Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-12-17
Det Tab den kongl. Kasse, som daværende Eier af Bygholm Mølle, har lidt ved Horsens Veirmølles udvidede Maleret, har Hr. Kammerraad Christensen godtgjort til en saadan Grad af Evidents, at Jngen der vil og kan fatte en simpel Beregning kan tvivle og Rigtigheden, men hvad jeg, som Hestemøllens Eier, har lidt og end lider i samme Anledning, har Jngen fundet sig beføiet til at omtale, end ikke med et Ord, en Hentydning; ja man synes reent at have glemt Hestemøllen og dens uheldige Eier. – Man tilgive mig derfor efterfølgende korte med den strengeste Sandhed overeensstemmende Skildring. Saalænge Veirmøllen ikkuns havde Tilladelse til Sigt ning og Formaling af Gryn, ernærede Hestemøllen mig og min talrige Familie saaledes, at vi ingen af Livets Fornødenheder savnede, saa hastig derimod Veirmøllen blev forundt hiin udvidede Maleret, kunde jeg naturligviis ikke concurere med denne, jeg maatte sælge min Eiendom, der nu saa betydelig havde tabt i sin Værdi, for 4000 Rbdr. Havde jeg speculeret her i Luften, saa havde jeg havt Føie til Selvbebreidelse; men jeg kjøbte denne Eiendom i den faste og paa Anordningerne grundede Overbeviisning, at Veirmøllen, der kun havde Ret til at sigte og formale Gryn, aldrig vilde erholde Bevilling til Grov maling, det vil sige: Malt, Rug og BrændeviinskornFormaling, uden naar Mølletrang indtraf. Jeg er bleven skuffet i denne Forventning og boder haardt derfor, alene mine retsindige Pantecreditorers Godhed har jeg at takke for at jeg ikke mistede den sidste Stump jeg eiede, og gik aldeles tilgrunde med en talrig Børneflok Hr. Justitsraad Ræders vidstnok fornødne Erklæring i Kjøbenhavnsposten No. 267 og Følgebladet til Aarh. Av. No. 187 for d. A. indeholder saa meget der trænger til Belysning, at jeg ikke skjøndt med dyb Erkjendelse af mine ringe Evner til at træde i Skranken med en Mand der er vant til daglig Kamp for Publicums Aasyn, – kan tilbageholde denne, stolende paa at nogen Sandhed er ingen Mand for broget, og at den tænkende Læser ved det efterfølgende vil finde sig overtydet om, at denne Sag afgiver et Beviis for at en Families hele timelige Vel kan tilintetgjøres ved en Bevilling naar denne gives uden at de andre i samme Fag priviligerede Næringsdrivere, gives Leilighed til forud at erklære sig. – Hr. Justitsraad Ræder har sagt at hans Erklæring ikke var nogen Hemmelighed, og som Hjemmel for denne Paastand anfører: at han leverede Ansøgningen hvorpaa Erklæringen var tegnet til Supplicanten - Veirmøllens Eier – ufor seglet, men hvad beviser dette, Jeg tør mene slet intet af hvad Hr. Justitsraaden intenderer, thi Erklæringen, var jo som vi seer aldeles i Supplicantens Faveur, og altsaa var der ingen Fare ved at denne blev bekjendt med Jndholdet; men for mig, hvis Eiendom tabte saameget i sin Værd ved den Bevilling Overkrigscommissair Holst erholdt, var og blev Erklæringen i Sandhed er Hemmelighed indtil nu, og den vilde vist til evig Tid være bleven det, naar ikke Omstændighederne havde gjort det nødvendigt for Justitsraad Ræder at lade den trykke. havde denne Erklæring, der nu ligger for Publicums Øine, indeholdt, hvad den som Embedserklæring i et vigtigt Anliggende hvor flere Mænds Rettigheder kom i Conflikt, efter min uforgribelige Mening burde indeholde, var der – selv da naar man leed Tab og Skade derved – intet grundet at sige derimod; men dette kan jeg ingenlunde erkjende, thi for det første vedkjender Hr. Justitsraaden sig Rigtigheden af hvad Ansøgningen indeholdt, og dette siger han selv et andet Sted i sit Jnserat, hovedsagentligen var, at Horsens Bye havde Maletrang; men at dette ikke var Tilfældet paa den Tid Erklæringen blev given kan jeg godtgjøre med et i mit Værge værende Vidnesbyrd fra 28 af Horsens Byes betydeligste Kjøbmænd og Brændeviinsbrændere, hvilke Vidnesbyrd er saalydende : Efter Begjæring af Procurator Nyegaard, der eier Hestemøllen her i Byen, maa vi overeensstemmende med Sandhed bevidne: at vi Undertegnede til enhver Tid har faaet vores Brød=Rug saavelsom Malt og Brandeviinskorn formalet paa Hestemøllen, uden at vi som en