Københavns Adresseavis, 1765-10-09
Det bliver vel unægteligt, at den foreslag, Lærde Corespondence, ifald den skulde komme til Vertelighed, vil have sin ufeylbare Nytte, baade til mange Studerendes Raadførsel og Veyviisning, saa og til en anden ey mindre vigtig Hensigt at opnaae, som er, at derved med Tiden kand anskaffes gode Materialier til mange nyttige Skrifter, naar lærde og skiønsomme Samlere engang komme dertil; Men her møder de fortrædelige Vanske ligheder, som enhver Forfatter, der iblant os vil skrive noget til sit Fædernelands Nytte og Ære, maae lave sig paa Strid imod, men oftest giver sig tabt for, og kort sagt, blive hiemme med al sin Tienstfærdighed. Suarere vil jeg troe, at udenlandske Forfattere, som til Nød havde lært noget af Sproget, ville med Tiden betiene sig af disse vore Samlinger, og i en Tydsk eller Fransk Dragt falbyde os det, vi selv have givet den Materie til: Og er dette ikke der samme Klage som vi saa ofte fører over udenlandske Fabriqver. Lad da denne Klage her staae ved sit Værd, saa er dog dette vist at beklage, at der altid ligger mange Vandskeligheder i Veyen hos os for det Slags Danske Fabriqver, som til Forskiæl fra de andre, kand her kaldes de Lærde. Dog, skulde det ey være paa Tide, at vi og denne Henseende maatte blive betænkte paa selv at forarbeyde og afsætte vore Landes egne Producter og lærde Vare, Hvor mange lærde og velfortiente Mænd, ey allene af dem, der saa at sige leve i Lyset, men og oftest iblaadem, der ligge ligesom begravede og henslengte i Landets mørke Askroge, fortære baade Sinds og Legems Kræfter med at læse, at tænke, at optegne saavel deres egne Tanker, som og nyttige Excerpta af andre hvilke dog aldrig samles, eller om de end samles, dog hensmules blant Møl og Støv ja tilsidst i de Ukyndiges Hænder blive et Offer for Jlden, eller for saadant Brug, som neppe fortiener at hævnes. Skulde da den lykkelige Tidsstunde aldrig indfalde for vor Danske Nation at den maatte sættes i Stand til at frembringe for Lyset sine egne nyttige Skrifter, naar andre uden for, aarligen belæsse vore Boglader, baade med Nyttigt og Unyttigt, som vi alt maae tage til Takke med, og lade vort eget staae tilbage, Ney, Trykkens Kostbarhed, og Afsættelsens Ringhed hindrer alt det Gode, ve skulde og ellers vel kunde frembringe. Men hos hvem skal nu Skylden søges til dette, uden deels hos Forlæg gerne, deels hos Læserne, dog det mangler ey begge paa adskillige Grunde til Undskyldning. De første maae jo de under at nødvendig iagttage den occonomiske Rege, og sørge for sig og sine; Denne Hoved=Sætning er vigtig no til at drage saadan Slutning efter sig, at maa i Henseende til Skrifters Forlag bor rette sig efter Tidens almindelig og herskende Smag, følgelig og saa meget see paa det Grundige og Nyttige, som i sær paa det der behager Mængden, og tillige snart og let gaaer fra Haanden. Thi (saa lyder vel Sproget i vore Boglader og Bogtrykker Værksteder) hvad hielper de dyrebareste Sandheder henslengde i forstøvede Blade og opstablede over hinanden til at opfylde alle vore Hylder, naar de dog sielden eller aldrig efterspørges og kiøbes, Sandt nok; thi jeg troer at en Boghandler eller Bogtrykker ved saadan sin lærde Kram kunde maaske selv blive en lærd Mand, men med al sin Lærdom letteligen spille Banqverot, eller svæve i Fare for Slutteriet. Maaske man vel hos vore Forlæggere kunde fordre lidt mere Dristighed og noget af det man andensteds kalder Fermete, men, naar man en og anden Gang er afbrændt, frygter man siden gjerne det værste. Disse de førstes Undskyldninger synes da ikke gandske ugrundede, med mindre der skulde opstaae nye Martyrer for Videnskabernes Skyld, som jeg nu ikke vil udgive nogen Spaadom omDe sidste faae da at bære Skylden; Jeg mener Læserne, som skulde kiøbe gode Skrifter, man har ingen Lyst til at læse noget got, har derimod en fordærvet Smag, en nedrig Tænkemaade, og hvad flere haarde Bebreydelser man vil giøre dem. Dog ney lader os og høre, hvad disse kand sige til deres Undskyldning. Tiderne ere vanskelige, Levemaaden kostbar og overdaadig, Udgifterne behøves til andre Ting end at kiøbe Bøger, som indrenter intet i Huusholdningen, eller til Levemaaden efter Moden at føre Have vi end Lyst til at eye et og andet got Skrift, vi maae dog saa ofte formedelst disse Aarsager lade os Lysten forgaae. Lad sætte at vi og tilligemed Lysten havde Penge og Tid nok tilovers for at kjøbe og læse de udkommende Skrifter, hvad Fordeel have vi deraf uden maaste en uskyldig Tidsfordriv. At blive Lærde hielper os kun sielden frem i Verden, og den Anseelse, vil derved vilde vente, er alt for ringe, i sær naar vi befinder os paa de Steder, hvor Anseelse ved langt andre Ting maae erhverves. At blive selv Forfattere af Skrifter er en Ære, som vi maatte kiøbe alt for dyre for siden at fortryde i Betragtning af de Vanskeligheder som vi hører der ere ved at udgive ny get i Trykken; Desuden bøndet betænkes, at disse Rigers Strækning og Follerlighed er ey saa stor som andensteds, hvor Skrifter have bedre Aftræk, Danske Skrifter kommer neppe uden for Fæddernelandets Grændser, og hvorfor skal nu omstunder alle Ting skrives paa Dansk, hvi ikke og noget undertiden i de Lærdes fælles Sprog, naar man dog vil have mange Læsere og Kiøbere, Flere vil jeg ey anføre af de Undskyldninger, som og fra denne Bide kand frembringes. En Deel af dem lader sig vel høre, men om de og alle ere lige kraftige, kand ikke her undersøges. Nok er det. Vi have kiendelig Mangel paa Skrifter af vore egne Skribentere, og erfare nendelige Vanskeligheder i at faae dem, som vi kunde have, befordrede til Lyset; Skylden maae da være paa hvilken Side man vil, Heri er det nu man forlanger en kyndig Patriotes Betænkning og Raad til at afhielpe denne Mangel og, om mueligt, at hæve disse Vanskeligheder. Jeg vil ikke forekomme nogen, som maaske kunde udfinde et tienligt Middelderumod. Dog i fald ingen anden skulde mærkes at ville udlade sig, haves allerede et Forslag i Tanke og under Haand, som maaske enten i disse Tidender, eller paa anden Maade med første skal blive bekiendtgjort. Adstilligt Nyt.