Københavns Adresseavis, 1779-07-13
Endskiønt Hornqvæget i de nordligere Lande ikke saa hyppig er underkastet de Sygdomme, der kan forbyttes med den rette smitsomme Qvægsyge, som i de sydligere, saa indtreffer det dog undertiden, og derfor er det vigtigt, at kunde bestemme de Tegn, som altid og bestandig følge med Qvægsygen, og adskille dem fra de Tilfælde, som ere ubestandige og foranderlige; thi Aars=Tidens, Luftens, Føden, Vandets og Qvægets Alder og Naturs Forskiellighed forandrer Sygdommens Virkning paa Kreaturets Legeme. De bestandige Tegn og Tilfælde, som følge med Sygen, ere: 1. Mere eller mindre tør Hoste, som giver sig tilkiende ofte den 5te eller 6te Dag efter at Kreaturet er anstukken, men er dog merkeligst den 7de eller 8de Dag. Til samme Tid formærkes Melkens Formindskelse hos Kørene. Den 7de eller 8de Dag efter Anstikningen er den Dag, som meenige Mand kalder den første Dag i Sygdommen. 2. Derefter begynder Øynene at rinde den 8de eller 9de Dag efter Anstikningen, og endelig Næsen meer eller mindre at flyde med et klart slimigt Vand, som efterhaanden bliver tykkere og hvidere efter 2 til 3 Dage. 3. Pulsen er og den 8de Dag efter at Kreaturet er befængt, eller den 1ste og 2den Dag efter at det er blevet sygt, meere hastig end naturlig, men liden. Den slaaer 70 til 80 Slag i en Minut, da den naturlige ikkun giver 50 til 60 Slag en Minut. Til samme Tid indfinder sig Mathed i Kroppen og Ulyst til Foder og Vand, og nogle forlader allerede Foderet aldeles den 8de og 9de Dag efter at de ere anstukne. Naar Ædelysten ophører, standser og Drøvtygningen i denne som i alle hidsige Sygdomme hos Hornqvæget. 4. Giødningen bliver og med den kiendelige Sygdom Begyndelse haardere og tørrere, allerhelst merkes dette, naar Qvæget bliver sygt paa Stald. Derefter indfinder sig Durkløb tidligere eller sildigere, ofte den 2den eller 3die Dag i Sygdommen, undertiden ikke førend den 4de eller 5te Dag, det hender og at Kreaturet døer uden Durkløb, men i saa Fald har det Forstoppelse. 5. Endelig er der et Tegn ved denne Sygdom, som ikke findes hos nogen bekiendt Qvægsyge, og det er Blodets Beskaffenhed. Aarelader man Kreaturet første og anden Dag efter at det er bleven kiendelig sygt, saa befindes det aftappede Blod, naar det er styrknet og har staaet 3 til 4 Timer, at være nesten aldeles uden Vand, da ellers Blodet af et sundt Høved, har omtrent en 3die Deel Vand under sig, naar det er ret styrknet. Man finder oftest slet intet Vand, undertiden allene nogle faa Draaber under den styrknede Blodkage, naar man vender den om; men sædvanligst er Blodet den 2den og 3die Dag i Sygdommen aldeles styrknet til en Klump uden Vand. Naar man har omvendt denne styrknede Blodkage Karret, saa begynder vel lidet Vand at svede ud af Kagens underste Deel; men man seer dog kiendelig nok, at intet Vand var under den, da man omvendte den. Blodet selv er af en mørk fortagtig rød Farve, undtagen den øverste Flade af Blodkagen. som vender mod Luften, der er lidt meere høyrød, dog ikke som ved sundt Blod. Denne bemærkede Mangel af Vand ved Blodet tager gradeviis til fra den første Dag Kreaturet bliver sygt indtil den 4de eller 5te, da Blodet hos de Kreature, som kommer sig af Sygen, begynder igien at faae meere og meere Vand, fra den Dag Kreaturet begynder at bedres; men hos de Kreature, som efter flere Dages Sygdom ere dødelig syge, vil det aftappede Blod ikke styrknes ret eller faae Fasthed, men er løst og usammenhengende, saa at Blod og Vand er iblandt hinanden; man har og ikke mærket, at noget Kreatur er blevet ved Live, naar Blodet har viist sig saaledes. 6. Naar Kreaturet er haardt angreben af Sygen, stønner det, Aandedraget er besværlig og stort men aldrig hastig, som i de fleste andre hidsige Syger. 7. Naar man aabner de døde Kreature, finder man altid paa flere eller færre af de indvendige Deele i Underlivet, paa Maverne, Tarmene, Leveren, Mildten, og i Brystet paa Lungerne, saa og ofte i Luftrøret indvendig, og oftest paa Snothinden, i Næsen blaaagtige, røde, undertiden nesten sorte Brand=Plætter.