Viborger Samler, 1776-09-23
Nr. Mk. J Mandagen den 23 September. Menneskets Pligter mod Dyrene. Jerber skriver i sin Bog om ukiendte Synder følgende: "En retskaffen Mand overvælder intet Dyr med alt for tungt og bestandigt Arbeide, eller slaaer det med Ubarmhiertighed; thi Gud lader Føde voxe til Qvæget, ligesaa vel som til Menneskene. J Athenen tildrog det sig, at en Spurre, forfulgt af Høgen, fløi ind i Barmen paa en Raadsherre, da han sad i Raadet, hvilken strax dræbte Spurren, da han dog med Billighed burde sparet dens Liv, siden den søgte Sikkerhed hos ham; Raa Fierde Aargang. Og det det fordømte ham som en ond Mand, siden han røbede et saa grumt Hierte. En ved Navn Praxiteles trækkede Skindet af en levende Beede, hvorfor Raadet i Athenen dømte ham til at kagstryges. Du studser over dette Menneskes dievelske Grumhed. Men, giøre ikke Fiskerne det samme med Froerne? Der er jo denne Henseende ikke mindste Forskiel imellem en Frøe og et Faar, en Flue og en Oxe, siden Fluen har de samme, ja endnu fiinere Følelser. Athenienserne dømte og en Dreng fra Livet, der fandt Fornøielse i at stikke Øinene ud paa Krager, thi de holdte for, at slig Grumhed var et Kiendetegn paa et i Grunden ondt Hierte." Paa et andet Sted siger samme Gerber: "Hestene kunne ikke drage meere, end der staaer i deres Formue; dog forlæsser mangen en sine Heste ubarmhiertig. Naar de ei kunne komme fort med deres Læs, slaaer han de arme Dyr, og bander dem tilmed. Giør du det, er du dummere, end Fæet. Det burde ved oekonomiske Love bestemmes, hvor stor Vægt man maatte paalægge en Hest eller Esel. Paulus siger Rom. 8: At alt Kreaturet sukker og er i Smerte, da det gjerne ønsker at blive frie fra den Forfængelighed og Trældom, som det er underlagt, ikke med sin Villie. Hvad meene J vel, hvor heftig det arme Qvæg maa sukke paa sin Maade, Sige J. "Qvæget har jo ingen Forstand, hvor kan det da sukke? sukke, saa svares: Forstaae Eders Ørne ikke dets Sukke, saa hører dog Gud det, skiønt Kreaturet, som Luther siger, har intet Sprog, som vort, saa har det dog et Sprog, som Gud og den HelligAand hører og forstaaer, naar det sukker over Uret. Herren skal føre enhver for dets Skyld for Dommen." Saavidt Gerber, og jeg bifalder aldeles denne med saa ædle Folelser opfyldte Theolog. At dræbe eller pine uden Aarsag den mindste Orm, der ikke skader os, er i mine Tanker skammeligere, end i Hastighed at myrde et Menneske, der har beskadiget os. Hvad Forskiel er der imellem en Flue og der fornuftige tobeenede Dyr, mod Guds Uendelighed at regne, Forstorrelses=Glassene have først vist mig Menneskets Ringhed og det Lattelige i dets Hovmod; de have lært mig, at alle Skabninger ere mine Brødre. Da den Almægtige vaager med saa overmaade stor Omhyggelighed for ethvert Dyr; da Gud, som har givet Menneskene Fornuft, har derimod givet Dyrene saadanne Sandser, Fuldkommenheder og Skiønheder, som Menneskene ikke kunne rose sig af, og da Guds uendelige Godhed vil lyksaliggjøre alt det, der lever; saa er det klart, at ingen uden et ondt Menneske kan modsætte sig saadan Hensigt, og at Gud hader dem, der modtvilligen ødelægge hans Mesterstykker, ligesom det derimod maa være ham Og beha Hos behageligt, naar man viser sig barmhiertig ligesaavel mod Dyrene, som mod Mennesker. De, der ere fødde med en Bøddeel=Siel til andre Skabningers Plage, ere Dievle og ikke Menneskeer; Thi det værste, man kan tænke om Dievelen, er, at han gjor sig en Fornøielse af at plage. Sandelig Mahomeds Tilhængere, som Almuen, fordi Skolemesteren har indprentet den det, holder for Tyranner, ere dog i dette Stykke meget bedre underrettede. Endog visse Jndianske Verdsligvise, Braminerne, der nedstamme fra Gymnosophisterne, have anlagt Hospitaler for gamle, og Lazarether for syge Dyr. Hvad vilde disse vel tænkt, om de havde seet en kristelig Parforce-Jagt. Disse Braminer ere saa forsigtige, at de bære et Klæde for Munden, af Frygt for med Luften at indtrække en Jnsekt, og saaledes dræbe den. Saa let kan en Sats, saasnat den har nogen Forbindelse med Religionen, forfalde til Overtroe. Min i Fornuften grundede Sætning er den: Ligesom man vil, at Gud skal forholde sig mod os, saaledes maae og vi forholde os mod Kreaturene. Vi ere deres Herrer, ligesom Gud er vores. Ja der er langt fra ikke saa stor Forskiel imellem Mennesker og Dyr, som imellem den Allerhøieste og den Orm, der kaldes Menneske. De Geistlige burde i deres Prædikener, i Stedet for at fordømme Kiettere, eller eller forredrage alt for høie Lærdomme, der vel oplyse den theologiske Forstand, men ei forbedre Hiertet, eller begribes af Almuen, hellere ivre mod disse og andre ikke noksom kiendte Synder. Saadanne Laster, som Lovene ikke straffe, og dog ere almindelige, bør i sær anmærkes paa Prædikestolen. Maatte der dog iblant Lovgiverne fødes en nye Triptolem, hvilken, efter Porphyrs Beretning, gav Athenienserne ikkun tre Love, blandt hvilke den fornemmeste var ikke at gjøre noget Dyr Fortred. Han vilde ikke engang ofre Dyrene til Guderne, men holdt det for bedre at forsone Himlen med Frugter. Dog, siden man ikke gjerne hører Hedninger, vil jeg henvise Kristne til de sidste Ord hos Propheten Jonas, hvor Gud selv siger, at han vilde skaane Ninive, hvis Jndbyggere vare saa grove Syndere, fordi der vare mange Dyr i den.