Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1770-06-15
Norske Agende Postes Expeditions Contoiret. det ene i Kiøbenhavn hos Sr. Frederich Knutzen, det andet i Christiania hos Sr. Erasmus Dybwad. Post-Vognene indrettede, ikke allene beqvemme til den Transport af det, som dette Anlæg egentlig grunder sig paa, men endog comode for Passagerer, da disse Vogne bliver med Dækkeler over, hvori de i ondt Veyrlig kan sidde i Tørre, og Fragtgods ligge under god Conservation. Begynder at afgaae fra Kiøbenhavn første Gang Onsdagen den 6te Junii. Frederichshald, Frederichsstad, Moss, Christiania, Dramen og Kongsberg. Taxten er for en Pasager imellem Kiøbenhavn og Christiania 13 Rdlr. om Sommeren og 15 Rdlr. om Vinteren. De øvrige Stæder reguleres i Proportion derefter. Lige Forhold har det med Fragtgods &c. Om Dødens Kiende Mærker. En Oversættelse af B. Det vi kalde Død kiende vi ikke uden ved det, som vi sætte imod Livet, ligesom Hville tilkiendegiver sig. ved dens modsatte Contraste af Bevægelse. De fornemste Dødens Kiendemærker tage vi deraf, at Blodets Om Omløb og Aandedrætten ikke ere i Udøvelse. Derfore, saasnart et Menneske er død, føler man forgiæves efter Pulsen i de adskillige Legems Parter, hvor Slag-Aarene ligge yderlig; De forekomme os alle at være i en fuldkommen Urørlighed; Brystets Bevægelse, som er u adskillelig fra Lungen, er ikke meere til; Alle Slags Ud førelser (Excretiones) standse; Den naturlige Varme er borte; Lemmerne, ere kolde, stive og ubøyelige; Sandserne have ingen Forretning; intet Spor er meere tilbage af Følelse; en blaae agtig Bleeghed indtager det heele Ansigt; Qynene ere matte, dumme og skrumpe, o. s. m., hidindtil er der intet, som giør Forskiæl paa det døde Legeme og et levende Menneske, ganiske Deele ere i fuldkommen Stand uden alene Bevægelsen; Alle de for- og kunne faae Liv igien; De beholde til en vis Tiid deres Beqvemhed til at kunde fornye de Bevægelser, hvortil de ere bestemmede. De forblive i denne Tilstand, indtil Forraadnelsen, tidligere eller sildigere, ødelægger deres Sammenføyelse, forstyrrer Forbindelsen imellem de Muskler, hvoraf de bestaae, og derved lægger da en ulovervindelig Hindring i Veyen, til nogensinde at komme til Live igien. Naar Forraadnelsen tager Overhaand, bliver heele Legemet, Tiid efter Tiid, blaaeagtigt, blyefarvet, og omsider kulsort: En egen ækkelagtig Stank uddunster deraf, som man kalder den aadselagtige; Strax derpaa avles Orme; Lemmerne løsneer fra hverandre, tabe deres Sammenføyelse og deres Dannelse; De Partikle, som skille sig derfra, blive flygtige og uddunste; og endelig, naar dette er forbie, er der neppe Spor tilbage af det vi kalde Menniske. Det lader, som man i denne Tilstand, som vi kalde Død, bør giøre Forskiæl paa tvende heel adskilte Forfatninger, og følgelig bør fastsætte toe betydelige Grader af det man kalder Død. Man kan give den første Navn af den uefuldkomne Død, eller som der endnu er Rædning imod; hvilken indbefatter den heele Tiid, i hvilken man ingen anden Forandring mærker, end aleene Ophørelsen af Livets Udøvelse og hvorudi endnu alle de Organiske Deele, som Redskaberne til disse Ud øvelser, ere i den Stand, at de kunde igien begynde deres Virksomhed. Den anden Grad af Død begynder der, hvor den ufuldkomne Død slipper, og bør være bekiendt under Ravn af den fuldkomne Død, naar nemlig alle Kiendemærker ere usvigelige. Denne i caratteriserer sig selv, ikke alene ved Bevægelsernes Ophørelse, men endogsaa ved saadan Redskabernes Tilstand, at der er en Physisk Umuelighed at bringe Livs Bevægelser tilrette; hvilket som oftest skeer, ved at Forraadnelsen ødelægger dem undertiden ved Mechaniske Midler, ligeledes ogsaa ved en tilstrækkelig Udtørrelse, hvilket iværksættes baade af Konsten og Naturen. Tiiden imellem den ufuldkomne og fuldkomne Død kan ey fastsættes; den er kortere og længere, i Henseende til Aarsager, Personer, Tilfælde, Aarets Tilder, a. men i Almindelighed er denne Mellem Tiid længere hos Mennisker, som døe en hastig eller voldsom Død, end hos dem, som døe udtærede af Sygdom eller Alderdom; Ligeledes længere hos Børn end hos voxne Folk, om Vinteren end om Sommeren, under Vand end i den fri Luft, o. s. v. (Fortsættelsen skal følge.)