Aalborg Stiftstidende, 1838-12-22
Baade i Adresseavisen og Kjøbenhavnsposten have Indsendere udtalt sig imod Prof. Hetsch's Project, at neddryde Marmorkirken og af dens Ruiner paa samme Sted at opføre et Museum for Thorvaldsen og et Pantheon for geste Oekonomis, til 280,000 Rbd., og meent, at de i ethvert Tilfælde kunde holdes indenfor 300,000. Hertil haves i frivillige Tilskud henved 65,000 Rbd., Thorvaldsens Gave er 32000 Rbd., altsaa ialt henved 100,000 Rbd. Meget er vel endnu i Vente, deels ved Privates Tilskud, deels af Kjøbenhavns Commune, hvilken, som bekjendt, den Thorvaldsenske Donation er tillagt. Ogsaa finder Jndsenderen det billigt, at Omkostningerne udredes paa en Maade, at den næste Generation kommer til at dære Noget deraf. Men desuagtet indseer han ikke, hvorledes man tør gjøre Regning paa en Sum som den oven angivne. "Vore Architecter - hedder det, og vistnok med Grund - synes overhovedet at forstaae sig bedre paa Kunsten end paa Penge, og Jntet er vel lettere end at udkaste Planer til imponerende Bygninger, brillante Facaden o. s. v. Eller - siges der endvidere - skulde man nære Forhaabninger og betydelige Tilskud til hiint Foretagende af Statskassen, Og mon, under Finantsernes nærværende Tilstand, den offentlige Mening for Alvor skulde være stemt for, at der til dette Øiemed gjordes betydelige Opoffrelser fra Statens Side? – Naar vi f. Ex betænke den Masse af moralsk Fordærvelse, der har sit Udspring af vore Fængslers mangelfulde Indretning, maae da ikke saadanne Gienstande forekomme os at ligge Regjeringen nærmere: – Forslaget til i Forbindelse med Thorvaldsens Museum at opføre et Pantheon eller en Æres halle for berømte Mænd finder Jndsenderen mindre heldig. - Jsandhed, Danmark har aldrig havt en saadan Overflødighed paa store Mænd, eller en saadan Mangel paa passende Steder at anbringe deres billeder, at man af den Grund skulde være nødsaget til at opføre en egen Bygning. Overhovedet synes Jdeen om et Pantheon eller et Sted, som udelukkende skal opbevare Monumenter over eller Afvildninger af berømte Mænd, ikke ret at ville smage Nutiden; disse Undersøgelser om, hvo der henhører under formeldte Kategori, ere som oftest af en saa deelicat Natur, - denne Stemplen til "Stor Mand har ikke sjeldent noget saa Stødende og Latterligt, - Udelukkelserne fra denne Hadersclasse give Anledning til saa megen Spænding og Bitterhed, - den hele Indretning giver Forfængeligheden og Smigreriet saa megen Næring. - at vi vistnok snarere maae ønske os til Lykke med ikke at have noget saadant privilegeret Gjemmested for berømte Mænd, men derimod efter Omstændighederne kunne anbringe Monumenter og Billeder i Kirker og andre offentlige Bygninger eller paa offentlige Pladse, - uden at indføre et nye Slags Adelskab eller opstille den curicuse Toden, dommelige for Musect), til et stort Locale, skikket til taltige Forsamlinger. Vel - siger han - have vi Theatre og Kirker, Børssalen, Universitetssalen m. Fl.; men til egentlige Mentings eller store offentlige Sammenkomster, hvor en enkelt Taler nogenlunde beqvemt skal kunne høres af f. Ex. 5600 Tilhørere, haves neppe noget passende Locale." - Hvorledes - hedder det slutteligen - Jdeen om Thorvaldsens Museum i sin Tid blev optagen, og det selv af Mange, som kun havde en høist dunkel Forestilling om Kunstens Herlighed, er bekjendt nok, og det turde være den ikke mindst skjønne Side ved dette grandisse Foretagende, at det i et lille og pengefattigt Land skylder Borgernes frivillige Bidrag sin Tilblivelse. Men det er og især saadanne Bidrag, foruden Bidraget