Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1826-11-17
Kjøbenhavns Børs Kours d. 14 Novbr. 1826. Hamb. - k. S. 224. - Spec. 229: 13 Rbmk. 12 s. 4 pCt. Kongel. Oblig.: 80 1/2 Rbd. Sedl. Dito 1 1/2 a 72 i Banco. Nationb. Obl.: 100 a 100 Rbd. r. S. ell. 114 a 115 Rbd. Sedl. 3 PCt. nye danske Oblig. 58 1/2 a 59 L. Sterl. (1 L. Sterl. beregnet til 14 Bcomk.) Norske Speciesedl. pr. 100 Spec. 155 1/2 a 156 Rbd. Sedl. Svenske Sedl. pr. Rdlr. Rigsgjeld 49 a 49 1/2 Rbs. Tegn. 6 PCt. Norske Laan ved Hambro & Søn 105 1/2 i Bco. Asiat Actier . . - Bank-Disconto 5 pCt. Ved S. W. Bruuns Grav. Død er han - død, det Hjerte gik til Grunde, Som da det havde Liv var Venners Lyst, End svæver et for fødte paa alles Munde, Og Smerten finder kun i Taarer Trøst: Du kjære Siel, gid du nu stille blunde, Og vaagne paa en salig Morgen hist Vor Drøm den svandt - vort skjønne Haab er omme, Og dette Haab vil aldrig meere komme! Du moderlige Jord, som nu ham gjemmer, Som nu ham skjuler i dit kolde Skjød, Kan du ei røres ved Forladtes Stemmer, Og Venners Klage, som ved Graven lød? - Ak, hvo ham kjendte, aldrig meer ham glemmer, Og hvo ham eengang elskte, ei fortrød, At offre ham en Taare dennesinde -At bygge ham af Kjerlighed et Minde, Men Du, som her staaer sørgende tilbage, Og græder ved din Ægtefælles Grav, O, kan Du lindres ei ved Venners Klage, Og kan Du støttes ei ved Venners Stav? - Ak, svundne ere hine skjønne Dage! De faldt, som Blomsten faldt, fra Qvisten af - Din Fremtid staaer for Dig i Sørgeklæder, Den sætter sig i Stilhed hen og græder. - Og Eder Børn, J, som ham Fader kalde, Og føle ei endnu det fulde Savn; Jert Blik er sløret - snart vil Taagen falde, Og J vil savne dobbelt da hans Favn; Men Du - men Du - som taber meest af Alle, Skjøndt Du endnu ei stamme kan hans Navn, Du seer at Alle sørge - Du er stille - Du veed ei ret, hvad disse Taarer ville, Til Pastor Barfoed i Jordløse, i Anledning af hans elskede Kones Død. i Anledning af hans elskede Kones Død. Du, som tit med vennehulde Sange. Lindrede de Sorrigfuldes Sind, Og lod Haabet, som en Engel, gange I de trøstesløse Hjerter ind; Du, som, da min Fader gik til Hvile, Planted ømt en Rad af Taarepile. Om den sjeldne Hedengangnes Grav : Ædle Mand! selv er Du sorgbetagen, Og din Glædes Soel er dalet ned; Ak! til mørke Nat er vorden Dagen, Som oplyste dine Vandringsskjed. Hun, som gik saa troesast ved din Side, Deelte al din Fryd og al din Qvide, Har forladt de Dødeliges Land. Hvo kan undre sig, om Taaren rinder Fra de Moderløses blege Kind Og om Du paa Jord ei fuldt forvinder Saaret, som i Hjertets Dyb foer ind. Sikkert dog med Tiden mildnes Sorgen, Naar Du trøstig tyer til Klippeborgen, Den urokkelige: Herrens Ord. I Guds fulde Harnisk Du Dig Klæde; Hold kun fast paa Troens blanke Skjold; Da Du ikke trøstesløs skal græde; Men annamme Haabets Guld i Sold. Da vil Du, alt under HimmelhueIblandt Englechoret hisset skue Din Christines saliggjorte Aand. Da, naar dine arme Smaae Dig spørge: Hvor er lille Moller gaaet hende Vil Du svare: Børn, I skal ei sørge, Hun er gaaet bort til Frelseren. Ønske I at samles froe med hende, O! da maae I Sind og Tanke vende Til vor Fader hist bag Himlens Blaac. Trøstende vil selv Du trøstet blive Ved det gyldne Haab fra Høilostssal, At Gud atter dem skal os gjengive, Som, før os, brød gjennem Dødens Dal. Livets Timer, see! de skyndsomt ile, Snart vi samles til den store Hvile, Som beredet er for Herrens Folk. Overndrup Præstegaard den 14 Novbr. 1826. J. H. Lassen. Tallotteriets 1268.