Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-05-28
Man har i offentlige Blade gjort sig Umage for at træffe Sammenligning mellem den sjællandske og jydske Stænderforsamling, og mellem disses Committerede. Er end det meste, af det, derom er anført, ikke gandske uden Sandsynlighed, har man dog neppe nogen rigtig Grund at bygge sine Slutninger paa, siden man har Sjællændernes erkjendte Forhandlinger, men blot Jydernes da ikke begyndte, allene formodede, at ville, sammenligne. Formoder, man da færre, Kundskaber, mindre Routine, ringere Klarhed i Fremstillingen hos Jyderne, eller var man nøie kjendt med Jyllands Trang til Forandring og Forbedring, vilde det være meget nyttigt at have fremsat disse Forandringer og Forbedringer, som Almeenveller kunde have Krav paa. Blandt saadanne kunde man med Føie have ventet at see Forslag til Indførelse af almindelig Værnepligt hvilket Forslag med Hensyn til Retfærdighed, Danmarks Nytte. og til Besparelse neppe kan fortjene at modsiges, og hvis Antagelse maa give Bondestanden Vished og mindre Afgang i Fredstid, færre Sorger og forholdsmæssigt Tab i Krigstid; en Forandring der ved sine Følger, kan give det lille Danmark, noget af sin tabte Kraft tilbage og indgyde grundet: Tillid dertil; – et Forslag, man burde ventet fremsat af den indsigtsfulde og brave Bøndemand, Ole Kirk, bygget paa Ligheds-Grundsætninger, understøttet med saa men djærve Ord af den jydske Bondestands Talsmand, og hvilket mange Fædrelandets Mænd udenfor Bondestanden vist vilde understøttet, ja nogle ende anseet det for Hæder, at deres fra Værnepligt fritagne Sønner kunde for Eftertiden tælles blandt Fødelandets Forsvarere til Lands og Vands. Men istedetfor dette har Major Jngversen til Viufgaard og Landvæsenskommissair Dalgas sammenlimet et Andragende til Stænderforsamlingen, hvilket de have tilstillet, Ole Kirk; – et Andragende, der baade fra Formalitetens og Realitetens Side ikke burde fremlægges for Forsamlingen; men i det Høieste som en liden Part af Landoeconomien, for et provindsielt oeconomisk Selskab, og som vist nok den valgte Committee, hvori Ole Kirk er, vil taxere til Henlægning, som et umodent Forslag. Yttrer man sig nu saaledes om disse to Herrers Andragende, maa og kunne angives Grunde for sin Yttring. 1) At anmode en Stænderforsamling om at bede Kongen, at en Anordning maa vedblive, som ikke er omtalt at skulle gaae ind, synes at føre til Uendelighed i Forretningerne, da man efter samme Regel maatte efterhaanden medtage alle Lovens 6 Kapitler, Forordninger, Reskripter og Plakater, vel at mærke, forsaavidt de ere efter eens Hoved. Eller skuld det ikke omtrent have samme Beskaffenhed hermed som med dette: "Man beder Majoren paa Viufgaard blive ved at røgte sine Stude og Landvæsenskommissair Dalgas sit Embede, uagtet man ikke har hørt noget om, at de dermed vil ophøre. 2) Neppe har Nogen ved at vælge Deputeret, tænkt paa Muligheden af at denne skulde være kyndig i Veterinærvidenskaben, men det er just denne Kyndighed, man mindst kan tænke sig hos de Deputerede. 3) Hvis Andragender af den Natur bleve bragte i Moden, vilde man snart kunne vente sig Andragender og Petitioner mod Schweitzertyre, Spanske eller Franske Vædre, Engelske Orner og Russiske Haner. 4) Andragendet selv er en Variation af Landvæsens-Commissair Dalgas's langvarige og kjedsommelige Demonstration om Fuldblodhestens Skadelighed for den jydske Hesteavl, liig salig Magister Svales Digt uden Ende. Derfor bør det omtales som følger: