Københavns Adresseavis, 1774-06-07
Endelig tæller man mange Ting. Den Tælning, som jeg her forstaaer, er saadan en, da jeg bestemmer enkelte Ting, uden at see paa deres Størrelse eller Vægt, ved Talregning, saasom Skokke, Hundrede, Dosin, o. s. v. Thi er dette allerede undersøgt, saa har man i Grunden, virkelig bestemt Tingene, og ved en nye Tælning summerer man dem ikkun. Nu kunde man spørge, hvilken Bestemmelsesmaade er den rigtigste, brugbareste og almindeligste. – Tætningen er det uden Tvivl ikke. Skulde den blive almindelig, saa vilde den forudsætte mange enkelte Ting, som vare ligedanne. Er det ikke saaledes, saa maa vi lade os befalde, at tælle flere indbyrdes forskiellige Ting tilsammen. Dette giør man vel i Almindelighed, og maa antage, at een Snees Æg er ligesaa god som den anden; men just dette giør ogsaa Tælningens Brug uvis og usikker. - Hvad er da et hundrede Krebs, Een bringer mig hundrede Stykker af en Fingers Længde, en anden har udsøgt ligesaa mange af de allerstørste iblant Tusinde. Jngen af begge har bragt det rette Maal, men hvad er da nu det rette Maal, Maaskee Middelsorten imellem begge. - Men hvorefter vil man bestemme den? Saaledes er det med alle Tælninger, hvorved man vil bestemme Værdien af noget. Næsten al Politiets Forsigtighed bliver herved ukraftig. Man har allerede længe mærket dette, og derfor søgt, saa meget mueligt, at afskaffe Tælninger. Dog kan der gives saadanne Fald, hvor man maa tælle. En Gartner bringer mig en Melon af den Art, hvorfor han ellers faaer en Daler. - For til Stykker skal jeg betale ham 10 Daler. Jeg kan hverken veye eller maale dem; thi det kommer her allene derpaa an hvor gode de ere. Den følgende mere brugelige Methode, at angive en Sags Værdie og Mængde paa, er Maalningen. Herved bestemmer man meget i Verden. Jeg vil her forbigaae Længders og Fladers Maal, efterdi de der, hvor Sagens Natur tillader deres Brug, mestendeels ogsaa bliver ved anvendte. Hvo derimod ikkun har været noget opmerksom, vil let have fundet saadanne Tilfælde, hvor Leye mers Maal er meget bedrageligt. Hvo er ikke engang bedragen med Meelmaal, uagtet Skieppen eller Tønden, var rigtig, Hermed er det næsten det selvsamme, som med Tækningen; man kan ingen Maalestav angive, hvor fast eller løst man skal imaale. Ligesaa lidet kan ogsaa Maalningen bruges almindelig. Hvo har vel nogen Tid, efter det ovenmeldte Exempel, maalt en Melon? Hvorledes vil man uden Omstændigheder maale et Dyr efter Cubikfød Desuagtet er det meget ofte nyttig at maale Tingene. En Potte Olie eller Melk lader sig ulige hastigere og lettere afmaale, end afveye. Saaledes skulde jeg bedrage, mig, om jeg kjøbte Spanskrør efter Vægten eller Stykke tal, men jeg tager mindre Feyl, naar jeg seer paa deres Længde. Endelig kommer jeg til Vægten. Hvor veed ikke, hvormange Slags Ting vi daglig derved bestemmer, Unægtelig veyer vi to gange saa meget, som vi tæller og maaler; og jeg troer, vi giøre vel. - Hvad er bestandigere end Vægten. Jeg veed ikke noget Tilfælde, hvor den bedrager, naar ellers den veyede Tings Værdie staaer i lige Forhold med dens Tyngde. Jeg skulde derfor ikke tage i Betænkning, at holde Vægten for den beste Bestemmelse saavel af alle Vares Mængde, som Værdie, dersom ikke nogle Tilfælde udfordrede en Undtagelse. Det er imidlertid meget faa, og jeg har allerede oven for nævnet nogle deraf. - Man maaler flydende Sager lettere end man veyer dem, uden derved at fornærme nogen, og mange Ting bliver ikke skatterede efter Vægten. Af disse fremlagte Erfaringer kan enhver giøre den Slutning, at Veyning, Maaling og Tælning følger i Ryttigheden og Rigtigheden paa