Den Vest-Sjællandske Avis, 1817-12-06
Nyeste Post-Efterretninger. Da de Svenske Rigsstænder ere sammenkaldede til en Rigsdagsholdelse i Stokholm den 20de November, saa har Kongen kaldet Rigsherolden til sig for at overdrage ham at oplæse paa de offentlige Pladser i Residencen den kongelige Bekiendtgiørelse om Festens Aabning. Hs. Majestæt har udnævnt Præsidenten for Krigscollegiet, Grev Sandels tilLandmarskalk, og Erkebiskop Dr. Lindblom til Taler for Præstestanden, og biskoppen i Lindkiøping Dr. Rosenstein til Vicetaler. – En afskediget Militairperson ved Navn Drake, som førte Opsynet med Reparationen i Rittetholms Kirken i Stokholm hvor de Kongelige Liig begraves, har begaaet de værste Plynderier i denne Kirke, frastiaalet Kong Carl den 10des Grav Kronen, Sværdet, Æblet og Scepteret, og ligeledes et Dindem og et Halssmykke fra en Hertuginde af Holsteens Grav, som alt var af Guld; han lod sig endog giøre en Vest af det stiaalne Fløiel. - Misforstaaelserne imellem det Spanske og Brasilianske Hof ere nu ifølge en officiel Note fra Ministeren for de udenlandske Anliggender, Pizarro, saa godt som aldeles bielagte, men Brasiliens Forslag at beholde en DefensionsLinie ved sine Grændser, og at erholde af Spanien en Erstatning for sine Krigsomkostninger, ere ikke antagne; begge Magter erkiende forresten de allierede Magters Mediation. – Fra det Spanske StatsSecreteriat er udstædet en offentlig Bekiendtgiørelse, hvori det hedder, at Deyen af Algier har udsendt en Escadre, som har Pesten ombord, i den Hensigt, at udbrede denne Smitte i Europa, at han, ligesom Kongen af Spanien ikke havde Sorger nok, vil paavælte ham nye Bekymringer; at da Escadren krydser paa de Spanske Kyster og undersøger alle Skibe, saa er Faren uhyre, og Midlerne imod den maae ogsaa være overordentlige. Bekiendtgiørelsen indeholder derfor en Opmuntring saavel til Geistligheden som til Øvrigheden, om at formaae Folket til at holde sig de Love efterrettelige, som ere foreskrevne for at vaage over den offentlige Sundhed. – Man har endnu en anden Sorg i Spanien, da Fregatten Sabina, som er afseilet fra Amerika, og havde 20 Koffardieskibe under sin Convoi, er kommen til Cadix, og har kun bragt 2 Skibe med sig; man frygter for at Resten er falden i Jnsurgent-Capernes Hænder. En armeret Goe lette, har bemægtiget sig i Nærheden af Havnen ved Lima et Spansk Skib, som vilde seile ud deraf og havde 200,000 Piaster ombord. - Den 17de October har Ministeren Hr. Laine fremlagt i de Franske Deputeredes Kammer, Udkastet til en Lov angaaende Concordatet, som bestaaer af 11 Artikler; den imellem Paven og Kongen under 11te Juni afsluttede Convention, og de Pavelige Buller af 19de, 27de f. M., bleve ligeledes meddeelte. -J England er nu Jndførselen af alle Kornvarer forbudt, undtagen af Bygget; men ogsaa denne Artikel begynder nu at falde. Bonaparte. Om denne berømte Mands nærværende Forhold har man faaet meget sikkre Efterretninger ved det Engelske Gesandtskab til China, som er for kort Tid siden kommet tilbage. Gesandtskabs-Secretairen Hr. Ellis, en meget agtværdig og paalidelig Mand, har udgivet en Reisejournal, hvori følgende Fortælling findes om Gesandten Lord Amhersts Besøg hos ham. Lord Amberst fortæller Hr. Ellis, blev først indført hos Bonaparte ved General Bertrand, og han blev over en Time hos ham; derpaa blev jeg kaldet ind, og præsenteret ved Lord Amberst. Efterat Bonaparte havde omtrent