Københavns Adresseavis, 1769-07-25
Da der i alle Lande klages over et Mørke i Historien i de ældste Tider, slutter hver lettelig at man paa disse langt bortliggende Øer har end mere Aarsag dertil. Det lidet Lys i Historien, som vi have, have vi de Jslandske Skribentere for at takke, og disse handle lidet om andet end Krigs=Bedrifter og Fribytterier, som vare de Nordiske Folkes fast eneste Handtering. Derimod vidste man i de ældste Tider kun lidet af Kiøbmandskab at sige. Om Færøernes første Beboere kan man vel med rette sige det samme som Sallustius om de ældste Rommere; nemlig: At deres Bedrifter vare ikke ringere end deres Naboers, de Norskes og Jslændernes; men disse havde gode Historie=Skrivere, der kunde ophøie deres Bedrifter, som hine fattedes, og derfore maatte laane deres Roes fra fremmede Skribentere, som vel toge sig vare for at tillægge de Færøiske Beboere større Ære end dem tilkom. Ligeledes forholder det sig og med deres Kiøbmandskab. i de ældre Tider. Den liden Underretning man derom kan have, findes hist og her hos Snurro Sturlesen i hans Norges Historie og Tormodum Torfæum i hans lidet Skrift- og Færøernes Bedrifter, og dette er endda saa ufuldstændig, at ingen ret sammenhængende Underretning derom kan gives. Dog vil jeg, saavidt jeg heraf, samt og af nogle saa gamle Documenter har kundet samle, give først en kort Underretning og Færøernes Handels=Maade i de ældre Tider, forhaabende det gamle: ultra posse nemo obligatur, nogenledes undskylder Ufuldkommenhederne. Det er slutteligt, at Færøerne, som kun ligge 100 Mile fra Bergen i Norge, have været de Norske, helst Friebytterne, bekiendte, længe for Kong Harald Haarfagers Tid, og ventelig besat med nogle Jndbyggere, som og Tormodus Torfæus formoder; saa og at disse Vikkinger eller Frie byttere have besat Landet med Faar, for deraf at nyde Forfriskning, naar Veien faldt der forbi, og mener bemeldte Author, Landet af disse Faar at have faaet sit Navn. Men da Høystbemeldte Konge undertvang sig heele Norge, flygtede mange fornemme Familier, som ikke vilde underkaste sig hans Aag, til Færøe, hvilke da først for Alvor besatte Landet, omtrent Aar efter Christi Fødsel 868, efter Snurronis og Tormodi Vidnesbyrd. Disse nye Jndvaanere, som da forefunde en Mængde Faar for sig i Landet, have deraf, som sagt, givet Landet sit Navn, og siden lagt flittig Vind paa Faare=Avlingen, hvorover Ulden blev deres første og fornemste Handels=Vahre. Og da Historien formelder, at de siden hvert Aar om Sommeren røvede i Norge, for at hævne sig over Kong Harald, som havde uddrevet dem af Riget, er og slutteligt, at de der have drevet Handel med deres Venner, og for Ulden tilbyttet sig Penge og andre nødvendige Vahre. Det er ei heller at tvivle paa at disse Jndvaanere jo strax have lagt Vind paa Fiskerie, saa at Fisken har dernæst været deres Handels=Vahre. Til den tredie Slags Handels Vahre i de ældre Tider maae vel og regnes Trannen; thi det er slutteligt, at den Konst, at inddrive og fange de saa kaldede Grinde=Hvale i Færøe er gammel og bør henregnes til de ældste Tider. Til den fierde Slags Handels=Vahre formener jeg man bør regne Flæderne; thi det er ikke at tvivle paa, at jo Landets Bierge overalt da ligesaavel, ja end stærkere end som nu omstunder, vare besatte med Fugle, som Jndbyggerne snart vantes til at fange, og maaskee alt havde lært i Norge, førend de kom herhid; derfore tales der og siden i den Norske Lov om dem der forstige sig i Biergene, samt og om den berømte Færøiske Helt Sigmund Brestesøn, at ingen i hele Riget, uden Kong Oluf Tryggesøn selv, var