JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-28
J de fleste Lande favorisere Lovene meere Debitoren end Creditoren Themis har anbragt saa uendelig mange Krinkelkroge i sit labyrinthiske Tempel for de første. For en Rabulisk er intet Slutterie i Verden saa befæstet, at han jo ved Formaliteternes Troldomsdirik skulde kunne aabne dets Døre. Man kan ved saa mange Paaskud betage den lovligste Fordring, sin Kraft, og man seer saa mange lavt tænkende Mennesker benytte sig af de Vaaben, som mangt et Lands Love give den i Hænderne, i ) Personlig Heftelse er ingen Straf. Den bør betragtes som et Slags Sikkerhed, Mangel af anden Borgen. den Hensigt at forekomme andre Misbruge, at den gjensidige og offentlige Tillid i Pengesager tilsidst maa ganske forsvinde. Det Medhold, som saadanne Skyldnere finde hos Lovene, gjør dem frække og uforskammede. Hvad kan vel tænkes skjændigere end at ville bedrage sin Skræder og Skomager: Folk, der maae arbeide suurt for deres Brød, Og alligevel skeer det dagligen. Det er blevet saa almindeligt, at man ordentlig praler med sit Bedragerie. Det er en Skam at stiæle i Løndom uden den Bestiaalnes Vidende; men at misbruge sin Skræders og Skomagers Tillid og at bestjæle ham aabenlyst er en Friskfyrstreg, som man i det høieste kun kalder Letsindighed, og som ganske undskyldes, naar Drengebarnet endnu ikke har traadt sin Børnesko og kun er fire og tyve og et halvt Aar gammelt. Det er meget oftere Utilbøielighed til at betale end Mangel paa Ævne, der bevæger mangen en Debitor til at svige sin Creditor. Hos mange er det blevet til en anden Natur, at de ingensinde betale deres Gield. Formuende Folk ere stundom værst i den Henseende. Andre stole paa, at naar alt kommer til alt indgaae de en Accord, og naar Creditoren ikke vil antage den, saa staaer der ingen anden Vei aaben for ham, end at forsikkre sig deres Person, naar han ikke har kunnet faae Erstatning i deres Bo. Men hvad gavner i Almindelighed denne Forsikkring ham? Han nødes til at underholde sin Skyldner i Slutteriet, og naar hans Tilgodehavende ikke er betydeligt, koster dette Underhold ham mere end hele Gielden beløber sig til, ikke at tale om, at mange af hans Medborgere af taabelig Delicatesse see skiævt til ham, fordi han benytter sig af denne hans lovlige Ret.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-28
Man burde i det borgerlige Selskab indbyrdes vise de Mennesker, der ikke ville betale deres Gield, uagtet de have Ævne dertil, et Slags Ringeagtelse, der kunde tjene istedet for den Straf, som Lovene ikke have seet sig istand til at dictere for Forbrydelser af den Natur. Fordum roste mange unge Mennesker sig af de Lygter, de havde slaget itu, og de Skildter, de havde flyttet. J vore Dage er dette gaaet af Brug, Nu gjør man sig derimod til af, at man har taget Skræderen, Skomageren, Hyrekudsken &c. ved Næsen. Man fortæller sine Bedrivter som en General sine Seiervindinger. Man klager saa meget over Aagerkarle, og paastaaer, at de udsuge deres Medmenneskers Marv. Men hvor mange uredelige Skyldnere gives der ikke, der bestandig pønse og lægge an paa at bedrage, som betiene sig dertil af ethvert Middel, - Om disse taler man aldrig. Man siger, den eller den Pengeudlaaner har taget af Hr. A. 25 pro Cent i Renter, og kalder ham en Aagerkari, men ingen undersøger i mindste Maade, om Hr. A. nogensinde har betalt eller. agter at betale denne Gield. Sæt, at det aldrig skeer, er da Skyldneren ikke en langt større Aagerkarl end Creditoren? Fortegnelse over en Samling af meget sjeldne Kostbarheder, som med det første skulle sælges ved offentlig Auction.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-28
