Ribe Stifts Adresseaviser, 1836-08-23
J denlandske Efterretninger. Stænderforsamlingen i Viborg. Fortsættelse af Sagen angaaende Toldvæsenet i Ribe. Committeens Referent Justitsr. Estrup. bemærkede, at han ikke kunde skjønne, at der, naar Toldvæsenet i Ribe i Eet og Alt organiseredes efter de for de stesvigske Kjøbstæder gjældende Bestemmelser, vilde være større Fare for at stempelpligtige Manufakturvarer indsneges over Toldgrændsen fra Byen end fra de slesvigske Kjøbstæder, og vilde der endog virkeligt være større Fare derfor, forandrede dette dog ikke Sagen, da Ribe Jndvaanere i alt Fald ikke burde lide derunder. Referenten maatte fremdeles, med Hensyn til at Consumtil ons Oppebørselen var Toldbetientenes vigtigste og største Beskjæftigelse, antage, at tre Portbetjente vilde være mere end tilstrækkelige til det egentlige Toldopsyn i Ribe, naar Consumtionen sammesteds blev hævet. Ei heller kunde Referenten finde det billigt, at Lønningen til den Toldkasserer, som maatte blive ansat i Grestedbroe, allene skulde paahvile Ribe fremfor andre Stæder, da mar i længere Tid havde følt Savnet af, at ingen Toldkasserer var der, og det var at formode, at Toldstedet, naar dette Savn blev afhiulpet, vilde blive meere afbenyttet end nu, saavel af Ribe Byes Jndvaanere som af Andre. Han maatte ogsaa antage, at den ved Gredstedbroe værende Controlleur kunde tillige bestyre Toldkassererembe, det mod en liden Gageforhøielse. Efter hvad Referenten saaledes havde anført vilde der i den af den Tilforordnede opgivne Sum, som skulde erstattes Staten for Consumtionens Ophævelse afgaae 960 Rbd., saaledes at altsaa Statskassen vilde kunne blive indemniseret med en Sum af 2014 Rbd. Sluttelig maatte Referenten gjøre Forsamlingen opmærksom paa, at imedens de flere til Stænderne indkomne Petitioner og Consumtionens Ophævelse gik ud paa, at Landet i Forening med Kjøbstæderne burde udrede den Sum, hvormed Staten burde indemniseres for det Tab, den derved vilde lide, havde Ribe Kjøbstad tilbudet at ville allene indemnisere Statskassen for dette Tab. - Et Medlem yttrede, at han, forsaavidt han kunde fatte det Forhold, der fandt Sted, imellem Ribe og Jylland og saalænge de samme Principer ved Fortoldningen af indkommende Varer fulgtes, som der nu følges, maatte ansee det for rigtiast, at Byen blev de slesvigske Toldlove undergiven, da Jylland derved vilde vinde, at det ikke som nu blev oversvømmet af Varer derfra. Et andet Spørgsmaal var det, om denne Forandring vilde være til Gavn for Ribe, hvilket Taleren, ikke kunde antage, saalænge Byen ei kunde blive fri for Opsynspersonalet eller erholde det saakaldte Baandistrikt samt faae de omkring den værende Slesvigske Høkeres Antal indskrænket. Den vilde da snarere maatte gaae tilbage end fremad, og Høkerne vilde til enhver Tid kunne undersælge dens Handlende. Blev Byen undergiven de slesvigske Toldlove, maatte de Varer, som kom fra den, være underkastede Opsyn af Grændsetoldvæsenet, da de ikke kunde feile, at der i den vilde danne sig et Oplagssted for Varer, som skulde indføres til Jylland. - Referenten maatte formene, at Ribe Jndvaanere, førend de indgav Andraaendet, havde overveiet, hvorvidt dets Opfyldelse vilde være dem gavnlig eller skadelig, at de havde antaget det første syntes Andragendets Jndgivelse at godtgjøre. - Det var ingenlunde undgaaet Committeens Opmærksomhed, at Landhøkerne, der boede om Ribe, vilde kunne undersælge Byens Kjøbmænd, saalænge de vare istand til at indsmugle deres Varer fra Vestkysten af Slesvig, og den havde derfor ogsaa i sin Betænkning indstillet, at der maatte træffes Foranstaltninger til at forebygge saadanne Tolddefraudationer, saasom ved Krydsbaade. - Proponenten, Procurator