Aalborgs Stifts Adresseavis, 1827-01-27
Den Kongl. Naade lod det ikke beroe ved at bevilge den underdanige Ansøgning, men gik end videre. Hans katholske Majestæt gav nemlig Guapulo-Jomfruen formeligen det Embede, at være General-Capitain over de spanske Tropper, med Rettighed til alle til denne Charge hørende Privilegier, og Lønning for de 10 Dage dens Ophold er i Quito. Naar derfor dette billede til Festens Høitidelighed bæres til Hovedstaden i Procession, af nogle af de fornemste Jndvaanere, forud for hvilke en Deel af Domkapitlet gaaer, saavelsom Magistraten, da staaer det hele Militaire i Parade i Gaderne, og under Trommens Rørelse præsenterer Gevær. Billedet selv, som da er i Tjenesten, bærer en Generalcapitains Stadsuniform, med Chargens Broderie; det har paa Hovedet en stor med Guldtresser og rød Fjederbusk siret Hat, og med Commandostav i Haanden; ogsaa Jesusbarnets Billede deeltager i denne Ære. En guldtresset Hat, en liden Guldsabel, og en liden rød Kappe smykke den liden Heros, og i saadan Ømt bæres det til Cathedralkirken; men her iføres det de sædvanlige Klæder, ligesom og Mariabilledet, som dog beholder Commandostaven i Haanden, saalænge til det har forladt Staden. Ligesom Soldater vænke til Jlden, før de føres imod Fienden, øves de Døde i Rapel engang om Aaret i Opstandelses-Akten. Et Øienvidne beskriver denne under Dødes Fest i lige Skik saaledes: Jgaar holdtes de Neapel. Paa et givet Tegn opgraver man dem af de med Sand opfyldte Gjemmesteder (Giardinetii eller smaae Haver kaldte) i det Jndre af Kirken. Med det tilstrømmende Folk fulgte jeg ind i en af disse. Hvilket Skuespil! omle ele Jeg saae en Mængde ubevægelige, opreiste og ga langs. gante Dragter iførte Personer, paradere i en Række i en med Muren, hvor de i Afstanden syntes hensjunkne saa meget dybere Grublen, jo større Allarmen og Bevæjengelsen var omkring dem. Jeg traadte nærmere, og gi kjendte nu i disse grundende Væsener iklædte Liig med bl. tede Hoveder, Hænder og Fødder. Nogle som hav bevaret alle Trækkene, vare ikke meget rædsommere en paa deres Dødsdag, af Andre var kun enkelte Dele af Ansigtet tilbage, og de hule Øine syntes at tilsende de Levende truende Blik. Næsten paa dem alle var Kjødet i en hentørret Tilstand. Paa Muren over dem hang Tavler, hvorpaa deres Navne og Dødsdag var angivet. Mit Hjerte bankede af Forfærdelse og Modbydelighed. Men det var ikke Tilfældet rundt omkring mig. Glæde og Munterhed straalte af alle Ansigter. Mængden trængte sig omkring de Døde, som Bier, der vende tilbage med deres Bytte i Kuben. J langt større Antal end Mændene stimlede Konerne fra den ene Ende af Kirken til den anden, og kappedes om at opdage deres Paarørende imellem de Døde. Fandt de nu en Søn eller Broder, da tillod de sig de latterligste bemærkninger og Yttringer, om Ligets Tilstand; men ikke en Smertens Lyd lod sig høre. "Kom Therese! raabte en og Enke til sin Veninde: kom dog, og see min afdøde Mand, han har endnu sit Haar og sine Tænder; han er virkelig meget smuk!" -"Tag dem i Agt, sagde jeg til hende: ved slige Udbrud kunde De let volde, at Deres Mand levede op igien Paa Øieblikket tang hun og lod sit nysgierrige Blik falde paa andre Døde. Saalænge denne Døds=Udstilling varer, maa der, for Trængselens Skyld, stilles Skildvagter for Kirkedørrene, og naar den er forbi, nedlægges de Døde igjen i deres "smaae Haver, for næste Aar atter at holde Mønstring.