Norske Intelligenssedler, 1793-05-15
(Tillæg med Jntelligenz-Sedlen Nr. 20. Man bør ingenlunde lade sig forvirre af de adskillige Meninger om denne vigtige Sag, hvoraf nogle, skiønt i en god Stiil, sige dog lidet, eller modsige sig selv; ligesaa lidet bør man heri frygte for alt det, som kand hende. En synes, at jeg har gjort for lidt af min Jndbydelse; en anden, at jeg har gjort formeget deraf, een at man er for hastig; en anden: at man er forbetænksove, det første, naar man er for eenraadig; det andet, naar der ere for mange raadende, hvoriblandt nogle, som kand have Fordeele ved at trække Sagen i det uendelige. Nogle afmale Norge som Jtalien, andre afmale det som Siberien. Academiet maae da rette sig derefter. En frygter der skal blive for mange Studerende; en anden er bange der skal blive for faae. Endelig holde nogle for, at Kiøbenhavns Universitet og dets Anseelse ei kand blive for stor, især da endnu faae udenlandske Studerende der søge hen uden for at deeltage i de gode Professorater; andre synes det allerede er for stort og anseet i Henseende til at det er det eneste i 2 Riger og derved let kand fristes til Hierarchie eller Despotisme, som ej bør have Sted i den lærde Republik, o. s. v. Det er Sagen ikke at forvildes af alt dette, saa man derover miskiender det rigtige og sande Hvad er da Sagen og Sandheden, Det er da først denne: at man ved et Universitet eller Academie bør søge a) En almeennyttig Kundskab for det daglige Liv, hver efter sin Stand, dog meere end i Børne-Skolerne. Dernæst en meere særdeles for enhver Lærd til i sin Tiid fuldkommen at kunde forestaae hver sit Embede i Staten. b) Anledning for de gode Genier at gaae saavidt i Kunster og Videnskaber, som Naturen har givet dem Evne til, i det mindste saavidt Landet behøver samme. c) De nødvendige Apparater og Kunsters og Videnskabers Hielpemidler, at man ej skal reise langt efter dem. d) Sædernes Forbedring og Forfiinelse, og endelig en Understyttelse for de gode og flittige men uformuende Gennier. Den anden er: at disse Fordeele af Norske opnaaes ligesaa vel, ja i mange Maader bedre ved et Academie i Norge end som ved et i Kiøbenhavn eller andensteds, og mangler noget i det mindre vigtige, saa overveies dette af andet desvigtigere, i den Grad, at (alt tilsammentaget) Norge vil nyde en stor Lyksalighed ved at faae et eget Academie i sit Skiød, uden at Statens almindelige Lyksalighed derved taber, men snarere vinder, og at Norge kand uden større Vanskeligheder end i de fleeste andre Lande oprette og underholde et saadant Academie i sit Land; men det er just den anden dobbelte Sætning, som nogle modsige, og derfor bør bevises. Hvad Videnskaberne selv angaae, da kand de speculative og de lærde Sprog med lige Held, dyrkes overalt. Nogle, især Mineralogien, Bergvidenskaberne og Mechaniqven finde langt meere i Norge at lære af end i Danmark, og Anlægget til nogle Kunster og Videnskaber er ligesom de Norske medfød. Jeg nægter ikke derfor, at der i nogle faae Videnskaber, saasom i den Medicinske og i de smukke Kunster behøves for de opvakte Genier stundom en større Viidekreds end Norge, ja endog større end Danmark, men disse forbydes ej derfor at reise hvor det behøves. Til almeennyttig Kundskabs Udbredelse kunde et Seminarium for Under=Betientere tillægges Academiet, som tillige var en Art af Real-Skole, hvor endog de ældre Studerende fik Øvelse i at lære andre. Til at berede de Studerende til Embeder bør og kand en Professor have samme Gaver overalt, ligesaa samme Fidem i at prøve dem; Forstand og Retskaffenhed hænger ikke af det locale. Kand end de Lærendes Løn kuns blive maadelig, saa er det just den maadelige Løn, som giør en Lærer flittig og derved anseelig. Man indvender: Her bliver for liden Concurrence for de Studerende til Opmuntring og Drift for deres Flid; men seer man ikke ofte i private Læreanstalter, at en Samling af nogle faae er nok til at virke