Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-08-29
Til Udgiveren af Kjøbenhavns Skilderie. M. H. I det nysudkomne No. 32 af de kiøbenhavnske lærde Efterretninger findes en Fortsættelse af den er Par Blade tilforn begyndte lærerige og hvist interessante Recension over Hr. Professor Engels tofts vigtige Tanker om Nationalopdragelsen &c., i hvilken blandt saare meget Andet, der velfortiente videre at udføres, og indskiærpes, og drages til Minde, ogsaa findes følgende Sted: Til Nationalskuespil, bestemte især til at opføres paa, og i Anledning af Nationalfester, fordrer Forfatteren Nationalstoffer, valgte med Skiønsomhed og opmærksomt Hensyn paa Tid og Sted. Undret har det Recens, heddet det her, at Forf. ikkun ofter denne Artikel tvende Sider, da her med Hensyn paa vort Fædreland var saameget at tilføie. Enten vi betragte vort eneste Theater. i Hovedstaden, og Mangel paa Provinialtheatre, eller den Ligegyldighed, som baade Høie og Lave vise mod de Kunstnere, der giennem Theatret kunne virke saa veldædigen paa Nationalcaracteren ved at forædle vore Følelser, vor Smag, vort Sprog, vor Omgang, og vore Forlystelser; eller det lidet Antal af nationale Theaterdigtre af Mangel paa saavel hædrende, som nærende Belønninger, der dog lettelig kunde bestrides med en liden Deel af det, saamange flittrende Balletter have fortæret, eller andre Omstændigheder, som vi kunne tilskrive vor Nationalfattigdom i denne den vigtigste og mægtigste af alle skiønne Kunster, men som Stedet er ikke her vidtløftigere at forklare, da vilde unægteligen en varm Fremstillelse deraf have fortient sin Plads paa dette Sted i Forf. saa omgribende Skilderie. Jkke for i mindste Maade at bestride eller giendrive, end ikke for at understøtte og stadfæste hvad her saa træffende og ypperlig er sagt, tager Forf. af disse faa Linier sin Pen, men for at anmode den ubenævnte Recensent, der ved hele sin Recension noksom har hiemlet sin Plads imellem Fædrelandets indsigtsfulde og ædle Tænkere, endelig paa et Sted, som han selv dertil maatte finde passeligere, videre at udføre, og til uomstødeligste Evidents at udvikle og godtgiøre, hvad i ovenstaaende faa Linier saa rigtigt og vigtigt er sagt. Vel er samme Materie i Anledning af samme Skrift i danske Tilskuers sidste Aargang med nogen Udførlighed behandlet af en anden Forfatter, der i eet og alt synes aldeles eenstemmig med Recensenten; men deels er danske Tilskuer forstummet, deels har dens Udgiver just i deslige Materier talt saa længe og saa ofte, at Vedkommende med nogen Skin af Føie syntes at kunne troe sig fritagen for at agte efter, hvad han sagde, da det var noget, de kunde vide i Forveien; deels kan han, og maaskee ikke uden Føie, ved sin nærværende Embedstilling ansee sig som man efter Brumairerevolutionen sagde om de Republikanere, der gaves Sæde i Senatet – for at være absorbret J. Saameget hellere bør man ønske at høre dette vigtige Æmne, paa ny fremdraget og behandlet af en Taler, som ikke, ved længe at have talt forgiæves, er bleven træt og fortrøden, og som til denne vigtige Sags rigtige og værdige Behandling med saa mange og mangehaande Jndsigter forener den ædle patriotiske Nidkiærheds kraftfulde Veltalenhed. Man see, hvad hans Ven og Collega, Hr. Justitsraad Kierulf, i sine Breve om Moral i Skuespil i scandinavisk Museum for 1802 desangaaende har erklæret. Overalt er det fra mange Sider høiligen et ønske, at flere vore indsigtsfulde, tænksomme, og talentrige Mænd ville tage Pennen for at – skal jeg sige – kalde eller holde os i Minde, hvad en Skueplads er, og hvad den kan og bør være, hvorledes den kan vorde og blive dette, og hvad den af de modsatte Veie nødvendig maa og vil vorde, være og blive, og har vel ikke over denne Materie nogen i lang Tid opløftet sin Stemme, hvem man saa gierne maatte ønske at høre ofte og længe, som ovenanførte Recensent. Lad end vore Midasser og Marsyasser, med alle de Fanner, og Silener, der paa senere Dage tiltage dem det store Ord, lade haant om saadan Tale, Sandhed og sund Fornuft behøver kun at stride for at seire og det er blot, naar de mismodige lægge Hænderne i Skiødet, at Tant, og Gogleri, og alle Van smagens og Vansædernes øvrige Skiftinger vove at lade sig see.