Viborger Samler, 1775-03-27
Mandagen den 27 Martii. (Følgende Besvarelse paa No. 7, har man ikke kundet nægte paa Forlangende at indrykke, skiønt meere om denne Materie og Strid ei bliver indrykket. aadan en Modstander, som uden Bitterhed, uden Forlibelse i sine egne Tanker, og den dermed gjerne følgende myndige Modsigelse, giver sin Meening tilkiende, til Sandhedens nærmere Oplysning er det en Fornøielse at handle med, og derfore anseer jeg Deres Invendinger, min Herre, værd at besvare, hvilket jeg aldrig havde gjort, om de havde skrevet hidsigere. Tredie Aargang. Mine Mine i Samlerens No. 4 yttrede Tanker har De udi Deres No. 7, ei anseet for at være aldeles rigtige. Jeg tilstaaer gierne, det kan være saa; Thi hvorfor skulde jeg troe mig ufeilbar, meere end De eller andre. Nærværende skal derfor ikke vise mine, ved en Leilighed fattede, Tankers Ufeilbarhed; Men alene oplyse samme nærmere, og sammenligne vores Tanker, som maaskee da kan blive nærmere forenede, end De, min Herre, ved mine i No. 4, indrykkede Tankers Giennemlæsning sluttede; Og hvor vores Tanker endda skulde blive stridige, beholder enhver sin Meening. Jeg har i No. 4, klaget over Mangel paa en nyttig og paalidelig Anviisning, for et hvert Slags Jords beste Behandling, til Frugtbarhedens Formerelse. Denne Klage synes De, Min Herre, at vilde ganske forbigaae, naar De i Deres Blad strax siger. Dermed har jeg egentlig intet at bestille. Men dette uagtet bliver De dog ved at vilde vise min Klages Urigtighed, og til den Ende anfører nogle faae Poster af de almindeligste, som vore Landsmænd af Erfarenhed har lært og derpaa sporger: Hvad der skulde giøres meere til Markens Forbedring, see jeg nu fast ikke Jo vist min Herre, seer De det, som De og strax derpaa giver tilkiende ved at anføre deels gangbare Urimeligheder, deels hidtil forsømte Nyttigheder. Men tag kun alle de af anførte Mangler, og tillæg dem, som opfyldte Deres anførte iverksatte gode Forsøg af vore Landmænd, der bliver endda nok: ja nok tilovers af nyttige Oplysninger. Jeg vil alene vise Dem hen at betragte vores Enge udi deres, jeg tor sige, jammerlige Forfatning: Behøve de ikke Forbedring, Jeg veed dog, De tilstaaer mig dette, saa jeg ei har fornøden at anføre hvorudi. Ar vores Marke behøve Forbedring, har det priisværdige Kongelige Landhuusholdnings Selskab rettelig indseet: Da det for nyttige Regler i dette Fag har udsat Belønninger, ja endog til Opmuntring for andre belønnet mange, som har udviist nogen særdeles Viinskibelighed udi deres Markers Forbedring. Dets Dom, tænker jeg da, afgiør denne vores Sag. Aldrig har jeg anseet Opfyldelsen af vore Ønsker om Jordens Frugtbarhed, som en Syndestraf, Men jeg har alleene søgt at vise, at vore Ønsker og sligt blive ofte misbrugte; At stor Overflødighed undertiden, og i visse Omstændigheder, kan være os ligesaa skadelig, som Mangler, og at Gud ofte, endog ved Mangelen, viser sin Godhed. At dette alleene har været mit Øiemerke, sees af mit Blads Slutning. Til andres Eftertanke og Opvækkelse, har jeg anført nogle faae, efter mine Tanker meest sandsynlige Ting, hvis Rigtighed De, min Herre, udi Deres Blad No. 7. har vildet bestride. Naar jeg siger: "Erfarenhed lærer os, at det vi et til vores Fordeel kan anvende, nytter os ikke og følgelig, naar det Korn vi har tilovers, skal ligge usolgt af Mangel paa Leilighed at afsætte det, da bliver sligt os endog til Byrde. Derudi er De, eller synes De at være eenig med mig, see S. 52, og dette var, om det er mig tilladt at sige min Meening, nok: Thi alt det øvrige, De udi denne Post behager at fremfore, passede sig aleene, om jeg havde sagt: Dyr Tiid er bedre end lette Kornpriser; Og dette troer jeg dog aldrig kan uddrages af mit Blad. Deres Deres Anmerkning Pag. 51., at der i mit Blad Pag. 27. burde staae i Korn i stedet for i Penge er ganske rigtig, og er en Skriverfeil. Naar nu dette, som forhen er anført, har været mit Blads Øiemerke; Hvorfor skulde jeg da, ved at anføre sidste Aars Frugtbarheds Følger, gjøre den Slutning, De behager at anføre: "At den rige Kornhøst kan blive eller er, for Landmanden en stor Straf"? Nei ikke saa. Men det troer jeg: At vore Ønsker, saavel om den rige Kornhost, som andre Jordiske Ting, ikke altid ere passende eller deres Opfyldelse for os tienlig, som De og S. 51. viser, af mig at være saaledes anført. De spørger, min Herre. Hvorledes trykkes Landmanden, naar han i de frugtbare Aaringer avler ungefer dobbelt meere end i andre, og hvad Skade tager han &c., Da klage de gode Herrer, sig, som i de forrige dyre Aaringer vare vante til at løse 3 a 4 Rdlr. for 1 Td. Rug, og