JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-01
Under Krigen udgav han 1807213 nogle National-Dramer, blandt hvilke: Hans Rostgaard og hans Hustrue 1808 – Anna Colbiørnsen - Tronhjems Befrielse - Skottekrigen - Peder Skram Tordenskjold i Marstrand og fl. Under Titel: Samlede originale Skuespil. 9 Dele 1809-1813 ere de særskilte Stykker samlede. De bleve skrevne for den dramatiske Skole, og som sagt under Krigen. (De særskilte Stykker have det Fortrin for Samlingen, at nogle Efterretninger om Emnerne og Kilderne m. M. der findes.) Jmidlertid var han 1809 bleven Medlem af Theaterdirectionen, og det, som han beretter, saa ganske mod al Forventning, at han, ved at modtage Communicationen paa den dramatiske Skole, maatte raadspørge paalideligere Øine for at overbevise sig om, at han ikke daaredes af Feberdrøm." 1810 d. 28 Jan, nød han den Ære, som nu ogsaa blev hans gamle Samvandrer Pram til Deel, at blive Ridder af Dannebrog. 1812 modtog han, igjennem den ham da personlig ubekiendte Reinhold, Diplom fra Kiel som Det, i Philosophien. Han prøvede Udgivelsen af et nyt Ugeblad, Sandsigeren, 1811, men det maatte ophøre med første Aargang. - Efter den døende K. H. Seidelins sidste Ønske og dennes Enkes Anmodning paatog han sig 1811 Redactionen af Bladet "Dagen, som han under Conjuncturer, der gjorde dette Arbeide dobbelt byrdefuldt, fortsatte indtil Juli 1814, da han af den nye Eier - der ikke kunde skjønne eller bedømme hans Virken eller hans Arbeides Værd – blev uventet udsagt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-01
J Aarene 1812-14 udgav han i Forening med Vennerne R. Nyerup og Abrahamson, Udvalgte danske Viser fra Middelalderen." 5 Bind. 8.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-01
J Aaret 181, overraskedes han ved at vorde udnævnt til ordentlig Professor med Anciennitet fra 1814, en Lykke og Ære som han efter den ældre Indretning ikke havde drømt om. 1819. indtraadte han, efter Professor Wolfs Død i Consistoriet som Secretair. Sommeren samme Aar foretog han med sin Hustrue en Reise til det Holsteen skee. Han begyndte i samme Aar et nyt Maanedsskrift kaldet Hesperus, Fædrenelandet og Literaturen helliget. J sammes første Bind har han i Breve til Nyerup meddeelt Efterretninger fra denne holsteenske Reise. Under hans korte Ophold i Hamborg deeltog han i Klopstocksfesten d. 2 Juli 1819, og har i bemeldte Tidsskrifts 1ste Hefte S. 1218 leveret det han der fremsagte: Om Klopstocks Forhold til den danske Literatur og hans Indflydelse derpaa. Tidsskriftet, som efter to Aarganges Slutning fik dobbelt Titel, nemlig tillige det ny Navn: Læsning i blandede Æmner varede kun i fire Aar, og i sidste Hefte skrev han en endelig Afskeed, dateret Bakkehuset d. 12 Sept. 1823. J henved 40 Aar fra Minervas, første Begyndelse havde han nu med korte Afbrydelser været Udgiver eller Medudgiver af en Række af Maanedsskrifter under forskjellige Navne. De Mænd hvem Censuren, fra den Tid samme begyndte, havde været betroet, takkede han for den Humanitet og Liberalitet det stedse havde mødt, og han sluttede med det Ønske, der hele hans lange Vandring igjennem havde været hans stadige Løsen, og til hans sidste Øjeblik vil blive hans inderligste Bøn Gud bevare Kongen. Gud velsigne Fædrenelandet. Leve Borgerfrihed og Sandhed!" 1822 udgav Rahbek: "Bidrag til den danske Skuepladses Historie i det første Aarhundrede. Første Hefte. Det er Skade, at Fortsættelsen udeblev.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-01
