Ribe Stifts Adresseaviser, 1835-04-21
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Debatterne om de amerikanske Anliggender aabnedes af Ex=Pairen, Hertugen af Fiziames, som talede med megen Kraft og Varme. Han gik fornemmeligen løs paa Ministrene, og meente, at med Hensyn til Fristaternes Fordring var vistnok Bestikkelser ikke forsømte at være blevne anvendte. Jmod Hertugen optraadte Hr. Thiers, som i sin Tale blandt andet sagde: "Skulde de, m. Hr. ansee det for muligt at have saadanne Ministre for sig, der skulde være frige og nederdrægtige nok til at opirre en fremmed Regjering til Trudsler imod Frankerig, for at tvinge dette til at afbetale en Gjeld, da maatte de, m. H, hvis de længere taalte os, ansees for vore Medskyldige. De vide, at nærværende Traktat ikke er et Værk af os, at Jngen af os har undertegnet den, men at den allerede var det, da vi traadte ind i Cabinettet. Havde man (Fizjames) gjort sig den Uleilighed at sammenligne de fremlagte Documenter og disses Data, saa vilde man ikke være kommen til det Raisonnement, at den amerikanske Præsident skulde herfra være bleven opmuntret til Trudsler, fordi han først saa længe efter hiin Fordrings Forkastelse havde besluttet sig til, endelig at give sin Uvillie Luft. Det første Spørgsmaal er altsaa: et Frankerig virkeligen Fristaterne nogen Erstatning skyldig. Herpaa maa man give et bejaende Svar; og dette fremlyser baade af den af de sidste Regjeringer i Frankerig anerkjendte Gield, som og af Sagens Natur. Allerede Hertugen af Bassan og Vicenza, Napoleons Minister, saavelsom siden Dhrr. Montmorency og Damas, Ministre under Restaurationen, have tænkt paa denne Gjelds Afbetaling. Vi have uden videre ødelagt amerikanske Skibe, for at disse ikke skulde røbe vor Flaades Expeditioner o. s. v. Det andet Spørgsmaal, som dernæst møder, er: hvor stor denne Frankerigs Gjæld da ere Den nedsatte Commissions Beretning angiver Størrelsen i det mindste til 24 Mill. Fr., ja maaskee er den endnu større. Et tredie Spørgsmaal kan gjøres os, om de Handels fordele, som den sidste Tractat forskaffer, ikke overgaae langt de Fordele, som en rigtig Fuldbyrdelse af de ved Luisianas Aftrædelse stipulerede betingelser vilde have frembudt." - Siden fremtraadte en Hr. Salverte, som bittert dadlede Fristaternes Opførsel. Jmod ham talte den unge Lafavette, der søgte at retfærdiggjøre Fristaterne, i og sagde, at han aldrig kunne være en rolig Tilhører, naar man (Salverte) saaledes angreb en Nation, hvem det laae særdeles meget paa Hjertet at blive agtet af Frankerig og virkelig ogsaa kunne gjøre Fordring, paa en saadan Agtelse (lutter bifald fra Centrum). Salverte besteg derpaa Tribunen og undskyldte sig med, at det langt fra havde været hans Hensigt at fornærme Amerikanerne. - Men hvad der især vil kunne bidrage til Antagelsen af Fordringen er følgende vigtige Omstændighed. J Archiverne havde Hertugen af Broglio for nyligen fundet et Brev fra Napoleon (dengang Consul) til Fyrsten af Talleyrand, der lyder saaledes: hvad De skriver angaaende Umuligheden at tilfredsstille de amerikanske Fristaters Fordring, da maae vi betale, naar vi ere dem skyldige. Læsningen af dette Brev gjorde et saa stærkt Jndtryk paa Kammeret og de Tilstædeværende, at det faldt den følgende Taler, Bignon, vanskeligt at skaffe sig Gehør.