JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-09
J en Rad af Aarhundreder var Spanien ene i Besiddelsen af Merinos og af den Fordeel at forsyne Europa med den fineste Uld, men i det forrige Aarhundrede forskaffede adskillige europæiske Stater sig Vædere og Faar derfra. Frankrige, Sachsen, til hvis daværende Churfyrste Kongen af Spanien efter Syvaarskrigen skjænkede nogle hundrede Stykker, Sverrige, Danmark og flere Lande erholdt saadanne. Den første falske Spaadom var, at dette fra et varmt Land til koldere Egne hen flyttede Dyr, ikke kunde trives, maatte forkrøbles og snart forgaae. Man spurgte Justitsraad Nielsen, i Spanien, om Merinos hos os kunde komme til at vandre, og da han bragte de kjøbte Faar i Land i Sjælland, formenede man der, at han burde medbragt spansk Luft. Men Merinos trivedes, og det selv i de koldeste Egne, i Danmark, Sverrig, ja i Jsland. Nu traf Raden deres Uld, der ikke udenfor Spanien kunde faae fornøden Clasticitet, vilde mangle Fidt, og blive haard, deels fordi de koldere Landes Clima maatte virke skadeligt paa Uddunstningen; deels fordi Faarene, der i Spanien vare stedse i fri Luft, hos os maatte indsluttes en Deel af Aaret i Stalde, og deels fordi den aarligen i Spanien foretagne Vandring, der var en Betingelse for deres Sundhed, og som Følge deraf, for deres Ulds Godhed, maatte hos andre Nationer bortfalde. Men Erfaringen lærte, at alt dette var kun Drømmerier. Af den fransk spanske Uld frembragtes snart de fortrinligste Fabrikata, og i Sachsen dannedes imidlertid ved hensigtsmæssig Parring og Foring en Race, der lod de spanske Hjorder saa langt tilbage, at denne Uld betales nu med næsten det Dobbelte af det der gives for den bedste Leoneser Uld. Denne gjaldt sidste Sommer i England 5 Sh., da den sachsiske Electoral-Uld betaltes med 9 Sh. 6 D. Uldprøver, som Hr. Justitsraad Nielsen har bevaret fra vort Skæferies Stiftelse til nu, vidne om, hvormeget bedre Ulden nu er, endskjøndt man vel har Ret at troe, at de hidbragte Merinos maa, ved Justitsraadens Sagkundskab og Varme for Sagen, have været af de bedste der kunde faaes. - Senere hørte vi Spaadomme om Hungersnøden der ventede Europa, fordi dets talrige Merinos aade det Korn, som kun Menneskene burde have, men Merinos tiltoge i Tusindviis, og Europa vidste næsten ikke hvorledes alt dets Sæd skulde fortæres. Endelig har man nu kun tilbage, at betegne enkelte Lande, som saa lidet begunstigede af Naturen, at den spanske Faareavl ei der kan lykkes. Dette har vor tydske Jagttager gjort, og betegnet Engeland, Danmark og Sverrige, som saadanne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-09
Det lidet Held, hvormed den fiinuldede Faare avl er drevet i disse Lande, maa tjene ham til Beviis. Vilde vel de speculerende Englændere holde grove og languldede Faar, siger han, om Merinos kunde i dette fugtige Clima og paa de derværende kraftfulde Græsgange, frembringe ligesaa god Uld som i Spanien eller Sachsen, hvorfra de kjøbe den til høi Priis, – Men vor Forfatter, som heri finder et Beviis for sin Mening, erindrer ikke, at de engelske Faar, f. Ex. af New Leicester Breed og Southdowns kunne mueligen, ved deres større Kjødrighed og Evne til at sætte Fidt, give Englænderne større Fordeel end det mindre og mindre trivelige Merinos=Faar, at hine, i et Land som England, hvor der sættes saa høi Priis paa sidt Faarekjød, der ikke som Ulden kan indføres, rimeligviis ere forholdsmæssig mere indbringende end Merinos med deres finere og kostbarere Uld kunde være. Virkningen, Merinosavlens Tilsidesættelse, er altsaa forhaanden, men Aarsagen dertil er pecuniær, ikke limatisk eller agronomisk. Og naar dog nogle engelske Landmænd befatte sig med Merinosavlen, uden for deres Uld at erholde meget mere end en Trediedeel af det, Sachserne faae, saa kunne Grundene herfor være mange, f. Ex. at de engelske Merinos ere indførte i den senere Tid, da de spanske Flokke ere blevne slettere; at de indførte Dyr vel for endeel have været Blandinger, at man endnu ikke har havt Tid, ved Familieparring af de fortrinligste Dyr, at regenerere Racen, og at Englænderne endogsaa nu, ved at have drevet Familieparringen for vidt, synes at være indtagne mod den, og kanskee derfor ganske tilsidesætte den, skjøndt Sachsen nok for størstedelen maa takke den for sine Electoral-Hjorde. (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-09