No. 1. Et Fædrenelandsaltar af sort Jbenholt. Det har tilforn været brugt af en omflakkende Comoedianttroup, og det var ved en reen Slumpelykke, at dets nuværende Eier befriede det fra disse vanhellige Hænder. Dette Altar kan bruges ved mange Leiligheder, f. Ex.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-28
naar man vil gjøre Collecter til een eller anden Fædrenelandsk Sags Fremme, oprette et Monument &c. J Aftaret er der anbragt en hemmelig Pengeskuffe.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-28
No. 2. En Udødelighedskrands, som aldrig visner. NB. Den er af Træ, men saa god tilhugget og malet, at den i nogen Frastand seer ud som en virkelig Krands. Den er kjøbt paa en Auction over en afdød Poets Efterladenskaber. a No. 3. En Assisteneseddel paa en Digters Lire med Sølvstrenger, samt en lille forgyldt Digterkrone af Messing. NB. Uagtet der kun er laant 4 Mk. paa begge Dele, er Sedlen dog af stor Værdie; thi paa Assistence huset forstaaer man ikke at vurdere saadanne Kostbarheder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-28
No. 4. Hjerneskallen af den bekjendte Røver Cartouche. Den er især tjenlig for Jnqvisitorer, naar de ville examinere Tyve. Alle Tyvsorganer findes her saa tydelig betegnede, at denne Pandeskal kan gjøre samme Nytte som en Gradestok, hvormed man visiterer Vine, naar de skulle fortoldes. Nr. 5. En Mørser, hvormed en øvet Artillerist kan midt paa Parterret affore Papiirskugler og Æbleskrællinger paa de Skue spillede eller Dansere, som han ellers bombarderer med Hyssen og Trampen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-28
No. 6. Nogle Reliqvier af Carl Magnus, især vigtige i vore Dage, bestaaende af hans ene Tøffel, uden Bagflikker, hans Snuustobaksdaase, uden Laag, og eet af de Kort, han pleiede at spille Styrvolt med. i No. 7. En stor Kniv til at slagte Jordegodser med.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-28
No. 8. Model til et nyt Slags Luft machiner af Metal, som kunne trækkes i Luften af Heste. No. 9. En stor Pose med omtrent 9 1/2 Lpd. litterair Reputation. NB. Kan separeres; men der indestaaes ikke for Vægten. No. 10. En Trompet, hvormed man kan udbasune sig selv. Denne Trompet er saaledes indrettet, at man kan støde deri, uden at nogen Dødelig mærker det. Lyden kommer her ligesom fra en Bugtaler. Den er især vigtig for Forfattere, der, uagtet Naturen har bestemt dem til at være dødelige, dog helst ønske at være udødelige. No. 11. Fire Lispund Virak eller Røgelse af forskjellig Bonitet, og brugelig ved mange Leiligheder. Den er egentlig kjøbt paa en Auction efter en vis afdød berømt Skribent, og skal have været af stor Nytte for den salig Mand, medens han endnu ikke var salig, endskjønt han i den senere Tid kun sjelden fik den synderlig godt betalt. - NB. Dette Numer sælges til Udførsel. Men det staaer Kjøberen frit for, at sende det til Frankrige, Jtalien &c. No. 12. Et Fragment af en antique Figur, som man vil paastaae have forestilt Friheden, den skal efter Foregivende være fundet i en underjordisk Hule i Frankrige. Den er temmelig lemlæstet og begge Armene ere borte; men den skal, for sin Sjeldenheds Skyld, være meget kostbar.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-28
No. 13. En skreven Formalitetbog, som indeholder alle de Formaliteter, der maae iagttages ved Rettergangssager. Et meget concisUdtog i ti Foliobind.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-28
