Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-11-01
Maribo, den 18de October. J Justitssagen mod Huusmand Jens Jacobsen Friis af Kjældernæs og dennes Kone Ellen Eggersdatter, de tiltales, den Første for at have afbrændt sit paa boende Leiehuus og den Sidste for Medviderie denne Forbrydelse, er nu inden Grevskabet Knuthenborg Birks Extraret afsagt Dom af Hr. Birkedommer Møller med tiltagne Meddomsmænd, hvorefter Manden bør have sin Hals forbrudt og steiles, og Konen hensættes i Fængsel paa Vand og Brød i fire Gange som Dage. – De væsentlige med denne Sag forbundne Omstændigheder ere følgende: Jens Jacobsen Friis, født i Rødbye hvor hans Fader var Skomager (hvilken Profession ogsaa Sønnen har lært, og hans Moder endnu lever, givtede sig i forrige Aar med Enke konen Karen Eggersdatter i Kjældernæs og modtog det af hende paaboende Huus til Leie, saaledes som hun forhen havde havt det. Hendes Børn af første Ægteskab havde en Fædrenearv af omtrent 10 Rbd. tilgode. Fordi Friis ikke saae sig i Stand til at betale disse Penge, og da der Huus, han beboede, var saa maadeligt, at han ønskede sig et nyt, fattede han den ulykkelige Tanke at afbrænde Huset, og bestyrkedes, som han siger, endmere i sin Beslutning derved, at han ofte havde seet Folk paa denne Maade at forbedre deres Kaar, uden at man havde sporet nogen Opdagelse af Jldens Aarsag, og naar Alt var brændt meente han, vare ogsaa Børnepengene betalte. Da han første Gang underrettede sin Kone herom, yttrede hun ikke alene Utilfredshed over det fattede Forsæt, men fraraadte ham det endog, hvilket foranledigede, at han i de første otte Dage derefter ikke talede videre og samme. Da han endelig igien bragte sin Jdee paa Tale, vil han, at Konen yttrede: "Det kommer an paa, om du tør og om det kan gaae godt, og desuden forklarer han, at hun paa hans tidligere Forslag havde indrømmet, at de nok kunde have nødig at forbedre deres Kaar, og at han maatte selv som han vilde, men dog paa en Tid, naar hun ikke var hiemme. Konen har derimod bestandig vedbleven den Paastand, at hun, hver Gang Manden yttrede sig om Jldspaasættelse, raadte ham derfra og bad ham betænke, hvad han gjorde, hvilket hun ogsaa gientog, da han om Aftenen den 11te August d. A. stod op, for at udføre sit Forsæt. Om Rigtigheden af disse forskiellige Forklaringer ere de Tiltalte ikke blevne enige. Derimod har Friis tilstaaet, at han hiin Dags Formiddag havde, medens hans Kone var et Ærinde i Byen, samlet sit Skomagerværktøi sammen, og da hun kom hiem, sagt til hende: "Det er bedst, vi i Aften giøre Alvor af at sætte Jld paa Huset." Uden videre Samtale herom den hele Dag, gik de Tiltalte om aftenen til Sengs; men efter omtrent en god Timestid vaagnede Friis og kaldte paa sin Kone, hvem han spurgte: hvad Klokken var, og tillige vil have anmodet om, at sige sig, hvor Fyrtøiet opbevaredes. Dette har Konen ligeledes i sin Forklaring nægtet. Jmidlertid er det vist, at han udførte Forbrydelsen ved Hielp af Fyrtøiet, i det han, efter at have fundet samme, begav sig dermed ud i en Skyne ved Husets nordøstlige Ende, tændte her en Svovlstikke og holdt den op under Taget, som strax brændte og hvorfra Luerne udbredte sig over hele Huset, der i et Par Timer aldeles afbrændte. Bemeldte Jens Jacobsen Friis har meget maadelige Forstandsevner; men endskiøndt hans Religionskundskab, som Følge heraf, er heel indskrænket, have dog flere af de Geistlige, som berede ham til Døden, bevidnet, at han er meget modtagelig for religiøse Foredrag og synes at føle oprigtig Anger over sin begangne Forbrydelse. Sagen indstævnes nu til Høiesteret.