Viborger Samler, 1842-07-21
Udenlandske Efterretninger. Storbritannien og Jrland. Den Tale, hvormed Lord Brougham i Overhusets Møde den 11te Juli begrundede sit Andragende om Nedsættelsen af en Comitofor at udforske Aarsagerne til Landets Nød, har vundet almindeligt Bifald. Talen knyttede sig til en af Lorden for nogen Tid siden indleveret Petition fra Fabricanter i det nordlige England. Lord Brougham sammenlignede der nu herskende Nød med Nødstiden i Aarene 1808, 1812, 1816 og 1817 og troede at hine Elendighedens Aar maatte ansees for rige og fede i Sammenligning med Nutiden. J det vestlige England, sagde han, daterede Elendigheden sig allerede fra tidligere Tid, thi i de sidste 10 a 12 Aar var Handelen aftagen meere og mere, og denne Aftagen havde i den sidste Tid tiltaget i den Grad, at man kunde ansee Handelen for ganske at være tilintetgjort. Væverstolene forfalde; Husene kunne ikke vorde bortleiede, med mindre Leien nedsættes til det Halve eller til 1/2 Deel af hvad den hidtil udgjorde, – og saaledes var Tilstanden i Glocester- og Wiltshire. Man kunde troe, at Handelen og Virksomheden havde trukket sig hen til andre Egne, men i Englands Norden herskede den samme Tilstand og endog i de mellemste Grevskaber (Leicester-, Shrop-, Stafford= og Warwickshire) var Arbeidslonnen reduceret overordentlig meget; Arbeidsløshed grel om sig overalt, Fattigskatten var i nogle Districter steger til det firedobbelte, ja endog til det ottedobbelte Beløb og Antallet af dem, der ikke længere vare istand til at udrede denne Skat, udgjorde imellem 20 a 50 pC. af alle de Skattepligtige. Man havde Exempler paa, at udhungrede Mennesker ikke vilde forlade deres Straaleie fordi Hungeren var lettere at bære i en liggende Stilling under Gudstienesten i Kirkerne og Capellerne maatte ikke sjeldent Mennesker, der af Hunger bleve afmægtige, bæres udenfor, ja det havde endog været Tilfældet, at diende Børn vare faldne i Afmagt ved Moderbrystet, der ikke længere kunde give dem nogen Næring. Nøden traf fornemmelig Fabricanterne, og om man endog ei vilde drage nogen hadefuld Adskillelse imellem de forskjellige Folkeclasser, saa turde man dog ei forglemme, at det var den industrielle Classe af Befolkningen, som England havde at takke for sin Handelstorhed, og at, om Nogen havde Krav paa Parlementets Beskyttelse, da var det denne Deel af Befolkningen. Men alle arbeidende Classer - saavel den agerdyrkende som den industrielle - ere forsaavidt hinanden lige deri, at de ikke repræsenteres i Parlementet, og derfor ikke kunne virke noget directe til Nødens Afhielpning; desaarsag vare de saa meget mere berettigede til i det mindste at turde gjøre Regning paa Parlementets kraftfulde Beskyttelse. Mange have vel villet ansee Parlementets Jndblanding for upassende, deels fordi Skildringerne af Elendigheden tildeels skulde være overdrevne, deels fordi den gode Høst, vi gjøre Regning paa, sikkert vil gjøre Ende paa Elendigheden; – men at Elendigheden virkeligen er mageløs, kunne kun Forblindede negte, og Høsten, om endog nok saa god, vil dog først hjælpe seent og kun tildeels. Andre have villet tillægge Udbredelsen af Maskinvæsenet Skylden for den herskende Nød, og i en Jndskrænkning af Brug af Maskiner villet finde Afhjælpning; men hverken Theorie eller Praxis træde paa hines Side; thi ihvorvel Anvendelsen af Maskiner i et Uldmanufactur finder Sted i langt mindre Grad, end ved Bomuldsfabricationen, saa lide dog de Districter, hvori der ere Uldmanufacturer, langt mere end Bomuldsmanufacturerne, og i Leeds - Hovedsædet for Uldmanufacturerne – erholde f. Ex. af 150,000 Fabrikarbeidere. 40,000 Understøttelse af Fattigvæsenet; 20,000 fortjene i Gjennemsnit ikke meere end 6 Shill. om Ugen, og Antallet af de sysselsatte Arbeidere var i alle Grene af Fabricationen formindsket 1/2 og derover. Jkke Aarstiderne, ikke Maskinvæsenet, eller som Andre ville, Pengevæsenet, (navnlig Afskaffelsen af 1 Lstl's Noterne, hvilke allerede efter Peels Tilskyndelse m. m. afskaffedes for 25 Aar siden) turde man tilskrive Nødstilstanden, men kun det forkeerte Handelsystem – de beskyttende Toldafgifters System, ved hvilket fordærvelige System man har forsøgt paa at udelukke fremmede Nationers Concurrents, medens England, støttet paa sine store Capitaler, sin Erhvervsflid og sine Haandværkeres Duelighed med freidigt Mod havde kunnet byde enhver Concurrent Spidsen og tillige ved en sand liberal Handelspolitik kunnet bevirke, at de udenlandske Markedspladser netop i hine concurrerende Lande forbleve aabne for Britannien. Nytten af en saadan Politik vilde isærdeleshed have viist sig med Hensyn til de forenede Fristater - Hovedmarkedet for de britiske Manufacta, og der kunde den endnu vise sig. Jmellem de nordlige og sydlige Stater bestaaer en Uenighed om Toldtarisen; hine forlange høie Toldafgifter til Beskyttelse for deres Fabriker; disse derimod attraae en saa fri Handel som muligt – for bedre at kunne afsætte deres raae Producter. Udslaget gjøre de vestlige Stater, som nu helde mere til de nordlige Provindser, fordi de i det brittiske Restrictivsystem see Exempel og Anledning til lignende restrictive Forholdsregler, frigives derimod den britiske Handel, saa ville de vestlige Stater, der ere mere interesserede ved Udførselen af raae Producter, nærme sig de sydlige Stater, og de forenede Staters høie Toldtarif, som saa meget indskrænker og hindrer Afsætningen af britisk Fabricata, vil da vorde en sand Umulighed. – At Lord Broughams Motion forkastedes med 61 imod 14 Stemmer, er berettet.