Viborger Samler, 1843-04-18
Under "Jndsendt læses i Nr. 74 af Aalb. Av. Følgende: En Begivenhed, som her den 12te De om Aftenen og Natten er forefalden, og for hvilken jeg tildeels har været Gjenstand, troer jeg af flere Grunde herved at maatte bringe til Publicums Kundskab. Da jeg i Onsdags Aftes Kl. 10 med Dampskibet "Liimfjorden, ankom hertil Byen, begav jeg mig, tilligemed en Deel af de øvrige Passagerer, først til Gjæstgiver Meyer, men da denne erklærede ikke at kunne logere os, til Gjæstgiver Petersen, som modtog Gjæsterne paa Tvende nær, nemlig Hr. Toldbetjent Kaas nylig ansat i Hjørring) og Undertegnede, hvem han ultiendegav, af Mangel paa Plads, ikke at kunne indlogere. J denne Forlegenhed henvendte jeg mig som bekjendt (saavel Hr. Kaas som jeg have aldrig før været her i Byen) til den første Gadevægter og forespurgte, hvor noget andet Logis kunde være at erholde, og fik til Svar, at han meente, at et saadant vilde være at faae i den saakaldte "Dramatik". Efter at have vanket om en Tid for at opsøge det anviste Sted, fik jeg omsider Veien til "Dramatiken paapeget. Ankommen derhen, oplystes jeg imidlertid om at intet Logis der kunde erholdes og søgte jeg derfor ved Tiltale til den tilstedeværende Gadevægter at formaae denne til, at anvise mig Politimesterens Bopæl for at et Logis kunde tilveiebringes. Vægteren afslog derimod vor Anmodning og greb i det Sted fat paa min Ledsager, hvem han paa en høist fornærmelig Maade, uden nogensomhelst given Anledning, tiltalte og - slæbte ham, uagtet denne tilkiendegav at være kgl. Embedsmand, uden at nogen Jndvending kunde frugte, ved Frakke kraven op i Arresten, hvor jeg, for ikke at forlade den saa skammeligt Behandlede, frivilligt ledsagede ham, og blev jeg da der i Forening med ham indstødt i et bælmørkt Locale – som jeg blues ved at benævne, nemlig et Ar Locum under Trappen, der var opfyldt med tidligere Arrestanters Excrementer o. s. v., og hvorhen selv Dagslyset, kun igjennem et Nøglehuul og Rottehuul kunde trænge. Vor Oplysning til Slutteren om, at vi søgte anstændigt Logts og forgiæves i den Anledning havde omvanket paa Gaderne, var lige saa frugtesløs som vore tidligere Forestillinger, og have vi i den beskrevne Tilstand, da al Paakaldelse af Slutteren, som vitterlig befandt sig der i Nærheden, ikke kunde hjælpe, maatte tilbringe Natten og endeel af Dagen indtil Kl. 10 i Formiddags, da dette ligesaa uforskyldte som væmmelige Fængsels Dørre naadigen bleve aabnede for os ved Politifuldmægtigen, der med megen Humanttet kom os imøde, medens en Politibetjent, der kaldes Lunddymølle, og endog bærer et Dannebrogstegn, tillod sig en uforskammet Hovmestereren imod os, som, tilmed anvendt i Fuldmægtigens Nærværelse, maatte paany bibringe os en forunderlig Jdee om Politivæsenets Organisation og Tilstand i denne Stad. Den Sidste bestyrkedes endmere hos os, da vi derefter førtes for Politimesteren, der skjænkede os mange høflige Ord, men – ratihaberede fine Betjentes Adfærd, og nægtede os enhversomhelst Opreisning. Som Selvfølge vil nu af mig blive indgiven Klage til vedkommende Autoritet, og vil det da vise sig, om Politiets Myndighed i en By ogsaa udstrækker sig til at gribe fredelige og aldeles ukiendte Fremmede og giøre Vold paa deres personlige Frihed, der, selv uanseet den Krænkelse, en saa oprørende Adfærd maa medføre, kan være til ikke liden Skade i andre Henseender, saaledes som navnlig har været Tilfældet med mig, der i min Principals Ærinde befinder mig her i Byen for at udføre Forretninger, hvis Afgjørelse ved denne Behandling er bleven meget fortrædiget om ikke aldeles forhindret.