vilde gjerne saa have det fremdeles, see S. 52. Men jeg spørger: Hvorfore vilde De saagierne have det saa Naar deres Sætning, som jeg ikke vil imodsige, er rigtig: At disse avle dobbelt; Thi det er dog af deres Avling og Tiende, de i Almindelighed har deres Korn=Jndkomster: Og da kan det komme dem ud paa eet; Ja meere, Kornets lette Priis er dem end- og til Fordeel i Henseende til deres egne Huusholdninger: Da de beholde en Deel af det Korns Penge, som ellers i Huusholdningen fortæres. Tilat see, at jeg ei har anseet lette Korn=Priser uden Fordele, langt mindre som en Synde=Straf, vil jeg henvise Dem til hvad jeg herom siger S. 28. Den Den anden af Dem, min Herre, med det rette Navn S. 53 anførte, ubehagelige Virkning af de lette Kornpriser" i henseende til Tienestefolk, hvilken jeg S. 28 har søgt at legge for Dagen, tilstaaer De, at troes iblandt os meere almindelig end Evangelium. De aleene "som ikke gandske kan nægte dens Rigtighed; kan dog ikke antage den, S. 53. Men hvorfor ikke, Fordi De er eenig med mig: At Opdragelsen har en stor Jndflydelse i Tienestefolks Laster. Men spørger jeg Kan samme ikke være og vise sig i større Grad, naar god Leilighed gives til at yttre sig, og skeer det ikke, at Hiertets Ondskab ofte af Fornødenhed indeholdes Opdragelsen i Bondestanden er vist slet, som jeg en anden Gang vil stræbe at bevise, men Kornets lette Priis giver Leilighed klarere at udvise samme. Til at bestride denne min Mening, anfører De først At Kornpriserne, hvor ringe de end ere, dog neppe bringe mange Tienestefolk til at forlade en god Tieneste og leve for sig selv. Saa skeer det jo dog efter Deres egne Ord af nogle, og altsaa er det jo ubehageligt for de Hosbonder, det træffer, Men min Herre, det skeer desværre ikke af faae: Thi deres Tilbøieligheder, Dovenskab, Opsetsighed, m.v. giver dem ikke Tilladelse at bruge saadan Eftertanke, som De anfører S. 54. Betænk min Herre, Hvor let de onde Tilbøieligheder ved minste Leilighed udvise sig. Jeg giver Deres Ord Magt: At en grov Knol næsten saa lidet i Grunden forbedres ved dyre Tider, som en Morian bliver o. s. v. S. 54. Men det Ord i Grunden var og fornøden til Deres Sætnings Rigtighed, og det har jeg aldrig imodsagt. Jeg spørger alleene: Kan Frygt ikke afholde saadan en grov Knol, som i GrunGrunden er fordervet, fra at yttre eller udvise sine Grovheder, Og det er jo endog en Fordeel for Hosbonden. Tilstaaer De, min Herre, dette, saa sees strax at jeg har ikke sagt meget Usandt i mine af Dem anførte Ord: "At neppe nogen Hosbonde for faae Aar siden taalte Utroskab, Grovhed, Dovenskab, eller andre Fornærmelser af sine Tienestefolk, helst naar jeg tillegger: "J den Grad, som naar Kornet er let. Naar jeg S. 29, taler om Jndsiddere, som jeg ønskede at udjages af deres Huller, meener jeg ingenlunde de gamle eller svage: Nei det er billigt, at disse faae det beqvemmeste Opholdsted i deres møisommelige Dage. Men aleene dem, der efter Kornprisernes Foranderlighed tage og forlade Tieneste, og hvo de ere, tænker jeg let, i en hver Egn opdages. Findes ingen af dette Slags hos min Herre: Da forsikkrer jeg, at alle de Steder, hvor jeg er kiendt, udvise mange slige. Og dette Svar har modt mig og mange andre ved Kornprisernes Nedfald: Vi vil sidde paa vor egen Haand; Thi nu er Kornet let. At sligt jo kan finde Sted, har min Herre heller aldrig imodsagt: Men aleene søgt at vise Vanskeligheden i de Kongelige Anordningers Opfyldelse i dette Fag. Men her er ingen Vanskelighed: Thi det er let at skiønne: Hvo der burde, og ikke burde tillades at være uden Tieneste. Og kan det ikke skiønnes hos alle, saa er Sagen dog klar hos mange. Jeg forlanger ei, at De skal tilstaae mig meere end De har gjort, naar De S. 55 siger: Grove og uforskammede Tienestefolk indskrænkes ved besværlige Tiider; de lære bedre at sætte Priis paa Brødet, naar Brødkurven høit ophænges: de blive bøieligere og hosligere. Hvilket for saavidt er en god Følge af haarde haarde Tider. Dette er just min ved mit Blad udviiste Meening, og ingenlunde saa, som De i Deres Blad vil vise, nemlig: At jeg i mit Blad skulde have sammenlignet saaledes alle de lette og dyre Aars Fordeele og Mangler med hinanden og gjort den Slutning: At vi burde tilønske os dyre Tiider frem for lette Kornpriiser. Nei, det modsatte har jeg viist i mit Blad S. 27. Saaledes meener jeg ved min Herres, i ald Kierlighed gjorte, Modsigelse, Sandheden er bleven nærmere prøvet og oplyst, og altsaa kunde maaskee slige Stridigheder have sin store Nytte. For mig er det endog en Fornøielse at finde Modsigelse, naar det skeer med saadan Beskedenhed. Nyeheder.