Berlingske Tidende, 1831-02-11
Paris, den 1ste Februar. Deputeretkammerets Session i f. M., General Lamarques og Hr. Mauguins mærkværdige Yttringer der, ere Gjenstande, for alle Salonsunderholdninger i Paris. Nu, meer end nogen finde, er det klart, at et mægtigt Partie tilskynder den franske Regjering til Krig. Ministeriet ønsker den ikke, Kongen delen dettes Anskuelser, men Lafayettes Faction, det for Øjeblikket fra alle Statsforretninger udelukte populære Partie, raaber paa KrigEn vis Sympathie finder det unægteligen hos den unge og krigs lyste Deel af Nationen. J Aaret 1814 var man kjed og led af Krigen, nu finder en Generation, der i roelige Tider forgiæves søger efter et Middel til at tilfredsstille sin overmodige Ærgierrighed, femten lange Fredsaars Kjedsommelighed utaalelig Lamarque har talet til alle unge Menneskers exalterede Jndbildningsskraft, da han mindte om Keiserregjeringens Krigerhæder og opfordrede Nationens Bistand for Polen og Belgien; imidlertid er det aldeles ikke Sandsynligt, at det populære Partie skulde faae Overhaand, thi dette vilde, som nødvendig Betingelse, forudsætte et andet Deputeretkammer end det nu værende, der aldrig vil laane sin Haand til at oplue en almeen Krig i Europa. Derfor søger ogsaa det populære Partie af al Magt at fremskynde Deputeretkammerets Opløsning. I dette Kammer har Ministeriet ingen Majoritet, og fristes derfor let til at forsøge nye Valg. skifter, men vor vise Monarch erkjender tilfulde, hvor farligt en Repræsentation maatte vorde, der med sin Heftighed vilde modsætte sig det af ham foretagne Freds- og Forsoningsværk. Ministeren for det udenlandske Departement, Grev Sebastiani, lægger stor Moderation for Dagen og er aldeles enig med Kongens Anskuelser. J sine Salons erklærer han ulvetydigen, at han ikke ønsker Krig, og hans kloge Adfærd i de belgiske Anliggender beviser, hvor utilbøielig han er til at give de udenlandske Kabinetter mindste Anledning til Misfornøielse. Det krigslystne Partie er i høieste Grad opbragt imod ham, fordi han aldeles ikke vil intervenere i de belgiske Anliggender og medvirke til Begiens Forening med Frankrige. Ligesaa forholder det sig i henseende til Polen. Jmidlertid har han ikke tabt sin Popularitet, thi de af vore politiske Blade, der ere den offentlige Menings Organer og vældigen virke paa denne, beskytte ham. - Hovedsagen for Ministeriet er nu Valgloven. Deputeretkammerets Bureauer have paastaaet adskillige Modificationer i denne Lovs altfor democratiske Deel. Ministeriets Stilling til dette stammer er vanskelig og precair. Hvor sandt denne Paastand er, beviser den Modstand tilfulde, som mødte det i Anledning at Amortisationsforslaget, da Majoriteten saa bestemt erklærede sig imod det; alligevel er det ingenlunde Ministeriets Agt, at opløse Kammeret, thi nye Valg, efter de endnu gieldende Valglove, vilde uden Tvivl sende de samme Medlemmer tilbage. Skeer Falget derimod efter det ny Lovforslag, saa har Ministeriet af flygte, at det styrtes af altfor heftige Deputerede. Opløses det nuværende Deputeretkammer og vender det efter nye Valg tilbage, eller beslutter Ministeriet at lade det vedblive, som det er, i saa kan dette Ministerium ikke holde sig. Da tude Decazes og de Doctrinære, der repræsentere begge Centrumer, vel overtage Statens Roer, og i dette Tilfælde er Freden og den politiske status quo vis. - De store Krigsrustninger vedvare. Krigsministeren, Marskalk Soult, er ufortrøden i sin Virksomhed, aarle og silde, som vore Blade saa høiligen berømme. Budgettet, der skal inddeeles i et ordentligt og overordentligt, vil i dette Aar overstige det forriges Beløb med To hundrede Millioner Fr. - Defitit i Statsindtægterne er ubetydeligt, men al Handel og Vandel ligger i Dvale. Banken har næsten Jntet at