Aarhuus Stifts-Tidende, 1815-12-19
Atter Natten til den 4de d. blev Marskal Ney under stærk Bevogtning ført ud fra Konciergeriets Fængsel til Pallaiet Luxembourg. Ved Daggrye vare alle Veie dertil besatte af Grenaderer og Nationalgardere. Forsamlingen aabnede Forhøret i Overværelse i af Politie= og Marineministeren samt Seglbevareren. Den Anklagede blev indført. Marskallen sad frie paa en Stoel mellem begge sine Sagførere; bag ham stode i fire Underofficietet af den kgl. Garde. Marsk. svarede med fast og frimodig Stemme. Dette hele For bør bestod kun af Klageaktens Oplæsning og Vidnernes Forhør. Disse vare 19 som talte mod og 21 som talte for ham, blandt disse vare Davoust, Bondy, Guilleminot og Bignon. I dette Forhør erklærede Marskallen det for ugrundet, at han skulde have sagt Han vilde bringe Bonaparte i et Jernbuur til Kongen;" og det vilde han paastaae, om han end og skulde vorde skudt og i tusinde Stykker sønderrevet. - Denne Dags Forhør vedvarede uafbrudt fra Kl. 11 Form. til halv sex om Eftermiddagen. - Begge de næste Dage begyndte det igjen Kl. 10. - Den Kgl. Kommissair sammenstillede i Forsamlingen den 6te, endnu engang Klagepunkterne mod Marskallen i en meget thetorisk Tale. Da derimod dennes Forsvarer Hr. Berryer reiste sig og blandt andet ville beraabe sig paa Parisextraktaten og den der udlovede Amnestie, satte Hr. Bellart sig ham imod. Vi ere Franskmænd, saade han, og dømme efter Franske Love, alt andet er unyttigt og afskyeligt. Da Neyls anden Forsvarer, Hr. Dupin, bemærkede, at Marskallen, som barnfødt i Saar=Louis, ikke længere var nogen Fransk Undersaat, opstod en lydelig Murren og Marskallen sagde, hurtig reisende sig fra sit Sæde: Ja mine Herrer, jeg er en Franskmand og vil døe som Franskmand. Hidtil troede jeg at man ville have tilladt mig frie at forsvare mig, men nu erfarer jeg at man vil lægge mig Hindringer i Veien. Jeg takker mine ædle Forsvarere for det de have gjort for mig. Jeg vorder dømt mod Traktaternes Troe og Love og man vil hindre mig fra at tage min Tilflugt til dem. Men jeg apellerer des- aarsag, som General Moreau, til Europa og Efterverdenen. - Hr. Bellart giensvarede herpaa. Kommissarierne havde allerede længe taalmodigen maattet høre mange antiftanske ja antisociale Maximer, det maatte nu være ophørt. Man har nu længe nok tilladt Marskallen sit Forsvar. - Da Kantsleren derimod bød Marskallens Sagførere at tale, afbrød ham denne med de Ord: Og jeg forbyder mine Advocaler længere at tale for mig, hvis de ikke tør forebringe alle de Grunde som synes dem nødvendige til mit Forsvar. - Hr. Bellart gientog, at han ikke længere vilde svare hans Advokater et Ord og at Sagen strax maatte vorde afgjort. Reqvisitoiret blev derpaa oplæst, hvori alle de Forbrydelser man beskyldte ham, stode anførte. Marskallen sad rolig og hørte derpaa og selv ved Slutningsordene: Vi forlange, at Marskal Ney vorder dømt til Døden, blev han uforandret. Da Kantsleren tilspurgte den Anklagede, om han derimod endnu havde noget at indvende, svarede han, i det han reiste sig, som om han vilde tage Afsted fra de Tilstædeværende: Aldeles Jntet, Monseigneur. - Marskallen blev nu bortført, Publikum maatte rømme Salen, og Pairerne skrede til at fælde Dommen. Kl. 11 1/2 blev Forsamlingen igjen offentlig; Kantsleren oplæste Dømmen, ifølge hvilken den Anklagede var dømt til at vorde arqvebuseret. Herpaa forlangte Hr. Bellart fremdeles, at Marskal Ney, overbeviist om at have handlet æreløs, ikke længere burde være Æreslegionens Medlem, hvilket Præsidenten ogsaa der paa i Kammerets Navn erklærede. - Tilhørerne maatte nu atter drage sig tilbage; men Pairerne forbleve endnu samlede. Der vare 160 nærværende, hvoraf 142 stemte for Marskallens Død. Sine Sagføreres omfavnede Ney med de Ord: "Det er forbie; vi sees igjen i en anden Verden." Paa sit Værelse forlangte han at spise, som det lod han gjorde med meget Appetit. Da han bemærkede, at de som bevogtede ham, vare meget opmærksomme paa en lille Kniv han havde, kastede han den fra sig og sagde: Troer de at jeg frygter mig for Døden: Efter Spiisningen røgede han rolig en Sigar, derpaa lagde han sig paa Sengen og sov hele to Timer. - Næste Dags Morgen den 7de, marscheerte stærke Detaschementer Gendarmerie bag Luxembourg. Kl. 9 1/4 blev Dommen fuldbragt paa Greenelles Sletter.