Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-06-05
Mehemed Ali har længe afgivet Prøver paa hvormegen Priis han sætter paa den Europæiske Cultur, den største er at han lader unge Ægyptere undervise i Frankerige for at danne dem til militaire og civile Embedsmænd. Jngen kan mere end han erkiende den Europæiske Krigskonst Fortrin og Nødvendighed, men denne er bragt til den Høide i vore Dage, at den ikke lader sig efterligne uden tillige at tilegne sig den Europæiske Cultur. Vender man sine Blikke bort fra Cairo og Alexandria til Constantinopel, saa seer man ikke mindre der en Hovedforandring i Tænkemaade og i Sæder. – Man kan neppe giøre sig en Forestilling om, skriver man fra denne Hovedstad, hvorledes alt har her forandret sig i en føie Tid, Orienten med al sin romantiske Pragt. forsvinder og den Europæiske Cultur med sin alvorlige Colorit finder Dag for Dag en større Jndgang hos os. Nu kan man sidde her i lyse Værelser ved Vinduet og læse det nye udkomne Blad af den elegante Tyrkiske Moniteur, hvori de Noter meddeles, som den Pavelige og den Franske Regiering vexle med hinanden, eller Fortællinger og Carlisternes Jntriger (af hvilke det nu gives 3 Species, Carl den Xdes Tilhængere, Don Carlos Partiegiængere i Spanien og HertuCarls i Brunsvig) eller Afhandlinger og Vandfaldet ved Niagara eller om de Brittiske Colonier, i Nye Sydvallis. – J Begyndelsen af April ere de Keiserlige Gardere, tre ypperlige Linie Regimenter hver paa 4 Batailloner, afgaaede til Krigsskuepladsen; den 18de afreiste Feldmarskallen dertil, efter at han først havde havt en Afskeds Audience hos Hs. Høihed. Garde Artilleriet er indskibet til Nicæa; de Kavallerie=Regimenter, som skulle afgaae til Krigsskuepladsen følge med Feld marskallen. Hans Overfart til Scutari var ledsaget af mangehaande Høitideligheder. De nyeste Krigs Efterretninger i den Ottomanske Moniteur indeholde: at Jbrahim Pascha havde om Natten den 3die Marts skudt en betydelig Bresche paa Fæstningen St. Jean Acre; men at det dog ikke var ham muligt; uagtet han anvendte 1200 Mand, derpaa at trænge ind i Staden. Den Ægyptiske Garnison i Tripoli, bestaaende af to Regimenter under Commando af den Ægyptiske Brigade General Berber Mustapha, var bleven angreben af den Tyrkiske General Osman, Statholder i Aleppo, og havde lidt noget Tab; for nærværende Tid holde de Tyrkiske Tropper Fæstningen indsluttet. (Nu kommer det an paa omdet er fandt, at Osmans Armee er bleven overfaldet og slaget af Jbrahim, om Ægypterne til lyve sig Seieren, eller om Tyrkerne fortie Nederlaget). Det er slemt naar den erhvervede Europæiske Cultur blot skal vise sig i en klogere og konstmæssigere Maade at føre Krigen paa; glædeligere ere følgende Træk: Sultanen har givet Ordre til, en Ordre, som læses i den Ortomanniske Moniteur, at behandle Fienderne med Menneskelighed, at pleie og bære Omsorg for de Fangne, at begrave de faldne Fiender, dersom Sultanens Armee skulde beholde Valpladsen, med Agtelse. Sultanen reed for nogle Dage siden igiennem Gaderne i Constantinopel og saae en Mand hvis Hoved var forbundet og som lænede sig optil en Muur; han lod een af sine Adjutanter spørge hvo han var og fik nu at vide, at han var en Wallachisk Murer, som var falden ned af en Stellage; Sultanen lod ham strax bringe ind et Militair=Lazareth, og har siden hver Dag ladet spørge til ham. (Mon Christendommens Grundsætninger begynder med den Europæiske Cultur at trænge ind i Sultanens Hierte?) Naar man læser Seraskier Paschas Jndberetning til Sultanen om Armeens Marsch til Syrien, og som er aftrykt i den Ottomanniske Moniteur, saa overbevises man ret om, hvorledes ædle og humane Jdeer faae Indgang hos den Tyrkiske Regiering. Man erfarer, at denne Armee udgiør 60,000 Md. med 150 Kanoner, at den bryder op af 3 Veie for at forene sig i Konich, hvorfra Feldmarskal Hussein vil begynde sine Operationer; men at der paa denne Marsch er baaret Omsorg for ved anlagte Magaziner at Jndvaanerne skulle ikke nogetsteds lide af Troppernes Giennemmarsch og Armeen er saaledes disciplineret, at man kan giøre Regning paa at den vil iagttage den strengeste Disciplin. En saadan Fremgangsmaade var, ligesom Seraskirens Jndberetning selv, som er skrevet i en aldeles Europæisk Stiil, tilforn uhørt i Tyrkiet. Har Christendommen igiennem den Enropæiske Cultur frembragt disse Frugter, hvormeget maae man ikke velsigne den; frembærer den dem ikke selv i de christelige Lande, er Formen kun iagttaget, er Aanden tabt, træder Christendommen op uden Ædelsind, uden Skaansel, uden Overbærelse, uden Blidhed, da er dens Skiønhed forsvunden, dens Blomst falmet.