Extraordinaire Maanedlige Relationer, 1696-03-01
Den 6 Martii ankom Hertugen af Virtenberg til Kensington, og saasom mand fra alle Provintzer hafde bekommet Underretning om Undersaatternis Troeskab, blef givet Ordre, at de Tropper som med Hertugen af Virtenberg vare ankomne, skulde strax seigle ad Flandern igien. Den 7 er en almindelig Tacksigelses Fest udskrevne, som skal holdis den 26 Aprilis over alt udi Engelland. Den 12 blef trende af de fangne Conspiranter udi Old-Boly stillet for Retten; nemblig D. Robert Charnock forrige Vice Præsident af Magdalena Collegium i Oxfort, som i Kong Jacobs Regiering var bleven Catholisk. Lieut. Edvard King og Thomas Keyes en Trompeter, nu Capt. Porters Tiener. Dennem blef forestillet 32 Dommere, hvilcke de alle saa nær som 12 forkastede, hvorfor disse blef antegnede, deris Beskyldning blef dem forelæst, og Vidnerne som fremkom, vare deris Medbrødre, som Handelen hafde aabenbaret, nemblig, Capit. Porter, Msr. de laNue, Msr. Pendergras, Msr. Boyse, og Bertram, de 3 førstes Vidnisbyrd vare ligeliudendis, neanseet den eene icke viste noget omden andens Angifvelse, ey heller hafde de talt med hinanden siden den 22 Februarii; Deris aflagde Vidnisbyrd bestod der udi : at Kong Jacob skulde hafve udgivet en Commission, at ombringe Hans Majestet, som med Hans egen Hand var undertegnet, hvilcken ved Ridder Berckley og nogle andre blef hidskicket for at giøre sig et Anhang; Denne Commission blef alle Jnteresserede communiceret, Charnock hafde aabenbaret først Commissionen for Capt. Porter, og derved forsickrede at Sr. Villiam Perkins hafde forlæst dennem Originalen, og bragte hannem med Berckley i Kundskab. Da nu disse Tilsammen forbundne befand sig stercke nock, haver de holdt deris Tilsammenkomster udi Gæstgiver-Husene, Globus, Heste-Hovedet og Solen, og der raadslaget hvorledis de beqvemmeligst kunde udføre dette Mord; Efter mange Tilsammenkomster, blef besluttet, at kiøbe til deris Sickerhed 40 a 50 Heste, hvilcke Sr. Berckley, Sr. Villiam Perkins, Msr. Charnock og nogle andre sig paatog at forskaffe. Dog overveyede Berckley det siden bedre, og sagde at saa mange Heste kunde give en og anden Mistancke, tilmed skulde Hestene give Forhindring at udføre Anslaget paa snere Stæder, blef derfor aftalt at besee Stæden hvor Kongen pleyede at jage, og siden fatte Resolution, om det til Hest eller til Fods var best at udføre. Derefter gick Porter og King over Revieren og besigtigede den gandske Vey, og besluttede, at i fald det ey udi det Snevre ved Richemont kunde skee, det da ved Majestetens Tilbagekomst, paa Hjørnet af Turnhamgreen var best at exequere, men dog tilforn en deel Pæle der at omkaste, og nogle Heste at nedskiude, paa det Guarden udi samme Snævre ey kunde secundere Hans Majest. hvilcket Anslag og Resolution var de andre Conspiranter meget teckeligt at høre. Der Derpaa blef resolveret at sende Chambre og Durance for Spioner til Hove, at den ene kunde bringe Tidende hvorhen Gaarden sig begaff, og den anden naar Kongen reed afsted, paadet de sig derefter kunde regulere og sætte i Positur. Til hvilken Ende Hestene blef bestilt og leyede, og skulde de deele sig udi tvende Tropper, af hvilcke den største under Berckley, Guarden, den mindste under Kendruck, eller ogsaa en anden, Kongen skulde anfalde, og efterat Mordet var fuldbragt, skulde Berckley forføye sig til Douvres, for at gifve Kong Ja rob et Tegn, at hand med sin Magt, som udi tvende Parter skulde fordeelis, af hvilke 5000 udi Norden skulde debarqueris, for at giøre der en diversion, med Resten skulde Hand Personlig lande i Kent og Sussex, 20 Heste blef kiøbt for Pengene som Berckley overbragte fra Franckerige, og 25 blef leyet. Den 10 Febr. var Tiden dertil først bestemt, men efterdi Spionerne icke fremkom, blef det til den 25 opsat. Den 15 bragte den første Spion Tidende, at Guarden var alt borte, hvorover de bleve glade, men strax derpaa blef de gandske bedrøvet, ved den andens Spions Ankomst, som berettede, at Guarden var contramanderet, hvilcket af dennem Mistancker, at Hoffet derom maatte have faaet Kundskab, saa at det foraarsagede iblant de Tilsammensvorne en stor Alteration og Mistenckelse den eene paa den anden, hvor ved de sig separerede, og hafde Vidnerne intet fornummet, hvis imellem de andre siden er passeret, fordi de holdt sig fra deris Selskab, Porter begaf sig ind Landet og blef saa grebet. Msr. de la Rue sagde derpaa, at Kongens Mord alt i 3 Aars Tid hafde været under Haanden, som ved Kongens Hiemkomst af Campagnen altid blef fornyet. Samme de la Rue raadde, at Hans Majest. skulde ride paa Jagten, og commandere 2 Compagnier Ryttere, som alle disse Mordere kunde tage fast, men Monsr. Pendegrass befandt icke for got, at Majest. skulde gifve sig i Fare. Efterat nu Vidnerne hafde aflagt deris Vidnisbyrd, blef Charnock, King og Keyes, gifven forlof at svare, af hvilcke den første, som en vel studeret Person, holdt en veltalende Oration, at Sagen umuelig kunde være saaledis, og forkastede Vidnerne. Msr. King og Keyes kunde ey heller noget til deris Forsvar bevise, uden allerne, beraabede sig paa Charnoks Erkiæring. Men saasom de alle intet kunde forebringe til deris Forsvar, men søgte ickun at confundere Vidnerne, blef de tildømt, at de paa en Sluffe fra Neugatte til Tyburn skulde henføris, og der ophengis, Hiertet af dennem udskiæris og forbrændis. og siden varteeris. Hvad videre derom passerer, vil Tiden lære.