Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-30
Ansøgnings-Udkast, for Lægekonen, Jordemoder Larsen. (Slutning; see forr. Nr.) Endeligen er ikkun tilbage at undersøge: C. Om min Cuurmaade, endog kun tilsyneladende, har fordeel for det Hele, og altsaa børkjendes, for derefter at bestemmme dens Fremme til et større Gode i Lægevidenskaben; Den Ubestandighed, som ledsager Alt, hvad der angaaer Menneskeslægten viser sig ogsaa i den herskende Aand til forskjellige Tider. Dog i hine tidligere Dage, da den Syge, naar han ikke forstod at hjælpe sig med Huusraad, satte sig hen, enten paa alfare Veie, eller for Templer nes Døre og paa andre offentlige Steder, for at anmode de Forbigaaende om Raad, var det naturligviis at udøve en Velgierning, naar man meddeelte sine Erfaringer, og denne Aand vil end ikke indtil vore Dage kunne være anderledes; det vil ei nu kunne være en Forbrydelse, at hjælpe, at yde sin Skjerv, hvor man kan. Har jeg saaledes hverken Sædernes eller de anthoriserede Lægers rette Aand imod mig, saa træder jeg saa meget haabfuldere til mine Beviser. Disse ere: 1) Udfaldet af de Curer, jeg har foretaget mig, maa enten være blotte Slumpetræf, eller efter Regler. Curernes Mængde og Forskjellig heden m. m. m. tale imod det Første, altsaa er det Sidste Tilfældet. 2) Foruden at Vidnesbyrdene ere meddeelte deels af Sagkyndige, deels af andre tænkende Mænd, saa er selv Simpelheden i de mindre ordnede et end stærkere Beviis for sammes Ægthed, eftersom det er aabenbart, hvor let de ellers vilde kunne have været erhvervede anderledes. Men skulde, imod Formodning, Rigtigheden af nogen Attest endnu paatvivles, saa staae Lovenes Veie aabne, for at faae dem nærmere bekræftede, eller Udstederne straffede som Falsknere. Jndtil da, maae de troes. 3) Jndeholde de Attester, som ere meddeelte uden Sagkundskab, ikke Nok for Collegiet at dømme efter, saa ville de Hjulpne endnu fremstaae, hvor og naar det maatte fordres, for at afgive enhver muelig Forklaring til det attraaede Maal: Kundskab og Vished. a). Mine Lægemidler ere simple; ellers kunde de, uden Videnskaber, ikke kjendes. De ere sikre, ellers maatte de i over hundrede Tilfælde have feilet een Gang. De ere ubekostelige og let at overkomme; ellers havde de fleste af mine Syges saavel som min egen Fattigdom maattet lade dem ubenyttede. For enhver af de nævnte Egenskaber troer jeg, Beviset er gyldigt. 5) Om Magnetiseringen - man tilgive, at jeg atter nævner den - har været meer brugt i den vide Kreds, end mine Lægemidler i min snevre Stilling, skal jeg lade være usagt; men, at den ei oftere er brugt med Held, tør jeg nok paastaae, uden al Frygt for, at det skulde findes overdrevent. At hiin imidlertid skienkes offentlig Opmærksomhed, er for mig et saa meget stærkere Beviis paa, at mine Midler ikke kunne betragtes med Ligegyldighed, ikke ville fordømmes til at blive ukiendte. Har Videnskaben Lyst til at kjende, om det endog kun var en Urt, hvor meget meer da ikke et heelt, af Virkningerne allerede godtgjort, Lægemiddel. 6) At Lægevidenskaben ei kjender mine Midler, eller Brugen af dem, viser ethvert Tilfælde, i hvilket jeg er sammentruffen med hiin, og uden hvilket min Anvendelse naturligviis stedse havde været og var forbleven undværlig. 7) Mangfoldige ere de Lidelser, jeg allerede har lindret og endt. De Lemmer, jeg har frelst, ere ikke faa de ere langt flere, end jeg har villet lade mig forsyne med Beviser for. Kan det, der er gjort, og som ikke var et Slumpetræf, end ikke virke fuldt Beviis for Fremtiden; saa troer jeg dog, at det for min Daads Ubedragelighed, for mine Midlers fremtidige Nytte virker den gyldigste Formodning, og min Færd kan da ei blive ubelønnet.