Berlingske Tidende, 1835-04-22
Spanien. Slutningen af Marts. Det er paafaldende, hvilken Contrassder for Øjeblikket hersker mellem Spaniens Hovedstab og de af dets Provindser, i hvilke Borgerkrigen raser. J Madrid tænker man allermindst paa Krigen: Børspillet, Jntriger, for at faae Embeder, og især en blind Rasen efter Nydelse, Luxus og Underholdning, hvorved flere Huse allerede ere ødelagte, lade Jngen Tid til Eftertanke. Man bekymrer sig aldeles ikke om Politikken; Dronningen er næsten tilbedt; hun lever saa at sige mellem Folket, afgjør Forretninger paa Spadsererpure, og ledsages overalt af Grev Torreno, der tjener hende til Secretair Han synes med Skindsyge at vaage over sin personlige Stilling ved Hove, og betragter med skjæve Blik den unge engelske Gesandts, Herr Villiers, Jndflydelse, hvis glimrende Baller og aabne Huus saagodtsom rivalisere med Grevens Anstrengelsen Jøvrigt har Regjeringen nu, med Undtagelse af Carlisterne, ingen Fjender. Næsten alle Personer fra den constitutionelle Exokere atter i Virksomhed og udgjøre en besynderlig Blanding med de saakaldte Americanere og Guerilleros. Saaledes seer man i Reserve-Armeen de Errevolutionaire, Pevn og Evarist Sam Miguel, ved Siden af General Remirez, som commanderede i Over-Pern, under San Martins Expedition, medene La Hera, som ligeledes kun er bekjendt i America, fører Overbefalingen; dertil kommer Moderantisten Latre, som 1823 just ikke indlagde sig stor Ære i Cadiz, og den forhenværende Fernandiner, Bedoya, hvem man i det mindste ikke nægter Dygtighed i at inspicere. Men Reserve-Armeen existerer hidindtil kun paa Papiret, hvis man ikke vil ansee de 3 – 4000 Mand, som Cordova har ført fra Madrid til Burgos, som sammes Grundvold. – Antallet af de carlistiske Tropper, som Christinerne have at bekæmpe, er næsten kun halvt saa stort som disses, men deres Bevægelighed er dobbelt saa stor. Deres Styrke udgjør 26,000 Mand kraftige, hærdede og maabeholdne Soldater. Naar det kommer an paa at udføre en Plan, da gjøre de en Dagmarsch af tolv Timer, og naar man i det Øjeblik, de ville tage fat paa Feldtmaaltidet, paany giver dem Ordre til Opbrud, følge de uden Kuurren. De behøve ingen Skoe; de bruge Sandaler. Deres Feldtherre, Zumalacarrequi, gjør lige saa faa Omstændigheder, som de, han spiser, naar han er sulten, hvad og hvor han finder det. Hans Uniform er en Hyrde-Pelts og en Tschako, der er omgivet af en massiv Sølvring, hans eneste Jnsignie; men han er væbnet med en god Sabel og et Par Pistoler, og han har fortreffelige Heste, Han sover næppe og har heller ikke megen Tid dertil; thi Dag og Nat maa han tale med 100 150 Personer, der fra alle Sider bringe ham Efterretninger. Paa en af hans sidste Jilmarscher fjernede han sig med en Escorte af 50 Ryttere aldeles fra sine Tropper og drog en anden Vei, hvor han fra Qvarteer til Qvarteer ventede sine Fortrolige, der underrettede ham om alt, hvad der foregik. Man kan just ikke sige, at han forstaaer den store Krig; men han er som født til de Foretagender, han nu styrer. Hvad der generer ham meest, er Mangelen paa Munition, da alle Carlisternes Forsøg paa at tilberede Krudt, hidindtil ere mislykkede. Heraf kan man erklære sig den ringe Virkning hans Tropper ved flere Lejligheder have frembragt. Landet er skrækkeligt ødelagt. Det synes ubegribeligt, at 400 50,000 Mennesker, der trænge sig sammen der, i længer Tid ville kunne bestaae. Dronningens Tropper leve næsten ene og alene af det, de faae fra Frankerig. Zumalararrequi vil gjerne undgaae en afgjørende Fægtning, men kun, som hidindtil, ved hurtige Bevægelser og Overfald udmatte sine Modstanstandere. Jmidlertid haabe Carlisterne, at vinde et større Parti i Provindserne, hvilket allerede har været Tilfældet i Catalonien. J Galicien og Estremadura formere sig de smaa Carlist Partier. J Castilien og Asturien befrygter man et Udbrud, og i saa Fald vilde Eraso faae Lejlighed til, at anvende det Organisations-Talent, han ustridigt besidder.