J Hesperus for 1823, 2 H. S. 128 berettede Rahbek, at han just nu skulde lægge Haand paa Fortsættelsen; og som et Program dertil gav her Christiani Democriti satiriske Betragtninger over Kjøbenhavnske Præsters utidige Nidkierhed, med de ny oprettede og kongel. priviligerede Operaer og Komedier." 1825 hædrede den herværende Studenterforening, der allerede havde optaget ham til Æresmedlem, ham ved at højtideholde paa sin Stiftelsesfest hans halvhundrede Aars Studenterjubilæum.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-01
J Aaret 182, begyndte han en ny Udgave, eller Samling af almindelig ældgammel Morskabslæsning. Med historiske literariske Noter).Med Juli 1828 begyndte han et nyt Maanedsskrift: Tritogenia, som Fortsættelse, hvilket først ved hans Dødsleje blev afbrudt *) Paa Hofvoghandler Beckens Forlag. Tredie Vinds1ste Hefte, udkommet 1829, er det sidste af Rahbeks Haand. *) Paa samme Forlag. Første Hefte for 1830 er det sidste fra Rahbeks Haand. Paa 2det Heste var netoy begyndt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-01
J samme Aar udkom: Bidrag til en Udsigt over dansk Digtekunst under Kong Christian den 7de, ved Rahbek og Nyerup. Første Deel, indbefattende Tidsrummet 1766-1775. See Maanedsskrift for Literatur 1829. 3 H. Ved begges Død forsvandt Haabet om Fortsættelsen. Bidrag til Fortsættelsen indeholder Hesperus. 1829 d. 21 Juni mødte ham den store Hjertesorg at see sig ved Døden berøvet hans elskede og elskelige Camma. Venner havde hun som Faa, Og Faa, som Camma, Vennerne fortiente. De skal en meer til Dig paa Bakken gaae, Hvor Gjæstfrihed og Munterhed dem vente; Hvor yndig Vittighed, – som Livet fryder Dem strax paa Tærskelen velkommen byder. Hvi døde du i Vintrens Kuld Du, alle Blomsters kjærlige Veninde? Hvi maatte de, fremspirt af Foraarsmuld. J store Krands sig ej omkring din Kiste vinde Naar næste Vaar den unge Rose kommer, Den bøier forgfuld Knuppen i sin Sommer. Forladt man visne Grønning seer, Thi ei Du vander meer de spæde Buske; Og maler ei med stærke Farver meer Paa hvide Bræt de faare Urtekoste. Hvergang din Hauge Camma, Du besøgte, Da smilte Flora selv, og Vestenvinden spøgte. Men ej kun Blomsterbladet blev Dit Hjerte kjært, Du sindrige Veninde Det Blad, som Tænker og som Skiald beskrev Det yndte Du, som Roser og Kierminde. Og Sproget kjændte Du i hver en Farve, Der smykte Følelsen, som Blomsterlarve. Det er forbi. - Nu staaer Du ikke meer, Og danner smukke Skrin til Vennegave.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-01
J sidste, sorte Skrin jeg seer Dig langsomt bæres til de Dødes Have J treti Aar Du har alt paa din Smerte; Ej nænte Dødens Haand at knuse store Hjerte Dit stakkels Legem tærtes hen, Lidt efter lidt forsvandt de sidste Kræfter; Men Sjælen var dog karsk igjen, Og ei dit Mod gav slap for Angsten efter. Og, hvad, til sidste Stund, selv Qval ej kunde bøie, Det var dit herlige, dit tankefulde Øie Saaledes skildredes hun af Digteren, hendes Svoger Øhlenschlager, og Frue Frederikke Bruun, skrev ogsaa et skjønt Mindedigt over hende. (Begge i Dagen 1829 Nr. 26.) Af Rahbeks Erindringers 5te Bind, som udkom i Slutningen af Aaret lære de, som ej kjendte hende, de elskelige Træk, der gjorde hende saa dyrebar for Mand, Slægt og Venner, og det dybe Savn for Manden, der – som hans Venner og Højtagtere frygtede ogsaa snart vilde bortkalde ham. Af hans Virksomhed og Arbeider saa man fremdeles Frugter, saasom Udgivelsen af hans Erindringers 5te Deel; – af Oversættelsen af Religionsforedrag for Jesu tænkende Bekjendere, af Dr. Theol. og Philos. J. C. G. Johansen, af Fortsættelsen af Triogenia etc. – – af Skriftet: "Sømands Tidsfordriv eller nye Samling af Orlogs og Sømandssange, udgivet og ledsaget med historiske Oplysninger 1829. Med Tordenskjolds Portrait.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-01
