Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-07
Endnu hyppigere, end Catalogens Brug, har det Kongelige Bibliothek systematiske Opstilling foranlediget den Nytte, Vedkommende kunde have af at forevises en vis Afdeling i et Fag, hvori de søgte litteraire Hjelpemidler. Har Dr. Claussen ikke tabt Hukommelsen eller Villien til at huske i dette Tilfælde, maa han erindre sig, hvorofte han selv paa denne Maade er ført ind i Bibliotheket, hvis levende og virksomme Tilværelse, mindst kan være ham ubekiendt. Ved et saa strengt systematisk ordnet Bibliothek, som det Kongelige, er overhovedet en Real-Catalog af mindre praktisk Nødvendighed, end Mange, som tale uden dybere Erfaring og Sagkundskab, troe. Jmidlertid er den en gavnlig og hæderfuld Prydelse for ethvert stort Bibliothek. Som en saadan har Conferentsraad Moldenhaver anseet den, og foretrukket dens Udarbeidelse for en alfabetisk Catalogs. Videre for Alvor at gjendrive Dr. Claussens Snak om Utilværelsen og Ubrugbarheden af den Moldenhaverske Real-Catalog, kan ikke falde mig ind. At giøre ham Rede for de forskjellige Aarsager, hvorfor dens Redaction i en beqvemmere Form, Revisionen af Bogtitlerne (der, skrevne af saa mange forskiellige Personer, behøve at bringes til en større Eenhed), Supplering for den senere Tid og Reenskrivning, først i Aaret 1817 kunde tage sin Begyndelse, og hvorfor dette ikke skeete 10, eller endog tyve Aar tidligere, som han saa meget beklager, er ligesaa overflødigt. Fortrinnet, som den nye Real-Catalog faaer, ved at blive langt rigere end for 20 Aar siden, vil enhver Sagkyndig erkiende. Det Ubehagelige eller mindre Behagelige, han finder saa nødvendigt at sige, er i dette Tilfælde det Unyttige, og den dadlende Sandhed, Doctoren har paataget sig at understøtte, er enten Dadel uden Sandhed, eller en Sandhed, for længe siden erkiendt og fulgt, som derfor kun enten Uvidenhed eller Skumlelyst kan falde paa at forvandle til Dadel. Mere end Uvidenhed ere de Yttringer af Doctoren, hvorved han sigter Bibliothekets Betjente for et saadant ubekiendtskab med dets Jndhold og Fagenes Opstilling, at de, af Mangel paa en brugelig Catalog (ligesom om Bøgerne allene efter en Catalog kunde opsøges), angive Bøger som manglende, der i et almindeligt godt Bibliothek ei kunne mangle (S. 409). En Adfærd, der paa denne Maade uden alt Beviis søger at kaste Skygge paa et offentligt Bibliothek af erkiendt Fortræffelighed og paa dets Opsynsmænd, stempler sig selv. Dr. Claussen opfordres til navnligen at angive, paa hvilke Bøger, som virkeligen findes i det Kongelige Bibliothek, man har tilbagesendt Udlaaningsbeviset, med Paategning at Bogen manglede. At han hører til dem, som indbilde sig, at Mangelen af enhver Bog, de fordre paa et Bibliothek, er en absolut Ufuldkommenhed ved dette derom lader hans Tanker om sin egen Fuldkommenhed os ikke tvivle. Dr. Claussen er heller ikke den eneste, som har den naive Tro: at enhver Bog, hvis Titel blot kiendes, bør og maa existere i et stort Bibliothek. Men naar han kan være ildesindet nok imod Bibliotheket, til at ville tillægge Savnet af en eller anden blandt de Bøger, han forlanger tillaans *), en for Bibliothekets Overopsynsmand og Betiente saa fornærmelig Grund er man beføiet til at kræve det strengeste Beviis for en saa utaknemmelig, ufortient og ugrundet Beskyldning. (Slutningen følger.) Saavidt jeg veed, har Dr. Claussen, siden hans Hiemkomst fra sin Udenlandsreise, kun forlangt een Bog, som ikke var tilstede (Kleukers Salomonische Denkwardigketen. Lps. 1786), og det endog ikke af den Grund, at Bogen aldrig er anskaffet; men af den, at Bibliotheket har mistet den ved Udlaan.