Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-05-19
Blandt de store fireføddede Dyr er Elephanten unægtelig det mærkværdigste. Omendskjøndt denne Kolosse gaaer omkring og gjør ingen noget Ondt, maa den Fremmede dog først vænne sig til Synet af den, førend han frit tør nærme sig den. Luften er befolket med Spurve, der ere uforskammede nok til at hente deres Føde af Folkenes Kurve, som de bære paa Hovedet; men Kragerne ere derimod saa tamme som Huusdyr. Blandt bevingede Skabninger er vel Adjutanten den mærkværdigste, denne 5 Fod høie Fugl har et heelt melankolsk Udseende, dens Vinger ere blaae og hvide, Brystet ganske hvidt, Benene gule og Hovedet smykket med en sort Fjærbusk. Seer man flere af dem staae i lige Linie paa Randen af et Tag, saa kunde man fristes til at antage dem for lige saa mange opstillede Grenaderer. De ere saa graadige, at de uden videre Undersøgelse nedsluge Alt hvad der kommer dem i Veien; jeg har seet, at Soldaterne have henkastet til dem et Been halvfyldt med Krudt, hvis anden halve Deel skjulte en langsomt brændende Lunte, som den Fugl, der først kom dertil, tilsomst nedslugte, og da strax efter blev sønderrevet af den forræderiske Kost. - Ved Calcutta vil jeg ikke opholde mig længe, for ikke at maatte gjentage hvad allerede 20 Gange er bleven sagt. Climatet var ved min Ankomst saaledes, som jeg havde tænkt mig Luften at være i de tropiske Lande, og endskjøndt det i Middagstiden var meget varmt, saa glæder man sig dog Morgen og Aften ved en sand kostelig Temperatur. Jeg har aldrig aandet med saadan Vellyst, som just i Calcutta. Ved Middagstid bliver, ved Hjælp af en Viftemaskine, som en ved Enden af Salonen staaende Domestik sætter i Bevægelse ved en Snor, frembragt en kunstig, men derfor ikke mindre behagelig Køling, og denne Maskine, som man kalder Punkah, har foruden Luftens Fornyelse, endnu den Nytte, at den holder Insecterne borte. - Intet er at sammenligne med Hinduernes Ladhed, uden maaskee deres Overtro. Een af deres afskyelige Skikke er den, at kaste de Døde i Floden, hvormed de undertiden ikke tøve saalænge indtil Livsgnisten, ganske er udslukket. Saaledes hændtes det engang med en stakkels Olding, som vor Captain tog ombord, hvor han endnu levede i en heel Uge. Jeg havde Leilighed at bivaane en Enkes Døds fest, som lod sig brænde tilligemed sin Mands Liig. Saasnart den erholdte Tilladelse var indløben, saa modtog den forsamlede Mængde Efterretningen derom med en frygtelig Hylen. Paa dette Tegn forlod Konen, der endnu var ung og smuk, sin Palankin, og gik ledsaget af en Præst hen til Floden, hvori hun steg ned; hun var i dette Øieblik iklædt Hvidt. Opkommen af Vandet blev hun iført kostbare Klæder, hvorefter hun spadserede tre Gange rundt omkring Baalet, og derved hist og her udkastede nogle Haandfulde kogt Riis, hvoraf Præsten tilligemed hendes Beslægtede paa det ivrigste vare beskjæftigede med at opsamle Kornene. Derpaa kastede hun en Bouquet i Luften, hvormed hun havde været smykket, og efterat hun langsom havde besteget Brændestabe len, paa hvilken hendes Mand Liig laae, lagde hun sig ved Siden af denne, og slyngede den ene Arm om hans Hals. I dette Øieblik løb hendes grusomme Slægtninge til med tørre Riisqviste, hvormed de tildækkede begge Legemerne, og Enkens egen Søn, et neppe 10 Aar gammelt Barn, antændte disse med en brændende Fakkel. Baalet stod snart i lys Lue; jeg stod samme saa nær, at jeg kunde see alle den Ulykkeliges Bevægelser. Hun søgte slet ikke at løsrive sig; men syntes meget mere, jo stærkere Flammerne angrebe hende, at trykke sig tættere op til sin Mands Legeme. Hendes Udseende blev uforandret, til der traadte hende et tykt Skum for Munden, som hidindtil et himmelsk Smiil havde omsvævet. J dette gruelige Øieblik syntes mit Hjerte at briste, og jeg havde sjunket afmægtig ned, hvis ikke min Ledsager havde grebet mig under Armene; derimod formaaede en i Nærheden af mig staaende amerikansk Dame at see dette frygtelige Skuespil ligefra Begyndelsen til Enden. Jeg takkede min Skaber, at jeg hverken var hendes Elsker eller Mage!