Københavns Adresseavis, 1764-07-20
Noget af Fortalen til Dannemark og Norgeroeconomiske Magazins 8de Bind. Om Agerdyrkeren, siger det gamle Ordsprog, at han bliver aldrig klog, forstaae aldrig saa klog og forstandig i sin Handtering, han trænger jo til at lære, saa længe han lever. Det samme kand næsten siges om Oeconomi: Oe conomi bliver aldrig fuld kloge, endogsaa i den Alder, da der allermeest legges Vind paa deres Videnskab; tusinde tilfældige Forhindringer møder dem paa den bedste Vey; Maalet, som syntes dem gandske nær, naaes undertiden ikke, og de befinder ved Forfaring, som er den bedste Lærre mester, at de haver gjort urigtig Regning, fordi de ikke af Begyndelsen indsaae alle tilstødende Hendelser. Saaledes gaaer det hos os, og tillige hos alle andre Europæiske Nationer paa denne Tid. Aldrig blev der saa meget tænkt, talt, skrevet og læst om occonomiske Materier, som nu omstunder, og aldrig gjorde man sig meere Umage for at udfinde de nærmeste Midler til almindelig Velfærds Befor dring. Disse Bemeyelser haver ikke heller været gandske forgieves. Her og der haver mangen Mand befundet sig vel ved at bryde Jisen og bane Veyen. De som nyeligen udloe ham, ere omsider blevne hans Efterfølgere. Den tilkommende Slægt vil maaskee allermeest skiønne herpaa, nemlig, naar vi kaldes de Gamle, og naar vore Raad have tabt noget af den Modbydelighed, som det nye fører med sig hos Alderdommens Elskere. Det store Øyemærke, nemlig Fædernelandets Kræfter at sammenholde og viseligen at anvende, tilfælles Velstand eller Nærings Forøgelse og flere arbeydende Borgeres Hielp, er priseligt og alle de dertil tienlige Forsøg, er en Pligt, som ikke bør forsømmes. Men foruden andre Forhindringer enten ved Menneskene selv, eller af Gud ved tilsendte Lande Plager, kand og den nye og større Mangel, som reyser sig midt i et occonomisk Seculo, komme af flere og større Overdaadigheds Kilder, som aabnede sig paa een Side, just da man paa den anden Side søgte at tilstoppe dem; saa man er ikke beføyet til at sige, at de nye occonomiske Bemøyelser ere frugtesløse. Ney, de haver gjort, hvad de naturlig viis kunde giøre, men det te samme er ikke nok til at møde den modsatte Overdaadig hed, hvilken er indkommen tilligemed, skiønt ikke kommen deraf. De kande ja, vist nok ville have indfundet sig der foruden, og da maatte den have havt langt farligere Virkning, formedelst mindre Modvægt. Maalet fand tages af en privat Huusholdning. Jndustrius, som eyer en Herregaard her i Landet, havde i mange Aar ikke drevet sin Avling saa vel, som i de sidste 15 Aar, ikke heller ladet spinde og væve saa meget i sit Huus og paa sit Gods, som i denne Tid, monne han derover være bleven fattigere Linen. Dog er han virkelig fattigere nu end nogen Tid. Hvorfor, Monne det være hans større Stræbsomhed, som har draget denne stridige Virkning efter sig, ney, den har tvertimod hiulpet ham noget til rette og opfyldt en Deel af hans Mangel, hvilken ellers allerede havde været langt større end den er. Men det, som setter Mandens Velfærd tilbage, er en idelig Forøgelse af nye Udgifter, som borttage hans nye Fortienester og langt meere dertil. Spørger man hvorledes: da svarer jeg Jndustrius er ingen Gnier. Han vil leve som andre og giøre Alting med. Nu hare hans Naboer og Gienboer begyndt en Levemaade, som udkræver, i det mindste, en tredie Deel meere, om ikke dobbelt saa meget, som tilforn. Dette var af Begyndelsen langt fra Jndustrius. Han satte sig derimod og fraraadede det alvorligen, saa længe det var noget nyt og rart. Men da den nye Levemaade omsider tog Overhaand og blev almindelig, saa syntes ham, ligesom Naboen, det kunde ikke være anderledes. Lidt