Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-04-22
Det er bekjendt, at Borgerne og Jndbyggerne i Førstendømmet Ansbach, endnu førend de Franske toge det i Besiddelse, bade, strax da det rygtedes, at de skulle skilles fra den Preussiske Regiering, deres Landsfader skrivtligen om, at berolige dem i den Henseende, og fremdeles at forblive deres Regent. Mindre bekjendt er denne Skrivelse selv, der af mere end een Grund fortjener at anføres her: Allerdurchlauchtigste, Stormægtigste Konge, Allernaadigste Konge og Herre! Med blødende Hjerte nærme Ansbachs Jndbyggere sig Deres Majestæts Trone, i hele Landets Navn, der føler sig saa lykkeligt under D. Majest. Regjering. Det hellige og ærværdige Baand, som Forsynet allerede siden et heelt Aarhundrede har knyttet imellem Ansbachs og Bayrenths brave Jndbyggere, og de Brandenburgske Beherskere, skal nu, efter et Rygte, som høres fra alle Kanter, voldsomt løsnes, dette ældgamle Stamland - den Preussiske Regentstorheds Vugge, skal løsrives fra sin Arveherre, og bringes under et fremmed Scepter. Tanken om en Øvrighed, given af Gud, og den Hengivenhed, Troskab og Kjerlighed, der grunder sig paa samme, ere de stærkeste Grundstøtter for enhver Regjeringsforfatning. Til Lykke for Menneskeheden kan et saadant Sindelav, især naar det i en Række af Aarhundreder har forplantet sig med een og den samme Regentstamme fra Fader til Søn, ikke skiftes som et Klædebon; til Lykke for Menneskeheden gives der mange troe Tjenere, der ikke ere Leiesvende, og for tænkende Undersaatter, der med Føie ere stolte af en ædel Regjering, ingen smerteligere og mere nedslaaende Tan ske end en vilkaarlig Omskiftning af en medfødt og inderlig elsket Regent. Denne frimodige, men sande Betragtning, taler sikkerlig med Varme til Deres Majestæts følelsesfulde Hjerte. Maatte nu dette og Deres ædle og rene Følelse for Ret og Sandhed, allernaadigste Konge og Herre, bestemme Deres Frankiske Staters Lykke! En halv Million Mennesker, der, glade og lykkelige under Deres Majestæts Scepter, beboe disse blomstrende Provindser, og tidligere end alle andre Jndbyggere af det Preussiske Monarkie, have tilhørt Deres høie Forfædres Huus anraabe D. M. som Børn deres Fader, ikke at forstøde dem, og fremdeles med faderlig Ømhed at vaage over deres Vel, som Forsynet har betroet Dem, og allernaadigst afværge den Ulykke, som en Omskiftning vilde medføre. Stolt af den Bevidsthed, at vi skjønt fjerne fra Tronen, dog ere nærmest beslægtede dermed, saavel formedelst Ælden, som den urokkeligste Troskab, ere vi beredte til, ikke at svare noget Offer, ja endog at anvende Liv og Gods, for kjæmpende at afværge denne Ulykke. Men vi be sjeles tillige af den beroligende Overbeviisning, at vi ikke allene tilhøre en ædel og retfærdig Konge, der anseer det for stoltere og ærværdigere at befæste sine Staters Lykke ved Fredens Velsignelser, end at glimre ved forængelige Erobringer, og hvis urokkelige Sind ikke lader sig formaae af den blotte Conventences eller den herskesyge Politiks Tillokkelser, til at bortbytte gamle og troe, men fjerne Tjenere og Undersaattere mod den Fordeel, at faae et større Antal, der ligge nærmere: - men, at Forsynet, til vor Lykke og Verdens Held, har forundt vor Konge, som een af de første Monarker i Europa, Magt og Vælde til at give sin Villie Kraft, til at hævde sine ædle uforanderlige Grundsætninger, og sin Krones Ære, og ikke at lade sig foreskrive, over hvilke Lande hans Scepter skal byde &c. - Denne Skrivelse var, som bekjendt, frugtesløs.