Berlingske Tidende, 1812-01-06
Endnu havde Tropperne, som næsten bestode af lutter Jndianere, viist Mod og Koldblodighed, fornemmeligen Artilleriet. Det var nu naturligt, at man kunde vente et almindeligt Angreb. befalingen udstædtes til overalt at være forberedt derpaa, for ikke at vorde overrumplet. Den 26de begav jeg mig, et Par Timer for Dagens An brud, til Fronten af Stormpuncter, og talede med General JumelNogle Øieblikke derefter bebudede et heftigt Skrig og Musketild paa vor høire Flanke, at Angrebet var skeet. Musketilden blev temmelig almindelig; men Fienden trængde strax ind i Forskandsningerne. Forvirringen udbredte sig blandt de indfødte Tropper; den blev saa meget større, da Dagen endnu ikke var frembrudt. Uagtet de fleste Officerers Anstrængelser og de kraftigste Opfordringer, trak Soldaterne sig dog stedse tilbage. 3 Gange lykkedes det mig at standse en Mængde af dem, og da Trommerne rørtes til Angreb, rykkede de endog igien nogle Skridt frem. Det lette Artillerie gjorde tillige en Anstrængelse, der kom det meget dyrt til at staae. Cavalleriet, som fik Ordre at angribe, kunde ikke udføre denne Bevægelse, fordi Jnfanteriet, som var i Forvirring, skiød fra alle Sider. Alt var alle rede paa Flugten, da Tilbagetoget blev befalet. Jmidlertid omgik Fienden os paa vor venstre Flanke, og angre over Camponi Malave. De Batterier, som vare bestemte til at dække vor Rettrade, udførte dette temmelig godt; men kunde alligevel ikke hindre Fienden fra at trænge frem. Nu toge Jndianerne Flugten hobeviis, kastede deres Vaaben og Tornistere og adspredte sig overalt. Et stort Antal bleve fangne og Resten undflyede til Biergene og Moradserne. Brigadegeneral Vouhazow, en god Officeer, gjorde Anstalter i Buitengorg til igien at organisere de Tropper han kunde faae samlet der, og saaledes paa nye at tage en Stilling. Den 8de blev jeg opfordret af Lord Minto, det engelske Ostindiens Generalgoverneur, til at imodtage Hs. brittiske Majestæts Beskyttelse; Vægring var det naturlige Svar. Den 16de lod General en Chef Achmuty, mig mundtlig spørge, om jeg slet intet Forslag havde at giøre, da Forsvarsmidlerne vare gandske udtømte: mit Svar var atter afslaaende og jeg besluttede at begive mig til Samarang, for endnu at søge Resourcer hos Javaneserne og Mandurianerne. General Jumel fik befaling at samle de Flygtende og hastigen at støde til mig. Vær forvisset om, min Herre, at jeg skal holde mig paa Den, saa længe det er mig mueligt; men jeg kan ikke dølge for Deres Excellence, at man ei kan vente at Jndianerne ville imodstaae regelmessige europæiske Tropper og Engellændernes Orden. Jeg meddeler Fregatterne Nymphe og Meduse Befaling, ufortøvet at afseile til en fransk Havn. Paa en af dem indskibe Lareinty, Auditeur i Statsraadet, og min Adjutant Bataillonschef Didde, sig, og paa den anden min Adjutant Major Cadero, samt Auditeur Pa nat, hvis han tidlig nok naaer at komme til mig; men endnu er han ikke ankommen hertil. Armeen var allerede betydeligen svækket ved Sygdomme. Jeg har aldrig kunnet naae paa engang at have 8000 Mand under Vaaben; de fleste vare Javanesere. Jeg beder Deres Excellence at fremlægge denne sørgelige Beretning for Hs. Majestæt, og imodtage Forsikkringen om min dybe Høiagtelse. Jansens. Tikapendog, paa Veien til Cheribon, den 29de August 1811.