Berlingske Tidende, 1778-07-13
Siden den Hubertsborgiske Fred havde Kongen smigret sig med at leve i den beste Harmonie med det Wienske Hof, og at giøre alt hvad han kunde dertil paa sin Side. Bayerns Deling, som ommeldte Hof har foretaget sig, har forstyrret denne Harmonie, saasom Kongen holdt denne Deeling for stridende mod Retfærdighed, mod de Rettigheder, som ere tilkiendte de nærmeste Lehns Arvinger, mod det tydske Riges Sikkerhed, Frihed og heele Constitution. Man har længe handlet derom, men alt har været unyttigt. Og da Sagerne ere komne til den yderste Extremitet, saa seer Kongen sig nødt til, at forelægge de Europæiske Magter, Rigs=Stænderne og Publico overhovedet de rette Bevæg=Grunde, som har nødet Hs. Majest. til at sætte sig imod Bayrens Deeling, og komme de Fortrykte til Hielp. (Derpaa følger en Fortællelse at hvad der siden Churfyrsten af Bayrens Død har tildraget sig. Vi ville anføre følgende:) Den 13de April skrev Keiseren til Kongen i Schlesien. Correspondenten varede til den 21de April. Enhver skrev 3de Breve. Man blev enig om at begynde Underhandlinger i Berlin imellem den Keyserl. Minister og den Preussiske Minister ved de udenlandske Affaires. Det første Forslag bestod deri: At Hs. Preussiske Majest. maatte kiende for gyldig den Convention, som den 3die Jan. var sluttet imellem Keyserinden og Churfyrsten, af Pfalz, samt Jndtagelsen af Districtet i Bayren; derimod vilde Keiserinden erkiende Jncorporationen af Anspach og Bayreuth for gyldig til Husets Brandenborgs Primogenitur. Dette Forslag kunde ikke blive antaget. Den 20de Mai overgav det Preussiske Ministerium til Grære Cobenzel en Plan til et almindeligt Arrangement over den Bayerske Succession, som gik der udpaa, at man af Kierlighed, til Fred ville søge at bevæge det Platziske Huus, at afstaae til det Wienske Hof tvende bestemte Districter af Bayern ved Dø nau og Jnn, som ligge nær ved Bøhmen og Østerrig. Keyserinden skulle tilbagegive Churfyrsten af Platz Resten af det occuperte Bayerske Lande, og for den Deel, som samme beholdt, afstaae et Aquivalent i Schwaben, eller Limburg og Geldern, for derved at sætte disse Prinzer i Stand til, at fornøye Churfyrsten af Sachsen i Henseende til hans Prættensioner. For desmeere at lette dette Arrangement, maatte Keiseren conserere Churfyrsten af Pfalz de i Bayern aabnede Rigslehne, og Keiserinden maatte, som Dronning af Bøhmen afstaae Lehns=Rettighederne til nogle Stykker af Ober Pfalz, Sachsen og Bayreuth, og ikke være imod de Frank ske Marggrævskaber Forenings i Fremtiden til Churfyrstendømmets Brandenburgs Primogenitur og den Omtuskning, som man kunde giøre med Naboerne. Det Wienske Hof antog ey heller denne moderate Plan. Man paastod, at det Berlinske Hof skulle ikke sætte sig imod Acquisitionen af det, som det Wienske Hof nu besidder i Bayern, saa vilde det Wienske Hof ey heller sætte sig imod den tilkommende Forening af Anspach og Bayern, ville og tillige søge at bevilge Sachsen visse Fordeele, og at fornøye det Pfalziske Huus. - Det Preussiske Ministerium forlangte en tydeligere Oplysning. Men den 24de Junii overleverede Græren af Cobenzel en Memoire i Berlin, som endtes saaledes: at dersom hans Hofs Forslag til en Prælimininair Tractats Plan ikke bleve antag ne, saa skulle alt venskabeligt Arrangement være ummeligt, og alle Oplysninger skulle være overflødige. Derpaa overleverte Ministerium i Berlin til Græven af Cobenzel en Memoire, hvorudi Hs. Preussiske Majest. lod declarere: at han saae sig nødt til paa sin Side, at ophæve Negociationen, efter at det Wienske Hof havde dertil givet Høystsamme sit Ex empel. - Af alt dette sees altsaa, 1) at Kongen har allene taget Deel udi de Bayerske Sager, fordi han har været tilstrækkelig overbeviist om, at Keiserindens Bemægtigelse af det halve Bayern er stridig mod de naturlige Lehns=Arvingers uimodsigelige Rettigheder, og ophæver det tydske Riges Ligevægt, Sikkerhed og Constitution. 2) At uagtet disse vigtig ge Betragtninger har Kongen udi 5 Maaneders Tid lader negecere, for at vedligeholde Rolighed. 3) At Kongen har lidet Keiserinden giøre alt for fordeelagtige Forslag, som i visse Maader ere skadelige for det Palziske Huses Jnteresse og Rettigheder, for derved at vedligeholde Roligheden. 4) At naar Kongen har tilladt, at man i denne Negociation indbragte den Affaire og Foreningen af Bayreuth og Anspach, og Ombytningen af Lausnitz, er det allene skeet efter Keyserindens Tilbud, uden ringeste Hensigt til nogen egen Jnteres, sk. 5) At det Wienske Hof har forkastet alle disse fordeelagtige Forslag, og at bemeldte Hofs Forslag have været ubestemte og utydelige, og altid forudsat, ganske at ville beholde de i Besiddelse tagne Bayerske Lande. Da nu Conventionen af 3die Jan. kan føre til Udbytten og Forliis af heele Bayern for det Pfalziske Huus, saa har Kongen ikke kundet antage disse Forslag, uden at skade sin Ære, sine Forbindelser og sin Jnteresse. 6) At altsaa det Wienske Hof har først afbrudt Negociationerne, og at samme kan allene tilskrives Følgerne deraf. Til Slutning heder det: Hvilke Midler blive altsaa tilbage, uden at gribe til Vaaben. Man skulle nu uden at Grund tilskrive Kongen det første Angreb. Det Wienske Hof har gjort Angreb, da det er falden ind i Bayern, - og naar Kongen angriber, saa giør han det, for at forsvare Frihed, den forkrænkede tydske Constitution, og hans undertrykte Venner. Han giør det uden al anden besynderlig Hensigt, og han smigrer sig med, at ikke allene hans Medstænder, men og de Europæiske Magter, i sær de, som have garanteret den Westphalske Fred, og ellers tage Deel udi det respectable tydske Riges Conservation, skal erkiende, at den Kriereretfærdig, som Hs. Majest. maae foretage sig, og at disse Stænder og Magter, langt fra at være ham imod, skal meget meere foreene sig med Hs. Majest. ved saadanne Veye, som deres Viisdom skal lære dem at udfinde.