Berlingske Tidende, 1794-04-07
Frankfurt, den 25de Martii. Følgende er et Udtog af den tilforn ommeldte Kongelige preussiske Erklæring til det tydske Rige: Den Tidspunct er kommen, da Kongen seer sig nødt til, i Betragtning af der Beskyttelse, som han skylder fine egne Stater og Undersaatter, at formindske sin hidtil kun af Høymodighed og Patriotisme bestemte Deeltagelse i den nærværende Krig. Han holder sig herhos forpligtet til, at fremlegge for de samtlige Med stænder Anledningen og Bevæggrundene til denne Beslutning. Kongen havde forenet sine retfærdige Vaaben med Keiserens og siden med det hele Riges og de øvrige Alliertes, for at sætte Grændser for en rasende Nations ødeleggende Foretagender. Hans Bestræbelser for at sætte en Dæmning for denne Ulykkes Strøm paa de tydske Grændser, vare vel passende til Faren, men havde nær oversteget hans egne Midler, Det er en Krig med rasende Folkesværme, som ikke formindskes, hvilke have en talrig Nation i Baghaanden, som overalt er rustet til Krig og giør alt til Krigs=Resourcer. Mod denne næsten uundertvingelige Fiende har Kongen paa sin Side sat 70000 Mand af de udvalgteste Tropper; nu allerede indtil i det tredie Felttog ført Krigen i lang Frastand fra de preussiske Grændser, paa fremmed udtæret Grund i overordentlig Dyrtid paa alle Fornødenheder, med næsten utaalelige Bekostninger; endog udsat sin egen helligede Person og Prindserne af sin Familie for de største Farer, for at tilfægte Tydsklands Rolighed og Sikkerhed, for hvilken saameget preussisk Blod er udgydet, og saa umaadelige Pengesummet ere trukne ud af de Kongelige Stater. Kongen seer derfor en ganske uvilkaarlig Umuelighed i, uden ganske at ødelegge sine Stater, allene ved sine egne Midler længer at tage en lige virksom Deel i Krigen, er derfor traadt i Underhandling med de forbundne Magter og har, foruden bestemte Subsidier, forlangt af Riget og især af de 6 foranliggende Rigskredse, Proviantering for den største Deel af sin Krigshær, med den Erklæring, at, dersom den forlangte Proviantering ikke kom i Stand maatte han see sig nødt til, at trække den største Deel af sin Armee tilbage. Adskillige høie Rigsstænder havde herpaa erklæret sig overeensstemmende med deres egen og den almindelige Sikkerheds trængende Nødvendighed; Churfyrsten af Maynz havde ogsaa, bevæget af sin høye rigs patriotiske Tænkemaade, som Erkekandsler foranstaltet de 6 Kredses ufortøvede Sammenkaldelse. - Kongen havde den retmessige Forventning, at overalt et ligesaa godt Udfald skulde belønne hans rigsratriotiske Hensigter og hans saa vanskelig tilfegtede Fortieneste af Rigets hidtil høymodige Forsvar. Provianterings=Forslaget var desuden nøye forbunden med den Jndretning, som Kongen tænkte at tilveiebringe med de forbundne Magter, men som Keiseren dog ikke havde fundet for got at tiltræde; ogsaa adskillige af de øvrige Medstænder havde ikke ladet sig finde beredvillige, og hint Forslag var bleven antaget paa en Maade, som sandelig var uventet efter Kongens saa rene Fortienester for Rigets Frelse og Velfard. Man havde endog søgt at forestille den af Chur maynz ganske forfatningsmæssig skeedte Sammenkaldelse af de 6 Kredse som en Uregelmæssighed; man havde endog, tvertimod Provianterings-Forslaget ivrig søgt at bringe en almindelig Folkebevæbning i Anvendelse, endskiønt den aabenbar var ligesaa uvirksom, som farlig og Hensigtsstridig. Man havde under Forevending af falske Bevægeaarsager søgt at forestille Kongnes Fraraadelse fra dette betænkelige Forsvarsmiddel, paa den meest forhadte Maade, og paa digtet Kongen de meest afskrækkende Forstørrelses=Undertrykkelses= og Secularisations Hensigter, hvilke beskyldninger Kongen, under Folelsen af sin rene patriotiske Tænkemaade, og Værdigheden af sine erhvervede udødelige Fortienester af Riget, ikke vil agte mindste Giendrivelse værdige. - Da nu efter alt dette Haabet om, at Provianteringen af Riget skulde blive tilstaaet og leveret de Kongel. Tropper, er forsvunden, saa frasiger Kongen sig samme og alle Rigets og Keiserens derhen sigtende Foranstaltninger, og har derimod fattet den Beslutning, ikke at paanøde det tydske Rige sin Beskyttelse, men at lade sin Krigshær, det tractatmæssige Hielpecorps af 20000 Mand undtagen, rykke tilbage til sine Stater. Da Kongen seer sig nødt til, at tilbagekalde en Deel af sine Tropper fra de Egne, hvor de til Rigets Forsvar have fegtet med saa megen Roes, tilkiendegiver han endnu sit inderligst Ønske, at ingen af de muelige Følger maatte indtreffe, men at de af Keiseren og Riget videre fort sættende Forsvarsanstalter maatte have den fuldkomneste Virkning og forskaffe det tydske Fædrenelands Frelse, Sikkerhed og en almindelig ærefuld skadesløs Fred. Kongen selv beholder den beroligende Trøst og bestandige Roes, paa sin Side at have biedtaget alt hvad der kunde tiene til Rigets Vedligeholdelse, og Sikkerhed, og gjort saadanne Opofrelser hvortil ikke læt nogen europæisk Magt, eller noget Medlem af det tydske Statslegeme skulde have besluttet sig.