Hostrup, bemærkede. at han aldeles ikke kunde indsee, hvorledes man havde meere Grund til at frygte for, at Ribe, saafremt den blev undergiven de slesvigske Toldlove, skulde blive et Oplagsted for Varer, bestemte til at indsmugles over Toldgrændsen, end man nu har. Byen havde jon Ret til at indføre stempelpligtige Varer imod at erlægge Told, og kunde igjen udføre dem til Distrikke, sønden for Toldgrændsen, og Kjøberen kunde saaledes føre dem lige til Toldskjellet. Desuden skulde der jo være et Toldopsyn i Byen, saa at Jndsmugling til den, der i saa Henseende af Naturen var befæstet ved at være omgiven af Vand til alle Sider, et godt lod sig udføre. Endelig maatte det bemærkes, at der for dem, der attraaede at smugle Varer over Toldgrændsen, var givet en langt bedre Leilighed hertil ved at bringe dem til en af de langs Toldgrændsen boende concessionerede Høkere, der siden kunne besørge dem videre til deres Bestemmelsested. - Et Medlem yttrede, at Ribe Byes Overgang under Hertugdømmenes Toldlove maatte være fuldstændig, saa at det ikke blot var Tariffen, der gjordes gjældende, men at ogsaa de i Hertugdommene givne Forskrifter for Toldbesvigelse og den øvrige der indførte Form toges til følge, dog saaledes, at det i processualsk Henseende forblev ved Kongerigets Love, da Byen ikke heri ønskede nogen Forandring. Det kunde ikke nægtes, at forandringen vilde indskrænke Byens Forbindelse med Nørrejylland, men Byen befandt sig i saa Fald i samme Stilling som de slesvigske Byer og den kunde da nyde Godt af de disse forundte Begunstigelser, at kunne udføre Landets Produkter consumtionsfrit til Altona mod Rückattest. Det kongelige danske Cancellie havde, om Taleren mindeddes rigtigt, i Begyndelsen af dette Aar efter Brevvexling med det kongelige slesvig holstenskelauenborgske Cancellie truffet hensigtsmæssige Foranstaltninger mod den Skade, som Høkerhandelen omkring Ribe medfører for denne Byes Handlende. At den omhandlede Forandring vilde medføre Bekostning for den kongelige Kasse var sandsynligt, men det Samme blev jo ogsaa Tilfældet, saasnart Hertugdømmenes Toldsteder, efter den under Ventilation værende nye Toldorganisation, ere holdt et fuldstændigere og meere betryggende Opsyn end efter det nuværende System. Naar den kongelige Kasse erholdt 2000 Rbd. Sølv aarligt udbetalt af Byen som Commune, ansaae Taleren det efter sit Kjendskab til Forholdene at være et passende Vederlag for Consumtionens Ophævelse, og iøvrigt forudsatte han det som afgjort, at ligesaalidet som nogen Portvisitation fandt Sted i Hertugdommenes Kjøbstæder, ligesaalidet burde denne tilstedes i Ribe, saasnart Byen kom paa lige Fod med hin Kjøbstæder. - Den kongelige Tilforordnede maatte yderligere bemærke, at Overcontrolleuren for Nørrejylland, der var nøie bekjendt med de locale Forhold i Ribe, udtrykkeligt havde erklæret, at et behørigt Toldopsyn i Byen ikke kunde føres med et mindre AntalUnderbetjente end det af den Tilforordnede opgivne, og han gjorde i denne Anledning opmærksom paa, at et ualbrudt Portopsyn samt Opsynet med Byens Havn og Pakhuus vilde afgive stadig Beskjæftigelse for i det Mindste tre Betjente, og at der derhos til at varetage det ambulante Opsyn, ved Patrouilleringer og Skibes Udlysning og Jndladning ved Skibningstedet Ydre Bierrum vilde udfordres tvende Betiente, uden at Opsynet derved kunde ansees at være skjærnet mod det nu stedfindende. At det for behørigen at bevogte Kysten maaskee vilde blive anseet hensigtsmæssigt, endvidere at ansætte een eller to beredne Strandbetjente, havde den Tilforordnede anseet som en Organisation, der var den nærværende Sag uvedkommende, og han havde derfor ikke bragt de