Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1835-11-17
J den af Committeen derover afgivne Betænkning, har dens Medlemmer (Etatsraad Steenfeldt, Procurator Haagen og Secretair Algreen-Ussing) været af ulige Meninger, i det de 2 Sidste have statueret som Grundsætning, at det er Statens Pligt at skaffe en habil Dommer i den ordinaire Dommers Sted, naar Parten er sat ud af Stand til at dømmes ved denne, og derfor antaget, at der ikke bør paalægges den, der i en Sag seer sig nødsaget til at begjære en Sættedommer, at udrede Andet eller Mere, end hvad der vilde paaligget ham at udrede, hvis den ordinaire Dommer beklædte Retten. Committeens Pluralitet var derhos af den Formening, at det maatte paaligge det Offentlige at afholde de med en Sættedommers Beskikkelse forbundne Omkostninger, hellere end at paabyrde Parten en forøget Udgift, der har sin Grund i ham utilregnelige Aarsager. J Overeensstemmelse hermed, indstillede disse 2 Committerede, at oftmeldte Udgifter maatte afholdes af det Offentlige, og udredes respective af Amtsrepartitionsfondet eller Amtets Kjøbstæder, hvorimod Committeens 3die Medlem (Steenfeldt) androg paa at Lov-Udkastet tages til Følge, som stemmende med det i vor Lovgivning gieldende Princip, hvorfra der i nærværende Tilfælde formeentligen ikke var tilstrækkelig Grund til at afvige. Forsaavidt derimod at Udtrykket Sættedømmer, kunde give Anledning til at antage, at Bestemmelserne ikke vare anvendelige, hvor en Skriver, Skifteforvalter, Auctionsdirecteur. eller Foged blev constitueret, formeente den samlede Committee, at hiint Udtryk retteligen kunde forandres til Retsbetjent, ligesom og, at det udtrykkeligen burde forbydes den constituerede Retsbetjent, at modtage nogen særlig Betaling for hans Uleilighed, af den Part, der har begjært ham beskikket. Efterat denne Committee-Betænkning var bleven Forsamlingen foredragen, og Sagen derefter gjort til Gjenstand, først for en foreløbig Discussion og siden for den endelige Behandling, fandt den kongl. Commiss. sig foranlediget til at gjøre nogle yderligere bemærkninger. Han bestreed fornemmeligen, at forbemeldte Udgifter skulde falde det Offentlige til Last, da intet er naturligere, end at Parterne bære de med Processen forbundne Omkostninger, og formeente, at om disse end ikke vilde blive betydelige, i et sjeldent Tilfælde, fordeelte paa en større District, saa burde dog for Principets Skyld, ingen Forandring skee i Udkastet. For at forebygge enhver Tvivl, antog han imidlertid at Ordet Sættedommer passende kunde forandres til Retsbetjent, men formeente derhos, at forsaavidt Committeens Forslag tillige gaaer ud paa et udtrykkeligt Forbud mod særlig Betaling af Parten, kunde dette nærmere udtales i Placatens Præmisser, da den netop tilsigtede at forebygge slig en vilkaarlig Godtgjørelse for Sættedommerens Uleilighed. Secretair Ussing udviklede derpaa yderligere Committeens Anskuelser i det omtvistede Punkt. Procurator Ryes Proposition om Diætpenge. nes Forhøielse i Lighed med den Lægerne tilstaaede Betaling, samt at Sættedommeren saavel i private som i offentlige Sager burde være berettiget til, selv at tilkjende sig Salarium, blev efter Afstemning ikke anseet saa begrundet, at den atter kunde bringe Sagen under Committeens Prøvelse, og Forsamlingen afgav derpaa, efterat saavel Committeens Medlemmer Etatsraad Steenfeldt og Procurator Haagen, som den kongl. Commissair, hver efter sin Anskuelse nærmere havde discuteret Sagen, dens Betænkning af følgende Jndhold: At Anordningen bør affattes i saa ample Udtryk, at den kan anvendes paa ethvert Tilfælde, hvori den ordinair Retsbetjent, paa Grund af sin Stilling til Sagen og Parten, er sat ud af Stand til at fungere, og en Anden af denne Aarsag i hans Sted maa ansættes, at det uden Ubillighed kan gjøres Statens Embedsmænd til Pligt at udfore extraordinairt Arbeide for det Offentlige, uden at den, der beskikkes, bør være berettiget til derfor at modtage anden Betaling for sit Arbeide, end de ordinaire Retsgebyhrer i private Sager. Forsamlingens Pluralitet (39 Stemmer) formeente derhos, at saavel Diætpenge som Befordrings omkostninger bør udredes af det Offentlige, hvorimod Minoriteten (26 Stemmer) fandt det tilraadeligt at lade Udkastets Bestemmelse forblive uforandret, saaledes at Omkostningerne altsaa skulde udredes af Reqvirenten. For denne sidste Mening anføres Lovgivningens Princip, endvidere at man saa meget som muligt bør undgaae at bebyrde Communerne, at Parterne lettere ville fristes til at fremsætte utidige Protester mod de ordinaire Dommeres Habilitet, og at Staten i al Fald kunde komme den Trængende til Hjelp med fri Proces. Herimod indvender Pluraliteten, at ligesom det ikke kan i sig selv antages urigtigt at afvige fra et almindeligt Princip, hvor der er tilstrækkelig Grund til at gjøre Undtagelse fra Regelen, saaledes bør formeentlig alle Borgere nyde lige billig Retspleie, at naar det er Statens Pligt, at skaffe en Dommer i den ordinaire Dommers Sted, maa det snarere være det Offentliges end den Privates Sag at bære de derved foraarsagede Udgifter, at den Omstændighed, at Byrden paalignes Communen, kan komme ethvert Jndivid i denne til Nytte, at Byrden vil blive ubetydelig og Tilfældet sjeldent, da det ikke kan formodes, at nogen Dommer uden lovlig Grund vil fratræde, og endeligen at Loven, der ogsaa bør beskjærme Den, der ikke qvalificerer sig til at erholde fri Proces, ikke maa nøde ham til at opgive sin Ret ved at sætte Udgifterne paa Sagen i urigtigt Forhold til dens Gjenstand.