Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1786-03-24
Jeg blev formedelst min Praxis i Medicinen endnu en Gang forfulgt, og besluttede at reise til England. Den 8de November kom jeg til Bordeaux. Ogsaa her deelte jeg baade Lægemidler og Penge ud; men blev igien forfulgt; gik til Lyon, og derfra til Paris, hvor jeg ankom den 30te Junii 1785. Her erklærede jeg for alle mine Bekiendtere, at ville leve i Rolighed, og ikke afgive mig mere med Lægekunsten. Prinds Louis von Rohan besøgte mig imellem. Engang gjorde han mig det Forslag at lære at kiende en Dame som kaldte sig Valois de la Motte, og det af følgende Aarsag: "Dronningen, sagde Cardinalen til mig, er meget melancolsk, fordi man har svaaet hende, at hun skulde døe i Barselseng; det skulle være mig en stor Fornøielse, dersom De derover kunde beroe lige hende. Madame de Valois kom daglig til Dronningen, og det skulle blive mig meget behageligt, om De selv forsikrede hende, at Dronningen lykkelig skulde blive forløst med en Prinds. Jeg lovede samme. Dagen derpaa lod Grevinde de la Motte mig spørge ved Prindsen, om jeg torde forsikre det Ovenstaaende. Jeg svarede ham, at alle Spaadomme vare Daarligheder; i det øvrige kunde den derved interesserede Person anbefale: sig til Forsynet; hendes første Barselseng havde været lykkelig, og denne skulle og være det; men Grevinden vilde endnu vide noget nøiere herom. Jeg erindrede mig det til Cardinalen gjorte Løvte, talte i en høi Tone, og saade hende saa alvorlig, som mueligt: "Madame! De veed, at jeg besidder Kundskab i Lægekunsten, og kiender Maguctens Virkninger. J slige Tilfælde kan et uskyldigt Creatur virke stærkere end et andet. Vil De altsaa vide Sandheden, saa skaf mig et uskyldigt Creatur. Grevinden faade, at hendes Nicthevar endnu fuldkommen uskyldig, og hun vilde følgende Morgen bringe hende med. Jeg troede, at denne uskyldige Nicthe skulde kun være et Barn, paa 5 til 6 Aar. Men hvor blev jeg ikke forundret, da jeg den følgende Dag hos Prindsen an traf en Demoiselle, 14 til 15 Aar gammel, som var større end jeg selv. Der er den Uskyldige, sagde Grevinden, hvorom jeg har talt med Dem. Jeg havde Umage for at bare mig for at lee, imidlertid sagde jeg til Demoiselle de la Tour, (saaledes hedde denne Niethe) Mademolselle, er det sandt, at De er endnu uskyldig? Hun svarede meere fortrolig end aabenhiertig, ja. Jeg skal snart faae at vide, om De er det, sagde jeg til hende. An befal Dem Gud og Deres Uskyldighed gaae bag denne Skierm, luk Øinene til, og ønsk ved Dem selv den Ting, som De er begierlig efter at see. Er De uskyldig, saa skal De see det Forlangte, men er De det ikke, saa seer De det ikke heller. Demoisellen ilede derpaa bag Skiermen, og jeg blev i Værelser med Prindsen, der gjorde sig al Umage for, ikke ved sin Latter at forstyrre vores alvorlige Ceremonier. Stød nu med Deres uskyldige Fod paa Gulvet, sagde jeg til Demoisellen, og sig, om De seer noget. Her saae jeg at Nicthe, blev underrettet af Tanten. De maa herpaa beskrive mig Spøgelset. Damen, som jeg seer, er stor, sagde hun, klædt i hvide Klæder, - med faa Ord: hun skildrede hende, som det var Dronningen. Sporg Damen om hun skal blive lykkelig forløst. Hun svarede: Ja, hun skal blive lykkelig forløst. Jeg befalede hende at kysse Damen paa Haanden. Den Uskyldige kyssede derpaa sin egen Haand, og kom meget fornøiet frem fra Skier men, at hun i dette Kapitel havde overbeviist os om sin egen Uskyldighed. Tanten og Niethe gik derpaa bort, og Prindsen takkede mig for min Umage. Saaledes endte sig denne uskyldige, og af en ædel Grund begyndt Komoedie. Tre eller fire Dage derefter bad han mig at øve disse Løier med et Barn paa 5 a 6 Aar. Jeg gjorde det, og hvor kunde jeg tænke, at et saa uskyldigt Selskabspil, skulle blive angivet for Regieringen, som Hexerie, og Troldom. - Prindsen spurgte mig, hvad jeg tænkte om Grevinde de la Motte? Jeg svarede ham reent ud, at jeg holdt hende for en listig Pudsenmagerinde. Prindsen sagde: hun var en ærlig men fattig Kone. Var hun det sidste, svarede jeg, saa behøvede hun, dersom det er sandt, at Dronningen beskytter hende, slet ingen anden Beskyttelse. Kort derefter reiste Prindsen til Saverne. Efter hans Tilbagekomst kom han oftere end sædvanlig til mig. Han var urolig, melancolsk og tankefuld, og igientog ofte, at Grevinde de la Motte bedrog ham. Fiorten Dage for hans Arrest sagde han til mig, at han nu ligeledes holdt Grevinden, for en Bedragerinde, og nu fortalte han mig første Gang Historien om Halsbaandet, og at han havde Mistanke om, at det ei var Dronningen tilstillet. Dagen derpaa sagde han til mig, at Greven og Grevinden havde været hos ham, fordi de befrygtede ubehagelige Følger af denne Handel; de havde ogsaa bedet ham om Anbefalingsskrivelse til England og til Egnen af Rheins. Jeg raadede Prindsen at overlevere Grevinden til Politiet, og at fortælle Kongen heele Historien. Han kunde, svarede han mig, ikke handle saa strængt: Ja sagde jeg, saa maa De befale sig Gud, og overlade ham Resten; de reiste derpaa til Bourgogne. - Den 15de Augusti erfoer jeg Prindsens Arrest. Man advarede mig, men jeg forlod mig paa Gud og min gode Samvittighed. Den 27 Augusti Kl. imod 7 om Morgenen kom Rettensbetientere, til mig. Jeg maatte frem med alle mine Skriver pulter, Elixirer, Balsam og kostbare Liqueurer. Jeg bad, at det maatte tillades mig at kjøre i min Vogn til Bastillien, men man slebte mig derhen, til Fods. - Min Gemahlinde har just havt den samme Skjebne. Videre taler jeg ikke om mine Lidelser. Vil man imidlertid give mig Valget imellem Døden og 6 Maaneders Fængsel i Bastillien, skulle jeg uden Betænkning udvælge det sidste. Efter 5 Maaneders Fængsel erholdt jeg endelig Efterretning om det imod mig udgangne DecretRetsbetienten, som bragte mig det Budskab, at jeg skulde retfærdiggiøre mig, forekom mig som en Engel fra Himmelen. Decretet er af 15de December, og blev mig ikke bekiendtgjort for den 30te Januarii. Samme Dag blev jeg ogsaa forhort. Greve af Cagliostro.