Jyllandsposten, 1841-08-31
Af denne mærkelige Mands Historie skulle her enkelte Brudstykker blive anførte efter Kjøbenhavnsposten, hvilke forstørstedelen ere uddragne af "Børsenhalle, hvor en med Forholdene nøie bekjendt Person har ladet en i høi Grad interessant Artikel om bemeldte Dr. Dampe indrykke, som isandhed fortjener Opmærksomhed. J Artiklen betegner Forf. Dampe som en lærd, høist videnskabelig dannet, i flere Sprog bevandret Theolog og Digter, og hans Characteer som høist ædel og fiinfølende, og skildrer hans ydre Personlighed, idet han beskriver ham som en lille, uanseelig Mand, skjødesløst klædt, yderst bleg, med indfaldne Kinder og dybtliggende Øine. Hans Sind var allerede tidligere stemt til Melancholi, og et høist ulykkeligt huusligt Forhold fyldte det med Gift og Galde. Han optraadte nu i Kjøbenhavn som geistlig Taler. Naar han prædikede i Hovedstadens største Kirker, vare alle Rum propfuldt besatte, og Mange bestræbte sig forgiæves for at komme ind i Kirken. Ja Tilløbet var saa overordentlig stort, at der maatte opstilles Politi udenfor Kirken, for at forebygge Uordener. Men Enhver, der havde den Lykke at høre ham, blev imodstaaeligt henreven af hans Veltalenheds mægtige Strøm. Ligesaa udmærkede skulle ogsaa hans Digte i det danske og tydske Sprog have været. Men jo mere poetisk og ophøiet hans Tænkemaade og hans Følelse var, destomere, desto heftigere greb og oprørte ham enhver Uretfærdighed, ethvert Tyranni. Og han fandt disse i Danmark som andetsteds, maaskee der endnu mere Vilkaarlighed end i mangen anden Stat. Hvad Under da, at hans huuslige Smerte, dybt i hans Jndre, bruste op til en "Weltschmertz. Og ligesaa begribeligt er det, at en saa overordentlig irritabel og derhos høisindet Mand ikke skyede nogen Fare, nogen Anstrængelse, noget Offer, for at afhjælpe det formeentlige eller sande Onde, til sit Fædrelands Lykke. Ligesaa forklarligt er det ogsaa, at han i sin Friheds=Fanatisme, i sin Jrritabilitet tragtede efter at erstatte den Mangel paa en directe politisk Jndflydelse, som han følte i sin Stilling, ved indirecte, ja ved voldsomme Midler. Men slige fanatiske, overdrevent pirrelige Folk ere, som de berusede, sædvanligviis hverken kloge eller forsigtige nok. Og saaledes hændtes det, at han skjænkede en Officeer, der listigt søgte at trænge sig ind hos ham, al sin Tillid, hvorvel denne almindelig var anseet for en Mouchard, og uagtet Dampe af flere intime Venner og min Referentinde selv flere Gange var bleven advaret for dette foragtelige Jndivid. Da denne Person, under Skinnet af ivrig Deeltagelse, havde udforsket Alt, lod han Dampe en Dag fængsle ved Politi, der var holdt i Beredskab, netop da de med hinanden vare i Begreb med at gaae hen i de Sammensvornes Forsamling og han vidste, at Dampe havde mange oprørske Skrifter i Lommerne. Saa at sige greben paa fersk Gierning kunde Dampe ikke undgaae at blive dømt fra Livet som Majestætsforbryder. En trofast Ven, der ærede hans Hjerte og Talent, havde han beholdt, skjøndt denne ikke hørte blandt dem, der vare gjorte deelagtige i hans Planer. Agtet og indflydelsesrig, gik denne Mand i Forbøn for Dampe, og Kongen formildede Dommen til Statsfængsel for Livstid. Da den Ulykkelige nu er kjølnet ved Alderdom og lange Lidelser, maaskee ogsaa ved gjentagen Straffeformildelse forsonet med Virkeligheden, og sikkert ikke længer vilde være farlig, vilde det være at ønske, at Kongens Naade vilde gaae videre og ved hans fuldkomne Frigivelse giengive Verden en rig Skat af Kundskaber og Talenter.