Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-01-21
Declaration. Det er ikke medens en Fransk Armee besatte og heriede de Lande, Kongen af Preussen endnu havde tilbage, trods den Preussiske Tilsit Tractat; det er ikke medens Frankrige fordrede af det Preussiske Monarkies Levning vilkaarlige Contributioner, som det, da det endnu var i en blomstrende Tilstand, ikke vilde have kunnet tilveiebringe, det er ikke medens man i Fredstid opfordrede Preussiske Fæstninger, der ikke vare indtagne i Krig, til Overgivelse; det er ikke medens den Franske Magt udøvede mod Preussen et Tyrannie, der endog forlangte, at særegne Personer, Hans Preussiske Majestæts Undersaatter og Landsbeboer, paa Grund af Beskyldningen, at have viist Ringeagtelse for den Franske Regjering, skulde overleveres til Døden, det er ikke medens alle disse Ting foregik og taale des, under Keiseren af Ruslands Paasyn og uden hans Mellemkomst til Fordeel for sin Bundsforvandt, at Hs. Maj. seer sig forbundet til, at berette Europa, hvorfor han har gjort Vanskeligheder ved at sætte ubegrændset Tillid i Styrken af Hs. Keiserlige Majestæts Mægling (9). - Men om end Mæglingen havde havt en fuldkommen Virkning, og Freden under samme var bleven sluttet og garanteret, skulde da H. M. have kunnet sat indskrænket Liv til en saadan Overeenskomsts Urokkelighed, efterat han havde seet, at Keiseren af Rusland offentlig havde overdraget den Joniske Republiks Souverainetet til Rusland, uagtet Hs. Keiserl. Maj. for ikke længe siden høitidelig har garanteret dens Uafhængighed. - Men i det Afslaaet af Keiseren af Ruslands Mægling mellem Storbritannien og Frankrige anføres som Aarsag til Hs. Keiserl. Maj. billige Vrede, saa fremstilles H. M. Begjeringen om Mægling til at gjenoprette Freden imellem Storbritannien og Dannemark som en Fornærmelse, Hs. Keiserl. Majestæts Maadehold ikke tillader at taale, (10) - Hs. Maj. anseer sig ikke forpligtet til, at retfærdiggjøre sig for Keiseren af Rusland angaaende Expeditionen mod Kjøbenhavn. Det tilkommer ikke dem, der vare Parter i hemmelige Aftaler i Tilsit, at fordre Erstatning for en Forholdsregel, som hine Aftaler gave Anledning til, og ved hvilken een af Gjenstandene for disse Overeenskomster lykkelig er bleven tilintetgjort. Hs. Maj. Retfærdiggiørelse for Expeditionen mod Kjøbenhavn ligger for hele Verdens Øine. Keiseren af Ruslands Declaration udfylder hvad den endnu manglede, dersom der endnu kan mangle noget i at overbevise selv de meest Vantroe om den overhængende Nødvendighed, der bød Hs. Maj. at handle saaledes. Men lige indtil den Russiske Declaration blev udstædt, havde H. M. ingen Grund til at formode, hvad endog Keiseren af Rusland maatte tænke om Begivenhederne i Kjøbenhavn, at den skulde hindre H. Keis. M. fra, at paatage sig, efter Storbritanniens Anmodning, samme Rolle som Mægler, som han med saa megen Beredvillighed udførte til Fordeel for Frankrige. H. M. kan heller ikke glemme, at de første Tegn af ny Tillid, siden Freden i Tilsie, yttrede sig netop i det Øieblik, da Efterretningen om Kiøbenhavns Beleiring ankom til Petersborg.