Berlingske Tidende, 1834-12-01
Grækenland. Begyndelsen af Octbr. (Udtog af et Brev.) – Da det var lykkedes Kolokotronis Tilhængere, at vække en Opstand og at forsamle en Hob Rebeller i Omegnen af Tripoliza, blev der i al Hast afsendt et Detaschement af 50 Uhlanere, under Oberstlieutenant Papadaki, og desuden et Compagnie Skarpskytter, under Capitain Hours. Disse sidste vare lutter Tydskere, men uhlanerne derimod indfødte Grækere. Papadaki, som fandt Egnen om Tripoliza ganske rolig, marscherede frem til Kariteene; den her blev han i en Bjergkløft overfaldet af Rebellerne, der ved denne Lejlighed anførtes af en græsk Geistlig. Papadatibliv taget tilfange med to og tredive af sine Folk; de Andre reddede sig ved Flugten. Da denne Begivenhed rygtedes i Nauplin, be udredes endnu samme Aften Ritmester Fylanders, af Tydskere bestaaende Escadron med 70 Heste til Tripoliza; Kl. 12 om Natten rykkede de ud. Efter tyve Timers anstrængte Marsch, og tildeels i en trykkende Hede, ankom Escadronen foran Tripola, og blev modtaget af Oberst Hadschi Christos, En at Kongens ivrigste Tilhængere og en tapper Hugaf. Han comnanderede det mod Rebellerne bestemte Corps, der for Øjeblikket bestod af Uhlan-Escadronen, af Capititain Hours Compagnie Skarpskytter og den femte Bataillons Fusilier-Compagnie. Der blev indrettet en Bivouar foran Byen, og Christos forsynede Mandskab og Heste rigeligt med Levnetsmidler. Tvende Dage efter afmarscherede det hele Corps til Francobris. Her fik vi Ordre til at oppebie Oberst Griva, som havde tilbudt sig, med 300 Rumeliotter at drage med mod Rebellerne. De indtraf ogsaa rigtig i Leiren under forfærdelig Larmen og Skyden. Oberst Gordon ledsagede Griva, og nu brød man op modLeondari. De fleste Jndvaanere havde forladt denne By, og Præfecten var jaget bort. Efterat denne igjen var blevet indsat i sine Rettigheder, gik det videre fremad til Sinano. Her stødte Major Kalagenopolos med en halv Eicadron Uhlanere til os; han kom fra Maina. Endnu havde vi ikke seet nogen Rebel. Næste Dags Eftermiddag marscherede vi til Karitene, Kolokotronis Fødested og Oprørets Hovedpunkt. J Landsbyen Kyparisia fik vi Efterretning om, at en anden Landsby, Soulon, en Miils Vei længere frem til Høire, paa en Høide, var stærkt forskandset og besat af Rebellerne. Hadschi Christos bøiede strax af fra Vejen med Uhlanerne, og over flere betydelige Høje kom han i et raskt Trav til Landsbyen Soulon. Den var virkelig forstandset, og man saae 14 – 1500 Mand opstillede foran den i god Orden. De tvende Jnfanterie-Compagnier under Major Schnizlein havde ikke kunne følge med, og de bleve derfor staaende ved Kyparissia som Reserve. Men Grivas 300 Palikarer derimod havde i det hurtigste Løb fulgt. Cavalleriet i Hælene, og de bleve nu beordrede af Hadschi Christos til at angribe Fjendens høire Flanke, medens Uhlanerne, naar de vare ankomne til Bjergets Fod, hvorpaa Soulon ligger, skulde marschere op i Carriere og angribe Rebellernes Stilling, eller endog Forskandsningerne. Rebellerne modtoge Angrebet med en Salve; men grebe derpaa over Hals og Hoved Flugten, og det med en Hurtighed, der kun er disse Klephter egen. Uhlanerne forfulgte dem i halvtredie Time, over Bjerge og Høje, gjennem Dale og vilde Skovstrækninger, over Kløfter og Fjeldstraaninger, uophørlig, og adspredte dem aldeles. Da Skumringen faldt paa, forsamledes Escadronen igjen, og kun een Uhlanvar blevet saaret ved et Skud, men Flere havde i deres Hidsighed faaet Ansigtet forslaaet og forrevet af Træstammer og Grene, Jkke en eneste Hest var styrtet, skjøndt Terrainet