Viborger Samler, 1828-07-24
Uagtet det redelige og sanddrue Sprog, hvormed man gjentagne Gange vilde gjøre fornævnte Gesandt de lovmæssige Undskyldninger forstaaelige og antagelige, og uagtet de legitime hindringer, som man flere Gange anførte for at retfærdiggiøre og bevise Umuligheden af at samtykke i hiint Forslag, tilbageviiste han dog stedse med Stolthed Anerkjendelsen af disse Grunde. Jmidlertid fandt den sælsomme, i Historien exempel løse, Tildragelse ved Navarino Sted, en Tildragelse, hvis Mage ingen anden Magt har oplevet; men selv efter et saa trolost Skridt afbrød den høie Port ikke Venskabet, men vedblev den samme føielige Opfor sel. Jstedetfor at fortsætte Fjendtlighederne mod de Steder, der endnu bestandig vare i Oprørstilstand, viste den sig tvertimod, ene og allene af Opmærksomhed for de tre Magter, tilbøielig til at bevilge hine Steder al mulig Gunst. Men tvertimod al Discretion viste sig den ovennævnte Gesandt ikke engang dermed tilfreds og forlod Constantinopel uden Grund. Trods alle disse Kjendsgierninger hvoraf hver for sig allerede vilde tilbyde tilstrækkeligt Stof til et særeget Manifest, omtalte den høie Port dog ikke videre sine kun altfor retfærdige Grunde til Klage ligesaalidt som sine efter de forudgangne Kjendsgierningers Natur øiensynlige Rettigheder; den tog ingen Anledning deraf til at opsøge Oprørets Udspring ved at sammenligne Aarsager og Virkninger; den troede, at de anførte Kjendsgierninger aabenbart henpege paa hiint Udspring, at Resultaterne bekræfte det, og at det følgelig vilde være upassende endnu at gjøre særegne Anvendelser over Spørgsmaalet og Oprørets Anstiftelse. Porten gjorde sig det tvertimod til Pligt ja til sin omhyggeligste Bestræbelse, overeensstemmende med Tractaterne og Naboeskabet, saa meget som muligt med al Opmærksomhed og Redelighed at iagttage og opfylde alle Høiagtelses og et oprigtigt Venskabs Forpligtelser mod det russiske Hof. Men herpaa tog Rusland aldrig Hensyn. Jo meere forekommende og forsonlig Porten viste sig, destomere afgjørende yttrede Rusland sin kolde og fjendtlige Opførsel, hvilket er almindeligt bekjendt. Ganske øiensynligt er det, at Porten maatte bekjendtgjøre Muselmændene alle disse et naturligt Fjendskab betegnende Kjendsgierninger, for paa denne Maade i deres Hjerter at vække og levende at vedligeholde Spiren til Jver for Jslamismen. Jmidlertid kan den Jndvending, at Tractaten til Akjerman ikke er sluttet uden Forbeholdenhed, ingenlunde ansees for gyldig. De ubetydelige Ting, som man har bestræbt sig for at udhæve i hiint Manifest, til hvis Udbredelse i sit velbeskyttede Gebeet Porten af forskjellige Grunde saae sig nodsaget, ere Sager, der blot angaae det Jndre og alene vedkomme Porten. Det vilde være unyttigt at vise, at det Sprog, som en Magt fører til sit Folk og sine Undersaatter, hverken kan eller bør være Gjenstand for de andre Magters Forhandlinger. Desuden i Betragtning af, at Storvezieren strax efter Gesandtens Afreise sendte en officiel Skrivelse til det russiske Hofs Premierminister, hvori han tydeligt udtrykte, at den høie Port ikke afviger fra sit gamle roesværdige System, at den ængstelig bestræber sig for at vedligholde Freden, at Hofferne kun bør skjenke Conventionernes og de offentlige Meddelelsers Ord Opmærksomhed, da disse alene fortjener Hensyn - i Betragtning af al dette vilde - forudsat, at det russiske Hof virkelig nærer lige Ønske og Fredens Opretholdelse og befæstelse mellem begge Hoffer, saaledes