Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-07-13
Blandede Efterretninger. (Slutning af Efterretningerne om Grusinien; see Nr. 51 og 52.) J Egnen af Baku er endnu et andet høist mærkværdigt Jldphænomen. Efter varme Høstdage, i lun Aftenluft, staae Markerne i fulde Flammer. Ofte syntes det, som rullede disse Flammer ned fra Bjergene, og den omliggende Bjergstrækning oplyses af en klar, blaalig Jld. De utallige, deels enkelte, deels sammenhængende Flammer, der i dunkle og varme Nætter bedække hele Slætten, indgyde Heste, Muulæsler og andre Dyr Skræk. Denne Flamme varer indtil Kl. 12 eller 1 om Natten, i stærk Østenvind mærker man den aldeles ikke, hyppigst er den i October og November. Men denne Luft ild tænder ikke et eneste brændbart Stof, selv det tørre Græs og Tang kommer ikke derved i Brand, endskiønt den hele Jordflade synes bedækket af Flammer og fortærende Jld. Om man end befinder sig midt i disse Luer, sporer man dog ikke den mindste Varme deraf. Derhos mangler det den hele Egn ikke paa Vand. Selv Bakn har skjønne Brønde, blandt andre een, der er hugget 70 Trin dybt i Steen. Vandet smager vel efter Naphta, men Nydelsen deraf er uskadelig og det bekommer Enhver vel, ligesom overalt Egnen er meget sund, og man aldrig der har sporet noget til Pesten. Dog hersker hele Aaret igjennem mange Storme, men disse mildne Heden; om Natten blæser det imidlertid aldrig. J Staden, staaer en gammel, beundringsværdigt smukt opført Bygning, Shachpaladset kaldet, som efter Nogle Shach Abas den Store, efter andre Darius, har opført, hvilken sidste man ogsaa anseer for Stadens Stifter. Af Naphtaens tykke Røg svæve uophørligen tykke Skyer over Staden, især om Vinteren; alle Husene blive ogsaa sorte af denne Røg. Stadens nærmeste Omegn er tør og ufrugtbar, men en Skueplads for de sjeldneste Naturunder. Duelige Naturforskere, gode Malere og andre Konstnere vilde finde her rigeligt Stof til Jagttagelser, Tegninger og behagelige bemærkninger. - De dybt i Bjergene boende Awgaser have nogle mærkværdige Religionsskikke, der ere blevne dem tilovers fra deres fordums Christendom. Saaledes holde de f. Ex. den græske Kirkes store Faste og høitideligholde Søndagen ved Hvile, men dog uden Gudstjeneste. Ved en gammel Kirke have de en Præst, Kaalkos (sandsynligviis det forqvaklede Katholikos), der efter Fasten indvier Kjødet, ogsaa adskillige Eneboere, der leve i Skovene. De høitideligholde aarligen 3 store Fester: Foraarsfesten (maaskee Paasken) med Hesteveddeløb og andre Forlystelser, hvorved der ogsaa uddeles coulørte Æg; Maifesten (maaskee Pindsedag) i en hellig Lund, hvor der er et stort Jernkors og Eneboere leve, enhver Tilstedeværende har et Trækors, gode Venner skifte Kors, som et Tegn paa Venskab; endeligen Høstfesten, i den samme hellige Lund ved en Hule, hvortil Indgangen bevogtes af Eremiter, og en hvid slagtes og offres. - Tschegemerne, Kabardinernes Vasaller, have ogsaa endnu forfaldne Kirker. Jsær er een paa en høi Klippe ved Tschegenfloden, mærkværdig. Der gjemmes i samme haandskrevne Rester af Bibelen, Blade af Evangelierne i det gammelgræske Sprog, Legender &c. Ligeledes finder man endnu hos Teguscherne i nogle Egne Ruiner af christelige Kirker, i Nærheden af hvilke der staaer 30 smaa Huse, sandsynligviis fordums Munkeceller, der holdes saa hellig, at enhver Andægtig falder for samme paa Knæ uden at Nogen imidlertid vover at gaae derind. - Hos Lesgierne, et vildt, røversk Folk i Kan kasus, findes ligefuldt en til Ordens og Sikkerheds Haandhævelse, af alle erkjendt og helligholdt Lovbog, Jsmail Koran, der af den østlige Kaukasus's Beboere bruges almindeligen som Landret ved Retsforhandlingerne. Tre Stammer ere Opbevarerne af denne Lovbog, og de tre Ældste af denne Stamme ere Dommerne. Enhver maa underkaste sig deres Kiendelse, og selv Slaver kunne klage hos dem over haard Medfart af deres Herre.