Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-06
Uagtet jeg af mit ganske Hjerte beklager alle dem, der ved Kjøbet af Eiendomme, under en slettere Pengecours ere blevne Offere for Tidsomstændighederne, og uagtet jeg gjerne indrømmer, at Tillokkelserne og Forblindelserne, tilat løbe i Snaren, vare mange, saa kan jeg dog umueligt antage med Forfatteren, "at Kjøberen ikke kunde forudseet, at han ved Kjøbet kunde komme i Forlegenhed, naar han blev meget skyldigt paa Eiendommen, ja at han endog maatte forudsee det Modsatte, og heller blive skyldig paa Eiendommen, end udbetale den; thi da Sedlernes Værd, siger Forf., sank dybere og dybere ned hver Uge, saa maatte jo Enhver indsee, at jo længer han kunde udsætte Betalingen, desto mindre gav han for Eiendommen."At mange Kjøbere saaledes speculerede paa Sedlernes end dybere Fald, end de stode i Aaret 1816, da Forbedringen begyndte fra en Cours af 689 af, er vist, men at, som Forf. siger, disse Kjøbere contraherede til den Værd, Sedlerne den Gang havde, kan ikke antages, med mindre, at de i deres Forskrivninger havde betinget sig Gieldens Betaling i Sedler til deres Cours i virkelig Værdie ved Kjøbslutningen; i hvilket Tilfælde da hverken Kjøber eller Sælge, kunde blive skuffet. Men at contrahere i Sedler, i den Tanke, at de skulde blive endnu slet tere, for i Tiden at kunne slippe med at betale saa meget mindre, de med andre Ord, tilstede Kjøbere, at kunne betale i Sedler, naar disse bleve slettere, og derimod i Sølv, naar de vare blevne bedre, det er noget, som sikkerligen ingen Sælger med sund Forstand nogensinde havde indladt sig paa Man kan derimod tænke sig ved slige Kjøbslutninger i Repræsentativer, uden Hensyn til Coursen, Kjøber og Sælger som to, efter forskjellige Anskuelser, handlende Contra henter. Den første antager, at Sedlerne skulle synke i Sølvværd, og derfor contraherer han i Sedler, og ikke i Sølv, den sidste troer, at Sølvet skal synke i Seddelværd, og derfor contraherer han i Sedler. Havde Seddelcoursen, forværret sig, saa er der jo aldeles ikke noget Spørgsmaal om, at Kjøberen havde søgt at gjøre sin Ret, at betale i Sedler, gjeldende, hvilket han nu anseer for en saa himmelskrigende Uret. Det var altsaa et Veddemaal, hvor een af Parterne maatte vinde eller tabe. Nu har Kjøberen tabt; han er at beklage, men ikke at hielpe, uden at der skal gjøres alt for voldsomt Brud paa Mit og Dit. - Forfatteren siger: "at Kjøberne ikke kunde indsee, at de skulde komme til at betale hvad de kjøbte efter Repræsentativernes Værd i den Stund, de contraherede, i samme Repræsentativer, da disse vare stegne mere end tredobbelt. Hvorvidt dette kunde indsees eller ei, er her ikke Stedet at undersøge, men vist er det, at der var mere Udsigt til, at de Sedler, hvis Cours var 1816. 689, kunde forbedre sig til 300, end at de Sedler, der for Krigen stode mellem 130 til 140, skulde blive til 3234 Rd. D. C., eller 639 Rbd. Jngen beklagede den Gang Creditorer, at de maatte see deres gode og ofte furt erhvervede Penge opløsees næsten til en Ubetydelighed. De fleste Debitorer skyndte sig endog ved Pengeforandringen med at blive deres Gield qvit, og ingen opløftede den Gang sin Stemme mod den Omstændighed, at betale 100 Rd. slette Penge for 100 Rd. gode før Pengeforandringen, eller med 25 Rbd. Sølvværdie, efter denne Forandring, naar Omskrivningen, ofte blot ved Creditorens Føielighed, blev uheldig. - Evigen kunde vor Cours ikke blive slet; thi hvilken Stat kunde i Tiden bestaa ved en Cours af 5 til 600. Den, som altsaa regnede paa, at den skulde blive endnu slettere, gjorde i det mindste en usandsynlig Beregning med hvis Opfyldelse hverken han selv eller nogen Anden i Tiden kunde være tjent. Det er desuden faare naturligt, at Penges Forbedring, ligesaa vel som deres Forværrelse, kræve deres Offere. Alt hvad der kan siges til Undskyldning for dem, der uden Nødvendighed have contraheret i Sedler, og altsaa stolet paa Sedlernes Forværrelse, er: at Coursen stod for længe mellem 5 og 600 (fra Aaret 1813, da den var 543, til Aaret 1817, da den var 510), og mange befæstedes i denne Periode af fire Aar alt for meget i den Tanke, at Coursen ikke saa letteligen og snart vilde kunne forbedre sig. Mængden forlededes blandt andet og ved de Expeditioner, Handler &c., som den Gang store Huse til saa høi en Cours indlode sig i. Ogsaa Commissionairer, der gjerne vilde fortjene Provisionen, gjorde blændende Caltuler, f. Ex. naar de vilde sælge en Gaard, hvori der stod faste eller i en Række af Aar uopsigelige 10,000 Rdlr. Sølv, og som skulde koste 20,000 Rbd. Sølv, saa faade de til Kjøberen, der skal udbetales strax 10,000 Rbd. Sølvværdie, der ere, efter nuværende Cours til 6 Rbdlr. for Specien, omtrent 1650 Specier: Resten kan ikke regnes for andet end Navneværdie, thi til den Tid, naar Prioriteten skal betales, er Coursen pari. Ved dette Blændværk blev Kjøberen af med sine Sedler, der til en Sølvcours af 375 udgjorde en betydelig Sum, og kom ovenikjøbet i en Sølvgield, han den Gang maalte med den daværende Seddelcourses Maalestok, Mangen retskaffen Mand, mangen stræbsom Familie blev et Offer for disse ulykkelige Tider. (Fortsættes.)