Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-08-08
Jndenlandske Efterretninger. Roeskilde Stænder. Vi have i forrige Nr. meddeelt den fra 5 af dette Stifts Deputerede indgivne Besværing i Anledning af Cancellicirculairet af 8de Novbr. Efterat Producenten, B. Christensen, havde oplæst Besværingen, gav han en historisk Udsigt over Falsters Landboforenings Virksomhed fra dens Oprettelse, og tilbød sig, om fornødent, lige specielt at belyse den lollandske Landboforenings Virksomhed, hvorefter han yttrede: "Jeg har saaledes tilladt mig, kortelig at anføre samtlige de Sager, som ere blevne foretagne i Foreningen, og jeg har tilladt mig udtrykkeligt at bemærke, at Forhandlingerne om samtlige disse Sager strax ere blevne offentliggjorte, og om jeg ikke feiler, netop i den af Sted politiet selv eensurerede Avis. Jndtil denne Dag er der ikke passeret den mindste offentlige Anke eller Anklage imod et eneste Medlem eller over Nogetsomhelst, som ved Moderne er blevet foretaget. Naar nu desuagtet Hs. Majestæt, naturligviis efter Foranledning, Jndstilling og Betænkning fra Justitscollegiet og Stedøvrigheden, ved allerhøieste Rescript, ikke alene har bifaldet, at Circulairet af 8de Novbr. var blevet gjort anvendeligt paa Foreningen, men endog har gjort den yderligere Jndskrænkning i sammes Forhandlingsfrihed, at den for Eftertiden kun maattte afhandle provindsielle, landeconomiske Anliggender, saa forekommer der mig deraf at fremgaae to høist alvorlige Betragtninger. Den første er den, at Hs. Majestæt derved har givet en ny virkelig Lov, hvilken man som saadan upaatvivlelig maatte have kunne ventet forelagt Stænderne til Betænkning og Raadslagning, forinden den erholdt Lovskraft. Den anden er den, at de Jndberetninger, som fra vedkommende Amtmand gjennem det kgl. danske Cancelli ere blevne forelagte Hs. Majestæt, og paa Grund af hvilke Hs. Majestæt, vor allernaadigste Konge, har kunnet finde sig forpligtet som Regent til at reseribere Cancelliet, som han har –, maa have bibragt Hs. Majestæt aldeles urigtige, for ikke at sige falske, Forestillinger, om Foreningens Væsen og Medlemmernes Stemning og Loyalitet. Jeg troer, med Hensyn til denne sidste Betragtning, at det maa være i Hs. Majestæts, i Kronens, og i Folkets velforstaaede Jnteresse, at der fra Folke repræsentationens Side gjøres alt Muligt, for at fremdrage alle de Angivelser eller Jndstillinger, hvorved Hs. Majestæt har kunne foranlediges til at give denne, som jeg maa tilstaae, høist mærkelige Lov, og maatte det da vise sig, at Øvrighedernes Jndstillinger, istedetfor at veilede Hs. Majestæt med Hensyn til den Stemning og det Røre, som der var tilstede, har maattet vildlede Allerhøistsamme, da maa det være en simpel Pligt og kun Retfærdighed at søge Øvrighederne dragne til Ansvar for disse deres hemmelige Jndberetninger. Vor Lovgivning mangler ingenlunde i saa Henseende paa analogiske Straffebud; thi L. 1261 in fine straffer ligefrem den Embedsmand, der ved urigtige Forestillinger fremkalder urigtige og skadende Resolutioner fra Hs. Majestæt. Hvad derimod angaaer den Jndskrænkning i Discussionsfriheden, som er paalagt Foreningen, idet den kun maa befatte sig med provindsielle landeconomiske Gjenstande, da maa det vistnok i denne Forsamling være overflødigt at bemærke, at det hidtil her i Landet, aldrig er blevet antaget, ligesom der heller aldrig har existeret nogen Lov, som kunde give Anledning til at antage, at Bonden begik nogen Forseelse, eller gjorde sig skyldig i noget Utilbørligt ved at discutere over en Sag, der ikke var landocconomisk, og som navnlig angik Almeenvellet, eller til dettes Tarv sigtende almindelige Foranstaltninger. Det er saameget meere sørgeligt, at Hs. Majestæt har fundet sig foranlediget til denne Jndskrænkning i Bøndernes Forsamlingsfrihed, som de foregaaende Lovgivere næsten alle have erkjendt, hvor vigtigt det er for Bondens Stilling i Staten, at hans Forsamlingsfrihed fortrinsviis begunstiges og beskyttes. Bonden kan ikke læse Meget, han har et Tid, ei Dannelse dertil, sin eneste og bedste Dannelse skal han have gjennem det levende Ord, og ved Udvexling af Tanker og Jdeer med sine Standsfæller og med Mænd, som staae paa et høiere Trin af Dannelse, end han. Det har og fra Arilds Tid været Skik, at Bønderne hyppigen forsamlede sig, og det ei altid i ringe Antal, rundt omkring i Landet, og det har næsten altid viist sig, at de med overordentlig Agtpaagivenhed, og ofte med forbansende sund Kritik, vidste at følge de Forhandlinger, som fandt Sted. Jeg troer derfor, at Vedblivelsen af den omtalte Jndskrænkning vil være saare langt fra, i nogen Henseende at virke godt, og at den kun vil medføre, at Bondestanden beroves en Leilighed meere til at udvikle sig som Statsborger. Men jeg maa ansee det for en Calamitet, hvis denne Bondens Udvikling skulde standses, skjøndt jeg vil tilstaae, at det efter min Formening ikke vil lykkes at standse den, om der end maatte være Nogen, der kunde troe det forsvarligt og rigtigt at forsøge det. Paa dette Punct af Sagen skal jeg ikke anføre Videre; men jeg skal, idet jeg gjentager den bemærkning, at den lollandske Forenings Forhandlinger ere aldeles af samme Beskaffenhed, ja næsten om de samme Gjenstande, som den falsterskes, anbefale til Forsamlingens omhyggelige og samvittighedsfulde Overveielse, om der ikke ved det Forbud, som alt er gjort gjældende af vedkommende Øvrighed imod at Foreningerne afhandle Andet, end blot landoeconomiske Gjenstande, virkelig er udstedt en ny Lov, som efter det kongelige Tilsagn burde have været forelagt Hans Majestæts troe Provindsialstænder til Betænkning, en Betænkning, som med Guds Hjælp vilde have dannet en værdig Modvægt mod de Betænkninger, som fra Øvrighedernes Side maae have foreligget Hs. Majestæt, og dernæst, om der ikke fra Forsamlingens Side er fuldgod Føie til at søge at fremdrage de Erklæringer, Jndstillinger og Betænkninger fra vedkommende Øvrighed, der aabenbart maae have givet Hs. Majestæt Anledning til at lade udgaae dette saa mærkelige, ja saa sørgelige, Lovbud, og der neppe ville kunne Andet, end paadrage bemeldte Autoritet et stort Ansvar, baade for Lovens og Moralitetens Domstol. Præsidenten: Der er i den foregaaende Talers Foredrag forekommet et enkelt Udtryk, som jeg ikke kan lade upaatalt. Hans Ord vare disse, at de Jndberetninger fra vedkommende Øvrighed, som vare blevne forelagte Hs. Majestæt, maae have bibragt denne aldeles urigtige, for ikke at sige falske, Forestillinger, om den falsterske Forenings Væsen. Naar saaledes Ordet "salske adskilles fra og modsættes rigtige, skjønner jeg ikke rettere, end at dermed er sagt Noget, som ikke lovligen kan siges om officielle Jndstillinger.