Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-08-03
Cancelliets Forbud mod Oprettelsen af det skandinaviske Samfund har overalt vakt en Forhauselse, der neppe er til at beskrive. At Sensationen fornemmelig og først maa yttre sig i Hovedstaden, er i sin Orden, og de kjøbenhavnske Blade ere derfor ogsaa for Øieblikket næsten udelukkende beskjæftigede med dette Emne. Som et Vidnesbyrd om den der herskende Stemning skulle vi meddele nedenstaaende Artikel, underskreven En skandinavisk Student, som læses i sidste Torsdagsnummer af Kjøbenhavnsposten. De faa her i Ferien tilbageblevne Studenter have faaet et righoldigt Conversationsemne i Cancelliets forbausende Forbud mod det intenderede skandinaviske Samfund. Man skal heller ikke træffe en Student, uden at han øieblikkelig henleder Talen derpaa. Men hvad er det da, der vækker denne Opmærksomhed, denne Forbauselse? Er det maaskee fordi Studenterne aldrig have mærket eller følt, hvor begrændset Associations friheden er hertillands, Vistnok ikke. Man behøver ikke engang at gaae tilbage til den Forskrækkelse, Studenterforeningens Stiftelse voldte paa visse Steder for 20 Aar siden, ikke engang til den Paapassenhed, der selv i den senere Tid har fundet Sted fra Politiets Side med Hensyn til den akademiske Forening. Allerede i Christian den Ottendes første Regjeringsaar erfarede man, hvor frit foreningsaanden kan spille her i Danmark, om hvilket Land salig Fribert og "Dagen" sang, at der ikke engang var Paaskud til Misfornøielse." Jeg sigter navnlig til de Begivenheder, der ledsagede Stiftelsen af Studentersamfundet, og som medførte et Forbud mod dets Tilværelse. Hvor ædelt end Studentersamfundets Formaal var, hvor megen Deeltagelse den Jdee, hvoraf det var udsprunget, vandt, og hvor uventet Autoriteternes Opposition derimod end var, saa troer jeg dog, at dets Undergang langtfra vakte den Opmærksomhed og Forbauselse som det skandinaviske Samfunds. Grunden er ganske simpel den, at Studentersamfundet blev undertrykt med et Slags - men ogsaa kun med et Slags - Skin af Autoritetsret og i tilsyneladende Overeensstemmelse med en gjeldende Lov, idet denne Association kom i Strid med Universitetets Myndighed, nemlig med den gamle Universitets fundats, saaledes som den udlagdes fra Professorstandpunktet, der, som bekjendt, gjerne divergerer flere Grader fra Studenternes Betragtningsmaade, hvilket naturligviis end mere er Tilfældet med den halvhundredaarige Universitetsfundats. Da gik Studenterne til den roeskildske Stænderforsamling. Der timedes dem omtrent samme Skjæbne som senere Huusmændene: Jrettesættelse og Formanning var der nok af, men paa Bistand var der knap Tid. Studenterne bleve vel sagtens af de fornemme Herrer Deputerede anseete for literaire Huusmænd. Men nu det skandinaviske Samfund - er der nogen Lov, Placat, Fundats eller desligeste, som kan paakaldes mod dette, er der nogen Paragraph i vore bindstærke Forordninger, hvorved det stemples som ulovligt at fremme de sociale og literaire Samqvem mellem de skandinaviske Folk, - og Andet, vil det skandinaviske Samfund ikke. Just det, at Jngen er i Stand til at optænke en saadan Hjemmel, gjør Cancelliets Forbud saa forbausende og uforklarligt. Hvad skulle dog Studenterne gjøre, naar de ville assorere sig, Kunne de da følge noget bedre Exempel end det, der er dem givet af deres af Staten beskikkede Lærere, og det af dem, der have vundet meest Navnkundighed, Og have ikke netop disse, navnlig Ørsted og Schouw, været med at stifte de skandinaviske Naturforskeres Selskab, – et Selskab, der vel heller ikke har andet Formaal end at fremme det literaire og sociale Samqvem mellem de skandinaviske Folk. Det skandinaviske Naturforskersamfund har været samlet flere Gange, baade i Sverrig og Danmark; det er ikke blot ikke blevet forbudet, men det har endog modtaget uskrømtede Beviser fra Regenterne - og end ikke fra Regjeringerne - paa Anerkjendelse og Velvillie. Hvorfor maae Studenterne ikke gjøre det samme som Professorerne? Ja, Besvarelsen af dette Spørgsmaal, løser just hele Knuden, hele Opmærksomheden, hele Forbauselsen. En Grund maa der vel være; Cancelliet maa vistnok kjende den. Men for Studenterne er dette ikke nok; de ville i al Evighed være uvidende om, hvori det Ulovlige bestaaer, hvis ikke Besvarelsen kommer fra Cancelliet, thi iblandt Publikum vil der nok neppe fremstaae nogen ny Oedip pus. – Dog det er ikke blot Studenterne, som ere interesserede i Cancelliets Optræden mod det skandinaviske Samfund. Sagen angaaer hele den Deel af Nationen, der har politisk Sands. Studenterne havde vel stillet sig i Spidsen for et skandinavisk Samfund, men de havde gjort det ikke som Studenter, ikke som aristokratisk-lærd Corporation, tvertimod som Statsborgere, de havde indbudt Lærd og Læg, Høi og Lav, Rig og Fattig - hver den, hvem Aanden drev – til at træde til for at fremme det literaire og sociale Samqvem mellem de skandinaviske Folk. Derved blev det skandinaviske Samfund gjort til alle Classers Eiendom, til en virkelig Samfundssag. Jntet er derfor naturligere, end at alle Stænder ogsaa deele de Følelser Samfundets bratte Undergang har maattet vække. Sensationen er vel stor her i Byen og vil være stor over hele Landet, eftersom Beretningen naaer omkring, men dog vil Sensationen vistnok blive end større hos vore skandinaviske Broderfolk, Normændene og Svenskerne. Disse kunne vanskeligere gjøre sig fortrolige med Forestillingen om, at et Selskab, der ikke har angivet Andet end at ville fremme det literaire og sociale Samqvem mellem aandsbeslægtede og stammeforvandte Nationer, ikke er berettiget til at existere. J constitutionelle Lande som Sverrig, og Norge fatter man neppe Muligheden og Sammenhængen af saa mærkelige Kjendsgierninger. J Norge have allerede adskillige Stemmer ladet sig høre angaaende det Mislige for den norske Frihed, som en skandinavisk Union, navnlig en ny Tilnærmelse til det absolute Danmark, kunde medføre. Det der nu er skeet, kan naturligviis ikke egne sig til at give Normændene bedre Tanker. Men godt er det, at vi selv og Andre faae at vide og fornemme, hvor megen eller hvor liden Frihed der indrømmes os hertillands. Flere og flere Erfaringer i denne Retning ville være værdifulde Bidrag. til at bedømme, hvorvidt den absolute Forfatning selv under en Christian den Ottende, Videnskabernes Beskytter og Trykkefrihedens varme Vener i Stand til at opfylde de Fordringer, Tidens Udvikling stiller til den. Og hvis det nu skulde befindes, at den ikke tilfulde formaaer det, da vil sandsynligviis de politiske Attraaer atter forene sig om det Princip, som ved Christian den Ottendes Thronbestigelse saa stærkt bevægede alle Tænkende – det constitutionelle Princip - det Princip, som har slaaet saa dybe og faste Rødder hos de tvende andre skandinaviske Folk – det Princip, der fra disses Side stilles som betingelse for en skandinavisk Union.