Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-09-14
Med Veemod maa Udgiveren her anføre, at det nye Skilderie af Kjøbenhavn ikke har synderlig større Føie til at rose Jndretningerne for Afsindige i det Hele end det gamle. Den afdøde Riegels, hvis Fortjenester af Litteraturen. end ikke hans Fiender kunne negte ham, har talet meget og talet med Varme om St. Hans Hospital, Forbedringer er der vel siden den Tid blevet gjort, men ikke saadanne, som Gjen standens Vigtighed udkræver. Vi gjøre saa meget for at udvikle Menneskenes Forstand, men lidet, alt for lidet, for de Ulykkelige, som have mistet den. Skulde man i et Land, hvor Regjeringen og hele Folket, Borger og Borger udbyrdes kappes om at befordre Menneskeheld og formilde ulykkelige Brødres Kaar, skulde man i et saadant Land ikke kunne bringe en Jndretning for Afsindige istand, der endog kunde tjene andre Folkeslag til Mønster, Jo, i dette Stykke kan man med Grund paastaae, vi kunne, hvad vi ville, naar vi kun ville, hvad vi kunne. At man mere sørger for at betrygge det Almindelig mod de Uleiligheder, som afsindige Mennesker kunne tilføie det, end for at bringe de Afsindige til deres Forstand igjen, synes at være en Feil, som alle Hospitaler for saadanne Syge have tilfælles med hinanden. Man indsværrer den Beklagelsesværdige, som har mistet det største Gode paa Jorden. Fornuftens Brug, og naar man har lagt Baand paa hans phystske Kræfter, er han os i øvrigt temmelig ligegyldig. Han sættes i Classe med et Umælende, alle flye ham, og har han endnu ikke ganske mistet Forstanden, saa maa han miste den, naar han i lysere Øieblikke tænker paa sine Medmenneskers Ligegyldighed for hans Skjebne. Den af en troløs Elsker skuffede Pige, den af en grusom Skjebne mishandlede Mand, den under Opfyldelsen af sine tunge Moderpligter ulykkelig gjorte Ægtemage sukker og hyler forgjeves i et Hul, forladt af Frænder og Venner, ja end- og af Solens velgjørende Straaler. Jngen trøstende Stemme lindrer disse Ulykkeliges Lidelse. De ere levende døde for det menneskelige Selskab. Men – et Slør over dette gyselige Malerie. Det kunde lettelig udtolkes som qvindagtigt Folerie, og ganske tilintetgjøre det Øiemed, hvori dette Stykke er skrevet. Naar er Baarehuus skulde være indrettet saaledes, som man kan fordre det af vor Tidsalders oplyste og humane Tænkemaade, saa burde der nøie vaages over, deels at de Syge af deeltes i visse Rum, efter Sygdommens mindre eller større Grad, deels at de Forvirrede, som det lod sig gjøre med, bestandig holdtes i en Virksomhed, der var den samme, eller i det mindste lignede den, de vare vante til i deres sunde Tilstand. Den saakaldte Daarekiste burde reent afskaffes, thi det er ikke allene en Gyselighed at tænke sig det nødvendigt, at underkaste menneskelige Skabninger formedelst deres fornuftløse Tilstand en Behandlingsmaade, der sætter dem langt under Dyrene, men jeg troer endog, at man ved en hensigtsmæssigere Behandling fra første Begyndelse af kunde forebygge, at Afsindigheden synderlig ofte skulde udarte til en saadan Yderlighed. Jeg taler her ikke om de Mennesker, som nu for Tiden allerede findes i Daarekisten; jeg taler kun om, hvorledes det under andre Omstændigheder maaskee kunde være. Erfaringen lærer, at de Afsindige, som have kunnet nyde Pleie hjemme hos deres Familie, næsten aldrig ere blevne afsindige i saa høi en Grad, som de, der have været hensatte i St. Hans Hospital. Det er ingenlunde min Hensigt, at laste de Mænd, som ere ansatte ved dette Hospital, jeg troer tvertimod, at de gjøre alt, hvad der staaer i deres Magt, for at bringe det sin Bestemmelse nærmere. Men det er Jndretningen og Bestyrelsesplanen i det Hele, sor efter min Formening, trænger til en total Freandring. Endog den Plads, hvorpaa St. Hans hospital er bygt, svarer ikke til Hensigten. Den er fugtig og usund; Egnen er eenlig og skumel, og den er mere skikket til at opvække, en til at forjage melancholske Tanker. Fordun var det de Halvafsindige tilladt, at gaae omkring paa en indhegnet Grønning uden for Bygningen. Luften styrkede deres slappede Nerver, og nye Gjenstande adspredte undertiden deres alt for faste Jdeer. Men ogsaa denne Frihed er dem nu beDet er dem endnu tilladt, at komme ud i Luften, men dog kun indenfor Hospitalsbygningens snevre Grændser, hvor ingen ny Gjenstand kan adsprede deres Tanker. Afsindighed lader sig nok inddeele i to Hovedclasser. Den ene kunde man kalde psychologisk, den anden legemlig. Fire Jdeer er nok den meest virkende Aarsag til den egentlige psychologiske Afsindighed. Plychologen og Lægen maae altsaa i dette Tilfælde række hinanden Haanden.