Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-01-06
(Jndsendt.) Den Stilling og det Forhold, begge staae i, med Hensyn til deres Medborgere, ere i mange Henseender saa aldeles de samme, at Resultatet af Sammenligningen og de deraf anledigede Betragtninger (foruden maaskee at være morende for Læserne) turde muligen, om Vedkommende værdige dem Opmærksomhed, lede til det Offentliges Gavn, - Jndsenderens eneste Øiemed, Begge ere, eller i det mindste burde være. Videnskabsmænd. Der er viseligen sørget for at de Fleste, der udøve Lægevidenskaben i Ordets udstrakteste Betydning, ere ved en ordentlig og stræng Exammen, der forudsætter flere Aars foregaaende Studering og Flid, saaledes prøvede af kyndigere og meer erfarne Mænd, at Medborgere med Tillid, kunne betroe sig til næsten Enhver, uden at frygte for at træffe paa en saakaldet Bønhas; dette er derimod aldeles ikke Tilfældet med Sproglærere; man har gjort disse den Ære, at henregne dem saa at sige til Frikunstnere (quari Frimestere. De underkastes ingen Prøve, en Skjærsild, som nomstunder endogsaa en Urtekræmmersvend maa gjennemgaae, forinden ham stædes Tilladelse til at sælge sine Medborgere Rosiner og Mandler o. s. v. Har Lykken glippet, eller maaskee begangne Forbrydelser i et eller andet Fag, for Een eller Anden, saa giver han sig til at være Sproglærer, og hvorfor ikke, Han prøves jo ikke, lig andre, og de, der behøve ham, kunne ikke prøve ham, som er det bedste af Alt. En pralende Bekjendtgjørelse om Ophold i Udlandet (i hvilket, i hvilken Stilling, i hvilke Cirkler,), om en hurtig, let Methode, og fremfor Alt - Skillings Kjøb og Sproglæreren er færdig. Han informerer nu rask væk, indtil maaskee hans Usselhed omsider og tilfældigviis paa et Sted opdages, og han afskediges derfra, for at gaae hen og stiæle Penge et andet Sted. Sielden eller aldrig har den almindelige Mand nogen Maalestok til at bedømme enten Læger eller Sproglærere, sine Penge maae han imidlertid herud med til begge; for de Førstes Kundskaber har han Borgen, for Sproglære rens derimod (naar denne ikke ved Værker og mange Aars Underviisning har gjort sig fordeelagtigen bekjendt, ingen, uden ovenanførte saare mistænkelige. Man sender Bud efter begge, naar man behøver dem, man afskediger dem begge, naar man ikke bruger dem længer. Hine kjøre eller gaae fra Huus til Huus; disse trave stedse paa Apostlernes Heste; hine komme til Legemets Patienter til ubestemt Tid, og forblive hos dem i ubestemt Tid; disse ere, med Hensyn til deres Forstands Patienter, i begge Henseender bundne, men dette gjør ingen væsentlig Forskjel mellem begges Stilling; begges Betaling er vilkaarlig, eller i det mindste kun saa løseligen aftalt. Bagge have ogsaa mange lignende Kummerligheder at gjennemgaae. Hvorledes behandles og lønnes ofte den lærde Læge for mange Aars Studering og Flid, for søvnløse Nætter, Selvopoffrelser, Fornægtelse af Livets Glæder, for ved den natlige Lampe at indsamle Kundskaber til Gavn for Medmennesker, Ofte jages han, uden Hensyn til Dagens Færdsel, op af sit Leie, fordi det brænder i Excellencens store Taae, Maren rider Hendes Naade, eller den naadige Frøken har hysterisk Krampe, som endnu ingen ung Hercules af Læge har kunnet bortmagnetisere. Hvor ofte maa ikke Lægen spilde sin kostbare Tid ved at laane Øret til Hypochondristens Litanie af alskens Svagelighed, hvis hele Grund dog kun er - Vind, og Vind bliver ofte Lægens Honorar, selv af den glade Arving, og kun den beroligende glade Følelse af opfyldt Pligt, bliver denne Værdiges Løn. Sproglæreren, der flittigen har gjennemgaaet den akademiske Løbebane, og i de ældre Sprogs Studium lagt Grunden til solid Kundskab, forenet med praktisk Færdighed, i et nyere (Jndsenderen skriver med Overlæg eet, thi hans Erfaring har lært ham, at Mester i flere er en Umulighed), jages fra den ene Ende af Byen til den anden; man seer ham ilende traske igjennem alle Gaders Snavs; han skal komme netop naar Klokken slaaer den bestemte Time og maae ikke gaae førend