Viborger Samler, 1786-04-10
Fortsettelse af No. 14. 3die efandtes nogen af de i 1ste Post benevnte virkelige Almisse=Lemmer, at begive sig paa Betlerie, skulle de paagribes, og enten staae i Gabestokken ved deres Sognekirke, en Søndag fra den Tid, Folkene passerede ind i Kirken, og indtil de igien var passerede ud, eller og arbeide i Tugthuset et Aar, alt efter som Dommeren befandt Sagens Omstændigheder og den Fattiges Legems= eller Helbreds Forfatning; Ligeledes skulle de i 2den Post benevnte, som enten enten begave sig paa Betlerie, uden at have forhvervet eller medbragt forommelte Tingsvidne, eller g gik uden for det District, dem alene var tilladt at betle udi, strax paagribes og dømmes enten til Fæstnings= eller Tugthuus=Arbeide i 2 Aar efter Omstændighederne. 4de. Til slige Sager skulle indrettes en aparte Protokol uden stemplet Papiir, og altid ligge hos Dommeren, hvorudi skulle indføres alt, hvad om disse Betleres Paagribelse m. v. passerede, og saasnart den anklagede eller paagrebne Betler var fremstillet for et Politie=Forhør, og i Overværelse af tvende Vitterligheds=Mænd, enten selv tilstaaet sin Forbrydelse, eller ved tvende Vidner overbeviist Factum, dømte Dommeren uden Appel. For ikke at opholde Tiden, kunde Dommeren, selv tillige føre Pennen, da Dommer og Skriver boe som oftest langt fra hinanden paa Landet. 5te, Da Herredsfogderne nu omstunder ikke i Almindelig hed ere saa uformuende som tilforn, og da det allernaadigste Rescript udkom, som fritog dem fra at have noget med de Fattiges Væsen at giøre, saa synes mig ikke, det var af Veien, om de nu igien bleve Medinspekteurer hver i sit Distrikt over Fattige=Væsenet; Disse Mænd kiender næsten best Folket, og mangler dem noget, som de ønsker at vide, kan de lettest faae den fornødne og sande Oplysning, da ingen gjerne tør lyve for sin Dommer; var end og en Herredsfoged iblandt, som var uformuende, kunde man alene vogte sig for at betroe ham Kassen, han kunde derfor være en duelig og nidkier Mand i sit Embede; mon der og ikke nu i Tiden vilde findes ligesaa mange uformuende Provster, som Herredsfogder. 6te, Burde Sognefogderne være paalagt nøie at paapasse, at ingen utilladelige Betlere kom i deres Sogn at betle, uden de jo og bleve paagrebne, og ved Vogne, som de maatte tilsige fra Sogn til Sogn, ført til Herredsfogden, som strax forhørte og dømte dem paa befalet Maade. Og for at opmuntre dem til at være paapassende, skulle Sognefogden for hver Betler, han saaledes lod paagribe, have en Belønning af 16 Skl., men derimod, naar det blev ham overbeviist, at han vidende havde ladet nogen uberettiget Betler passere, bøde 1ste Gang 16 Skilling, anden Gang dobbelt, og saa fremdeles. Herredsfogderne, skulle have nøie Opsigt med Sognefogderne, hver i sit Distrikt, og ifald det befandtes, at Herredsfogderne enten saae igiennem Fingre, eller i Stedet for paa lovbefalet Maade at tiltale og dømme de dem forekomne eller tilsendte Betlere, lod dem fare, skulle de 1ste Gang bøde 2 Rdlr., anden Gang 4 Rdlr., og ligesaameget hver Gang, desuden vedbørlig tilrettesættes af deres Øvrighed. Alle disse Bøder skulle henfalde til Delinqvent=Kassen, hvorfra og den Belønning, som Sognefogderne blev tillagt, saavelsom hvad Omkostninger der blev anvendt til Betlernes Underhold, Varetægt og endelige Bortførsel, skulle udkomme. 7de. De i anden Post ommelte Tingsvidner maatte ikke gielde længere. længere end et Aar fra Udstædelsens Dato, med mindre de vare fornyede ved Paategning af Stedets Præst og Herredsfoged, som viiste, at Betleren endnu var ligesaa trængende, som da Tingsvidnet blev erhvervet, og ikke siden havde faaet bedre Kaar, eller tillagt nogen Almisse af Sognet; Saadan Paatning skulle skee aarlig, og Tingsvidnet i anden Fald være ugyldig; hvem som huuser nogen Betler, som ikke kunde forevise sligt et Tingsvidne, skulle bøde første Gang 16 Skilling, anden Gang dobbelt og saa fremdeles. Disse mine eenfoldige Tanker indstilles til høiere Eftertanke.