Almuevennen, 1844-10-16
Præsidenten: Den ærede Deputerede har, ved sine Yttringer om at berøves Eiendom, sikkert forglemt. at det foreliggende Andragende alene gaaer ud paa, at det frie Hartkorns Rettigheder maae afløses mod Erstatning. Kammerherre Benzon: Jeg troer, at Eiendomsretten krænkes, selv naar hine Rettigheder afløses mod Erstatning uden Vedkommendes Samtykke og Antagelse. Landsoverretsprocurator Jespersen: Jeg maa paa det Bestemteste udtale mig imod de mærkelige og eensidige Anskuelser, der ere blevne frem forte af den 2den kgl. Deputerede, som om det skulde være under denne Forsamlings Værdighed at tage nærværende Sag, hvilken jeg anseer for særdeles vigtig, under Behandling, og som om det skulde være et skrigende Jndgreb i Eiendomsretten, at afløse det frie Hartkorns Rettigheder selv mod en passende Erstatning. Dette er saa mærkelig Anskuelser, at jeg bestemt maa modsige dem. Eiendomsretten maa vistnok respecteres, og jeg gjør det saameget, som Nogen; derfor mener jeg ogsaa, at der i dette og lignende Tilfælde bør og skal gives en billig og passende Erstatning. Men naar Statens Tarv fordrer det, maa der, ifølge den samme tilkommende Overeiendomsret, kunne skee saadanne Modificationer i hine Rettigheder, som Proponenten har bragt i Forslag. Det forekommer mig, at man handler i Regjeringens Aand, saaledes som den har viist sig ved forskjellige Lovforanstaltninger, lige fra den Tid, da Kronprinds Frederik i Slutningen af forrige Aarhundrede greb Statens Roer, og begyndte en Række af vigtige Reformer i Landbovæsenet, – at man netop handler i den samme Aand, naar det frie Hartkorns Rettigheder nu afløses paa en billig og passende Maade. Ved hine Reformer var der ikke Spørgsmaal og Erstatning; men naar nu en saadan gives, troer jeg, at det er i Alles, i den hele Stats Jnteresse, at en Udjevning af Uligheden mellem det privilegerede og uprivilegerede Hartkorns Rettigheder finder Sted. At det vel kan have sine Vanskeligheder at bringe Sagen i Udførelse, indrømmer jeg, og det vil ogsaa maaskee overstige en Comitees Kræfter, men naar Regjeringen opfordres til at tage Sagen under Behandling, og i dette Øiemed nedsætter en Commission af sagkyndige Mænd, vil den vistnok blive istand, til at forelægge Stænderne et Lovudkast, som rammer Statens Vel, og tilfredsstiller Alles Jnteresser. Jeg maa saaledes paa det Varmeste anbefale denne Sag, som jeg anseer for at være af særdeles Vigtighed, tilat tages under Overveielse af en Comitee. Kammerherre Benzon: Jeg skal blot bemærke, at det forekommer mig indlysende, at naar man eensidigen vil betage mig min Eiendom, uden at tillade mig selv at bestemme, hvorvidt jeg vil samtykke deri, skeer der et virkeligt Jndgreb i Eiendomsretten, hvad enten der saa gives en passende, eller ikke passende, eller slet ingen Erstatning. Derfor mener jeg, at Retfærdighed fordrer, at Eiendomsretten haandhæves, og at den ikke tilsidesættes hvor ei Nødvendigheden byder det. Jeg troer, at naar Eierne af det uprivilegerede Hartkorn ville betragte deres Hartkorn som et heelt, der kun har Navnet "Hartkorn" tilfælles med det frie Hartkorn, og naar de derhos ville betænke, at de Rettigheder, som dette sidste Hartkorn tidligere havde, efterhaanden ere for en stor Deel blevne formindskede og tilintetgjorte, og at Eiendommene ere kjøbte med den Rest af dem, som haves tilbage, saa ville de see, at der ikke er større Forskiel mellem begge Slags Hartkorns Rettigheder end den, der altid vil blive imellem den Formuende og den mindre Formuende. Men at paastaae den Forskiel hævet, er det Samme, som at ville kuldkaste al Eiendomsret. Landsoverretsprocurator Jespersen: Jeg vil