Norske Intelligenssedler, 1814-09-27
Christiania Sal. 52de Aargang. Crol. Udgives to Gange ugentlig Med allernaadigst Tilladelse forsendes med Brevposterne i Norge og Danmark. Samlet, trykt og forlagt af N. J. Berg Redacteuren af dette Blad ar autoriserad att deruti inforg foriande: Udi No. 76 af denna Tidning finnes inrykt, sksom Uldrag af ett fran Kopenhamm hit kommit Brek, dateradt den 13de September, en Artikel af innehalt, att tillstand for fri Segelfart fran Dannemarck pa Norrige ikke kunnat lemas, i anseende till underlaten bemedling fran Svenska Sidan, samt att General-Lieutenanten Baron Tawast, vaktadt Stats Ministern Rosenkrantzis og Gresve Schimmelmanns tragna framstallingar, wagrat alle officielt meddelande af Conventionen. Till uplysning om ratta sammenhanget far man havigenom infoAllmanheten framlagga, ifordgarann Ofverfartning, en fran Baron Tawast till Hr. E. Rosenkrantz under den 25de Aug. 1814 afgiven officiel Rote, saa lydande: Underteknad har gran meddela Hans Excellence Herr StatsMinistren Rosenkrantzone Conventioner, afslum i Moss der 14de i denna Manad igenom Svenska och Norska Commissarier, och ratificerade af H. K. H. Kron=Prinsen, i Konnungens Nam, tena, samt H. K. H. Prins Christian Fredrik at anora sedan. Dessa Handlingar aro af den beskaffenhet att de kunne udi All manna Tidningar kundgras. Undertekaad har Aran m. m. Baron Tawast. Haraf følger saledes att Conventionen werkligen blismit Danska Ministeren officielt communicerad, churu serskillte omstandigheder kun nat, emod begge Regeringgarnes onskan, fordroja sielsvar aterkallelsen af forbudet mot Spannemats utforseln. Engelska Regtringen har uppe en dylik anmalan som den till Dannemark afgangna, redan under den kinnevarande anbefallt Blokadens uphawande. Christiania den 26de September 1814. M: Bjørnstjerna, General-Major og accrediterad Commissair vid Norska Regjeringen. Forfatteren eller Forfatterne til forskjellige Spørgsmaale, og Efterretninger i No. 74 af Christiania Jntelligentssedler, opfordres herved til enten under Navn til Regjeringen eller i et offentligt Blad at opgive hvilke de Klager over Embedsmænd ere som blot ere blevne undersøgte ved at indhente angieldende Embedsmænds Erklæring derover, og hvor de Uordener udøves eller ere udøvede der i samme No. af Jntelligentssedlerne anføres, om Heste som borttages af Soldater, uden Pas fra deres Officierer, og uden den civile Øvrigheds Medvirkning. Uden Navn at klage over Uordener som ei bestemt opgives hvor naar, og af hvem de ere udøvede, at yttre Tvivl om, at de høierAnthoriteter ville antage sig den Borgers Torv der klager over Fornærmelser af Embedsmænd, uden at opgive enten hvo den Fornærmede er, hvor Fornærmelsen har bestaaet, eller af hvem den er forøvet, og altsaa uden at give Vedkommende Anledning til at kunne undersøge dette, er, efter den mildeste Dom, en hensigtsles Udsindighed, som kun kan skade Borgersamfundet, uden paa nogen Maade, at gavne det. TilNosiges oplyste og talentfulde Mænd Norges vigtigste Tidspunct nærmer sig nu - Den Tidspunct, som skat bestemme vor og vore Efterkommeres Skjebne. Vor Stilling er critisk, men den er ikke fortvivlet! Endnu ere vi et selvstændigt Folk, Endnu have vore Fienders Vaaben ikke undertvunget os. Endnu kan Nationen ikke undertvunget os. Endnu an Nationen selv afgiøre sin Skjebne, og snart frembryder den høitidelige Dag, som skal bestemme vor Lod. Med et bankende Hjerte, som vakler mellem Frygt og Haab, seer enhver redelig Nordmand - Enhver som oprigtig føler for gamle Norges Held - Resultatet af det forestaaende