JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
Skilderie af Kjøbenhavn. Fjortende Aargang. No. 104. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 30 December 1817. En reisende Tydskers Forestilling om Engellands Tilstand i Efteraaret 1816. (Slutning; see forr. No.) I Virkelighed synes det næsten utroligt, at hiint Øfolk, som har sine Træevolde allene at takke for den Storhed, det besidder, hvis sande Domaine er det Element, som omgiver og beskjærmer det, at dette Folk nu anvender mere paa sin Landmagt end paa sin Søemagt, og dog er det nu, den første Gang i 2 Aarhundrede, saa Efter Budgettet af Mai d. A. beløber Landmagtens Fredsfod 10,664,000 Pd. Sterl.; men for Søemagten er kun 9,434,000 Pd. St., altsaa 1,130,000 Pd. mindre udsat. Man har forsikkret mig, at den sidste ikke blot bliver tilbagesat i alle Maader, – hvilket og er meget forklarligt, da den ikke har saadanne Talsmænd, som Landmagten i Hertugen af York og Wellington ; men at ogsaa de høiere Stænder selv bidrage til dens Nedsættelse, i det de unge Mennesker af disse Stænder unddrage sig Søetjenesten, og trænge sig ind i Landmagten, hvor der gives flere Pladse og Tilfredsstillelser for deres Forfængelighed. Dette System, denne unaturlige Stræben efter at træde ind i Continentalmagternes Række, bliver almindeligen misbilliget, og ansees for at bidrage særdeles meget til Statens nuværende farefulde Stilling. Derfor har Lord Castlereagh intet mindre end Popularitet, og Hertugen af Wellington, har den kun forsaavidt som hans Hærfører=Berømmelse giver Nationens Forfængelighed og Stolthed, Næring. Begge ere i den nyere Tid opvækkede i en Grad, der virkeligen lader disse Jnsulaneres oprindelige store og agtbare Eiendommeligheder meget forsvinde. Man behøver ikke at have levet flere Maaneder iblandt dem, for at overbevises herom, allerede de forandrede Skikkelser, som i Tusindetal skibe sig over Canalen, for at unddrage sig Dyrheden og Afgivternes Tryk, vise tilstrækkeligt, at de nærværende Engellændere ofte ikke ere mere de samme, som for 20 Aar siden fremstillede de øvrige Europæere billedet af en agtbar Nationalitet i ethvert enkelt Jndivid. Derimod ere Kiendetegnene paa Formindskelsen af hiin Folkelighed (Volksthum) og med den Sporene til Forarmelse i de midlere Klasser, meget fremstikkende, og intet er vissere, end at den rigere Deel af de nu til Continentet vandrende Engellændere, ikke blot fortære Renten uden for, men ogsaa trække Fonds fra deres Fædreland og anbringe dem i Frankerig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
J Landet selv have Sæderne i de sidste Aaringer saare meget forandret sig, og dette vil stedse mere skee ved den fortsatte Frem- og Tilbagefart over Canalen. Hvo der nogenlunde kan gjøre sig fri for Forretninger, gaaer paa flere Maaneder til Continentet; hvem der ikke formaaer dette, maa i det mindste reise til Paris og Brüssel, for der at tilbringe nogle Uger. Disse Vandringer vare i afvigte Sommer saa talrige, at de af de offentlige Blade bleve angivne til flere Tusinde i hver Maaned, og man opfordrede Parlamentet til at styre dette Uvæsen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
Jeg kan ikke undlade her at omtale en Jagttagelse, som synes mig at være et meget charakteristisk Tegn af Tiden. Det er bekiendt, at Engellænderne i lang Tid havde en afgjørende Modbydelighed for det franske Sprog, og jeg har selv, ved mit tidligere Ophold der, gjort den Erfaring, at endog de Personer, som vare det franske Sprog mægtige, ugjerne betjente sig af samme. Nu er det netop omvendt, meget hyppigen har jeg truffet paa Mennesker, som satte en høist latterlig Værd paa nogle franske Ord, de havde gjort sig egne, og nævnede for mig, som Udlænding, med stort Selvbehag, deres Ophold i Frankerig eller en forestaaende Reise til Continentet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
