Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-07-16
Overkrigscommissair Holst. – Der hersker en saa bevæget Stemning her i Provindsen, at jeg maatte ansee det som en Tilsidesættelse af min Pligt som Undersaat, naar jeg ikke stemte for, at Hs. M. i en Adresse blev underrettet derom. Vi sidde her i Sandhedens Tjeneste, og hvad der i denne Retning kan være Forsamlingen magtpaaliggende at yttre, maa være Kongen endnu vigtigere at erfare. Kongen elsker jo Sandhed, og den Regent, der gjør det, han vil høre sit Folks Bekymringer, dets Anskuelser, dets Forhaabninger." Bistop Tage Müller: "Det er ogsaa min Overbeviisning, at en Adresse nu bør indgives, og at Forsamlingen bør der udtale hvad der ligger den paa Hjerte; kun vil jeg inderlig ønske, at det maa skee uden Bitterhed, som jeg befrygter snarere vil skade end gavne den gode Sag." Kammerherre Benzon erklærede ikke at ville stemme for nogen Adresse der skulde indeholde Misbilligelse af Regjeringens Foranstaltninger. Derpaa havde Apotheker Dahlerup yttret: "Fagre Ord faaer Hs. M. udentvivl nok af ved sit Hof, og vi behøve neppe ogsaa at sende ham saadanne." – Efter at endnu flere Medlemmer, saasom Kirck, Black, Sognefoged Jacobsen, Propr. Jensen, Boserup, Winkel, Hvass, Kammerr. Schjørt, Rbm. Müller &c., havde yttret sig for en Adresse af det antydede Jndhold, tog den kongl. Commissarius Ordet og sagde, at han haabede, man ved nøiere Overveielse vilde finde det upassende at indbringe de anførte Klage puncter i Adressen, blot vilde han fremhæve hvad der var yttret om at andrage paa, at en høi Embedsmand i Hertugdommerne burde afskediges, og derhos bemærke, at sligt ligger saa aldeles udenfor Grændsen af den stænderske Competence, og i den Grad maatte være saarende og krænkende for Kongen, at selve den ærede Deputerede, som dermed er fremkommet, neppe kan ønske, at der skulde indgaae et saadant Andragende. Jøvrigt erklærede han, at han ikke her kunde indgaae paa de mange Puncter der løseligen vare berørte, kun vilde han med Hensyn til Sprogsagen, der synes at være den, der meest ligger Forf. paa Pjerte, bemærke: at dersom Patentet af 29de Marts havde indrømmet, at Enhver kunde tale Dansk, som vilde, uden Hensyn til, om han var det tydske Sprog i den Grad mægtig, at han deraf runde betjene sig ved sine Foredrag, vilde det factiske Resultat være blevet det, at de Fleste vilde have talt Tydsk. Men just dette viser, at det tydske Sprog er det meest udbredte i Hertugdømmerne; det er igjennem Aarhundreder det eneste, der er blevet benyttet i offentlige Forhandlinger, og der var heller ikke ved Stænderinstitutionens Begyndelse Spørgsmaal om, at det danske Sprog skulde kunne bruges anderledes, end som Undtagelse. Naar der ikke ved Patentet er blevet tilstaaet en almindelig Ret for Enhver til at betjene sig af det danske Sprog, saa er det kun, fordi man ikke vilde give nogen Impuls til, at det danske Sprog skulde benyttes af andre Hensyn, end saadanne, som vedkomme den stænderske Birksomhed. – En absolut lige Berettigelse for to Sprog i en Stænderforsamling er ikke vel tænkelig, i saa Fald maatte ogsaa Præsidenten tale begge Sprog, og alle Afstemninger fremsættes i dem begge, hvilket vilde være forbundet med en overordentlig Vidtløftighed. Der maa altsaa være et Sprog, som er det almindelige Forretningsprog. Man har sagt, at Kongen, neppe to Aar efter at han havde erkjendt begge Sprogs lige Berettigelse, igien har ophævet samme ved Patentet af 29de Marts d. A., men dette forholder sig ikke rigtigt. Ogsaa i Rescriptet af 2den December 1842 blev det erkjendt, at Tydsk er Forsamlingens Forretnings sprog, og at de danske Foredrag maatte føres til Protocollen i det tydske Sprog, ligesom det kun gik ud paa, at de dansktalende Medlemmer skulde være berettigede til at betjene sig af det danske Sprog. Det er netop dette som Patentet af 29de Marts d. A. har hævdet. Paa de mange andre Puncter skal jeg ikke indlade mig, da jeg nærer det Haab, at Forf. i den Adresse, som jeg, efter hvad der er passeret, maa antage, at der vil blive indgivet, dog vil afholde sig fra at omhandle Puncter, som efter deres Natur maatte være Gienstand for Petitioner efter foregaaende særskilt Prøvelse, og fremfor Alt fra at fremføre noget Anstødeligt."(fortsættes.)