Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-12-02
Om det Ussingske Andragende om Statsarvefølgen. Vi tor vel antage, at der ikke findes ret mange Mænd i Landet, selv blandt dem, der ellers ikke synderlig interessere sig for offentlige Anliggender, uden at de med Opmærksomhed og Jnteresse have læst de vigtige Forhandlinger i den roeskildske Stænderforsamling, angaaende det Ussingske Forslag om Statsarvefølgen thi, som bekjendt, har Proponenten erklæret, at han kun vil have sit Forslag betragtet som gaaende ud derpaa. Endskjøndt man saaledes har ladet Spørgsmaalet om Statseenheden ligge, saa har man dog under Forhandlingerne meget bestemt udtalt sig for, at en saadan Statseenhed virkelig bestaaer. Det er neppe dette, som Slesvigholstenerne benægte; idetmindste vidne deres Petitioner og Finantsernes Adskillelse, om Armeens Deeling, deres bestandige Besværinger og Prægravationer i alle mulige Retninger, at de erkjende, at der bestaaer en factisk Statseenhed mellem Kongeriget og Hertugdommene, og vi have heller ikke endnu hørt Noget til, at noget Skib fra Hertugdommene har faret under noget andet Flag end det danske. Hvad der derimod benægtes, er at denne factisk bestaaende Statseenhed er den retlig begrundede. Den er usurperet, og derfor bør den brydes. Nu har vel Comiteens Medlemmer, paa eet nær, og Commissarius saavelsom flere af Forsamlingens Medlemmer udtalt sig for, at en saadan Statseenhed ogsaa retlig bestaaer i det danske Monarchie, og at Holsteens og Lauenborgs Forhold som tydske Forbundstater ingen Forandring har gjort heri. Men naar Landets sagkyndigste Mænd, og deriblandt en af Kongens Ministre, virkelig have fuld og bestemt Overbeviisning om, at Kongeriget Danmark, Hertugdommene Slesvig, Holsteen og Lauenborg udgjøre en Statseenhed, der kun er, som man udtrykker sig, underkastet nogle Modificationer for de to tydske Hertugdømmers Vedkommende, hvorfor vil man da, at Andragendet til Statssouverainen om at erklære, at en saadan Statseenhed retlig bestaaer, skal skydes tilside, Er man vis i sin Sag, hvorfor har man da ikke Mod til at udtale denne Vished, Vi kunne ikke forklare os det. Skulde det ikke være, fordi man dog egentlig ikke er ganske paa det Rene i denne Sag, fordi man dog har nogen Tvivl om, hvorledes det hænger sammen med denne Statseenhed; Man gaaer bestandigt ud fra, at det tydske Forbund erkjender Fyrsternes Souverainitets Rettigheder, at det er Kongen af Danmark, og ikke Hertugen af Holsteen, der er tiltraadt Forbundet, og at der altsaa intet Afbræk er skeet i den danske Statseenhed. Alt dette kan i Theorien være meget rigtigt, men man overseer en meget væsentlig Omstændighed ved Forbundet, at det ikke, som Rhinforbundet, er en blot vilkaarlig Forening af forskjellige Fyrster efter en vældig Erobrers Befaling, eller ifølge en tilfældig, forbigaaende Politik, men at det er Levendegjørelsen af en stor politisk Jdee, der har grebet alle tydske Folkestammer. Den som nu troer, at en saadan Jdee lader sig fastholde paa et vist Punct, som den ikke maa overskride, han maa aldrig have læst Historien; thi den vidner tilfulde om, at naar en stor religieus eller politisk Jdee har grebet et Folk eller en Tidsalder, har den altid ført langt ud over de Grændser, man oprindeligviis har foresat sig. Det har allerede været Tilfældet med Forbundsideen; den har i sin Udvikling ført til adskillige Jndgreb i Fyrsternes Høihedsrettigheder, og den vil i Tidens Løb føre til flere. Det maa derfor være af største Vigtighed for de Stater, der staae i Forbindelse med Forbundet, at faae Forholdet til dette bragt paa det Reene, og vi maae derfor meget beklage, at man i Roeskilde har troet det klogest at skyde dette Spøgsmaal tilside. Man troer at have truffet Slesvigholsteenismen i sin Rod, naar man blot faaer Arvespørgsmaalet afgjort, men der feiler man. Arvespørgsmaalet er en Følge af Slesvigholsteenismen, men det har ikke fremkaldt den, og Agitationen for at faae en uafhængig slesvigholsteensk Stat skabt vil nok snarere blive forøget end formindsket ved Arvespørgsmaalets Afgjørelse; thi hidtil har man dog beroliget sig lidt ved Haabet om, at befrielsestimenmaaskee snart vil slaae, men naar nu dette Haab bliver afskaaret, vil man med desto meere Jver kaste sig over den anden Retning. Under Forudsætning af, at den roeskildske Stænderforsamling indgaaer med en Petition, angaaende det Ussingske Forslag, hvilket vi efter Sagens foreløbige Behandling ansee for meere end rimeligt, vil der sandsynligviis indkomme en Protest fra den holsteenske Stænderforsamling, og maaskee ogsaa fra de slesvigske Deputerede. Dette er godt. Begge Parter have da fremlagt deres Jndlæg, og Sagen vil blive indladt til Doms for den rette competente Dommer, Statssouverainen. Seer man blot hen til Kongelovens § 19, saa kan der ingen Tvivl være om, hvorledes Souverainens Kiendelse vil blive, men seer man derimod hen til det Svar, som blev givet paa den holsteenske Stænderforsamlings sidste ægte slesvigholsteenske Adresse, ville vi ikke fordølge, at vi nære ildevarslende Anelser.