Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-08
Polen. ansees Et Skrift om dette mærkelige Land, hvorved med en vis Fuldstændighed, og uden at en Haandbogs Omfang overskrides, Avislæsere kunne søge en Overskuelse over samme, maae i denne Tidspunkt være dobbelt kjerkommen. Den tydske Literatur har nylig faaet et saadant, under Titel Polen. Ein historisch geographisch statistisches Taschenbuch für Reisende, Geschaftsmanner u. Zeitungsleser. Von L. Freiherrn v. Zedlitz. Mit einer Tabelle. Berlin 1831. 126 S. 8. Af sammes histeriske Jndledning optage vi det givne korte Blik over den polske Historie førend den første Deling. De første Momenter i den polske Historie ere indhyllede i et Mørke, som de følgende Aarhundreder ikkun lidet have bragt Lys over. Hoveddatgerne af den polske Nations Barndoms Historie ere tagne af de Beretninger man har fra Biskop Kadlubek, en af Polens første Historieskrivere. Men ogsaa alle de Øvrige, stemme overeens i, at denne tappre Nation allerede i den tidligste Tid var krigerisk. Den er bleven det gjennem alle Perioder, uden at være erobringssyg har den stedse tænkt mere paa sin egen Opretholdelse end paa sin Forstørrelse, og dog har Tidens Historie lært, at den ved hine med Rette berømmelige Egenskaber dog tabte den første, og at Gangen til dens Fald ikke var mindre rask end Gangen til dens Frihed. Den særegne Beskaffenhed af Beliggenheden, og Nabostaternes Forhold have i den anden Halvdeel af det forrige Aarhundrede havt afgjørende Indflydelse paa Polen, og Afgjørelsen, blev især fremskyndet ved de Religionsstridigheder, som herskede imellem de romersk katolske og protestantiske Troesbekiendere (de saakaldte Dissidenter). J det 10de Aarhundredes anden Halvdel fandt den christelige Religion Indgang i Polen, og de mange fremmede Geistlige have tidlig og seent udøvet en betydelig Indflydelse paa Nationens Tilbøieligheder; dog fordrer Retfærdigheden at tilføie, at de, i mange Perioder, ogsaa synligen have indvirket i Særdeleshed paa Smagen, Kunsten og Videnskaberne. De sidste blomstrede fornemmelig under Kong Sigismund d. 1ste og nogle ham efterfølgende Regenter. Af disse Landsfyrster saae Kong Johan Casimir klart ind i Fremtiden i den af ham paa Rigsdagen 1661 holdte Tale. Den statskloge Konge hensigtede til at faae udnævnt en Thronarving medens den regjerende Konge levede. Enkelte Dele i denne Tale vidne paa en glimrende Maade om den velgjennemtænkte Dom og den nøje Kundskab, som denne Fyrste havde om sin Nation. Han sagde: "Jeg frygter for de nu overalt indførte staaende Hære, og at vores Stat tidlig eller seent skal blive deelt af vore Naboer. Enhver vil hellere tage en Deel med Magt, end lade det Hele regjere ved frit Valg efter bestemte Love. Rusland og Kosakkerne ville forsøge paa at udbrede sig i Litthauen indtil Bug og Narewans, ja maaskee indtil Weichselen. Churfyrsten af Brandenborg vil rette sine Tanker paa Storpolen og nogle tilgrændsende Woiwodskaber, og tragte efter uindskrænket Magt over hele Preussen. Huset Østerrig vil heller ikke sidde stille, men bemægtige sig Krakau og andre Steder o. s. v. - At disse Ord vare talte i ægte prophetisk Aand, derom giver Verdenshistoriens Annaler Underretning. De ilede hurtig Opfyldelsen imøde, fordi den polske Nation eller snarere Adelen, som alene havde Rettigheder, ikke tog Hensyn paa deres Konges advarende Stemme. Ogsaa Kong Stanislaus Augustus, allerede afhængig af Ruslands Scepter, men dog i Besiddelse af store Statskræfter, tilraabte Stænderne: Jeg sittrer for Fædrenelandet og frygter at det ogsaa vil gaae ud over Navnet: Polen. Vi henvise i denne Jndledning til den givne Regenttavle fra Boleslaw d. 3die, op indtil Stanislaus Augustus, og tilføje blot endnu, at Aaget, under hvilket de ovennævnte Dissidenter levede og den i Aaret 1766 desaarsag udbrudte blodige Religionskrig, i hvilken selv de tilgrændsende Staters Districter ikke bleve skaanede, gav den første Anledning til Rigets Adskillelse. Rusland Østerrig og Preussen traadte frem med gamle Fordringer, og gjorde dem let gjældende hos en Nation, i hvilken Spiren til indre Ødelæggelse allerede var forhaanden og hvor den indre Ufred ødelagde Statskræfterne.