Indenlandske Efterretninger. Jgjennem det Kongel. Slesvig=Holsten-Lauenborgske Cancellie i Kjøbenhavn er, under 18de Novbr. d. A., udfærdiget et Patent af følgende Jndhold: "Det har allernaadigst behaget Hans Majestæt Kongen under 10de denne Maaned at resolvere: At den Fortrins=Ret der paa de Steder, hvor den Lybske Ret gielder er, i Medhold af denne Ret og de med Hensyn til samme emanerede landsherlige Anordninger, tillagt de Kapitaler, som ere udlaante uden Forpligtelse at svare Renter, skal for Fremtiden aldeles være ophævet, og at de efter denne Anordnings Publication contraherede rentefrie Laan ikke skal tilstaaes nogen Fortrins=Ret fremfor andre Fordringer."¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-09
J Nyesteds Kirke i Lolland gives der et Malerie, hvor Helvede forestilles i at sin Afskyelighed. Man seer nemlig en stor Jld anrettet, hvori Diævelen med en Fork jager sine tilkommende Engle; Andre derimod optages til Himmelen; men Nogle befinde sig imellem begge.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-09
Nyborg. Med Beltfiskeriet har det i sidste Efteraar kuns gaaet maadeligt. Tildeels Vind og Veir med flere Omstændigheder have arbeidet mod Fiskernes Bestræbelser. Nordligere nede i Beltet skal det have havt et heldigere Udfald. Saaledes er og Aalefangsten paa Kysten og i Fjorden imod Sædvane ganske mislykkedes, til stort Tab for Deeltagerne og det Almindelige; men skjønt er det imidlertid, at see den Mængde særdeles gode Torsk, som endnu i denne Aarstid.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-09
ved vindskibelige Søfolks Flid daglig falbydes til meget billige Priser. Odense. Seneste directe Nyheder af 7 November indeholde: at Hans Høihed Prinds Christian Frederik med Gemalinde befandt dem i høiest Velgaaende i Neapel, hvilket Sted de agtede at forlade inden Enden af samme Maaned, for at begive dem til Rom. - Forleden Dag indtraf det sørgelige Tilfælde, at et ungt Menneske fra Jydland, som havde været herpaa Besøg hos sin Familie, pludselig fik Ondt paa Gaden og nogle Øieblikke derefter segnede død ned paa Stedet. - (Jndsendt.) J en Tid af 14 Dage ere her i Sognet døde 3 Personer, som have oplevet en høi Alder i Ægtestanden. 1) En Enke, Kirsten Pedersdatter i Gantris, 80 Aar gammel, der, som den 6 Aar iforveien afdøde Mands 2den Hustrue, havde levet med ham i 46 Aar og nu var Aftægtskone hos en af sine Sønner. Af den første Kones Børn leve een Søn og een Datter, der begge ere aldrende Folk. 2) En gift Kone, Maren Jensdatter i Boelhuus, 79 Aar gammel, havde været gift over 50 Aar med sin efterlevende Mand, været sygelig i de sidste 20 Aar og derfor nydt i nogle Aar Understøttelse af Fattigkassen. Hun var ellers i yngre Aar net til at sye og strikke, ligesom han til at binde Løb, saa at de i et jord lest Huus ernærede sig indtil for faa Aar siden. 