fra Staden Kjøbenhavn, hvorpaa man for Fremtiden bør gjøre Regning, og forene vi til dette Øiemed vore Ønsker med Prof. HetschsForetagendets raske Fremme og den høihjettede Kunstners rige Gave maa nu have beskæmmet de lidet Troende, der meente, at der dog ikke vilde komme Noget ud allet, eller at man dog ikke vilde faae Noget at sætte skeet, og dem hvilke en omfindtlig Samvittighed, af Hensyn til Velgjørenhedspligten o. s. v., har tilbageholdt, ville vi tilraabe: man bor ogsaa undertiden gjøre Noget for de høiere Jnteresser i Livet. (Det interessante og velskrevne Stykke er undertegnet, et )J Dansk Folkeblads Nr. 49 findes en læseværdig Artikel, hvis Jndhold er omtrent følgende. Forbryderes Omvendelseshistorier foraarsage let Vildfarelse, naar en Elendig som har befæstet sig i en lav og lumpen Tænkemaade, omsider ved en enkelt Yttring af hans Charakteer hjemfalder til Lovens Straf, da bedøves han ved afvexlende at kaste Blikket paa sit foregaaende Liv, den i Nærheden truende Øxe og Tilstanden hiinsides Graven, som foresvæver ham i rædselfuld Uvished. Han bliver som aandelig lemlæstet. Hans trostende Siælesorger opstiller ham nu den guddommelige Barmhiertighed med aabnet Favn, hvori han blot behøver at kaste sig for at faae Naade og Syndsforladelse. Kun det høieste Væsen seer, hvorledes han i faa Dage opfattet og tilegner sig den uvante Tro og Anger mellem rodfæstede lastefulde Tilbøieligheder. Selv den Geistlige bedrager sig let, fordi den Ulykkelige er Gienstand for hans Bekymring og helligste Følelser, han haaber saa let, at hans Ord opvækker de Tanker og Følelser, som han ønsker at opvække Endnu lettere feile Andre, thi at see en lastefuld Forbryder, efter faa Dages Kamp, ligesom forklaret og luttret svæve over til Lysets Egne har noget høist Blændende. Naar nu tillige det Tiltrækkende ved Forbryderens Personlighed drages frem, kan hans Slethed let komme til at staae i en høist ufortjent Giorie. Man kunde derfor næsten fristes til at ønske, at man aldrig udgav nogen Forbryders Omvendelses historie, der saa let bliver til den samme Jndhyllen af Laster og Gemeenhed, som man forlængst har dadlet hos de bekjendte Røverromaner. Den Frisindede, indeholder Følgende: Aalborgavisen, har havt den Godhed at supplere vort ypolitiske A. B. C. i Nr. 36. Det hedder nemlig om T. 9. 3. Navngiven Mand ei vover let at skrive frit som X. Y Z. Hvilken Anskuelse vi dog ikke ubetinget kunne deele. Der var nu f. Ex. Justitsraad Spandet; hans Afhandling i Fædrelandet manglede vistnok ikke Frimodighed. Prof. Daard sætter punctligen sit Navn under hver Artikel, han skriver i det Blad han redigerer, og dog er han kommen til den Overbeviisning at Anonymiteten ikke just altid er et Skalkeskjul, men at en Mand af vilde føre os for vidt, om vi her skulde indlade os paa at forsvare Anonymiteten; men vist er det, endnu er ikke den Tid kommen, at det liberale Parti vilde have ærligere Modstandere, og fremkalde en virkelig Opposition, om ogsaa alle dets Med kjæmpende vilde kaste Visiren. Een Svale gjør ingen Sommer. Om ogsaa Enkelte skrive lige frimodigt, hvad enten de gjøre det anonymt eller sætte Navnet under deres Artikler, saa er det dog vist, at det Sidste opvækker Betænkeligheder hos de Fleste og i de fleste Tilfælde. altsaa, at Verset indeholder en Sandhed; men heraf følger ingenlunde at Anonymiteten er noget forkasteligt; hvorimod vi have Grund til at beklage os over de Forholde og Omstændigheder, som ofte gjøre det farligt for navngiven Mand at skrive aldeles frit, og som altsaa gjøre Anonymiteten til et stort Gode.