Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-26
Napoleon vilde aldeles ikke see Gouverneuren, efter det sidste beskjæmmende Optrin, og paastod, at denne endog tre Gange havde lagt Haanden, paa Kaarden, endskjøndt O'Meara antog det for en hensigtsløs Bevægelse. "Er han ikke en Bøddel, sagde N., saa seer han i det mindste ud som en saadan." De nye Jndskrænkninger, som Gouverneuren gjorde i October 1816, forværrede endnu mere det Onde. Deriblandt var den strængeste den, at hverken N. eller nogen af hans følge skulde gaae ned i Dalen, eller afvige fra den dem til Bevægelse anviste Vei, langs med Bjerget og ad Siden til; at Fangen ikke skulde gaae ind i noget andet Huus, eller indlade sig med Nogen, som mødte ham, - de almindelige Høflighedsbeviser undtagne - uden i en engelsk Officiers Overværelse, i nogen Samtale. Heller ikke turde Nogen, der af Gouverneuren havde faaet et Pas, for at see, med hans Tilladelse, Napoleon, betjene sig af dette, til at besøge andre Franske, naar det ikke udtrykkeligen var bestemt deri. Opsigten over Fangen blev fra nu af saa stræng, at Gouverneurens Adjutant, Sir Thomas Reade, ikke forsmaaede det, selv at undersøge Grevinde Bertrands urene Vadsk. Denne Adjutant fandt Gouverneurens Forskrivter, endnu alt for milde, og meente, at man skulde lade den fordømte Forviste føle, at han var Fange, og lægge Skurken i Lænker." - Den tidligen af Napoleon og af Napoleons Ledsagere i hans Forviisning underskrevne Erklæring blev tilbagevist, og man forlangte, at samme skulde undertegne den, uden tilføiede Anmærkninger. Dette skeete, kun skreve de istedetfor Napoleon Bonaparte - Keiser Napoleon. Papiret blev af Gouverneuren sendt tilbage, med Begjering, at antage den foreskrevne Benævnelse. Napoleon raadte sit følge ikke at underskrive, og heller at lade sig henbringe til det gode Haabs Forbierg; men da Gouverneuren endnu sildigen om Aftenen tilkiendegav dem, at, hvis de vedbleve deres Paastand, skulde alle, paa tre eller fire af Napoleons Tienere nær, paa Stedet tiltræde Reisen til det gode Haabs Forbierg, undertegnede alle den foreskrevne Erklæring, paa en eneste Tjener, Santini, nær, der aldeles ikke vilde underskrive noget Papir, hvori hans Herre ikke kaldtes Keiser. Denne Omstændighed foranledigede Napoleon, at tilstille Gouverneuren en (men dog ikke med hans Navn undertegnet) Sed deel, hvori han sagde, at man ved Ankomsten paa Northumberland havde erklæret ham for Krigsfange og tilkjendegivet ham, at man, under Navn af General Bonaparte, vilde bringe ham paa hiin Side Linien, og han derfor havde maattet paastaae Keisertitelen, i Modsætning af Titelen General Bonaparte, men han var imidlertid dog beredt til, overeensstemmende med sit tidligere Forslag, at antage et simpelt Navn, som Oberst Mauron eller Baron Duroe, og dersom man vilde gjøre Ende paa hans skrækkelige Ophold her, var det hans Hensigt, at blive fremmed for alle politiske An Jeg har ingen Aarsag", sagde N. liggender. til O'Meara "at skamme mig ved denne Titel (General Bonaparte, men jeg vil antage den efter Hines Begjering. Havde Republiken ingen retmæssig Tilværelse, saa var den ligesaalidet berettiget til, at gjøre mig til General, som til første Statsembedsmand. Han indsaae selv, at Halvdelen af de Fortrædeligheder, han havde erfaret paa St. Helena, hidrørte fra den antagne Keisertitel, men tilføiede han man vil, at det skal lade, som om det franske Folk ikke har havt Ret til, at gjøre mig til sin Behersker. Den, som i borgerlige Uroligheder staaer i Spidsen for en liden Hob, kaldes en Anfører for Oprørere, men, naar han er saa lykkelig, at udøve store Daad, ophøier sig selv og sit Land, saa kaldes han Feldtherre eller Fyrste. Kun det lykkelige Udfald giør ham dertil." Paa Napoleons Forlangende, at forandre sit Navn, gave Ministrene intet Svar. Ved Underskriften af den forlangte Erklæring, blev Napoleons Adskillelse fra sit følge afværget.