dermed forbundne Omkostninger, som kunde blive 8 a 9000 Rbd., i Anslag. Saadant gjaldt imidlertid ikke efter hans Formening om den Oppebørselsembedsmand, som maatte ansættes i Gredstedbroe, da hans Ansættelse under de nuværende Forhold ikke antoges at være fornøden, hvorimod Nødvendigheden deraf formeentligen vilde fremstaaer af en Forandring med Toldvæsenet i Ribe, saa at den kongeligt Kasse af Communen burde indemniseres for denne nye Udgift. Saafremt de af et Medlem omtalte Foranstaltninger, som i den senere Tid vare truine for at indskrænke den ulovlige Høkerhandel i Ribes Opland, virkeligt maatte kunne lede til det tilsigtede Maal, troede den Tilforordnede, at det vigtigste Skridt til at ophjælpe Handelen i Ribe vilde være gjort. Jøvrigt maatte han vedblive sin tidligere yttrede Formening om at den attraaede Forandring af Ribe Toldvæsen vilde, naar Toldopsynet ikke derhos organiseredes eller haand hævedes paa en mindre betryggende Maade end hidtil snarere medføre Skade end Gavn for Byens Handelsstand, hvilken Formening han ogsaa senere havde fundet bestyrket ved en Yttring i en Skrivelse fra en med de locale Forhold særdeles nøie bekiendt Embedsmand, som gik ud paa, at Ribe hellere maatte beholde sin nærværende Told-Forfatning end modtage den ompetitionerede, naar Saadant skulde være forbundet med et strengere Toldopsyn end det, der førtes med de i Byens Opland etablerede Høkere eller i andre slesvigske Kjøbstæder. - Den Kongelige Commissarius yttrede, at han, da Sagen allerede af hans Medhjælper var gjennemgaaet saa nøiagtigt og med langt større Sagkundskab end han havde til sin Raadighed kun kunde have Lidet at bemærke. Det forekom ham, at nogle af dem, der havde talt i Sagen, gik ud fra den Forudsætning, at man efter den nærværende Tingenes Orden kunde i Ribe fortolde Varer, efter de Slesvigske Love, som man siden kunde forsende rundt omkring i Landet, hvilket vistnok efter den betydelige Forskiel, der, endog hvis de for Tiden tilsigtede Forandringer i Toldansættelserne foregik, vilde blive tilbage med Hensyn til visse især vigtige Vareslags, vilde give hiin By en udstrakt Leilighed til at vinde paa Finantsernes og de øvrige Stæders Regning. Men dette forholdt sig ikke saaledes, hvorimod den Frihed at fortolde efter de slesvigske Love kun var tilstaaet med Hensyn til de Varer, som afsattes til Hertugdommenes Beboere, og tildeels dem, der forbrugtes i Byen. Skjøndt der kunde flyde endeel Forvikling og Ulempe af at et Lands Domstole skulde afgjøre Sager efter andre end dette Lands egne Love, fandt han det dog sandsynligt, at Ribes Jndvaanere ønskede, saaledes som et Medlem havde yttret, at vedligeholde de danske Retsformer og høre under de danske Domstole i Toldsager som i andre Sager, hvilket især under den nærværende Forskjel mellem Danmark og Hertugdommenes Love i saa Henseende ikke var af liden Vigtighed; men det maatte ønskes, at Committeen udtalte en bestemt Mening om hvorvidt Jurisdictionsforholdene burde undtages fra den ovennævnte almindelige Regel. Med Hensyn til Committeens andet Jndstillingspunkt maatte Commissarius bemærke, at just den Omstændighed, at der handledes om en almindelig Petition om Consumtionens Ophævelse mod en bestemt Godtgjørelse, syntes at frembyde en Betænkelighed imod en speciel Petition om dens Ophævelse i Ribe efter en ganske anden Basis end den, der ellers syntes at have Meningen for sig. Jøvrigt maatte der ved Jndemnisationssummens Bestemmelse ogsaa tages Hensyn til den Tilvært, der kunde ventes i Consumtionen, naar Folkemængde og Forbrug, maaskee netop som følge af de deels allerede givne deels ansøgte Toldbegunstigelser, maatte tiltage i bemeldte By. (Slutning følger.)