Kappe- og Ærelyst, og for Lærerne, end de Lærde, som leve deres meeste og beste Tiid i Afkroge, og dog heldig tør iblandt concurrere med dem i den store Verden, hvorfra de selv ere ligesom forviiste. Ved Videnskaberne ere vi jo alle Tiders samtidige og alle Steders Medborgere, og hvor der er meere end eet Academie i Staten, kand den ene jo rivalisere med den anden. Man indvender, at de høiere Kunst Genier kand ej fuldkommen danne sig i et Land, som dette, hvor der ere saa faae Gienstande af Pragt og Kunst; men lader os kuns faae heri blot de nødvendige først. Neppe er en god Portrait=Maler i heele Riget og slet ingen Kobberstikker, uagtet mange dertil har baade Lyst og Gennie. Endnu har ingen Bildhugger dannet Statuer af vor Marmor, skiønt Bønderdrenge af sig selv har lært at udskiære i Træe, og hvorledes seer det ud med vor nødvendige Architectur, medens Dannemark og andre Lande bekoste Transporter af Norske Bygnings-Materialier til deres Pragt Bygninger. Kort: Her er nok at øve sig paa og Materialier nok dertil i Landet selv, og de som ville gaae høiere og videre, tillades jo at reise videre, Nu Videnskabers og Kunsters Apparatus, ligesaa vel kand man faae Bøger her og giemme dem, som andensteds; havde vi forlængst haft et Archiv i Landet for alle Landets gamle Haandskrifter og Pergamentsbreve, og hvor man kunde betroet sine Posthuma, saa havde vi nu ikke været saa fattige paa Underretninger og Landets Historie og Oldsager. Vi behøve en fuldkommen Boghandling, og en saadan kand vel oprettes her. Da Norske Bønder have forfærdiget Kunststykker til det Kongelige Kunstkammer, formodes og at Norske Kunstnere ved et Norsk Kunst Theater vil indlægge sig Ære, og hvor vil ikke Norge selv kunde af sit rige Skiød bidrage til et Natural-Kabinet? Endelig fordrer man og de Fornøielser som passe sig for Muserne, især de som Veltalenhed, Poesie og Musik give, hvor mange Norske ere ikke allerede deri Gener og Virtuoser, Vel er jeg ikke for det Theatralske; men som det eneste National-Theater i Kiøbenhavn er den kiære Magnet, som trækker saa ofte af med de Studerendes Hierter og Penge; saa kunde man og have en Skueplads efter Leiligheden, men under Opsigt ogsaa i Henseende til Sæderne. Hvor meget Sæderne vilde vinde ved et Academie her i Landet fremfor ved Universitetet i Kiøbenhavn eller paa fremmede Steder, behøves ej her at forestilles. Erfarenhed viser det. Lærerne kand her som Censores morum lettere faae vide og oversee alt, og Forældrenes Medhielp snarere være ved Haanden. Den Adspredelse og lette Adgang til alle Slags Udskeielser, som haves i en stor Hovedstad, haves ej her, i det mindste ei i den Grad. De Epicuræiske korte Salligheder maae vige for de sunde Fornøielser man i Ungdommen samler for det heele Liv. Tiid og Orden i alt kand meere iagttages, og Forældre kand kiende den gode Natur i deres Børn igien ved Hiemkomsten, hvilken det udvortes har forfinet og forskiønnet. Sæderne forfines og forædles ligesaa vel her som ved et i Hovedstaden. Deels er Høfligheden Normanden ligesom medfød, deels behøver den for Middelstanden best passende Selskabs-Tone og behagelige Opførsel ikke det høje og glimrende, som oftest leder til Stolthed og Ødselhed; at giøre sig bekiendt og vennes til at see de mange en Hovedstads Yderligheder af Herligheder og Elendigheder, giver vel Erfaring; men ogsaa ofte hærder Hiertet for Føelsomheden af de sædvanlige Jndtryk hiemme og i det daglige Liv. Endelig behøves til et Academie Understyttelser for de uformuende og flittige Hoveder. Man burde vel med Billighed deeltage i nogle af de Kiøbenhavnske Stipender, om saa meget meer som der er gandske faae Norske, som i Forhold af de Danske hidtil alligevel har nydt af dem; men jeg vil nødig røre ved den Stræng. Kand vi, særdeles i Begyndelsen, kuns vinde faae og maade lige, saa vindes ved denne Omstændighed dog dette, at ej mange derved lokkes til at forlade de Handteringer, hvortil