Aarhuus Stifts-Tidende, 1820-06-30
Engelland. Underhandlingerne mellem Dronningen og Ministrene ere afbrudte. Korrespondenen desangaaende er paa Kongens befaling bleven Parlamenter forelagt. Hs. Majestæt havde gjort det til en af sine første Betingelser, at hendes Navn maatte nævnes i Kirke bønnen, og at der maatte blive hende en passende KongeResidentse anviist. - Og hvorvel det - saa bedte det Dronningens Forestilling - var Hendes inderligste Ønske at forblive her i Landet, saa vilde Hun dog ogsaa der finde sig, naar Hs. Majestæts Ministre i Udlandet give Ordre til, at modtage og indføre Hende som Storbritta, niens Dronning, ved hvert et Hof Hun maatte faae ifinde at besøge." - Derpaa svartes: at det var mod at Etikette, ved fremmede Hoffer at modtage en Person, som ikke tilstædtes Adgang ved sin egen Fyrstes Hof; men naar Hs. M. vilde nedlade sig til at vælge sit Opholdsted enten ved Hoffet i Maylland eller noget andet Jtaliensk Hof da vilde Hs. Majestæt befale sine Ministre ved det Ho hun vælger, at vise hende den skyldige Opmærksomhed i dog kunde Hs. M. ikke indestaae for, at hans Anbefaling i maatte bevæge andre Hoffer til at modtage hende som Dronning. Naar hun vilde indgaae dette, da vilde Hs. Maj. endvidere ansøge Parlamentet om at tilstaae hende, en aarlig Apanage af 50,000 Pd. Sterling for Livstid. Herpaa var Dronningens Svar, at Pengeaffairer gandske maatte blive udenfor Sagen, da hun aldeles ikke var stemt til at tænke paa slige Bagatteller, naar hendes LivsLykke og Ære stod paa Spil. Hun bad Ministeriet svare sig uden Omsvøb, om det Forlangte bevilgedes Hende eler ei, da hun under ingen andre Vilkaar molod sig hveren med Kongen eller hans Ministre. Paa dette Svar bleve uopholdeligen alle Negociationer afbrudte. Lor Liverpool anmeldte derpaa i Overhuset at der ingen Forsoning var at tænke paa, og at han desaarsag, ifølge Hs. M. Kongens befaling, fremlagte de Papirer som til Sal gens Fremme vare fornødne. For at giennemsee disse behøvedes Tid, og derfor blev den hemmelige Kommisions Møde atter udsat til næste Fredag. Lord Holland, frembragte ved samme Leilighed det Forslag, at en Skil misse mellem det Kongelige Ægtepar sikkrest vilde lede til det Maal man stræbte efter. Forslaget blev annoteret, for at tages i nærmere Overveielse. - - Londons Borgerraad, bestaaende af Lordmayoren, tre Afdermen, begge Sheriffer og 90 Raadsherrer, overbragte Hs. Maj. Dronningen den sidstomtalte Adresse Hendes Svar derpaa var omtrent saalydende: "Mine Herrer, jeg takker Dem ret hiertelig for det ærlige Sideelag De viser imod Kongen og mod mig. Under al mi Modgang her i Livet opmuntrer og trøster mig den Hengivenhed mit elskte Folk giver mig saa mange Prøve paa. Ja, jeg vil og bør retfærdiggiøre mig for Eder Skiænk mig Eders Beskyttelse og vedvarende Kiærlighed. Magistraten nød den Ære, at kysse Dronningens Haand- og deres Vogne bleve under Jubelskrig trukne giennen Gaderne af den overgivne Pøbel, der endnu samme Aften i sin Glædesruus opbrød de Kongl. Stalde og søger at bringe Garden der til Opstand, men som dog ikke lykkedes dem. Da Politiet ikke kunde faae Bugt med Pøbelen, saa maatte et Kavalleriedetaschement ud iblandt den og skaffe Rolighed ved Vaabenmagt; Oprørsacten ble 1 oplæst samme Aften. - En Sag, som næstefter Dronningens, interesserer Nationen, er Jelands ulykkelige Pengevæsen; den ene store Bank lukkes efter den anden 1 og jo flere der lukkes, jo større bliver Mistroen til de Overblevne, saa at nu snart Jngen mere vil behol- og beller Jngen modtage Privathankernes Sidler. De 3 anføres som en frygtelig Følge af Papiispingenes Fori mindskelse, ifølge den sidste Parlamentsact.