Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1830-06-01
Rusland, Tyrkiet og Grækerland. Fra Petersburg skrives, at den 9de Mai havde de tyrkiske Gesandtere Halil Pascha og Suleiman Effendi Afskeeds-Audients hos D. M. Keiseren og Keiserinden; til Tegn paa Høisammes Bevaagenhed har Keiseren benaadet dem med den med Diamanter prydede hvide St. Anna-Orden. Hs. M. Keiseren begav sig den 14de Mai paa Reisen til Warschau (hvor Rigsdagen skal aabnes i Slutningen af denne Maaned) og er den 20de De. indtruffen dertil. - Fra de, af de russiske Tropper endnu besatte Districter af Bulgarien, udvandre særdeles mange Jndvaanere til Bessarabien, hvilke nære den vistnok grundløse Frygt, at blive haardt behandlede af de tyrkiske Embedsmænd efter Russernes Afmarsch. General Diebitsch giør sig al optænkelig Umage for at standse disse Udvandringer; det russiske og tyrkiske Cabinet er ogsaa bleven enig om Oprettelsen af et russisk Consulat i Selimno ved Foden af Balkan, for derved end meere at berolige Bulgarerne. Det er mærkeligt - skrives der fra Constantinopel -at den samme Reis Effendi: Hamid Bey, som for 9 Aar siden ved den græske Jnsurrections-Udbrud betegnede Paaskefesten med den græske Patriarchs Henrettelse, denne Gang udmærker Paaske ved den endelige Afgjørelse af Grækerlands Skjæbne. Man kan ogsaa tilskrive den store Mængde græske Søefolk og Øebeboere, som i de sidste Uger ere ankomne til den tyrkiske Hovedstad; at Paaskefesten er bleven feiret paa alle offentlige Forlystelsesteder, under et usædvanligt Tilløb, hvorved de sig her opholdende Hydrioter og andre Grækere af den lavere Folkeklasse, have tilladt sig store Udsvævelser og Fornærmelser mod Jøderne, ja endog mod Musselmændene selv, hvilket har givet Anledning til mange Slags Besværinger, og har foranlediget at Politiet har maattet gribe til alvorlige Forholdsregler, for at forebygge at det ikke skulle komme til Haandgribeligheder. Fra München skrives under 13de Mai, at Breve fra forskjellige Egne af Grækerland, bringe i det Hele taget meget tilfredsstillende Efterretninger om de offentlige Anliggenders Gang der: Told-Jntraderne og andre inddirecte Afgivter vare i Tiltagende, i Havnene og Stæderne herskede meget Bevægelse, Jorderne bleve dyrkede med Flid, og lovede en riig Host. De græske Jndvaanere vende overalt tilbage, endog til Artika, hvor de ubehindrede ankomme til deres Beslægtede. Tyrkerne ankomme ogsaa talrig Mængde til Ægina og Nauplion, og opsøge der i fuldkommen Sikkerhed deres Venner, Koner og Børn, som uden Losepenge overlades dem, og hvem der seer dem, saa venskabelig blandede mellem hinanden paa Rheden ved Nauplion, skulle neppe troe at de fornylig havde kæmpet mod hinanden paa Liv og Død. Kun Archonterne tage i Betænkning at vende tilbage til Athen, førend dets gamle Herrer have aldeles forladt Staden. J Følge de nyeste Efterretninger fra Grækerland, havde Præsidentens Forslag med Hensyn til Godsernes Fordeeling blandt den ubemidlede Klasse af Jndvaanere, hvorved hans Hensigt var en Jgjenoprettelse af Middelstanden; blandt de fornemme og dannede Grækere, vundet et almindeligt bifald, og det af den lovgivende Deel blandt Nationen. - Efter de seneste Efterretninger over Livorno fra den afrikanske Kyst, var den 20de April en Agent ankommen fra Vicekongen af Ægypten til Algier, og med ham fulgte en Afsending fra det engelske Confulat i Alexandrien; paa samme Tid var ogsaa en tyrkisk befuldmægtiget ankommen dertil fra Smyrna, ledsaget af flere Europæere, siden den Tid vare Divansforsamlingerne blevne holdt hyppigere, og man troer at fornævnte Personers Ankomst angaaer Tvistighedernes Bilæggelse mellem Frankerig og Algier, der tvivles ikke om, at det algierske Regentskab vil findes saa meget tilbøieligere til at laane Øret til Fredsforslag, som den engelske Regjering har i Sinde at virke med Kraft i denne Henseende, og vil gjøre dens Jndflydelse gieldende hos den franske Regjering, for at forhindre en Krig, som man ikke saasnart vil kunne see Enden paa, som man indbilder sig i Frankerig; imidlertid blive Udrustningerne ivrig fortsatte i Algier, og de synes at gjelde hele den nordafrikanske Kyst. (Jmidlertid synes dog en Efterretning i det franske Blad National ikke at love noget synderligt med Hensyn til Deyens Eftergivenhed, det hedder deri, at den spanske Consul i Algier er ankommen til Majorka, og har paa Deyens befaling forladt det algierske Gebet; af hans Beretning seer man at det engelske Cabinet, havde foreslaaet ham, i Forening med den danske Consul at bestræbe sig for at bevæge Deyen til at give Frankerig den forlangte Fyldestgiørelse, men Deyen var bleven bred over Forslaget, og havde svaret, at det gjorde ham kun ondt, at han ikke havde kastet den franske Consul i Fængsel, herpaa havde den spanske og danske Consul faaet Ordre til at forlade Landet; saa at nu den engelske var den eneste Consul, der var forbleven tilbage.