Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1842-01-20
Politisk Oversigt. Frankerig. Discussionen om Adressendkastet har ikke været uden Betydning i Pairskammeret: selve Udkastet er forfattet af Hr. Merilhou og ikkun et Eccho af Trontalen. Fyrsten af Moskwa aabnede Debatterne: han fandt Trontalen altfor tilbageholdende og stemte imod Adressen. Legitimisten Marqvis de Boissy talte for Adressen, men da han kaldte Espartero en "Skarpretter, protesterede Guizot mod dette Udtryk og tvang ham til at tilbagekalde det. Da de Boissy dernæst yttrede, at Legitimisterne ved de næste Valg vilde kunne gjøre Udslaget, saasom de eiede af Grundbesiddelsen, opstod der en heftig Kuurren og Ministeren Teste erklærede slige Udtryk for utilbørlige. Grev Montalembert billigede vel Adressen i det Hele taget, men erklærede sig dog imod den Deel af samme, hvor den udenlandske Politik drøftedes; den Maade, hvorpaa Frankerig atter havde indtaget sin Plads i det europæiske Statssamfund, mishagede ham; med Hensyn til det Jndre, da fandt han ikke, at Retstilstanden var saa sikkret og ordnet, som det i Adressen antoges; han pegede i saa Henseende hen paa Urolighederne i Toulouse i Anledning af Jndregistreringen af Husene. Han gik over til at omtale Samfundets beklagelige Tilstand i det Hele og udledede denne for en stor Deel af Ligegyldigheden i religiøse Anliggender Derpaa fremstod Grev d'Alton Shee. Der var en Tid - sagde han - da andre Nationers Sympathie var varm og levende for Frankerig, men den Tid er forbi. Polens Nationalitet er tilintetgjort; Østerrig har consolideret sit Herredømme over Lombardiet; Rhinprovindserne vilde nu kun møde Frankerig med Afsyngelsen af den tydske Marseillaner "Sie sollen ihn nicht haaben; Spanien hader os ligesom i 1812. Frankerig har saaledes mistet alle sine Alliancer, alle sine Sympathier. Hr. Guizot reiste sig, for at tale om det spanske Spørgsmaal. Han erklærede, at Trontalens Taushed om Spanien var en modent overveiet Beslutning, netop derfor maatte han ogsaa tie om den for Øieblikket værende Strid mellem Frankerig og Spanien; i den sidste Militair opstand i Spanien havde Frankerig aldeles ingen Deel. Den spanske Regjering havde forlangt de carlistiske Flygtningers Henflyttelse til det Jndre af Frankerig, og dette var blevet bevilget; Spanien havde forlangt det Samme med Hensyn til Dronning Christine, men dette var blevet afslaaet (bifald). Hvis der nogensteds forefaldt Fiendtligheder, da var det i Spanien, hvor de demagogiske Clubber søgte at virke imod de Franskes Konge, dog havde den franske Regjering afholdt sig fra alle Repressalier, thi den vidste, hvormeget Man maatte give efter for et ophidset Folk. Frankerigs Politik imod Spanien var Opretholdelse af det regelmæssige Monarchie og Forebyggelse af enhver udelukkende fremmed Jndvirkning. Grev Montalembert henledede Kammerets Opmærksomhed paa Jndsættelsen af en protestantisk Biskop i Jernsalem, hvilket forsaavidt krænkede Frankerigs Jnteresser, som Kongen siden Ludvig XIV havde været de Christnes Skytsherre i Syrien. Et Amendement af Hr. d'Arcourt til Fordeel for Polen understøttedes af Montalembert og antoges. - Deputeredekammerets Adressecommission har af Regjeringen forlangt sig meddeelt Traktaten om Skibs Visitationsretten, men denne Meddelelse er bleven afslaaet