som det udtaler samme i sit Manifest - Storvezierens omtalte officielle Brev ene og alene fortjene i diplomatisk Form at antages og nyde Tiltroe. Men selv da, naar Jndholdet af Portens ovennævnte Manifest skulde have foranlediget nogen Tvivl og Mistanke hos det russiske Hof, vilde Ophævelsen af enhver saadan Mistanke have været yderst let, naar hiint, da Veien til Meddelelser mellem Hofserne aldrig har været lukket, havde skrevet til Porten og forlangt Oplysninger. Men da det russiske Hof ikke har skienket alle disse Betragtninger nogen Opmærksomhed ja maaskee ikke engang har agtet paa de Oplysninger, som de venskabelige Magters Gesandter, der endnu befinde sig hos Porten, have givet det, efterat de med Nøiagtighed havde undersøgt Tingenes sande Tilstand, hvorimod det desuagtet har gjort hiint Manifest til Hovedgienstand for sine Klager - saa giver Alt dette Grund og Ret til at troe, at Saadant blot skeer for at finde et Paaskud. Efter den Grundsætning, at de givne Sætninger ogsaa i sig selv indeholde deres Beviser, lader det sig øiensynlig slutte af det hidtil Sagte, at den Bebreidelse, at have afsluttet Akjermans Tractaten i den Hensigt at krænke og tilintetgjøre den, nødvendigviis maa falde tilbage paa den, der har erklæret Krigen. Hvad Handelsfartøierne angaae, hvis Ladninger ere tagne under Beslag, saa er Sandheden denne, at det ottomanniske Riges velbeskyttede Lunde den Almægtige være lovet, vel levere tilstrækkeligt Korn, til at forsyne denne Hovedstad, men at i den sidste Tid - formedelst den tvertimod Venskabet og Freden anordnede endnu vedvarende Blokade, hvis Formaal er at hindre Tilveiebringelsen af Levnetsmidler for de paa Morea værende muselmanske Tropper - det ellers for Hovedstaden bestemte Korn fra visse Egne i Rumelien maatte sendes til Morea, hvorved opstod Mangel paa Levnetsmidler i Hovedstaden, som Porten, saae sig nødsaget til paa denne Maade at afhjælpe. Ligesom den har sig af med de venskabelige Magters Handelsmænd, saaledes opkjøbte den ogsaa hos de russiske Kjøbmænd til de løbende Priser Kornet til Underholdning for Guds Tjenere, denne Hovedstads Jndvaanere, idet den efterhaanden betalte den lovmæssige Priis derfor, saa at man selv i denne Henseende ikke fornuftigviis kan beklage sig over den høie Port, i Betragtning af at Blokaden gjorde hiin Forholdsregel nødvendig. Naar man betænker den uberegnelige Skade, der af den græske Jnsurrection er opstaaet for Porten, en Jnsurrection, der er bleven forlænget ved den Rebellerne fra Begyndelsen af ydede Bestyttelse, naar man i Særdeleshed betænker den Skade der under Venskabs Maske tilføiedes den ved Navarino og saa mange andre Tab der reiste sig af andre Aarsager, saa maa man tilstaae, at den høie Port allene har en sand og ubestridelig Ret til at føre Klage, og at de andre Magter hverken have lidt Tab eller kunne gjøre Fordringer, da det tvertimod er almindelig bekjendt, at Fordelene og Udbyttet af deres Handel have været meget betydeligere end forhen. Den Forudsætning, at den høie Por har ophidset det persiske Hof mod Rusland, er en aldeles ugrundet beskyldning. Det er en øiensynlig og bestemt beviist Kjendsgierning, at den høie Por aldrig var vant til at ophidse en Magt mod den Anden. Ligesaa langt som Porten var fra at ophidse Hoffet i Jran, ligesaa lidt bekymrede den sig om at opsøge Grundene til Krigens Begyndelse og Tilendebringelse mellem Hofferne i Jran og St. Petersborg, da dens hele Opmærksomhed har været fængslet af