Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-11-14
Blandinger. Dronning Christine af Spanien vækker megen Deeltagelse i Marseille, hvor hun overalt, naar hun viser sig offentligt, strax seer sig omringet af en talrig og beundrende Mængde. Hun er klædt med elegant Simpelhed, og Folket kan ikke noksom beundre denne ophøiede Dames Skjønhed, der end meere forhøies ved et ubeskriveligt Udtryk af Mildhed, Adel og indtagende Væsen. Dronningens Skilsmisse fra sine to Døttre, da hun skulde forlade Spanien, skal have været høist rørende. Den sidste Nat, før hun gik tilsengs, lod hun sine Børn kalde til sig og saade dem, at hun Dagen efter skulde reise bort, for aldrig at see dem mere. De smaae Prindsesser brøde ud i Taarer, og den trøstløse Moder græd med dem: efter nogle Øieblikke sagde Christine til dem, at hendes Sundhedstilstand nødte hende til en Luftforandring, og spurgte, om de vilde, at hun skulde døe Børnene tag, men deres Blikke vare med inderlig Kjærlighed heftede ved Moderens Læber. Hun tog den lille Jsabella op i sine Arme og gav hende de ømmeste Formaninger; men især paalagde hun hende, stedse af bevare en levende Taknemlighed mod Folket, der have de bragt hende saamange Offere. Atter og atter kyssede og omarmede hun de smaae med afsindig Heftighed, Øinene badede i Taarer. Denne Scene var saa gribende, at en tilstedeværende Soldat, skjøndt hærdet ved Krigens Rædsler, brast ud i Graad. Da Dronning Moderen endelig reev sig løs fra sine Børn klyngede Jsabella sig atter op til hende og sagde: "Mama, vi gaae Begge med Dig; ellers vilde vi jo blive ganske alene, Men hvis Du gaaer fra os, naar skulle vi saa see Dig igjen?" Ved dette Spørgsmaal faldt Dronningen afmægtig til Jorden. Da hun var kommen til sig selv igjen, forsikkrede hun Børnene, til deres Beroligelse, at hun snart vilde komme tilbage og at de Personer, hun betroede dem til, fortjente deres hele Tiltro; de maatte derfor under hendes Fraværelse vise dem Lydighed og Agtelse. Endnu engang trykkede hun dem tæt op til sig og gav dem, uden at kunne skille sig fra dem, de sidste moderlige Kys man maatte med Magt rive Moderen fra hendes Børn, Den Ulykkelige forblev længe i en afmægtig Tilstand, indtil Afreisens Øieblik var forhaanden, da foer hun opfor endnu engang at see sine Døttre; men da de sov, nennede hun ikke at vække dem til Afskedens Smerte, men nøiedes med at betragte dem i Uskyldighedens Slummer, i det hun convulsivisk udraabte: "Dyrebare, Børn, maatte Gud og Spanien gjøre Eder lykkelige Og elsker Eders Moder som hun elsker Eder!" Hun betragtede dem paany under Strømme af Taarer. Afsted!" sagde hun endelig med Bestemthed, og bortfjernede sig. Kl. 6 1/2 om Morgenen steg hun tilvogns og ankom, ledsaget af et glimrende Følge, Kl. 8 til Havnen, hvor en talrig Menneskemasse havde forsamlet sig. Synet af den dybtbedrøvede Dronning, hvis Ansigt var badet i Taarer, gjorde et stærkt Jndtryk paa Mængden; Alle stode tause og rørte. Tilsidst vendte Dronningen sig til Hertugen af Vittoria og sagde: Espartero, drag Omsorg for mine Børn Og hendes Stemme qvaltes og hun skjulte sit Ansigt i sine Hænder. Den brave General søgte forgiæves, at svare hende; han kunde kun kysse hendes Haand og væde den med sine Taarer. Nogle Minuter efter var hun, langt borte fra det forhausede og rørte Folk. Dronning Christine skal virkelig være ægteviet til Fernando Munnoz ifølge et af den pavelige Nuntius den 28de Decbr. 1833 udfærdiget Licents, og Frugten af dette Ægteskab er en Søn og en Datter. Munnoz er en Kræmmersøn fra Tarancon, og var i 1833 simpel Livgardist. (Hun er Søster tilKongen af Neapel.)¬