Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-07-19
Hvad jeg her har anvendt paa det nye Tegn a, vil vel ogsaa være Tilfældet med andre, næsten lige saa stærke Afvigelser fra ældgammel dansk Skrivebrug, som Opfinderen af det nye orthographiske System vil have indførte, f. Ex. de dobbelte Vocalers Forviisning (i Ord som Ben c: Been, sees at sees, indses : indsees, Helt c: Heelt, o. s. v.) Indflikning af et Jod, hvor man aldrig før har brugt det (F. C. i Ord som skje, maaske, Regjentsen &c.) fremmede Ord og Navnes barbariske Skrivemaade og Forvanskning (f. C. Vise-Formand f. Vice-Formand, Epropa f. Europa, Sakse for Saxo &c.) og andet deslige. Afvigelser af denne Art ere et alt for stærkt, for meget i Øine faldende Brud paa det historiske Princip i Skrivebrugen, eller paa den, ved hele Rækken af Kiendsgierninger i Orthographien beviste Grundsætning: at Skrive brugen i et Sprog er en vel ei uforanderlig, men umærkeligen, eller ved langsomme Overgange udviklet Modification af et vist System i de Sproget tilhørende Skrifttegns Brug. Endvidere er det beviisligt, at jo mere Skriftsproget selv danner, beriger og forædler sig, desto mindre modtagelig bliver Skrivebrugen for nye Modificationer, desto mere holder "Samfundets Overeensstemmelse over de engang indførte Lyd Betegnelser. De der saaledes nu ville paabyrde os det nye at det dobbelte 8, det indsmuglede Jod, m.m. tænke slet ikke paa, at vi leve i det 19de Aarhundrede, ei i det 15de eller 16de, da dansk Skriftsprog først begyndte at danne sig Havde man dengang indført Tegnet a, da havde det muligen, skiøndt uovereensstemmende med den endnu ældre danske Skrivebrug, vundet Jndgang hos os, som i Sverrige. Nu kunne lærde Sproggrandskere, en Gamborg, Nyerup, Rask &c. eller disses blinde Efterabere, sætte alle optænkelige Midler i Brug, for at paatrænge vort Skriftsprog det svenske a - al deres Møie og Anstrengelse vil dog være forgieves. Det vil vise sig, at en heel talende og skrivende Nation ikke saa let lader sig paabyrde, eller ved Beskyldning for indslumret Folkefølelse, Vankundighed, Skiødesløshed, Barbarie *) a. paatrue et fremmedt Skrifttegn; som det kan falde let, at faae servile Tilhængere, til at bruge det, eller til at lade trykke et halvdansk Ugeblad med latinske Skrifter. "Alle Forsøg - siger Dahl – paa at indføre pludselige og betydelige Forandringer i Tale, som i Skrift - af Tyranner eller af Sproggrandskere - have havt et Udfald, der viste, at Sprogets Aand ei lod sig tvinge; thi her gialdt Kampen dens Liv. Dette, høistærede Hr. Professor, er, hvad jeg for nærværende Tid har fundet Leilighed til at nedskrive, i Anledning af Deres, Hr. Professor Nyerup tilskrevne bemærkninger og Retskrivning. J nogle Dele af sammes Jndhold vilde vore Meninger formodentlig findes overeensstemmende, dersom vi fandt Leilighed til mundtligen at giøre os mere forstaaelige for hinanden. J flere andre Tilfælde maa jeg forbigaae de Jndvendinger, jeg efter min Overbeviisning maatte giøre imod Deres Yttringer; da jeg hverken finder Tid, eller i dette Blad har Rum til at fremsætte mine Modgrunde. Jeg tilstaaer ogsaa, at jeg vilde finde det overflødigt at gientage, hvad jeg allerede for 12 Aar siden (i mine Grundtræk af den danske Retskrivningslærre) har bestræbt mig for i Korthed at udvikle, saavel theoretisk, som ved Anvendelse paa alle Hoved-Punkter i den danske Orthographie. Saakyndige danske Sproggrandskeres og Sproglæreres Bifald har forvisset mig om, at saavel disse Grundtræk, som den orthographiske Ordbog, de ere medgivne, ei have *) Jævnf. "Hermod, det nordiske Oldskrift-Selskabs Tidende ved Professor Rask. No. 2. været unyttige Arbeider. At jeg nu fremdeles, saalænge det bliver mit Kald at skrive Dansk og at arbeide i dansk Sprogkyndighed, vil følge et System og hylde Grundsætninger, der i det Væsentlige stemme overeens med en J. Badens, en Blochs, Bøeghs, Dahls, J. L. Heiberg, og flere tænkende Sproglærdes Grundsætninger: kan vel (som jeg nylig har seet) give Anledning til, at man bruger den ny svenske Skrivemaade til at øve sig i Grovheder; men da saadanne altid ere Beviis paa en slet Sag, kan jeg roligen overlade den Udmærkelse, at skrive om Orthographien i Pøbelens Tone til det halvdanske Sprog, den ny svenske Skrivemaades, og de latinske Bogstavers praktiske Bagfegtere. 2) Dog De, høistærede Hr. Professor, lever i Fred ved Jssefiordens Strand, og kiender saaledes maaskee ei saa nøie til Hovedtrækkene i den nye orthographiske Feide, man har begyndt at føre mod dansk Sprog, dansk Skrift og danske Bogstaver. Jeg vil meddele Dem en kort Fremstilling af samme, i det jeg dermed tillige byder Dem og Feiden selv mit Farvel. Enhver Fortsættelse fra min Side anseer jeg for overflødig: og mest imod saadanne Modstandere, der troe, ved personlige Fornærmelser at kunne bøde paa det, de fattes i sund Tænkevne og almindelig Dømmekraft.