Viborger Samler, 1779-11-15
En persisk Fortælling. Argesen af en usom Syge, der udbede ogi Byen Tauris, sendte Hussein Bud hen, at lade hente en Viis af hans Venner, der havde udvalgt sig en Bolig blandt Biergene. Denne besoer han, at drage Omsorg for hans Søn, saavel i Hensende til at redde ham af den Fare, længere at for Tt. blive blive inden en anstukken Byes Muure, som for at give ham en Opdragelse, der var i Stand til at giøre ham lykkelig for Eftertiden, da en lang Erfarenhed havde overbeviist ham om, at den største Deel af Menneskets Ulykker kom af deres Laster. Han underrettede derpaa Jbar, saa heed den Viise, om det hemmelige Sted, hvor han ville forvare de Skatter, han efterlod sig, men som han dog ikke betragtede som den første Kilde til hans Søns Lyksalighed. Det skrækkelige Øieblik, da et Menne skee, glemmende Tiden og Timeligheden, gjør et Skridt mod Evigheden, forandrer almindeligen alle dets Begreber, og lader det ikke meer ansee noget Liggendesær for sandt uden Dydernes. Jbar paatog sig med Fornøielse den Umage, at opdrage sin Vens Søn, og merkede nok hans nær forestaaende Opløsning af hans Meeningers pludselige Forandring, og af den Foragt, han da slog paa den Riigdom, han kuns alt for meget tilforn havde elsket. Altsaa er da Jbuhussein i Tide uddraget fra Hovedstaden, og under Beskyttelse af en Enebygger, der ledte ham til Toppen af det Bierg, hvor han havde opslaget sin Bopæll. Sin Haves Dyrkelse, og den Konst at binde og sammenflette Rør i adskillige Skikkelser blev, som det stedse havde været Jbars Tidsfordriv, ogsaa Jbuhussens. Persien, frugtbar paa grundende Forskere, eiede mangfoldige Afhandlinger om Opdragelsen, ypperlige i Theorien og taabelige i Praxin. Jbar dannede sig en jevn og lidet indviklet Læremaade: Vær velgiørende, og du skal være lykkelig; det var det, han stedse igientog for sin Lærling. Det er ogsaa vist, at hver gang de gik ned i Byerne og Smaastæderne, for der at afsætte deres Frugter og deres Kurve, vendte de aldrig tilbage uden at meddeele de Fattige en Deel af det, de fik for deres Vare; thi det er en afgjort Sag, at et Lærrebud, understøttet af Exempler, fæster sig best i den efterlignende Ungdoms Hukommelse. Jubuhussein blev saa indtaget af denne Maade at gjøre sig lykkelig paa, at han ønskede kuns hver Dag endnu at kunde arbeide meere, for ved en endnu anseeligere Afsætning at see sig i Stand til at hielpe et større Antal Ulykkelige af deres Trang. Min Søn, sagde endelig Jbar en Dag til ham, da han havde noksom forvisset sig om hans Villighed til at efterligne ham sin øvrige Levetid, om Forsynet lod dig i Dag nyde en større Velstand, end den, vores Konst og vor Arbeide frembringer, i fald det gav dig et stort Liggendefæ imellem Hænderne, hvad Brug, meener du da vel, det ville foreskrive dig, at giøre deraf Den at hielpe og tiene mine ulykkelige Brodre; og hvad skulle jeg vel bruge det til for mig selv, hvad har jeg andet at ønske, end Sundhed, Munterhed, og den søde Fornøielse, at sige til den Trængende: See der, tag denne Hielp, arbeid, og vær fornøiet og viis, som Jbar - Nu vel da, min Søn, fra i Morgen af, saasnart Lysets Gud udbreder, i Luftens Marker, sine guld= og purpurfarvede Straaler, skal jeg forskaffe dig Midler til at mangfoldiggjøre de reene Fornøielser, som din Siel attraaer. Held den Fattige, den Fortrængte, Svage og Skrøbelige, der skal finde sig paa din Vei, forsager eders Bekymringer, mine Brødre, kan du sige til dem, aftørrer eders Taarer; Jbuhussen lever hos Eder, han vaager over eders Skjebne; han skal være en Støtte. Stotte for den, som falder, og en Trøst for alle dem, som lide. (Resten følger.)