Jyske Efterretninger, 1774-07-29
Udtog af den ziirlige Latinske Tale, som vores berømmelige Antiqvarius (S. T.) Hr. Professor Philosophie og Rector Jens Worm holdte sidstafvigte 11. huj., ved en nye Lærers Jndsættelse til Collega i Aarhuus Cathedral-Skole. Talen handlede omPopponis bekiendte Mirakkel Hvor da blev undersøgt: I Historiens Sandfærdighed, om han og virkeligen har haaret gloende Jern, II. Om saadanter skeet ved et Mirakel, eller Naturens Kræfter allene: 1. Historiens Vished blev stadfæstet fornemmeligen ved Wittekindi Vidnesbyrd, som levede paa samme Tid, som Poppo, var en lærd og vittig Mand, og vel antagen i Keiser Otto den 1stes Hof, hvorfra han kunde have nøiagtig Underretning om alt, hvad som i Keiserens og hans Hoffinders Overværelse her i Landet var passeret. Hans Beretning blev derfor lagt til Grund og siden ydermeere stadfæstet med Saxonis Grammatict, Snorro Sturlæsons, Adami Bcemensis, Dithmari Merseburgensiis, Ælnothi, Sigeberti Gemblacensis, og mangfoldige andre baade inden og udenlandske Middelalderens Skribenteres Vidnesbyrd, som alle eenstemmigen berette saadant virkeligen at væ en re steet, endskiønt de i Henseende til Tid, Sted, Personer og andre Omstændigheder ikke ere enige; hvilket blev anseet ligesaalidet at kunne svække Tingens væsentlige Sandhed, som man kan nægte, enten at Homerus haver været til, fordi saa mange Stæder tviste om Æren at være hans Føde=Bye, eller og, at Cyrus er død, fordi hans Dødsmaade saa forskiellig fortælles af Herodotus, Justinus, Diodorus Siculus, Cresias og Renophou. Ja de bibelske Beretninger selv skulde paa samme Grund kunde kaldes i Tvivl, eftersom Skabelsens, Syndefaldets, Syndflodens, Abrahams, Jsaaks, Jacobs, Mosis, Aarons og andre Historier med langt uligere Omstændigheder stykkeviis fortælles af Sanchoniathon, Homerus, Manethon, Strabo, Diodorus Siculus, Ovidius, Tacitus, Justinus og andre. Hvilkes, skiønt i Omstændighederne ulige, Beretninger dog holdes for meere at bestyrke, end svække, Historiens Sandhed. Det samme meentes da og her at burde gielde. Hvoraf da blev draget den Slutning, at man ikke havde Aarsag at tvivle om Historiens Sandhed i sig selv, nemlig, at Poppo virkeligen uskab har baaret gloende Jern, da saadant af saa mange troværdige Skribentere berettes. H. Dernæst blev undersøgt: Om herunder har været noget guddommeligt Mirakel, eller og det allene er skeet ved blot naturlige Midler, Det sidste blev paastaaet, og ved følgende Fornuftslutning beviist. "Hvad som kan udrettes ved Naturens Kræfter, allene, hvad enhver Kyndig, naar og hvor han vil, kan giøre det er intet Mirakel: Men uskad at bære gloende Jern &c. ito nergo. - Til at bevise Undersætningen fremæskedes de sædvanlige Omløbere, hvis Konst blev røbet, ved at tilkiendegive, hvad Midler dertil pleye at bruges. Dernæst blev tydelig beviist at denne Konst mange hundrede, ja tusinde, Aar for PopposTid har været bekiendt i Grækenland og Jtalien, siden i Engeland over heele Tydskland, hos Franker, Longobarder, Vagrier, Slaver, Frislænder, Vestgother, ja hos vore gamle Jslænder selv, alt længe førend Poppo levede. Til dette at gotgiøre blev anført et betydeligt Sted af Sopholis Antigone p. 199. og hans gamle græske Scholiast. Desuden Plinii Histor. Nat. Lib. 7. c. 2. Solini Polyhist. cap. 8. Virgil. Eneid. Lib. 9. v. 785. Sil. Italic. p. 84. Strabonis Lib. 5. p. 156. Men i sær blev af Servii Noter til anførte Virgilii Sted beviist, at Varro end- og har vidst af en Salve at sige, hvormed man kunde smøre Fødderne, og uskad gaae paa Jlden. Her blev fremdeles anført Keiser Carl den Stores, Ludovici og Lotarii, og andre endog gamle Engelske Love om samme Sag, saavelsom adskillige Exempler, 20de nemlig Briccii, Biskop i Tours, Cunigundæ, Keiser Henrik den 2dens Gemahl med fleere. End videre blev ommældt, at den vittige og lærde Agobardus, Erkebisp i Lion i Frankerig, som levede 100 Aar for Poppo, har i en særdeles Afhandling viist Daarligheden af denne da brugelige Skik at stadfæste Sandhed paa, og at Pave Stephanus den 5te omtrent ved samme Tid har endog forbudet at bære gloende Jern, for Overtroes Skyld m.v. Afden saa kaldede gamle Christni Saga blev tydeligen lagt for Dagen, at de gamle hedenske Berserker i Island ovede denne Konst, og af Hakonar=Saga, at de havde en vis Urt, med hvis Saft de smurte Hænderne, og ustad bar gloende Jern. Af alt dette droges da den Slutning, at det maatte være Guds Majestæt og Viisdom uanstændigt at bruge et Tegn til den hellige christelige Religions Stadfæstelse, som enhver kunde ved Naturens Kræfter, giøre, som mange Hedninger tilforn havde vidst at giøre, som baade Bisper og Paver forhen havde fordømt som overtroisk. Men det blev anseet troeligt, at Kongen og Almuen havde ved Rygte hørt af denne Konst at sige, hvorved betydelige Tings Sandhed, i andre Lande stadfæstedes, endskiønt de have været uvidende omde naturlige Midler, hvorved samme kunde udrettes, og derfor begiærede dette Tegn af Poppo, som i Tillid til sin Videnskab, den han, som en vittig og i mange fremmede Lande velbereist Mand, havde forhvervet sig, har lempet sig efter Kongens Forlangende i Haab om endog ved denne naturlige Konst at udrette noget til Christendommens Fremvext. Efter en kort Anvendelse, i Anledning af Materien, hvorledes Ungdommen betimelig bør vænnes til Fornuftens rette Brug, og ikke, uden foregaaende Undersøgning og tydelig Begreb, lettelig antage noget, og hvorledes Lærerne dertil bør anføre dem m. v. Blev Candidatus Hr. Jørgen Hasselbalch beskikket til anden Lectie Hører, og Talen sluttet med en kort Formaning og Ønske. - bemældte Hr. Hasselbalch holdt en latinsk Tale, hvorudi han i Anledning af Lutheri Ord: Tolle Scholas, tolles qvicqvid in orde boni, handlede de Præstantia Litterarum & usu Scholdrum.