3) En gift Aftægtsmand, Morten Pedersen i Piilgaard, var 96 Aar gammel og hans efterladte Enke gaaer i det 90de Aar. Endskjøndt han først var gift i eet Aar og Enkemand i 3 Aar, saa levede han dog med denne sin 2den Hustrue i 64 Aar og avlede med hende 12 Børn, hvoraf 6 leve. Da 2 af disse leve i andre Egne af Landet, saa veed Man ei her, om han er Oldefader; men en stor Deel Børnebørn har han Sygdom vidste han ei af at sige, før han 7 eller 8 Uger før sin Død blev lagt paa sit Sygeleie. Dog beholdt han ligge til den sidste Dag baade sine Sandsers og Fornufts Brug. Saavidt jeg erindrer, er det ikke over 2 eller 3 Aar siden jeg saae dem begge gaae 1/4 Miil sammen til Kirke. Han var en duelig Landmand og bragte paa faa Aar en stor forsømt Gaard i Drift, rigtignok ved Mergel, som vil svie til Sønnen; men hvorledes kan Man vel hastig faae en øde Gaard i Drift paa anden Maade? – Nørre Nissum Præstegaard, den 24 Novbr. 1820. - C. Clausson. (Hempels Av.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-09
Aalborgs Torvepriser, d. 2 Decbr. 1820. Rug 22 a 24 Mk., Byg 11 a 12 Mk., Havre 9 a 10 Mk. Tden, Oxekjød fra Landet 6,7 a 8 s. Pdet, Bedekjød 8 s. Pdet, fersk Flesk, 12 a 14 s. Pdet, saltet Dito 15 a 16 s. Pdet, Smør 18 a 20 sk. Pdet, Oste 6 a 7 s. Pdet, Talg 24 a 26 Mk. Lpdet, Kartofler 20 a 24 s. Skjeppen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-09
Aarhuus, d. 5 Decbr. En af Byens unge Kjøbmænd, der havde en ikke ubetydelig Handel, har i disse Dage behaget at gjøre sig usynlig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-09
Skrivelse fra Rendsborg af 29 November. For vor Stad var Gaarsdagen en sand Festdag, Efter mange lykkelig overstaaede Gjenvordigheder, ere vi endelig komne i Besiddelse af en lærd Skole, og i Gaar bleve de tre nye Lærere, nemlig Doctor Brodersen som Rector, Subrector Kramer og Collaborator Sørensen, paa Raadhuset offentligen indsatte med en til Gienstandens Vigtighed passende Høitidelighed. Efterat en Symphonie var opført, holdt Hs. Durchl. Prinds Friedrich til Hessen, som Præses for Skoledirectoriet, en kort men hjertelig Tale til den talrige Forsamling. Derefter indsattes Lærerne, i det deres Bestallinger forelæstes og overleveredes dem, hvorpaa Provst Callisen holdt en kraftfuld Tale, til hvilken Texten: "Hidindtil har Herren hjulpet", var lagt til Grund; og endelig sluttede den nyansatte Rector med en skjøn latinsk Tale, i hvilken han udviklede Religionens Nødvendighed for Skoleanstalten, og tilsidst, for ret af Hjertet at tale til Hjertet, og for at være forstaaelig saavel for de yngere Disciple som hele Forsamlingen, overgik til Modersmaalet, og tilføiede et rørende og opbyggeligt Slutningsord, Denne Skole fortjener med Rette at kaldes overordentlig, og vil formodentlig i flere Henseender, blive en udmærket. Til Lærernes Lønning har den en egen Fond, hvilken i de sidste Aar ved frivillige Bidrag af Stadens Borgere og Jndbyggere af alle Stænder og Classer er tilveiebragt og endnu bestandigen forøges. Sandelig et ypperlige Syn i vor paa Pengemangel og Egennytte lige mærkværdige Tid. Skolen har en egen Direction, i hvilken den almeenhøiagtede Prinds Friedrich til Hessen præsiderer, og som med nidkjer Deeltagelse tager Sig særdeles af Skolen, ligesom af Alt, hvad der befordrer Almeenvellet; fremdeles er Amtmanden, den præsiderende Borgermester, den herværende Provst med de tre Præster, og to Medlemmer af Magistraten bestandige ordentlige Medlemmer af samme. Denne fremdeles ganske fuldstændige og anordningsmæssig indrettede Skole tager sin Begyndelse den 6te December. Saavel fra Staden som Omegnen har allerede et betydeligt Antal Disciple af alle Classer indfundet sig, og der er ingen Tvivl om, at Rendsborgs Jndbyggere, i denne med saa god Villie til Livet kaldte Dannelsesanstalts lykkelige Fremgang, omsider ville høste deres retfærdige Løn for saa mange egennyttige Anstrængelser.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-09
