Viborger Samler, 1849-10-20
Capt. v. Moltkes herpaa givne værdige Svar er følgende: "Jeg har imodtaget en Skrivelse undertegnet af 110 Jndvaanere her i Staden. - Her er mit Svar. - Paa en Tid, da indvortes Røre og Borgerkrig finder Sted, vil enhver Borger lide meere eller mindre, men den rolige og befindige Borger kan holde sig fjernt fra Partierne. Anderledes forholder det sig med Embedsmanden. Forrige Aar blev mig forelagt det afgjørende Spørgsmaal, om jeg vilde underkaste mig den selvskabte provisoriske Regjering, eller ikke, det vil sige efter min redelige Overbeviisning: om jeg vilde være som Embedsmand meensvoren og forglemme min Pligt, eller ikke. Jeg valgte det Sidste, opgav min Stilling og min møisom meligt erhvervede Formue og gik en uvis kummerfuld Fremtid imøde. Den samme Pligtfølelse har ført mig her tilbage thi sandelig det var let at forudsee, hvilken sørgelig Fremtid her ventede mig. - Den Mand, der ei har nogen egen Overbeviisning, er foragtelig, den, der har en saadan, men lader sig forlede af Egennytte eller andre Lidenskaber til at afvige fra samme, er en Skurk Jeg ærer enhver ærlig Overbeviisning, endog da, naar den ligefrem strider imod min egen Jngen vil kunne paavise mig nogensomhelst Uret i Ord eller Gierning imod Saadanne, der efter min Overbeviisning ere stedte i Vildfarelse. Med lige Velvillie, med lige Venlighed har jeg behandlet Enhver. Saaledes vil det og skee for Fremtiden. – De opfordre mig til frivilligen at opgive mit Embede og forlade Staden, og jeg svarer frimodigen herpaa med et afgjørende Nei, det gjør jeg ikke, saalænge som den mindste materielle og moralske Kraft boer i mig og min Pligt byder mig at blive. – Den Mand, om hvem De selv sige, at han baade ved sit private Liv og ved redelig Opfyldelse af sine Embedspligter har erhvervet sig deres Agtelse, truer De med Foragt, just fordi han handler efter de samme Grundsætninger. Kunde saadan en Foragt, vel have Værd i mine Øine? – Og hvad kunne de gjøre mig, De kunne krænke mig, fornærme mig, forbittre mig Livet, nu vel, jeg vil kun betragte det som et Offer, jeg bringer min Pligt; Pligten selv vil jeg hverken nu eller i Fremtiden bringe som Offer. - Og her er Grændsen for deres Magt, jeg kan miste min Eiendom, nu vel, jeg har jo allerede eengang givet den til Priis og betragter det, jeg har faaet tilbage, som en Gave. - Min Frihed kunne de ligesaalidet røve mig som min gode Samvittighed; begge fører jeg med mig, de afhænge ei af ydre Former eller Forhold; kun den er fri der ei lader sig beherske af Tilbøieligheder og Lidenskaber; alt det øvrige er en Biting. Jeg er ligesaa glad ved tørt Brød som i Overflødighed. Altsaa kan man ei tage mig andet end Livet, nu vel, jeg skal ei forbande den Haand der befrier mig fra denne Vildfarelsens, Ukjærlighedens og Troløshedens Verden. - Her har de min aabent og uforbeholdent udtalte Overbeviisning, ligesom den Bane, jeg fast har besluttet at følge. Mine Embedspligter skal jeg fremdeles redeligen opfylde, holde mig fjern for alle Jntriguer og ovenikjøbet leve lykkelig i min lille Kreds; men hvad der strider imod min Overbeviisning, afviser jeg med Bestemthed. – Her staaer jeg, den ene Mand, ligeoverfor Dem; thi den Deeltagelse og Beskyttelse der er mig tilbudt fra den anden Side, har jeg viist fra mig. Handl De nu, som de kan forsvare det. Efter at jeg i 33 Aar har tjent Staten tro og redeligen, vil jeg ei besmitte den maaskee nærforestaaende Ende af mit Liv med Pligtovertrædelse eller Feighed."