Aalborg Stiftstidende, 1842-11-14
Aalborg, den 14de November. Fortsættelse af Discussionen i Stænderforsamlingen om Withs Andrag, imod Oprettelsen af flere Lehn eller Stamhuse. Commissarii Mening var det ingentunde, at tale mod Selveiendom, der vistnok under visse Forudsætninger er det heldigste Forhold, men da dette, som ethvert andet Gode, ligesaavel har en Skyggeside som en Lysside, er det et Spørgsmaal, om man just med Stormskridt skal søge at erobre denne Tingenes Tilstand." Proponenten vilde ikke indlade sig paa uførligen at udvikle Selveiendoms Fortrin for Fæste thi denne Sag er forhen saa vidtløftigen debatteret baade i denne Stænderforsamling og i den Roeskildske, og maaskee end mere vidtløftig udenfor Stændersalen i Skrift, at Enhver nu maa have en begrundet Mening herom. Selv har han stedse foretrukket Selveiendom. "Naar – sagde har den kgl. Commissarius har yttret, at Selveiendom giver Anledning til Udstykning, da indrømmer jeg dette; men jeg troer paa den anden Side ikke, at Udstykning af Selveiendom er skadelig, og fra de mange Selveierhuusmænd, der ere her i Jylland, hører man heller ikke saadanne Klager, som fra Huusmændene i Sjælland, hvortil jeg troer, at Grunden netop ligger deri, at disse sidste ikke ere Selveiere. Godseier Tang meente ikke, "at der med Hensyn til Selv eiendoms Fremme nu fortiden er nogen særdeles Opfordring til at pettitionere Regjeringen om at iværksætte nye Foranstaltninger." – "Jngen Mand – meente han –, der er kjendt med Forholdene, vil nu længere for Alvor kalde Fæsternes Stilling ufri, min Fæster staaer ved min Side som en ligesaa fri Mand som jeg, naar han svarer sin Afgiftil Tid og Sted ligesom jeg, og Enhver maa erkjende, at Trælbondens Tid forlængst er forbi. Hoveriet har vel hidtil hvilet som en trykkende Byrde baade paa Fæster og Godseier, men det fvinder alt meer og meer af Landet, og naar Bonden lærer at dyrke sig Jord saaledes, at han kan afvinde den en ordentlig contant Revenne, da ville vi snart kun i Erindringen vide af Hoveriet at sige. Selveier Lydersen forekom det, at Lehnsvæset er en Jndretning, som ikke passer paa det 19de Aarhundrede; thi sagde han - at Selveiendom har store Fortrin for Fæsteforholdet, det behøver, kan jeg næsten sige, intet Beviis. Selveieren arbeider dog i Haabet, og hvad han kan spare sammen, det kan han anvende paa yderligere at forbedre sin Gaard. Fæstebonden derimod arbeider i bestandig Frygt, og hvad han sparer, sætter han ikke paa sin Gaard, men lægger paa Kistebunden; thi jo mere han forbedrer Gaarden, desto mere veed han, hans Søn kommer efter ham til at betale i Jndfæstning. Hvad den sidste Taler har yttret om adskillige fremmede Lande, hvor Selveiendom ialmindelighed ikke finder Steb, tør jeg vel ikke gaae videre ind paa; men jeg troer dog, at i Belgien Selveieren kan maale sig med den bedste Fæster. Saavidt min Erfaring strækker, er Selveiendom, som allerede bemærket, langt at foretrække for Fæstevæsenet. Jeg vil i denne Henseende her kun nævne en træffende Yttring af den berømte Normand Niels Lam bek: "Hvad Bonden faaer tilovers, skal nedgraves i Jordens Skjød, for der at bære Frugt." Jeg kunde vistnok udbrede mig meget videre over denne Materie; men Tiden er kort, og jeg vil derfor slutte med den Erklæring, at jeg stemmer for en Committee." Ole Kirk: Forsaavidt Godseier Tang har bemærket, at nærværende Forsamling ikke har nogen Opfordring til at tage denne Sag under Overveielse, fordi der her i Jylland kun er faa Grevskaber, Baronier og Stamhuse, da maa jeg erindre, at Fyen, Sjælland og de øvrige Deele ere undergivne samme Regjering som denne Provinds, og at det især er Principet, man har for Øie. Bonden seer hen til saadanne Indretninger med skjæve Blikke, idet han troer, af dem at kunne udlede, at Regjeringen hylder den Anskuelse, at foretrække samlede Godser for Udbredelsen af Selveiendom. At Selveiendom er langt at sætte over Fæsteindretningen, er neppe værdt at omtale; thi jeg er overbeviist om, at enhver fri Mand – hvortil jeg har den Lykke at høre – erkjender, hvor langt bedre hans Stilling er end Fæstebondens. Han veed, at Alt, hvad han sætter paa sin Gaard og sin Jord, at al hans anvendte Møie kommer udelukkende hans retmæssige Arvinger tilgode; men det Samme er ingenlunde Tilfældet med Fæstebonden, thi naar han sætter sin Fæstegaard i bedre Drift, og Bygningerne i bedre Stand, kommer det ofte tilat gaae ud over hans Søn, da denne, naar han skal fæste Gaarden efter ham, maa betale en saameget større Jndfæstning, og det er ikke sjeldent, at det herved gjøres meget vanskeligt for Sønnen at overtage den Eiendom, som Faderen betydeligt har forbedret, medens det er Godseieren, som høster Fordeelen af Forbedringen. Jeg skal ikke indlade mig videre paa Sagen, men jeg for min Deel troer, at der er Grund for Forsamlingen til at tage den under Overveielse, og jeg