Det sidste man har trykt fra hans Haand er vist nok den Skildring af Gielstrup som Skuespiller, der i Kjøbenhavnsposten læses. En fuldstændig Opregnelse af hans mange Skrifter indtil Aar 1820 findes i Literatur Lexikonnet. De mange sildigere Udkomne ere, i det mindste de vigtigste, ovenfor nævnte. Han har adskillige Gange (som det hedder i Forfatter Lexikonnet) fundet sit Navn paa Titelbladet af Skrifter, meest Oversættelser, som han skulde have gjennemseet, skjøndt han først flere Aar derefter erfor deres Tilværelse. Han har udgivet mange af sine hedengangne Venners digteriske Arbeider, saasom Samsøes 2 Dele 1796 - Ribers, 2 Dele 1803 *) 4 Dele. 18789. Paa Beckens Forlag 2) Paa Beckens Forlag. - Th. Thaarups 1822 - Chr. Prams 4 Dele og et Suplementbind 1823. – Fremdeles var en Samling af H. C. Snedorfs Digte bebudet; men udkom ikke. Hans Selvbiographie, hvoraf under Navn af Erindringer af mit Liv 5 Dele udkom 18249, gaae egentligen kun til 1799 Aars Udgang. De give høist interessante Oplysninger til Fædrenelandets Historie, og Efterretninger om mange mærkelige Mænd. At den korte Biographie den danske Bearbeidelse af Conversations Lexikonnet har er af Rahbek selv, sees baade af dens Stil og at Erindringernes 5 D. S. 223. Rahbeks Portrait staaer foran Nyerups Nytaarsgave Frigge for Han var Medlem af det kongl. danske Videnskabernes Selskab, i hvis Ordbogskommission han virkede – af Selskabet for de skjønne Videnskabers Forfremmelse, for hvilket det isærdeleshed var overdraget ham at skrive Efterretningerne om dets Historie; hvormed Begyndelsen skeete i den 182 udkomne første Deel af dets nye Samlinger; af det skandinaviske Literatur-Selskab – af Samfundet til den danske Literaturs Fremme, i hvis Udgivnings Kommission han virkede, af Frimurer Ordenen, i hvilken han, ligesom hans kort forud hedengangne Ven Münter. var en nidkjær Arbeider. Ogsaa derved viiste sig hans literaire Virksomhed, i det han udgav nogle af sine i Ordenen holdte Taler, Lommebøger o. s. v. At han var virksom Medlem af Selskabet for Sandhed er allerede nævnet, ligesaa var han det af det 1785 stiftede, men, efter omtrent et Aartiende, indgaaede philologiske Selskab.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-01
Jndenlandske Efterretninger. De i dette Blad S. 496 meddeelte hebraiske Mindeord om den hedengangne ædle Münter ere i Hr. Cancellieraad Hempels Avis Nr. 59 saaledes oversatte.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-01
Klagestemme. Videnskabs-Dyrkere – sørge. – Falden er - Vor Pragt - Kronen - Af vort Hoved.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-01
J Aarhuus Avis læses følgende: "Det ærede Publicum, som forleden Aften var ude ved Jæger gaarden, for at see min store Luftballon à la Mongolflere stige tilvejrs, tilgive, at det ikke var mig muligt, formedelst den stærke Vind, at lade den gaae op, hvor gjerne jeg end havde villet; de faa Rigsdaler, jeg havde indtaget, har jeg Dagen efter tilbudet Fattigkassen, men da Pøbelen, slog mig saa meget i Stykker, fandt sammes høje Foresatte, at jeg kunde anvende dem til at betale lidt af Skaden med, da nogle af de ituslagne Sager ikke vare mine egne. Kan jeg være saa lykkelig at faae en bedre Plads, vil jeg prøve om jeg ved Subskription mod en ringe Betaling kan blive saa skadesløs, at jeg en anden Aften kan lade den gaae tilvejrs. Ærbødigst J. Hoffmann."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-01