opkaste den ærede Deputerede det Spørgsmaal, om han da ogsaa finder, at det er et skrigende Jndgreb i Eiendomsretten, naar en Eier mod billig Erstatning skal til Anlæg af Veie, Jernbaner og deslige afstaae et Stykke Jord, om han endog sætter nok saa megen Priis paa at beholde det Eiendomsretten er en underordnet Ret, der maa vige for Statens Overeiendomsret, naar det Heles og Statens Jnteresse kræver det. Kammerherre Benzon: Naar Statens Vel og Jnteresse fordrer det, men ogsaa kun da, erkjender jeg fuldkomment, at den er berettiget til, mod fuld Erstatning, at gjøre Jndgreb i Eiendomsretten. Fra hiint Synspunct finde Bestemmelserne om Forpligtelse til afstaae Jord til Veie og andre almeennyttige Øiemed deres Retfærdiggjørelse. Justitsraad With. Mon det da mindre skulde være i Statens Jnteresse at udjevne de ulige Forhold, der finde Sted imellem det frie og det ufrie Hartkorns Brugere, – mindre i dens Jnteresse at bidrage til, at en fredelig Overeenskomst tilveiebringes under en rolig Discussion, Jeg kan sandelig ikke indsee det. Jkke havde jeg troet, at jeg skulde behøve at anbefale det foreliggende Andragende til Comitee; det er saa vægtigt og vel motiveret, at det under alle Omstændigheder fortjener en nøie Prøvelse. Lad Udfaldet blive, som det vil, – bortvise Andragendet bør Forsamlingen ikke; den Tid, der anvendes paa at behandle det, kan ikke siges at være spildt. Det er i de større Grundeieres egen velforstaaede Jnteresse, at de see at erholde en anstændig Godtgjørelse for den Rest af deres Herligheder, som de endnu have tilbage; Erfaringen har viist, hvorledes den ene Stump er bleven pillet bort efter den anden, og de udsætte sig for tilsidst ogsaa at miste det, de have tilbage, uden Erstatning. Kammerherre Benzon: At antage det, forekommer mig dog at være en Fornærmelse mod Forsamlingen og Regjeringen; thi næppe vil der oftere blive gjort Jndgreb i det frie Hartkorns Rettigheder, undtagen naar Statens Vel maatte fordre det. Skulde der i andet Tilfælde nogensinde fra Regjeringens Side komme Forslag til at formindske hine Rettigheder, troer jeg, at det vilde være Forsamlingens Pligt at gjøre opmærksom paa, at det ikke kunde skee uden Jndgreb i Eiendomsretten. Gaardeler Kirk. Justitsraad With har allerede tildeels sagt hvad jeg vilde udtale, og jeg skal kun tilføie et Par Ord. Jeg veed meget vel, at der gives dem, som indbilde sig selv, og tillige søge at indbilde Andre, at Regjeringen vil være aldeles utilbøielig til at udjevne de paagjældende Forhold, fordi det skulde være i dens Jnteresse at holde Stridighederne mellem Parterne vedlige, og at det snarere er Kongens Hensigt at danne et adeligt Aristokratie, som skulde tjene Thronen, til Støtte mod Folket. Men det kan ingenlunde forholde sig saa. J et Land som Danmark, hvor Oplysningen er skredet saa vidt frem, er den Tid forbi da man kunde tænke sig Sligt. Thronen kan, efter min Overbeviisning, ikke bestaae ved en enkelt Stand, men alene ved det hele Folk, allermindst kunde den bestaae ved et Adelsaristokratie, der i Historien og ved Fædrenes Sagn er stemplet saa sort i Folkets Dine; det vilde være det Sørgeligste, der kunde skee for Staten, og Thronen vilde snart vakle, om ikke aldeles omstyrtes. Lad os kun med fuld Tillid nærme os Kongen; han vil kun Folkets Vel, og naar han bliver bekjendt med de sørgelige Forhold, vil han vistnok gaae ind paa Sagen. Man vil da nok erfare, at det vil være til almindeligt Held, og jeg haaber, at Forsamlingen ikke vil bortstøde det foreliggende Andragende. Gaardeler Lydersen: Det forekommer mig meget mærkeligt hvad den 2den kgl. Deputerede har yttret, Han talte i samme Aand, som den, der gik