hinanden. - At ingen af dem alle kan bruges almindelig, men at den første Bestemmelsesmaade bør dog forretrækkes den anden, og den anden den tredie. Men har vi Grund til at være fornøyet, herved, Vi vide endnu ikke alle de Tilfælde, i hvilke den ene eller anden Art er den beste. Dog alligevel er jeg overbeviist om, at der gives Regler derfor, saa vist som jeg veed, at enhver Sag har sin egen Maalestok, og ikke lader sig nøye bestemme ved andre. Jeg har en Tidlang opofret en Deel af min Opmerksomhed til denne Sag, og jeg vover, her at optegne Resultaterne af mine Jagttagelser. l. Vægten synes at være det naturligste Maal for alle raae, eller dog ikkun lidet bearbeydede Produkters Mængde og Værdie. Jeg har forhen allerede talet noget om Vægtens Brugbarhed, og jeg troer det er klart, at man maa anvende denne, hvor man ikkun kan. Her i Særdeleshed finder den Sted, fordi de fleste raae og lidet bearbeydede Sagers Værdie forholder sig ligesom deres Tyngde. Ved denne hele anførte Klasse af Ting er ikkun een Undtagelse at lagt tage. Nemlig ved saadanne Naturalier, som bliver betalte efter Skiønheden og Størrelsen; disse lader sig ikke got veye. Mueligt er det; veyer man enddog Demanter, hvis Priis fra en Karat, som enkelt koster ikkun 48 Rdlr., stiger ved en vis Størrelse til 9500 Rdlr., og bestemmer deres Værd efter Vægten. Men, da de Naturalier, som skatteres efter deres Skiønhed og Størrelse, ere noget talrige, saa skulde dette paa en ufornøden Maade formere Umagen ved sammes Kiøb og Salg. Derimod skulde alle Naturalier veyes, hvor det kunde skee, uden alt for stor Uleylighed. Næsten alt det, som nu omstunder sælges i Skiepper og Tønder, henhører egentlig Thi ved saadant Maal kan ved Kornets for herhid. skiellige Maalning maales en tolvte Deel meere eller mindre, ved Saltets næsten en tredie Deel, ved Humle, naar Maalet bliver strøget, en ottende Deel, o. s. v. Man skulde falde i Forundring over, hvorledes man hidindtil har kundet behielpe sig med en saa ufuldkommen Maalningsmaade, dersom det ikke var bekiendt, hvor beqvem og magelig Maalningen er imod Veyningen. Dog har Regningen efter Skiepper og andet Maal ved nogle Produkter saa store Ubeqvemmeligheder, at de overgaaer den ringe Magelighed ved Maalningen. Jeg har oven for allerede talt om Maalets foranderlige Udfald ved Saltet, efter den forskiellige Maade at maale paa. Foruden dette forekommer endda mange andre Ting, som kan giøre Saltmaalet urigtigt. - Saaledes for Ex, stemmer Saltet sig, naar det er noget fugtigt, og bliver gesvindt strøget, og efterlader Huller; kan man her altid holde Opsigt Meer troer jeg ikke er fornødent, for at vise, hvor lidet Maalningen er Saltets rette Bestemmelse; derimod vil man let erkiende Vægten for samme, naar man overveyer, hvor uforanderlig denne er. Efter hundrede Aar veyer 65 Pund Salt ligesaa meget som nu, (forudsat, at Saltet har været som det burde, omendskiønt det ikke meere fylder en Skieppe. Jeg maatte befrygte at trætte mine Læsere, dersom jeg saaledes vilde igiennemgaae alle Ting, som ikke nøyagtig kan maales med Skiepper og andet Maal. - Aarsagen, hvorfor Bestemmelsen derefter bliver urigtig, er, deels fordi Tingene bestaaer af mange enkelte Stykker, hvilke, eftersom de komme til at ligge, ogsaa indtager meer eller mindre Rum, saadanne ere Kornvare, Meel, Gips, o. s. v. deels fordi nogle endda desuden ere elastiske, og lader sig engang sammentrykke meer end en anden gang, saasom Humle, o. s. v. Endelig fordi nogle endda ere skiøre. Her faaer Saltet sin Plads. Denne Betragtning kan imidlertid tiene dertil, i Henseende til Maalningens store Beqvemmelighed, at