de vare bedre skikkede end til at findere. Bedre en god Skræder end en slet Student. Men foruden bemeldte Fordeele fordre og nogle af et Academie, at det skal staae i Anseelse, for at Landets og Folkets Ære og heri kand handthæves for Fremmede. Jeg lader det staae ved sit Værd; men vor Ære skal fornemmelig bestaae i det nyttige og paa vore Omstændigheder passelige, lad endog andre Academier overgaae os i noget, saa er der vel og noget hvori vi kand igien overgaae dem. Faae vi ej det prægtige, saa vil vi udtage os ved det ziirlige og beqvemme; bygge vi ej Paladser, saa lader os i det vi skal bygge vise ædle Mynstre for regelmæssige Privat Bygninger. Paastaaer man Anseelse for de Lærde i Huuspragt og højtidelige Selskaber, da bør just de Lærde, som Viise, sætte sig over den blotte Forfængeligheds og Modens Herredom, og heller glimre ved indvortes end udvortes Anseelse. Lad saa Kiøbenhavns Universitet bære Prisen baade i indvortes og udvortes Anseelse; vi bør ikke misunde dem samme, tvertimod, vi rose os deraf, som Medundersaattere af een og samme Stat. En Hovedstad og et saa riigt Universitet bør dog altid have noget forud. Men desuagtet paastaaer jeg, at et maadelig stort Academie har meget forud for et meget stort, deels for den desbedre der muelige Opsigt over Sæderne, deels for de der værende mindre Adspredelser, deels for den der værende Leilighed til at giøre sig bekiendt med Naturen og den landlige Oeconomie ved Siden af det som derover læses i Bøger og høres paa Forelæsninger, og fleere Aarsager, og hvad kand ikke virkelig udføres i og ved et nyt Academie, som gamle Vedtægter og Anordninger hindre andre udi, Her er en Tabula rasa, hvorpaa man kand skrive hvad man vil, og en reen Plan hvorpaa man kand indrette alt det som den nyere Tids Oplysning og Erfaring har lært os at være saare nyttige, og derimod tilsidesætte meget som man kan regne til forældede Pedanterier. Her er man ej bunden til Oldtidens underlige ja skadelige Clausuler i deres sidste Villie. Her kand man tillægge et Seminarium og Real=Skole, for at giøre et heelt Underviisningsvæsen. Her kand man indpode Academiet nyttige Professorater i Oeconomien, Naturhistorien og de skiønne Kunster, som ved de gamle Universiteter ansees som Bastarter mod de andre af de 4 Faculteter. Her kand man oprette et Slags passelig Disciplin ved Siden af udsøgte Friheder og Fornøielser. Men, et Academie i Norge, udraaber den som aldrig har været i Norge, og forestiller sig heele Landet som Finmarken; der maa Muserne baade hungre og fryse. Mange Jndfødde tør endog sige: at saalænge Agerdyrkningen ej har naaet sin Fuldkommenhed, som det vigtigste, bør man ej tænke paa et Academie i Landet, helst da den øvrige Velstand spaaes at aftage med Skovene. Skal vi da mangle Siæleføde indtil Jorden overalt giver Brød, som ikke engang er kommen saa vidt i Engeland, Skal vi af Frygt for at Efterkommerne om 100 Aar nødes til at bruge meere Steen, Tørv og Steenkul, end Træe, endnu lade være at have et Academie, eller rettere at boe i Norge, Og hvori bestaaer vel Climatets Haardhed? Til Vederlag fordi vi endnu have April, da man allerede i Danmark og Nordre Tydskland har Maj, har vi igien en des behageligere og nyttigere Vinter, Vel iblandt stærk Kuld, men reensmagende, og overalt den sundeste Luft, hvorimod den Kiøbenhavnske vældig contrasterer. Mange Egne i Norge ere desuden Paradise, af Naturen dannede Engelske Parker, ja sande Templer for Muserne. Det er sandt, her mangle Jtalienske Slotte og Engelske Lyst-Templer; men for Penge kand de faaes opsatte, om det endog var paa Dovre- og Fillefield. Men lad den mægtigste Fyrste paa Jorden danne vore fortryllende Situationer og underfulde Cascader. En Fordeel for Norske at have et Academie i sit eget Land, sees og føles af enhver, fra den Ringeste og Enfoldigste indtil den Høieste og Lærdeste, og den vil jeg tilsidst derfor blot nævne, det er den: