Kiøbenhavns Postrytter, 1789-08-17
Hr. Neckers Modtagelse her var saa høytidelig, som den, under nærværende Omstændigheder, kunde ventes. J Vognen hos ham sad Greven af St. Priest. J den Vogn, som kiørte foran, sadde Greven af Clermont=Connere og 3 Deputeerte for Staden Paris. Hans Escorte bestod af Borgermilicen fra Versailles og flere Detachements. Mange Selskaber af unge Parisere vare allerede tidlig om Morgenen redet ham i Møde til Versailles, og Fiskermatronerne forstørrede Optoget med en Træe green, der var omvundet med Baand og Blomsterkrandse, og blev baaret midt imellem dem. Ved Raadhuuset stode Marquis de la Fayette, Hr. Bailly og Borgerofficererne for at tage imod ham. Paa Raadhuus-Balconen fandt Hr. Necker sin Gemalinde og Datter. Førstmeldte omfavnede ham offentligen til Folkets store Glæde. J de Parisiske Repræsentantes (120 i Tallet, nemlig, efter Marquis de la Fayettes Forslag, 2 fra hvert af Stadens 60 Districter) Sal blev Hr. Necker af Hr. Bailly med en kort rørende Tale modtaget som Stadens Præsident; i hvilken Tale hans Bortreyse blev kaldet Signalet til Tumult og Forvirring, men hans Tilbagekomst Signalet til Rolighed, Orden og Fred. Hr. Neckers Svar viiste hvor rørt han var, og han blev fra bemeldte Sal ført til Valgherrernes, hvor han fandt over 1000 Borgere forsamlede. Her anviiste man ham den forhøyede Plads for Præsidenten, og Hr. Moreau de St. Mery rækkede ham en Cocarde med disse Ord: "Her, min Herre, ere de Farver, som uden Tvivl staae Dem an de ere Friehedens Farver." Hr. Necker tog Cocarden, og stak den paa sin Hat. J en lang Tale, som Hr. Moreau de St. Rem holdt til Hr. Necker, gav en fiin Vending Anledning til store Lovtaler saavel over Madame Necker som over Greven af St. Priest, som bleve bifaldte ved almindeligt Haandklap. Hr. Necker svarede med en Tale, hvori han paa den ædleste Maade tilkiendegav Forsamlingen, hvor rørt han var over saamange Kiendetegn paa Hengivenhed, Agtelse og Fortroelighed hos en høymodig Nation, som han stedse havde beundret og opofret sit Liv for. Derfor søgte han at interessere alle Borgernes Menneskekierlighed for de Personer, der havde været saa ulykkelige at paadrage sig Nationens Had, og som kunde frygte for at blive Offere for den offentlige Hævn. Ved denne Leylighed berettede Hr. Necker, hvorledes han, da han passerede igiennem Noyent, havde erfaret, at Baron Bezenwal var sammesteds bleven anholdt paa Reysen til Schweitz, hans Fædreneland, hvortil han havde Kongens Tilladelse, at han strax havde tilskrevet Municipal-Betientene, og bedet dem løslade Generalen, og lade ham reyse videre, men at man ikke havde agtet paa hans Forbøn, og tvertimod gjort Anstalter til under en stærk Bedækning at sende Baronen til Paris. Han forestillede Rationalforsamlingen, hvad man kunde befrygte efter et saadant Forhold, og besver den at anvende alle Kræfter for at forekomme alle ulykkelige Tildragelser, om hvilke blot Tanken burde om mueligt udslettes; thi blodige Henrettelser uden foregaaende Dom, uden Formalier og Lovenes Jagttagelse, fornærme den offentlige Orden og Nationalæren. Den hele Deel af hans Tale var høyst rørende og uimodstaaelig. Hele Salen over skingrede Lyden, af Ordene: "Naade, Naade almindelig Forglemmelse!" og dette Udraab gjorde Talens Virkning paa Forsamlingen. endnu større. Paa samme Tid begiærede Folket, der med stor Utaalmodighed ventede paa Pladsen la Greve, at faae Hr. Necker at see. Man formaaede ham til at gaae ind i et Værelse, der vendte ud til bemeldte Plads, for at opfylde Folkets Begiæring. J denne hans korte Fraværelse foreslog Greven af Clermont=Tonnere, een af Nationalforsamlingens Deputeerte, at forevige det Barmhiertigheds og Høymodigheds Ønske, man nyelig havde gjort, ved et formeligt Arret. Dette Forslag blev med almindeligt Bifald antaget og bevilget, og Arretet blev strax forfattet saaledes: Efter Hr. Neckers saa sande, høimodige og interessante Tale har Forsamlingen, giennemtrænget af den retfærdige og menneskelige Tænkemaade, der besiæler Taleren, besluttet, at den Dag, paa hvilken Frankerige igien fik denne sin saa elskte, saa uundværlige Minister, skulde blive en ret festlig Dag. Den erklærede derfor, i fast Overbeviisning om alle Retskafnes bifald, i alle Hovedstadens Borgeres Navn, at den tilgav alle dens Fiender; at den fordømmede al voldsom Behandling, som stridende imod dette Arret; at den fra dette Øyeblik vilde ansee just dem for Nationens Fiender, der ved ringeste Udsvævelse vilde forstyrre den offentlige Roe, og endelig, at dette Arret skulde bekiendtgiøres fra alle Prædikestole, under Trompeters Lyd forkyndes paa Gaderne, og sendes til alle Municipal-Betientene, og det bifald, det vil faae, skulde være enhver god Franskmands Distinctionstegn." Da Hr. Recker var kommet tilbage i Forsamlingssalen, forelæste Greven af Clermont Tonnere ham dette Arret. Han maatte fælde Taarer, saa rørt blev han, og knælende udtrykkede han sine Følelser ved Ord, der viiste hans Hiertes Beskaffenhed.