talt med os i en halv Time, saa blev Captain Marvell og Gesandtskabets Cavallerer ogsaa indladte. Han gjorde saadanne Spørgsmaal, som kunde passe sig til enhvers Stand og Forretninger; og vi vare alle enige i, at hans Manerer vare meget simple og indtagende, uden at det derfor manglede ham paa Værdighed. Det lette og frie i hans Blik og Positur overraskede mig især, paa den høieste Spidse af sin Magt, i Tuillerierne selv, kunde han ikke være meere ugeneret og vise større Sufficence. Den Maade, hvorpaa han underholdt os var mere en Declamation end en Conversation; og i den halve Time, i hvilken jeg og Lord Amberst vare hos ham, syntes det blot at være ham magt paaliggende saaledes at udtrykke sine Meninger, at de kunne indpræge sig hans Tilhøreres Hukommelse, maaskee for at disse igien kunne meddele dem til andre. Den Tone, hvori han omtaler store politiske Spørgsmaal, kunde man hos en anden holde for at være Charlatanerie; men hos ham er det ikke videre enden Fremstilling af det almindelige System, som han eengang har antaget. Han er meget riig paa Billeder og Lignelser i sin Tale; hans Foredrag er raskt, og tillige klart og kraftfuldt, og hans Tone og Sprog have i samme Grad overgaaet min Forventning. Det er langtfra at jeg har fundet ham at være saa corpulent, som man ellers fortæller omham; jeg troer tvertimod, at han aldrig har været bedre skikket til at udholde Krigens Besværligheder, end han nu er. Forresten finder Hr. Ellis Bonapartes Klager over den Maade, hvorpaa han behandles, at være meget ugrundede, og forsikkrer, at man ikke udviser et strængere Forhold mod ham, end det er nødvendigt for at bevogte en saadan Fange. – De Engelske Blade meddele os noget af Bonapartes politiske Samtaler, saaledes har han sagt at Russerne ere de kraftfuldeste Folk i Europa, og at hverken Frankerig eller England har saadanne militairiske Fortrin, naar en Franskmand, eller en Engelskmand rykker i Krigen, saa forlader han et bedre Land, og gaaer ind i et slettere; det er omvendt med Russerne, saasnart de forlade Rusland, høre de op at være Slaver og blive frie. Keiser Alexander kan giøre sin Armee saa stor som han vil, og naar først Polen er bleven rigtig organiseret, saa er han sikker paa Herredømmet over hele Europa. Kun Frankerig og England formaae nu at beskiærme Tyrkiet. Kosakkerne ere vist nok frygtelige, især fordi de kunne taale alle Besværlig der og Savn; de have et ligesaa skarpt Syn, som de Bedumske Araber; han har erfaret og tisse at deres Øine kunne række ligesaa langt som hans Kikkert. England har ikke Tropper nok til at blive nogensinde en continental Magt; Marinen og Handelssystemet er allene passende for det, og kan frelse det for den Undergang, som det trues med, og hvorom Lord Vellesley havde ganske Ret, da han sagde, at dets Nød var permanent. De Engelske Ministre, dadlede han meget, fordi de ikke havde benytte Englands Seiervindinger og politiske Stilling til at forskaffe Landet anseelige Handelsfordele; han sluttede sin Tale med de Ord: England befinder sig i en besynderlig Forfatning; det har vundet alt og har derved ødelagt sig selv. Om sig selv sagde han, at han ønsker den almindelige Fred, fordi han deri finder sin sande Jnteresse, og seer den eneste Ud vel til at kunne forlade den Klippe hvortil han er forviist, (det kan nok være at han har sagt det: men det er mueligt at han ikke mener det Politievæsnets nyeste Historie.