Københavns Adresseavis, 1762-03-12
Kiøbenhavns Adresse=Lont. for Danmark. Fredagen 1 Continuation om Spinderierne, see Nr. 18. Naar fattige Folk med Fordeel skulde spinde Liin=Garn, Vi, saa maatte de og have Tilladelse til at væve det selv. Paa Væverierne burde lige saa lidet haves Monppolium, som paa Spinderierne, disse tvende Ting staaer nøye Sammenhæng med hinanden, paa Landet kand derfor med større Fordeel giøres Lærreder, end i Byerne, efterdi der kand væves og spindes, ligesom man lyster. Amts Rettighed, som Væverne her i Byen haver paa allene at være Lærreder, er at ansee, som et Slags Monopolium, og man veed, at Monopolier i Almindelighed er en Stad skadelig, men allermeest Monopolier i slige Ting. Det var ingen Skade om der var en Væv fast i hver Huus i Byerne, ligesom der er paa visse Steder paa Landet, det burde være fast lige saa almindelig en Videnskab i et Land at væve, som den Videnskab at spinde, og naar saa var, vilde en saa nødvendig og nyttig Videnskab at spinde, endnu langt meere cultiveres og dyrkes, man vilde see heraf en umaadelig stor Fordeel for Landet, man vilde snart holde fremmede Lærreder, som indføres, ude. Men derimod beholde en stor Mængde Penge i Landet, som nu aarligen udgaaer for Lærreder, saa vel de fine som de grove, neml. Seyldug og deslige; men hertil er ingen Forhaabning saa længe den Kunst og Tilladelse at væve Lærreder er indsluttet under et Amts Rettighed. Den Sag haver ogsaa andre Vanskeligheder med sig som ikke her kand anføres. Vil man sige herimod at det var at betage Væverne deres Næring dersom der blev givet en almindelig Tilladelse til at væve Lærreder, men hertil vil jeg svare: at man efterhaanden kunde formindske Mester=Vævernes Tal naar de uddøde, de kunde beholde det Privilegium at væve Drey ler, ja jeg tør sige: at ved slig en Forandring ved den almindelige Tilladelse til at væve Lærreder, vilde Væverne intet tabe; men tilsidst vinde, hvor parader og urimeligt det end synes, saa vilde dog Udfaldet vise det at det var saa i Sandhed. Det har sig med Professioner og Haandverker ligesom med Kiøbmandskabet, jo flere Jndskrænkelser man derudi sætter, jo flere Privilegier og Monopolier man giver jo slettere bliver Kiøbmandskabet og jo mindre bliver Fordelen for dem som selv haver Monopolierne Mange Handels=Compagnier har erfaret det, jeg vil allene anføre det Hollandske Africanske Compagnie til Exempel, saa længe som samme Compagnie allene handlede paa den Africanske Kyst og ikke engang tillod deres Betientere i Landet at handle, var Handelen kun slet og Profitten endnu mindre, da den efter Anseelse burde have været størst for Compagniet, men da Compagniet gav sine Betientere Tilladelse til at handle, og tillod endog andre Skibe at handle paa de Africanske Kyster, mod en Recognition til Compagniet, blev Handelen vigtig og Profitten langt større for Compagniet selv og for Landet i Almindelighed. Saaledes gaaer det med alle de Handeler hvis Vigtighed bestaaer af Oplagets Mængde; thi hvor der er en stor Mængde af Oplags Vare, hvor der er af alle Sorter og hvor de sælges for godt Kiøb, der strømmer alle hen og der trækker saadan et Sted alle de omliggende Stæders Handel til sig og man vinder langt meere ved at sælge en Mængde Vare for godt Kiøbend man vandt tilforn ved at sælge faa Vare for høy Priis. Man vinder ikke allene ved det man sælger; men man vinder og ved den Mængde Vare, som føres derhen fra andre Steder, naar Handelen paa saadan et Sted er bleven vigtig, og mange handler derpaa for de Retour Vare, som de der kand tage, saa de sælger deres Vare lettere paa saadant et Sted og gaaer hellere dertil end til et andet Sted hvor de vel kand faae meere for deres Vare, men ingen Retour=Vare faae tilbage. Og som det har sig med Kiøbmandskabet i det Stykke, saa har det sig