Viborger Samler, 1847-01-05
Stænderforsamlingen i Viborg. J det 42de Møde foretoges til endelig Behandling Sagen ang. Udkast til en Forordning om almindelig Værnepligt. Med Hensyn til de færdeles mange Andragender, som Landets forskjellige Kjøbstæder have indsendt til den jydske Forsamling, angaaende at Udkastets Emanation som Lov maa fraraades, meddeles her tvende Foredrag, som betræffende Kjøbstæderne udtale sig i de to modsatte Retninger. Nemlig Referenten, Kammerherre Lüttichau, Enten maa man finde sig i de Byrder, som almindelig Værnepligt medfører, eller ogsaa maa man modsætte sig dens Jndførelse. Jeg troer, at Kjøbstæderne have overvurderet den Byrde, som vil komme til at paa hvile dem, og at de derfor have været vel ængstelige for at paatage sig den. Naar man nemlig lægger Mærke til, at den formuende Deel af Befolkningen kan benytte sig af Stilling, og hvis Comiteens Forslag tages tilfølge, ei blot, saaledes at den Vedkommende bliver fri saavel for at gjennemgaae Exerceerskolen, som for at gjøre Garnisonstjeneste, men ogsaa efterat Exerceerskolen er gjennemgaaet, hvorved Bekostningen vil formindskes betydeligt – naar man derhos tager i Betragtning, at Enhver kan indtræde som Frivillig, og naar det endelig hertil kommer, at de Værnepligtige meget ofte ville kunne aftjene deres Værnepligt i samme By, hvori de boe, da mener jeg, at der, som det nu er foreskrevet, at Recruterne og de Menige skulle behandles, kun kan være liden Betænkelighed for Kjøbstæderne ved at gaae ind paa det Udkast, som her foreligger os. - J modsat Retning yttrede Kjøbmand Buchwaldt: Saafremt Forsamlingen ikke tager noget Hensyn til de mange fra Kjøbstæderne indkomne Andragender, der alle gaae ud paa at fraraade Udkastet, er det en Selvfølge, at den heller ikke vil tage noget Hensyn til, hvad jeg maatte udtale i den samme Retning. Men det er vist og sandt, at saafremt Forsamlingen skulde billige Udkastet, vil det udbrede en almindelig Misnøie i Landets samtlige Kjøbstæder; thi det gaaer ud paa, at den uformuende Borger skal underkastes en betydelig Byrde for sin Person, og den Formuende betale en betydelig Skat. Og hvorfor for at opnaae et betryggende Værn for Landet, Jeg troer det ikke, og jeg har endnu ikke hørt Nogen paastaae det. Jkke heller troer jeg, at det vil medføre nogen betydelig Lettelse for dem, som hidtil allene have været Værnepligtige. Man siger, at det er en Retfærdighedshandling; aa ja det kan vel være; men det forekommer mig, at der ved Siden deraf paatrænger sig det andet Spørgsmaal, om man ikke ved denne Retfærdighedshandling, som man staaer i Begreb med at øve, begaaer en ny Uretfærdighed; thi Byrden vil falde langt tungere paa dem, som nu ere frie for Værnepligten, end paa dem, som ikke ere fritagne derfor. Den vil medføre en Afbrydelse i 2 Aar for den unge Mand, som netop paa den Tid fornemmeligen skal uddanne sig for sit Fag. Hvorledes det forholder sig med dem, hvem Værnepligten for Tiden paa hviler, veed Enhver, og jeg skal ei videre derved opholde mig. Jeg maa derfor ansee Udkastet for en Uretfærdighed og ønske et andet Udkast, der mere stemmer med Alles billige Ønsker, saaledes at den militaire Tjeneste kan udføres uden lang Afbrydelse af den Bedrift, hvortil Enhver har opoffret sig, og som svarer til det første Hensyn, at være til sandt Værn for Fødelandet.