Københavns Adresseavis, 1775-05-23
J Morgen udgaaEn engelsk Adelsmands, Wilh. Kytes Historie. Denne Mands Historie, hvis ulykkelige Død paafulgte for faa Aar siden, kan give et mærkværdigt Beviis, hvad for bedrøvelige Følger der kunne komme af en udskeytende Levemaade. Han var Barvnet, og besad en anseelig Formue. Desuden var han for sin Persons Skyld agtet og elsket hos enhver, og gjorde derfor ogsaa lettelig et Gifter maal med en elskværdig og bemidlet Person af sin Stand. Han levede i adskillige Aar fornøyet med sin Frue, og hun fik i samme Tid nogle Børn, da han til sin Ulykke blev udvalgt til Parlementsdeputered for Byen Warwick, i hvis Egn hans meste Gods laae. Efter Valget tog Baronetens Frue en Værts Dotter fra samme Sted til sin Kammerpige, for nogenledes derved at belønne hendes Fader, som havde været en meget ivrig Tilhænger af Kytte. Denne Pige var smuk, og hendes Herre begyndte efter nogen Tids Forløb at blive forelsket i hende. Formodentlig skulde denne Kiærlighed med Tiden have aftaget, og Baroneten holdt sin Omgang med Pigen meget hemmelig. Men til Ulykke kom Huusholdersken og en Tiener, som friede til Kammerpigen, efter Sagen, og fortalte det saavel til deres Frue som til alle de øvrige Huusfolk. Dette foraarsagede saadan Uenighed imellem begge Ægtefolkene, at Kyte tabte al Kierlighed til sin Frue, og en Skilsmisse blev nødvendig. Fruen beholdt de to yngste Børn hos sig, og blev paa det Gods, hvor de boede. Manden, som nu intet mere havde at undsee sig for, drog med sin Maitresse og sine to ældste Sønner til et andet Landgods, hvor der var en meget deylig Egn. Her forførte den behagelige Beliggenhed og hans ødsle Maitresse ham til at bygge et prægtigt Huus, og at anlægge en vidtløftig og kostbar Lysthave, hvilket kostede ham 50000 Rdlr. Dette nødte ham til at Flyvebladet Nr. 45. sætte sig i Gield; og naar han herover blev foruroliget i sit Sind, saa tog han sin Tilflugt til Drik. Han elskede Selskab, og hans Taffel var bestandig fuldt af Fremmede, som gjorde sig lystige med ham paa hans Regning. Ved en saa ødsel Levemaade bleve hans Omstændigheder stedse slettere, Endelig forelskede han sig, da han allerede var 50 Aar gammel, endnu i en ung Bondepige. Herfor forlod hans Maitresse ham. Hans ældste Søn, som hidindtil havde stedse været hos ham, kunde heller ikke holde det længer ud, og tilbragte sin meste Tid hos en Ven. Paa denne Maade befandt Baronetten sig næsten ganske allene i sit prægtige Huus, og forladt af alle, Paarørende og Venner. Naar han engang var ædre, saa qvæledes han at de bedrøveligste Tanker. For at fordrive disse, havde han i en heel Uge drukket saa umaadeligt, og opført sig saa gal, at hans nye Maitresse var ogsaa løbet bort fra ham. Alle disse Omstændigheder bragte ham endelig til den fortvivlede Beslutning at opbrænde sig selv tilligemed det Huus, der tildeels var Skyld i hans Ulykke. Paa den Dag da han iværksatte dette, lod han om Morgenen indbyde sin Søn og sin sidste Maitresse til sig, men ingen af dem kom. Om Aftenen tog han, som han ofte pleyede at giøre, to brændende Lys op i sit Værelse. Noget derefter løb en Pige, med stor Skræk ned til de andre Betientere, og fortalte, at Gangen oven paa var fuld af Røg. De løb strax op, og efterat de havde opstødt Døren, hvor Røgen kom udsaae de, at deres Herre havde stukket Jld i en stor HolLintøy, som laae midt i Værelset. Da de vare i Færd med at slukke, lukte Baroneten sig inde i et andet Kammer, hvor der var en Seng, og som var panelet overalt. Da de endelig mærkede dette, og ligeledes opbrækkede den anden Dør, kom Luen imod dem med saadan Magt, at de i en Hast maatte flye ud af Huset. Den største Deel af denne kostbare Bygning afbrændte altsaa inden faa Timer lige til Grunden. Af Eyeren fandtes Dagen efter ikkun nogle Been, med et Par Nøgler, og det Gulduhr, som han havde i Lommen. Ædel Opofrelse af sit eget Liv, for at frelse andres.