Viborger Samler, 1849-12-03
J Baden var der en ønskelig Leilighed til at skaffe det ungdommelige democratiske Blod en Afledning. Krigen varede ikke længe, og derefter indtraadte en anden Maade af føre Krigen paa, – en Maade, der ikke stemte overeens med Kongen af Preussens Brev. Lang har sagt, at man maa finde det utroligt, at man vil bringe Tydskerne under de Danskes Trældomsaag (das man die Deutschen unter die Dänen knechten wolle); det finder jeg slet ikke utroligt. Preussen har allerede tidligere hyldet en saadan Fremgangsmaade, navnlig da Preussen i Aaret 1795 sluttede Fred til Basel med den daværende franske Republik. Det vil vel være forgiæves Umage at formaae den preussiske Regjering til en anden Handlemaade; men vi have for os de Vaaben, den i Folkets Bryst indprægede moralske Magt giver. Man spotter vel Jdeerne, og lyser dem i Ban, men man kan ei træde dem under Fødder. – Ministerpræsident Stuve havde i sin Tale imod Langs Andragende omtalt, at Spørgsmaalet om en Forbindelse med Danmark var for Danmark et Spørgsmaal om Eristents; det danske Rige med 1,300,000 Jndbyggere kunde ei bestaae som selvstændig Stat, fordi denne Stat ligger paa et Punct i Europa der er af stor Vigtighed. Dertil kommer Tractater med Stater; disse Tractater der og paahvile Hanover Forpligtelser. Troer man at kunne sætte sig ud over disse, da paadrager man siget frygteligt Ansvar, troer man derimod at burde overholde dem med Hellighed, saa maa man lade Regjeringen forblive i en saadan Stilling at den kan gjøre sin Pligt. Stüve trængte derfor paa at deele Andragendet i to Deele. Lang blev staaende ved sit Andragende, om endog en Deel af Jndvaanerne i Slesvig stode paa Danmarks Parti, saa følte de dog som Tydske. Stüve yttrede, at han havde havt Leilighed til at tale med et stort Antal Personer fra Slesvig, der tidligere havde været meget stemte foren Adskillelse, men som nu vare meget stemte for en Deeling. Lang tog derefter Ordet og erklærede, at han havde talt med endnu flere Mænd, anerkjendte som Patrioter; han havde Breve og Vidnesbyrd. – En Hovedfeil er det, at man ikke lader Slesvig=Holstenere tage Deel i Underhandlingerne, endskjøndt de ere de i dette Anliggende Jnteresserede. Og naar den ærede Herre har talt om Utydelighed i Slesvig=Holsteens Rettigheder, saa bemærker jeg, at disse have bestaaet i 400 Aar; men man kan bringe Mørke og Utydelighed i hine. - Men afseet derfra, Tydskland har enhver Regjering, har Forbundet udtalt sig. (Stuve for sig selv - Nei!) Det forholder sig saaledes. Ved Successionsspørgsmaalet vil jeg indrømme, at Sagen ei er saa klar, som den paastaaes at være fra holstensk Side. Det er overeensstemmende med Billighed, naar jeg forlanger Retfærdighed, naar jeg forlanger at de i Sagen Jnteresserede tages med paa Raad under Forhandlingerne, naar jeg altsaa forlanger en Ening Lad europæiske Forviklinger længe nok opstaae. Saalænge en stor Nation befrygter disse, saa længe vil der ingen Sikkerhed være i Tydskland. – Stuve: Kom det kun an paa at gjøre Ret og Uret, og var dette klart, saa maatte tilvisse en stor Nation ikke befrygte Forviklinger; men dette er her i dette Tilfælde ikke klart. Jeg indrømmer, at Privilegier bestaae siden 400 Aar men de ere uklare (dunkel) og ved Stadfæstelserne blev der sagt: "derved forstaae vi status qv. Ret og Ære ere uskyldige Udtryk, men hvad skal Negjeringer gjøre, naar den ikke veed, hvor Retten ligger, – og hvor ligger saa Æren, Ofte erholde Sagerne et ganske andet Udseende, naar man taler, end naar man handler Vil man skride til det Yderste, – saa udtale man det! Da Lang endvidere gik saavidt, at han yttrede, at Slesvig og Holsten havde den samme Ret, svarede StuveJngenlund, Slesvig har en dansk og Holsten en tydsk Ret. – Stüve støttede sin Paastand om at deele Langs Andragende i to Dele derpaa, at han (Stuve) ikke havde Meget at erindre imod den første Deel af hiint, men at han derimod ønskede, at den anden Deel, som aabnede Udsigt til Krig, ikke maatte blive antagen. – Afstemningens Udfald er bekjendt.