Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1821-01-09
Dette hemmelige Speiderie kostede Republiken aarlig over 200000 Dukater. Spionerne bestode af alle Slags Haandværksfolk, Adelsmænd, Biskoppes, Jøder og Munke, fordi (hedder det i Grundlovene) det især vil være de to sidste lettest overalt at trænge sig ind. Paa de fremmede Gesandter havde det hemmelige Politie sin fortrinlige Opmærksomhed henvendt, Sædvanligt fandtes der i enhver GesandesHuus i det mindste fore Spioner, som indbyrdes vare ubekiendte for hinanden, og desforuden bleve Secretairene og alle Slags Tjenestetiender endnu bestukne, J hans Fædreneland blev der saagat underkjøbt Folk til at reise til Venedig, for at lade sig indføre hos ham som Landsmænd, og siden berette det hemmelige Politie Alt hvad han havde udladt sig med for dem. En ornetiansk Adelsmand kunde aldrig, naar han ei vilde styrte sig i Livsfare, have hverken middelbaeller umiddelbas Omgang med en fremmed Gesandt; i stødte han tilfældigviis sammen med en saadan, blev I det anseet som en Statsforbrydelse, hvis han i strax meldte det. Gesandterne i Benedig førte desaarsag et meget ernsomt Liv, og deres Anliggender bleve J skriftlig forhandlede med Regjeringen. Det blev med i Villie udspredt, at naar en Adelsmand befandtes at staae i hemmelig Forbindelse med en fremmed Ge fandt, saa havde alle øvrige Adelsmænd Frihed til at dræbe ham. Men da en saadan Lov ei kunde J finde synderlig Tiltroe, og den virkelig heller ikke existerede, saa gav Statsinquisitionen Tid efter anden en Adelsmand, som stod i dens Sold, befaling at myrde en anden, der var mistænkt for hemmelig Omgang med en Gesandt, og derpaa offentlig rose sig af sin Daad. Denne afskyelige Fremgangsmaade er intet blot Sagn, men en moden udtænkt Plan, som i Grundlovene udgjør en egen Artikel. Med lignende, Frygtelig Strenghed handlede Jrquisitionen ogsaa imod alle andre Stænder, En Arbeider i Arsenalet, eller en udmærket Kunstner, som gjorde Nii ne til at ville begive sig til Udlandet, skulde ihiel stikkes med Dolk eller forgiftes. Naar en Patricier tillod sig mindste bemærkning over Regjeringen, saa fik han to Gange en Jrettesættelse, men blev tredie Gang deuknet, som uforbedeslig. Jmod Medlemmerne af Simænds Raadet og imod Dogen selv skulde Undersøgelserne anstilles paa de skjulteste Bete, og naar der blev fældet en Dødsdom, Giften gives Fortrinnet etc. Af saadan beskaffenhed vor det trehovede Uhyre, Jnqvisitionen. Følgende Exempel paa dets Aarvaagenhed for æller Grev Daru i sit foromtalte Værk: En sorem Rangspetion befandt sig i Venedig. En betydelig Pengesum blev han frastiaalen, og i sit Harme undslap ham de Ord: "Politier i Venedig skulde lidt mindre lute paa hvert af den Fremmedes, Skridt, men derimod sørge for at han kunde være sikkes paa at beholde sin Eiendom." Nogle Dage derefter forlod han Staden. Endnu havde han ikke naaet det faste Land, for Gondolerne holdt op med at toe. Han spurgte om Aarsagen. Vi tør ikke ro videre, en Baad med rød Vimpel sætter efter os og giver os Tegn til at vente" – Gondolen er snart indhentet. Man beder den Fremmede høfligt at forlade den og stige ombord paa Regjerings-Baaden, Erindrende sig det venetianske hemmelige Politie, adlyder han med bankende Hjerte. "De er saaledes tiltaler ham en fortklædt Mand med et koldt, alvorligt Aasyn "De er Prindsen af Creon?" – Ja, min Herre! – "De blev forleden Fordag bestiaalen?"Ja, min Herre! - "Hvor stor vor Summen" Fem hundrede Dukater - "Hvori vare de gjemte, J en grøn Silke=Pung - "Har De Jngen mistænkt – Jo, en Leietjener, som opvartede mig. Kunde De kjende ham igien?" – Ja, sikkert - Ved disse Ord skød den spørgende Magistratsperson med Foden en Koppe, som laae i Bunden af Bag den, tilside, og under den faaes et Liig med en grøn Silke=Pung i Haanden. Prinds vedblev Venetianeren "ag her deres Penge tilbage og reis lykkelig; men forglem aldrig, at man maae vogte sig for i Fremtiden oftere at sætte Faden i et Land, mod hvis vise Regjering man ved Tvivl og utilbørlig Tale har forbrudt sig.