Københavns Adresseavis, 1770-04-24
(Jndsendt) Syng kunsted og urørt om Lykkens Gaver, Om alt hvad, Jord og Tid og Rygtet haver; Og Echo svare høyt paa Støvets Lyst! Men nu min Siæl har seet og følt den Høye, Nu littrer Glæden i mit fulde Øye, Og Sangen qvæles i mit Bryst. Som Marmor, som Ægyptens Pyramider, Opregne Musen for de sidste Tider; Hvad Jorden tabte, naar dens Helte vandt Men salige Triump. hvor Godhed vinder, Der knæler tause Zions Sangerinder, Og Taarer sige, hvad i fandt Gud Navn, som standser i Cherubens Læber Almægtige. Hvad er jeg, at jeg stræber At nævne Dig og nævne Dig igien? Dog hørte jeg J Magter og J Throner, I hørte det Slaae Cither høye Toner! Thi Jordens Yndling er hans Ven. Naar Horeb skiælver. Naar hans Dommes Torden, Gaaer nær og tung og langsom over Jorden, Da, Stræk, da høre og forstumme viMen Gud er ey i Veyret. - Atter høres En mægtig Røst, og Ebals Grundvold røres; Men Gud er ey endnu der, Da suusler Zions Ceder knæler, knæler, Alt hvad som lever raaber alt hvad mæler Han er det Godhed Miskundheders Gud Her lod Urania Kitharren falde Høyt lottede hun Sangen at paakalde; Og stammede sin Vellyst ud Vend dig min Sang Og du mit fulde Øye, hvem er den, som taler med den Høye? Forst Med hvem fornyer Al Godheds Gud sin Pagt? Hvem nævner tryg det store Navn, hvem kræver Dens Vidnesbyrd, hvorfor Elvah bæver; At det skal staae, hvad han har sagt? Modsatte Dyder trættes om at male Hans Mine høy, ukunsted er hans Tale, Og al hans Væsen ydmyg Majestet. Hans ædle Hierte høres i hans Læder; Men Øyet forekommer dem og stræber Med al sin Jld at vise det. bemærk, hvor yndigt Ungdoms Blomster pryder, Ærværdig Viisdoms Frugt og modne Dyder, Hør ham forklare Dom og Salighed, Og Viisdoms Vey. Naturens Maal og Ende, Og Almagts Lov. Og hør ham saa bekiende: At Jesus er Alt, hvad han veed Forsk Sangerinde, Læs i Glædes Taare; Fornem af Blodets Slag i hver en Aare; Hør det af Suk, som stormer fra enhver Lad Cimbrer, lad det glade Tvilling Rige, Lad Norden, og den mindste Sønner sige; Hvem denne Herrens Yndling er! Vor Frederik O J, som aldrig glemte Den sande Helt vor Frederik den Femte, O kommer, iler, deeler himmlisk Fryd. Seer Frederik, og raaber Myrinder; En glad Erindring om hans store Fader, Et værdigt Aftryk af hans Dyd! Slaae høyt min Citther, syng i Urims Toner, Den Pagt, som han fornyer med sin Forsoner! - Min Siæl beskue Godheds Glands igjen! - Nævn Pagten. Sig, hvad han i Verdens Øye, Bekræftede, og læs det i det Høye; Hvad Jehovah tilsoer sin Ven! Din, sagde Frederik, "Din vil jeg være, Din Godheds Lov, en Formuur for din Ære. Din Villie være steds min Rette=Snoer, Da foer han ved sig selv, den evig gode, Og Himlene, og alle de som troede, Og Haabet hørte, at han soer. " Mig, foer Al Godhed, Mig skal du behage Min Arm beskjærme dig! - Min Aand ledsage Din Fod til mig, og Skjæbnen til dit Gavn! Jeg, Jeg vil høre dig, naar du paakalder! - . - Fred vil jeg give dig, og Fryd, og Alder, Og Viisdom, og et evigt Navn - . Af Haabet drukken var min Sang - - og længe Løb Glæden gjennem neppe rørte Strænge - - Og himmlisk Vellyst brød Kitharrens Klang Træt er min Siæl af Vellyst - - Tanker svimle J Godheds Dyb og Stemmen døer i Himle; Og Glædes Taare er min Sang. Giør Glæden stum Kan kun min Siæl fornemme Den Fryd jeg saae. - Hvo laaner mig da Stemme, Til Dig, som saae den i en elsket Søn, Ney, Julianes høye Siæl allene, Kan fatte Fryd, som den kun kan fortjene: Sin Frederik Sine Dyders Løn. Og skal min Sang ey vove sig til eder, Hvis Flid opelskte disse Salligheder, De Viisdoms Frugter, som I deele nu. Helt, ved hvis Aske denne Taare rinder, Den Salighed, som Frederiks Mentør finder, Den synger ingen uden Du 2. Adskilligt Nyt.