Berlingske Tidende, 1816-03-01
Det almindelige Trældom maatte medføre almindelig Nød og almindelig Forstyrring. Ved dette sit tyggesløse, gudsbespottende Forehavende formeente han, der intet Blod sparede, ingen lovmæssig Magt erkiendte, ingen Folkeret agtede, at grundfæste sin Hæder paa hele Menneskehedens Jammer og Elendighed, formeente at stille sig en Guddom lig, paa hele Verdens Grav. Fra denne svimlende Høide af overmenneskelige Forhaabninger og bedragersk Sværmeri nedkaster han et nidsk og graadigt Blik paa Rusland. Opblæst ved mangfoldige Seire og mange Landes Underkuelse holder han det vel ikke for uovervindeligt, men dog frygteligt og mægtigt nok til om ikke ganske at forhindre saa dog behjertet. at modsætte sig hans paa hele Verdens Undertvingelse rettede fordærvelige Anslag, For desaarsag at sønderbryde og nedrive det eneste Værn, Friheden end havde tilbage, forener og anspænder han alle sine Kræfter, tvinger alle de Lande og Folk, der enten ere ham underkastede eller afhænge af ham, til at forene sig med ham, og med denne frygtelige af tyve Rigers Folk sammensatte Krigshær nærmer han sig, - stedse fuld at Logn og List, selv idet han bereder sig til den nærforestaaende Kamp stedse endnu med Forsikkring og Fredens Varighed, - det russiske Riges Grændser, og falder strax, uden al Krigserklæring, med Voldsomhed ind i dets Provindser. Liig en Strøm, der med rivende Heftighed styrter sig ned fra Bierget, kaster denne vældige, i sin Grusomhed utæmmelige Erobrer sig lige ind i Hiertet af Riget. Paa sin Marsch, hvor han kiøber ethvert Skridt med Blod, bringer har Landsbyer i Oprør, plyndrer og ødelægger dem, sætter Stæder i Brand, forvandler Smolensk til en Askehob og trænger frem til Moskau, som han giver til Priis for Plyndring og Flammer. Han triumpherer, dynger Rædsler paa Rædsler, haaner hele Menneskeheden, og Alt hvad helligt er paa Jorden. Hvad Haab om Redning var end tilbage? Naar hele Europa ikke formaaede at modstaae den afsindige Udaadsmand, da han endnu var mindre mægtig, hvor turde man da vente, at nu, da denne Rygges løse, trodsende næsten paa hele Europas Kræfter, stod paa sin Magts høieste Spidse, hvor turde man vente, at det isolerede, allerede saa haardt saarede Rusland kunde som et Boldværk modsætte sig ham Men hvad skeete, O himmelske Forsyn, Sværd og Øxe og Hungen og Kulde forene sig til skrækkelig Fordærv for de med Larm indtrængte og med Skræk fra Moskau flygtende Fiender; Hverken deres Mængde eller Modstand eller Flugt formaaede at redde dem. Guds Hevn kom over dem. Jntet hielper det dem at de efterlade alt deres Skyts, alle deres Vogne, fyldte med Krudt, Rov og Bytte; deres Hest, styrte under dem. Saastort Antallet af deres Tropper var ved Jndmarschen, saastor er Mængden af deres Liig ved Udmarschen, Maaden, hvorpaa de udryddedes, oprører Naturen. Døde, at Ravne halv opædte Liig forraadte endnu i deres stivnede Ansigtstræk den skrækkeligste Fortvivlelse, og selv Dødens Haand formaaede ikke at udslette den martrende Følelse, der med deres sidste Suk ligesom stivnede i dem, over Templers Vanhelligelse og andre navnløse Misgierninger. Og saaledes omkom de alle Kun ene og alene deres Anfører, som ved den hurtigste Flugt undgik Undergang og Fangenskab, undkommet med nogle af sine Hærførere til sit Land. Ruslands Krigere ile, efter at have reddet deres Fædreneland, frem for ogsaa at befrie Europa. Nationerne, som et imod deres Villie vare væbnede imod dem, reise sig, da de see at Russerne nærme sig med venskabeligt Sindelag, de staae op med Mod, forene sig med dem, og idet de søndersprænge Trældomslænkerne, vende de glade Vaabnene mod deres sande, egentlige Fiende. Som en af Storm adspredt, men endnu stedse truende sort Uveirssky, samler og forstærker han sig igien, og gaaer atter frem til Kamp. Paa ny flyde dampende Blodstrømme, og ingen Art af menneskelig 1 Elendighed, menneskelig Nød er i Stand til at stemme hans umenneskelige Siæl til fredeligere Følelser. Hans stolte Overmod at beherske Verden, hans utæmmelige Ødelæggelsesraseri slukkes end ikke da i hans Hierte, da han, aldeles slagen i mange blodige Slag, overalt fortrængt, overalt forjaget, var tvungen til at flye til sin værge, løse Hovedstad. Der ruster han sig atter, samler endnu engang en Hær, forkaster endnu engang den tilbudne Fred, og bringer ende at, lig ved nye Anstrængelser, ved nye Slag sig og sit Folk til fuldt ter, men Aftræftelse, og styrter tilsidst ned fra den røvede Trone, sires tilbage til sit forrige Intet. (Fortsættes.