Berlingske Tidende, 1755-05-01
Stats=Tidender for Aar 1755. vige fra den Regel, og at overskride de gamle Skikke, da det har fattet en Slutning over den Appel, som en Misbrug, hvilken er skeet af dets General-Procureur i Henseende til den Forordning, som er gjort af ErkeBispen til Paris imod den saa kaldte Cerveau. Naar de vilde behage at betragte, Sire, at denne Appel er skeet ved en Proces, som efter sin egen og Sagens Beskaffenhed hørte til de forsamlede Kammere, og at ErkeBispens Forordning blot er gjort, i Følge den af en Geistlig fuldbyrdede Slutning, som allerede forhen er holden i samme Ret: Saa skal Eders Majestet ved første Øyekast erkiende, at Deres General-Procureur har regelmæssig ladet sin Appel komme til de forsamlede Kammere, i det det gandske Selskab, som i en høyere Grad besidder alle de Rettigheder, som enhver Deel af dette Legeme kand udøve, ogsaa nødvendig maa have den Rettighed, saa vel formedelst en saadan Appel, som i Almindelighed, at kiende i alt det, som angaaer den offentlige Indretning, og almindelige Politie, en Sandhed, Sire, som efter al Anseelse ikke er lagt Eders Majestet for Øyne, enten af Mangel paa Grundsagernes rigtige og tilstrækkelige Kundskab, eller i den Hensigt, at foraarsage en saadan Splid i Parlamenter, som vilde været lige saa skadelig for Eders Majestet, som for de Øvrigheds Personer, hvilke altid skal oplives af den samme Aand til at forsvare Deres Anseelse, og søge Statens Velgaaende. Naar Parlamentets Opførsel i denne Absigt er gandske uskyldig, Sire, saa er ErkeBispens Opførsel desto mindre at undskylde. Hans Vegring at forbyde omtalte Appel, beviser øiensynlig, at han bliver ved det System, som han engang har gjort sig, ikke at erkiende Eders Majestet, og Deres Souveraine Retters Competenz, og ingen Tiid at underkaste sig en Lov, som sigter til Deres Folkes Lykke, og opvækker Forundring hos Fremmede. Jmidlertid Sire, har Deres Parlament af Deres Svar med Smerte maattet erfare, at Erke-Bispen har kundet retfærdigiøre sin Forordning. Et eneste Ord er nok til at aabenbare Eders Majester den bevægende Aarsag dertil. Denne Erke-Bisp har villet bestraffe den Geistlige, om hvilken her Talen er, fordi han ophævede en Forargelse, som var foraarsaget ved hans Ordre, og adlydede en Dom, som var en nødvendig Fuldbyrdelse af den Erklæring af 2 Sept. Det er derfor ikke vanskeligt Sire, at dømme om de Aarsagers Grund eller Ugrund, som Erke-Bispen til Paris, om han havde fremstillet sig for Retten, kunde have anført imod dem, May Maaneds dem, som man i største Mængde kunde forekastet ham i Henseende til sin Myndigheds Misbrug. Desuden, Sire, dersom det havde været mueligt, til hans Fordeel at udtænke nogle lovlige Midler til sit Forbud, saa havde de sandelig ikke kundet undgaae det offentlige Ministerii Lys og Upartiskhed, som skulde have suppleret dem. Vi bede om Tilladelse at forestille den allerbilligste Konge, hvor meget Parlamentet blev krænket over den ringe Impression et Forhold har gjort hos ham, hvoraf man dog havde formodet sig et lykkeligere Udfald. Da Parlamentet lod Eders Majestet de Stykker forelægge, som angaae den Vegring, som er skeet af Præsten til St. Medardus efter Erke-Bispens Ordre. Saa har det ikke havt anden Absigt, Sire, end at give Dem et nyt Beviis paa dets Ærbødighed og Moderation, da det derved har søgt at forhindre Anstalterne til en Proces, som vilde have gjort en saa meget desto større Opsigt i Deres Riges Hovedstad, da det, at nægte at bede for de Døde, vilde i Steden for at blive anseet som en blot privat Stridighed, holdes overalt for et høyst utilladelig