Berlingske Tidende, 1818-02-20
Med Glæde have Vi seet det Tidspunct indtræffe, da det Norske Folks Repræsentanter i Overeensstemmelse med Constitutionen, skulle samles for tilligemed Statens Overhoved at vaage over Folkets Tarv. - Derved gives Os Leilighed til at fremsætte for Eder de Hindringer og de Vanskeligheder, som hidtil have mødt ved Udførelsen af Lovene angaaende de overordentlige Paalæg og en Banks Oprettelse. - Da disse Love bleve Os forelagte til Sanction, havde Storthinget allerede været samlet næsten et Aar, og de ved et saa langt Ophold i Hovedstaden forvoldte Udgifter vare ustridigen trykkende for Folket. Vi forsynede derfor Beslutningerne med Vor Sanction, bevægede dertil af Nationens Ønske, og da Vi maatte antage, at de vare grundede paa nøiagtig Kundskab om Landets Producter, om Mueligheden at afsætte disse, om Han1, delen og om Folkets Vindskibelighed. - Vi maatte og troe, at den Plan, paa hvis Udarbeidelse oplyste Mænd af alle Classer, som vare hædrede med Nationens Tillid, havde arbeidet med Flid, var de beregnet saavel efter enkelt Mands Formue i Særdeleshed som efter Rigets Hjælpekilder i Almindelighed. Har Erfaringen end ved denne Leilighed paa ny beviist, at det ikke staaer i Menneskets Magt, paa eengang at kunne opløfte sig til Kundskab om dets Pligter og om de Midler, som bør anvendes til Vedligeholdelsen, af dets Rettigheder, saa vil dog den Erfaring, Vi nu have gjort, være tilstrækkelig til at oplyse Os om de Beslutninger, Vi fremdeles have at fatte. - Erfaringen viser os da den Vei, Vi skulle følge, for at tilveiebringe de for Landets Styrelse uundgaaelig nødvendige Midler, uden for meget at trykke den velhavende Classe, og endnu mindre at betynge den trængende Deel af Folket. - Denne Erfaring, der bør lede saavel det enkelte Menneske som hele Nationer, lærer tillige, at vi ikke maae blende os selv i Henseende til vor Stilling. - Sandheden bestyrker det; den viser, at man, langt fra at besvære Agerdytningen ved haarde Paalæg, bør fremme den ved betydelige Opmuntringer; at Landets Manu facturer ere i deres Barndom, eller at de, rettere sagt, neppe ere til; at Handelen hviler, i hvor meget end saavel Jnd som Udførselen er lettet. Endelig lærer denne Sandhed, at ved god Huusholdning, Virksomhed og Arbeide maa erstattes, hvad Naturer nægtede. - Uagtet alle Hindringer er dog Jnddrivningen af de overordentlige Paalæg, som det sidste Storthing besluttede, saavidt mueligt iverkjat. - Skatte Yderne have i det Hele viist sieldent Fædrenelandssind og gjort store Anstrængelser for at betale deres Afgifter. Men ikke uden om Deeltagelse have Vi erfaret, at Oppebørselsbetienterne paa nogle Steder have været nødsagede til at anvende de lovbestemte Tvangsmidler for at inddrive Betalingen. - De Oplysninger, som vorde Eder meddeelte ville imidlertid overbevise Eder om, at Statens Embedsmænd have med deres Virksomhed forenet den Skiønsomhed, man kunde vente af dem. Den locale Kundskab, som enhver af Eder besidder isærdeleshed om Alt det, der angaaer hans Egn, sætter Eder istand til at bedømme, hvorledes Lovene angaaende de overordentlige Paalæg og den tvungne Bank kunne, uden øiensynligen at skade Medborgere Velfærd, bringes til endelig Udførelse. - Vi troe, at det vi falde let, ikke alene at beroelige de Skattepligtige, men endog ved Antagelsen af en Fremgangsmaade, hvis Grundsætninger stemme overeens med de givne Love, at forskaffe dem al den Tryghed, som de bør vente saavel af deres Repræsentanter som af den constitutionelle Regiering, der styrer dem. - Uagte den finantstelle Forlegenhed, hvori Staten befinder sig, have Vidog den Tilfredsstillelse at kunne underrette Eder om, at den bestemte