Berlingske Tidende, 1794-03-07
Nederrelben, den 3die Martii. Følgende Udtog af et Brev fra Paris synes saa meget meer at fortiene Publikums Opmærksomhed, da det fremsætter Resultatet af en Mands Jagttagelser, der som en redelig og ganske mod den nye Tingenes Ordning i Frankrig indtagen Tydsker, ikke kan være mistænkt for nogen Partiskhed: "Hvor mange gode Hoveder der endog paa nærværende Tid beskiæftige sig udenlands med denne Stats Anliggender, saa synes det dog, at den allervigtigste Synspunct for dette Øieblik indsees kun af faa, og at Farens Størrelse for hele Europa derfor ikke nok bliver taget til Hierte. Siden Midten af forrige Aar har Nationens Kraft tiltaget i et utroeligt Forhold, og jeg frygter ikke, at fortiene Bebreidelse for at overdrive, naar jeg paastaaer, at der aldrig i noget Tidsrum af Historien gaves en saa frygtelig Magt, som den, Frankrig nu er i Stand til at opbyde. Alle Jndbyggere med deres Krafter og hvad dem tilhører, ere i den egentligste Forstand blevne Statens Eiendom, der staaer under en Regiering, som, efter at den ved et Parties Dygtighed og Enthustamme er bleven Mester over alle de øvrige, nu kan med en uimodstaaelig Magt strax nedtrykke enhver partiel Opstand. For de enkelte adspredte Misfornøiede bliver intet andet tilovers, end at søge deres Held i det a mindelige Velgaaende, og at bøie sig frivillig under en Authoricitet, som allene kan give dem Roe og Sikkerhed. Denne nu fuldkommen forenede Mængde besieles kun af ten Villie, ledet til et Øiemærke. Alt, hvad der tiener til Armeernes Fornødenheder, der maae være offentlig eller privat Eiendom, er sat i Reqvisition. Hvor man reiser i det Jndre af Frankrig, er Alting i største Virksomhed. Hvad der af den første Udskrivnings unge Mandskab ikke tiener som Soldat, bliver uden Forskiel brugt til Kiørselens Besørg, ning, Veienes Forbedring, og Vaabens Forfærdigelse; Fruentimmerne forfærdige Klæder; og de Gamle og Børn plukke Charpie. Derved bliver Agerdyrkningen ikke forsømt. Landet er paa det bedste dyrket, og store Strækninger, som tiente de Riges Overdaadighed til Lysthauger, ere efter Repræsentanternes befaling gjorte brugbare og blevne besaaede. Et kriger Et Mod, underholdt ved indvortes blodige Feider, en sand romansk Aand, besiæler det unge Mandskab. Med Enthusiasmen for den almindelige Sag forbinder sig Ærgierrighed, for hvilken der nu er aabnet en viid Mark. Thi da enhver ved den nye Forfatning kan blive til Alt, saa er det iblant 100000, som ile til Grændserne, neppe een, som jo haaber i saa Felttøge at opsvinge sig til General. Naar man tilligemed den endnu bestandig store Befolkning og Frankrigs umaadelig store indvortes Hielpekilder, overveier alt dette, og da betænker, at den nysommeldte Tilstand nu først begynder sin Tilværelse, og vil ved en længere vedvarende Krig alt mere og meere befæste sig; saa maae enhver ægte Menneskeven, med ængstelig Bekymring for Europa see Følgerne af denne Kamp i Møde, da det synes næsten umueligt at opbyde en Magt, som kunde holde hiin Ligevægten, uden, som det er skeet i Frankrig, at sønderrive alle den borgerlige Forfatnings tilvante Baand. Det meest beroeliggende Haab bliver altsaa en hastig Fred, som vil give Nationens Aand en anden Vending, da det vilde blive lige saa vanskeligt, at sætte denne Masse igien i Bevægelse til et nyt Angreb, som det nu synes umueligt ved Vaabens Magt at overvinde den.