Jyllandsposten, 1838-04-02
Jern. posten, Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Mandag den 2den April. Nr. 14. Maa trykkes. Fleischer. Opfordring til de I Præster. Med høi Grad af Jnteresse imødesaae mangen Geistlig Udfaldet og Virkningerne af den under 28de Jan. 1836 af de ni Præster i Aarhuus Stift udstædte Opfordring til Danmark Geistlighed, hvorved man med skjellig Grund beklagede sig over, at, medens Bonde, Borger og Jorddrot ved Mænd af eget Valg saae sig repræsenterede i Stænderforsamlingen, stod den hele geistlige Stand derimod udelukket. Det roeskildske Møde fortsattes uden at man i mindste Maade befattede sig med geistlige Anliggender, med Undtagelse af Skolelærernes Kaar; og undres kan man derfor ikke over de ni Præsters Anke, naar de havde ventet i Biskop Mynster at finde Standen heldigst repræsenteret, som den der fra Landsbyepræst til første Biskop, i en saa bevæget Tid havde erhvervet sig dyb Jndsigt og udbredt, Erfaring i den danske Præst's Stilling i Landet; men som ei en eeneste Gang opløftede sin Stemme for sine Ordensbrødre. J det Viborgske Møde fremkom et enkelt vel motiveret, men mulig ei fleersidig bearbeidet eller forberedt Forslag af Justitsraad Nygaard, som imidlertid ved sin første Fremstilling saa pludseligen blev gjendrevet og afslaaet, at Referenten endog consterneredes i den Grad, at han forglemte at replicere, imedens nogle Medlemmer bemærkede: at Forslaget fortiden var undførligt og utilraadeligt; at man ei indsaae det Upassende i, at Offeret erlagdes i Kirken, som var en fra Oldtiden rodfæstet Skik, at Sagen var af den Vigtighed og det Omfang, at den vanskelig lod sig tilstrækkelig bearbeide af Forsamlingen uden Opoffrelse af alt formegen Tid; og med 38 mod 14 Stemmer afgjordes, at ingen Committee i den Anledning skulde nedsættes. Ved denne Leilighed skylde vi at bemærke, at saameget vistnok Enhver maatte prise de ni Præsters Forening om at lade en Opfordring til en Petitions Affattelse og Jndsendelse udgaae til deres Embedsbrødre i hele Riget - synes Udførelsen af denne Plan dog i selve Fødselen at være qvalt, da Faa og næsten Jngen senere har erfaret noget herom, ligesom den Bemærkning vistnok heller ikke var velvalgt i Opfordringen, at Foreningen helst vilde træde tilbage i Skyggen og kun forbeholdt sig at underskrive, hvad de Fleste maatte bifalde. Vel er det indlysende, at man her efter den udgangne Opfordring har formodet, at Landets samtlige Geistlige skulde gribe det beleilige Øieblik, og Enhver i sin Stilling medvirke til det fælleds Maal. ved skrivtligen at udtale sine Anskuelser i denne vigtige Sag. Men vi kjende Verden og vor Tidsaand, og isærdeleshed den nedslaaende Stemning hos den af saa mangfoldige Tryk besværede Landsbypræst, som langt hellere fortier end udtaler sine Bekymringer; og overbeviste ere vi om, at de ni Præster selv nu ville træde ud af Skyggen, frem i Lyset. Mere end to Aar herandt, og vi hørte i denne lange Tid, saagodtsom intet til de ni Præsters Forehavende, og endnu mindre til den belovede Petition; ja man er endog i den Grad uvidende om disses personlige Existence, at selve Præster i og omkring Aarhuus Stift, antage, at Nifoldigheden, tilbørlig reduceret, kun udgjør en Eenhed, og at Opfordringen saaledes kun er udgaaet fra een enkelt Mand. Denne Gisning ere vi dog ingenlunde tilbøielige til at tiltræde, men ønske blot, at denne ærede Corporation, overeensstemmende med Jndrykkelsen i Aarhuus Stiftstidende den 23de April 1836 vilde navngive sig, da saaledes med opslaaet Visir gandske utvivlsomt den ædle Hensigt lettere opnaaedes, og fornemmelig nu vilde vinde megen Styrke ved offentligen i Uddrag at fremstille Hovedposterne af den Petition, der agtes Stænderforsamlingen forelagt angaaende Geistligheden. Skeer ei en saadan snarlig Publication i Forbindelse med den d. 10de f. M. udstædte Annonce, kunde Tiden atter gaae spildt, medens Landets øvrige Geistlige nu stole paa de fra denne Side grebne Forholdsregler, og der kun afstedkommes Misforstaaelser. Hvad skulle vi vel sige, som staae udenfor, og dog skue den geistlige Mands tunge Kaar, Det er kun altfor sandt, at Landsbypræsten sukker under Næringssorger, Tryk og Besværligheder, under Byrden af Skatter, Rigsbankrente, Rytterhesthold, Præsteavling, Tiendetvist og uvis Offring i den sneverhjertede Sogneomgivelse; og at han der maa forsage Cosmopoliternes Grundlov, "die glatte Geschmeidigket der Schlange mit der harmlosen Einfalt der Taube zu verbinden. - men han klager ei længer, hvor Klager ei maa høres.