Berlingske Tidende, 1820-08-28
Revolutionen i Spanien tildrager sig begge Verdeners Opmærksomhed. De Tarv, som ved den ville vorde afgjorte, ere hele Samfundets Tarv, og dersom nogensinde Keiseren havde ønsker, at hans Aflieredes Mening maatte have tient til at ordne hans eget Omdømme, da var det sikkerligen dengang Chevalier Zas Not paalagde Hs. Keiserlige Majestæt den Forpligtelse, at vetre sin Mening over en Begivenhed, som mueligen afgiør alle civiliserede Nationers Skjebne. Jmidlertid var en saadan Forpligtelse til; thi i vore Dage bliver enhver Gienstand, om hvilken der endnu tvivles til et Vaaben for den Ondskabslystne. Nødvendigheden af at svare Hr. v. Zen var altsaa umiskiendelig, men under saa alvorlige Omstændigheder syntes det naturligt, at Keiseren, forinden han destemte sit Omdømme, tog Hensyn til det Formaal, hvilket de allierede Hoffer i deres Forhold til Spanien havde havt for Øie, at han betragtede de Ønsker de havde tilkiendegivet hiin Magt, og at han i Henseende til sin egen Politik, lod sig lede af den Europæiske Politiks Grundsætninger. Saaledes maatte Hs. Majestæt Keiseren handle. Saaledes har han handlet. Mere end et diplomatisk Actstykke bevidner den ædelmodige Omsorg, de forskiellige Europæiske Hoffer, siden Aaret 1812 stedse have bevidnet Spanien. De yttrede deres bifald til den ædle Vedholdenhed, med hvilken dets uforfærdede Jndvaanere satte sig imod en fremmed Aag. De hyldede dets Viisdom, dengang de ved en constitutionel Act vidste at forene deres Fædrenelands Kiereste - deres Uafhængigheds Tarv. Endeligen, fra den Tid af, Forsynet igien tilbageførte Ferdinand den Vil til sit Folk, vedbleve hine Magter stedse at yttre den Overbeviisning, at ikkun varige Indretninger, paa sine Grundpiller igien kunne befæste det ældgamle Spanske Monarkie. De allierede Sonverminer gjorde endmere: I Løbet af de langvarige Underhandlinger angaaende Stridighederne om Rio de la Plata, og angaaende Coloniernes Pacification, lod de dem tilstrækkeligen forlyde med, at disse Jndretninger ei længere ville være en Vei til Held og Fred, naar de, istedetfor at tilstædes af Velvillien, som utvungen Gave, bleve antagne formedelst Svaghed, som sidste Redningsmiddel. Undersøge vi paa den anden Side de vigtige Underhandlinger, der have fremkaldet den Europæiske Alliance ; hvad var da vel Gienstanden for de Overeenskomster, som den 1/2 November 1818 bleve fornyede, De allierede Magter havde da udslettet de sidste Spor af den Franske Revolution, men denne Revolution syntes der i Begreb, med at frembringe nye Ulykker. Det blev da Monarkernes Forpligtelse, saavelsom deres Hensigt, at forhindre, at ikke det samme Uveir, opstigende fra samme Himmelegn, tredie Gang skulde herie Europa. Dog - ligesom det ikke havde været nok med de Foruroligelser, hvilke Frankrigs Tilstand har vakt og endnu vækker, ligesom baade Regieringer og Folk endnu ikke havde mørke Udsigter nok for deres Fremtid, har det Ondes Genius maattet vælge sig en nye Skueplads, har Spanien fra sin Side maattet frembyde de, afskyelige Offringer. - Revolutionen har forandret sin Plads, men Modnarkernes Pligter have ikke kunnet forandre deres Natur, og Oprør rets Magt er hverken mindre frygtelig eller mindre farlig i Spa nen, end den vilde have været det i Frankrig.