Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-26
Efter alt dette vil man ikke fortænke mig i, at jeg med Taushed forbigaaer alle de falske Raisonnements, Overdrivelser og Fordreielser i Fredsmæglerens Stykke, hvilke den upartiske Læser let sølv vil udfinde, og end ikke værdige Beskyldningen for Demagoge noget videre Svar. Kiel, den 10de Mai 1820. Witthøffte. Strøetanker om de forskiællige Veie og Maader at komme til Kundskab og Oplysning, o. s. v. (Fortsættelse, see No. 90.) Jeg er overbevist om (hedder det udi de hellige Taler, udgivne af nu afdøde Biskop Nordahl Brun, 2den Deel, S. 268) af Erfarenhed og af klar Kundskab om Menneskets Siæleevner, at den er ligesaa dum som ugudelig, den Modens Snak vi læse i hvert andet nyt Skrift mod tidlig Udenadslæsning: ret ligesom ikke Naturens Herre lod Hukommelsen blive brugbar, længe førend Fornuften endnu var moden. Ret ligesom ikke Hukommelsen var det Forraadskammer, hvori vi skulle indsamle Huusgeraad, og kun kaste det ene om det andet, for siden med Fornuft at ordne enhver Ting, og anvende enhver Sandhed til Tid og Sted: Ret ligesom Børnenes Hosianna i Jerusalems Tempel ikke behagede Zions Konge. Ogsaa allerede da giorde den kolde Pharifæer Anmærkning derimod, men Jesus den Børneven, beskiæmmer ham med disse Ord: Af de Umyndiges Mund bereder Gud sig en Lov. Professor Laurids Smith har fortalt om sig selv, at da han som Lærer vedCadetacademiet gav sig af med de Unges Underviisning, saa brugte han ved sit Embeds Begyndelse det ræsonerende Foredrag; men Erfarenhed overbeviiste ham om, at denne Methode ei var saa ganske passende. Ungdommen, saa udtrykker benævnte Forfatter sig, maa anføres til at tænke og indsee alt hvad den skal lære, hvo vil nægte det? Men skal den læres til Nytte, da maae Jdeerne oppebevares til Hukommelsen, og skal der om det Lærte haves bestemte Begreber, da maa disse være heftede ved Tegn, som uden Byrde kunne fattes og bevares. Ungdommen, som mangler Begreber, mangler og Ord til at udtrykke sig med, men er det en Ufuldkommenhed, ei at kunne sige, hvad man tænker, saa er det en end større Ufuldkommenhed, at ville tale, hvad man ikke tænker, eller før man tænker *). Jeg vil ikke raade nogen Forerindring til Skrivtet: Anledning til den naturlige Religion. til, skriver Professor Hasenkamp *), at tilsidesætte Underviisning i Religionen for Ungdommen. Lad end være, at der er meget derudi, som Ungdommen ei forstaaer, saa holder jeg det dog for saare gavnligt, at anskaffe sig et Forraad af Materialier, at man ved tiltagende Alder har Stof til at tænke. Hvorledes kan Tænksomheden vækkes, naar Hukommelsen er ganske blottet. Kuns først, naar vi have samlet en Mængde Begreber, ere vi i Stand, til at sammenligne dem med hinanden, og at bestemme deres sande Gehalt. Og hvo der ei er saa redelig og oprigtig, at blot Sandhed allene, og ei forudfattede Meninger, ei Autoriteter, ei herskende Modetone leder og styrer ham i den modnere Alder, vil, i hvordan han end er bleven underviist i de yngre Aar, blive et slet og nedrigt Menneske. Noget lignende til Forsvar for Udenadlæsning findes i en Recension udi de nyeste Kiøbenhavnske Efterretninger om lærde Sager for 1786 No. 26 over et Skrivt, betitlet: Anviisning til hele Statshistorien, de første Begyndere til Tieneste. Af det Svenske oversat. Om dette Skrivt Pag. 408 dømmer Recensenten saaledes: Stilen er tydelig og historisk simpel, saa den let kunde fattes, og det paa den Maade, som vi troe unægtelig at være den eneste nyttige for Børn, nemlig verbotenus. J vore nyere Tider haver man vel holdt for, at dette Slags Læsning var imod Fornuften, eller i det mindste hindrede Fornuftens Brug. Hensigten haver været god; man haver søgt at fremme Brugen af de ædlere Siæle kræfter. Men Maaden, hvorpaa man har søgt at fremme samme, haver neppe været den rigtige; thi ved den haver man svækket Brugen af Hukommelsen, en Fuldkommenhed, uden hvilken den største Fornuft lidet eller intet kan udrette. En rigtig Anviisning til at læse forstaaeligt og tydeligt, vil hindre Børn fra at læse uden Eftertanke, og naar de saaledes vænnes til, tillige at bruge Fornuften og skærpe Hukommelsen, vil man finde, at de med Færdighed kunne giøre Regnskab for hvad de vide, da man derimod ofte træffer Børn, der med Strænghed og Alvorlighed ere underviste i mange VidenBriese aber Propheten und Weissagungen, 2ter Theil, S. 171. skaber men formedelst Mangel paa Udtryk ikke vide at giøre Rede for noget. Skulde Nogen have Grunde og Erfarenhed at sætte imod vor Mening, som vi just troe at kunne bevises af Erfarenhed, da giør enhver bedst i at følge sin Overbeviisning. Andre, som behøve store Mænds Autoritet, for at overbevises om en nyttig Sandhed, ville vi henvise til hvad Hans Høiærværdighed Hr. Doct. Bastholm i denne Henseende haver sagt i Anledning af hans Lærebog over den christelige Religion. Heraf sees, at lærde og kyndige Mænd have anseet det for nødvendigt og passende, at Ungdommen og beskjæftiges med Udenadlæsning. (Fortsættes.)¬