Theatret i Altona staaer paa et meget lavt Trin, og er ikke engang et faststaaende. Omstreifende Troupper komme uregelmæssig hertil, og gjøre deres Sager saa godt, som de kunne. Siden to Aar opholder sig her hver Sommer Selskabet fra Staden Slesvig, som giver Forestillinger for Prindsen af Hessens der residerende Hof, og gav under Hr. Serlos Direction meget maadelige Stykker. Med Vinterens Begyndelse, da dog Theaterglæder egentligen pleie at begynde, vende de tilbage til Slesvig, og Altonaerne have da intet Theater.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-09
Blandede Efterretninger. Fra Rusland. Censuren i Petersborg, Riga, Reval og andre Rigets Søhavne og Grændsestæderne gaaer endnu stedse frem med megen Strænghed. Det er i det Hele en dyr Fornøielse, ved udenlandske Bøger, Tidsskrifter og Journaler at tilfredsstille sin Mand, men endnu mere forbittres den, naar man sjeldent, faaer en Bog, et Hefte eller en Tidende ubeskaaret tilbage fra Censurautoriteten. Man har Exempler paa, at ikke allene enkelte Steder, men endog hele Blade ere udskaarne, ja mangen Artikel og Afhandling ganske udreven. Derhos maa man ofte bie Maaneder, ja hele Fierdingaar, førend man faaer sine Sager. tilbage fra Censuren. (Leipz. Lit. Zeit. Aug. 1820.)Hr. Maj, første Custos ved det vaticanske Bibliothek, har atter opdaget nogle ubekiendte Værker. J en anden Coder af den nylig omtalte Aristides, fandt han en Tractat om Politiken, og i en vaticansk Coder Aristides anden Tale til Ære for Lettine. Endelig fandt han ogsaa syv fuldstændige Bøger af Lægen Oribasius, af hvilke kun to hidtil have været bekiendte; et uddraget Værk af Eusebius under Titel: Evangeliske Spørge maale, en latinsk Grammatikers og en latinsk Talers Værker, en græsk Samling, i hvilken forekommer mange Skykker af Philo's forkomne Bøger; nogle endnu ikke ved Trykken bekjendte græske og latinske Fædre, som levede for Hieronymuus; og endnu nogle smaa Værker af mindre Betydenhed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-09
Ved Dronningen af Engellands Kirkegang i Hammersmith, havde Præsten valgt til Text for sin Prædiken følgende Ord af Propheten Esaias's 59de Capitel: "See, Herrens Haand er ikke forkortet, at den ikke kunde frelse. Men Eders Misgierninger gjøre Skilsmisse imellem Eder og imellem Eders Gud, thi Eders Hænder ere besmittede med Blod, og Eders Fingre med Misgierning; Eders Læber tale Løgn, Eders Tunge sige Uret. De udlægge Basiliskes Æg og væve Spindelvæv, Deres Gierninger ere uretfærdige Gierninger og der er fortrædeligt Arbeide i deres Hænder. Deres Fødder løbe til det Onde, der er Ødelæggelse og Forstyrrelse paa deres Veie. De kjende ikke Fredens Vei, og der er ingen Ret i deres Gange. Derfor er Retten langt fra os, og Retfærdighed naaede ikke til os. Vi brumle allesammen som Bjørnene, og kurre ideligen som Duerne; vi bie efter Retten, og den er der ikke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-09
Kjøbenhavns Børs d. 8 December. Cours. Hamb. 2 M. 255, a vista 258. Amsterd. 2 M. - . Lond. 2 M. - . Spec. 258. - Specier solgtes til 15 Rbmk. 8 s. Oblig. 67 1/2. Nationalbank-Obligat. (af Laanet d. 4 Febr. d. A.) 1 3/4 Rbdlr. r. S., eller 105 1/2 Rbdlr. Sedler pr. 100 Rbdlr. r. S. Norske Rigsbanksedler 16 1/2. Svenske Sedler 60 1/2 s. - Disconto 6 pC. Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-12
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. mod 10000 Ro Syttende Aargang. No. 100. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 12 December 1820. Noget om den danske fiinuldede Faareavl. (Af J. C. Drewsen.)(Slutning; see forrige No.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-12
Hvad den Yttring i N. Skild. af Kbhavn, angaaer, at Commissionen for det militaire Uldmanufactur har undslaaet sig for at kjøbe indenlandsk Uld, navnlig den fra det Kongelige Skæferie, da behøver jeg ikke at bevise, at denne tildeels er urigtig, da en Anmeldelse fra Commissionen viser det Usandfærdige deri. Kun fra et landoeconomisk Synspunct betragtet, være det mig tilladt, endnu at tilføje noget herom.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-12