Blandede Efterretninger. Botaniske Haver. Den botaniske Have i Genf ejer en sjelden liden Samling af Vinstokke, af hvis Druer tilberedes over 600 forskjellige Slags Vin - (vist nok ere endeel af disse ikkun lidet forskjellige) – fra Vinbjerge i Frankrig, Sveits og Jtalien. J November 1827 blev en liden men udvalgt Samling af de fortrinligste Varieteter sendt til Hr. Alaman, en af de største Godsbesiddere i det Mexikanske. Han plantede dem, og har nylig skrevet til London, at 105 Vinstokke ere i fuld Vegetation; tillige bemærkes at man i Mexico, uagtet Landets høje Beliggen*) Naturligviis Fattigkassens. hed, ikke sporer den Uleilighed som hindrer Vinavlen paa Cajenne, og i adskillige Distrikter af de forenede nordamerikanske Stater, at nemlig Oruerne paa een og samme Vinstok modnes paa forskjellig Tid. J Mexico modnes de, ligesom i Europa paa eengang, og man haaber at Vinavlen i Mexico, forhen strængt forbudet, for at Handelen, med spanske Vine ikke skulde lide Afbræk, – efter nogle Aars Forløb vil der være i fuld Drift, da Climatet her er lige med det i Murcia eller i Rom. Opfyldes dette Haab, saa bliver det mærkeligt, at det er fra den botaniske Have i Gen Vinplantens Dyrkning i det Sydamerikanske blev udbredt. – Fra den botaniske Have i Paris blev under Ludvig den 14des Regjering to Kaffe planter bragte til Martinique, og fra disse Aflæggere nedstamme alle Caffeplantagerne i hele Vestindien. J vore Dage blev fra samme botaniske Have Brødfrugttræet sendt til Cayenne, hvor det nu almindeligen dyrkes. Slige Kjendsgierningen vise de botaniske Havers praktiske Gavnlighed, saa at de ikke blot tjene til theoretiske Studier, 2.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-01
Kjøbenhavns Børs, d. 30 April 1830. Hamburg 2 M. - a vista 209 Species 210. Specier solgtes til 12 Rbmk. 9 1/2 s. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler 152 1/2 - Rbd. Sdl. pr. 100 Specier Svenske Sedler. 49 1/2 Rbs. Tegn. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 97 Rbd. Sedl. 4 pCt. Kgl. Oblig. (u. R.) Dito Dito. 92 1/2 i Banco.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-01
Nationalbank-Obligationer, (af Laanet 4 Febr. 1820) 102 1/2, 103 Rbd. r. S. Dito Dito. . . . . . . 108 i Sedler. 4 pCt. uopsigel. Rigsbkobl. Renter pr. 6 Januar 102 102 1/2 r. S. 6 pCt. norsk Laan, ved Hambro & Søn 104 1/2 105 i Banco. 4 pCt. nye norske Obligat. ved 100 100 1/2 r. S. Dito lydende paa r. S. 4 pCt. Dito Dito. . . . . . 100 100 i Banco. 4 pC. uopsig, norske Statsobligat. 66 1/2 – Rd. Banco. 3 pCt. nye danske Obligationer, 73 3/4 74 L. Sterl. Asiatiske Compagnies Actier . . 90 – i Sedler.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-04
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Dan Syvogtyvende Aargang. No. 36. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Noget om Recensionen over Erik Menveds Barndom i Maanedsskrift for Litteratur 1829, 11te Hæfte. paagaaDet er sædvanligt, at Recensioner, selv over gode Værker, ere udførligere i Dadel end i Roes. Dette er ikke just altid Beviis paa Ubillighed; thi deels er Berigtigelse af det Feilagtige ofte nødvendigere end Anbefaling af det Gode, deels kan den sidste i Almindelighed affattes i færre Ord end den første, naar den skal dokumenteres. Ubillig tør man vel derimod kalde en Recension, hvori ikke alene Feilene udhæves, men og Saadant udgives for en Feil, som ikke er det, og det Gode erklæres blot for indbildt. At Recensionen over Erik Menveds Barndom i Maanedsskriftet for Litteratur 1829. 11. er af denne Beskaffenhed, er ved andre Leiligheder bleven viist, og er formodentlig almindelig erkjendt. Jmidlertid kan det gamle, semper aliquid hæret vel ogsaa ved denne Leilighed være gieldende. Den Frimodighed, hvormed Recensenten taler, har uden Tvivl hos Mange vakt en saadan Tillid, at de uden Undersøgelse antage mange af hans Paastande for rigtige. Det er derfor neppe overflødigt at henlede Opmærksomheden paa, hvor grove Feil der ogsaa i Bedømmelsen af Erik Menveds Barndom i M. f. L. findes. Det kan ikke være min Mening, at Recensenten, i Alt hvad Tirsdagen den 4 Mai 1830. han har sagt, har Uret, og selv om nogle af de Puncter, hvori han feiler, vil jeg ikke tale, deels fordi jeg erkjender min Mangel paa Indsigt i de Fag, som høre til en grundig Bedømmelse, deels fordi det med Hensyn især til det Æsthetiske i Recensionen kan være nok at gjøre Læseren opmærksom paa, at han ved at raadspørge sin Eftertanke, og sin æstetiske Følelse, uden at lade sig imponere af Recensenten, vil komme til et ganske andet Resultat end denne. Jeg vil derfor kun holde mig til een af de Anker, som Rec. gjør over vor Forfatter, og de Exempler, som anføres til at bekræfte denne, og vise, hvorlidet de svare til dette Øiemeed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-04
Recensenten siger pag. 512: Undertiden gaaer den Mangel paa Tænksomhed, hvormed han skriver, og de smagløse Urimeligheder og forkeerte Situationer og Beskrivelser, som han frembringer, videre, end man skulde troe." En saa haard Beskyldning maa synke tilbage til Intet, naar de anførte Exempler derpaa ikke ere bevisende. Det første Exempel er af 2 B. S. 207, hvorom R. tronisk siger Begriber Læseren ikke nu, at man det 13de Aarhundrede forstod at gjøre Horn mere gjennemsigtigt end Crystalglas og at give det en saadan Blødhed at man kan skære en smal Sprække(thi at stikke en Sprække er umueligt) uden at det kunde høres eller mærkes, og endelig at de frisiske Bønderpiger dengang gik med Forklæder af det tyndeste Flor. At Hornet skulde være gjennemsigtigt, behøves nu for det Første slet ikke, thi Kongen seer ikke gjennem Hornet, men gjennem Sprækken; - dertil var den vel gjort, for det Andet, da Aase er sysselsat med at hente og gjemme Levnetsmidler, medens Rane stikker sin Kaarde igjennem Ruden, er det naturligt, at hun ikke mærker det. J det Rec. dadler Udtrykket, at stikke en Sprække, dadler han kun sig selv; Ingemann har det ikke; han siger kun: "Hvad der havde foraarsaget Forklædets Fald, var en tynd Kaardespids, som hastig trak sig tilbage gjennem Hornruden;" om denne havde været brugt blot til at stikke med, eller tillige til at skjære med, sees ikke. Jøvrigt kan erindres, at det hører til Horns Natur at sprække, naar man stikker Hul deri. At Forklædet skulde være af det tyndeste Flor, for at Kongen derigjennem skulde kunne skimte Aase som en ubestemt qvindelig Skikkelse, er ogsaa urigtigt. Ved ethvert Slags løst vævet og nogenlunde fiint Tøi vilde dette være muligt, altsaa og ved Aases tynde Hørgarns Forklæde (C. M. B. 2 Bd. S. 202). Havde han seet igjennem Crystalglas, og det tyndeste Flor, da vilde han ikke have skimtet hende, men seet hende tydeligt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-04
