Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-05-27
De gamle Grækere vare fra Norden af trængte ind i Landet. Biergstrækningen Pindus, i dens videste Udstrækning, var deres Opholdsted. Hellenernes Sagn skildre Perikles og Sokrates Forfædre, som at have levet omtrent i en saadan Tilstand, som nu Nordamerikas Vilde. De levede uden Agerdyrkning og uden Cultur, og Sagnet vil endog frakiende dem Kundskab om Jldens Brug. De synes i det 14de eller 15de Aarhundrede før Christus at være trængte ind i Helles i en saadan Mængde, at de betvang de Folkestammer, som dengang boede i Landet, og gjorde dem til Slaver. Men fra denne Vildheds Tilstand arbeidede de sig frem til den høieste Grad af aandelig Cultur, som nogen Nation har opnaaet førend arstendommens Jndførelse, af hvis Skjod vore Dages høiere Europærske Kultur er fremgaaet, og deres efterladte Konstværker og Skrifter ere blevne et Hovedmiddel til denne Kulturs Udvikling. Dette Folk gik under fordi det var ligesaa lidenskabeligt som talent fuldt, ligesaa indbyrdes uenigt som begeistret og aandrigt. Det laae under for et andet koldt beregnende, standhaftigt og energisk Folks Politiks uimodstaaelige Vælde, for Romerfolkets Overmagt. Siden den Tid have Grækerne prøvet mange sørgelige Skjebner, lidt megen Undertrykkelse af andre Nationer; ere selv blevne blandede med mange andre Folkestammer; men have dog beholdet meget af deres oprindelige National karakteer ligesom af deres Oldrids Sprog. Hvorledes fandt den Europæiske Kultur dem, da den kaldte dem frem af deres politiske Grav, De nulevende Grækere, siger den omtalte Forfatter, ere et i Raaehed, Overtroe og Fordærvelse nedsunket Folk. Men de sidste Aars Jammer har opvakt den gamle Heltraand hos de bedre findede og simplere Biergbeboere, (som havde mindre været underkastede det Tyrkiske Aag, og saaledes vare mindre fordærvede.) Daad ere fuldførte, som ere de gamle Grækere værdige; Patrioter ere fremstaaede, som Epaminondas vilde med Glæde have rakt Haanden. Marco Bozgaris, Rhigas, Maurocordato, Constantin Cana ris og flere, ere sande Herrer. Men Otto af Baiern har en vanskelig Opgave at løse, naar han vil bringe det gamle Grækenland til at opstaae; men det vil lykkes naar han vil besværge Oldtidens Aander. Hvilket Folk har saadanne Oldtidsskrifter at tye til, som Grækerne, som de saa let kunde komme til at forstaae, og som vilde blive saameget lærerigere for dem, som at det dog vil udkræve nogen Møie for at forstaae dem.)Der gives en Stand, hvo med en Stat stiger eller falder; det er den Stand, som Folkets Opdragelse er betroet. Man maae ikke troe at der gives noget Middel til at holde et Folk opret, naar Præsternes og Lærernes Stand mangler Agtelse; men denne Agtelse kan ingen give den; den maae udgaae som en velgiørende Kraft af dens indvortes Beskaffenhed. Naar den Geistlige, istedet for at besidde dannede Sæder, videnskabelige Jndsigter, Humanitet og oprigtig Jnteresse for Folkets Vel, er nedsunket i Fanarisme, Overtroe og Uvidenhed, er hengiven til Vellyst, Gierrighed og Falskhed, saa nedsynker han i Foragt, og ingen udvortes Glands kan hæve ham. Dette Stykke er skrevet af en Geistlig.) Hvorledes det er beskaffent med denne Stand i Grækenland kan læres af følgende Skildringer. Cholseul siger: at Grækenland vrimler af Kaluger, som hverken kunne læse eller skrive; men som godt føle hvor stor deres Magt er over et overtroisk Folk. Disse Mennesker have underkastet sig deres Landsmænd, og skalte og valte med dem efter deres Godtbefindende. De tage ofte Deel i deres Forbrydelser, og i den Fordeel som den afgiver. Der gives ikke en Søerøver, som jo har en Pope eller Kaluger hos sig, hvilken strax efterat han har begaaet en Forbrydelse giver ham Aflad. Disse feige Forbrydere myrde strax Mandskabet paa de Skibe, som falde i deres Hænder, og bore de udplyndrede Skibe isænk, for at tilintetgiøre Vidnesbyrdene om deres Laster. Saasnart disse lastværdige Mennesker have gjort dette, saa kaste disse Uhyrer sig paa Knæe for Religionens Tienere, som da ved nogle Ord maae udsone dem med Guddommen. (J den dumme mod Skriften stridende Troe, at Gud ved Menneskets Skjebne i hiin Verden, ikke vil tage Hensyn paa deres Handlinger i denned. Saaledes bergelige de deres Samvittighed og fatte Mod til at begaae nye Forbrydelser, da Naadens Port staaer bestandig aaben for dem. Disse Functioner have en vis Taxt, og Popen fører med sig en Fortegnelse paa de Forbrydelser, som kunne begaaes, og paa den Betaling, hvorfor han maae tilgive dem Disse Poper gjøre endnu mere, de beroelige hans Samvittighed, dersom han skulde tilsætte Livet ved de Forbrydelser han vil begaae. - Under saadanne Omstændigheder kan ikke Talen være om Kristendom, om en Lære, hvori det hedder: at Menneskens Søn skal komme tilbage i sin Faders Herlighed med sine Engle, og da skal Han betale hver efter sin Gierning. (Math. Evangelium, 16de Cap., V. 27.) Hele Folkets Underviisning bestaaer i at afrette det til Andagtsovelser. Derfor har Sædernes Fordærvelse aldrig være større end i Grækenland, og de sidste Aar have afgivet sørgelige Beviser derpaa. Ved en saadan Fordærvelse kan blot Skinhellighed; men ingen Religiøsitet, finde Sted. Man op hænger Rovet i Kirkerne selv, og Pouqueville faae et Exempel paa at man udplyndrede Ærkebiskoppen, og derpaa tvang ham til at give Absolution. De to trediedele af Aarets Dage ere Festdage; men for Penge giver Poven Absolution for Overtrædelsen af dem. Afholdelsen i Fasten er meget stor, men naar Paaskefesten nærmer sig, saa forandres Alt. Palmesøndag prydes Kirkerne med vellugtende Grene. De følgende Dage blive de Poper, som giøre det for bedst Kiøb, anmodede om at give Absolution eller Syndernes Forladelse. Skiærtorsdag er Altergang, Langfredag Faste, og der holdes Bøn til Midnat. Løverdagen imellem denne Dag og Paaskedag bliver Huset, feiet og prydet, og de gamle Kiøkkenredskaber, kastede ud af Vinduet. Paaskelammet og Stadsen, Liren og Tamburinen, tages frem, og alle Forberedelser giøres til Glæden. Solens første Straaler Paaskemorgen hilses paa med Jnbel. Man affyrer Gevære, jubler høit, byder hinanden Paaskekager, spiser Paaskelammet, drikker Viin og Lystigheden tager til og udarter sædvanligen til de vildeste Udsvævelser. Saaledes er Grækernes nærværende Religion beskaffen. Den første Fornødenhed for Grækenlands Opkomst er derfor Tilveiebringelsen af en ærværdig Geistlighed, og en fornuftig Folkeunderviisning.