Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-30
Reisen til Berlin og Dresden. (Forfatteren af denne i Skilderiet for 1827. begyndte Reise til Berlin og Dresden blev den Gang af adskillige Grunde tvungen til at afbryde den. Da disse Grunde nu bortfalde, saa smigrer han sig med, at det ikke vil mishage Bladets Læsere, at han igjen begynder den afbrudte Vandring. Hvad han har at fortælle maa interessere ethvert Menneske med Smag og Følelse, men om Maaden, han fortæller det paa, er den, som Læseren under, veed han ikke. At sammenligne en Forfatter med en Spisevært, der umuligen kan lave Retterne tilpas for alle, er en ligesaa forslidt Lignelse, som Undskyldning. Enhver Spisevært laver sine Retter saa godt, som han seer sig istand til, og, naar han føler hos sig selv, at Jngredientserne vare friske og gode, og at der paa deres Tillavning er anvendt den mueligste Omsorg, saa er det utidig Beskedenhed af ham, at bede sine Gjæster undskylde, at Suppen ikke er saa kraftig, som A. ønsker den, eller Stegen ikke saa mør, som B. vil have den. Enten maatte han, naar han, i eet og Alt, vilde rette sig efter de forskjellige Slags Smag og Luner, ganske nedlægge Faget, eller og udsætte sig for, hver Dag at komme i Strid med sine Gjæster. Det samme er Tilfældet med en Forfatter. Enhver har, som Lessing, sagde, sin egen Stiil, som sin egen Næse. Naar man f. Ex. er saa uheldig, at have en Papegøie næse, saa kan det i Sandhed ikke nytte, at gjøre Undskyldninger derfor hos Damerne, som nu eengang ikke kunne lide en saadan Form. Det er ubilligt af Konstdommere, at bebreide en Mand, der nu eengang af Naturen er bleven saaledes dannet, at hans Næse ikke er saa smuk som en Apols eller medicæisk Venus's. Saadanne Bebreidelser gjøre kun Ondt værre. Jeg har kjendt en Mand, der havde en saare lang og krum Næse. Han vidste at Folk havde meget at tale om ham og at man endog havde givet ham det Tilnavn naso. For at skiule sin Næses Misdannelse, tog han sig stedse med Haanden om den, naar han talte med Andre, og dette var blevet ham saaledes til en Vane, at de, som aldeles ikke tænkte paa hans Næse, netop bleve opmærksomme derpaa ved denne hans Bestræbelse for at bedække den. Gaaer det ikke mange med deres Stiil, som hiin Mand med Næsen, Konstdommernes Dadel gjør dem tilsidst saa raadvilde, at jo større Umage de anvende, for at skjule deres Stiils naturlige og uafhielpelige Mangler, desto opmærksommere bliver man derpaa. Altsaa beholde Enhver sin Stiil, ligesom Enhver er nødsaget til at beholde sin Næse!)Man skulde troe, at Berlin, som Friedrich den Store har anvendt saa megen Umage paa, for at gjøre det til et nyt Athen, eiede et Konstkammer, der er eet af de første i Europa. Jeg i det mindste havde dannet mig en saadan Forestilling derom. Men at man deri, som i saameget Andet, skuffes her i sin Forventning, maatte jeg snart erfare. Ellers hedder det, hvo, der ikke lukker Øjnene op, maa lukke Pungen op; her hedder det, hvor der ikke lukker Pungen op, kan ikke lukke Øinene op, eller med andre Ord, den, der vil see noget, maa betale. Det nytter ei, at man fortæller, hvor langt man er kommen fra, for at beundre den preussiske Storhed. Kan man ikke betale sin Beundring, saa maa man trække bort igjen, om man end som Dronningen af Saba var kommen fra Æthiovien, eller som Osagerne fra den yderste Ende af America, blot for at belæres og beundre.