Aarsagen hvorfor Grev Lerches og min Uld blev givet et øieblikkeligt Fortrin, var fordi vi havde vasket vore Faar. Mit Øjemed derved var, at gjøre det mueligt for mig, at sende min Uld til Udlandet, om den her ikke fandt Afsætning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-12
Som bekiendt vaskes Ulden i Tydskland paa Faarenes Kroppe, og vil man tage Deel i en allerede organiseret Handelsgreen, saa maa man rette sig efter dens Vedtægter. Hr. Justitsraad Nielsen, havde ikke vasket, men klippet Ulden i dens naturlige Tilstand. Han har sikkerlig havt sine gode Grunde herfor, blandt hvilke jeg anseer den som vigtigst, at Faarene unægteligen lide ved Vasken, især om vaadt Veirlig indtræffer umiddelbar derefter. Jeg, som ikke havde nogen at gjøre Regnskab for angaaende min Fremgangsmaade, kunde let beslutte mig til at vaske; men om Tilfældet er det samme med Hr. Justitsraad Nielsen, der er Forstander for et Kongeligt Skæferie, hvis Hovedøjemed maa være, at levere Landet det størst muelige Antal sunde Dyr, derom tvivler jeg meget. Vel kunde man sige, at Ulden kunde været vasket efter Klipningen, saaledes som Justitsraaden har før gjort, men denne med Sagen saa velbekjendte Mand vidste alt for vel, at naar Ulden var vasket paa denne Maade, var den ikke længere afsættelig til England, hvor uvasket og pelsvasket, men ikke fabrikmæssig vasket Uld finder Afsætning, og at han følgelig ved sidste Behandlingsmaade maatte modtage hvad Bud, indenlandske Fabrikanter vilde gjort ham. Forresten vilde det vel neppe falde nogen dansk Skæfericeer ind, at hans Faar eller Uld kunde i det Hele være fortrinligere end den fra det Kongl. Skæferie paa Esrom, da vi samtligen have vore Faar derfra, og dem af ringere Qvalitet, og fra Jægerspris, og neppe kunne vi være saa selvkjærlige at indbilde os, at vi have styret vor Faareavl med større Jndsigt eller Varme for Sagen end Hr. Justitsraad Nielsen, vor Lærer, og at vi derved havde vundet et Forspring.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-12
J det Foregaaende har jeg viist, at vort Lands og vore Græsganges Egenskaber ei udelukker os fra den Fordeel, at frembringe god Merinos Uld. Det staaer tilbage at vise, hvorfor vi endnu ikke have den saaledes, at vore Klæde fabrikanter derved kunne bevæges til at give den udelukkende Fortrin for den udenlandske. Virkningerne kunne være forhaanden, uden at de antagne Aarsager ere de sande. Saadan er netop Tilfældet med vor Uld.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-12
Ved Bestræbelserne af de mange gode Hoveder, der især i Tydskland nu beskjæftige sig med at grundlægge faste Regler for den fiinuldede Faareavl, og da Fabrikanter og Landmænd række hverandre Haanden, er i de sidste Aar gjort betydelige Fremskridt i Kundskab om Ulden, og da Uldens Homogenitet enstemmigen af disse erkjendes som betingelse for fuldkommen gode Uldvarers Frembringelse, saa seer jeg i dennes Mangel ved vor Uld, en Hovedaarsag hvorfor vore Fabrikanter, uden at vi derfor have Ret til at beskylde dem for Partiskhed eller Fordom, undertiden give den udenlandske, selv til en høiere Priis, Fortrinet for den indenlandske. Denne Mangel ved vore Skæferier kan kun gradeviis hæves, og kun i samme Forhold som Flokken stige i Forædling. De fleste private Skæferier have bestaaet for kort Tid til at den anførte gode Egenskab kunde være dem egen, ogsaa have sikkerlig flere Skæferie-Eiere ei før i den senere Tid erkjendt Vigtigheden af denne Egenskab, der kun er de bedste sachsiske egen; de have maaske blot stræbt at skaffe sig fine eller uldrige Dyr, maaske store Kroppe, som i det Hele yndes hertillands, og ere uforenelige med den høiere Faareavl, maaskee forsømt Familieparringen, og fremfor alt ikke været omhyggelig nok i Valget af Tillægsdyrene, især af Væderne, og have alt for lidet paaagtet, om disse sidste have været Blandinger eller af fuldkommen reen Race. Selv mangen Skæfericeier, der uden Hensyn paa Udlæg, gjerne vilde skaffet sig en fuldkommen reen og eensartet Race, har dette ikke været mueligt, da vi kun fra de Kongel. Skæferier kunne faae vore Stammer. De spanske Faar der solgtes fra Jægerspriis, vare for en stor Deel, men ikke alle, Blandinger, og Vædernes Udseende bevidne tilstrækkelig, at de ikke alle vare af reent Blod.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-12
