Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-11
Hvad har den ædleste Konge ikke allerede gjort, og hvad gjøres der ikke for Almuens Oplysning og Lykke. - Dette er ligesaa stort som uberegneligt. - og kan denne Lykke, denne Oplysning vel henledes til noget Ædlere, og concentrere sig i noget Vigtigere og Skjønnere end Nationalitet og Fædrenelandskjærlighed. - Men kan der vel tænkes nogen virkelig og saa meget mueligt eensformig Tragten og Virken derfor uden ved en Ledetraad, der anerkjendes og authoriseres, indføres og overholdes af vedkommende Authoriteter, Jeg troer dette ligesaa umueligt, som overflødigt at bevise ved Exempler. - Det er vel saa, at Underviisningen her, som ved ethvert andet Foredrag, kan forfeile sit Maal, men dette skeer jo ogsaa undertiden med den religiøse og moralske Underviisning, som dog derfor ikke bør forsømmes. - At den mindre hensigtssvarende Underviisning her skulde skade meer end i andre Tilfælde, kan jeg ikke fatte, al den Stund den kun har til Formaal at vække Eftertanken og bibringe rigtige Begreber om hvad Borgersamfund og Fædreland er, og hvilke Pligter der skylde samme. - Med Anmelderen istemmer jeg af taknemligt Hjerte Erkjendelsen af den ædleste og bedste Konges ophøiede Egenskaber; men at denne Følelse og Erkiendelse hos hver Dansk skulde gjøre mit Forslag unyttigt, ja at dettes Jværsættelse endog skulde kunne skade, og udsætte Nationalfølelsen for at blive til et dødt abstraa Begreb, der som saa mangen anden Børnelærdolet i den modnere Alder kan glemmes, er en utring, der har overrasket mig; thi i saa Fald mener jeg at Religionsforedraget for Almuen, der daglig har saa megen og skjøn Leilighed til at erkjende og beundre det høieste Væsen, dets Værker, – let kunde blive ligesaa skadelig for Tilbedelsen og Beundringen. Med jo større Klarhed dette, som alt Stor og Godt, kan vises; – med jo inderligere Varme det kan lægges paa Hjærte. - desto bedre bør en Sag saa vigtig, som den af mig fremstillede, overlades til enhver Lærers Godtbefindende og om han vil omtale og afhandle den, eller ikke At det skeer paa mange Steder, derom tvivler jeg ikke; – men jeg er ogsaa overbeviist om, at det paa mange Steder ikke skeer; derpaa har jeg i mange Aar havt talende Beviser, ja endog saadanne Beviser, som jeg undseer mig ved at fremføre. - Havde den ærede Anmelder bemærket, at det er Bondealmuen, jeg har ønsket der i denne Henseende kunne gjøres noget for, da havde dette sikkert modificeret hans Yttringer, eller maaskee aldeles hævet hans Tvivl; – thi jeg har nu i over 20 Aar havt med Almuesmanden at bestille; jeg har gjort den Erfaring, at han maae veiledes, og at han da er meget modtagelig for alle gode Indtryk. - Men saasnart den omhandlede Sag angaaer hele Nationen, da er min Stilling for fjern fra enhver Indflydelse paa Sagens Fremme; jeg kan da kun som Medlem af Samfundet ønske og fremstille Sagen til Landets værdige Geistlighed, og med Landalmuen kyndige Skolemænd, opfordrende dem til at tænke og skrive over den meest hensigtssvarende Maade, hvorpaa det tilsigtede Øiemed til hele Samfundets Bedste kan sættes i en virkende og indgribende Gang. - Dette er det da ogsaa, jeg har vovet; og at Sagen ikke kan skades men kun gavnes ved denne Offentlighed i Behandlingen, er min Mening; thi den er af den Beskaffenhed, at den taber i Kraft, jo mindre den omhandles. At jeg især fra min Standpunct, og altsaa maaskee noget eensidigen seer Sagen, er ligesaa naturligt, som jeg ogsaa allerede selv har tilstaaet det; men at den, ved at iværksættes, skulde kunne skade og ikke gavne, kan jeg aldrig billige. - Den Characteer, Mennesket skal have, er afhængig af de Jndtryk, det modtager i Barndommen; og med Sandhed kan man vel gjentage, at faa eller ingen Mennesker ganske ere afvegne fra deres Barndoms Eiendommeligheder, thi disse vaagne tidlig eller sildig; – hvor bør det sig vel altsaa nærmere at lægge Grunden til alt det Gode, der characteriserer Undersaatter og Borgere, end i Skolen hos Barnet, for siden at vise sig i Handlinger hos Manden. - Hvorfor skulde da just en saadan Lære blive til et koldt Bogstav, og sæt den blev det, var Skaden da større, end om den aldrig havde været bibragt? - At Forældrenes Exempel virker ligesaa meget paa Børnene som Skoleopdragelsen, indrømmer jeg, men i hvilken heldigere Periode kan man vel ogsaa vente denne Medvirkning til mit Forslags Fremme end netop nu Jdeen er ikke nye; dette har jeg senere erfaret og erfarer det meer og meer, i det jeg er bleven gjort opmærksom paa hvad herom før er skrevet, og hvoraf jeg netop nu, med megen Interresse og endnu meer bestyrket i min Troe og mit Haab, har læst Herr Etatsraad Ridder Engelstofts, for over 20 Aar siden udkomne fortræffelige Bog om Nationalopdragelsen, der er skrevet med Varme, og frembyder saare meget følgeværdigt. - Det øvrige er mig endnu ubekjendt. - Og ligesom jeg herved bevidner de mange høie og hæderlige Dannemænd, som skriftligen og mundtligen have bevidnet mig deres Deeltagelse i Sagen, min hjærteligste Tak, saavel derfor, som for de Bidrag, flere af dem alt velvilligen have givet og lovet, til at den foreslagne Opgave kan vorde udsat, saaledes nærer jeg endnu det Haab, at kyndigere og indsigtsfuldere Mænd ville værdige den fortjent Begrundelse. - Selv har jeg intet uden den bedste Villie og det inderligste Ønske for det bedste Udfald.