Københavns Adresseavis, 1780-04-07
Jmedens et Barn bliver født, førend det endnu har trakt sin Aande, maae Jordemoderen giøre sig al Umage for at holde sin Tommelinger fast paa Barnets Navle, og at lade den bestandig ligge derpaa. Til samme Tid, maae hun med den anden Haand stryge al Ureenlighed af Barnets Navle med Fingrene tilbage i Navlestrængen indtil Stædet hvor den bliver forbunden. Dette sidste maae hun giøre nogle gange. Derpaa afskierer hun Navlestrengen som sædvanlig, og ikke for nær ved Barnet. Saa snart dette er skeet, stryger hun Navlestrængen (hvorved hun endnu altid holder Tommelfingeren fast paa Barnets Navle) fra Navlen af imod den afskaarne Ende imellem Fingrene saa tidt, indtil ingen guul Vædske meere kan trykkes derudaf, og aftørrer med en Svamp og lunkes Vand denne Ende saa ofte, indtil Vandet ikke meere bliver ureent deraf Tilsidst lader hun løbe en Theeskee fuld Blod eller mere af Navlen, og forbinder den derpaa som sædvanlig. Denne Vædske i Navlestrængen, som vilde trække sig ind i Barnet ved Aandedrættet, og som paa ommeldte Maade bliver holdt tilbage og strøget bort, skal være Materien, eller saa at sige Suurdeigen af Koppernes Forgift og mange andre Ureenligheder og Sygdomme, hvilket Lægerne allerede i gamle Tider have troet Jordemoderen kan ved denne Forretning, for at beholde begge Hænder, frie, bruge andre Koner til Hielp. Hun maae ikke forsømme denne vigtige og nyttige Sag ved noget Barn, naar hun ved en haard Fødsel, Barnets urigtige Leye eller sammes store Svaghed, blev hindret deri, maae hun dog giøre saa meget som der er hende mueligt, i det allermindste maae hun stryge Navlestrængen fra Navlen af imod den afskaarne Ende, og i sær lade løbe noget Blod deraf hvilket desuden hielper, at svage Børn, som ikke drage Aande, kan komme sig. J denne Egn af Tydskland saa vel som i andre Lande haves adskillige tilforladelige Erfaringer, at alle Personer, og hele Familier, hos hvilke alt det ommeldte ved Navlen og Navlestrængen er bleven lagttaget, i deres hele Livstid have været frie for Smaakopper. Hr. Doctor Salchow i Meldorf, Landphysicus i Sønder=Ditmarsken, har ligeledes anpriist dette Præservativimod Smaakopperne i Berlinische Sammlungen 5te Bind og i sin Anviisning til Børnenes Opdragelse. Han har ladet det practisere allerede i 8 Aar i den Egn hvor han boer, og alle Børn, hos hvilke det er brugt, 260 i Tallet, have midt iblant mange andre Børn, ved hvilke det ey er bleven iagttaget, og som have lidt meget af Kopper, været aldeles frie for dem, hvor stærk de endogsaa have grasseret. Hr. Salchow troer, at i dette Blod, som bliver strøget ud af Børnenes Navle, tillige Anledningen til mange andre Ureenligheder i Blodet ligger skiult. Han ønsker at undersøge denne Sag videre, ved at inoculere Børn, hos hvilke ovenmeldte er bleven forrettet, men har en havt Leylighed dertil endnu. Hr. Levret har ligeledes bekiendtgjort dette Middels store Nytte, og hans Erfaringer samme angaaende, og Hr. Bajon, første Vundlægge i Øen Caienne, har i sine Memoires pour servir a histoire de Capenne Paris 1778. berettet: 1) at han har erfaret, at paa alle Børn, hos hvilke dette Middel ey er bleven brugt, Navlen med en slem Forraadnelse allerede den 3die eller 4de Dag er gaaet af (Heraf kommer det maaskee, at man her til Lands troer, at Børn, hos hvilke Navlestrængen gaaer af førend den 7de Dag, ikke leve længe, hvilket ellers kan synes en Over troc.), da derimod paa dem, hos hvilke det er bleven forrettet, Navlestrængen ey er bortraadnet, men ikkun bort tørret, og først afgaaet efter 6 eller 7 Dage, 2) at han fra 1772 til 1776 har i Cayenne erfaret, at ikke et eneste Barn, ved hvis Navle alt det ommeldte paa det nøyeste og fuldstændigste er bleven lagttaget, er bleven angrebet af Tetanus eller Krampe i Kindbenet, eller død af samme, da dog et stort Antal af Børn, hos hvilke det ey er bleven brugt, af denne farlige Sygdom mestendeels førend den 9de Dag er død, hvilken ogsaa hos os er dødelig for alle nyfødte Børn. Gratist=Skolen. Naar uopdragne Poder. Har mistet Fader, Moder, O Gud, hvad giør man da, Tit Fattigdom desværre, ja det veed vor Herre, Hvor det skal komme fra. Hvor Ophold, Lærdom, Klæder, Hvor Vey til gode Sæder, Hvor sort seer dette ud, Hvem kommer i det samme, Som Vantroe giør til Skamme, O! en barmhiertig Gud. Her blev en Skole plantet. For disse, (ja hvad andet), Dem tager man imod. Saa ofte som vi trænge. Saa sender Gud os Penge. Til Skolens Underhold; Vi ydmyg ret erkiender, Vi ere i Guds Hænder. Og i den Bestes Vold. Os stundum sendes Brænde, Og atter andre sende. Til Strømper og til Skoe Hvortil, til meget Trængte, Gud veed hvem det betængte, Jeg veed blot de var To Blot Gud ham ene kiender, Som altid aarlig sender.