Den, der vilde have Dyr af reen Race, maatte søge dem paa Esrom, men her var han ei heller aldeles sikker paa at faae saadanne, naar han ikke kjendte Skæferiets Mærker; thi den gamle frisiske Stamme er Blandinger. Disse Blandinger ere umodsigeligen Dyr, der med Fordeel kunne udbredes i Landet, især da de allerede ere i mange Generationer forædlede, men Kjøberne burde vide, at de ere Blandinger, at han kunde tillige skaffe sig en aldeles ædel Stamme, og kun af denne tillægge Springvædere. Det er en bekiendt Sag, og tilstaaet af den berømte Chaptal, at Napoleon, ved det hensigtsløse Decret, at ingen fransk Skæferieier maatte under svær Straf bede en spansk Væder, om den end var slet eller af blandet Race, skadede for en Tid og indtil dette Decret atter hævedes, den spansk franske Faareavl, da disse Blandingsvædere efterlode sig Afkom, der bekræftede deres ringe Herkomst. Ogsaa vor Faareforædling er bleven finket derved, at man ikke har solgt de aldeles ædle Dyr og Blandingerne fær skilte. Føie vi nu hertil, at de fleste danske SkæferieEiere endnu ikke ere igang med at vaske og fortere, at vi aldeles fattes Kjøbmænd, der befatte sig med Uldhandelen, og staae som Mæglere mellem Landmanden og Fabrikanten, da nøiagtig Sorte ring neppe kan blive den Førstes Sag, ligesom den Sidste ikke kan være tjent med at kjøbe et usorteret Partie, hvoraf en stor Deel, maaske ellers god Uld, ikke passer til hans Fabrikata, at af de fineste Uldsorter endnu ikke frembringes, meget betydelige Partier hos os, da dog hele Verden vil have de fineste Varer, saa have vi her Grunde nok, hvorfor en Fabrikant kan give fremmed Uld Fortrinet, uden at deraf følger, at vi ikke ere istand til at frembringe ligesaa god Uld, som andre Nationer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-12
Til Slutning vover jeg endnu at fremsætte et Ønske i denne os sikkerlig ei uvigtige Sag, et Ønske, som jeg veed flere deele med mig, da ved dets Opfyldelse det Kongelige Skæferie rimeligvis vilde komme til at virke kraftigere paa den flinuldede Faareavl end hidtil, og som jeg derfor tør troe Vedkommendes Opmærksomhed værdig. Nemlig det, at Faareauctionerne paa det Kongelige Skæferie maatte i Fremtiden holdes om Foraaret, istedet for om Efteraaret, og medens Faarene havde Ulden paa Kroppen, ligesom at paa disse Auctioner maatte bekjendtgjøres, hvilke Dyr vare af aldeles reen Stamme, og hvilke Blandinger, og at kun Vædere af aldeles reent Blod maatte frembydes. Enhver veed hvor yderst vanskeligt det er, selv for den Øvede, at bedømme et Dyr, hvis Uld ikke er fuldvoxen, den Uøvede kjøber i Blinde, og at udsøge Dyr med eensartet Uld, er i dette Tilfælde aldeles umueligt. Ved derimod at sælge Faarene om Foraaret før Klipningen, hævedes denne Vanskelighed, og det er tillige troeligt, at ret udmærkede Subjecter da bleve betalte efter deres sande Værd. Ved at skielne mellem Dyrene af reen Race og Blandingerne, blev det enhver Skaferieier mueligt, om hans Flok end fornemmelig bestod af Blandinger, ved Siden af disse at holde en aldeles reen Stamme, hvoraf han da kunde tage sine Springvædere, og langt hurtigere naae en høi Forædling end nu, da han ofte maa bruge Vædere, hvis Herkomst er ham ubekiendt eller tvivlsom. Den 29de Novbr. 1820.