og med Professioner og Haandverker, de synes at vinde ved det de have Amter og Amts Rettighed, men de taber virkeligen derved. Amts=Mesterne selv vilde intet tabe men vinde med Tiden noget anseeligt om deres Amts=Rettigheder gik overstyre for dem; Amts=Rettigheder er et Slags Monopolier, en Monnopolist kand sette sine Vare saa høyt som han vil, han setter og ofte sine Vare høyt og tænker at vinde derved, men han taber virkeligen, hans Aftræk bliver derved desmindre, og ligeledes gaaer det med vore Professioner, Haandverker og Amts=Mestere, de lader sig deres Arbeyde sterk betale frem for paa andre Steder, og de sige: at de kand ikke leve uden de lade sig saaledes betale, og jeg tilstaaer dem det gjerne, men Aarsagen er denne: at de har lidet Arbeyde og liden Aftræk paa de res Arbeyde, saa de maae sælge deres Arbeydedyrere, de har liden Aftræk og det er Aarsagen, at fordi de sælge deres Arbeyde dyre, saa det ene er Aarsag til det andet. Vilde Nødvendigheden nu engang lære dem at sælge deres Arbeyde for lettere Priis, vilde Aftrækken, for dem blive langt større, og de vilde vinde langt meere herved end de tabte, dog er der andre Aarsager hvorfor vore Haandverksfolk iblandt ikke kand holde Priis med de udenlandske, som jeg paa et andet Sted skal anføre: Forat bringe Linned=Væverierne og Spinderierne i Stand hos os, maatte Amts=Rettighederne som Væverne i Kiøbstæder, ne haver i henseende til Lærreder at væve ophæves, eller om ikke gandske ophæves maatte de dog ophæves paa den Maade at Fri=Væverne gav et lidet aarligt fastsat Contingent til Væver=Lauget, desforuden maatte og fattige Folk som vilde indrette Væverie i deres Huse, og havde ikke Formue til at forskaffe sig Væve og Væve=Redskaber, forsynes dermed af Publico eller Stedets Øvrighed, paa de Vilkaar, at de skulde væve det forhen ommeldte Garn som ved Publici Hielp og Bekostning blev spunden af de fattige Folk, og den fierde Deel af Væver=Lønnen skulde dem fratrækkes indtil Vævene og de Væve=Redskaber som dem vare forstrækkede vare afbetalte, men paa det at saadanne Væve og Væve=Redskaber ikke skulde falde dem for bekostelige maatte de sælges dem for allerbilligste Priis, det maatte ikke overlades til nogen Privat at giøre Leverance hermed, paa det han ikke dermed skulde søge for stor Fordeel, men det saa velsom alt andet der skulde tiene til Publici Nytte maatte sættes til offentlig Auction, og tilslaaes den som vilde levere det for mindste Priis, men dog forsvar lig, hvilket og maatte observeres ved Jndkiøbet af det Hør eller Hamp, som paa bemeldte Maade skulde indkiøbes, for at skaffe fattige Folk at spinde og Arbeyde, ligeledes maatte og det Garn som blev spunden, eller det Lærred som blev vævet paa Publici Regning, sælges paa offentlig Auction, og det ikke i store men i smaa Partier, ikke paa een Gang, men ved flere Auctioner, uden de vare des flere Liebhavere, og det paa en beleylig Tid om Aaret. Man kand aldrig forestille sig, hvor nyttigt det vilde være for Publico, iblandt at giøre Udgifter til at forskaffe den gemeene Mand og fattige Folk Materialier og Redskaber til at arbeyde med. En fattig Mand gruer ofte forden mindste Bekostning, og om han end vidste at vinde 20 Daler, saa iblandt tør han dog ikke giøre Bekostning eller Forskud med 2 Daler. Man skal ikke lettelig forstrække den gemeene Mand med rede Penge; thi det duer ikke, dem fordøyer han ofte og bruger dem til andet end det de skulde bruges til; men man skal forstrække ham med Materialier og Redskabe til at arbeyde med, og med en fri Lærdom og Underviisning, man skal betale ham prompto- og skikkelig for hans Arbeyde, man skal holde nøye Regnskab med ham, belønne de flittige og duelige, og straffe de efterladne, derved hielpes den gemeene Mand allerbedst, (Fortsættelsen følger. Om Papiir=Fabriqverne.