veltalenhed, samt besidder al Kongens Fortroelighed, og som Præsident ved Finantz Kammeret har Nøglerne til Penge Cassen; saa kan det ikke fattes ham paa Midler og Veye til let at vinde og styre de fleeste Lemmer af Ober= og Underhuuset, til hvilket sidste han selv, som Deputered fra Staden Banbury i Oxfordshire, hører, saa at de uden videre Prøvelse kraftig understøtte hans Planers og Messerers Fuldførelse. Naar en Ulykke er skeet, saa pleyer enhver at være klog nok, til at angive de Midler, hvorved den let havde kundet været afvendt, i det mindste formindsket. Østerrig og Spanien erkiende nu, men for seent, hvor let Schweitzernes, Hollændernes og Portugisernes Affald havde kundet været forekommet. Frankerig indseer nu, hvorledes det Ao. 1685 havde kundet beholde sine Reformerte Landsbørn, tilligemed Manufacturerne i Landet.