Aarhuus Stifts-Tidende, 1821-07-20
St. Helena, den 25de Mai. Med alle de Militairhonneurs som tilkomme en General af første Rang, blev Napoleon sidstleden, 9de Maji begravet her paa den Plads, han selv i Livet havde udsøgt til sit sidste Hvilested, og i samme, Klædning som han bar i Slaget ved Marenge, med alle sine Ordener og et Krucifix paa Brystet. Eenstemmig siger man, at hans Liig var det skiønneste det nogensinde saaes; Hænderne vare hvide som Elphenbeen, Ansigtet blegt, men udtryksfuldt og roligt. General Bertrand, Grev Monthlon, log den Hedenfarnes Skriftefader stode grædende ved Kisten, og Madame Bertrand var heel utrøstelig Liget, nedlagt i en Kiste af Bly og tvende af Mahogni, bares hen til Graven af 24 Grenaderer, og fulgtes nærmest af Bertrand og Montholon; dernæst hans Yndlingshest, ført af to Staldkarle. Derpaa Madame Bertrand og alle hendes Børn; ligeledes Lady Lowe med sine Døttre, Alle i dybeste Sorg Endelig Sir Hudson Lowe selv og Flaadens Admiral samt alle dens Officerer og Garnisonens Stab. Hele Garnisonen, 3000 Mand stærk, havde besat Høiene, og sluttede sig til Toget, tilligemed Skibenes Matroder. Da Liget sattes ned i Graven blev der af 11 Kanoner givet trende Salver. Graven er 14 Fod dyb, bedækket med en bred Steen, der er muret fast med Fernkramper, og bevogtet af en Skildvagt. Hiertet af Napoleon udbad hans tvende Venner sig at maatte hverbringe til hans Søn og Gemalinde; men opbevatet i en Sølverurne blev det tilligemed Maven, i en anden Urne, som det hedder, nedlagt med i Kisten En engelsk Officeer har afmalet den Hedenfarne, og endt Billedet til Engelland. Selv skal han stedse have abnet, at have Kræst i Maven, og forsikkret, har havde arvet samme af sin Fader; ofte havde han beskrevet den for Lægerne, men disse vilde ikke fæste i Lid dertil, og vedbleve at kurere ham for Leversygdom, i som nu ved Obductionen fandtes at være feil. Napoi leon har derfor til sin Søns Bedste, selv opsat en Beskrivelse af Sygdommens Symptomer, om der maaskee kan raades Bod derpaa endnu i Tide. Han beskrev sine Smerter som om man havde stødt en Kniv i Maven paa ham, og brudt den af i Saaret Bestandig klagede han over Sidesting, men var sielden at formaae til at tage Medicin, og paastod, hans Sygdom var ulægelig. Skiøndt han i den sidste Tid maa have lidt store Smerter, døde han dog med Ro og Munterhed, og ikke et Suk kom fra hans Læbet. I hans sidste Sygdomsdage havde han bestandig sine Øine henvendte paa sin Søns Portrait, der ifølge hans befaling var ophængt ligeoverfor hans Leie. Alle religiøse Ceremonier vare ham aldeles ligegyldige, og han modtog først det hellige Vievand, da han havde mistet sine Sandsers Brug, 56 Timer, 1 før sin Død. Hans sidste Ord i Dødstimen vare disse. Mon fils - France!" Paa hans Legeme fandtes trende Saar: et lidet i Hovedet, et ovenfor Knæet, og et dybt Skudsaar ved Anklen. Hele sit Meublement har Napoleon testamenteret Montholon og Bertrand, der i fire Nætter og Dage havde vaaget ved hans Sygeleie. For sin Kammertiener Marchand har han viist megen Omsorg, og nogle Dage før sin Død ophøiet ham i Grevestanden; af begge sine Venner tog han derhos det Løvte, at i det mindste de vilde erkiende ham derfor. Dr. Arnoult forærede han sin egen Tobaksdaase, hvorpaa han med en Pennekniv havde udgraveret et N. Alle fine Betiente har han rigelig betænkt, men især sin gamle Kudsk, der engang ved sin hurtige Kiørsel havde frelst hans Liv. Det øvrige af Testamentet holdes meget hemmeligt. Dette tilligemed alle Exkeiserens Papirer og Manuscripter ere afsendt til den engelske Regiering. Om fiorten Dagreiser Montholon og Bertrand bort herfra med deres Familie. - (Saaledes endte her den Mand sit Liv, til hvem en af de nulevende Monarker skrev: "at der fattedes intet i hans Hæder, uden at sætte samme et Maal, som et talende Beviis for Shakspeares Sandsagn: "Ei alt for megen Lykke er vor Lykke!