Viborger Samler, 1818-01-15
Pairkammeret har antaget Loven om Aviserne med 105 Stemmer imod 52. Jmens Kamrene, ved foreløbige Commissioner, lade prøve det ny Finantsforslag og Konkordatet holdes ingen Sessioner. Publikum har imidlertid faaes en Beskæftigelse vedet nyt Skrivt af Chateubriand, betitlet "Det System Ministrene hidtil have fulgt." Han beviser deri, hvad han forden og har paastaaet, "at Kongens sande Fjender ere den gamle Adel og de saakaldte ren Royalister eller Ultras. Han troer, at Mindsteriet siden den 5te Septbr., da Deputeretkamme, ret blev opløst, fordi Ultras der havde Overvægten, stedse har strædt, at gjøre dem mistænkelige for Kongen og Folket, som om de vilde omstøde Stats grundloven og indføre alle gamle Fordomme. Han forsikrer det er ikke faa; derimod har Grundlover ingen større Forsvarere, end dem; Ministrene gjøre derimod alt deres til at forhindre alle Franske bjertelige Forening, da den gamle Adel og de rene Royalister ikke forlange ender, end almindelig Samdrægtighed, selv med Republikanerne, naar de kunde ikke havde gjort sig skyldige i nogen Forbrydelse." Begge modsatte Partier læse dette lidet Skrivt med Begjerlighed, fordi det indeholder hyppige og best ge Angreb paa Ministrene; Ultras læse fordi de her fremstilles som misken, tilsidesatte en Sande. Venner af Kongen, og ere bidtil " og bortfiernede fra 6 . som Kongens Tiltro. uværdige; Jnder venterne læse det, fordi det anfører: Scel af Ministrenes vilkaarlige Handling, skjøndt de dog slet ikke have nogen Tro til Forfatterens Oprigtighed. - Han siger i Bogen om nærværende Ministre, der alle, med Undtagelse af Hertugen af Richelien have tjent under BonaporteDet er meget naturligt, at de Mænd, der fordum regjerede under Bonaparte, hemmelig ere hans Fremgangsmaade hengivne. At beundre Ham, er heren følge af Deres Egenkjerlighed." Da gik Alt som man fordrede, sige de. De troe maaskee endog at det var dem, der hævede Bonap. til den Høide, hvorpaa han stod, da det derimod var Banaparte der formede dem. Som Værktøier for hans Vælde, adløbe de, ligesom Møllen der klyver Jernet; der besidder en stor Kraft; men lyder allene Vandet eller Jlden, der driver den. Tat den bevægende Kraf bort, og - den staaer stille." Slutningen af Bogen har dette mærkelige Udtryk: "Hoffets Dunstkrede har Noget der blænder Sandserne; den synes at forandre Tingenes Synsmaade. Jmidlertid vide alle som saae Bonaparte - midt i hans lykkelige Fremskridt; Nordens Konger i hans følge; 800,000 Soldater (og hvilke!) som Støtter for hans Throne; alle Talenter virksomme for at gjøre hans Navn udødeligt - hvor aldeles mistroisk Man maae være naar Lykken smiler. Kuns 25 Aar vare tilstrækkelige til at fordrive den lovmessige Fyrste og Usorpatoren af eet og det samme Slot, den Ene med sit ældgamle Monark af 14 Aarhundrede, den Anden med sit uhyre Rige, 14 Aar gammel. - Et Dieblik, og det var som om Han ikke havde været. - Lader os ikke friste Himmelens Langmodighed, at vi ikke forøge, Antallet af de Folkeslag, der liden Straf for de Feil, som de ikke erkjende og døde for Forbrydelser, som de ikke ville begræde." Adskillige have og ladet trykke Jndsigelser mod Konkordatet og mene det i nogle Stykker maae forandres. En af disses Forfattere er forrige Tribus, Jube; han dadler paa det bitterste, saavel Ministrene her, som Gesandten Grev Blocas, der i Rom sluttede det.