hans Mester i at stige op i Biergene. Mag. Aucas Debes, i hans Færøes Beskrivelse, mener, at i de Tider brugtes ikke Fiædrene, saasom de nu brugelige Senge=Klæder vare ubekiendte; men dette er ingen afgjort Sag, helst da de Færøeske Jndbyggere i de Tider dreve Handel paa alle omliggende Lande. Thi saasom den fornemste, rigeste og talrigeste Familie i Landet, hvis adelige Stamme Navn var Gautuskiægger, nedstammede fra Ko till Flatnes, Førsten over de Hebudiske Øer, og hans Gemal Oluf Hvidts Kongen over Dublin a. hans Princesse Datter, samt af Torsten den Rødes Datter, som han havde avled med en Skodsk Princesse, Kong Olufs Datter, saa er det let at slutte, at dette mægtige Slægt= og Svogerskab har givet Anledning til Handel baade paa Jrland, Skotland og omliggende Øer, ja vel og paa Engeland. At de dreve Handel paa Danmark vidner og Historien. Thi der Tornbiørn Gautuskiæggers yngre Søn Trundformedelst Lodkastning med sin ældre Broder Torlak beholdt Forældrenes adelige Sæde, saasom Førstefødselen i de Tider gav intet Fortrin; Da forpagtede Trund Godset saa høit, som han kunde, indsamlede en Mængde Vahre og seglede dermed til Norge i Kong Harald Graaselds Tider, over vintrede der, drog saa følgende Sommer til Danmark, og besøgte den berømte Messe til Haleys, til hvilken en stor Mængde Mennesker af alle omliggende Lande forsamledes. Der solgte Trund ei allene sine Vahre; men endog med sin Forstand og Snedighed gjorde saa got et Marked, at han rigelig beladdede sit Skib med alle nødvendige Vahre, samt erhværvede saa mange Penge, at han og hans Familie derover siden levede i Flor og Velstand. Denne Trund var saa snedig og underfundig en Mand, at Kong Oluf Tryggeson siden gav ham det Skudsmaal, at han var den største Skielm i hele Norden; thi han var alt for klog til at lade sig føre bag Lyset af høistbemeldte Konge, der saavel som hans Efterfølgere paa Thronen, Kong Oluf Haraldsøn stedse higede efter at undertvinge sig Færøe, og havde Sigmund Brestesøn og siden Gilli Laugmanden, Leif Aserson med andre været ligesaa eftertænksomme, havde vel de Norske Konger faaet en haardere Nød at knække, inden de havde bragt de haarde og stridbare Færøenser under deres Lydighed. Ovenmeldte Trund vidste hvortil Kiøbmandskab duede, derfore drev han og Handel med sit Skib hver Aar paa Norge, saalænge han var ung, men da han var bleven gammel, og en Dag i got Veir saae Sigurd og Tord, sine Broder=Sønner, som han havde opfostret, at ligge hiemme og rekke sig paa Benkerne, sagde ham til dem: Meget omskiftes paa Manden Alder; da jeg var ung, holdt jeg det for en Skam at ligge hiemme, mit Skib, hvor got det ender, staaer og raadner under Tiæren, eftersom det slet intet bliver brugt, da dog alle Huuse ligge fulde med Uld; det var bedre at den blev solgt, end at den ligger hiemme og forderves. Herover blev hans Broder=Sønner vrede, bragte Skibet i Søen, beladede det med Vahre, og seglede saa til Norge. Vel havde Indbyggerne meere Lyst til Krigs=Bedrifter og at ligge i Haar med hverandre, end til Kiøbmandskab; ikke destomindre, saasom de saa høit trængede til andre Landes Vahre, fandtes altid nogle iblant dem, der lagde sig efter Kiøbmandskab. Man læser om en ved Navn Leif Tord son, som drev Kiøbmandskab imellem disse Øer og Norge, og derved erhvervede sig anseelige Midler. Dog troer jeg, at deres Handel paa andre omliggende Lande snart forsvandt, undtagen paa Norge, hvor de bleve ved at handle; og som den fornemste Norske Handel=Stad Bergen laae dem nærmest, saa er slutteligt, at samme har omsider draget al den Færøeske Handel til sig.