at man sparer Reiser, Helbred, Liv og Penge. Nei, nu vil jeg holde op. Det er da en Sandhed, at et eget Academie er en nyttig, passelig og muelig Anstalt for Norge, Ved Academie eller Universitet forstaaer jeg een af andre Universiteter uafhængende Høj-Skole af samme passelige Rettigheder og Friheder, som andre baade i og uden Landet, saa intet hverken Dansk eller Norsk Universitet har at befale det ene over det andet; men begge dependerende af Regieringen, som vel selv kand vide ved et Collegium eller i andre Maader at bestyre heele Statens Underviisningsvæsen og giennem Cancelliet befordre Fortienester efter deres indvortes Gehalt, hvad enten det er Kiøbenhavnsk eller Norsk Prøve, ved Embeds Examina. Det kand derfor have sin Nytte, at de Unge forberedes i alle Hovedvidenskaber i den eller de øverste Classer i Cathedral Skolerne. Ved saadan Forsmag kunde Arbeidet siden lettes ved Academiet og Skolelærernes Umage og paaskiønnes, helst de som havde for lidt før. Hvorledes ellers et Academie efter Norges Beskaffenhed og Tarv best kunde indrettes og paa hvad Sted, samt hvor stor dets staaende og løbende Fond burde være, og fra hvilke Kilder den maae søges, om dette og meere til sin Tiid Skulde Afhandlingerne om denne vigtige Sag været opmuntrede ved Præmier, som jeg undres paa ikke er skeet; da burde især spørges: Hvo der kunde og skulde ansees upartiske nok til at bedømme dem, Mine og andres Udladelser kunde maaskee give Vink til udførlige Tanker i saadanne Skrifter. Dog, hvad hindrer meget Enighed og Forsøg til Jverksættelse af det som skrives og trykkes om de vigtigste Ting? Jeg troer, det er meest Fordomme, især den man paa Latin kalder Præjudicium Autoritatis, den blandt de Lærde gængse Avindsyge er og ofte slem nok, ja hvad frister ikke Egennytte os til, Alle 3 ere ofte saadane Fiender af den offentlige Lyksalighed, at man burde sætte dem i Litaniet. Det var at fornærme vor naadige og visse Regiering, at vilde tænke den ikke for længe siden har overvejet Norges Tarv ogsaa i Henseende til et Academie; men til at sætte samme endog blot i Bevægelse, behøves, at vi forene os og selv til at forklare og forestille vore Ønsker Kiære Medbrødre - Borgere - Undersaattere og Medmennesker, lader os sætte os selv noget tilside for hverandres Skyld og vore private Fordeele for heele Landets. Lader os i en saa almeennyttig Sag ej tænke blot som Embedsmænd, for at udvide vore smaae eller store Embed Herligheder og Jndflydelse paa Publicum, det være sig under et Universitets eller anden mægtig Protection, og ved Med-Collegiernes bifald. Man undskylde sig ikke med Afhængighed og at man ei kand eller tør andet. Det er vel at man kand rose sig af de Høieres Villie og bifald, ja det er roesværdig; men i en Sag af bemeldte Betydenhed for Menneskeligheden, der bør man og tænke og føle sig selv som Mennesker og som Christne, tage Christendommen med til Hielp for at overvinde Fristelserne, som hindre os i at gavne Menneskeligheden og Staten i det heele. Men den maae være i det mindste en Daare, vil man sige, som for slet intet udsætter sig for Sindsuroe og Arbejde, ja for Avind, Had og maaskee Forfølgelse, for, uden udtrykkelig Ordre at antage sig en Sag, hvis Udfald ofte hænger af adskillige Tilfælde? Men jeg ønsker og haaber dog 3 Fordeele derved: a) At Retsindige tage min bemøielse op i en god Meening. b) At mine Smaae efter min Afgang kand have Gavn af et Norsk Academie, om de giøre sig værdige dertil, c) At jeg nyder samme Frihed heri at yttre mine Tanker, som man forundes i Hovedstaden selv. Mine Venner vil vel jeg skal søge meere, saasom at faae erstattet det jeg uden Embeds egentlige Pligt har arbeidet til eget Tab og andres Fordeele. Men deels kommer det ikke den Sag ved, deels er det jo et Slags Løn, at have stræbt for at udrette noget godt; ligesom jeg altid har glædet mig over andres Bestræbelser af samme Art. Den 4de Junii nærmere om alt.