Aalborg Stiftstidende, 1837-12-18
Preussen. En Skrivelse fra Coln udtaler sig over den seneste Begivenhed med Erkebispen paa følgende Maade: "Begge Regjeringers Bekjendtgjørelser give, hvor udførligt de end udvikle dens Motiver, dog aldeles ingen Oplysning om det Spørgsmaal, hvad det er for to revolutionaire Partier, med hvilke, som det hedder i Ministerens Kundgjørelse, Erkebispens Fremgangsmaade, efter de meest umiskjendelige Spor staaer i Forbindelse. At der med det ene Parti er meent det belgiskecatholske, derom har man her ikke tvivlet noget Øie i blik; Erkebiskoppens Forbindelse med nogle belgiske Geistlige var altfor almindelig bekjendt, skjøndt af denne ene Kjendsgierning ikke burde drages en saa graverende Slutning Vel hedder det i et belgisk Blad. Vi have altfor sikkre Efterretninger til at tvivle om, at Biskoppen i Lyttich, Hr. van Bommel, jo har bidraget efter Evne til at vedligeholdt Differentserne og at hans Raad har ført til sørgelige Resultater, men andre belgiske Blade fører et andet Sprog, hvilket vi stundom erfare inddirecte over Holland; thi slige Blad komme ikke directe hertil. Men, hvordan det end er, hvil sket er det andet revolutionaire Partis Dette Spørgsmaal opkastes ofte og besvares aldrig ligefrem, maaskee ligger et Svar derpaa blandt de Breve og Papirer, som man bemægde tigede sig hos Erkebispens Capellan, da man bortførte ham tilligemed Bispen, dog ikke til Minden, men til Berlin, eller, som nogle paastaae, til Kopenik. - Iøvrigt er nu henru den tilstrækkelig Tid til at fælde en foreløbig Dom om det Jndtryk, den hele Begivenhed har gjort. De to store Partier, nemlig Protestanter og Catholiker, ønske i Almindelighed god Forstaaelse, Udjevning af Stridighederne og at man baade i Berlin og i Rom vil arbeide til dette Maal. Pavens Stemning vil naturlig i denne Sag være af ikke ringe Virkning, men her lader den almindelige Mening sig omtrent indbefatte i de faa Ord: Har Erkebiskoppen Ret, saa vil denne vel ikke blive negtet ham, har han derimod i en eller anden Henseende Uret, saa er han formodentlig bleven misbrugt af Andre. Denne Rolighed i Anskuelse er saameget glædeligere, som man veed, at urolige Hoveder have gjort sig Umage nok for at bevirke det Modsatte, navnligen er man nu gaaet ud paa at jage Skræk i en høitstaaende geistlig Embedsmand, der stedse har været bekjendt som en Modstander af den seneste Ærkebiskops Forholdsregler; man har sendt ham Trudselsbreve; man har slaaet Vinduer ind, man har grebet til mangehaande revolutionaire Midler, men Alt uden at finde Gjenklang i Publicum. At det imidlertid heller ikke har manglet paa Udbredelse af falske Rygter, kan man let tænke, og disse bleve for nogle Dage siden saa høirøstede, at en høi Militairperson fandt sig foranlediget til offentlig at yttre sig derom til de forsamlede Officerer og navnlig at give den Forsikkring, 1 at det Sagn, at det 28de Regiment skulde skifte Garnison, fordi Soldaterne ere Catholiker, var aldeles ugrundet, da den end ikke var den fjerneste Anledning til Tvivl om disse Soldaters ubetingede Troskab og Paalidelighed. I Dusseldorf, Aachen og nogle andre Stæder i Rhinegnene skal Jndtryk ket have være noget dybere, deels formedelst de kirkelige Partiers meget store Jver, deels fordi Rygter voxe i Afstand og vanskeligere kunne berigtiges; til egentlige Uroligheder er det imidlertid endnu intetsteds kommet og der er saaledes Grund til at haabe, at Alt vil gaae fredeligt af. At en Deputation fra Münster skal have begivet sig til Minden, for at complimentere Erkebispen og bevidne ham Deeltagelse, baade i Stadens og den omboende Adels Navn, har man fortalt, men uden nogen paalidelig Hjemmel. Deri er imidlertid slet ikke noget Urimeligt; Münster er erkecatholsk.