Viborger Samler, 1833-04-26
J en Privatskrivelse fra Paris af 4de April giver Allg. Zeit. følgende Skildring af Tingenes derværende Tilstand: "J de sidste 8 a 14 Dage tages overordentlige Forholdsregler i Staden, for at forebygge et eller andet Udbrud af Clubberne. Den egentlige store Clubb, Jacobinerclubben, hvis Organ La Træbunne forestiller, er nu ganske et Jnstrument i Familien Bonapartes Hænder; Joseph og Lucian, der opholde sig i England, ere paa det Nøieste forbundne med denne Clubbs Styrere og erklære sig ligefrem for Republicanere. En vis Hr. Belmontet skal være en Hovedagent for Bona parterne og have mæglet denne Tilnærmelse med vore Pseudorepublicanere. Men da alle betydelige Mænd i den gamle Armee, ikke alene Marschallerne, men de bekjendte Generaler Jacqueminot, Pajol o. s. v., Jntet ville vide af disse Bonaparter, og ogsaa de mere betydelige Civilembedsmænd under den keiserlige Administration, Bassano o. s. v., have sluttet sig fast til den nye kongelige Throne; da Joseph og Lucian ingenlunde ere populaire men saagodt som ubekiendte (Joseph ogsaa,) blandt den store Masse af Folket; da denne Forening med de oprørsksindede Jacobiner er Borgerne en Afsky, saa komme Bonaparterne til kort med deres Jntriquer, og Jntet kunde komme Regjeringen mere beleiligt end et Udbrud af Clubberne; denne Gang vilde Borgerne rase og ikke give nogen Pardon." Længere hen i samme Skrivelse hedder det: "Følgende kan tjene til en Characteristik af disse Clubber: deres Baller og Drikfeselskaber, deres Maskerader og costumerede Parader, arraadantasserosaasnara - foretage de netop paa Christendommens Hoved-Festdage: Juul, Askeonsdag og Paaske; den hele hellige Uge udfylde de med et Slags politisk Bachanal. nogle af deres Sammenkomster møde de formeligt med røde Huer, kalde sig citoyens og ganske Ubekjendt sige: "Du til hverandre ved første Møde. J denne Raahed finde de Behag. De affectere den yderste Foragt for ægteskabelige Baand, Familietugt og barnlig Pligt. Derimod tale de meget om Almuens Dannelse og Uddragelse af sin fornedrede Tilstand, hvorved de ingen anden Hensigt have, end tilsyneladende at spille den den høieste Magt i Hænderne. Men, som sagt, Dagleierne i Hovedstaden og Bønderne i Omegnen sætte en til Raserie grændsende Afskye mod alle disse Tillokkelser og vise i denne Henseende megen sund Forstand." Jnteressant er det at sammenligne Ovenstaaende med en anden Skrivelse i samme Blad, af samme Dato, der yttrer aldeles afvigende Anskuelser. J denne hedder det blandt andet: "Kammeret er i den offentlige Mening sunket til den samme Grad af Impopularitet, som den, hvori det befandt sig mod Slutningen af Villeles Ministerium. Dette Kammer, der er gaaet ud fra Revolutionen, vil nu ligeledes have sine Forfølgelser mod Pressen, sine Voldsomheder mod Journalerne og Alt dette uden den Bistand, som Legitimitetsprincipet gav Restaurationen, hvis Basis det var. . . . Nu, da man er gaaet over Rubico, maa Kammeret og Regjeringen drive Sagen til det Yderste, og, da de have gjort sig hele Pressen til Fiende, gribe deres Forholdsregler mod denne. Deraf vil tidligt eller sildigt opstaae en heftig Kamp paa Liv og Død mellem Journalerne og Statsmagten. Enten tager Ministeriet sin Tilflugt til Undtagelseslove og dræber Pressen, eller den seirende Presse maa dræbe Regjeringen. ... Republicanerne opføre sig med mere Sindighed og give sig ikke meere af med Opstande. De udgive sig for de Stærkeste og vente Seieren af Tiden. De faae Penge af Bonapartisterne, af hvilke Pluraliteten har sluttet sig til dem. De have organiseret sig i hemmelige Selskaber og søge nu især at bearbeide Armeen, hvilket vistnok tidligt eller sildigt vil lykkkes dem. Deres hele Sprog og deres Svar røbe en Stolthed, der stiger til Uforskammenhed, saa at man vanskeligen kan komme ud af det med dem; ligeover for Regjeringen ansee de sig for saa mægtige, at denne maa falde. Blandt Folkeclasserne har egentligen Regjeringen endnu kun den forsig, som man kalder den fredelige: det Handel drivende Borgerskab, der frygter Revolutionerne og de Revolutionaire. Denne udgjør for Størstedelen Nationalgarden; men ogsaa denne bliver bearbeidet af den mildere Deel af Republicanerne, der søge at overtale den til at troe, at en Republik, som de forenede Staters, lader sig grunde uden voldsomme Stød. Denne Stilling er alvorlig, saare alvorlig, og der hører stor Duelighed til, at give den en anden Vending. Det nærværende Ministeriums store Feil er, at det i denne betænkelige Stilling søger et Lægemiddel, som man paa en Maade kan kalde et materielt. Det troer nemlig at kunne undvære den moralske Kraft og ganske forlade sig paa Armeen. Saaledes troer det f. Ex.