Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1793-11-01
Denne Dronning var Maria Theresias og Keiser Franz den 1stes 6te Prindsesse, født den 2den Novbr. 1755. Hendes Formæling med Ludvig 16. blev fuldført i Versailles den 19de April 1770, af hvilket Ægteskab den 19de Dec. 1778 en Prindsesse Maria Theresia Charlotte Madame Royale, og den 22de Oct. 1781 den Kongel. Prinds Louis Joseph Xaver Franz, bleve fødte. Dronningen, der stedse trolig fulgte sin Gemal, forlod ham heller ikke i de bedrøvelige Begivenheder i hans sidste Aar. Han fulgte ham fra Versailles, hvor hun endnu sidst stod i Fare for at dræbes af lumske Mordere om Natten, den 6te Oct. 1789 til Paris, og da han den 20de Jun. 1791 begav sig fra Thuillerierne og fra Paris, som og da Kongen blev nødt til at gaae tilbage fra Varennes, var hun uadskillelig ved hans Side, indtil man paa nogen Tid adskilte hende fra ham i Thuillerierne. Ved det blodige Oprør den 10de Aug. 1792 flygtede hun med Kongen til N. F., blev ført derfra i Temple med sin Gemaal, og saae den ulykkelige Konge sidste Gang den 20de Januar. 1793. Anklagelseakten, som blev affattet mod Dronningen, er meget vidtløftig, og et Sammenvæv af Skiændigheder, og Jnjurier, hvorover Haarene maa reise sig paa Hovedet endog paa de ufølsomste Mennesker. Hun bliver deri lignet med Messaliner og Agrippiner, og i hendes Opholds tid i Frankerige udraabt for en Pidsk og Blodigle for de Franske. Hun bliver beskyldt for Finanzernes Ruin førend Revolutionen, og siden Revolutionen for alle Anslag til en Modrevolution, for at ophæve Menneskerettighederne, for Kongens forrige Flugt, for at have forledt ham til alle Troløsheder, fremdeles for at have myrdet Borgerne i Mængde, at have opvakt Borgerkrigen, for Forræderie ved Armeerne, for al Krigens Ulykke, og siden hendes Fængsel for at have forført sin egen Søn. Da Dommen var fældet, kom den bevæbnede Magt sammen Kl. 6, og Kl. 10 blev Dronningen bortført. Tilløbet af Menneskeer var gyseligt. Generalerne Rousin, Gram mont og andre af de første Chefs ved Revolutionsarmeen, anførte den bevæbnede Magt Man skreeg nesten bestandig under Toget: Nationen leve, Republiken leve! Dronningen var hvid klædt med en rund Hue, og sad - merker det, J Tydske og Ungarer, og hevner det - paa det bageste af Karren, med Hænderne bundne paa Ryggen, hendes Ansigtstræk vare saa forandrede, at man neppe kunde kiende hende. Den Constitutionsgeistlige, der forrettede en Skriftefaders Embede, havde en brun Kiol paamen man siger, at hun gav kuns lidet Agt paa hans Taler. Under Kiørselen paakom hende en Afmagt, hvorved hun heldede noget med Hovedet, men da hun kom til Skafottet, anspendte hun sine Kræfter paa ny, besteeg det med standhaftige Skridt, og styrtede ligesom med største Hurtighed hen paa Brettet, for at give sit Hoved til Priis for Øxens Hug. Da hendes Hoved var faldet, blev det af Skarpretteren viist for Folket fra alle 4 Sider. Dronningen maatte ved Forhøret høre Bitterheder af forskiellige Vidner. Paa een af de uhørteste, afskyeligste og utroligste Beskyldninger raabte hun: "Jeg anraaber her ethvert Moderhiertes Følelse, som er her tilstæde, om man kan troe Mueligheden af en saadan Forbrydelse." Hun satte endnu meget Rørende dertil, og man saae mange Tilhørers Øine fulde af Taarer, Hendes Henkiørsel til Skafattet varede længere end 5 Qvarteer. Hendes sidste Ord, da hun endnu saae sig omkring paa Skafottet, skal have været: De Franske ere meget grusomme. - Strax efter Henrettelsen blev en Mand, Maingolt, 31 Aar gl., arresteret af Henriot, fordi han havde dybbet sin Finger i det udflydte Blod, og gjort sig blodige Kors dermed paa Panden og Skiorten. Man skal have fundet hos ham adskill. Portraiter af Antoinette og Ludv. 16.