Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-05-23
(Fortsat.) Efter at jeg havde anvendt 8 Timer paa at strøife om i Egnen og vendte tilbage til Skibet, vare allerede 10 Personer af Mandskabet blevne syge. Selv følte jeg Forvarslet paa en Feber men afvendte dens fuldkomne Udbrud ved at indtage en dygtig Dosis Colomel og Jalappe. den Tid vi laae i Havnen, havde vi flere saa hæftige Tordenveir med Regn, som man sjelden oplever paa andre Steder; de rensede og forfriskede for Øieblikket Atmosphæren og om Aftenen blev sædvanlig den stikkende Hede dæmpet ved en let Søvind. – Vi seilede omkring Kysten fra Batavia til Tagal, en lille Havn, hvor Død og Pestilence synes at høre hjemme. Længere hen naaede vi til Samarang, en noget mindre morderisk Stad, af temmelig behageligt Udvortes. Surabaya, som vi dernæst gik til Ankers for, er et indtagende Opholdsted og gjælder ogsaa forholdsmæssigen for sund. – J Samarang havde jeg Leilighed til at see Fængslet, hvor to af vore Folk, formedelst Ulydighed vare blevne indspærrede. Man viste mig her det Værktøi, hvormed de farlige Væsener blive fangede, der under Solens og Opiumets Indflydelse rasende løbe gjennem Gaderne og stikke med en Dolk ihiel Alt hvad der kommer dem i Veien; man kalder et saadant en løbende Muck. Dette Værktøi er en Slags meget langarmet Jerntang, der aabner sig som Knibtange, og hvis Bøining for til er vid nok til at omspænde et Menneskes Liv, og stærk nok til at holde ham fast, naar han først engang er indsluttet deri. J Boston havde jeg kun seet Fruentimmer med Mucke, men jeg troer, ikke at man hos dem vil kunne udfinde et Middel derimod. – Læseren maae nu forestille sig, at han indskibede sig med mig til Kysten af China, paa et Hav, der er ganske bedækket med Barker, mellem hvilke vi maae søge at bane os Vei paa en Strækning af 140 Mile. Disse skrøbelige Fartøier tjene tusinde Familier til Huuslye, som ingen anden Boepæl have. Paa en lille Barke allene talte jeg ti Børn, og man sagde mig, at dette var saa temmelig Middeltallet, som man kunde antage enhver Barke indeholdt. Alle disse svømmende Folk leve af Fisk, i hvis Fangst Chineserne især ere meget erfarne; men de tjene ogsaa dem igjen til Næring, idet aarlig henved Hundrede af dem drukne; men hvad er vel nogle tusinde Jndividuer af en saadan Masse. Vi gik til Ankers paa Macaos Rhed og antog der en Lods til Wampaa. Staden er bygget paa en Landspidse, der strækker sig frem vestlig for Floden Cantons Munding. Landet ligger høit og har et sundt Clima. Husene ere hvide og see langt borte ganske reenlige ud; men dette Blændværk taber sig, naar man beseer dem i Nærheden. Macao er, nøie taget, ikke andet end en portugisisk Stad, smudsig, som de alle ere, men har en temmelig god Rhed. Omendskjøndt Wampaa kun ligger 75 Mile bortfjernet fra Macao, brugte vidog 7 Dage for at komme derhen, vi havde imidlertid ogsaa undertiden baade Vind og Strøm at kjæmpe imod. Paa denne Tour bleve vi engang om Natten, da vi gjorde 9 Knob i Timen og medens Lodsen og 2 Vagter vare paa Fordækket, vaagnede op af Søvne ved en frygtelig Skrigen; vihavde nemlig nylig seilet et Fartøi i Grund. Det var en kulsort Nat, og Barken ikke at see, da den ingen Lanterne havde, sandsynlig ere alle ombord paa samme omkomne. Jndløbet til Strømmen er som besaaet med smaae Øer, der vilde gjøre Seiladsen høist forefuld, gaves der ikke det engelske Compagnies fortræffelige Kort.