No. 14. En Tordenkile og en Phoenix NB. fundne paa et og det samme Sted, med vedføiet Attest om deres Ægthed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-28
No. 15. Fire mærkværdige Levneddeskrivelse over yderst sjeldne Mænd, en oprigtig og uegennyttig Procurator, en upartisk og ubestikkelig Recensent, en uegennyttig og patriotisk Parcellist, en frimodig og sandru Hofmand.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-28
No. 16. Et Opus posthumum af Herman v. Bremenfeld, hvori der med klare Ord bevises, at der i Anno Domini 1820 ikke vil være nogen Træstub meere at see i Dannemark; at alle Skove paa den Tid ville være forsvundne. Men her bevises tillige den moralske Nytte, der vil flyde heraf, nemlig, at Røvere, Skovtrolde a. ville blive umuelige i et Land, hvor der ikke meere gives Skove.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-28
Blandede Nyheder. Den Efterretning, der har været meddeelt i No. 67 af dette Blad, angaaende et Menneske, som for begaaet Underslæb var ved Hof= og Stadsretten blevet dømt til atten Maaneders Arbeide i Forbedringshuset, trænger til følgende Berigtigelse: den dømte Persons Navn er Søren Jensen Ørum og hans Alder er ikke 24, men 40 Aar. Det er fra Justitiens Side, at han er bleven tiltalt, og hans Arrest var ingen privat, men offentlig Foranstaltning. Som Cassefuldmægtig hos daværende Hr. Amtsforvalter Andersen var han naturligviis forbunden til at gjøre sin Principal Rede og Rigtighed for de ham betroede Oppebørsler. Ved en i disse Dage afsagt Høiesteretsdom er Ørum bleven dømt enten at tilbagebetale den af ham forvandskede betydelige Sum &c., eller at arbeide i Slaveriet for Livstid. - Da Ørum kom i Tjeneste hos Amtsforvalteren eiede han selv 6000 Rdlr. Han har altsaa i en Tid af 7 Aar sat 29,000 Rdlr. 2 Mk. over Styr. Og denne uhyre Sum skal han, som forhen er meldt, have offret paa Lotteriets Altar.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-28
Blandt de Gynger, som i Aar ere opreiste i Dyrehaugen, findes der to, hvis Stole ere af en ganske egen Indretning. Den enes ere som ordentlig tiltaklede Skibe, og den andens bestaaer af et Slags Æsker som Troner med Gardiner for, der kunne tjene dem, der lade sig gynge, til et trygt Skjul og nigjennemtrængeligt Slør. J denne behagelige Obscuritet befinder den skjelmske Amor, der altid har været en Elsker af Eensomhed, sig saare vel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-28
Det Jtalienske Kongerige har nu i Napoleons Stedsøn, Prinds Engen, faaet en Vicekonge, og dernæst en ny Jtaliensk Ridderorden under Navn af Jernkrone-Ordenen. Efter et Statsconsulta skal der af den offentlige Skat betales aarligen til at bestyre de Omkostninger, som Tronens Glands udkræver, 6 Millioner Maylandske Livres, og til den Kongel. Gardes Lønning, 2 Mill. Kongen kan bestemme Dronningen en Enkeppenage, men den maa i intet Tilfælde overstige - 300,000 Livres. Kongeriget Jtalien kommer til at nyde næsten de samme Rettigheder og Friheder som Frankrige. Jernkrone-Ordenen skal bestaae af 500 Riddere, 100 Commandeurer og 20 Dignitarier. Dens Stormester er Kongen af Jtalien. Ordens decorationen skal forestille den Lombardiske Krone, og omkring den skal der staae: "Gud har givet mig den, vee den, som rører den!" Det er mærkeligt, hvilken Jndflydelse den gamle, under Navn af Gabelle, i Frankrig bekjendte Saltskat havde paa Chouan= og VendeeKrigen. Før Revolutionen nærede nemlig over 20,600 Familier i Bretagne sig af denne Snig handel, som de drev med væbnet Haand paa hele