Strax efter finder Recensenten det forunderligt, at Jomfru Inge med Lethed bringer et stort Pengeskriin af Jern ned fra Flynderborg. Han erindrer da vel ikke, at et Skriin er mindre end en Kiste, samt at man ikke pleier at gjøre Jern skrine saa store som Træskrine, at følgelig et Jern skriin af en Alens Længde med Rette kan kaldes stort, skjøndt det uden Vanskelighed kan bæres, end sige slæbes. Derefter finder han det besynderligt, at hun graver det ned med stor Anstrængelse. Anstrængelse behøvedes vel, ikke fordi hun manglede Kræfter, men fordi hun manglede beqvemme Redskaber. Rec. mener, at man ikke uden Forundring erfarer, at Jomfru Inges Aarvaagenhedsfugl, eller ridderlige Fugl er en Hanne. - Forundringen vil kun have liden Grund naar man læser Udtrykkene i Sammenhæng. Det hedder nemlig: "See min smukke Aarvaagenheds fugl!" sagde hun munter; Havde Hamlet havt den, vilde han vist have forstaaet at bruge den." Hun klappede med disse Ord en stor tam Gaard hane, der var fløiet op til hende paa Høien, skræmmet, som det lod til, af Claus Skirmen." og lidt efter: "Drost Peder priste den stolte ridderlige Fugl. De Fleste ville vel ogsaa finde, at det er meget træffende at kalde Hanen Aarvaagenheds fugl, for dens Vagtsomheds Skyld, og ridderlig for dens Stridbarhed. At den flyver efter hende, hvor hun gaaer, er ikke fortalt hos Ingemann, men vel, at den lader sig klappe; dog er det smukke Tillæg, som en anden Hund, Recensentens eget. Hvad der ved Hanens Sending er besynderligt, er ikke let at see, undtagen det, at Ingemann ikke i dens Sted sendte et Brev, men maaskee frygtede hun for at et Brev skulde falde i fremmede Hænder, og derved røbe hendes Hemmelighed, som Hanen ikke kunde gjøre.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-04
Naar Recensenten spørger: Er det naturligt, at Martinus de Dacia forklarer sine modsignificandi for en gammel Ridder," svarer jeg dristigt: Ja, thi intet er almindeligere end at lærde Folk, som ikke have levet meget iblandt Mennesker, tale om de Ting der meest have interesseret dem, til Enhver, fordi de troe at det, maae interessere Alle. Naar Rec. tilføjer, og denne finder den tørre Philosophie saa moersom, at han hjertelig leer deraf, viser dette, at han ikke har forstaaet Forfatterens Mening paa dette Sted. Man seer nemlig let, at Ridder Jon ikke leer af Philosophien, men af Martinus's Naragtighed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-04
At Drosten har Salve og Forbindingsmidler i sit Hylster, forekommer mig meget naturligt; thi paa en Tid, da man hvert Øjeblik var udsat for at komme i Kamp, og da der kun vare faa Chirurger til, var jo Intet rimeligere end at en fornuftig Mand forsynede sig med disse Apparater, for i paakommende Tilfælde at kunne hielpe sig selv. Naar det siges, at Grevens Saar er farligt, og at han efter Forbindingen er strax rask igjen, ere begge Deele urigtige. Drost Peder siger nemlig udtrykkelig: Eders Saar er temmelig dybt, men ikke farligt," siden maa Greven hielpes paa og af Hesten, han ømmer sig ved sine Saar, og derefter bliver Saaret oprevet ved en voldsom Latter, saa at han besvimer. At Drosten engang til Utide overrumples af Søvnen, vil man ikke finde unaturligt, da han, skjøndt en retskaffen og i sin Post ivrig Mand, dog ikke er et Jdeal af menneskelig Fuldkommenhed. Naar Rec. taler om at han ivrigen forsvarer sin Aarvaagenhed for Landet og Folket, umiddelbar oven paa at han er sovet ind over sin vigtigste Hemmelighed, klinger det vel besynderligt nok, men naar man efterlæser Stedet i Bogen (C. Menv. Barnd. 