Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1784-08-06
Efter Valget tog Baronetens Frue en Værts Datter fra samme Sted til sin Kammerpige, for nogenledes derved at belønne hendes Fader, som havde været en meget ivrig Tilhenger af Ryte. Denne Pige var smuk, og hendes Herre begyndte efter nogen Tids Forløb at blive forelsket i hende. Formodentlig skulde denne Kierlighed med Tiiden have aftaget, og Baroneten holdt sin Omgang, med Pigen meget hemmelig. Men til Ulykke kom Huusholdersken, og en Tiener, som friede til Kammerpigen, efter Sagen, og fortalte det saavel til deres Frue, som til alle de øvrige Huusfolk. Dette foraarsagede saadan Uenighed imellem begge Egtefolkene, at Ryte tabde al Kierlighed til sin Frue, og en Skil misse blev nødvendig. Fruen beholdt de 2 yngste Børn hos sig, og blev paa det Gods, hvor de boede. Manden, som nu intet meere havde at undsee sig for, drog med sin Maitresse og sine 2 ældste Sønner til et andet Landgods, hvor der var en meget delig Egn. Her forførte den behagelige Beliggenhed og hans ødsle Maitresse ham til at bygge et prægtigt Huus, og at anlægge en vidtløftig og kostbar Lysthave, hvilket kostede ham 50000 Rdlr. Dette nødte ham til at sette sig i Gield: og naar han herover blev foruroliget i sit Sind, saa tog han sin Tilflugt til Drik. Han elskede Selskab, og hans Tafel var bestandig fuldt af Fremmede, som gjorde sig lystige med ham paa hans Regning. Ved en saa ødsel Levemaade bleve hans Omstændigheder stedse slettere. Endelig forelskede han sig, da han allerede var 50 Aar gammel, endnu i en ung Bondepige. Herfor forlod hans Maitresse ham. Hans ældste Søn, som hidindtil havde stedse været hos ham, kunde heller ikke holde det længere ud, og tilbragte sin meste Tiid hos en Ven. Paa denne Maade befandt Baroneten sig nesten gandske alene i sit prægtige Huus, og forladt af alle, Paarørende og Venner. Naar han engang var ædrue, saa qvæledes han af de sørgeligste Tanker. For at fordrive disse, havde han i en heel Uge drukket saa umaadeligt, og opført sig saa galt, at hans nye Maitresse var ogsaa løbet bort fra ham. Alle disse Omstændigheder bragte ham endelig til den fortvivlede Beslutning, at opbrænde sig selv, tilligemed det Huus. der tildeels var Skyld i hans Ulykke. Paa den Dag, da han iverksatte dette, lod han om Morgenen indbyde sin Søn og sin sidste Maitresse til sig, men ingen af dem kom. Om Aftenen tog han, som han ofte pleiede at gjøre, to brændende, Lys op i sit Værelse. Noget derefter løb en Pige med stor Skrek need til de andre Betientere, og fortalte, at Gangen over paa var fuld af Røg. De løb strax op- og efterat de havde opstødt Døren, hvor Røgen kom ud, saae de, at deres Herre, havde stukket Jld i en stor Hob Lintøi, som laae midt i Værelset. Da de vare i Færd med at slukke, lukde Baroneten sig inde i et andet Kammer, hvor der var en Seng, og som var panelet overalt. Da de endelig merkede dette, og ligeledes opbrekkede den anden Dør, kom Luen imod dem med saadan Magt, at de i en Hast maatte flye ud af Huuset. Den største Deel af denne kostbare Bygning afbrændte altsaa inden faae Timer gandske til Grunden. Af Eieren fandtes Dagen efter ikkun nogle Been, med et Par Nøgler, og et Gulduhr, som han havde i Lommen.