Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-08-19
(Fortsættelse.) Da Ypsilanti efter sit Nederlag, havde trukket sig tilbage til Rusland, og den forhenværende Hospodar i Moldau, den troeløse Michael Suz, zo, ligeledes var flygtet dertil med alle sine Tilhængere, forlangte den høie Port, i Kraft af Tractaterne, Flygtningernes Udlevering, eller deres Afstraffelse overalt hvor de maatte befinde sig. Det Russiske Hof gav det undvigende, og lige imod Folkeretten stridende, Svar, at dets Høimodighed ikke tillod det, at udlevere disse Flygtninger, da dog Høimodigheden imellem Magter, der ere bundne ved Tractater, kun kan bestaae i disses Opfyldelse. Saaledes har Rusland, idet det tog Rebellerne i Beskyttelse, traadt Tractaterne og alle bestaaende Rettigheder under Fødder. Resten af hine Ryggesløse befinder sig i de Russiske Stater, det Russiske Hof tog imod Flygtningerne og beskyttede dem; og, medens Oprøret daglig voxte i Kraft og Styrke, fordrede man, at Tropperne skulde trækkes ud af begge Provinserne; at der skulde indsættes Woiwoder, at de Forholdsregler, som nødvendig havde maattet tages, og som under de trængende Omstændigheder ikke kunde giøres mildere, skulde formildes, ja endog forandres; samt at de fornemste Grækere skulde sættes i Friehed, hvorhos det Russiske Hof tilsidst paa en uantagelig Maade gjorde Fordring paa en Beskyttelsesret for Anførerne af den Græske Nation, hvilke efter alle Retfærdighedens Forskrifter først bleve straffede, efterat deres Forbrydelser vare øiensynlig beviste. Paa alle disse Fordringer gav den høie Port mundtlig og skriftlig de retmæssigste Erklæringer og de redeligste Svar. Men da den ovennævnte Gesandt ikke var tilbøielig til, med Betænksomhed og billighed at laane Øre dertil, og saaledes handlede paa en Maade, der streed aldeles imod det Forhold, som ved Gesandtskaber iagttages, saa forlod han Hovedstaden. Umiddelbar efter Gesandtens Afreise skrev Storvezieren til det Russiske Hofs Premier Minnister, og gav ham en nøie Fremstilling af det Forefaldne; men, skiøndt han omstændelig viiste ham, at det Forhold, som den høie Port, saavel før, som siden, havde iagttaget, var fuldkommen overeensstemmende med de imellem den høie Port og de venskabelige Magter, og i Særdeleshed med Rusland, som kiære Venner og Naboer, bestaaende Conventioner, og, skiøndt han udviklede for ham hvorledes den høie Port bestandig havde baaret Omsorg for, nøie at opfylde de stipulerede Betingelser, og at vedligeholde Fred og Venskab, og hvorledes endelig dens hele Forhold kun havde det eneste priselige Øiemeed, at opretholde Sikkerhed og Roe, saa blev det dog imod al Forventning bemærket i den første Tolks Sva at han fiernede sig fra billighedens og Troeskadens Bane. Efterat den høie Port havde opnaaet sin Hensigt, at rense begge Provinserne fra Rebellernes Smitte, saa foretog den umiddelbart derpaa Jndsættelsen af Woimoderne, og, ide den stadfæstede de gamle Privilegier, indsatte den igien de ovennævnte Provinser i deres tidligere Forfatning. Den Brittiske Gesandt, Strang ford, havde, efter sin Hiemkomst fra Kongressen i Verona, flere Gange officielt og offentligt erklæret, og ved forskiellige Sammenkomster angaaende de forefaldne Tildragelser gientaget, at der aldeles ikke var Noget at indvende imod de billigheds=Forholdsregler, som Porten i disse alvorlige og vanskelige Omstændigheder havde taget og at, naar den høie Port endnu vilde samtykke i en Formindskelse af Antallet paa de Tropper der kaldes Beschlis, saa vilde der mellem den høie Port og det Russiske Hof ikke blive et eneste stridigt Punkt tilbage, og ikke een Gienstand, for videre Forklaringer, men Freden og Venskabet imellem begge Hofferne derved bekræftes og befæstes. (Fortsættes.)