Grændsen, hvorved de daglig brugte over 30,000 Hunde, som vare afrettede til at bringe Saltet hjem ad alle Smutveie, i et Slags Halspuder. Toldforpagteren holdt igjen en anden Hundearmee, som skareviis opsøgte Lasthundene, hvorved det ofte kom til blodig Kamp imellem disse arme Dyr. Lignende Træfninger forefaldt næsten daglig imellem Toldforpagterne og Snighandlerne, som ved denne Levemaade bleve dannede til dygtige Soldatere. Da nu den eller forhadte Skats pludselige Ophævelse, gjorde saavel Snighandlerne som Embedsmændene brødløse, bragte den fælleds Ulykke dem i Forening med hinanden, og gjorde dem saa frygtelige for Republiken.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-28
En skarpsindig politisk Skribent udlader sig paa følgende Maade om den Engelske Visitationsret over neutrale Skibe: "Den er grundet i en retmæssig Politik, naar den er giensidig og indskrænket til Borttagelse af det ved en foregaaende Convention forbudne Gods; men den er en Akt af tyrannisk Souverainitet, naar den Magt, som udøver den, ikke selv underkaster sig den, og den er et aabenbar Rov, naar de borttagne Ting ikke ere forbudne ved en foregaaende Contrakt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-28
Her kan Jsocrates's Spaadom anvendes, naar han truer dette Slags Tyrannie med et uundgaaeligt Udbrud af et almindeligt Had og Alles imod samme forenede Magt."¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-28
J Arvefølge=Krigen begyndte først Engellands funderte Nationalgield. Dengang var det alle Statsmænds Mening, at Engelland maatte gaae til Grunde, naar den nogentid steeg til 40 Mill. Pund Sterling, og nu overstiger blot Renterne af Nationalgielden det Halve af denne Sum. Hvad er der vel vundet for denne uhyre Penge Opofrelse, og alt det dermed betalte Blod? Det nye Franske Skuespillerselskab, debuterede første Gang i Onsdagsaftes med Lønkammeret og Rivalerne. Det første Stykke blev givet paa en Maade, som ikke ganske opfyldte Tilskuernes Forventning, men det sidste blev meget godt udført. Man var især meget tilfreds med Mad. Depoix's smagfulde og fortræffelige Sang. D. 28 gav samme Selskab Pamant bourru?), og Arrestanten, begge ganske fortræffelig. Den sære Elskers Rolle blev givet med Liv, Følelse og Sandhed. Enhver, der ikke lader sig forblinde af Partieaand, maa tilstaae, at især disse Konstneres Sang, i det Hele betragtet, er fortræffelig, uagtet Orchestret ikke er halv saa stærkt besat som ellers og umuelig altid ganske kan udfylde Sangen, ikke at tale om at enhver af dem forstaaer at declamere rigtig, at de alle have Øre for Musique og Tact, og endelig - hvad der især fortjener at roses, – at de alle have lært deres Roller saaledes, som man kan vente sig det af Skuespillere, der ville fremtræde for et stort Publicum. Dette er Egenskaber, man saa ofte savner hos mange andre Konstnere. At dette Selskab ikke hidtil har havt saa stort Tilløb som Mad. Foures, ligger nok deels deri, at Veiret nu er behageligere end den Gang, hun spillede, deels i de udvortes Yndigheder, som Naturen har skienket denne unegtelig store Skuespillerinde, og som endog lode sig beundre og beklappe af Folk, der ikke forstode et eneste Franskt Ord. *) Som paa Dansk er ganske urigtig oversat med butBourru er sær, underlig, egen, unamant bourtuer en buar, capriceur, fantastisk Elsker, som ikke vil lade sig regiere, eller sige af nogen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-28
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Höeckes Enke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-07-01