Følge heraf kan antage at Mølletrang her i Byen finder Sted. Horsens, den 20de November 1832. Jørgen Madsen, J. Th. Bang, R. Hansen, G. Terkilsen, R. J. Slot, A. Taanings Enke og L. Madsen, eligeret Borger, Kjøbmænd og Brændeviinsbrændere, R. Secher, Consul og Kjøbmand, Jens Slot, Niels Hansen, Christen Bakke, Søren Sørensen, Niels Bogballe, Brændeviinsbrændere, W. Møller, C. Taaning, 3. J. Levi, Bernasconi, Kjøbmænd, Reiff, Skomager, Wolder, Postmester, D. Belofskiis Enke, Christen Due, J. C. Jensen, A. C. Nørregaard, N. O Lauritzen, August Dehn, J. Blumer Kjøbm. og Brændeviinsbrænder, Wils, Anders Nielsen." Jblandt disse Mænd er Byens største Brændeviinsbrænder paa den Tid, Jørgen Madsen, der aarlig lod formale flere 100 Tdr. Korn paa min Mølle. At Hr. Justitsraad Ræder nøie kjender denne Mand, har han ved en anden Leilighed underrettet Publicum om. Nu spørger jeg for fuld Alvor, burde Hr. Justitsraad Ræder ikke forinden han skrev sin Erklæring og af al Magt understøttede et Andragende, der sigtede til at faae en formeentlig Trang afhjulpen, have undersøgt om denne existerede? – og hvad havde været rigtigere, end at spørge Folk, som lader meget formale, om Mølletrang virkelig fandt Sted, For det andet: hvorfor blev det kongelige danske Cancellie ikke i Hr. Justitsraadens Erklæring paa Holst's Ansøgning gjort opmærksom paa, at der i Horsens var en Hestemølle, der forma lede aarlig circa 5000 Tdr. af Rug, Malt og Brændeviinskorn, og hvorfor blev denne Mølles Eiers Erklæring ikke affordret over et Andragende der var ham saa vigtigt Forordningen af 3die Juni 1825 viser paa hvad Maade Mølletrang skal oplyses, nemlig ved en Skjønsforretning vel er dette Lovbud emaneret for Landet, men i Analogi dermed havde det dog nok ikke været af Veien – forudsat, man vilde søge Oplysninger, – at en saadan Forretning var kommen frem forinden Hr. Justitsraad Ræder og nogle eligerede Borgere attesterede Mølle trang, der efter den fremlagte Attest ikke var til. Jeg bemærker iøvrigt, at L. Madsen, der har underskrevet foranstaaende Attest, var en af de eligerede Borgere i Horsens. Kan og vil Hr. Justitsraad Ræder fuldstændigen besvare de her fremsatte Spørgsmaale og bringe mig til klar Overbeviisning om, at han ikke forsætlig hiin Erklæring har fortiet, at der var en Hestemølle i Horsens, vil jeg i Sandhed være ham forbunden, og søge at glemme mit Tab og trøste mig med, at den Veirmøllen i Horsens forundte udvidede Maleret, uanseet den ødelæggende Virkning den havde for mig som Hestemøllens Eier, ikke burde, eller lovmedholdelig, kunde været nægtet. Slutteligen kan jeg ikke undlade at bemærke: a) At Hestemøllen i Horsens, der forhen ernærede min Familie og mig, nu ogsaa eies af Hr. Overkrigscommissair Holst, og er henlagt som et lidet Apendix under hans store Veirmølle, fordi fornuftigviis ingen Anden, end Veirmøllens Eier, med Fordeel kan drive Hestemøllen. b) At Maletrangen for Horsens Bye neppe kan være stor, al den Stund Hr. Overkrigscommissair Holst finder det fornødent ved Placater, opslagne i Kro stæderne paa Landet, at invitere Møllegjæster derfra paa billige Vilkaar, og al den Stund han og Byg holms Mølles Eier befordre Horsens Jndvaaneres Korn til og fra deres Møller, for ligesom at kappes om Søgningen. c) Hvorledes Hr. Justitsraad Ræder kommer til den mathematiske Sandhed, at da Bygholms Mølle og Veirmøllen ikke i Forening kunde besørge Horsens Byes Maling, maatte det være vist, at førstnævnte Mølle og den lille Hestemølle endnu mindre kunde dette – er ubegribeligt; thi det er en uomtvistelig Sandhed, at Bygholms Mølle, indtil den blev den kongelige Kasses Eiendom, var i en høist forfalden Tilstand, saavel hvad dens Vandværker som Male værker angik, og at Veirmøllen endnu var i en daarligere Forfatning, er ligesaa vist. Det er indlysende, at det ikke er en Mølles Størrelse, men dens Virke kraft, der bestemmer hvormeget Korn den kan formale. Og endeligen d) Behøver det ingen Udvikling hvorfor det er langt lettere at tilveiebringe Attester for formeentlig Mølletrang, end for at denne ikke finder Sted. Hostrup ved Horsens, den 6te Decbr. 1838. Nyegaard.