*) (11) Østersøens Uforkrænkelighed og de ved samme liggende Magters gjensidige Garantier, om hvilken man foregiver, at den er bleven bestemt med den Brittiske Regjerings Vidende, anføres som Besværinger mod H. Majestæts Fremfærd i Østersøen. Man kan ikke have havt den Hensigt, at tillægge Hs. Maj. nogensinde at have samtykket i de Grundsætninger, paa hvilke man grunder Østersøens Uforkrænkelighed. H. M. kan vel til visse Tider af visse Aarsager, der især bestemte hans Fremfærd, have undlade at handle imod disse Grundsætninger, men J En absurdere Ufandhed lader sig vel neppe tænke Rusland, som Engelland beskylder for at have været een af Parterne, der sluttede den foregivne hemmelige Artikel i Tilsit, for hvis Skyld Dannemarks Flaade blev ranet, skulde have yttret ny Tillid, da det erfarede Engellands troløse og grusomme Fremford i Siælland, Den Danske Overs. en saadan Fandlemaade kunde dog aldrig finde Suk, uden i Fredstider og under en virkelig Neutralitet i Norden; og man kan sikkerlig ikke vente af H.M. at handle paa samme Maade, efter at man har taalt, at Frankrige har tiltaget sig fuldkommen Enevoldsmagt over hele Kysten af Østersøen, fra Danzig til Lübeck. 12) - Men jo større Værd Keiseren af Rusland sætter paa de Forpligtelser, der angaae Østersøens Rolighed, hvilke han siger, at have arver efter stue forgiængere, Keiserinde Carlser, rine og Keiser Paul; desto mindre kan H. Keis. M. troe sig fornærmet over Anmodningen at vær Borgen for en Fred imellem Storbritannien og Dannemark. H. Majestæts Henstat med denne Opfordring, der skede med største Oprigtighed og Tillid, var ikke at fornærme Keiseren af Rusland, og han kan heller ikke tænke sig, at han har fornærmet ham derved. - H. M. kan heller ikke begribe at han, ved at foreslaae Kronprindsen Fredsvilkaar, som Dannemark neppe efter den lykkeligste Krig med Storbritannien havde kunnet erholde, Fulde have udsat sig for den Beskyldning, at have forbittret Dannemark eller fornærmet det Værdighed, Er Hr. Maj har saaledes besvaret de forskjellige Beskyldninger, ved hvilke den Russiske Regjering søger at forsvare Brudet af Opløsningen af de Forbindelser, der i nogle Aarhundrede have bestaaet til gjensidig Fordeel for Storbritannien og Rusland, og hvormed den søger at lægge Skjul paa Virkninger af udvortes Jndflydelse, der drager Rusland ind i en ubillig Krig for en Sag, der ikke er dens egen (4). Den Russiske Declaration fremfærter fremdeles de Vilkaar, som ene kunne gjøre Ende paa Fiendtlighederne og tilveiebringe disse forhold imellem begge Stater. - H. M. har allerede havt Leilighed til at forsikkre, at Retten ingensinde er bleven negtet H. Keis. Maj. Undersaatter. H. M. har gjort saa meget, for at ende Krigen med Dannemark, at al Forsikkring fra hans Side vilde blive overflødig i den Henseende. D. M. har imidlertid Møje ved at rime Keiseren af Ruslands Omsorg for dette Forlig med H. K. Majestæts Vægring ved at anvende sin gode Tieneste at op faae et lignende 116. - H. Felse Majestæts Fordring at slutte umiddelbar Fred med Frankrige, er i Grunden ligesaa overordentlig som fornærmelse i Formen. H. M. har aldrig vægret sig ved at underhandle med Frankrige, naar det yttrede det Ønske at underhandle paa en antagelig Grund, Kriseren af Rusland maa endnu kunne erindre, at de sidste Underhandlinger mellem Storbritannien og Frankrige bleve afbrudte formedelst Puncter, der ikke vedkom H. Majestæts egen, men hans Keis Allieredes Tarv. Desuden vil H. M. aldrig følge eller taale Keiseren af Ruslands Fordringer, der foreskriver ham Tiden og Maaden, han skal underhandle om Fred med andre Magter. H. M. vil aldrig taale, at nogen Regjering søger Skadesløsholdelse for sin Fornedrelse mod Frankrige i at antage en fornærmende og bydende Tone mod Storbritannien.