Aarhuus Stifts-Tidende, 1817-06-21
Under Frederik den Femte udkom en lignende Overdaadighedsanordning af 19de Febr. 1755. Straffen for Overtrædelse blev endnu haardere end forhen. Vare Overtræderne af Rangen skulde de eftertrykkeligen finde Kongens Mishag og Unaade, og skedte det af kgl. Betiente, skulde de have Embeder og Tienester forbrudte. Kræmmerne skulde for førstegang lukke deres Bod i 6 Maaneder og deres Navne offentligen opslaaes paa Gadehiørnerne, andengang skulde de for Livstid miste al Frihed til at handle og derhos erklæres uværdige til nogen Ære eller Cargereer; Haandværkefolk havde deres Laugsrettighed forbrudt. At denne strænge Forordning intet synderligen havde virket til Overdaadighedens Formindskelse, sees af sildigere Anordninger i samme Øiemed. - Tredive Aar derefter, den 20de Jan. 1783 udkom under Christian den Syvende atter en Anordning desangaaende, hvori endog fastsattes, hvilket Sølv og Guld Undersaatterne maatte bruge, selv Antallet af de Retter de maatte spise og de Viinsorter de skulde drikke; den var saa omstændelig at den endog forbød Tienestepiger at bære Hoved sætter som kostede mere end 9 Mk., og Tienere at lade sig frisere. - Tarvelighedens Historie i vort Fædreland og Klagerne over den, Savn, Uge til Aaret 1817, ere alt for bekiendte til at man behøver at omtale Virkningerne af alle disse Forbud mod Overdagdighed. - Hvor vanskeligt det er, ved Tvangslove at sætte Skranker for Overdaadighed, det følte allerede Christian den 3die, da han, efter forgieves at have udgivet en Forordning mod de vide Beenklæder som Hoffolkene brugte, saae sig nødsaget til at lade samme skiere istykker paa dem: et rigtignok temmelig virksomt Middel, som lod sig anvende 1556, men som nepre vilde være sømmeligt i vore Dage. Maaden hvorpaa den gamle Arild Huitfeldt fortæller dette, er høist tarakteristisk, og viser, at næsten til alle Tider Klagerne over Overdaadighed have været lige store Menneskene - siger han - ere gjerne tilbøielige til nye Sæder, Skikke og Klædebon, og efteraber andre Nationer udi Habit og Klædning, saa fordi Landsknegte udi de Dage vare udi Roes og Priis meere end nu, saa optoge nu Hoffinder de lange Landskegte-Hoser og kom udi et saadant Par 80 Alne Katteke til intet nytteligt, uden til Ødelæggelse og Guds Fortørnelse. Saadan Klædebon kallede Hs. Maj., von Hus, von Hoff, og lod skere paa hans Herremænd saadanne Klædebon sønder paa Livet, at han igjen kunde føre dennem til god og tarffvelig Skik. Og vare nu best, at vi bleve ved gammel Skik og Sæder, da gik det bedre til end det gaaer nu, da hafde man Penninge udi Landet, udi stædet at de nu forødes udi Klædebon." - Overdaadigheden har til alle Tider lignet et Træe, som, jo mere man beskiærer det, desfrodigere voxer det, derom vidner Historien fra umindelige Tider. Ogsaa den rømerske Stat udgav Overdaadighedsanordninger, men disse bleve snart glemte og Overdaadigheden gik tvert imod til Yderligheder. Lucul gav f. Ex. Pompeluset Maaltid som kostede 10000 Rd.; Skuespilleren Æsop beværtede sine Giæster med Sangfugle, Caligulg med kostbare Perler, opløste i Viinædike; Apicius henlagde 90 Mill. Sestertier for at opofte dem til Overdaad, o. s. v. - At overhaandtagende Luxus maae bidrage til at forarme en Nation, derom kan ingen Tvivl være; men det er en Sygdom, som kunden Syge selv kan helbrede sig for; hver Familiefader bør her være sin egen Lovgiver, sin egen FinamsminiFra Berlin skrives med sidste Post følgende: Krigen, Laugsfriheden, a. har her gjort mange Mennesker rige; dilse søge nu og at vise deres Rig om paa alle muelige Maader, især i sandsesles Odselhed. Saaledes spiste nylig en Hjulmand, en Smed og en Skomager hos Trakteur Dalbach en Frokost, der for hver Person kostede 17 Rd. i Sølv). Hvad er imod disse den Skræder, der spiller Billiard til 1 Louisdfor Partiet. En Skemager lod for nogle Dage siden sig Kones Liig følge af 18 Vogne til Jorden, fordi Friere v. Di; nogle Dage iforveien just havde havt 18 Vogne til Liigfølge. Jmidlertid gives der dog enkelte solide Haandværksmænd, der ikke lade sig henrive af slige Daarligheder; saaledes har vor Skomager Lridner ved at kiøbe Statspapirer samlet sig en stor Formue, men giør dog ingen Figurer og vedbliver sin Profession, skiøndt han ved at være Besidder af et adeligt Gods, tre Mile fra Berlin, har Arve=Lehn og Tingsret. Jntetsteds har Haandværkerne opnaaet den Gradaf Fuldkommenhed som i Engelland, hvortil Grunden er, at i intet Land paa Jorden, staaer Haandværkeren i større Agtelse end der. Jngen kan f. Ex. stemme i Parlamentet uden at høie til et Laug (Corpora tion). Ministeren Pitt maatte lade sig indskrive i Urtekræmmerlauget, og man viste Kong Christian d. Syvende under hans Ophold i dette Rige, en Ære, ved at optage ham i Guldsmedlauget. - Filangier til raabet at stifte en fremsom og arbeidsom Orden for Landmanden og Haandværkeren; han vil, at Stuverainen selv skal smykke sig med denne Orden, at en karrig Haand med største Sparsomhed skal uddeele den og paa en rigtig Vægtskaal veie Fortienesten af dem der giøre Fordring derpaa.