Aarhuus Stifts-Tidende, 1847-08-11
Dronningen opholder sig vedvarende i San Jldefonso, hvor Hs. M. lader foranstalte alle mulige Forlystelser, endogsaa Væddekampe, hvori Hs. M. selv tager Deel, og næsten altid bliver Seiervinder. De bredeste Grøfter og høieste Gjerder springer hun over med en uhyre Lethed, og det morer hende usigeligt naar de Andre komme galt derfra. Noget Forlig mellem Kongen og Dronningen er der ikke meere at tænke paa Nylig aflagde de nordamerikanske Fristaters Præsident James Polk en visit of respect Staden Nework. Paa denne Dag hvilede alle Forretninger; Enhver var ilet hen for at see den store Fristats første Borger. Ved hans Ankomst stode Alle, som sædvanligt, med bedækkede Hoveder. Jngen bukkede sig, kun En stod med blottet Hoved bukkende og takkende til alle Sider, det var Præsidenten: "the humble servant of the sovereign people (det souveraine Folks ærbødige Tjener), som han kalder sig. Strax efter Landgangen steeg han tilhest og reed, omgiven af en glimrende Generalstab, langs med Krigernes Rækker. Da Mønstringen var forbi, besteeg Præsidenten en med fire Heste forspændt Vogn, for og bag ledsaget af Æresgarden, og gjorde det over en Miil lange Tog igjennem Byens Hovedgader, hvor Damerne nedkastede Blomster i Præsidentens Vogn, og Folket trængte sig omkring den for at trykke hans Haand. Borgermesteren og tvende Raadmænd sad med bedækkede Hoveder i Vognen, kun Præsidenten stod med Hatten i Haanden, hilsende til alle Sider. Ved Midnat sendtes ham endnu en Afskedsserende, og næste Morgen var han borte. Naar han om to Aar kommer igjen, er han maaskee en Borger slet og ret, som alle de Øvrige. At ofte Sandheden er endnu mere underfuld end poetiske Fietioner, troe vi, at følgende Tildragelse vil give Vidnesbyrd om: J New-Nork levede for faa Aar siden en Skomager ved Navn Movitt, der stod i en særdeles stor Anseelse hos sine Medborgere. Som hoss (det hollandske, i Amerika bibeholdte Navn for en Arbeidsherre) gav han en Mængde Arbeidere Beskjæftigelse, og havde blandt sine Svende en ved Navn John Pelsing, som ved Troskab, Flid og Ædruelighed i den Grad erhvervede sig Mesterens Yndest, at denne efter 3 Aars Forløb tog ham i Compagni med sig hvorefter Forretningerne fortsattes under Firmaet Mo witt og Pelsing. Fra denne Tid indtil Midten af sidstnævnte Sommer indtraf Jntet, der kunde forstyrre den gode Forstaaelse mellem Compagnonerne. Alt gik heldigt for dem, de bleve trofaste og stadige Omgangsvenner, og logerede endog i samme Kosthuus. En Dag bleve de tilsagte til at deeltage i en CoronerJury, som skulde holdes over Liget af en Mand, der var taget op af Floden. Juryens Verdiet blev simpelthen: "fundet druknet." Da Juryen var dimitteret, faae Mowitt sig omkring efter sin Ven og Med-Jury Mand, som lige til dette Øieblik havde været ved hans Side, men han var allerede borte. Mowitt gik til Kosthuset og derfra til Udsalgstedet, for at søge sin Compagnon, men denne havde ikke været paa noget af Stederne, ligesom han ikke kom tilbage, eller lod høre fra sig. Mowitt opgav omsider videre Efterspørgsel, idet han anede, at der maatte have været et eller andet hemmeligt Foreningspunkt mellem Pelsing og den Mand, der var fundet druknet. Saaledes hengik der nogen Tid, indtil en Dag en Dame indfandt sig i Boutiken og spurgte efter Pelsing. Han fortalte hende da alle Omstændighederne ved dennes Forsvinden. Og har han ikke været her senere," spurgte hun meget bekymret. – "Nei!" svarede Mowitt. – "Jeg veed, at hanhar været her!" gjentog Damen. - Han har i Sandhed ikke, jeg forsikkrer Dem, idetmindste ikke efter mit bedste Vidende!" svarede Mowitt. – "Men jeg er aldeles sikker derpaa." vedblev Damen. - Og hvad Beviis har De herpaa, spurgte Mowitt. – "Det bedste af Verden, svarede Damen: "thi jeg er her, og Hr. Pelsing, og jeg er een og samme Person." Spørgsmaalet var nu, enten Pelsing var et Mandfolk eller Fruentimmer, og Svaret blev, at det var et Fruentimmer, og at hendes Navn var Charlotte Conroy. Det oplystes, at den Druknede havde været hendes Mand, at han havde levet med hende i Philladelphia i omtrent 2 Aar, og at han ligeledes var Skomager. Men da han omsider var bleven saa forfalden, at hun ikke længer kund holde det ud med ham, havde hun forklædt sig, var gaaet til New York og havde, iført Mandsklæder, søg Arbeide hos Mowitt. Om hendes Held som Svend og Compagnon paa dette Sted, have vi ovenfor berettet. Slutningen paa denne romantiske Begivenhed blev, at Mowitt anmodede Mistres Conroy om at betragte hans Huus som hendes, og da han fandt, at han holdt endnu mere af Mes. Conroy end af Hr. Pelsing, saa foreslog han hende Compagniskab for hele Livet, og de bleve viede faa Dage efter. Dette er maaskee det første Tilfælde hvor en Kone har fungeret som Jurymand ved Coronernes Forretning over hendes afdøde Mands (Aftenbl.)