Københavns Adresseavis, 1763-01-28
Fundne Sager. Justige=Raad Haagensens Gaardskarl har i forrige Uge paa Østergade funden en Guld=Ring, som Eyeren kand bekomme imod en liden Findeløn. Historisk Moralsk Fortæling for Børn. S. No. 7. Derfor beder jeg Eder kiere Børn: Tænker paa Heren vor Gud alle Dage, synder ikke, overtræder ikke hans Bud. Nu er Tiden forløben sagde Daniel. Jeg har et vigtig Ærende at forrette; men jeg vil komme til dem igien Klokken 2. Kiere Børn erindret Eder det som jeg har sagt; Den fromme Enke takkede Daniel for alle disse gode Formaninger, og bad ham at han igien vilde komme til dem: Børnene bad ham ligeledes, og da han gik fra dem græd de, de formodede at han ikke kom igien; men Moderen sagde: han kommer vist igien. Hans Hierte har Afskye for Usandfærdighed. Græd ikke kiere, Børn, han kommer gandske vist til os igien. Da Daniel var gaaet fra dem bad disse Børn Moderen at hun vilde vederqvæge dem med noget Brod. Hun gav hver af dem et lidet Stykke af det Brød som den fromme Præst forrige Aften af Medynk havde foræret dem. Hun for manede Børnene, da de havde spist Brødet, at de for det te lidet lige saa fuldkommen skulle takke Gud som om de havde havt det herligste Maaltid. Brødet, sagde hun: er iblant alle Retter den allerfortreffeligste Spise. Vi bliver snart kiede af Kiød, af Fisk, og af de nydeligste Retter, men vi kiedes aldrig ved Brød. Det giver os meere Kræfter end anden Mad, og underholder vores Helbred, længere end andre kostbare Retter; thi jo mere et Menneske fylder sin Mave med mange Slags Mad, jo usundere er samme Menneske. Saa vel den Sunde som den Syge beviser sig selv en Velgierning, dersom han ikke spiser førend han er sulten. Den Sunde behøver ingen Mad. førend han er sulten, og den Syges Hunger tvinger ham visselig ikke til Døde endskiønt han ingen Mad nyder førend han bemerker at han har Lyst dertil. Det er altsaa saa vel den Sunde som den Syge skadelig om han spiser førend han er sulten. Den som er misfornøyet at hans Bord ikke er besadt med mange og overflødige Retter, han synder imod Gud, og den som spiser for meget af de velmagende Retter, dens Legeme er uduelig til Forretninger, og Sielen er uduelig til Bønnen. Er det ikke et slet Menneske som ikke kand bede og arbeyde, Da Børnene havde spist deres lidet Stykke Brød, saa formerkede Moderen, at de ønskede at faae mere; men hun sagde: Værer fornøyede kiere Børn, der er meget dyr Tid i Byen og jeg veed ikke hvor jeg skal faae Brød til Eder. Vi ere fem Personer og vi spiser til Middag al den Forraad op som vi Jeg seer at J ere eyer. Mit Hierte bløder! sultene, derfor tager det lidet Stykke Brød som jeg skar til mig, hun deelte hendes Part iblant dem. Børnene saae paa hinanden og Taarene stod dem i Øynene. De Anviisninger om alt hvad herudi er bekiendtgjort, dog ikke Søn omfavnede Moderen og kyssede hendes Hænder, de bad med mange Taarer at hun selv vilde spise dette Brød, som hun deelte imellem dem; men da hun ikke vilde, saa tog hvert Barn sit forelagde lidet Stykke Brød og gav Moderen det tilbage. De holdt ikke op med at bede og græde indtil Moderen tog og spiste de fire smaa Stykker Brød. Da Moderen saae at hendes Børn af Kierlighed til hende vare fornøyede med det lidet de havde faaet, saa vilde hun ligeledes af Kierlighed til dem endnu give hver et lidet Stykke Brød; Men Børnene bade at hun vilde forvare det øvrige Brød til Middags Maaltidet. Deretter takkede de Gud med en Bøn som fromme Christne efter Maaltidet pleyer at giøre. Børn sagde hun: Jeg har vigtige Forretninger, jeg vil gaae et Par Timers Tid fra Eder. Jeg vil søge et lidet Værelse op til os, efterdi vi ikke alletider kand blive her i Kirken. Jeg vil snart komme til Eder igien. Hun gik til adskillige Folk som hun kiendte og bad om Huus, men alle Huse vare saa opfyldte med Huus vilde Mennesker, at hun ingensteds, ikke engang i en Stald. kunde faa Natteleye til sig og sine Børn. De fleste Huse i Byen laae i Aske, og mange maatte behielpe sig i smaa Hytter, som de af Breder havde opreyst sig paa brændte Pladser. Fienderne betiente sig af de beste Værelser i de Huse som ikke vare brændte. J det denne Enke gik omkring i Byen saa kom hun ogsaa i den Gade hvor hendes ubarmhiertige Broder=Kone boede, som Fienden havde taget Skriinet fra med Juveler, med Ducater og Sølvtøiet. Enken spurgte Tieneste=Pigen, som stod i Døren, om hendes Mad=Moder var hiemme. Pigen svarede: Hendes Legeme hænger paa Loftet; men hvor Sielen er det veed Gud. Hvad er det for et slet Svar? sagde Enken: Pigen svarede: Kom kun ind saa kand hun see denne Ugudelige. Hun har i Gaar selv hængt sig. Enken gik med Pigen paa Loftet, og hun saae med Forskrækkelse at denne Fortvivlede hængte ved en Bielke. Den fromme Enke besvimede over dette Syn, og da hun kom til sig selv igien, sagde Pigen: Tilkommende Nat skal dette Andsel afhentes. og overlades til Anatomisterne. Min Gud, sagde Enken: Gierrighed er en Rod til alt Ondt. Gud! lad mig ikke falde i Fristelse! Giv mig et Hierte som er fornøyet med lidet, lad mig betænke at et Menneske behøver kun lidet til sit Ophold, Enken sagde videre. Denne Gierrige, endskiønt Fienderne berøvede hendes Penge og Huusgeraad, saa havde hun endda meere end hun behøvede. Hun havde dette Huus som nu i denne ødelagte Stad og i disse bedrøvelige Omstændigheder er mere end 6000 Rigsdaler værd, var hun da fattig? (Fortsettelsen følger.)et, men ey ved Tryk henviist, skeer her fra Contoiret, eller Hellige Dage.