De gamle Engellændere, som endnu hænge ved deres oprindelige Sæder og Skikke, og under hvis Tag Tilfældet førte mig, føle dybt alle disse Tidens Skrøbeligheder, og erkiende deri det største over dem indbrydende Onde. Forgjeves seer Nationen sig om efter Mænd, som i en viis og maadeholden Opposition forstaae at haandhæve det forfatningsmæssige Vedligeholdelsesmiddel til den offentlige Velfærd. Hine store Aander, som tidligere formaaede det, ere ikke mere iblandt dem. Et Par foragtelige Dæmagoger beile til Pøbelens Gunst, og en Mængde kortsynede Aristokrater forglemme, at Viisdom byder at offre en Deel, for at redde det Hele.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
J Sandhed, en overraskende Liighed finder i denne Henseende Sted imellem Engelland i Aaret 1816 og Frankrig i Aaret 1789. Havde Adelen og Geistligheden i Frankrig, den Tid ved Opoffrelse af maaskee deel af det de sildigere tabte, dækket Deficitet i Finantserne, og vare komne den almindelige Nød eftertrykkeligen til Hjelp, saa skulde Revolutionen sikkerlig ikke fundet Sted. Forglemmer man i Engelland denne Advarsel. Bringe de store Godseiere og Besidderne af de umaadelige Kapitaler ikke Offer, hvorved de ubetvingelige Skatter formildes, og den gruelige Forarmelse i de lavere Classer forebygges, saa ville de samme Aarsager have de samme Virkninger til Følge.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
Det vil ikke være tilstrækkeligt at gjenindføre Jndkomsttaxen, som kun træffer den velhavende Deel af Nationen, og betydeligt at formindske Taxerne paa Livets første Fornødenheder, hvilke trykke den Fattige. Jngen Slags Sparen, end ikke Anvendelsen af de aarlige 15 Millioner, som danne den synkende Fond, frembyder tilstrækkeligt Middel til at opretholde den kunstige Maskine. Enten maa Verden blive Engellænderne, formedelst disses Handelsmonopol, ligesaa skatskyldige som tilforn, hvilket ikke ligger inden Mulighedens Grændse, eller Landejerne maa ikke blot formindske Forpagtningsrenten, men endog overtage en Deel af de 45 Millioner, som Nationalgieldens Forrentning fordrer, medens Nationens Creditorer maa lade sig nøie med at Rentefoden af 5 pCt. betydeligt nedsættes. Visselig er det sidste en Art af fiin Bankerot; men derved lader det sig bedre tænke, at det skrantende Statslegeme kunde komme sig og leve, end ved en længere Varighed af den nærværende sygelige Tilstand. Ganske vist gives der endnu et andet Mid deel, maaskee det virksomste af alle Befolkningens Formindskelse. Men dets Anvendelse turde vel høre til de tungeste Problemer, som kunde opløses, paa vor Planet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
Jstedet for de Tusinder af de velhavende og rige Stænder, som udvandre eller reise ud for at drikke Viin til billig Priis, og ingen Taxer at betale, som lade deres talrige Betjente tilbage, og fortære ude Renten af deres Stocks, som hjemme afpræsses de Fattige, skulde man udføre et Par hundred tusind Mennesker, som med sunde Lemmer intet Arbeide finde, og anlægge Colonier eet eller andet Steds. Om dette var muligt og udforbart vil jeg hverken paastaae eller benægte, men det er jeg vis paa, at naar ikke snart et virksomt Middel bliver udfundet, som kan sætte Skranker for Overbefolkningen, som kan nogenlunde afhielpe den store Ulighed i Formue og forebygge den gruelige Forarmelse i de lavere Classer: saa vil hverken den saa høit priste, men efter min Mening meget forrustede, Constitution, eller Constablerne, men allermindst Soldaterne i Fredstider, kunne forhindre Folkebevægelser og den selskabelige Ordens Forstyrrelse, hvorpaa den engelske Historie opviser saa frygtelige Exempler. Mig forekommer en meget væsentlig Grund, hvorfor en Omvæltning i dette Land lader sig vente, at ligge deri, at Grundeiendommen udeelt befinder sig i faa Hænder. Jndtil den nyeste Tid stak det Betænkelige i dette Forhold af en dobbelt Grund mindre frem. Først fordi Handel og Manufacturer beskjæftigede den større Halvdeel af Nationen og ernærede samme paa alle andre Nationers Bekostning; dernæst fordi næsten alle cultiverede Grundstykker i smaa Forpagtergaarde ikke blot vare forpagtede paa mange Aar, men endog under maadelig Stigen af Forpagterrenten, var ligesom arvelig i Forpagterfamilierne. Disse smaae Forpagterfamilier