her er af den Beskaffenhed, at flere Uhlanere, der i det bajerske Cavallerie havde gjort Feldttogene med fra 18051815, yttrede, at de forhen aldrig havde drømt om, at man kunde ride, end sige gjøre Angreb paa et saadant. Jmidlertid er dette ogsaa kun muligt for den græske Hest, der er uovertreffelig i Udholdenhed og i Skritets Sikkerhed. Marschen gik nu tilbage til Kyparissia, hvor vi indtoge den forrige Bivouar igjen. Samme Aften blev Landsbyen Soulon afbrændt af Rumelioterne. J en Dagsbefaling takkede Hadschi Christos samtlige Krigere, men især Ublanerne, for deres raske, uforfærdede Forhold. De fangne Rebeller tilstøde ogsaa, at Uhlanernes Hurraraab først havde bragt dem ud af Fatning Af vort lille Corps, der bestod af 99 Ryttere, 300 Rumelioter, og 10 græske Gendarmer til Hest, vare kun fem saarede, medens Rebellerne havde mistet 30 –40 Døde og ligesaa mange Fanger og Saarede. Det fortjener at bemærkes, at da Uhlanerne galopperede gjennem Landsbyen, havde Rebellerne plantet en Fahne paa Kirkegaarden. En Gendarmer reed til og rev den ned, men han og Hesten styrtede i samme Øjeblik til Jorden, trufne af tvende Kugler, som bleve affyrede af nogle, i Kapellet skjulte Klepter. Disse Sidste bleve strax gjennemborede, og Fahnen blev overgivet Obersteen. Den var af fiint Taft, hvorpaa der var malet en Phonix med Krone over, og førte Underskriften: J den, af den græske Nation valgte Kong Otto den førstes Navn. Næste Morgen var jeg Øjenvidne til et sælsomt Optrin. J Selskab med nogle Palikar-Anførere sadde vi Officerer omkring Hadschi Christos, da denne kaldte en riigt klædt og med kostbare Vaaben forsynet Græker hen til sig, vexlede nogle Ord med ham og bød ham derpaa at knæle ned. J samme Øjeblik drog han sin tyrkiske Sabel, og gjennemhuggede med eet eneste frygteligt Hug Menneskets Rakke med en saadan Kraft, at Hovedet kun hang fast ved en Strimmel Hud. Da det sammenstyrtende Legeme endnu gjorde nogle krampagtige Træk, raabte Christos til tvende i Nærheden staaende Jnfanterie-Poster, at de skulde jage et Par Kugler ind i Kroppen. Derpaa greb han ganske rolig igjen til sin Pibe, og satte sig ned hos os, som om aldeles Jntet var forefaldet. Hiin Græker havde nemlig tjent Rebellerne som Spion, og da Hadschi Christos havde faaet Vished om hans Brøde af hans egen Mund, udøvede han Straffen med egen Haand. Man fandt en Mængde Guld og mange vigtige Papirer hos Forbryderen. Dagen efter marscherede vi til Byen, Kærirene, der tilligemed Kolokotronis faste Slot ligger paa et højt Bjerg. De fleste Jndvaanere havde taget Flugten. Om Aftenen kom Griva til os i Bivouaken; hans Fustanella dryppede endnu af Blod; han havde netop slaaet Hovederne af fem fangne Klephter. J en utaalelig Hede marscherede vi tvende Dage senere over høje Bjerge til den lille smukke By, Andritsene. Underveis blev Præstens Bolig i Landsbyen Lawka afbrændt; han havde nemlig havt Haand i med, at tage Papadaki til Fange. Her fik vi Ordre til at forene os med det fra Maina tilbagevendende Corps; Vejen gik derfor til Platanca. Vi maatte i den frygteligste Hede vandre over farefulde Bjergstier. Mange Jnfanterister bleve udmattede liggende. Endelig naaede vi Byen Arkadia, der har en smuk Beliggenhed paa en Høi. Samme Aften indtraf General Schmalz med sine Tropper fra Maina. Vi opsloge nu vor Leierplads mellem Arcadia og Havet, hvis Bølger hundre mod Kysten, kun tusind Skridt fra Byen. Mødet af saamange Venner og Kampfæller gjorde denne classiske Bivonge til en af de behageligste Sammenkomster, jeg har oplevet, og den vil blive mig uforglemmelig.