Betaling for de kiøbte Orlogsbrigger, som Nationen ønskede at beholde, er bleven fuldeligen erlagt. J Henseende til Opgiørelsen imellem Norge og Danmark, er der al Grund til at haabe, at den vil vorde sluttet paa een for begge Riget lige ærefuld Maade - Vi have i Sinde at meddele Eder Underretning om de af Os selv og Deres Kongel. Høiheder Kronprindsen og Arveprindsen siden sidste Storthing tilstaaede Understøttelser saavel i Penge og Korn til Fattige og Brandlidte som i Gratialer og Pensioner, givne til Enker og andre private Personer, hvis Forfatning har tildrage, sig Vor og Deres Kongel. Høiheders Opmærksomhed. Vi og Deres Kongel. Høiheder have ikke undladt at komme de Ulykkelige til Hjælp. Vi ville stedse give de samme Beviser paa Vor Kongelige Velvillie og faderlige Ombu; og, saafremt uforudseete Omstændigheder skulde kræve nye Opofrelser, saa ere Vi med lige Velvillie dertil beredte, ligesom Vor elskede Søn, Kronprindsen, og Sønnesen, Arveprindsen, ville saavel ved denne som ved enhver anden Leilighed giøre sig en Ære af at deele med Os de samme Folelser. - De mange Understøttelser, som Vi have seet Os nødsagede til at lade de Trængende tilflyde, have ikke tilladt Os at opfylde Vort Ønske, at lade Studerende fra Universitete, i Christiania reise, for at giøre sig bekiendte med andre Nationers Sæder og Skikke, og for at erholde Kundskab om Videnskaber, nes Fremskridt i fremmede Lande. Det er imidlertid Vort Forsæt, at oprette et Reisestipenrium for Studerende af Bondestanden og den mindre formuende Borger=Classe. Vi have og havden Tilfredsstillelse at bekoste Udgaven af en ved bemeldte Unversitet udmærket Professors Verk angaaende den maguctiske Polaritet; og vil det altid være Os behageligt at opmuntre Opdagelser, der ere af saa megen Vigtighed saavel for de Søfarende som for den Nytte, lærde Mænd deraf kunne høste. - Ved at formindske Linietropperne til 12000 Mand ere mange arbeidsfore Hænder giengivne Agerbrugen. Derved ere flere Byrder, som trykkede Jordbrugen, hævede, og betydelige Udgivter for Statskassen besparede. Staten er imidlertid vistnok endnu bebyrdet med en i Forholtil dens Jndtægter betydelig Udgift til de paa Vartpenge satte Officere; men efterhaanden, som Pladse vorde ledige, skulle de at disse Officere, der formedelst Forhold og Talenter findes dertil værdige, fornemmeligen igien vorde ansatte, til Lettelse for Statskassen. Ved at berøre det, som vedkommer Armeens nye Organisation, glæder det Os tillige at kunne underrette Eder om, at Rigerne vedblive, under Forsynets Varetægt, og betrykkede ved Tractater, hvilke skulle vorde Eder forelagte, at nyde Fredens Ro og Velsignelser. Denne Stilling er lykkelig, især med Hensyn til de store Tab, som i Følge en langvarig og kostbar Krig have rammet Norge. - Ovenstaaende Skildring er ikke glimrende, men den er sand, og Sandheden er hos en Konge, som elsker sit Folk og ikke attraaer andet end dets Lykke, saavel den værdigste Tolk som den sikreste Borgen for Hans Sindelag mod Folket. Kuns Svagheden, skrækkes ved Sandhedens Lys. Nordens Mænd maae med Glæde skue denne deres Fædres Veninde nær ved Thronen. For Sandheden svinder alt Fortids Blendværk. Naar Folkene kiende deres Stilling, dannes og ophøies deres Villie, de lære, at i dennes Reenhed og Kraft bestaae et Folks første Dyder. Denne Overbeviisning giver Styrke til at forbedre det Nærværende og Ret til at haabe Alt af det Tilkommende. Vi befale Eder, gode Herrer og Norske Mænd, til Forsynets Varetægt, og anraabe Gud den Almægtige om at velsigne Eders Raadslag. Vi forblive Eder, gode Herrer og Norske Mænd, samtligen og Enhver i Særdeleshed med al Kongelig Naade og Yndest vel bevaagen".