Stortning imode - Hvo han mindes, at hele Norges Fremtids Lykke afhænger deraf, og ikke inder ønske, at Nationers Deputerede maae med det vileste Overlæg tage, omlet, trykt og oplagt af P. J. Bergen Bestemmelse, der fører til sand og varig Lykke for Norge, og hverken blendes af Fordom eller skrækkes af Trudsker - hverken henrives af Sværmeri, eller nedslaaes af modlos Banghed; men med det fin digste Overlæg og efter den meest upartiske Undersøgelse fatte deres vigtige Beslutning. Men vi fordrede alt for meget, naar vi vilde forlange, at alle de der møde paa Storthinger skulde besidde de Localkundskaber og den Jndsigt i Statsbestyrelsen, som udfordres til fuldkommen at kunne indsee, hvad der virkelig er til Norges sande Lykke. Med Rette venter derfor Nationen, at dens oplyste og tallentfulde Mænd vilde i denne Tid benytte sig af Trykkefriheden til det største, det værdigste Øiemed, for at veilede Nationens Befuldmægtigede i deres Valg, og oplyse Folket om, hvad der tjener til dets sande Lykke. Det vigtige Spørgsmaal, som man især maa ønske paa den mest fyldestgiørende Maade besvaret er dette: Kan Norge virkelig forsvare sin Selvstændighede Nationen har intet ivrigere Ønske, end at blive et selvstændigt Folk. Den har svaret at vove Liv og Gods for at opnaae dette skjønne Maal, og kun foragtelige Riddinger eller skændige Forrædere ville bryde denne Eed. Er der altsaa endnu fornufrigt Haab om, et forønsket Udfald af en Kamp for Norges Selvstændighed, da maa det være Nationens uforanderlige Villie at vove det yderste, for at opnaae sit høieste Ønske, og ingen egennyttige Hensigter bør rokke denne Beslutning. Men skulde det kunde godtgjøres med tilstrækkelige Grunde, at en saadan Kamp kun vilde tilintetgjøre alt Haab om Selvstændighed og Frihed, ved at gjøre os til høre Fienders, ved Vaaden erobrede Slaver, dem de kunde behandle som de lystede, da maa det ligeledes være Nationens Villie, ifølge dens Eed, ikke at lade det komme an paa saa vovelig en Prøve; men sikre sin Selvstændighed ved en Forening med Naboriget, medens den endnu, som et frit og undertvunget Folk, kan deringe sig Vilkaar, der ere hæderlige og fordeelagtige. Denne Undersøgelses Hovedgienstand maa være: har vor Armee den Stykke, og er den i den Forfatning, at vi med Rimelighed kan modsætte os den overlegne Fiende, og kan Landet udholde en Blokade, om Krigen skulde trækkes i Langdrags Hvilken Nordmand vilde ikke ønske, at dette Spørgsmaal kunde besvares med Ja. - Men Sagen er for vigtig til, at man ved faadan en Undersøgelse maa lade sig henrive af sine Ønsker. Man maa see rimelig Sandsynlighed for sig, vort Haab om at seire maa være grundet paa Bevidstheden om egen Kraft, og ikke paa Haab om andre Nationers Bistand, som vi ingen Vished have om. Et andet Spørgsmaal, som fortjener ligesaa upartisk at undersøges er dette: Kan Norge ogsaa bestaae, som et selvstændigt Rige Der er ingen Tvivl om, at Nationen, for at see sig kjereste Ønske opfyldt, gjerne yder alt hvad den formaaer til Statsbestyrelsens Vedligeholdelse; men paa den anden Side bør det ogsaa tages i Betragtning: at vor Handel og Søfart, som er den væsentligste Kilde til Norges Statsindtægter, aldrig kan ventes at blive hvad den var før Krigen; at stedse stigende Skatte kun vilde forarme Nationen, og at et forarmet Folk intet kan udrette til Landets Flor, og Selvstændighedens Vedligeholdelse. Kun den Afsindige kan ville Umuligheder! - Viser det sig altsaa tydeligt: at Norge umulig kan bestaae som en Stat for sig selv, da bliver jo dets Forening med en anden Stat nødvendig, og