Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-02-07
Provindsialberetninger. Den mærkelige Adresse, som en talrig Forsamling, af Rendsborgs Jndvaanere (omtrent 500) i Slutningen af f. M. vedtog at indsende til den brunsvigske Stænderforsamling, til Tak for dens ubeføiede Jndblanding i vor usalige indbyrdes Tvist (der nu læses i Børsenhalle, H. Neue Zeitung, Dannevirke og fl. a. Blade), var saalydende: Hertugdømmet Brunsvigs hvitærede Stænder! De have erhvervet Dem det retfærdigste Krav paa det hele tydske Fædrelands inderligste og varmeste Tak fordi De, af høihjertet ægte tydsk Tænkemaade, gjorde den Deputerede Hollandts Andragende til Deres. De, hvitærede tydske Mænd, have ved Deres skarpe Blik strax erkjendt, at man vover at angribe hele Tydskland, naar man truer Slesvig=Holsteens tydske Nationalitet, og tragter efter at incorporere dette Land i et fremmed Rige. Bel indjage hverken aabne eller hemmelige Angreb Slesvig=Holstenerne Frygt, netop fordi de føle sig som Tydskere, – Frygten, være vore Fjenders og Modstanderes Deel Dog turde vi ikke rolig see til ved de Danskes, med ubegrændset, fræk Forvanskning af Sandheden og den klareste Ret, gjentagne Angreb paa de souveraine, tydske Hertugdom mers fastbegrundede, politiske Selvstændighed; og fra Bredderne af Kongeaaen til Elben har det kraftigste Fædrelandssind, den meest afgjorte Modstand paa enhver Maade udtalt sig i alle Selskabets Klasser. Jndtil for faa Aar siden have de i Aarhundreder med det personlige Baand af een og samme Landsherre saavelsom ved Tractater unerede tydske og danske Lande levet eendrægtigt og i god Forstaaelse med hinanden, indtil i den nyere Tid de af blind Fanatisme henrevne Danskes forkastelige, Kongeriget selv kun skabende Politik, til Løn for de dem af Hertugdømmene bragte talrige Offre, have forandret hiin Tilstand af Fred og Eendrægtighed til en Tilstand, som vi høiligen maa beklage er den modsatte, idet de bestandig, i Skrivt og Tale, i Ord og Daad, ere traadte op imod Hertugdommenes tydske Nationalitet, hvorimod de ville paatrænge det tydske Slesvig deres egen og tragte efter at incorporere de tydske Hertugdommer i Kongeriget. Hvad denne de Danskes og deres leiede Emissairers uheldsvangre Færd kan fore og føres til, derpaa have de nylig i Haderslev stedfundne blodige Optrin givet et beklagelsesværdigt Beviis. Vel tør vi have den Tillid til vor allernaadigste Landsherres Viisdom, at de dumdristige (vermessene) Andragender, som bleve stillede i den Roeskildske Stænderforsamling, ville blive upaaagtede fra hans Side, men, at dette ogsaa maa blive Tilfældet i en uvis Fremtid, dertil er netop Tydsklands levende Deeltagelse for Slesvig=Holsteens truede Nationalitet det kraftigste og virksomste Middel. Dertil har De, høitærede Stænderforsamling for Hertugdømmet Brunsvig, givet den første, skjønneste Impuls, og allerede begynder man i det øvrige tydske Fædreland, navnlig i Würtemberg og Baden, at følge Deres priisværdige Exempel. Beboerne af de tydske Lande nord for Elben føle sig opfyldte af den meest levende Taknemmelighed derfor, og saaledes ogsaa i Særdeleshed Beboerne af den gamle Reinholdsborg, det gammelsachsiske Bolværk, Bindestregen i Slesvig=Holsteen, og det saameget mere, som man allerede længe har tragtet efter Rendsborgs Danisering, hvor igjendriveligt det end er beviist, at det tilhører Holsteen, altsaa en tydsk Forbundstat. Vi undertegnede tydske Mænd følge derfor kun vore takopfyldte Hjerters Trang, naar vi anmode Dem, hvitærede Herrer, og tydske Mænd, om at ville modtage dette, om end kun svage, Udtryk af vor inderligste Taknemmelighed. Rendsborg, den 26de Januar 1845.