Nyeste Filder. e
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-07-01
Kjøbenhavn. No. 75. Den 1 Julii, 1805. Udgivet og forlagt af J. Werfel. En Sørgetale.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-07-01
Mine ærede Venner og Tilhørere! Den Afdøde, ved hvis jordiske Levninger vi her sørge, fortjener at fremsættes som et efterlignelsesværdigt Mønster for de Efterlevende Vi ville sørge, men ikke fælde Taarer over hans Død. Taarer bør man kun fælde over dens Død, som har stiftet Ondt i Verden. Hans onde Gierninger overleve ham, uden at han kan raade Bod derpaa. De trives des frodigere naar han er død, ligesom Klinten naar Markens Dyrker er borte. Med stille Veemod staae vi her alle ved den Afdødes kolde Leer. Det blev min tunge Lod, at gienkalde i eders Erindring Mindet om hans jordiske Vandel. Jeg skal opfylde mit sørgelige Kald, saa godt som mit sønderknuste Hjerte under saadanne Omstændigheder tillader det. Venner og Tilhørere. Den Henfarne, som vi her staae ved, forenede engang i sin Person tre af de sjeldneste Dyder. Nedladenhed og Føielighed i Medgang, Standhaftighed og Taalmod i Modgang, og Høimodighed mod sine Forfølgere. Han besad een af de rosværdigste Egenskaber, som er saa nødvendig i vore Dage, den Konst, at tie. Hans hele Vandel, var et Exempel paa Fromhed og Godmodighed. Han var fri for den mindste Plet. Men, at hvor ilde lønnede ikke Verden disse store Egenskaber, For at bevise min Paastand, er det nødvendigt, at jeg her gjør et kort Udkast af den Afdødes Levned, fra hans Fødsel til hans Død. Kjendsgierninger, intet uden Kjendsgjerninger, skulle bevise Sandheden af mine Ord. Det er ene eders Retfærdighed, mine ærede Tilhørere, som jeg appellerer til. Førend denne har afsagt sin Dom, vil jeg ikke søge at rørs eders Hjerte.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-07-01
Den Henfarne er født i Frederiksborg, den 4 Januarii 1784 af en ædel Engelsk Slægt. Hans Bedstefader var bleven forskreven hertil formedelst de sjeldne Egenskaber, han besad, og som han havde arvet af sine Forfædre; thi det var naturlige Dyder, som lettest kunne gaae i Arv fra Slægt til Slægt. Sin Ungdom tilbragte han i den lykkeligste Tilstand. Han nød baade Ære og Agtelse og havde gode Dage. Han kom til at tjene hos en Mand, der vidste at sætte Priis paa hans Fortjenester, og end- og beærede ham med et Ærestegn, som man ved adskillige Leiligheder maatte vise offentlig Honneur. Denne lykkelige Forfatning gjorde ham ikke hovmodig. Det opblæste, indbildske og butte Væsen, som var hans Landsmænds Hovedfeil, var aldeles fremmed for ham. Saa rodfæstet var den naturlige Godmodighed hos ham. Men hans Herre døde, og med ham en stor Deel af hans Lykke. Han fik vel snart en anden Tjeneste, men hos en Mand, der ikke forstod at vurdere sande Fortjenester. Han blev nu tumlet omkring af Tilfældet paa Skjebnens urolige og brusende Hav. Han skiftede ideligen Herre og Lykke. Han mødte tilsidst utaknemmelighed overalt. Han blev mishandlet paa det grusomste. Han maatte i sine ubarmhiertige Herrers Tjeneste giøre Fodreiser paa mange Mile, og derhos lide Hunger og Nod. Hans stærke Natur kunde umuelig modstaae denne haarde Medfart. Den maatte tilsidst bukke under. Hans Kræfter tabte sig ligesom hans Tyranners Grusomhed tiltog. Hans Alderdom, hvori han egentlig skulde høstet Frugterne af en velanvendt Ungdom, af saa megen udviist Troskab og Godmodighed, var en uafbrudt Kjæde af haarde Lidelser. Endnu som afmægtig Olding blev han mishandlet, forfulgt og haanet. Anstrængelsen af hans