Københavns Adresseavis, 1789-07-07
Fra Danmark og dens Flaade, fra Venner, fra alle, som kiendte Dit Værd, bortfaldt Du, herlige Mand! i Livets feierste Alder - kunde Venners hede Taarer bringe Liv og Varme igien i Dit kolde Legeme, da vilde Du snart gives tilbage for Staten og dens Borgere - Ofte havde det troeløse Element grusom fremstyrtet Dig ved fierne Kyster, nu skulde Östersøen, som synrest moderligen at vugge Dig blive Din Grav, under Aasyn af Fædrenelandets Helte skulde dens Bölger velte sig over Dig, som aldrig skiulte Dig forPligt og Farer - Ivrig arbeydede Du for at blive brugt paa dette Tog, med brændende Ønsker attraaer det Kortsynede Menneske ofte det, som han maatte frabede sig, hvis han skimtede inden Fremtidens Forhæng - Friderichsværn blev Din Glæde - i dens Skiöd fandt Du Din Harm - Christiania skulde blive Din Trøst, som den før havde været Din Fortred, ved dens Side skulde Du finde Din Död - Skulde disse Navne fra Syster-Riget da være Dig saa ulykkelige, fordi dets Börn vare Dig saa elskværdige? - Stolk og æde var Din Gang paa Ærens lyse Bane, Snigveye vare Dig en Afskye, höyt og Kiæk var Dit Bryst, aabent for Redelighed og Retskaffenhed, men tilsperret for Cabaler og Partie-Aand - Med Ild og Varme talede og handlede Du efter Overbeviisning af Pligtens og Ærens Stemme - Hielpsomhed og Tienstfærdighed var glædelig for Dit Hierte - Ubesmittet af Frækhed og Stolthed, uberuset af vilde Glæder, var Du bliid og jævn og munter i Omgang, skyldfrie var Din Vandel - virksom var Du i Dit Fag, uden Larmen og Støy yndet og agtet af Høye og Lave, neppe havde Du Uvenner: i det mindste fortiente Da ingen; men sneeg nogen Rænkesmed sig I Veye for Dig, da mödte Du ham med en frie Barm, höymodig, og blev Din Caracteer troe, skiøn og reen var Din Siæl, men ikke stoisk - den kunde nages, græmmes, dybt nedtrykkes ved mødende Fortred - For Dyd og Kald og Venner var ofret Dit hele Liv - Derfor blev ogsaa Din Död en almindelig Bedrøvelse - Ubeskrivelig blev Bestyrtelsen og Forskrækkelsen paa det Skib Du anforte, Mandskabet var trosteslös og hver for sig foruroliges ligesom af tause Bebreydelser over Tabet af deres elskte Chef - Selv hærdede Krigsmænd, af Fortienester og Værdighed, kom ud af deres Fatning, da Rygtet forkyndte Din Undergang, jeg faae ædle Danneqvinder af forste Rang at fælde Taarer over Din Död, større Ere nod ikke Tirennes Liig af de franske Damer - De unge Söe-Krigere, hvis Foresatte, Exempel og Lyst Du havde været, sölede i beklemte Hierter nu dobbelt Dit Værd - Det Compagnie, hvis Hoved Du var, begræd, at de allene ved saa Samlingen lærte at kiende Dig, disses eenfoldige Taarer vidnede kraftigere end den skiönneste Lovtale, hvor vel Du vidste at omgaaes endog den gemeene Mand - I Selskaber, hvis Li Du havde været, herskede dyb Taushed, fordi Du ikke mere skulde oplive dem - Etaten, hvis Yndling Du var. gav Gienlyd at billige Beklagelser - hvor to modtes var Du den tredie, og begges Hierter vægrede sig ved at tale om Din sidste Scene - om Dit Dødsfald - Dog - Du faldt jo ikke - Gud er Faldnes Ven - Du staaer da som christelig Helt, kronet med uforvisnelig Ærekrands - Sank Du end ned i Taagers og Bölgers skumle Nat, Havet skal dog efter Alherrens Vink giengive Dig forædler, forklaret - Omstraalet af himmelsk Benaadelse seer Du Lys 1 Stedet for Mörke - Uforglemmelige, aldrig, aldrig gaaer Dit elskte Billede mig af Hue - Dit aabne Hiertelag, Din daglige Opmuntring til at handle efter Samvittighed og Pligt skal stedse være mig nærværende, og styrke mig i et svagt Öyeblik - gid jeg nærværende maaskee kunde have opholdet Dit segnende Hoved! - hvor ofte var vor Samtale om, at vi maatte paa denne Klode vandre hinanden nær, Sörgeligt at jeg skulde overleve Tabet af Dig, som gjorde mig Livet, bliid, dets Sorger lette, dets Glæder levende - tung har denne Fiær været mig at före - sorte disse Tanker at skrive Paa min Bane mödte jeg mangen ypperlig Söe-Kriger, som skienkede mig huld og venlig Omgang, men hvo var min Ven, som Du - Derfor dette Hiertesaar, som sildig lægges - O! at vor Venskab, som her blev overbrudt, maatte fortsættes i hine lysere Egne, Himlen er for god til at nægte Venner denne Salighed - Jeg bør da dæmpe min Sorg, som vældigen ryster og gjennemtrænger min hele Siæl, skiønt den ikke lyder fra min Harpes dumpe Strænge- Jeg bør finde Lise i fleres Medsorg - Thi hvo er den ædle Kiender, hvo er den værdige Söe-Kriger, hvis Hierte ved dette Stöd ikke er stemt til Klagesang, hvo vil ikke billige mine Taarer ! hvo vil ikke til dette mit svage Udkast kunne föye mange store stærke og sande Hovedtræk af Captain CHRISTOPHER. DETLEV Bü L O WS Caracteer, og derved efte ham et stille Suk, et skiönsomt Minde, et konstlös Eftermæle, mer talende end den stumme Buste eller det smigrende Marmor Handels=Beretninger.