Aarhuus Stifts-Tidende, 1847-11-24
J Begyndelsen af October f. A. blev der foreslaaet Pigen Kirsten Paulsdatter, som tjente paa Sæbygaard, Ægteskab med hendes nu havende Mand. Dette Tilbud modtog hun; men da der skulde lyses 3die Gang til Ægteskab for dem, erklærede Manden, at saafremt det var sandt, hvad han havde hørt, at hun var frugtsommelig ved en Anden, vilde han ikke ægte hende. Arrestantinden benægtede da dette Rygte, skjøndt det var sandt, og holdt i Begyndelsen af December Bryllup. Tanken om den Skam, at føde et Barn, som en Anden, end hendes Mand, var Fader til, gjorde imidlertid derefter Arrestantinden mere og meere tungsindig, og Nødvendigheden af at føde hemmeligt, og saafremt Fosteret havde Liv, da at berøve det samme og begrave Liget, syntes hende indlysende, uden at dog nogensinde en bestemt Forestilling om Maaden, hvorpaa Gierningen skulde udføres, opstod hos hende, hvem det alene forekom umuligt at aabenbare sin Tilstand, for hendes Mand, hvem hun havde besveget, eller for nogen Anden. Torsdagen efter Paaske om Aftenen omtrent Kl. 9, efterat hendes Mand og Svigermoder, der vare de Eneste i Huset, vare faldne i Søvn, forlod Arrestantinden sin Seng og fødte i Stegerset ved Siden af Kjøkkenet et Barn, der ved Fødselen bevægede Armene. Da hun saaledes mærkede, at det havde Liv, puttede hun det strax, i den Hensigt at tilintetgjøre dette, ned i en tæt ved Stedet, hvor hun fødte, staaende med Vand fyldt Tjæretønde, med Munden ned i Vandet, og uden at see videre efter det, begav hun sig igjen i Seng, i den Overbeviisning, at Barnet nok vilde døe. Næste Morgen fandt hun det dødt, og havde det derefter i flere Dage liggende i en Kasse i Stegerset, indtil hun nedgrov det paa det Sted, hvor det efter hendes Paaviisning senere blev fundet. Overretten dømte Forbrydersken til at miste Livet. (Jur. U.)(Af et Brev fra Jylland.) – – Det vækker her almindelig Glæde, at der i disse Dage er emaneret en Placat annaaende Oprettelsen af en Helbredelsesanstalt for Sindssvage i Nørre-Jylland. For at vise Dem, hvor høiligt man trænger til, at den ved Placaten tilsigtede Anstalt ret snart kommer i Stand, vil jeg meddele Dem et Exempel paa, hvorledes man, idetmindste paa sine Steder, behandler denne Klasse af Ulykkelige her ovre i Jylland. J Begyndelsen af Juli Maaned yttrede en fattig Jndsidders Kone i H. Sogn, Sk. Amt, nogle Tegn til Sindsforvirring. Denne var imidlertid af en meget mild Natur og yttrede sig især ved at hun syngende og dandsende løb henad Veien fra det ene Huus til det andet (saavidt vides det saakaldte delirium jocosum, ligesom hun ogsaa et Par Gange løb fra Hjemmet hen til sin Mand, der havde fæst Tjeneste paa en Hovedgaard i Miils Afstand derfra. Efter Sogneførstanderskabets Foranstaltning blev der nu sat Vagt omkring hende, og hun saaledes indespærret i sit Hjem. Lægen kom ogsaa til hende; men han har rimeligviis snart sporet, at hun af de Karle, der bevogtede hende, blev gjort til Skive for idelige Drillerier, og at hendes Galskab saaledes befordredes. Sagen kom da ind for den høieste Autoritet i Amtet, og efter nogen Ventilation thi Betænkninger skulle jo altid indhentes, selv ved Foranstaltninger, der ere af en presserende Natur faldt den Resolution, at den Afsindige foreløbig skulde indsættes i Herredets Arresthuus. Men da hun blev henslæbt i Arresten, blev hun aldeles fortvivlet. Hvorfor skal jeg kastes i et Tyvehul?" jamrede hun sig, "Jeg har jo ikke stiaalet eller gjort noget andet Ondt." En høiere Grad af Sindssvaghed var saaledes ikke tilstede, end at hun kunde gjøre et saa fornuftigt Spørgsmaal. Men dette Samme for hende ideligt omkring i Hovedet, og hendes Sindssvaghed, der tidligere, som sagt, kun havde været af en kaad Natur, blev nu efterhaanden mere foruroligende. Hun sønderrev fine Klæder, trak Traadene ud af de Sengetæpper, hun ei paa anden Maade kunde rive itu, viste den grændseløseste Ureenlighed, og syntes bestandig at pønse paa at drille sine Omgivelser. Ved Arrestforvarerens menneskekjærlige Omhu blev hun vel i Førstningen af og til indladt i hans Stue, og det var øiensynligt, hvilken beroligende Jndflydelse dette havde paa hende; men det var da paa den anden Side ynkeligt at see, hvilken Modstand den Ulykkelige gjorde, naar hun atter skulde sættes ind i Arresten, hvor hun, paa Grund af den tiltagende Ureenlighed, tilsidst blev henlagt i noget Halm. Arrestforvareren er jo imidlertid Fangevogter og ikke Sygevogter, og har heller ikke faaet nogen særegen Jnstrux med Hensyn til denne besynderlige Klasse af Arrestanter. Det var i Slutningen af Julii Maaned, at den Ulykkelige foreløbig blev sat i Arrest, for rimeligviis senere at blive sendt til et Sygehuus, og der – i Arresten - sidder hun endnu, hvortil Grunden skal være den, at der imellem to Sogneforstanderskaber skal være opstaaet Uenighed om, paa hvilket Sted hun er forsørgelsesberettiget, et Spørgsmaal, som atter og atter er gjort til Gjenstand, for Overveielse i Amtsraadet, men endnu ikke har fundet endelig Afgjørelse. Derefter maa hun vente, og hendes Helbredelse er rimeligviis nu bleven umulig eller i alt Fald langt vanskeligere, end den vilde været, dersom hun strax havde kunne undergives en fornuftig Behandling. Af dette Exempel kan der sluttes, i hvor høi Grad man her paa mange Steder trænger til den nu trufne Regjeringsforanstaltning. – – Calculen over de eventuelle Omkostninger til Fortsættelsen af den sjællandske Jernbane til Korsør er nu fuldendt, men skal betydeligt overstige den Sum, som tidligere var calculeret for dette Foretagende.