dannede i visse Maader en Bondestand, det er den Stand af smaa Grundeiere, som er den tilforladeligste og næsten uundværligste Støtte for enhver Stat, og uden hvis Tilværelse enhver Eiendom bliver givet til Priis for en Revolutions Farer. Mennesket er ganske vist medfødt en Bostræbelse efter at eie Grundbesiddelse, stedse vil Haanden udstrække sig efter Besiddelsen af den Plet, den dyrker, og aldrig er det selskabelige Baand vel knyttet der, hvor Alle maa pløie Marken for Nogle. Dette Misforhold var Kilden til alle Revolutioner i ældre og nyere Tider, og vil blive det paa ny i Engelland, forbunden med den overalt truende Fare af indre Opløsning; thi ogsaa denne Øe og dens Beboere er underkastet de evige Naturlove, hvorefter Alle kun tør opklattre til en bestemt Høidepunkt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
Engelland har opnaaet sin Culminationspunkt, det er meer end sandsynligt, og mod den Vished, hvormed Mennesket formaaer at skue ind i Fremtiden, lader sig, med den synkende Glands af denne forunderlige og skjønne Øe, bringe i Forbindelse, Opkomsten af nye og mægtige Stater paa hiin Side af det atlantiske Ocean.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
Ovenstaaende Betragtninger ere Skilderiet, meddeelte til Jndrykkelse af een af dets Læsere, og man har med saa megen større edebonhed optaget dem, som de kunne tjene til et Modstykke af det i No. 101 indrykkeet Stykke om Storbrittanniens Handelsforhold. Den upartiske Læser vil her vide at søge og finde Sandheden imellem begge. J mange Aar har Engellands occonomisk Forfatning været en Gienstand for Beregninger og Dadel. Dette Riges Undergang har næsten ligesaa ofte været forudsagt som Verdens. Snart skulde det gaae under ved sin uhyre Nationalgield snart ved sine ødelæggende Krige, snart ved sin Handels og sine Manufacturers Underkuelse af andre Nationer. Hidtil ere ingen af disse Spaadomme gaaet i Opfyldelse, og alle de bebudede Ulykker, der skulle overkomme disse Øebeboere, have kun været Drømme i deres Modstanderes Hjerne. At Engelland engang vil synke, derom kan der ikke være negen Tvivl, men neppe blot af nogen af de Aarsager, man i Almindelighed anfører Det vil synke, som Alt hvad der findes paa denne Jord, naar det har naaet sin største Høide, ligesom Romerstaten sank. - Det vilde blive for vidtløftigt her at gjennemgaae alle den tydske Forfatters besynderlige Paastande. Men naar han vil overtale os til at troe, at det er af pure Fattigdom, at de Engelske Fabricanter undersælge andre Nationer, saa kunde man billigen spørge, hvormed beviser han det, Man kan af Trang og Fattigdom een Gang eller to Gange sælge sine Varer, for Spotpriis, blot for at skaffe sig Penge men for bestandigen lader sligt sig ikke tænke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
Dm synkende Fonds.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
Financiererne tale i Almindelighed om synkende Fonds næsten med samme Vigtighed og Hemmelighedsfuldhed som pedantiske Regnemestere om en Skilling, der, udsat paa Renter ved Christi Fødsel, kunde nu med Renter og Renters Renter, udgjort en uhyre Capital. Selv den i dette Fag store Tetens siger temmelig ironisk, at Spørgsmaalet, hvad Engelland vel kunde udrette med 1 Mill. Pd. St. mod en Gield af 250 Mill., som han ofte har hørt, ei kan tages Mænd ilde op, som ikke kjende til Calcul. Det hele Væsen, som kaldes synkende Fond, lader sig oplyse med et simpelt Exempel. En Herremand siger til sine Bønder: Børn, jeg skylder 10,000 Rbdlr., som jeg ikke seer mig istand til at betale. Foruden de 10,000 Rbdlr., J aarlig svare mig, maa J endnu betale mig aarligen 1000 Rbdlr. i ti Aar, til at afbetale min Gield, og da vil den om ti Aar være aldeles afdraget. Den Sag er som Fod i Hose. Men de Herrer Calculeurer, som sige, naar kun Renterne betales, saa maa det Facit udkomme, de have udregnet, tage ikke i Betænkning, at deres Regning ikke kan blive rigtig, med mindre, at to Ting skee først at Bønderne see sig istand til at betale de sædvanlige 10,000 Rbdlr. og andet, at de, naar de see sig