Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1830-10-29
De forhen omtalte Uroligheder i Parises Forstæder havde begyndt at antage en truende Karakteer, og især fra den 16 Octbr. gjordes adskillige Forsøg paa at stifte Uordener, hvorom Monitøren yttrer sig omtrent saaledes, Der dannede sig oprørske Hobe, som fordrede de Mænds Død, der ere stillede for Domstolene, og truede Dommerne, hvis de ikke efterkom deres Begjering. Naar disse Uordener vedvarede, vilde Domstolenes Frihed og Borgernes Sikkerhed være i Fare, og skjøndt Regjeringen ikke anseer det for muligt, strax og aldeles at kunne afskaffe Dødsstraffen, veed den dog, at det er dens første Pligt at hævde Domstolenes Uafhængighed og Alles Sikkerhed. Derfor er der givet befaling til at forhindre alle tumultuariske Sammenløb, og forbyde alle Spotsskrifter og al fornærmelig Skrigen. - Paa alle Pallisader i Forstæderne var opslaaet Sedler med Paaskrift: "Ministrene døe!" Den 17de forsamlede sig en stor Mængde ved Palais Royal, med Raabet: "Ned med Polignac. Ned med Exministrene!" men Nationalgarden adspredte den uden Vanskelighed. Formedelst deres Upopularitet besluttede Ministrene da at tage deres Afsked, hvilket Kongen dog nægtede dem, da han ikke vilde, at der skulde gives efter for et Folkeopløb. Siden efter maatte dog Linietropperne, af hvilke hver Mand var bleven forsynet med 30 skarpe Patroner, gjøre fælleds Tjeneste med Nationalgarden, for at opretholde Roligheden. Quotidienne fortalte endog, at Kongen var flygtet; men Bladet blev opholdt saalænge paa Posthuset, indtil en Seddel var vedlagt, hvorpaa denne Fortælling erklæredes for falsk. Den 20 stimlede Folket atter sammen ved Palais Royal, og raabte: "Ministrene døe! Hævn over Ministrene!" Kongen gik da selv ned uden Eskorte, og tiltalede Folket med følgende Ord: "Jngen Hævn, men Retfærdighed for stedse, Gjøres det fornødent, vil jeg selv stille mig i Spidsen for Nationalgarden, for at forskaffe Lovene Agtelse. Jeg er en Ven af Friheden, men en Fiende af Tøilesløshed. Denne Tiltale optoges med bifald, og Hoben adspredte sig, tildeels ogsaa ved Nationalgardens Bestræbelser. Derefter gjennemstreifede dog et Antal Mennesker Gaderne, for at ophidse Pøbelen. En Flok paa 500 Md. drog til Vincennes, for at fordre Exministrene udleverede, og da dette afsloges dem, vendte de atter tilbage til Palais Royal, hvor 136 Personer bleve hæftede, og Resten adspredt. Efter den Tid herskede den fuldkomneste Rolighed. Ligesom Man i disse Uroligheder troer at spore den forrige Regjerings Tilhængere, saaledes har Calleyrand angivet, at der fra Engelland, bliver ført Vaaben til Kysten af Bretagne. Man har heller ikke endnu fundet det raadeligt, at foretage Exministrenes Forflyttelse til Palaiet Luxemburg. Paa Forespørgsel, til Nationalgarderne, hvad de vilde gjøre i Tilfælde af en Folkeopstand, skal de have svaret: "Vi opfylde vor Pligt med Maadehold. Skulde Folket gjøre Mine til at øve Vold imod Ministrene, ville Vi anvende Overtalelse, Bønner og Forestillinger, for at afværge det; kort, Vi ville gjøre Alt, kun ikke skyde paa Folket." J Auxerre er udbrudt Uroligheder, som de nærliggende Byers Nationalgarde har maattet kaldes til Hielp for at dæmpe. Pairskammeret har ogsaa antaget de tvende Lovudkast om frie Kornindførsel, som Aristokratiet forhen saa heftigt modsatte sig, og om 30 Millioners Forskud for Manufaktur= og Fabribstanden.