Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-09-10
Forlangt Jndrykkelse. Hvad tør der, med Hensyn paa en kirkelig Reform, haabes af den danske Geistlighed, Betragte vi, uden sanguinske Forhaabninger, Tingenes Stilling i Danmark, saa lader sig ikke nægte, at der endnu for lang Tid ei er at vente nogen betydelig Forandring i det kirkelige Livs Tilstand, med mindre mægtige Verdenstildragelser skulde give ogsaa os kraftige Impulser og vække os af det huuslige Livs behagelig gemytlige Rolighed til en rask og mandig Virken paa det offentlige Livs store Skueplads. Det er et Grundtræk i Danskens Character, at han ikke gjerne træder ud af sine vante Forhold, gjerne taler om det, der burde skee, om den Maade, hvorpaa det burde skee, men lader det blive ved Talen og ugjerne handler, for ved sin Anstrengelse og Møie at bevirke en Forandring. Vi passe det Jordiske for omhyggeligt; derfor ere vi træge i Aandens Gierning. Vi elske det personlige Livs, Familielivets, behagelige, ukontrollerede Frihed for høit til at vi ret skulde glæde os over saadanne Jndretninger som sigte til et Almeenlivs Offentlighed. Vi have for Lidet af Sydens raske og bevægelige Blod, til ikke blot at bifalde store Tanker og Jnstitutioner, men elske dem med glødende Beggeistring, og lade denne Kjærlighed fremtræde i fraftig Daad. Derfra denne Langsomhed i alle Forretninger; derfra Mængden af de lidt efter lidt opstaaede Jnkonvenientser i Privat- og Almeenlivet; derfra den træge Fremskriden til Afskaffelse af bestaaende Mangler, eller til Jndførelse af det erkjendte Bedre i Sæder og Liv, i Stat og Kirke. Langt være det fra os, hermed at ville gjøre Regjeringen en Bebreidelse; vi ere tvertimod fastoverbeviste om vor Konges gode Villie til at indføre det Bedre og fjerne de bestaaende Mangler; vi dadle kun os selv og Alle, der som Undersaatter stedse skulde være lysvaagne, for i deres Kredse kraftigt at understøtte Kongen i hans ædle Stræben. Thi det er vor inderste Overbeviisning, at de mange Klager over talløse Mangler i Stat og Kirke forlængst vilde være forstummede, naar man blot nedenfra deels havde arbeidet kraftigt i de enkelte Communer paa den sociale Tilstands Forbedring, deels med besindig Kraft mod oven udøvet hiin moralske Jndflydelse, som vi just i den nyere Tid have seet saa mægtig og som ikke blot er fuldkommen forenelig med Ærbødighed mod Regjeringen og med hver undersaatlig Pligt, men endog tør og bør betragtes som dens skjønneste og fuldkomneste Opfyldelse. Thi i tans og blind Lydighed venter Slaven paa Herrens Bud, og fuldbyrder dem – men hvo der i fri Kjærlighed, som Undersaat, skal vise en hjertelig og fornuftig Lydighed mod den i fri Erkjendelse af Sandhed og Ret Herskende, han maae vistnok villigt adlyde i Alt, men ter dog ikke undlade, at forsøge Alt, for at bevæge Regjeringen til, hvor det behøves, at forandre de bestaaende Love. Vi ere saaledes fuldkommen overbeviste om, at vi forlængst vilde have kunnet glæde os ved en Forbedring i vor kirkelige Forfatning, vor Cultus og Alt hvad der kunne bidrage til at oplive Jnteressen for Kirke og Christendom, hvis vor Geistlighed, ad lovlig Vei, havde søgt at fremstille Nødvendigheden af slige Forholdsregler og gjort hensigtsmæssige Forslag til slige Forbedringer. Men den Lunkenhed og Ligegyldighed, hvormed vore Geistlige lode alle Stemmer, som klagende opløftede sig, uændsede; deres Utilbøielighed til enhver anstrengt Virksomhed, som gaaer ud over den gammelvante, magelige Skik, deres Ulyst til en fremskridende alvorlig Sysselsættelse med Videnskaben: alle disse Mangler vare de store Hindringer for enhver fuldkomnere Udvikling af vor Kirke i Dogma, Cultus, Forfatning. Man vil hellere snige sig igjennem Livet i trøstløs Fred, end vække en Strid, som giver Liv. Saalænge denne træge Fredelighed ikke viger, er vor Røst en Røst i Ørken. Men et svagt Haab have vi dog endnu om, endelig og endelig at vinde flere for en kraftig Reform, og idet vi ihukomme, at ogsaa Cato kun kom til Maalet, fordi han vedblev: "Jøvrigt mener jeg, at Carthago bør ødelægges ville ogsaa vi vedblive det er Tid, det er høi Tid, at tænke paa en kirkelig Reform i Dogma, Cultus og Forfatning!