istand dertil, ogsaa kunne betale de 1000 i Tilskud. Men hvor mange Ting kan der i en Række af ti Aar ikke møde, som gjøre det umueligt? Vil Herremanden inddrive begge Dele ved Execution, saa faaer han rigtig nok hvad han forlanger, og hans Gield bliver betalt. Hans Creditorer vilde rose ham for hans Nedelighed, og ny Credit vil endog staae aaben for ham. Men hvorledes vil det see ud med hans Bønder, Mange ville være nødsagede til at forlade deres Gaarde og Jorder, andre til at lade dem forfalde af Mangel paa Penge, og hvad Herremanden, har vunden i Credit, som Debitor, vil han tabe som Godseier. Følgen heraf vil være, at hans Credit igjen maa synke, ligesom hans Eiendom taber i Værdie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
J Engelland selv, hvor mange Tusinde drømme sig saa lykkelige ved Nationalgielden, tænke de Forstandige af Nationen i Hovedsagen ikke anderledes. Men man er nu allerede siden Kong William og Dronning Annes Tid saa vant at vandre i denne Labyrinth, at det synes som man ikke bryder sig mere om at finde nogen Udgang. Dog, hvormeget man end søger i Papirrigdommens Ruus, at fjerne sig fra hver anden Forestilling, saa vækkes man dog af Drømmen hver Gang man kaster et Øje paa Storbrittaniens Financehistorie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
Fra en ringe Sneehold er dets Statsgield voxet til en uhyre Lavine. J Aaret 1661 var den funderede og ufunderede Gield. 21,515,742 Pd. St., 1714 var den 63,681,076, i 1755, førend Krigens Udbrud, var den stegen til 72,289,673, og i 1763, ved Fredens Slutning, var den funderede 122,603,336, og den ufunderede 13,027, 689, i 1776 vare begge henved 130 Mill. og ved den amerikansk Krig forøgedes denne, som det den Gang hedte enormous" Sum med 120 Mill. Hvor meget Statsgielden voxte siden, især under den franske Krig, er bekjendt. Kun Engellands uhyre Hielpekilder har sat det istand til, uden hidtil alt for mærkelige Følger, at kunne svare Renterne af sin uhyre National gield. Enhver anden Stat havde maattet bugne under dens Vægt. Den frygtelige Høide, som Papiirsystemet i forskjellige Stater i Europa har naaet, lader os forudsee store og uberegnelige statsoeconomiske Følger i Tiden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
J ældre Tider var det, saavel blandt Undersaatterne som Regjeringerne, Skik, at spare og at gjemme det Sammensparede til trange Tider. Hos de første kaldtes dette, at lægge paa Kistebunden, hos de sidste at samle en Skat Begge Dele brugtes som en Nødskilling i Nødens Tid. Endnu i vore Dage skal endog hver tatarisk Fyrste have en Skat. – Frederik den Fjerde efterlod, da han døde (1730), en Skat af 3 Millioner. Frederik den Anden af Preussen var den sidste Monark i Europa, der havde samlet sig en Skat. J de fleste Stater har man ikke havt Leilighed hertil, fordi Regjeringerne, som de Private, intet kjendte til Sparsomhed, og Merkantiilisterne have endog erklæret en Skat for skadelig, fordi den henligger som en frugtesløs Capital. Man har derfor heller villet tage sin Tilflugt til, i Nødens Tid, at gjøre Gield, som koster langt mindre Umage, og, støttende sig paa Financierernes Beregninger, smigrede man sig med, at kunne afbetale den ved en synkende Fond. Jsær gik man, som vi have viist, i Engelland meget vidt i denne konstige Operation, og den sænkende Fond blev i egentlig Forstand til en synkende Fond. Vist er det imidlertid, at Priserne paa Fornødenhederne vare alt for meget stegne og Krigene førte med alt for stor Anstrængelse og Bekostning, i de sidste 28 Aar, til at endog en Skat af adskillige Millioner havde kunne dækket samme, saaledes som i fordums Dage; man havde i alle Tilfælde seet sig nødsaget til at gjøre Gield, for at bestride de uhyre Udgivter, hvortil Skatten snart maatte medgaaet. En Lykke for de allierede Magter var, at Frankrig selv under Krigen, havde saa at sige samlet sig en Skat, som siden uddeeltes iblandt dem, under Navn af Contribution. Havde Frankrig ogsaa havt Papir, saa vilde Krigens Følger, ved Fredens Tilbagevendelse været endnu langt føleligere end de nu ere. Ogsaa Noget og Reformationsfesten.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