dens indre Anliggender og Statsforholdsregler, og da den stedse af Naturen har været tilbøielig til Neutralitet. Den høie Ports Paschaers foregivne Krigsrustninger vare heller ikke Andet end de Forholdsregler, som enhver Magts Grændsebefalingsmænd maae tage, naar to Naboemagter befinde sig i indbyrdes Krig. Vil man tillægge disse foregivne Rustninger en fjendtlig Hensigt mod Rusland, saa er denne Forudsætning ligesaa utilbørlig som alle de Andre, Den Beskyttelse og Medlidenhed som Rusland affecterer for Moldaus og Vallachiets ulykkelige Undersaatter have ingen anden Hensigt end at foranledige Stridigheder, og ophidse til Klager imod den høie Port. Et meget tydeligt Beviis for, at Ruslands sande og Hoved-Formaal ingenlunde er at beskytte Fyrstendommerne, men kun at finde Paaskud, til en Krigserklæring mod den høje Port, ligger saavel i Jndfaldet af Ypsilantis Søn, som i den nærværende Jnvasion af de russiske Tropper hvilken er et uretfærdigt Brud af Tractaterne. Af begge kan man slutte, hvor meget de ulykkelige Jndvaanere i hine Provindser ere blevne undertrykte og endnu skulle undertrykkes. Rusland der giver sig Mine af, at skjænke bemeldte Provindser sin Beskyttelse, er den netop, som paa enhver Maade tilføier dem Skade; medens den høie Port aldrig tillod at den hellige Lovs Bud overtraadtes, og den mindste Undertrykkelse, den mindste Uret tilføiedes dens Undersaatter. Stedse bar den Omsorg for at Beboerne og Undersaatterne i hine tvende Provindser under dens retfærdige Regjerings heldbringende Anspicier node Rolighedens og den indre Tilfredsheds Lykke. Uagtet Porten havde Kundskab om Ruslands Forberedelser til at falde ind i de tvende Provindser, og uagtet det baade havde været let og gavnligt at lade muselmanske Tropper marschere derhen og rykke derind, saa holdt Porten det dog ikke for passende at gjøre dette, blot for at de arme, ulykkelige Undersaatter ikke skulde lide Skade og trædes under Fødder. Skulde senere som Følge af de kommende Tildragelser, hvortil Ruslands troløse og voldsomme Fremgangsmaade kunde give Anledning, at bemeldte Jndvaanere komme i Ulykke og Fare, saa vil stedse Rusland alene være den sande og Hoved-Anledningen dertil. Naar man nu til Slutning betragter, hvorledes Rusland snoer sig og vægrer sig ved at erkjende Portens høieste Rettigheder og retfærdigste Fordringer, Rettigheder og Fordringer, der ere saa klare som Solens Lys, hvorledes denne Stat fremdeles besvarer den høie Ports retmæssige, nodvendige og loyale Skridt, paa en utilbørlig og modsigende Maade, blot støttende sig paa en Række af ugrundede Beskyldninger; og naar man endelig efter de forudskikkede Betragtninger paa billigheds og Sandheds Vægt veier Ruslands Jndiscretion, at bruge saadanne Beskyldninger som Grund til en uretfærdig og unødvendig Krig, saa vil man sikkert maatte indrømme, at Jngen kan forekaste den høie Port at have fremkaldt hiin Krig. Lovet være den Almægtige. Den høie Port og det muselmanske Folk, som i enhver Anledning satte deres Tillid til den Høiestes Magt og Naade, ruste sig til Forsvar efter den hellige Lovs Forskrifter. Ligesom de ere frie for Uvished og Modloshed, saaledes ville de ogsaa være frie for ethvert Ansver for de Tildragelser som nu og i Fremtiden forstyrre mange Menneskers Lykke, og maaskee endog ville ryste Grundpillerne under den menneskelige Slægts Rolighed. For at Ovenstaaende endelig kan komme til hele Verdens Kundskab, har Porten ilet med at udstæde nærværende Manifest.