efter lidt begyndte han at giøre med. Førend han vidste deraf, var han midt i Strømmen. Den fik Magt over ham, ligesom over de andre, følgelig maatte han giøre Sælskab, og siden den Tid slog alle Overslag feyl, Balancen er tabt, og han veed ikke, hvorvidt Strømmen, vil føre ham. Thee, Caffe, Sukker og Viine af kostbareste Slags, aarlig Forandring i Silke og Fløyels Klæder, ikke som fordum til Hæders, men til daglig Brug, omskiftelige Fasons paa Meubler, Porcelainer, Sølv=Tøy, Uhrer, Daaser, Etuier, Tapeter, Kareter, Phaetons, og utallige phantastiske Paafund, saadant kom ikke i Overslag, den gang Jndustrius begyndte sin Huusholdning efter samme Plan, som i hans Faders Tid. Da kunde hans Gaard og Gods rigelig nære sin Mand. Dog syntes ham, der var vel mueligt, at det Gode kunde blive noget bedre ved occonomiske Forandringer, i Markernes ordentligere Deel ning og Hegning, i mere Giødning, bedre Pløyning, jeg nere Sæde Korn, rigere Græsning og Høe Avl, item ved Bøndernes Skaansel for ubilligt Hoverie, ved Hielp af et Par egne Plove, ved nøyere Tilsyn med Fogeder og Forvaltere, saa at disse ikke fik Leylighed at udsue Bonden, under Skin af aarlig Forstrækning til Skat, Æde= og Sæde Korn. Alt dette, siger jeg, kunde Godsets fleste Bønder nu undvære. De begyndte at give Hosbonden en godt Dag, og den var ham kierere end klynkende Complimenter. Jndustrius skaffede alle, som ikke ville være ledige, nok at bestille, ved Spinderie og Strikkere med videre. Af saadan Oeconomie befandt Jndustrius sig saavel, at han endog ved sit Exempel drog nogle Naboer til Efterfølgelse. Min Kone og Børn, siger Jndustrius, ville og gierne passere Vinter=Maanederne i Kiøbenhavn, og jeg nægter ikke, at min egen Tilbøyelighed ogsaa gaaer derhen. Men Aar efter Aar bliver den Kiøbenhavnske Levemaade bekosteligere, og jeg, som altid har indrettet Kaage=Bogen efter Jorde=Bogen, begynder nu at krympe mig mere ved 5 a 6 Maaneders Forblivende i Kiøbenhavn, end tilforn, ved dobbelt saa lang Tid. Foruden den kostbare Levemaade, kommer den Mængde af andre nyemodens Daarligheder i begge Kiøns Klædedragt, Coffure, Eqvipage, Spille- og Commoedie=Penge &c. saa dette Sted kandret kaldes Pungens Fægefyr. Da Jndustrius talte herom, beklagede en anden, som havde reyst Udenlands, at intet Middel endnu var fundet, til at nedsette den Hamborgske Vexel=Cours, som ligner en tærende Feber i Statens Legeme, og altsaa forøger den Sygdom, som desuden var farlig nok, nemlig vor Smag paa det Fremmede, ja, de allerdaarligste Omskiftelser i fremmede Moder. At melde noget om Jndholden af vort seconomiske Magazins aattende Bind, da bestaaer samme næsten af saadanne Afhandlinger, som sigte til Giensvar paa de i forrige Aar opgivne fire Problemata. Disse have, efter alles Tilstaaelse, været heel vigtige, og blandt deres Opløsninger torde i det mindste findes nogle saadanne, som ramme, Maalet og fortiene at tages i nøyere Overveielse af enhver vedkommende. Men at dette Bind ikke skulle blive de andre alt for uligt i Størrelse, har man seet sig nødt til, her og der at udelade nogle Stykker, som kunde mistes, at det væsentlige kunde faae Rum. Saa har man og villet udelade, de Stykker, hvor der førtes en uanstændig Skrivemaade, og som røbede, under Anonymi Skjul, et ondt Hiertes Fylde, eller i det mindste private Affecter, til Næstens Fortørnelse, Bedrøvelse eller Beskiemmelse, for hvis ubehagelige Læsning andre burde forskaanes. Engang tilforn har man bedet, og beder endnu, vore patriotiske Skribentere, at bruge Moderation og Sagtmodighed i at udtrykke deres Tanker; thi alt for meget bidende og fornærmende giør, at man omsider maae legge det gandske Skrift til Side.