Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-11-07
Forfatteren tillægger Kong Christian for det første den Feil, at han ikke var en opmærksom Politiker; og det synes, som han dermed især har sigtet til hans Krigs Politik, og overhovedet til hans Jndsigt i den udvortes Statskonst. Nu er det imidlertid vist, at al Statskonst har tvende uadskillelige Hovedsider. Denne Konsts sande og egentlige Formaal er, at give Staten det kraftigste Liv, den sundeste Tilværelse, som den, i Følge de naturlige og historiske Betingelser, den er underkastet, kan modtage, og at sikkre denne Tilværelse den længste mulige Varighed. For at virke til dette Maal behøves indvortes Kraft og udvortes Sikkerhed. Den sidste har ingen bedre og varigere Støtte, end den første og Bestræbelsen for at tilveiebringe og ophielpe, eller styrke og befæste Statens indre Kraft maa være Grundvolden for al fornuftig Statskonst. Det er ogsaa en aldeles falsk Synsmaade, hvis man adskiller Regentens Politik, som Statstyrer, fra den, han bør lagttage, som en Nations Behersker, hvis høieste Tarv det er ham overdraget at sørge for. Jngen fortjener Navn af en stor Statsmand, der ikke ledes af den Jdee, at Folkets Vel maa være Regjeringens højeste Maal, og at den har faaet Magten ikke allene for at herske, hvilket kun er Middelet; men for ved dette Middel at befordre en høiere Styrelses Planer til Menneskehedens Fremgang til det Bedre. Derfor kunne vel udmærkede Talenter, naar de anvendes paa ærgjerrige og egoistiske Planers Udførelse, erhverve deres Besidder den Beundring, som følger Lykkens Glands og Udviklingen af store Kræfter; men de ville ikke, hos den roligt dømmende Efterverden, sikkre ham en stor Statsmands Rygte, hvis det aabenbarer sig, at ikke Statskonstens Jdee, men et egoistisk Princip var hans ledende Stjerne. Hvor langt var Kong Christian, som Statsmand, fra denne Afvei, og hvor rigtige vare i Hovedsagen de Grundsætninger, hvorfra han i Politiken gik ud! At hæve Statens, under Aristokratiets tunge Byrder mere og mere synkende indvortes Kraft, var hans Grund-Jder. Hans høieste Omsorg var altid henvendt paa Landets indre Forfatning, paa Folkets Velfærd og Statsværkets kraftige Gang. Jngen ærgjerrige Planer lokkede ham fra den Vei, han med Fasthed havde betegnet sig; og intet glimrende Blendværk forledede ham til at opoffre Statens sande Kraft for en blot tilsyneladende og forfængelig Storhed. Hvormeget han tog sig af enhver Green af National velstand, som den Tid kunde trives og ophielpes, i Danmark, er saa bekiendt, at al videre Gjentagelse her er overflødig; og hvor heldig den indvortes Forfatning var under Christians Regjering, uagtet Constitutionens Mangler og Krigsuheld, beviser intet mere, end de betydelige Jndtægtskilder, han vidste at aabne sig, og som han, uden at lægge an paa at samle Skatte, helst benyttede til offentlige Anlæg og saadanne Foretagender, der bragte Overskuddet af Statsindtægterne i hurtigt Omløb blandt Folket. Blandt saa mange Foretagender, der vidne om Christians fortræffelige Statsklogskab, vil jeg blot fremhæve hans Bestrædelser for at skaffe Bondestanden Frihed, som et Beviis ikke mindre paa hans herlige Jndsigt i Statens Tarv, end paa hans ædle menneskekiærlige Grundsætninger; ligesom jeg vil nævne hans nafladelige og omhyggelige Omsorg for at styrke og forbedre Landets Forsvarsvæsen, som en af de mest charakteristiske Fortienester, han som Regen besad. Landmagten, som han ved sin Regieringstiltrædelse fandt i den usselste Tilstand, bragte han paa Fode, saavidt Aristokratiets Vælde giorde det muligt for ham *), og ved Fæstningers Anlæg før gede han for Landets militaire Sikkerhed. Hvad Danmarks Sømagt, Landets naturlige Værn og dets ældgamle Hædersvei, skylder den store Konge, bliver i evig Erindring, saalænge nogen Orlogskjølpløier Østersøen; og hans dertil hørende Anlæg, hans Jver og Kjærlighed for Søvæsenet, den personlige Deel han tog i Fædrelandets Søforsvar, viser tilstrækkelig hvor gjennemtrængt han var af Overbeviisningen om Flaadens Vigtighed for den *) Hans Bestræbelser i den Henseende, og de hindringer, som mødte ham, findes i grundig Korthed udviklede i Engelstofts Afh. om Forsvarsanstalterne i Sjælland under Calmar=Krigen. Skand. Litt. Selskabs Skr. for 1808, 1ste Bd. danske Stat, hvor opmærksom han var paa den Politik, der aldrig kan ophøre at være naturlig for Danmark, at eie en Søstyrke, der i Østersøen kan være af Betydenhed.