Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-04-30
Forfatteren af dette Stykke (som læses i Revue de Paris) meddeler en Skildring af det Jndtryk som dette giorte paa ham, som Beboer af det fa ske Land, og som var fremmed for det; for Danmarks Jndvaanere, som overalt ere omgivne af Havet og bekiendte med dets Phoenomener, kan en saadan Skildring ikke være interessant; interessantere vil det derimod blive en Skildring over en Egenskab ved Havet, som er sielden, og som viser sig kun paa enkelte Punkter, nemlig dets beundringsværdige Klarhed, Denne Giennemsigtighed bemærkes især ved Havet omkring Nordcap, i Tological-Magazine, som udkommer i London, fortælles derom følgende: Jntet er saa overraskende og fortryllende, som Havets Giennemsigtighed i de nordlige Have, Da vi ved Nordcap glede langsom over Overfladen, saae vi tydeligt Grunden, som for det meste bestaaer af hvidt Sand. Selv paa saadanne Steder, hvor Dybden bestaaer af 20 til 25 Favne, vare de mindste Gienstande kiendelige. Occanets Flade var roelig; intet Vindpust krusede Bølgerne og neppe tegnede Aarernes Drag Furer, som strax tabte sig. Jeg lænede mig over Dækket og betragtede med en glad Forbauselse Landskaberne under Havet, som langsomt passerede forbi mine Blikke. Der hvor Grunden var sand fuld kunde man skielne imellem de forskiellige Slags Søestierner og Echiniter, ja selv de mindste Conchylier, og det med det blotte Øie, uagtet Dybet var stort. Vandet syntes at virke paa engang baade som et Mikroskop og et Teleskop, da det bragte Gienstandene nærmere til Øiet og forstørrede dem. Vi fortsatte vor roelige Fart, og bemærkede meget dybt under os de steile Skraaeninger af et Bierg, som hævede sig under vor Baad; dets Fod var udentvivl skiult nogle Mile dybt i Havets Afgrund. Endskiøndt vi roede bestandigt horizontalt frem, saa var det besynderligt, at det kom os for, som vi stege op af denne Høide, og da vi seilede over Toppen, som syntes kun at være nogle Fod dybt under Baaden, og vi saae Skraaningen, som paa dette Sted, var steilt afskaaret, saa kom det os for, som vi skulde styrte ned i Svælget fra Tindingen af Bierget; en pludselig Skræk nødte os til at standse med Roeningen. Derpaa seilede vi vide rede over en Havbund, som var bedækket med Enge og Skove, og som forekom os at være beboet af tusinde ubekiendte Dyr. Ofte saae jeg store Fiske af usædvanlige Skikkelser, at komme spillende frem af Buskene eller at smutte ind i dem, uden at afne hvad der passerede over dem. Men efterhaanden som vi roede videre frem bleve Havets Grund ikke længere synlig for os og det magiske Landskab tabte sig endelig i Occanetsazurne Bølger. – J Farvandene imellem de Vestindiske Øer har Havet ofte samme beundringsværdige Giennemsigtighed, Vandet, siger Hr. Schopf i sin Reise, kan i en Dybde af 30 Alen besidde en beundringsværdig Klarhed. Baaden svæver paa en chrystallignende Fugtighed og synes at svæve 7 i Luften, og man kan blive svindel ved at skue ned i Dybden. Man seer under sig Haver i Afgrunden. Paa det reneste Sand bemærker man dybt under sig Søeorme og mange Slags Conchylier, foruden mange Fiske af saa smukke Farver, at man kan neppe giøre sig et Begreb derom i Europa; man seer den meest brændende røde Farve, det reneste Blaat, Grønt og Guult, spille ved Siden af hinanden; man svæver over hele Skove af herlige Havplanter, af Gorgonier, Koraller, Alcyoner, Flabeller og mange Slags Svampe, som blive sagte bevægede hid og did af Bølgerne, og ikke mindre fortrylle Øiet end den skiønneste Vegetation og de blomsterrigeste Enge paa Jordens Overflade. Øiet skuffes med Hensyn til Dybden; det kommer En for, som man kunde afplukke Blomsterne med Hænderne og dog kan man neppe naae dem med 5 Alen lange Aarer.