Berlingske Tidende, 1831-12-02
(Slutning af det i Gaar under Artillen London afbrudte Stykke om de Engelske Lordets Stilling og Vælde) Lorderne staae endnu i Spidsen for Regjeringen og Administrationen, men siden Reformbillen foreslages, ere de indbyrdes skarpere adskilte, end siden Kong Carl den Førstes Tid ved en Blodstribe, Familien Grey har fleere Ministerpladser, end nogen anden har havt til een og samme Tid, men den er dog ikke den mægtigste, og dens Modstandere ere den overlegne i Administrationen, i Marinen og ved Armeen. Om Wellington end ikke er den meest elskede Feldtherre, saa formaaer han dog at samle Alt omkring sig, der er Soldat; og Englands største Ulykke er ikke den Gjeld, som det gjorde under Krigen, men den Tilbøielighed til Soldatervæsen, som efter Krigen er blevet tilbage. For var Soldatervæsenet forbadt i England og Lord Byron siger endnu, Soldaterne slaaer jeg til Jorden;" selve Fruentimmerne vilde ikke see en Uniform. Men nu ere Officererne der ligesaa godt blevne en Hær og en Stand for sig selv, som hos de andre store Magter ; letsindige unge Mennesker, attraae Uniformen og hige efter Krig. Mod, Penge, Vaaben, Heste, intet mangler dem, uden Leilighed til at slaaes, lige meget enten det er med Rigets Fjender eller med ride Mob, som de taabeligen kalde den arbeidende Classe. Et langvarigt og roeligt Ministerium under Grev kunde atter hanlyse denne Soldaterleg; men kan dette med Føje haabes, naar dets Lovudkast i Underhuset rettes af de gamle Finants mænd ligesom Øvelsestykker, kan dette haabes, efterat det har Uldtet formeligt Nederlag i Overhuset, meget meer for at styrte Ministeriet, end Reformbillen, og da Underhuset uden Tvivl vil lade sig det tjene til Advarsel, at Grey forsikkrede Lorderne, at deres Jndflydelse paa Valgene ikke formindskedes, men forøgedes ved Billen, Have Lorderne anseet dette som en slet Andefaling af Haabet om Visheden, saa ville deres Fjender saa meget deste meer utilfredse med en ny, endnu svagere, Bill tillige, erindre, at Grev, da han blev Minister, erklærede i Overhuset, at han vilde vove fik Liv for sin Stands Rettigheder. Hertil kommer nu Ophævelsen af den Franske Pairsværdighed der, som et af skrækkende Exempel forener Lorderne indbyrdes end nøiere, og gjor deres Fiender end hidsigere. At staae imellem to saadanne Partier er stedse det farligste, og Grey staaer paa denne Plads. Man sige ikke, at han flytter sig ved Thronen. Lorderne have under den næstsidste Konges, Georg IIldies, Sindsvaghed styret Riget, og overvundet dets værste Fjende; de have reent ud afslaaet den forrige Konge, den artigste Mand, hans Begjæring om Skilsmisse fra hans Gemalinde, og have nu viist, at de Intet taale mindre, end Trudsler. De føle, at de maae være det, de ere eller give Slip paa deres Existents, og den, som vil forstyrre, dem i denne Stilling, maa ikke skye Blod. Desuden kan intet tages fra dem uden Lønning og Embeder, men da ville deres Tilhængere storme saa meget desto dristigere og kraftigere ind i det Jndustrielle, paa Havet, til Colonierne, for ved Rigdoms fordoblede Kraft, vor Forbindelse og Indflydelsevælde, at vilke tilbage paa det regjerende Partie. Seer man tillunds i Sagen, saa vise de samme to Partier sig i det Britiske Handelsrige som i Carthago; det ene for arvelig Rigdom, Vælde og LandboeBefolkning, det andet for erhvervede Rigdomme, Pengemagt og industriel Befolkning. "Lader os sætte Skranker for Jndustrie og Befolkning, at ikke den forsultne Mængdes gyselige Skikkelser skulle styrte over os, - fordrer det ene Partie. "Lader os kjøbe Brød, hvor vi finde det, for at vi kunne leve, eftersom vi dog engang leve, - fordre det andet. Det uhyre Handelsrige ligner et stormbevæget Hav som har skyllet sine Bølger langt op i Landet, og oprøres i sin dybeste Grund af de tilbagestyrtende Vover. De gamle sikkre Ankerpladse ere ødelagte og nye kunne ikke opdages i Vandhvirvlerne og Strømmene. Erobrede Rigers Skatte og Landets Rigdomme krydse sig og saamentrænges, og op af dem hæver sig, ligesom Fata Morgana, en falsk Rigdoms Kjæmpebilled, der gjelder ligesaa meget som den ægte: vi mene Statsgjelden. Den er hjemfalden til Skjebnens Magter, saasnart Jrland og ved Folkegunst de letsindigste af alle glimrende Ødelande komme til Roeret. Jo rigere og meer overbefolket England er, deste fordærveligere virker Begjerlighed efter Nydelse, overvættes pirret Dets Befolkning er for stor og i det hele for vel næret, til at Landet selv skulde kunne føde den, og i dens Dybde rode Elændighed og Oprør. I Høiden vorde de gamle Baand og Styk terne for de enkelte Dele og deres rigtige Bevægelse svagere og drives ud fra hverandre ved et Overmaal af Kræfter. Uenigheden mellem de politiske Jdeer strækker sig allerede til de Kongelige Prindser, og ligeledes Adskillelsen ved Forskjellighed i religiøs TroeImeresserne afsondre sig skarpere, end nogensinde før og de vildeste Lidenskaber rase frem mod Maalet. Man vil forstærke sig ved nye Lemmer, og kan dette dog ikke, uden blodigen at sønderrive de gamle, og det, som ellers vilde have været en virkelig Forbedring, forværrer kun Tilstanden. Det første Stød traf den Regjeringsarrn, som holdt Jrland fast og ledede den store Mængde i England. Den Engelske Kirke ved Emancipationen. Det andet Sted, Reformbillen, svækkede hiin Arms Kraf endnu meer, og saarede Lorderne dybt; dette Saar maa nu enten læges, eller ogsaa det vorder ulægeligt, og - den døende Pit havde vel Ret, da han sukkede: "O mit Fæderneland, Berlin, den 27de November.