Berlingske Tidende, 1828-02-25
Blandede Eftertetninger. J den Norske Rigstidende læses Følgende under Overskrift"Den Ungarnske Rigsdag: Det er umuligt at være tilstede ved de Ungarske Landstænders Session, uden at blive paa det meest Levende overrasket at Forsamlingens Udvortes. Saalen er ikke udmærket; det er et høit og langt Værelse, hvori staaer et med grønt Klæde bedækket Bord, paa hvilket findes Skriv Materialier. Ved den øverste Ende staaer paa en Forhøining en Stol for Præsidenten; ved høire Side af ham sidde Biskopperne og de geistlige Dignitarier, som ere tilkaldte Forsamlingen. De øvrige Medlemmer, omtrent 300 i Tallet, vise sig i Ungarsk Dragt; denne ligner meest de Uniformer, som næsten over hele Europa bruges af det lette Cavalerie; den bestaaer af en bruun Jakke, Beenklæder, besatte med Snorer, og Husar=Støvler. Besætningen af sorte Silkesnorer er meget simpel og smagfuld. Nogle Medlemmer bare Guldtresser; man fortalte, at dette var et Tegn paa den Tjeneste, de stode i. Alle bære Sporer og Sabel ved Siden, og, naar Forsamlingen er i Bevægelse, lyder Vaabenkirren i den hele Sal. Paa Bordet ligge de Deputeredes Calpaks, besatte med skjønt Peltsværk, og hvis lange nedhængende Deel giver paa Valpladsen den Ungarske Cavalerist noget udmærket Krigerisk og Vildt. Den militaire Omgivelse paa et saa fredeligt Sted minder om forgangne Tider; man seer deraf, at denne Forsamling skylder Feldten sin Oprindelse, og at, dengang den stiftedes, var enhver Ungarsk Borger tillige ogsaa Soldat. - Med høi Jnteresse betragtede jeg Roligheden og Anstanden hos disse Krigsmænd, som engang vare den hele Christenheds Formuur imod Tyrkerne, hvilke man ikke bør hade, fordi de ere Muselmænd, men fordi at Alt, hvad hos dem ikke er Slave, maa være Tyran. Vistnok ere der iblandt den Unaarske Adel mange Skikke, som minde om Slaveriet, endnu i Brug. Den Ungarske Magnat har den Stolthed, som han erholdt ved i Aarhundreder at stride til Hest, en Vane, han ved sin Levemaade vedligeholder midt imellem sine Undergivne, men Jntet i hans Udrortes antyder Tyranniet. Naar man seer hans simple og stolte Holdning, indseer man let at han har kunne indlade sig i modige Feider imod det Østerrigske Huus. Disse Feiders Tid er forbi, men i samme Forhold, som den Ungarske Adel nærmede sig Folket, blev den ogsaa styrket i sin Overeensstemmelse med Folket, og blev mere tilbøielig til at overholde og forsvare sin Jnteresse. Adelen udgjør omtrent en Tyvendedeel af Folkemængden, og er i høi Grad i Besiddelse af Folkets Hengivenhed. - Forhandlingerne førtes i det Latinske Sprog, hvilket gav det Hele noget end mere Høitideligt. Mange at Medlemmerne af Forsamlingen deeltoge i Forhandlingerne; deres Bevægelser vare yderst levende, og deres Tale let og flydende. Det var ikke det magre, tørre Latin, uden Prosodie og Rhytmus, som man i Almindelighed hører paa Collegier: de fleste Perioder, løde klangfulde og majestætiske for mit Øre. Talerne varede sielden længere end 10 Minuter. En Abbed udmærkede sig særdeles ved en let, ironisk og noget bitter Tone; en gammel Deputeret med hvide Haar svarede ham med overraskende Livlighed og Diervhed. Talen var om et meget trykkende Paalæg paa Salt, som den sidste Vicekonge havde foranlediget. Den vakre Olding laade i sin Tale stor Vægt paa sit Lands gamle Forrettigheder, og klagede over, at under den nærværende Forvaltning bleve disse Rettigheder ikke agtede, men aldeles tilsidesatte. Hans Hengivenhed for Keiseren og den Keiserlige Familie syntes at være varm og oprige tig, men den hindrede ham ikke i med Heftighed at angribe den Minister, som vilde trykke Folket. Da han talede om Folkets Utilfredshed og Klager, udraabte han i et begeistret Øieblik: vox populi, vox Der!" Disse Ord electriserede hele Forsamlingen, og uvilkaarligen svarede denne med et Vivat, i hvilket selv Tilskuerne istemmede. - Saasnart man kommer ud af Salen, seer man ikke meere Noget, der harmonerer med de Ridder Prydelser, vil inde i Salen blive vaer; ingen opsadlede Heste, som utaalmodigen vrinskende vente deres Herrer. En lang Række af bedækkede Vogne, lave og i slet Stand, er Alt, hvad man finder foran Sessionshuset, og, naar Debatterne ere tilende, stige Ridderne i Husarklæder med Sporer paa og indhollede i Staal og Jern ind i deres Vogne, sætte sig magelig tilrette deri, og kjøre roligen hjem. Nu bliver man opmærksom paa, at det Hele alene er en seenisk Fremstilling af Fortiden; og at den Ungarske Rigsdag ikkuns er en Ruin af forfaldne Stats Indretninger.