Viborger Samler, 1776-06-24
Hvis nogen overillet Slutning har stiftet Ulykke i Verden, saa gjorde denne det. Jeg havde og let kunnet forudsee de bedrøvelige Følger af min Beslutning; thi paa min Forlovelses Dag tog Luften saa grumt afsted, at det, under den heele ziirlige Tale, som min Ven, der havde friet for mig, udstammede med Angestsveed ved Forlovelses=Akten, ikke ophørte en Minut at tordne og lyne, og da jeg just gjorde en Coupee, for med et net Trin at overlevere min Kiæreste Ringen, kom der et saa heftigt Slag, at jeg af Skræk tabte Ringen, og blev staaende, som forforsteenet, midt i Trinet. Stor Skade var det, at et saa smukt Trin maatte blive ufuldført. Det krænkede mig og saa meget, at jeg ved Aftensmaaltidet for Undseelse ikke kunde see min Brud i Ansigtet: jeg vendte hende Ryggen til. Andre vilde vel paastaae, at det skede, fordi jeg havde fortrødt mit Valg: men jeg kan helligen forsikre, at jeg efter hiint ulykkelige Tordenslag ikke i en heel Sekunde tænkte enten paa mit Valg eller paa min Brud, jeg havde nok at giøre med det mislykkede Trin. Jmidlertid faldt mig intet mindre ind, end at et Tordenveir paa en saadan Tiid skulde være et ont Forvarsel, Nei jeg holdt det tvertimod for et got Tegn, og det af ingen anden Aarsag, end fordi den Magister bonarum artium der fra mit 10de Aar vilde gjøre mit Hoved Latinsk, havde, da jeg tvivlede derpaa, foret mig til ved sin 6 Aar gamle Paryk, at Torden og Lynild havde af de viseste Folk paa Jorden, de gamle Nationer, altid været holdt for et lykkeligt Tegn. Men har end- og disse kloge Gamle havt Ret i andre Tilfælde, saa maatte de dog i det mindste gjort en Undtagelse ved Forlovelser, eller og disse Gamle, samt Hr. Mag. Plautinus Sekundus, min Læremester, tilligemed hans Paryk - med al Respekt at tale. – vare ikke halv saa vise, som jeg blev, da jeg fik en Kone; med hvilken den første Periode af min ÆgtestandsBeretning begynder. Første Første Ægteskab. Min første Kone holdt netop Halvdelen af mit Maal, og dette havde været en af de fornemste Grunde ved mit Valg, thi jeg tænkte: La femme est unerespece à qui rien ne res Gest tout bien og tout mal. semblee, Got og Ont er svært at taale i en høi Grad; og jeg fandt, at jeg endnu havde taget Maalet for stort Vort Ægteskab var i den egentlige Forstand, et slet Ægteskab, thi vor Enighed ophørte alt den første Bryllupsdag to Timer før vi gik til Sengs, og varede altsaa ikke engang til anden Dagen, som dog meestendeels pleier at skee i gode Ægteskaber. Denne første Krig begyndte over Tiden, naar Ballet skulde endes. Min Brud paastod, at efter en gammel Sædvane maatte Ballet paa den første Bryllupsdag sluttes i det høieste Klokken 11, at ikkun misfornøiede Brudefolk havde bragt denne priselige Skik i Forglemmelse, hvilken dog derfor ikke tabte det mindste af sin Kraft; og da denne Skik var opkommen paa de Tider, da Fruentimmernes Pynt havde havt en meget simplere Architektur, saa burde der med Rette nu, da alting paa det smukke Kiøn er forpallisaderet med Fiskebeen, tilspigret med Knappenaale, 1) De la Chauske i sin Komoedie, la fausse antipathie. og og sammensnort med Baand, gjøres en Forandring deri, og Tiden til Afmarschen fastsættes til 10 Slet. Saa mange og vigtige Grunde kunde jeg ikke sige andet imod, end at jeg havde Lyst til at dandse indtil Klokken 3, og jeg forsikkrede, at jeg blot af Høiagtelse for hende, satte min Fornøielse et saa kort Maal; - thi at jeg var meget for Dands, har mine Læsere vel alt mærket af den Uroe, et mislykket Skridt, foraarsagede mig paa min Forlovelses=Dag. - Et Par Favnetag, tænkte jeg, saa er alting got. Jeg kyste hende saa kiærlig, som nogen Brud er bleven kyst; og hvad er det, sagde jeg ved mig selv, som faldt her paa min Kind, en Draabe - og endnu een. - kort sagt, det var Graad, der dryppede det gode Barn af Øinene. Derved blev og tillige hendes Hierte saa stærk rørt, at hun holdt for sit Ansigt, satte sig hen i en Krog, og lod hendes Følelser og Graad frie Løb. Mærker ingen, hvad der fattedes den gode Pige? – Hendes Følelse var stærkere end hendes Forstand, og jeg elskede hende virkelig i det Øieblik, thi jeg beklagede hende og mig, at hendes Hoved stod saa meget under hendes Hiertes Magt, at det ikke engang tillod hende at bruge de smaa Anstændigheds Forsigtigheder, som hos Machinmæssige Mennesker betræde Forstandens Sted. Af denne Medlidenhed opkom hos mig en vis ubestemt Følelse, der ganske kuldkastede min Dandselyst, og aftvang mig den BeCca. slut slutning at underkaste mig den foranførte lovlige Skik. Jeg gjorde endog meer end der krævedes, - thi Klokken 10 og 25 Minuter gjorde jeg Ende paa denne Fest. (Fortsættelsen følger.) Nyeheder.