Viborger Samler, 1846-05-19
Nyeste Postefterretninger. Storbritannien og Jrland. Allg. Preuss. Zeit. indeholder fra London om Englands Forhold til de nordamericanske Fristater følgende Artikel, af hvilken Nedenstaaende, meddeles. Naar Opsigelsen af Oregonconventionen forkyndes i den af Senatet udtalte Form, saa er dette et alvorligt Tegn paa Fristaternes Tilbøielighed til at gjøre Ende paa tvivlsomme Fordringer og en farlig Strid. Efterretningen om Senatets definitive Beslutning har derfor ikke vakt nogen synderlig Sensation; Fonds indvirkede den ikke paa. Vi have Grund til at troe at den engelske Regiering med Glæde vil gribe denne Leilighed for at bringe den allerede saa længe svævende Sag et Skridt, nærmere, og det er ikke usandsynligt at den næste Post vil bringe fra Liverpool det britiske Cabinets sidste Resolutioner for sin Repræsentant i Washington, og at Underhandlingerne ville vorde aabnede paa ny. J London nærer man det tillidsfulde Haab at den americanske Regiering ikke vil betænke sig paa at antage de den forelagte Betingelser. Uden at kjende disse, er det naturligviis umuligt at dømme om hvorvidt denne Forventning vil vorde opfyldt, det er derimod tvivlsomt om England vil antage de Forslag, Fristaterne maatte fremsætte. At antage som Grændse for Oregongebetet i det Jndre den 49de Grad, turde ikke støde paa nogen Vanskelighed, naar denne Concession giengieldes ved tilsvarende Modificationer med Hensyn til de americanske Prætensioner paa Kysten, Columbiastrømmen og Facastrædet, - Puncter navnligen det sidstnævnte, som den britiske Regjering hverken kan eller vil opgive. Betragter man Spørgsmaalet, saaledes som det nu foreligger, og hvortil de americanske Democreters Jil har bragt samme, saa tør den engelske Regiering og Nation ikke forglemme, at, medens deres Rettigheder paa Oregongebetet ere ligesaa store som de forenede Fristaters, er deres Magt til at værne om disse Rettigheder langt større. Et Blik paa den engelske Sømagt er tilstrækkeligt til at godtgjøre dette. Hvad den americanske Sømagt angaaer, da kan man neppe sige at den existerer. Staternes republicanske Sparsomhed har ikke tilstaaet store Marine-Budgets, Tjenesten behandles stedmoderligen. Efter Budgettet er Marinestyrken omtrent 7500 Md. for omtrent 77 Skibe, de i Bygning værende indbefattede. Englands Arsenaler og Havne udvikle imidlertid uhyre stor Virksomhed. Escadren ved Spithead manoeuvrerer endnu for Lord Ellemborough, førend den begiver sig paa sit Krydstogt udenfor Kanalen, og store Folkemasser strømme fra Landet til Værfterne for at see disse prægtige Skibe og Mandskaber. Meget mærkelige Forsøg ere gjorte for at lette den giensidige Understøttelse imellem en Flaades Seilskibe og Dampskibe, og hvilke Fredsforhaabninger der end næres i London-Downingstreet (Hotellet for de udenlandske Anliggender) da blive de sikkert ikke nærede i Portsmouth eller Woolwich. Det er isandhed uden Exempel i Historien, at en Stat ganske urustet og uden Forsvarsmidler, truer under overdrevne Paastande med Krig en anden Stat, der byder over den største Sømagt, som Verden endnu har seet. Paa Englands Side staaer Magt, forenet med Maadehold, paa den anden Magts Side derimod Anmasselse, forenet med Svaghed.