giøre endnu en skadelig Undtagelse fra den oven anførte Regel. Alle ved hinanden hængende, eller dog i faa Stykker bestaaende Ting, kan maales. Derhen regner jeg flydende Ting, saasom Olie, Øl, Viin, a. fremdeles Stene, efter Fod, Brænde efter Favne, o. s. v. I. Maalet er den egentlige Bestemmelses Art for de ved Kunsten fuldkommengjorte Naturalier, eller og for saadanne, hvis Værdie bestaaer i deres Størrelse og Skiønhed. Om de sidste er allerede forhen talet. - De henhører, nødvendig hertil, fordi man ikkun kan skattere dem efter Størrelsen, men ikke efter Vægten. Aarsagen, hvorfor jeg fornemmelig har henviist de Ting som ere blevne forarbeydede, under Maalningen, flyder af de Virkninger, som Arbeydet har paa en Sag. Sielden næsten maatte jeg sige aldrig, kommer Ting fra Konstens Hænder igien, uden at have mig et noget af dens naturlige Vægt. Dog alligevel er dens Priis forhøyet. De fleste Ting derimod udvider Konsten enten i Længden eller Fladen, eller om den ikke kan dette, saa benytter den sig dog af den største Længde eller Flade, og mig er næsten ingen Art af Forarbeydelse bekiendt, hvor ikke Størrelsen har den største Jndflydelse i dens Værd. - Man skal altsaa iblant andet maale Lærret, Klæde, Glas, Speyle, slagne Metaller v. s. v. og altid tillige see paa sammes Godhed eller Skiønhed. Faa af dem behøver man at veye, eller om dette ogsaa finder Sted, hos nogle; som f. Ex, ved slebne Steene, saa skeer saadant ikkun for des nøyere at bestemme deres Værdie, i Grunden, er det dog ikkun Skiønheden og Størrelsen, som udgjør deres Priis. - For Kiendere er en slet arbeydet Steen af 6 Karat, mindre værd, end en regelmæssig af 5 Karat. Den sidste Bestemmelse af Ting er Tællingen. - Jeg tager her samme i det forhen fastsatte Begreb, og da troer jeg, at Læseren vil være enig med mig, at den allermeest bliver misbrugt og slet anvendt. - Næsten enhver Ting lader sig bedre maale og veye, end tælle. Jmidlertid troer jeg, er det dog klart af en i Førstningen af denne Afhandling gjort Anmærkning, at Tælningen er nødvendig ved nogle Ting. Endogsaa af denne og andre Jagttagelser troer jeg at kunne abstrahere nogle almindelige Sætninger, til Bestemmelse af de Tilfælde, hvorudi man bør og maa tælle, der omtrent maatte see saaledes udi l. Tælingen finder Sted, naar Ting hverken kan veyes eller maares, som kan komme af deres Sieldenhed, Fiinhed og Forbindelse med fremmede Ting, eller af deres Størrelse. - Eller og naar deres Værdie er paa anden Maade allerede bestemt, ved Møde, Smag, Menneskenes Phantasie og Arbeyde. Saaledes findes der Frugter, hvoraf man har for faa til at maale dem, som ogsaa vilde sønderbrydes og gaae i Stykker. Fremdeles Kunstsager, som ere sammensatte at forskiellige Ting. - For Ex mange Garniturer Steen spænder af lige Godhed, kan jeg hverken veye eller maale, men jeg tæller dem. - Paa Messerne sælger man Uhrer Dosinviis, uden at Størrelse og Vægt kommer i Betragtning; men Kiøbmanden veed allerede, hvor høyt man taxerer et Uhr, og kan bringe det ud igien. Desuagtet seer man let, at Tallet paa de Ting, som man efter de forelagte Anmerkninger bør og maartælle, er i Ligning med de øvrige meget lidet. Dette er en ganske naturlig Følge, siden Tælningen ikkun er et Nødfaldsmiddel. Rummet har ikke vildet tillade, at udvikke alle smaa Forvirringer og Urigtigheder, som foraarsages i det almindelige Væsen, ved føylagtig Brug af en urigtig Bestemmelses=Maade, maaskee er det slet ikke mueligt, at tælle dem alle. Det, som jeg imidlertid har havt Leylighed til at anføre derom, vil være tilstrekkeligt nok til at vise Nødvendigheden af et ret Maal for enhver Ting.