For at berede mig til de Prædikener, som skulde holdes i Anledning af Reformationsfestens tredie Jubilæum, læste jeg paa nye, Adskilligt didhenhørende, hvoriblandt nogle gamle utrykte og trykte Skrivter. J eet af disse fandt jeg fortalt, at paa Rigsdagen 1530 i Augsburg skal være opført for Keiser Karl 5te og hans Broder Ferdinand I. et Skuespil uden Ord, ved blot Action. Dette Mimikspil, eller hvad Benævnelse det bør gives, udførtes saaledes: En Person traadte frem, paa hvis Ryg læstes: Reuchiin, som kastede en arm fuld Brænde, som var skjævt og krumt o. s. v., paa Kaminen. Derpaa gik han bort. Efter ham, kom en anden, som paa sin Ryg, fremviiste Navnet: Erasmus Rotterdam. Denne puslede meget, for at rette disse henslængte krumme, skjæve Stykker, og bringe dem i nogen Orden. Dette tilendebragt, gik han ligeledes bort. Nu kom en Tredie, som bar Navnet Luther, paa sig. Ham saae man at anlægge Jld, og faae det henslængte i Orden bragt, til at lue op. Da han havde bortfjernet sig, kom een, hvis Paaklædning o. s. v., viiste, at han skulde forestille Pave Leo A. Denne havde to Spande, een med Vand, een med Olie. Manden tog feil, og kastede Spanden med Olie i Jlden. Efter han kom endnu cen, som forestilte Keiser Karl den Femte. Denne slog med sit Sværd i Jlden, som gnistrede desmere omkring, og blussede des høiere op, jo heftigere han slog med sit Glavind. For denne Anecdot, som jeg aldrig før har læst, eller hørt nævne, var til Hjemmel anført at opslaae Chipgeri Hist. Eccl. sec. 16 p. 170. Waltheri Ruina Babylonica p. 197. Disse Skrivter kjender jeg ikke, og har ingensteds for seer henviist til. Jeg vover derfor at spørge vore Lærde, have disse to Skrivter og sammes Forfattere nogen Autoritæt, Er det Fortalte Sandhed, eller blot vittigt Jndfald? Storehedinge, d. 23 Dec. 1817. Andreas Woldike.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
Indenlandske Efterretninger. Man veed nu, at Mandskabet paa det fra Hamborg til Messina bestemte Skib, Esperence, som mistænkes for at have ombragt Skibets Capitain, Jens Nielsen Holst og hans Søn og Over styrmanden, er af en engelsk Krigsskonnert bleven afleveret i Glückstad, og derfra, under stræng Bevogtning, transporteret til Flensborg og overgivet til den anordnede Undersøgelsescommission. Aalborg, den 20 Decbr. Efter et Par Dages stormende Veir med Snee, der gjorde Veiene paa alle Sider ufremkommelige, havde vi Natten imellem Torsdag og Fredag en Orkanstorm af O. N. O., som især var stærkest fra Kl. 9 til henad Morgenen. Hele Dagen igaar vedvarede Stormen med Hæftighed, dog ikke længere orkanagtig, og endnu idag er det en stat Blæst. Vinden er efterhaanden gaaet nogle Streger nordligere. Herer paa Fjorden skeet betydelig Skade paa Skibene, i Lavet ved Bryggerne og øvrige Pladser, da de af Stormen kastedes imod hverandre. En Svensker med Sild drev ind ved Slottet og forliste, en Skonnert sank, et Par andre Fartøier dreve bort og satte til, hvorved dog ikke bør forbigaaes at anmærke, at Svenskerne udmærke sig ved usle Touge og Redskaber, og at det altsaa intet Under er, at de kunne forlige, hvor andre Skibe ligge i Sikkerhed. Ved Færgebroen har Uveiret anrettet nogen Skade, og Søen har borttaget noget af Hjørnet af den nedersle Plads lige op til det nederste Huus. Hvad Skade der andensteds har fundet Sted kan endnu ikke vides, da Veiene til og fra Aalborg ere ufremkommelige, og selv Posten, som skulde have været bort i Torsdags Aftes, maatte efter frugtesløs Forsøg paa at komme udad Landeveien, slaae sig til Ro her til igaar Formiddags. Der ere mange Fremmede indsneede her i Aalborg, som vare komne her til December Termin. Viborg, d. 24 Decbr. Saavel 8te Dage. før Soelhverv have skarpe og stærke Storme fra Nordost, Østen og Sydost bragt endeel Snee og stærk Frost. Den 17de December lynede det stærkt om Aftenen. Siden d. 4de har det næsten hver Dag sneet. Frosten har været meget alvorlig. Dog er Sneen falden især østlig og sydlig for Byen mod Randers, og Aarhuus og mod Sallingsiden. Den sidste Lørdags Kjøbenhavns Post kom ikke for Søndag Middag, og Thyeposten udeblev.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
