Aalborg Stiftstidende, 1829-12-24
Tanker over et Nul. (Brudstykke efter det Tydske.) For ret nøie at betragte dig, har jeg nedskrevet dig, du underlige lille Nut. Saaledes som du der staaer, er du Intet. Det siger andre Folk om dig, men jeg siger det ikke. Saaledes som du der staaer, er Dugen lille hvid Plet paa Papiret, der er omgivet med en sort Ring, en lille Figur, der skal betyde Nul, eller Intet. Du er altsaa Noget, men kaldes dog Jntet. Det gaaer dig ligesom mange andre Ting, her i Verden, der vel ere Noget, men kaldes Jntet, og gjælde for Jntet; men læg dig slet ikke det paa Hjerte, det gaaer mange Menneskeer her ikke bedre end dig. Der findes ingen Ting i Verden, man mere har været uenig om, end dig og din Betydning af Jntet; men mig forekommer det som du med dit lille runde Øie udloe os allesammen. Du skal være Jntet, og er dog saa nødvendig, vil man tælle, maa man dog have dig med, ja du er ligesaa god som 9. Lad det store Tal kun bryste sig, faaer du bare saadan en lille Hale ved dig, ligesom det, saa er du ogsaa saadan en Figur som 9. Det beroer altsaa allene paa denne lille Hale, at du ogsaa kan blive saadant et fornemt Tal Det er dog underligt, Men jeg vil nu slet ikke undre mig vi syndige Mennesker ere alle ikke uden Nuller, efter det almindelige Udtryk, naar vi ikke have en eller anden lille Hale efter os. Føler kun eders Værd, i kjære Nuller, som syne saa ubetydelige, den store Regnemester histoppe, de tæller alle Stjernerne, og hver Dag og Time adderer. subtraherer, multiplicerer og dividerer os Mennesker, han har ogsaa talt Eder med, J stakkels Nulmennesker. og kan ikke uden Eder faa det store Regnestykke, hvor Konger og Tiggere, Niere og Nuller staae ved Siden af hinanden. Der foregaae underlige Ting med dig! du er Jntet. og hedder Jntet, og sætter jeg ogsaa et Nul ved Siden af dig, saa er du heller ikke meere end to Gange Jngenting, men sætter jeg bare et 1 foran dig, saa bliver du strax et store Tal og hedder Hundrede, og sætter jeg nu et 1 bag ved dig, saa bliver du end- ogsaa til Tusind og een. Gud bevares, hvad der dog kan blive af et Nul i denne Verden, naar det bare kommer i Forbindelse med betydende Tal. Det er altsaa stedste kun et Nul, naar det staaer allene, men naar det kommer paa den rette Plads i Verden, saa kan det gjøre utrolig Nytte. Naar ikke de stakkels Nuller vare, saa kunde de andre fornemme Tal heller aldrig komme til at betyde saameget som de gjøre; det er Nullerne, der udgjøre den kjære Guds største Summa, det er paa en Maade den arbeidende Classe, og derfor maae vi altid bede vor Herre, naar vi see saadan en lille rund Ting, at ere vi et Nul i denne Verden, vi da altid maa være et rundt, sundt Nul, og naar Han engang adderer os sammen i Evigheden og subtraherer de Onde fra de Gode, vil da maae komme paa vor rette Plads. Amen. H. C. Andersen. Kjærlighed. (Af Fr. Sneedorff Birchs Julegave.) Paul. 1 Corinth. 13, 11. Kiærligheden er langmodig, er velvillig, Kiærligheden bærer ikke Nid: Kiærligheden bruger ikke Fremfusenhed; opblæses ikke, den giør intet Usømmeligt, søger ikke sit Eget, forbittres ikke, bærer ikke Nag; glæder sig ikke over Uretfærdighed, men glæder sig ved Sandhed, fordrager Alt, troer Alt, haaber Alt, taaler Alt. Guddomsstraale fra det Høie, Himlens Datter, Kjærlighed; Dybt sig Jordens Slægter bøie For Din Magt i Støvet ned; Varmt i al Naturens Aarer. Ruller hen Dit Purpurblod, Standser Kummers bange Taarer, Hæver Aandens sjunkne Mod. Mørket Jorden trindt omhylled, Alt var øde, uden Liv, Lys og Klarhed Du fremtrylled, Ved et mægtigt Skaberbliv; Livets Kilde, Glædens Moder, Ja Din Almagt i hvert Bryst Strømmed gjennem alle Kloder. Aldrig ahnet Himmellyst. Alt, hvad her var sønderrevet, Alt, hvad her var spredt og deelt, Ved Din Underkraft er blevet Til et skjønt harmonisk Heelt; Klippehjerter har Du smeltet, Og omkring den faldne Jord Har Du slynget Stjernebeltet, Som den fast til Himlen snoer. Ja, hvorhen vor Fod end trædet Er Din Guddomskraft os nær, Somtens faare Rosenklæder.