bestille, og al Jndustrie er standset. Hvo skulde vel for føje Tid siden troet, at Chefen for et af Europas berømteste og solideste Handelshuse, Hr. Lafitte, Præsident for Ministerconseilet, var nær ved at maatte gjøre Opbud? Det vilde være skeet, dersom Kongen af sin Privatformue, Skatkammeret og Hr. Aguado, ikke var kommen denne værdige Mand, der ædelmodigen havde opoffeet sin Rigdom i Statens Tjeneste, til Hielp med femten Millioner Fr. Le Temps beretter, at Hertugen af Leuchtenberg har skrevet et Brev til en Mand, der under Napoleons Regjering beklædte et at de høieste Embeder i Frankrige, og deri erklæret, at hans Hengivenhed for Frankrige var alt for oprigtig til at han vilde give Anledning til Uenighed og Uroelighed i hans Fødeland, og der for havde besluttet, ikke at modtage Belgiens Krone, om den tilbydes ham. - Brevet er dateret den 16de Januar. Fra den polske Grændse, den 23de Januar. Uveirsskyerne, der i de russiske Grændsestatholderskaber have trukket sig sammen over Polen, ere endnu ikke brusine. De opdyngede Sneemasser og den vedvarende Frost ere vel ikke til synderlig hindring for Kanoners og andet Krigsmaterials Transport, men vel for Linietroppernes og Cavalleriets Fremrykken. Hvad i offentlige Blade fortælles om Nationalrussernes begeistrede Had imod deres Stifbrødre i Polen, er fuldkommen rigtigt, men Polakkerne giengielde dette dobbelt. Det vidste Keiserne Alexander og Nicolaus saare vel, og det var deres landfaderlige Ønske, at undgaae den forhadte Forholdsregel, at lægge russiske Regimenter ind i Kongeriget Polen, for at have et vaagent Øje med dettes Jndvaanere. Men deres Viisdom bød dem denne Forholdsregel, thi de polske Tropper, mindst Artilleriet, kunde ikke overlades til sig selv. - Om Stemningen i den Litthauske Armee herske de meest modsigende Rygter. Hvad den lærde Polak, Chodzko, i Paris (der har bearbeidet den ny Udgave af Malthe Bruuns Skildring af Polen) end paastaaer ; det russiske Sprog er ikke det polske, og det litthauske uddøer nu efterhaanden aldeles. Indgroet Mistillid tillod ikke, at gjøre det af Keiserinde Catharina saa liberalt udstyrede Universitet i Wilna til et Middelpunkt for høiere Kultur og Folkedannelse. Den gamle, store Litthauske Folkefamilie har aldrig ophørt at være polskfindet. Selv i den tredie Generation vil Sammensmeltningen ikke lykkes. H. M. Keiser Nicolaus har ikke ladet nogetsomhelst Middel til Udsonning, uforsøgt, inden han vilde lade Sagen komme til Afgjørelse ved Sværdet. Hvor undskyldende for de nærværende Magthavere er den officielle Beretning om Jnsurrectionens Oprindelse i den russiske Statstidende. Endog Dictatoren Chlopizki skaanes saa meget mueligt. I de preussiske Grændseprovindser hersker den største Jver for Landets Forsvar. Godsejere, Familiefædre, Borgere og Landmænd forlade uden mindste Utilfredshed Huus og Hjem og stille sig i de væbnede Rækker. Dette Landeværn har havt den tilsigtede Virkning i Storhertugdømmet Posen. Thi unægteligen er Stemningen blandt de polske Bønder der ikke den gunstigste, fordi de skuffe dem selv dermed, at den livegne Bonde i Kongeriger Polen, netop en Følge af hans Livegenskab, har færre Skatten, og færre Pligter end den frigivne Bonde i Storhertugdømmen Posen. - Derimod er det aldeles uomtvivleligt, at den langt større Pluralitet af Byernes Jndvaanere i Kongeriget Polen ikkun ved Tvang og af Frygt kunde bevæges til at deeltage i den al meene Bevæbning. Alt hvad de i Warschau udkommende Blade fortælle om den i Polen herskende Enthusiasme for Frihed er deels blotte Avisfabrikater, deels Overdrivelser. Vist er det, at mange franske Officerer, under al Slags Forklædning, som reisende Handelsbetjente o. s. v., have fundet Leilighed til at snige sig ind i Warschau; Men Penge have de neppe medbragt.