sidste Kræfter var kun en Spore til grusom Medhandling. Til alt dette tang han, og har sin Byrde med Standhaftighed. Aldrig søgte han ved et eneste Ord at tilkjendegive sin Utilfredshed, eller ved et eneste Suk at klage over sin Skjebne. Nei, alle sine Lidelser, har han som en Mand; Haabet. om en bedre Fremtid, der vilde befrie ham fra hans Tyranners Vold, styrkede maaskee hans Mod. Dette lykkelige Øieblik er nu kommet. Hans kolde Leer ligger her udstrakt for vore Fødder. Han faldt som et Offer for Menneskenes Grusomhed og Utaknemmelighed. Rørte Hjerter slette en Cypresse om hans Gravsted og offre et veemodigt Suk ved hans jordiske Levninger! Mine Læsere spørge maaskee, hvo var denne Afdøde?" – En sneehvid Skimmel, der i Søndags Aftes styrtede af Afmagt imellem Lunde huus og Vibenshuus paa sin sidste Hjemreise fra Dyrehaugen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-07-01
Den, som vil bedømme Mænd, der spille en stor Rolle i den politiske Verden, eller Begivenheder af Vigtighed, efter Aviserne, forekommer mig som den, der staaer paa Rundetaarn og vil bedømme et Mignaturmalerie, som een holder i Haanden, der staaer paa Gaden. Om en i vore Dage stor og berømt Mand, som næsten er en Gjenstand for alle Avislæseres Samtaler, kan man med nogen Jndskrænkning sige, hvad Shakespear lader Cassius sige til Brutus angaaende Julius Cæsar: "Ja, Brutus, han bestiger denne snævre Verden liig en Colossus, og vi Smaafolk vandre omkring under hans Kjæmpefødder." *) Afstanden imellem en saadan Kjæmpe og saadanne Overge er alt for stor, til at det nogensinde bør falde de sidste ind, at dømme om den første. Avislæsning er imidlertid en uskyldig Tidsfordriv for Mennesker, som besidde et overvettes Forraad af Tid, en Skat, som alle Mennesker hige efter, og som, naar de besidde den, er dem til Byrde. Aviser ere egentlig Legetøi, for den store Hob, som morer dem saalænge det er nyt, og som den slænger bort naar det er to Dage gammelt. Historieskriveren derimod gjemmer dette Legetøi som Reliqvier. Alle Avisskriverens Jndfald og Drømmerier, alle vanskabte og af politiske Hensigter fordreiede Beretninger *) Why, man, he doth bestride the narrow world Tike a colossus, and we petty men Walk under his huge legs - - ) ansees eller udgives i det mindste ofte for omstødelige Facta. Denne evige Hvirvar af Sandhed og Usandhed støbes da siden i en Form, og faaer da med en Tilsætning af mundtlige og skrivtlige Beretninger, der ere lige saa paalidelige som hine, Navn af Statshistorie, som man plager Ungdommen med at lære. Saaledes har Verden aldrig eiet og vil maaskee aldrig komme til at eie nogen i det Hele sand og virkelig Historie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-07-01
Blandede Nyheder. Det hedder nu, at Hr. Provst Bøiesen skal ansættes som Biskop over Christiania Stift, Hr. Biskop Birch som Biskop over Aarhuusstift, Hr. Biskop Bloch som Biskop over Viborgstift, og Hr. Pastor Keiser, Slotspræst i Christiania, som Biskop over Christiansands Stift.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-07-01
J Søndags holdte Hr. Pastor Pavels sin Afskedsprædiken i Helliggeisteskirke, Kirken var propfuld.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-07-01
