Berlingske Tidende, 1797-12-08
endnu ulykkeligere Europæere, J uskyldige Beboere af Frankenlandets Sletter og de noriske Alper, J utallige Elendighedens Offere i Feltslagene, siger, hvo der har været den ivrigste Stifter af denne ødelæggende Krig, i hvilken over 12 Million Mennesker ere blevne opofrede, ved hvilken utallige Skatte ere blevne bortødslede, og hvor Fredsøiet selv paa nærværende Tid ikke seer andet paa Seiervindingsmarkerne, end almindelig Sendighed, Bedrøvelse og Fortvivlelse vidt, omkring. Og under disse Omstændigheder forkynder Kabinettet i St. James det bedrøvede Europa, at det allene ikke har lidt af hine forskrækkelige Ulykker. Hører den Tale, som er bleven holdt fra Tronen: "Vore Jndkomster, siger Kongen, have vedvarende tiltaget; vor National-Jndustrie er bleven udvidet, og vor Handel udstrakt over sine forrige Grændser. - Dersom Kongen af Engeland har sagt Sandhed, hvilken skrækkelig Lærdom er det da for Eder, J Magter i Europa, hvilken er da den Regiering, som har Jnteresse ved Eders Tvedragt, som allene høster Frugter af samme, som lever af Eders Elendighed, blomstrer ved Eders Ulykke, sammendynger Nationernes Blod og Taarer med deres Skatte og maske sig med, hvad de røve fra samme. - Øiensynlig, maae dette Kabinet, da Krigen beriger det, ønske Krigen. Derimod bebreider denne Regiering i dens nye Manifester Frankerige en umættelig Ærgierrighed. Den siger ikke, at Engelænderne vare de første Ødelæggere af vor Øe St. Domingo, og uden Sværdslag have borttaget Hollands Colonier, som dog paa den Tid var deres Allierte, og at de tænke, at beholde dette Rov, som de kalde Erobringer; og Kongen af Engeland, taler dog til Europas Magter og Frankrigs Ærgierrighed. - De Franskes Grundsætninger mod andre Nationer ligge imidlertid tydelig for Dagen; samme Fremsættelser kunne derfor ikke meere fordunke samme. Naar den franske Republik giør de Grændser sikre, som den har erholdet af Naturen, naar den i dette Stykke retter Monarchiets Feiler igien, saa forkaster den de Erobringer, som ligge uden for dette store Øiemærke. Den undertrykter ikke Staterne af anden Rang og de svage Magter. Den tænker ikke paa, at berøve sine Allierte; den er troe mod sine Venner og straffer sine Fiender, uden imidlertid at havde dem. Af Naturen ædelsindet haden den endog ikke den engelske Nation; og aldrig skal en Minister i Frankrige kunne giøre Fordring paa Forgudelse, blot i Henseende til sit Had mod det engelske Folk. Men i een Punkt, er enhver Mand i Frankrige af eens Tænkemaade; man erindrer sig der Toulon, Dunkirken, Quiberon og Vende; man afskyer og forhander det britiske Ministeriums Grumhed, trolløse Opførsel, og blodige Machlavellismus, og beklagen tillige den utrolige Forblindelse, ved hvilken Engelænderne lade sig betynge med Skatter, for at blive en Afskye for Veer den. - Den store Nation skal hevne Verden, og for at udvirke dette, frembyder sig for Eder Franskmænd, mær end en Middel. Det værdigste og hurtigste er en Landgang paa Engeland. Uhørte Seiervindinger have vandt Eder til, at ikke mere beregne hindringer. Ved saadanne Foretagender løver Armeernes Navn allene Triumph, og Sagens Retfær digheder Borgen for samme. Der er ikke længere Tid til at tale haanlig om Landingsprojecterne, og til at indlade sig i vidtløftige Undersøgninger om Midlerne til samme. Paa den Punkt, paa hvilken de Franske nu befinde sig, er deres Villie Seier. Velandal Armeen af Engeland afgaaer, for at foreskrive Freden i London; ogsaa der, Republikanere, skille I finde Hielpere, ogsaa der skulle i finde mange Mennesker, som Fornuften ikke saa meget har forladt, at de jo skulle føl det forhadte, som Regieringen paadrager det engelske Navn ogsaa der skulle J finde 1000 af hine ædelmodige Mennesker, som i saa lang en Tid har stridt, for at erholde en Parlements reform. J skulle der finde talløse Arbeidere, som sukke efter Fred, og som Krigens Forlængelse styrter i Elendighed, og hvis virkelige Fornødenheder opveies i Vægtskaalen af det glimrende Bedragerie i Kongens Taler, af Manifesternes Forblindelse og Erobringers Chimærer. Der skulle I endelig finde hiin i saa mange Aar undertrykte irland, Nation, som med saa megen Vesværlighed bærer et Hoffes Lænker, som ernæret sig af dens Sved, mætter sig med dens Blod, og taler haant omdens Fortvivlelse. Gaae under disse Forbetydninger, tapt. Republikanere! Understøtter Nationens eenstemmige Ønske ledede af den Helt, som saa ofte førte Eder paa Seiervindingsbanen, skulle I desuden have alle ædle og retfærdig Menneskers bifald i Verden. Gaaer i opretter igjen Friheden til Søes, indskrænker hin Regierings uordentlige Ærgierrighed igien inden de behørige Grændser, som forstyrrer, saavel sit eget Lands, som den hele Verdens Rolighed. Gie rer den franske Republiks og Europas Rolighed sikker. Det te er det store Øiemærke, som J have at opfylde. Og da den Brittiske Regiering i dette Øieblik med kold og umenneskelig Latter over det faste Lands Elendighed frydefuld priser sin Velstand, saa lader den overeenstemmende med Retfærdigheden betale sin Andeel til Krigsomkostningerne. hvis Varighed den allene vil forevige, og som den, hvilket den tilstrækkelig veed, kan giøre Ende paa, saasnart den vil tale til den franske Republir i et Sprog, som man forstaaer og kan holdefor oprigtig. - J denne Fremsættelse af Directoriets Tænkemaade ville J. Borgere, gienkiende Eders egne Tanker. Den samme Aand bestæler Eder troe Ropræsentantere; forgiæves udtømmer det Londonske Kabinet sine Bestræbelser, for at opvække Mistroe og Tvedragt iblandt dem, eller for at bringe Folk til at troe, at det var lykkes dem. Den 4de September har tilintetgjørt den engelske Jndflydelse, og siden denne Dag giver Medlemmerne af Raadene og Directoriet det meest rørende Exempel paa Enighed. Alle Patrioter have kun en Jnteresse. J Republiten gives der kun een Meening, kun et Ønske. Krig mod Kabinettet i St. James - er hele Frankrigs Raab. Hvis ken Berømmelse forestaaer den engelske Armee. Det er no at vise den samme. Ja, for at indgyde vore Krigere er uovervindelig Enthusiasme, behøver man blot, at erindre dem om, hvad de allerede have gjort. De meest faste Plafers Mure ere faldne for dem; de fornemste Feltherrer har ikke kunne imodstaae dem. De have gjort Bender i Luxen burg og Wurmser i Mantua til Fanger. Ved dem valer det trefarvede Flag ved Rhinens Strandbredder og paa det æger ske Hav. Ved hvilke Taler eller Ord kunde de franske Soldeters Jver efter saa mange Seiervindinger endnu forøges Det er nok, at de høre Fædrenelandets Stemme, og at erindre sig sine egne Heltegierninger.