Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-11-20
J enhver Stat, hvori der hersker National-Character, følgelig Orden i Lovgivningen, og Klogskab, vil Man finde at Slendrianen, eller de, der ville nære og vedligeholde den, foragtes. Der ere kun de Mennesker og Borgere agtede og elskede, der hade Slendrian, regjere Staten klogelig, angive hvad der baader den, og advare om hvad der skader, og som enten ved Skrivter, eller ved selve Bestyrelsen af offentlige Anliggender, fælde de rigtigste og grundigste Domme om det Almindeliges Vel. Hos Romerne, saameget end dette Folk hang ved de gamle Love og Skikke, bleve kun de Mænd fremtrukne, der paa saadan en Maade havde udmærket sig. *) Men i den Stat, hvori Slendrianen har faaet Herredom, der blive gode Hoveder undertrykte, deres Yttringer udskregne som skadelige, ja endog foragtelige, og selv da, naar Ulykkestilfælde ramme, søges snarere Aarsagen i saadanne Borgeres indbildte Forræderie end i den herskende Uforstand og Uduelighed. Hvem ere nu disse, som elske og underholde Slendrianen, Hvem ere de Elendige, der med Bondestolthed og Misundelse, see ned paa alle brugbare Subjecter, og bortfjerne dem fra Fyrste og Regjering, Jeg vil nøie skildre dem, paa det at ingen skal miskjende eller forfeile dem, og paa det at enhver Regent og Stormand kan kjende dem, om de i deres elendige Smaahed skulde paatrænge sig. De lade sig inddele i tvende Classer. Den første søger at gjøre sig vigtig ved arvede Stands fordele, eller Familieforbindelser, og denne Arroganz er endda tilgivelig; thi om de end ikke af Naturen ere paa det gunstigste begavede, saa have dog deres Fædre havt en eller anden Fortjeneste af Staten. Det billiges derfor overalt, at Løn for Fædrenes Fortjenester gaaer over paa Børnene og Børnebørnene. Lad altsaa disse Slendrianister beholde en vis Virksomhed, kun at de ) Forfatteren taler naturligviis ikkun om det gamle egentlige Rom. Dette vilde lidet passe paa Rom efter Cæsars Død. Slendrianismens mørke Træ slog dog i det Romerske Rige først Rødder under den Flaviske Keiserfamilie. Hvorledes Julianus Apostata som Cæsar maatte kjæmpe imod den er bekiendt nok. **) Som en af de Fyrster, der med sjelden Kraft vidste at holde Slendrian og Stymperie ude, og at vælge det sande Talent, udmærket Forf. Churfyrst Johan Philip af Maitz, hvis Regjerings Maximer han udførlig og saare interessant fremstiller i det 50 Cap. ingenlunde driste sig at udstrække deres Jndflydelse paa de høiere Stats- og Krigsaffairer, thi disse kunne allene ved Fortjeneste og Talent bestyres til Statens Fordeel. Desto farligere er derimod den Aand, der behersker de, dertil ikke ved Fødselen bestemte Slendrianister; thi disse søge oftest at vinde de Foromtalte til deres Fordeel, og saaledes at udbrede Slendriancus fatale Herredømme. De smigre hines Ladhed og Forfængelighed, for at kunne rede sig selv et desto sikkrere og beqvemmere Leie. Disse Mennesker ere som oftest af uanseelig Herkomst, ja ikke sjeldent af den laveste; "*) men snart opdage de, at en god Gage, og en dermed forbunden Rang, kan sætte dem i en Tilstand, hvori de opnaae det, deres Fødsel syntes at nægte dem. For denne magelige og dovne Egoismus er intet beqvemmere end Slendrianen; de hylde da i Tide denne Dæmon og vorde snart Slaver i hans mørke Rige. Allerede i deres tidligere Aar øve de sig i alle de elendige Kunster, som kunne gavne dem paa denne Løbebane. Som Studentere erhverve de sig ved Universitetet et vist Navn, et vist Rygte om Flid og Orden og nøiagtig Efterlevelse af alle Regler, en Roes som et ungdommeligt, levende Genie*) Dette, den ellers saa klartskuende Forfatters Raisonnement, kan Anmelderen aldeles ikke underskrive. Det er imidlertid hier ikke Stedet at vise dets Falskhed, eller at godtgjøre hvormeget disse Slendrianisker, nodvendigen maae fremhielpe den Yngel, hvorom nedenfor tales: hvormeget de maae modsætte sig Enhver, hvis Talent, Kundskab og Mod de kunne frygte for at ville drive dem fra deres formeentlige Arv, eller hvor nødvendigt det er, at ikke blot de høie og høieste Poster i Staten ere vel besatte, men at ogsaa de ringere maae bestyres af forholdsmæssigt Talent og Jndsigt. Staten er en Maschine, de mindre Hjulmaae, om den ellers skal gaae, være af ligesaa godt Malm som de store.