Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-18
J det sydlige Amerika boer et redeligt og ædelmodigt Folk, men umenneskeligt i dets Hævn; man kalder dem Huloguas. For nogle Aar siden besluttede en ung Spanier ved Navn Don Diego, i Haab at gjøre Lykke, at reise med nogle af hans Landsmænd til Amerika. Han kom til Mexiko uden at opnaa sit Ønske. Don Diego reiste længere ind i Landet, og kom til det nævnte Folk. Han blev modtaget af en gammel Mand, hvis hele Familie bestod i en eneste Datter, som var overmaade skjøn og kun 17 Aar gammel. Spanieren blev forelsket i denne unge Vilde, som kaldte sig Holnara eller i dette Lands Sprog; den Bestandige. Han var saa lykkelig at behage hende, men hun overgav sig ei aldeles, førend han havde svoret at ægte hende. Holnara blev frugtsommelig, og Don Dieggjorde midlertid Bekjendtskab med en rigere Pige i samme Egn, og glemte sin første Kjærlighed. Holnara blev underrettet derom, og hørte at Diego skulde ægte hendes Medbeilerske inden faa Dage. Da hun overgav sig til ham, sagde hun Bedrag mig ikke, jo høiere jeg elsker dig, jo større bliver min Hævn, om Du bliver troløs, jeg vil gaae i Døden for Dig, hvis Du vil være mig tro, men skjelv for Din Skjæbne, hvis Du forlader mig! Holnara skjulte længe sin Vrede over denne troløse Elsker, og udbad sig hans Nærværelse næste Aften. Spanieren, som ikke troede hende saa vel underrettet, kom til den bestemte Tid. Jeg veed alt – sagde hun til ham - Jeg veed, at Du forlader mig; jeg veed ogsaa hvo Du foretrækker mig; min Siel er sønderknust af Sorg, men min Kjærlighed er uforanderlig, overbevis mig allene om at Du ei foragter mig, Tilstaa mig allene for allersidste Gang, tilstaa mig een af disse lyksalige Nætter, hvori vore Sjæle sammen fløde i saa ubeskrivelige Henrykkelser. Den vil overbevise mig om, at Du ei foragter mig, og det er alt, hvad jeg har at ønske, efter at have tabt Din Kjærlighed. Holnara besad alt for mange Yndigheder til at hendes Begjæring kunne nægtes. Don Diego bestemte næste Nat til denne Sammenkomst, og Holnara tænkte imidlertid paa en Hævn, som Helvede ei har skrækkeligere. Spanieren kom til bestemt Tid, og Holnara modtog ham med aabne Arme. Hun havde tillavet de bedste Retter, og de bedste Drikke, som vare brugelige der. Man skulle have sagt, at dette Par levede i den lykkeligste Forening; Kiærligheden glemte heller ikke at gjøre deres Fornøielse fuldkommen, og drukken af Vellyst, sov Spanieren, omsider ind i Skjødet af hans delige Hol nara. Det var dette Øjeblik, hun ventede; det er nu ikke længer den lykkelige Brud, som nylig følte og meddeelte Kjærlighed; det er en Furie, undflyet fra Helvede for at sønderrive en Ulyksalig, som er bestemt til Offer for hendes Raseri. Hun dræber sin sovende Elsker; hun aabner hans Indvolde, river hans Hjerte ud, og under et græsseligt Skrig løber hen til hendes Medbeilerske, og siger: "Der er det Hjerte, Du har røvet mig, nu først er det værdigt at være Dit." Hun flyer derfra til Kaciquen paa Stedet, vækker ham med et rasende Skrig, og siger: "Jeg har dræbt et Udyr, som havde svoret at ægte mig, og som foretrak min Medbeilerske; jeg har dræbt ham uden at raadføre mig med nogen, og jeg kommer for at begjære Døden, som jeg har fortjent. Hast med at efterkomme Din Pligt, Jeg brænder af Længsel, at forene mig med den Forræder i Helvede, for at plage ham i al Evighed. Kaciquen lod sig underrette om denne Tildragelse, og lod gjøre Tilberedelser til hendes Død. Men den faldt hende alt for lang. Hun forekom den, med den samme Dolk, hvormed hun havde opofret hendes Elsker.