Schisma; og da det fornuftige Publicum, saa snart det havde merket Motiverne til denne Vegring, ikke havde manglet at tale imod saadan en aabenbar Misbrug af Eders Majestets Erklæring. Saa vigtige, som disse Ting er, vi har lagt Eders Majestet for Øyen, saa er der dog endnu andre, som er Deres Parlament ligesaa empfindlig, og ikke mindre værd Eders Majestets Attention. Eders Majestets Svar angaaende Præsternes i Paris deres Erklæringer, hvoraf jeg har den Ære at bringe Dem Copier, synes at forbinde Parlamentet til at give Dem deres reene Absigter tilkiende, og det tør flattere sig, Sire, at saa snart de blive bekiendt, Eders Majestet strax skal begribe, at deres Jver ikke har været for stor i saa vigtig en Sag. Det har antaget disse Præsters Erklæringer af Frygt, at den uregelmessige Maade, som Erke-Bispen betiente sig af at kundgiøre dem sine Ordre, under Stiltienheds Forsikring, maattesigte til en daarlig og farlig Forbindelse imod Declarationens Fuldbyrdelse af 2 Sept.; og det maatte altsaa legges dem til Last, om de havde siddet stille, da enhver Forbindelse i Staten betreffer ikke alleene den offentlige Sikkerhed, men Souverainens Person selv. Det troede desuden sig at være saa meget meere berettiget til denne Opførsel, som det ikke kand forestille sig, at Eders Majestet vil, i Faveur af Erke-Bispen til Paris, bortgive sin Ret til at undersøge saadant Foretagende, eller have den Ab Stats-Tidender for Aar 1755. sigt at tillade, at Præsterne agte den Subordination under deres ErkeBisp hoyere, end den bestandige Forbindtlighed, hvori han selv staaer, at giøre Eders Majestet og de Øvrigheds Personer, som forestille Deres Person, Regnskab, om alt det, som kand angaae den offentlige Rolighed, og Rigets Loves Jagttagelse. Fra det Øyeblik an, Sire, da Deres Parlament holdt det for nødvendig at tage Kundskab om de particulaire og hemmelige Ordre, som disse Præster bekom af deres Erke-Bisp; vilde det faldet dem meget vanskelig at udvælge en anstændigere Maade at handle paa, og som tillige kunde være meere beqvem at vise Dem sin Moderation, og Oprigtighed i at efterkomme Deres Befaling, om ikke at forholde sig imod Erke=Bispen, saaledes som han ofte havde fortient, en Maade, som saa meget mindre kand holdes suspect for at være singulair, som den bliver ved alle Tiders Exempler stadfæstet, og nyelig er bleven forestillet Eders Maj. uden at være bleven befunden uregelret. Vi sætte vores gandske Fortroelighed paa Deres høye Jndsigt, som har saa ofte viist Eders Maj. Sandheden, skiønt den har været omgiven med tykke Skyer. Men vi haabe ogsaa, at De erkiender, at denne Deres Parlaments Opførsel ved et saa vigtig Forfald, var bleven nødvendig, naar Eders Majestet har den Godhed, at give Agt paa alt det, som i disse sidste Tider er practiceret af ErkeBispen til Paris, som ikke har noget ringere til Absigt end at vedligeholde Uroeligheden i Staten, og at fuldbyrde de Forseelser, som Eders Majest. allerede har fordømt. Det er sandt, Sire, Eders Majestet tier i Deres Svar stille til de nyeste Forbrydelser, og synes at misbillige Parlamentets tagne Mesurer, i den Absigt, at ville forekomme hans Bemøyelser, til at trække Præsterne paa sin Side, og giøre dem til sine Medskyldener. Men, Sire! hvor høylig maa man befrygte, at han giør sig denne Stiltienhed til Nytte for at besmykke sin Opførsel hos Publicum, og søger at retfærdiggjøre sig ved at gjøre Eders Majestet tvivlraadig i Henseende til Declarationens Fuldbyrdelse af 2 Sept., som er et evig Minde om Eders Majest. Viisdom og Kierlighed for sine Undersaatter. Resten i næstfølgende Maaneds-Avise.