(Viborg Samler.)J Hr. Jversens Avis af 22 Dec. læses følgende: "End et par Ord til Publikum i Anledning af Gustav Ludvig Badens Jndrykkelse i Jversens Avis No. 161 for dette Aar. - Ei veed jeg om Hr. Landsdommer Baden har meent mig med den Prokurator, Kjøbmandslauget skal have havt mellem sig i den af ham ommeldte Laugssamling; men da Publikum, efter det forhen passerede, lettelig ville kunne antage dette som Afgjort, saa skylder jeg mig selv at meddele, at jeg ligesaalidet har været tilstæde i denne som nogen anden af Kjøbmændenes Laugssamlinger, og denne Erklæring haaber jeg maa staae til troende, indtil det modsatte bevises. Odense, 22de Decbr. 1817. Christian Holger Hansen, Procurator.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
Kjøbenhavns Børs d. 30 December. Cours. Hamb. 2 M. 414, a vista 420. Amsterdam 2 M. 392, a vista - . London 2 M. 17 1/2 Rbdlr. Paris 2 M. - . Spec. 440. Specier solgtes til 26 Rbmk. 4 s. a 26 Rbmk. 8 s., for Commiteesedler blev givet (med Rente) 110 1/2 a 111 pr. 100; Oblig. (med sidste Halvaars Rente) 98 a 99. Norske Rigsbksedler, 24 1/2 a 25. Dito Species. 17 a 18. Svenske Sedler . . - Disconto 8 PC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
Blandede Efterretninger. J Anledning af nogle engelske og tydske Blades Dispute om den bedste Verden, anmærker den østerrigske Jagttager iblandt andet, at ikke kan det kaldes den bedste Verden, hvor der gives hundrede Sophister, Mystikere, Selokloge og Sværmere mod en redelig Mand, hvor den gamle Klædedragt træder istedetfor den gamle Ærlighed, hvor Pressens Misbrug kraftigere undergraver Pressefriheden end de strængeste Love formaaede, hvor Kathedre og Talestole omskabes til politiske Kollegier, Baalene til Censorer, Oplysningens klare Lys ombyttes med Mørkhedens Beegfakkel, og den geistlige Jnqvisition er afløst af den verdslige og litteraire m.m.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
Da jeg ofte af Musikelskere, saavelsom af Fleere, der have gjort Musikken til deres Hovedstudium, er bleven anmodet om Underviisning i Generalbas, og mine Forretninger ikke tillade mig at bestemme en Time for hver Enkelt, har jeg besluttet, 2 Gange om Ugen at give Fleere en fælleds Underviisning i denne ligesaa nyttige som interressante Videnskab. Naturligviis forudsættes her Bekjendtskab med Musikkens Elementar og nogen Færdighed i Sang eller paa et eller andet Jnstrument. Betalingen for denne Underviisning vil blive yderst billig. De, som ønske at deeltage heri, ville behage at tegne deres Navne hos mig, i min Bopæl paa Vestergade No. 11, i Stuen, til høire. F. Kuhlau, Kgl. Kammermusicus. Af dette Blad udkomme ugentlig to Numere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
J Følge Kgl. allernaadigst Tilladelse, forsendes det med Brevposterne, og kan bestilles paa alle Postcontoirer. Her i Staden modtages Subskriptionen hos Bogtrykker Höeckes Enke, i store Helliggeiststrædet No. 144.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-12-30
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Höeckes Enke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-01-03
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Femtende Aargang. No. 1. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Folge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 3 Januari 1818.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-01-03
Nytaars-Morgenqvad. Høitidelige Morgen, som frembryder Med Klokketoners høie Jubelklang, Høitidelige Morgen, som indbyder Til festlig Beden og til festlig Sang, Vær hilset du, vær hilset Aarets Morgen! De søde Toner dysse venligt Sorgen, Og Glæder fylde hvert et ædelt Bryst. Vær hilset, første Dag af Aarets Mange, Vær hilset Morgen i din dunkle Gry!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-01-03
Om Julen. Blandt alle Fester er Juul og Nytaar de, der meest, stemme Hjertet til høitidelige Følelser.