igjennem den Petition, som i Aaret 1790 udgik fra de heri Viborg forsamlede jydske Godseiere om Stavnsbaandets Gjenindførelse og andet Lignende, og som blev overleveret Kronprinds Frederik ved hans Bryllupsfest i Slesvig. Jeg har aldeles ikke talt om at fratage Godseierne deres Rettigheder uden Erstatning, og naar den gives dem, kan jeg ikke indsee, at der gjøres noget Jndgreb i Eiendomsretten; i hvilken Henseende Overretsprokurator Jespersen meget rigtigen har henviist til, hvad der er bestemt om Jords Afstaaelse til Jernbaner, og Veie. Proprietair Jensen: Jeg skulde vist ikke atter have reist mig, hvis jeg ikke i Anledning af de Yttringer, som ere faldne, følte mig opfordret til at udtale min Overbeviisning. Jeg kan ikke tilbageholde, at naar den 2den kgl. Deputerede har meent, at man, naar der først begyndes med at rokke Eiendomsretten, vil efter kortere eller længere Tid komme til at fortryde det, da deeler jeg fuldkommen den Anskuelse, at Eiendomsretten bør være hellig og ukrænkelig. Det er imidlertid saa langt fra, at jeg derfor skulde mene at Sagen bør afvises, at jeg meget mere af mit ganske Hjerte stemmer for en Comitee, og vilde finde det høist urigtigt, ikke at tage Andragendet under Behandling, idet man derved vilde udsætte sig for en bitter Dom. Jeg finder det saaledes ikke saa aldeles rigtigt, at hiin Deputerede har fraraadet, at tage Sagen under nærmere Overveielse. Jeg er mig bevidst, at min Stilling til Sagen ikke influerer paa min Overbeviisning og, naar Uligheden i Beskatningen udjevnes ved billig Erstatning, men ogsaa kun da, rækker jeg villig Haanden dertil thi jeg erkjender, at hiin Ulighed giver Anledning til mange Conflicter, saavel i Folkerepræsentationen, som i andre offentlige og borgerlige Forhold. Men jeg troer paa den anden Side, at det er i Bondestandens og enhver Eiendomsbesidders Jnteresse, at Eiendomsretten haandhæves; thi begynder først Retfærdigheden at rokkes, opløses alle Baand, og jeg vilde da ønske, at jeg ikke længer var Medlem af det Statssamfund, hvor saadant skeer. Overkrigscommissair Holst. Da der kun er Spørgsmaal, om Andragendet bør undergives Behandling af en Comitee, maa, saavidt jeg skjønner, Forretningsgangen føre med sig, at Forsamlingen fortiden ikke gaaer videre ind paa Sagen, end det er nødvendigt, for at kunne bedømme dette Spørgsmaal. Jeg skal derfor ogsaa nu tilbageholde de flere bemærkninger, som Forslaget og Discussionerne kunde give mig Anledning, tilat fremkomme med; men maa kun bestemt erklære, at jeg anseer Proponentens Andragende, for at være af et saadant Omfang, og af en saa indgribende Betydning, at det paa ingen Maade bør afvises. Jo skarpere Anskuelserne have udtalt sig imod hinanden, desto meere opfordret troer jeg at Forsamlingen maa være til at lade Sagen undersøge af en Comitee. Om iøvrigt ikke den foreslaaede Erstatningssum vil komme til at ramme Dele af Staten, for hvilke Udjevningen af de paagjældende Uligheder maa være ligegyldig, tør jeg ei bestemme. Foren Comitee stemmer jeg Proponenten: Jeg har i mit Forslag ved privilegeret Hartkorn alene tænkt mig den Deel af samme, som ved alle Leiligheder kommer i Berørelse med det uprivilegerede Hartkorn, og som bevirker de Ulemper, jeg ønsker fjernede, nemlig: de privilegerede Hovedgaarde og de derfra afhændede Parceller, som efter Bevilling, have erholdt samme Rettigheder. Kjøbstædernes Hartkorn har jeg egentlig ikke havt Hensyn til, da sammes afvigende Beskatningsmaade ikke kommer i Collision med det ufrie Hartkorn, og heller ikke har jeg ved Forslaget tænkt paa Beneficiariers Hartkorn, men jeg har forresten Jntet imod, at ogsaa disse Slags Hartkorn medtages.