D. 21 Junii blev Kammerherre Berent Ankers Liig bragt fra hans Gaard i Christania til Familiebegravelsen ved Byens Kirke. Den Høitidelighed og Agtelse, der udvistes ved en saa almindelig fortjent og savnet Mands Tab, var stor og skiøn. En talrig Skare af alle Stænder havde forsamlet sig i og omkring Liighuset, for at ledsage ham til Graven. De Ankerske Waisenhuus børn aabnede Toget, ledsagede af deres Lærere og Lærerinder. Efterat Liget var nedsat, afsang de følgende Sang, og tog derpaa de Krandse, de bare paa Hovederne, og lagde dem paa Kisten. Vi vemodsfulde her ledsage, Vor Fader til sit Hvilested; Han har fuldendet sine Dage, Og sover nu i stille Fred. Han, som antog sig vores Nød, Ak, haarde Skjebne, han er død. Dog, evigt skal Hans Minde blive, Og Efterslægten ved Hans Savn Af det Han stifted her i Live Vi ogsaa er blandt deres Tal, Jndhøste sandt og varigt Gavn; Som Ham i Graven signe skal. Ved Din Mathias Side hvile Dit Støv i uforstyrrer Roe, Og Eders Aand fra Himlen smille Til os, som her paa Jorden boe, Naar J erfare at vi et Forlade Dydens trygge Vei. J Christianiaaviser læses følgende: Ved Bernt Ankers Jordefærd, af Vangensten. Han er ei meer, for Norges Lande meer, Den ædle Mand, hvis kjere Støv vi her Med altid friske Taarer væde Han gik til lyse Kloder hen Hans Minde staaer kun her igien; Hvo skal, hvo kan udi hans store Fodspor træde? "Han er død, men hans Rygte er stort og evigt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-07-01
J evige Bautastene skal hans Gierninger indgraves, og efter tusende Vintre skal Skjaldenne endnu lynge om hans Fromhed og Gavmildhed; thi aldrig var ham nogen Ting saa kjer, at han jo deelte den med sine Venner. Han agtede ikke Guld meere end Aske. Jkke heller er det for Guld, at man kjøber et stort Navn og mange Aars Jhukommelse." Hjalte og Rolf Krage. Det er en Glæde at see, hvorledes hele Strandkanten lige til Dyrehaugen prydes med nye Haugeanlæg og Bygninger. Ved lille Thuborg, som tilhører Hr. Kammerraad Bech, er der nylig anlagt i en dyb Dal en skjøn Hauge paa et forhen næsten øde Sted.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-07-01
Auctionen over Sognedal-Jernværk i Norge er ansat til de 13 Julii. Det bliver bortsolgt med alle dets Bygninger, Machiner, Gruber, Damme og Jnventarier, Malm= og Jernbeholdninger, tilligemed alle dets Rettigheder, udestaaende Restancer, Mølle= og Saugbrug &c., enten samlet eller særskilt, til den Høistbydende. Hr. Gad i Drøbak lader i de Norske Aviser bekjendtgjøre, at han ved Hielp af en Tydsk og Dansk Student agter atter at oprette en Læreanstalt saavel i academiske som nyere Videnskaber, da han f. A. var bleven nødt til at nedlægge samme formedelst en blandt Eleverne opkommen Epidemie. betingelse paa den Lysthavendes Side er blot, at Subjectet er aldeles ubeheftet med nogen Slags smitsom Syge, og læser reent i en Bog.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-07-01
Prof. Fr. Snarin har ladet bekjendtgjøre, at Brønddrikninger i Strømstad tager sin Begyndelse den 1ste Julii. Der er føiet Anstalt til at Gjesterne kunne faae Middags= og Aftensmad for 56 s. og serveres derfor med 3 a 4 Rætter. Logis faaes ogsaa for billig Priis. Han forsikkrer, at dette Sundhedsvand er af meget velgjørende Virkninger i Gigt= og Nervesvagheder, croniske Sygdomme, Mavesvækkelse, Uordener i Underlivet, Lamhed, Udslæt &c.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-07-01
Erkebispen af Upsal opholder sig for nærværende Tid i Kjøbenhavn, hvor han har bivaanet adskillige Theologiske Forelæsninger samt Underviisningen i det philologiske Seminarium og i Realskolen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-07-01
Borger og Kjøbmand Lars Rock fra Aarhuus blev den 16 d. M. paa en Reise til Kjøbenhavn med Kjøbmand Langbergs Fartøi, kastet overbord ved en Søstyrtning, og blev et Rov for det rasende Hav.