Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-03-21
J en gammel Gade i Pau, der slynger sig om Forden af det Bjerg, hvorpaa den berømte Borg stod hvor Henrik den Fjerde fødtes, ligger der et Huus af beskedent Udseende, som de Reisende gjerne besøge, naar de have seet Slottet. En skjøn Morgen i Juli Maaned 1780 blev Døren paa dette lille Huus ubt mærket aabnet, og en ung Mand paa 17 Aar traadte ud, som efter Figuren og Gangen at dømme syntes i det mindste at være 5 Aar ældre. Det var et lystigt ungt Menneske af smuk Væxt, med tykt sort krøllet Haar, et levende og dristigt Øie; Øiestenens Jld, den krumbøiede Næse og Ansigtstrækkenes langagtige Form gave hans Physiognom en forunderlig Lighed med en Rovfugls Hoved. Han gik med til somme Skridt som en Mand, der bereder sig til at udføre en fast Beslutning. Det var den næstældste Søn af en Advocat i Pau. Da han ikke følte synderlig Lyst til sin Faders Stilling og var bleven fornærmet over Moderens stærkt fremtrædende Forkjærlighed for den ældre Broder, havde han denne Morgen reist sig med den Beslutning, at foretage hvad man kalder et afgjørende Skridt. Nogle Øieblikke efter traadte han ind hos en Capitain i den kongelige Marine, der som afskediget opholdt sig i sin Fødeby, og bad ham om strax og i Stilhed at blive antegnet som Frivillig. Capitainen var henrykt over at kunne send en Recrut, der saae saa godt ud, til sit Regiment, og lod sig ikke bede to Gange; han blev øieblikkeligt indskreven. For at undgaae Opsigt, blev Hververbrevet paategnet af Mairen i Nabobyen, og den næste Dag, ved Morgenens Frembrud, begav den nye Soldat sig paa Veien til Marseille, uden sin Families Vidende; der gik han ombord, for at forene sig med sit Regiment, som dengang laa i Garnison paa Corsica. J samme Øieblik som han ankom til denne Ø. forlod et Barn paa 12 Aar den. Det Skib, som bragte den unge Mand, og det, som bortførte Barnet, krydsede hinanden. De to Passagerer skulde krydse hinanden mere end een Gang i Livet; Fjender, da de første Gang saae hinanden, Fjender paa den samme Bane, Fjender under den samme Fane, senere Fjender under forskjellige Faner, begge to Republikanere, Soldater og Konger; den Ene, Corsicaneren, skulde døe paa en eensom Klippe i Oceanet, efter at have vendt op og ned paa hele Verden; den Anden, Bearne ren, skiftede Parti og søgte i det Fjerne en Krone, som han ikke fik af sin Rival, for at bevare den under Uveiret, indrullerede han sig i de gamle Kongers Cohorte, han, Kongen fra igaar, og i det afgjørende i Øieblik kastede han med bortvendte Øine en fransk Kaarde, farvet med fransk Blod, i Vægtskaalen. Senere blev han et fredeligt og lykkeligt Hoved for et nyt Dynastii, og Oldingen, omplantet fra Pyrenæerne til det baltiske Havs Bredder, Advocatsønnen fra Pau sad ved de store Høitideligheder klædt i Kongekaaber med Vasernes gamle Krone paa Hovedet og Scepteret i Haanden paa Sølvthronen, som de la Gardie forærede Christine, og Nordens gamle Stamme, Odins Æt, de fire skandinaviske Stænder, Adel, Præster, Borgere og Bønder, kom i Række for ærbødigen at kysse Haanden paa denne Søn af Gascogne, hvis Arm endnu skal bære de undslettelige Tegn, hvormed de franske Soldater af Aaret 2 tatoverede sig: "Republiken eller Døden." (Dette Mærke skal have været Grunden til, at den gamle Konge aldrig har villet lade sig aarelade, hvorfor Lægerne under hans sidste Sygdom ikke vovede at foretage denne Operation, skjøndt det var nødvendigt, inden Kronprindsen udtrykkeligt befalede det.) Jean Baptiste Jules Bernadotte tilbragte to Aar paa Corsica som simpel MarinesoldatDerpaa traadte han 1782 ind i et Grenadeerregiment, som havde Garnison i Marseille. Først den 16de Juni 1785 blev han Corporal, 1786 Sergeant 1788 Sergeantmajor, og endelig 1790 Lieutenant og Adjutant i Regimentet Anjou. Dette for den Til hurtige Avancement skyldtes hans udmærkede Opførsel, hans mærkelige Dygtighed, omhyggelige Opdragelse og belevne Væsen. Adjutant Bernadotte var paa een Gang den smukkeste og meest intelligente af alle Underofficiererne i den kongelige Marine. Medens denne store Mand saaledes tilbragte de første Dage af sin Tilværelse i ubemærket Dunkelhed, begyndte den revolutionaire Vulcan at udkaste sine Flammer. Obersten for Bernadottes Regiment blev omringet og var nær bleven hugget ned; den unge Adjutant styrter, fulgt af nogle Soldater, midt indi Massen, taler til den, holder den i Tømme og befrier Obersteen. Fra dette Øieblik af ilede Bernadette med stærke Skridt henad sin glimrende Bane 1792 blev han Adjutantmajor, 1793 Capitain; i Februar 1794 Bataillonschef; i April f. A. Oberst og Chef for den 71de Halvbrigade; i Juni f. A. Brigadegeneral; og endnu i Slutningen af f. A. Divisionsgeneral. J 1798 blev han udnævnt til Gesandt i Wien, 1799 til Krigsminister; 1800 til Statsraad og commanderende General for det vestlige Armeecorps; 1804 til Rigsmarschal; 1805 til General en chel for det hannoveranske Armeecorps og Statholder i Hannover; 1806 til Prinds af Pontecorvo; 1807 til Gouverneur i Hansestæderne; 1810, blev han valgt til Kronprinds af Sverrig; og den 5te Februar 1818 udraabt til Konge af Sverrig og Norge.