Corsaren, 1841-05-07
Ça ira, Ça ira! Det har været et længe folt Savn ved "Corfaren", at den intet Motto havde. Saadant et Motto angiver i faa Ord hele Bladets Aand, Tone, Tendents, Jndhold o. s. v., saa at man egentlig kun behøver at læse det for at kjende hele Bladet. Hvad er det f. Ex, ikke for et deiligt og betegnende Motto, som "Den Frisindede" har: "Man kan, hvad man vil". Det synes rigtignok at være lidt pralende, og love for Stort; men det er ogsaa kun tilsyneladende; thi "Den Frisindede" vil naturligviis ikke Andet, end hvad den kan, og Abonnenterne have saaledes ingen Grund til at bygge altfor store Forventninger paa dens Motto. - Endvidere "Folkevennen". Hvor findrigt har den ikke ved sit Motto. "Høsten er stor, men Arbeiderne ere faa", udtrykt den beskedne Tanke: "Da der ere saa faa Arbeidere til det meget Arbeide, har man ikke kunnet vrage, man har taget mig med". - Vi kunde nævne mange flere Exempler paa Motto'ers Nytte; men vi troe, at de anførte ere tilstrækkelige, og at vi saaledes have godtgjort Hensigtsmæssigheden af, at vi ogsaa have valgt et saadant, og dette er: "Ca ira, ca ira!" En Mængde Mennesker ville naturligviis i denne Anledning sige, at vi ere nogle franske Abekatte, blodtørstige Jacobinere o. s. v., og, for at dette Raab ikke skal blive almindeligt, nødes vi altsaa til at udtale os lidt nærmere over hine Ords Betydning. Det maa da - for at tage den sidste Beskyldning først - indrømmes, at Ordene "ca ira" ere Omkvædet i den berømte "Carmagnole", som Franskmændene sang under Revolutionen, hver Gang "Folkets og Frihedens Fjender" bleve henrettede; men Enhver, der kjender os, vil kunne bevidne, at vi ikke have valgt dem til Motto formedelst denne Betydning. Vi ere saa langt fra at være blodtørstige, at endog en af os maatte ophøre at studere Medicin og Chirurgi, fordi han ikke kunde taale at see En blive aareladt. Nei! Det er i en ganske anden Betydning, at vi have valgt dem. Ca ira er paa Dansk: "Det vil nok gaae godt". Det var med disse Ord, at Franskmændene hilsede deres første Frihedsværk, det var disse Haabets og Modets Ord, som bleve sungne af enhver Fransk, Ung og Gammel, Mand og Kvinde - under hvis Lyd de første Slag kjæmpedes mod de fremrykkende Fjender. Under Afsyngningen af disse Ord stormedes de fjendtlige Batterier, med disse Ord hilsedes den første Seir. Var Marschen besværlig, vilde Legemet synke sammen af Anstrængelser, Hunger og Savn, saa lod ca ira! gjennem Rækkerne, og Musklerne strammedes, Geværet toges fastere i Arm, og den nølende Marsch blev til Stormskridt. Hvorfor skulde vi da ikke vælge disse korte, syndige, oplivende og tillidsfulde Ord til vor Devise? - Ca ira - Det vil nok gaae godt - Cancelliet og Politiet rykker imod Pressen men især imod os, ligesom Østerrigerne og Preusserne rykkede imod den unge franske Republik, vi samle os om Fanen, ligesom de franske Soldater samlede sig imod Absolutis- mens Veteraner; ved Jemappe slog Franskmændene Fjenden, ved Domstolene seire vi - ca ira, ca ira! Det vil nok gaae godt! "Men, hvorfor netop bruge franske Ord? Hvorfor endogsaa i Sproget vise dette Abespil med Franskheden og Engelskheden, som det liberalistiske Parti viser i sine Principer?" spørge Lindberg-Grundtvigianerne. "Ak, Deres Høiærværdigheder in spe!" svare vi; De maae have os undskyldte paa Grund af, at der ingen saadan rask og fyndig Sang er skreven paa Dansk. Ville De derimod med Modersmaalets søde Tunge synge en saadan Sang for os, saa skulle vi synge den efter med vore Næb, ligesom alle de smaae Fugle i Skoven synge med deres Næb, og saa skulle vi tage Omkvædet deraf til Motto paa "Corsaren". Det er saaledes beviist, at der hverken kan bebreides os Jacobinisme, Blodtørst, Oprørslyst eller Mangel paa Patriotisme formedelst Brugen af hine franske Ord til vort Motto. Heller ikke maa man drage vor Patriotisme i Tvivl, fordi Regjeringen for Tiden er lidt ugunstig stemt imod os, ja endog inquisitorisk forfølger os. J den Henseende er Forholdet imellem Regjeringen og os ganske som mellem Medlemmerne af en Familie: De kunne nok være lidt uenige indbyrdes, men i Hjertet elske de dog hinanden ømt, og, kommer nogen Fremmed og vil gjøre en Enkelt af dem Fortræd, saa holde de trofast sammen og prygle den Fremmede. Regjeringen og Cancelliet kunne derfor være fuldkommen overbeviste om, at, hvis Nogen kom og vilde krænke eller skade dem, saa skulde vi strax ile til Bistand under det freidige Raab. "Ca ira, ca ira! Det vil nok gaae godt"