Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1820-06-22
Adskilligt. Vore offentlige Blade have nu anmeldt, med hvilke Kunstværker vor udødelige Thorvaldsen agter at forherlige Hovedstadens ny Kirke. Europa har alt længst nævnet denne store Mand med den meest udmærkede Høiagtelse, og Fædrelandet skal nu høste gyldne Frugter af dette eminenteGennies stolteligen i Rom plantede Kunstnertræe, der skues med Beundring over al Verden. Jmidlertid har Talen ofte været om, hvo der maatte ansees for den største af Billedhuggerkunstens tvende nye Skabere, Canova eller Thorvaldsen, og det vil derfor udentvivl være den Sidstes Landsmænd, kjært, at læse efterstaaende Sammenligning mellem disse berømte Mænd, oversat af August Wilhelm Kephalides's i Aaret 1818 udkomne Reise gjennem Jtalien og Sicilien. Kommer det an paa at indklæde qvindelige, fine Figurer i de blødeste Former, f. Ex. en Hebe, Venus og deslige, ligesom med Fløiels Kjød, saa maa Man vel oprigtigen til staae, at Ridder Canovas Meisel endnu for nærværende Tid fremkalder uendelig elskværdige billeder af Marmoret. Derimod har han neppe nogensinde dannet noget mandligt hervisse Legeme, der kunde sammenlignes med Antikerne eller Ridder Thorvaldsens Arbeider. Canova har havt den uhørte Dristighed, at stille sin Persens, som, med al Blødhed i Omridset, er en flau, qvindelig, muskelløs Heros, istedetfor den Vaticanske Apoll, og de forblindede Romere have heller intet derimod; næstved staae hans tvende Fægtere, paa hvilke svuldne Kjødklumper indtage Musklernes Sted, at hvilke den ene tilmed har en meget slet, skjøndt pikant Stilling, End mindre Værd har den klodsede Pige ved Pavens Gravsted i St. Peder, som skal forestille Religionen. Hvis derfor Ridder Canova blot vilde danne slige Figurer, til hvilke hans overordentlige Genie har bestemt ham, og hvis han, saaledes som de mange Sale af hans store Værksted, vise, i de sidste Tider mindre havde holdt sig til den intetsigende, stikkede, maleriske Tidsaand, som nu betegner de hele italienske Billedhuggerie, saa skulde han udeelt nyde den høieste Lov i sit Slags, som ubillige, skjøndt tillige aandrige, Tilhængere af nye Grundsætninger nu næsten ganske unddrage ham. Kunde Man derimod ikkun blot anføre det ene om Ridder Thorvaldsen, at det blandt alle Kunstnere kun et lykke, des ham allene, at aftvinge Romerne, ja hele Jtalien Beundring, saa vilde dette allerede lade formode, at han er det største Kunstnergenie, som hele Verden i dette Øieblik skulde hylde. Thi ere Romerne end forblindede for Aarhundredets Mand, som de kalde Ridder Canova, saa forstaae de dog meget vel at anvende den Antikens Maalestok, som Thorvaldsen nok tør kjendes ved. J Basrelievet maaler i det mindste ingen nyere Kunstner sig med ham. Enhver kjender da herlige Modeller, han har udarbeidet for Pallaiet Monte Cavallo og Quirinalet; vi saae i hans Værksted et just fuldendt Basrelief, desværre bestemt for Engelland, hans Kunstes Triumph. Han har ganske nøje efter Hommer bearbeidet den Scene, hvor de fra Agamemmon afsendte Herolder Thaltybios og Enrybetes bortføre Brises fra Achill. Alle Figurer have en utrolig Høihed, Storhed, Sandhed og Skjønhed. Achill, Raserie og Hevn i hver Nerve, vender sig bort; Patroclus, fuld af Sagtmodighed, drager Briseis sagte bort, men hun ved er sig om, og gaaer unødig med Herolderne; disse derimod fjerne dem hastig, glade over lykkeligen at have fuldendt dette svære Hverv. Noget mere guddommeligt Basrelief have vi aldrig seet. Samme Storhed viser sig i denne Mesters mindste Billedværker; han har en Ganymed, som vander Jupiters Ørn, meget liden, men himmelsk skiøn og fortreffelig dannet, den ømme Dreng er sig vel bevidst, at være en Gudernes Tjener. Men hvilken en Heros er den Jason, der stedse endnu ingen Eier har fundet, omendskjøndt f. Ex. Marchese Tovlonia har bestilt den colossale Hercules med Centauren, for hvilken Canova alt har ladet mangen herlig Hest dolkstikke, for en uhyre Sum; og hvor langt maae Canovas Arbeider staae tilbage mod lignende af Thorvaldsen.