Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-02-29
Landmandens Jndtægter kan neppe nøiagtigen beregnes, men det er sikkert ingen Ting har større Jndflydelse derpaa, end Priserne af de Producter, som han frembringer, og det synes derfor ikke mueligt, at opfinde et til Jndtægterne svarende Skattesystem, saalænge Priserne af hans Productioner ere meget foranderlige. Denne Betragtning er saare vigtig, og har i Engelland foranlediget den berømte Kornbill, hvorved Kornvarerne holdes omtrent 1/2 Deel høiere i Pris, end de, uden dette Forbud, ville være; hvorved et vist Forhold imellem Landmandens Skatter, og hans Jndtægter vedligeholdes. Denne Kornbill koster den engelske Nation aarlig i det mindste 15 Millioner Pund Sterling *), og denne Byrde falder især paa den fattigste Deel af Nationen, som maa kjøbe Kornvarerne saameget dyrere; et stærkt Beviis paa at Parlamentet har anseet det for høist nødvendigt, at vedligeholde et vist Forhold imellem Landmandens Jndtægter, og de paa ham hvilende Afgivter, da det ellers ikke vilde have paalagt Nationen et saa stort og saa trykkende Tab, som i de senere Aar har været een af de betydeligste Aarsager til Almuens Misfornøielse og deraf flydende Uroligheder. J Danmark, som producerer flere Kornvare end det fortærer, kunde et saadant Forbud aldeles ikke have den Virkning, at holde Kornpriserne høiere, og et Forbud imod Jndførelsen af det ikke betydelige Qvantum østersøeske Rug, (den eneste Kornart, som indføres), vilde kun være ubehagelig Tvang for Handelen, og berøve os Commissions= og Transithandelen med de østersøeske Producter, som, efter vor geographiske Beliggenhed, for os er den naturligste og sikkreste Handel, som vi burde søge meere at trække hertil, end hidtil skeet er. Tvertimod maatte vi, om vi vilde følge de engelske Grundsætninger, for at forbedre Kornpriserne hos os, sætte en *) See herom: Bemerkungen uber den Zustand, Grosbritaniens, von F. Nibenius, Baden 1818, Pag. 96. betydelig Præmie for hver Tønde, som føres ud af Landet, indtil Kornvarernes Priis var steget til en vis Høide. Da imidlertid dette Middel nok vil synes for kostbart, og Byrden af de høiere Priser, naar vi kunne opnaae dem her, ligesom i Engelland, vilde falde paa vore fattigste Medborgere, som allerede lide af Mangel paa Arbeide (en Følge af Landmandens Uformuenhed) saa maa man vel tænke paa en anden Udvei, forat frembringe et stadigt Forhold imellem Landmandens Jndtægter og Skatterne: indrette Skatterne efter Priserne. billigheden af dette Forslag vil man venteligen inddrømme, men flere Jndvendinger ville møde, som derfor maae prøves nærmere. Vi have havt denne Indretning førend Forordningen af 15de April 1818 udkom, og den befandtes ei gavnlig. Vel sandt, Skatterne bleve beregnede efter Kornvarernes Værdie; men man maatte, efter denne Indretning, i det paafølgende Aar udrede Skatterne efter det foregaaende Aars Kornpriser, og da i et Aars Løb, baade Kornets virkelige Priis i rede Sølv, og Forholdet af dette rede Sølv til Sedler, hvori Skatten blev udskreven, meget blev forandret, saa kunde det let finde Sted, at man maatte sælge 2 til 3 Tønder Byg, for at kunne udrede 1 Tønde Bygs Skattebeløb, og det er let begribeligt at dette Forhold maatte blive meget skadeligt for Landmanden. Forfatteren erkiendte derfor Forordningen af 15 April 1818 strax for meget velgjørende, og er endnu af den Formening, at den ældre Indretning udsætter Landmanden for et langt betydeligere Misforhold imellem hans Jndtægter og Skatterne, end den ved Forordn. af 15 April 1818 indførte. Men, da Kornpriserne fra 15de April 1818 af og til Begyndelsen af Aaret 1820 have forandret sig, saaledes, at man 1818 kunde udrede Skatten af 1 Tønde privilegeret Hartkorn (6 Rbd. Sølv) med 10 Skp. Byg, og af 1 Tde. contribuabelt Hartkorn (8 Rbd. 32 s. Sølv) med 10 Skpr. Rug eller 1 Tde. Hvede, og at man i dette Øieblik bruger mere end dobbelt saamange Kornvare dertil, saa maatte dette foranledige en nøiere Undersøgelse, for end mere at forebygge det Misforhold imellem Landmandens Jndtægter og Byrder, som Regjeringens landsfaderlige Omsorg, især ved Forordn. af 16 April 1818, men desuden ved mangfoldige andre Bestræbelser, med Kjerlighed og betydelige Opoffrelser har søgt at hæve, men som desuagtet endnu er alt for føleligt. Dette kunde venteligen afhielpes, eller i det mindste betydeligen formindskes, naar Regjeringen vilde vedblive de i Forordningen af 15 April 1818 antagne Grundsætninger (thi enhver Forandring af Maalestokken, giver stedse ny Anledning til Misfornøielse, og allermeest naar Skattens Udredelse er vanskelig), og tillige erklærede, at den vilde, i Afdrag paa Skatterne, i modtage Kornvare til en vis Priis. Praktiske Landmænd ville formodentligen strax bifalde dette Forslag; Theoretikere og Statsmænd derimod ville gjøre mangfoldige, og, som det synes, ikke ugrundede Jndvendinger. Dog, inden disse besvares, vilde man tillade mig, noget nærmere at forklare Planen. Bestemmelserne for Kornvarernes Jmodtagelse maatte være saaledes, at det i Almindelighed ikke var fordeelagtigt for Landmanden, at udrede Skatterne ved Kornvarer, men at denne Betalingsmaade kun indtraadte, naar disse var faldne til en ualmindelig lav Priis. Naar vi f. Ex. her i Landet kunde antage 2 Species som Middelpriis for Bygget, saa kunde det antages: at en Tønde Byg, nøie bestemt efter Maal og Vægt, skulde blive imodtaget for 3 1/2 Rbd. rede Sølv. Naar man betænker, at Landmanden, foruden at tabe 2 Rbdlr. rede Sølv af hver Tønde Byg, endnu skal have den Besværlighed at kjøre Kornvarerne adskillige Mile langt, og at maatte levere samme vel renset, efter en bestemt Vægt, saa kan man ei frygte for, at han vilde afbenytte dette Mid deel, til saaledes at udrede Skatterne, uden naar Nøden tvinger ham dertil. (Fortsættes.)