Aalborg Stiftstidende, 1833-11-18
Tyskland. I den churhessiske Stænderforsamling foresloges, kort før sammes Møder sluttedes, en Classeskat, efter hvilket Forslag, nogle Classer af Statsborgere, der hidtil havde været enten ganske eller tildeels fritagne for directe Skatter, ogsaa skulde erlægge disse. J denne Anledning holdt en af de Deputerede König) følgende Talle: I fire Maaneder have vi nu været sammen. Hvad have vi udrettet, eller snarere: Hvad er lykkedes os. Hvor vidt har vor Forfatning udviklet sig paa denne Landdag; Hvilke Love ere givne, hvilke Fordeele vundne for Landet; Lad os tilstaae, mine Herrer, at disse Spørgsmaale ret ere skikkede til at sætte os i Forlegenhed. Stændernes Forsamling har ikke ladet det mangle paa Bestræbelser for at skaffe Folket de længe attraaede Fordele af Forfatningen; den har, for at forsøge Alt, fulgt en Vei, som de tidligere Forsamlinger ikke saa ubetinget har betraadt, Eftergivenhedens nemlig. Hvor meget er der ikke i de sidste Maaneder bleven talt om gjensidig Tillid, Hvilke venlige Miner have ikke Regjeringen og Stænderne gjort hverandre? Hvad have ved imidlertid opnaaet paa denne Vei. Er blot, for at fatte mig kort, den sidste Landdags Afskedsbegjering opfyldt, Jntet er gaaet i Opfyldelse. Det synes, som om vi kun skulle være til for at fylde Kasserne, og naar vi nu efter fem dyre Maaneder vende hjem, hvad bringe vi med Velkommen, raaber man os imøde, hvad Godt bringe J medI vare Repræsentanter for vore Jnteresser, Fortolkere af vore Ønsker, hvad have Judrettet: Er Forfatningen voxet? Voxet? ville vi svare, det var ikke godt Grødeveir i denne Sommer. Forfatningen er just ikke voxet. - Nuda, nogle af de vigtigste Love bringe J dog vel med? Hvorledes staaer det sig med Commune=Loven, med JndfrielsesLoven eller dog idet mindste med Hundeskatten, Ere vore Brødre Jsraliterne emanciperede: Er der slet ikke, ikke engang tilfældigviis, bleven talt om en fornuftig Presselove Love, heller ikke disse ere lykkedes godt. Nogle ere slet; ikke spirede; Andre faldt af for de bleve modne; Nogle bleve ogsaa overmodne. Altsaa, høist dyrebare Folkerepræsentanter, J bringer altsaa Intet med, ret hvad man kalder Ingenting. Ih, hvad har J da bestilt? Hvad vi har bestilt: Elskeligste Landsmænd, have vi ikke tilstaaet Gag for hoie Statsembedsmænd, Og heller ikke nu komme v. med tomme Hænder; nei, vi bringe en Classeskat med. Under det bekjendte Mærke, meddeler Allg. Zeit. følgende Skrivelse fra Berlin: "Samme Dag som Grev Nesselrode tiltraadte sin Tilbagereise til Petersborg, afgik adskillige Courerer herfra til Vien, formodentlig for at medde en det østerrigske Hof Resultatet af de berlinske Forhandlinger. Det hedder, at ogsaa det franske og engelske Hof skulle underrettes og Beslutningerne, dog paa den sædvanlige Ve gjennem deres Repræsentanter, ikke ved nogen overordentlig Gesandt. Det fuldstændige Jndhold af hine Communicationer hører naturligviis endnu til Diplomatikens Hemmeligheder; men saameget om samme rygtes dog, at den franske Presse tilsidst sandsynligviis vil faae en anden Mening om Monarkernes Sammenkomst, end den hidtil har lagt for Dagen. Hermed vil vi ikke sige, at man i Bøhmen eller Berlin er kommen overeens om, uden videre at drage Sværdet. Dette var at miskjende Continentalmagternes Sindeblag, og at kalde deres Kjærlighed til Freden i Tvivl. Men vi have Grund til at troe, at de have trukken en bestemt Linie, som de ikke ville tillade Revolutionens Anførere at hoverskride. Liberalismens Partigængere ville i disse Yttringer vistnok finde en Ultra-Tendents, et Praleri. Dette staaer dem frit, men vi troe at vise det Offentlige en Tjeneste, naar vi advare om ikke at bygge for meget paa Magternes Eftergivenhed. Jngen kan miskjende, at der allerede der skeet for Meget, til at kunne inddrømme Mere. Et fransk Ordsprog siger : Qui vivra verra; vi ere af den Mening, at man om kort Tid vil see, hvorhen deres uophørlige Forsøg paa at undergrave den bestaaende Orden overalt i Europa føre, og at saa gjerne end Magterne ønske at handle paa en forsonlig Maade, vil de dog heller ikke noget Øieblik vige tilbage for Faren, selv om denne medførte Udsigt til et Brud. Vi holde dem for fast besluttede til ikke at indrømme Revolutionen mere end hvad der allerede er indrømmet. Der gives Midler nok til at enes; man vise godt Villie, og de Farer, der true Europa, ville forsvinde. J Anledning af en Omflytning, som den 1ste Ds. fandt Sted blandt de østerrigske Tropper i Omegnen af Frankfurt, indtraf en ubehagelig Collision mellem de østerrigske Militairautoriteter og een af de første frankfurtske Banquirs En østerrigsk Officeer havde nemlig faaet en Jndqvarterings billet, lydende paa bemeldte Banquirs Gods i Oberrad, og var af denne, som ikke selv beboede Godset, henviist til et Gjestgiversted i Nærheden. Jndqvarteringscommissionen havde betragtet dette Sted for anstændigt, og, som en Følge deraf, billiget Forandringen; Officeren derimod var ikke til freds med Byttet, tog tolv Mand med sig og satte sig uden Videre i Besiddelse af det Qvarteer, paa hvilket hans Billet lød. Banquiren henvendte sig nu først til Bataillonscommandeuren, siden til Chefen for Occupationscorpset, General Piret, men blev modtaget meget koldt af begge, og tilsidst skikket bort med den bemærkning, at det Qvarteer, som af ham var anviist Officeren, ikke var passende forsk dennes Rang.