næste er slaaet, thi man vil have Smæk for Skillingen, og naar han blot sidder paa sin Stol den fulde Time ud, saa ere hans Kundskaber, Methode og Flid ligegyldige. Umueligheden at opfylde hiin Fordring, en heel Times Underviisning i Topmaal, ja end ikke i Strygmaal, betænker man i Almindelighed ikke; thi da Sproglærere ikke meer end andre Mennesker ere begavede med Vinger, saa behøve de naturligviis Tid, lig andre Dødelige, til at komme fra et ofte fjernt Sted til næste; og nu Betalingen - den seer det ofte heelt misligt ud med, saa var Herren ikke hjemme, da Læreren kom, eller Herren blev borte, da han skulde komme til Læreren, har altsaa ingen Jnformation erholdt, behøver altsaa ingen Betaling at yde, saa reiser man bort, og glemmer saadan Bagatel som Sproglærerens Salar o. s. v. Holder Sproglæreren Forelæsninger, saa begynder han med et fuldt Auditorium; men Herre Gud, hvor dette bliver tyndt efterhaanden henimod Betalings tiden, ligesom naar Folk i Dyrehaugen en lang Tid have moret sig med Bajaz, men aldrig saasnart lader Tallerkenen sig see, førend de forsvinde som ved Slaget af en Tryllestav. Hvilke urimelige Fordringer haves ikke paa begge; et af Vellyster, udsvækket Legem skal Lægen gjøre karsk, af et Aalehoved, der ikke engang har Begreb om de første Grunde i sit eget Modersmaal, skal Sproglæreren skabe en Cicero og Demosthenes i et fremmed. Her er ikke Talen om de uværdige Læger, som der gives saadanne) hvis Hjerter det gjentagne Syn af Jammer har overtrukken med en igjennemtrængelig tyk Puntlæders Hud, der lade sig flere Gange sende Bud efter uden at komme; der ansee enhver Syg, naar han netop ikke ligger, som man siger, med Aanden i Halsen, for uværdig deres Opmærksomhed, der ikke ville forlade et velbesat Bord eller interessant Spillepartie, uagtet den Syge i Vaande og Qvide kaster det længselfulde Øie til Døren, ikke om den Læge, der re der om med Nyheder, Sludder og Bagtalelse fra Sted til Sted, der bliver hos de Patienter, hvor han morer sig med Politisering eller Fraadserie hele Timer, medens andre, som have længe sukket efter hans Komme, affærdiges i Galop; ei heller om dem, som, saasnart de have faaet Examen og lidt Praxis, kurere væk efter Slendrian, og ikke opoffre een eller flere Timer af Dagen til ved Læsning at følge deres Videnskab i dens Fremskridt hjemme og udenlands, ei om hine Sproglærere, som saadanne der gives) der blot ønske at faae Ende paa Timen, og feje det forelagte Pensunaf og sætte et nyt for i en Hast, undervise all paa een og samme Maade, uden Hensyn til deres respektive Kundskaber, deres Fattevne, eller det Formaal i Særdeleshed, den Lærende har han med at søge at erhverve sig Kundskaber i et fremmed Sprog; ei om de Lærere, hvis Spytslikkerie, og Paatrængenhed, som oftest forenet med Uvidenhed, Uopdragelse, Egennytte o. s.v., gjør denne Lærestand foragtet, og at de ansees af Fremmede ikke stort bedre end Leietjenere og Domestikker, ei dem, der ofte reent udeblive, eller stedse ere uprecise; ei dem, der paadrage sig samme Anke, man gjør uværdige Geistlige som saadanne det gives), at de foruden Forkjerlighed for det Mammon, de dagligen præke imod, blande sig i Familie sager, ubedte give Raad, for at give sig Myndig hed og stikke sig ind hos Rigmænd Nei, om disse er Talen ikke – disse røbe snarligen, at de ere Ulve i Faareklæder, og for dem vogte Medborgere sig nok, af dem vorder man snart kjede; men Jndsenderen har søgt, ved at fremstille ovenanførte Sammenligning mellem begge Redeliges og Kyndiges tunge Bane, at vise, hvor ubilligen stundom den ædle, bedre og kyndige Deel behandles, og hvormeget de have tilfælles. At han blev fristet til et Øjeblik at vende Maleriet om, var i det mindste naturligt, og inderligen ønsker han, at de heri givne Træk, dem vist mange Læsere, ville finde at være tro Copier af bekiendte Originaler, maae tjene til nøiere Eftertanke over en Gjenstand, der vist fortjener Opmærksomhed, men hvis udførligere Udvikling Tid, Sted og Stillinforbyde ham. F. S.