1 Bd. S. 77) vil man ikke finde det underligt, at han, da Greven spøger dermed, undskylder sin utidige Søvn, og derpaa tilføjer, at han desuagtet skal vaage, saa godt som Nogen, for Landet. Huuskarlens Beskrivelse over Besøget i Dag bergs Kalkgruber er vistnok latterlig, men det skal den, efter Forfatterens Plan, dog vel være. Naar han siger vist hundrede Alen vilde det være urimeligt at regne det nøie. Kalkstenene blive ofte slibrige af Smuds, saa at Fødderne let glide; det er derfor intet Under, at Karlen taler om glatte Kalkstene. At holde en Brand i Lue i de trange Stoller, er ikke vanskeligere end i en Stue, da Luften der er meget reen. Endelig at finde Vei i en Grube uden Lys er ikke vanskeligt, naar det er een af dem, der ikke har Sidegang; af saadanne gives der ogsaa nu adskillige, og alle maa have været faaledes i deres Begyndelse. Halv nedfaldne Grupper af Træer, erindrer jeg ikke at have seet ved Dybdal; men at man i fordums Dage, da der formodentlig istedenfor Krat var Overskov, kan have truffet saadanne er meget sandsynligt *). At det betydelige Kalksteensbrud havde dannet dybe Gruber i Dalen, kalder Recensenten Nonsens; jeg kalder det kun en Metonymie, istedenfor Man havde ved at bryde Kalksteen dannet dybe Gruber." At iøvrigt Kalksteen bruddene i Dybdal ikke endnu have været til i Erik Glippings Tid, har jeg Grund til at formode, thi man seer tæt ved Dagberg Bye Spor af gamle Kalkgrave, hvor det synes, som om man blot er gaaet lige ned, og naar man ikke kunde komme dybere, har forladt Graven, uden, som nu, at gaae til Siderne. Formodentlig har man ikke 5) Fra Sprogets Side kan erindres, at de Høider, som Pontoppidan kalder Bjerge og Ingemann store Høie vel rettere kaldes Bakker. anlagt Gruberne i Dybdal, for man havde ophørt at grave ved Byen, men dette er maaskee ikke 200 Aar siden. Dog da det er uvist, kan man vel ikke formene Digteren at forestille sig Kalkgruberne omtrent som de nu ere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-04
Localiteten ved Vaarbye mellem Vemmelløv og Slagelse er saadan, at man nok kan finde det rimeligt, at der for 550 Aar siden kunde behøves en Broe, som i den tørre Aarstid var flere Favne som ikke just 6) over Vandfladen. Engene paa begge Sider af Aaen ere nemlig upaatvivlelig dannede ved Vandet, og vise altsaa, at dette har gaaet lige op til Bakkerne. Ogsaa er en saadan Opsvulmen af en Aae, at den kan borttage en svær Steenbroe, ikke noget gandske usædvanligt i Danmark. Men hvad skal man tænke om en Recensent, som kan sige, at Sjælland kun har Bække og Søer, og neppe meer end een eneste Aae? Paa Gliemanns Amtskorter findes dog allerede 7 anførte ved Navn, foruden de mange, som ikke ere navngivne. Man skulde næsten falde paa at troe, at Recensenten var en Tydsker, som bildte sig indat det danske Bæk nøjagtig svarede til det tydske Bach. Jeg har her kun giennemgaaet 5 Sider af Recensionen nogenlunde udførligt. De øvrige 52 Sider kunne give Andre Leilighed til betydeligt at forøge disse bemærkningers Tal. Bliver end denne Leilighed ikke benyttet, saa haaber jeg dog at have givet Anledning til at man ikke fæster blind Troe til Recensionens Autoritet; men især haaber jeg, at Jngemanns Romaner ville beholde deres Anseelse og endnu finde Yndere, naar saavel Recensionen som denne Antikritik for længe siden have været glemte. J. H. Bredsdorff.