Aarhuus Stifts-Tidende, 1823-10-21
Nyheder fra Udlandet. Krigen i Spanien vil nu sandsynligviis snart være endt. Cadix har overgivet sig. Den 3die October rykkede Franskmændene derind. Kong Ferdinand og hans Familie ankom den 1ste October til Puerto Santa Maria, under en grændseløs Ju del af de franske Soldater. Admiral Valdet førte selv den kongelige Slup. Hertugen af Angouleme modtog D. M. paa Havnebroen, og knælte for Kongen, som reiste Prindsen op og omfavnede ham. Dronningen rakte Hs. K. H. sin Haand til Kys, og enhver af Jnfanterne og Jnfantinderne hilste med inderlig Ømhed paa deres kongelige Frænde. Man hørte kun Jubel og Fryderaab fra alle Kanter. Pa samme Tid afseilede endeel Skibe fra Cadix til Gibraltar. Kongens første Foranstaltning var, at aftakke Regentskabet, med den Betydning: at han nu selv var uindskrænket Souverain. Dernæst at afsætte Greverne Palafor, Santa Crux og Altamifra samt Slotskommandanten Copons; og at udnævne Hertugen af Jnfantado til Chef for den kal Garde, samt den fra Madrid ankomne Statssecretair Sacz til sin Ministerialpræsident. General Campana er bleven Gouverneur i Cadix. Der siges, at Hertugen af Angouleme vil nu i Etapemarscher, begive sig tilbage med sin Hær til Frankrige. Madrid har i Anledning af denne Begivenhed været illumineret tre Nætter i Rad, og i Kirkerne blev der sjunget et høitideligt Tedeum. Dagen før de kongelige Personers Ankomst til den franske Armees Hovedqvarteer, havde Generallissimutilmeldt de spanske Magthavere i Cadir sin ufravigelige Beslutning : at hvis de ikke udleveerte Kongen og hans Familie inden Tirsdagsaften, da skulde den hele Besætning paa Leon og i Cadix uden Skaansel komme til at springe over Klingen. Denne Trudsel hialp. - Alle de fremmede Gesandter i Madrid begave sig uopholdelig Veien til P. San Maria for at komplimentere Spaniens frelste Konge, og i Triumph ledsage ham tilbage til sin Hovedstad. Dennes Jndvaanere vare gandske sørgmodige over, at den førstmodtagne Efterretning om Kongens Befrielse ikke var bleven stadfæstet, eftersom de havde overladt sig til en overvættes Glæde. Hertugen af Reggiøvar trøstesløs. Endnu bestandigt haabende, strømmede Folket ud til Prado, og vrimlede i Gaderne. Pludseligt kommer en fransk Koureer. "Kongen er fri raaber han: Kongen er fri, Min Kammerat, som følger efter, har nydt den Ære at kysse hans Haand, Kongen er fri Kongen leve!" Neppe havde man hørt disse Ord, før over 200,000 Stemmer lød fra alle Stadens Kanter: "Kongen leve! Bourbonnerne leve!" Nogle græd, Andre knælte og bad, Koureren bares paa Skuldrene hentil Marskallen, Kanonerne dundrede, Klokkerne lød, man glemte Mad og Søvn for lutter Glæde. De franske Soldater favnedes og kyssedes paa Gaderne, Kong Ferdinands Billede bares i Triumf igjennem Staden, og under denne grændseløse Enthusiasme kom den fangne Riego dertil. Ham som man før forandede, vilde man nu stene ihiel. Jndhyllet i sin Kappe sad den ne berømte Fange med tilsyneladende Rolighed, men Stene og Snaus fløi omkring ham. Selv mange Fruentimmer toge Deel i at forhaane den lænkebundne Mand. Men pludseligt hørtes Raabet: Riego leve, og en Hob Mennesker styrtede frem at befrie ham, men de bleve omringede af franske Gensdarmer og for endeel tagne tilfange. Folket var saaeralteret, at Hertugen af Reggio havde opstillet sine Tropper, som om han strax vilde le vere en stor Bataille. Blandt de Uordener som fandt Sted, var denne, at en Avisredacteur blev ført af sit Huus, afklædt og udkastet i en af de store Fontainer. Nu gjøres store Forberedelser til Kongens høitidelige Jndtog.