hvorfor lænde vi da ikke vælge at forbindes med den Svenske, hvis Love er saa nøie forenet med vort af Naturen, og hvis Folk har samme Sprog og samme Religion som vi, naar den vilde respectere vore Rettigheder, som et frit Folk, og tilstaae og Vilkaar, der vare hæderlige og fordeelagtige, Men heri følger igjen det tredie Spørgsmaal: Hvad er den Skade, og hvilke ere de Fordele, som vilde flyde af Norges Forening med Sverrig, Ogsaa dette fortjener den allernøiagtigste Undersøgelse; thi er det afgjort, at kun Undertrykkelse, Armod og Slaver kunde ventes af en saadan Forening, da bør vi heller vove det alleryderste - heller kampe med Fortvivlelsens Krampeslykke, end seigagtigen styrte os i Elendighed. Men kunde det med gode Grunde godtgiøres: at begge Riger vilde vinde ved en saadan Forening: at det ene Diges Producter kunde hjælpe de paa det andets Mangler, at Manufacturer og Fabriker ved fælleds forenede Bestræbelser, kunde ophjælpes og forøges: at begge RigersNaturproducter kunde, ved fælleds Hjælp, meere forædlede, og følgelig fordeelagtigere, afhændes til Fremmede: at Handelen paa Østersøen, som Sverrigs geographiske Beliggenhed forsikrer os, men ellers saa let kunde vorde os spærret, er os vigtig og uundværlig: at den svenske Vinskibelighed og Huusflid kunde udbredes blandt den norske Almue, og sat selve Nationalcharactererne kunde vinde, naar den svenske Politesse og den norske Troskyldighed, ved begge Nationers trolige Omgang, bleve forenede; men for alt, at vi, ogsaa under svensk Regjering, kunde blive et sesvændigt, frit og lykkeligt Folk, da bør vi ikke hindres i at antage det sikreste Middel til vor Lykke, ved et barbarisk Nationalhad, som kun Fordom har avlet, og som alene anstaaer raae og ucultiverede Stater. Endelig bør det ogsaa nøiagtigen bestemmes hvilke de Betingelser ere, som vi kan og bør fordre i Tilfælde af en Forening med Sverrig. Enhver Tanke om Slavisk Underkastelse, om vanærende Vilkaar, maa opføre den frie Nordmand. Skal vi blive Slaver, da ville vi først blive det, naar vi maae bukke under forden seirende Overmagt, og dyrt skulle vi da sælge vor Frihed! Men skal Norge, uden at være erobret, forene sig med Sverrig, da maa det skee paa den Maade, som et frit Folk forener sig med et andet tilfælleds Fordel, og til fælleds Forsvar. De Vilkaar hvorpaa saadan en Forening skeer, bør altsaa være paa det nøiagtigste og rydeligste bestemte, og garanteres a Europas øvrige Magter. Skal vi forenes med Sverrig, da maa det ikke blive som en Provinds af dette Rige, men som et Rige af os selv, ligesom vi vare under den danske Regjering, og vi bør vedligeholde saa mange Tegn som muligt paa, at vi ere en Nation for os selv. Norges oplyste og fordomsfrie Mænd. - J, som besidde de nødvendige Kundskaber til fyldestgiørende at besvare disse Spørgsmaale! - Paa Eder ere Folkets Øine henvendte. - Værer eders Brødres sikre Velledere i deres vigtigste Anliggende. - ellers falder Ansvaret for Norges Ulykke tungt paa Eder! - Upartiske, fordom, frie og frimodige være Eders Undersøgelser, som det egner sande oplyst og virkelig tænkende Mænd, - Betænker at det gielder Eders hel Fædrelands Vee eller Vel - Eders Børns og Efterkommeres Lykke eller Ulykke! - og lader ikke Smærmeri, Nationalhad, Egennytte eller slavisk Frygt have nogen Deel i Eders Undersøgelse; men lader ægt Sandheds- og Fædrelandskierlighed besiele Eder, og lægger Resultater af Eders Granskninger for Folkets Øine, førend det giør sit vigtig Valg, saa skal Efterslægtens Tak og Velsignelse, og et evigt hæderfuldt Minde blive Eders Løn!