Norske Intelligenssedler, 1769-06-07
ved Nordske Jntelligen. er. No. 23. Onsdagen den 6 Juni 1769. Slutningen fra forrige No. Naar jeg betænker, hvad jeg selv har seet paa andre Stæder, hvor alle nyttige Stænder ere agtede nok, for at vedligeholde hos unge Mennesker den Folelse af Ære og den Lyst til Standen selv, som er saa fornøden til at giøre dem til muntre, duelige og vindskibelige Folk, og hvor meget saadan en Tænkemaade befordrer et Folks Velstand og Lyksalighed, da vilde jeg holde det for større Lykke, om jeg kunde seende min Søn hen for at blive opdraget paa saadant et Sted, end om jeg kunde efterlade ham nok saa mange Venner og Patroner. Den eneste Trøst, sagde han tilsidst, som blev tilovers for mig, var, at, naar jeg havde gjort mig al denne Umage forgiæves, og forsøgt en Stand efter en anden; Naar jeg hverken kunde giøre en god Kiøbmand, eller Konstner, eller Soldat af min Søn, kunde jeg endnu giøre ham til ligesaa god en Junker, og ligesaa artigen Person, som disse Skikkelige Folkes Børn, som Forældrene vide saa vel at bringe frem. Han skulde snart blive ligesaa kræsen og kielen, som nogen anden; Det kostede mig ikke megen Umage, og naar han i nogle Maaneder havde lært at dandse, fattedes der ham ikke andet end en Silke-Kiol og en hvid Fiær i Hatten, for at blive velkommen i alle Selskaber, og anseet for et haabefuldt ungt Menneske. Jngen Skikkelige Folk skulde foragte ham, fordi han vidste Jntet; Det skulde kuns forundre dem, at han endnu var Jntet. Enhver var forlegen, fordi han ikke vidste, hvad han skulde tage ham for, og hvad han skulde kalde ham. Hvis jeg derfor ikke strax kunde skaffe ham en Titel, maatte jeg lade ham lære saa meget Latin, at han kunde blive indskrevet som Student. Dertil behøvedes endelig ikke meget, og altsaa kunde min Søn endnu blive til noget, og maaskee langt meere, end om jeg havde gjort mig allermeest Umage for at giøre ham værdig dertil. Følgende er til Bogtrykkeriet indsendt: Christiania. Det var sidstleden Løverdag den 3 Junii, at den ligesaa sieldne, som merkværdige Himmel-Begivenhed, at Venus passerede Discus Solis, foregik. Med hvor stor Opmerksomhed dette Theenomen i den lærde Verden bliver skatted, kand noksom erfares af de ret Kongelige Omkostninger, som ei allene vores Allernaadigste Konge, men endog de fleeste Europæiske Magter anvende paa dets Jagttagelse; men foruden disse for Publici Regning anstillede Observationer, har ventelig ogsaa denne Begivenhed havt en Mængde Privatte. Det er troligt, at enhver Elsker og Dyrker af den Mathematiske og Astronomiske Videnskab, som nogenledes har været udrustet med de udfordrende Jnstrumenter, har den Aften været paa Vagt. Og her i vores Stad, var ogsaa en Observation anstillet, at Hr. Professor Døderlein, som dertil havde udvalgt Sr. Osterhauses Huus ved Watterlands Broe. Jo meere nu vi veed, at Hr. Professoren har gjort sig Møje med i 14 Dage, Nat og Dag at anstille Observationer, hvis Hensigt alle vare meddede paa Veneris Passage, jo meere beklager man det fatale Veir som med Regn og tykke Skyer til Jntet gjorde, alle hans bemøjelser. Man kand ikke andet end rose Hr. Professorens Foretagende, og hans bekiendte Force i de Mathematiske Videnskaber, havde givet os Haab, ved lidt beqvemere Veirligt, at den Deel af Passagen, som over vores Horizont havde bleved synlig ogsaa havde bleved med Nøiagtighed observeret, men denne Tillid, til Hr. Professorens Styrke i sin Metier, har dog ikke væred fuldkommen nok til at dempe det Tvivlsmaal, som ei allene jeg, men endog fleere, har fatted om det Sted, paa hvilket hans Valg har truffed, til at anstille sine Observationer. Aldeles ubeqvemt har det vel ikke været; men fandtes der ikke andre beqvemmere: Egeberg, Scharp de Nord paa Fæstningen, eller Kirke-Taarnet synes langt bedre, omskiønt Hoved-Observationen ikke lykkedes, saa kand man dog ikke nægte at man ønskede ogsaa i den Post at havde havt Aarsage til at rose Hr. Professorens Skiønsomhed til at vælge.