vilde kun ønske, at man ikke oftere fik at see nye Grevskaber, Baronier eller Stamhuse blive oprettede, da man saa længe har af skyet og hadet disse Jndretninger, fordi man troer, at de ere til Hinder for Bondestandens Frihed, Udvikling og Velvære." Betzer og Worm deelte ogsaa Meningen om Selveiendoms Fortrinlighed fremfor Fæste og stemte for Committee, Lüttichau erklærede sig herimod. Black: Grevskaber, Baronier og Stamhuse ere, efter hvad jeg kan skjønne, et meget stort Onde. Den største Deel af os ønsker Selveiendoms Udbredelse, men det skeer ei paa denne Maade. Jeg anseer disse Jndretninger for sande Ørnereder, og jeg vil meget bede Forsamlingen om at nedsætte en Committee, men en Committee, der bestaaer af virkelig frisindede Mænd, og ikke af dem, der kun ere frisindede til et vist Punct, nemlig saalænge det ikke gjælder deres egen Jnteresse. Præsidenten maatte gjøre opmærksom paa, at en Ytttring, som navnlig den sidste, hvoraf den foregaaende Taler havde betient sig, var en Fornærmelse mod en Deel af Forsamlingens Medlemmer og at det derfor maa ønskes, at han afholder sig fra slige Yttringer". Black: "Jeg beder om Forladelse." Da Protocollen i næste Møde blev oplæst, bemærkede Black imidlertid, at han ikke fuldkommen havde reist sig, da han fremførte sin i den oplæste Protocol optagne sidste Yttring, der var foranlediget ved Præsidentens Ord til ham, men at det havde været hans Hensigt at tilkjendegive, at han ikke ved de Udtryk, der fremkaldte Præsidentens Tilretteviisning, havde havt ifinde at fornærme Nogen, hvortil han ønskede føiet, at de omhandlede Yttringer saameget mindre maatte tilregnes ham, som han, der var en Lægmand, ei altid forstod at udtrykke sig saa den lempeligste Maade". Borberg stemte ogsaa for Committee. Bondestanden – yttrede han - er dog under alle Omstændigheder Landets Bolværk, og hvad der kan gjøres for dens Frihed, bør skee, men at det ligefrem skulde skee ved Vold og Magt, kan vist ikke billiges. Mulig vil dog en Committee naar den først er bleven nedsat, kunne paapege en Vei som man hidtil ikke har seet, og jeg maa derfor meget ønske Nedsættelsen af en Committee". Ogsaa Ostenfeldt stemte for Committee, da han troede, at man maa gjøre alt Muligt for Bondestanden. Fielstrup ligesaa. Lydersen tog atter Ordet og bemærkede blandet andet, at i de Stater hvor Selveiendom er almindelig, findes i Regelen større Oplysning og Sædelighed, Mod, Kraft og Styrke til at befordre Kongens og Landets Vel og til at underkaste sig Opoffrelser i Ulykkestilfælde." Fæste er, som en æret Deputeret i den Roeskildske Forsamling har udtrykt sig, en Præmie for Ladhed og en Straf for Flid, hvorimod Selv eiendom vistnok i enhver Henseende er at foretrække." Bar ansaae Fæstebondens Stilling for nu at være end ublidere end tidligere, navnlig indtil 1807, og sagde han - da denne Forsamling er raadgivende, mener jeg, at Lovens Forbedring maa være en Hovedgjenstand for dens Virksomhed Bondestanden er Landets Marv og alle Love, som angaae den, ere af særdeles Vigtighed. Jensen yttrede sin Forundring over, "at der i denne Sal, efterat Selveiendoms Fortrin for Fæste saa ofte er blevet udviklet, endnu kan fremkomme en Formening som den, at Selveiendom ikke skulde være bedre end Fæste." Sognefoged Jacobsen: "Skulde der mangle Beviis for Selveiendoms Fortrin, da skulde jeg vel dertil kunne levere Bidrag, da jeg har været hoverigjørende Fæster og nu har den Lykke at være Selveier, men jeg anseer ethvert Beviis i den Henseende for aldeles overflødigt, og stemmer for en Committee." Lüttichau søgte at tage Tangs stærkt angrebne Yttring om Fæstes Fortrin for Selveiendom i Forsvar og henviste til Aarene 18181828, da man havde seet mangen Huusbond ved Opoffrelser og Hjælp af forskjellig Art forhindre, at en Fæster blev sat fra Eiendommen, imedens hans Nabo der var Selveier, maatte fravige sin Gaard. Jensen vild meget gjerne erkjende dette, men har det klareste Beviis forat det Modsatte ogsaa har været Tilfældet i et stort Omfang, og at Fæstebønder have tabt, hvad de have bragt til Gaarden, og ere blevne Fattiglemmer, istedetfor at de før have været velhavende. Selveier Lydersen troede ikke, at behøve yderligere at udvikle Selveiendoms Fortrin for Fæste. "Det er unægteligt sagde han –, at, som Kammerjunker Lüttichau har udhævet, de uheldige Aar fra 1818 til 1828 gjorde mange Selveiere stor Skade; men jeg troer, at denne Tid ikke blot var trykkende for disse men ramte Fæstebonden ligesaa haardt, ja endog Godseieren." Ogsaa den store Majoritet af 40 Stemmer, der vedtog Committee i denne Sag, har viist, hvor besjælet Forsamlingen er af virkeligt Frisind, hvor meget den ønsker at see ethvert Minde om en fendalistisk Tidsalder udslettet, og at den "Deel, som Præsidenten formeente, kunde føle sig for nærmet ved Blacks noget massive Yttringer, i hvert Fald ikke er af Betydenhed.