Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1842-02-17
J Berl. Tid. No. 37 læses med Hensyn til Figaros Maskerader" bl. A. Følgende: Man skulde troe, det danske Folk var det meest aristokratiske i Verden; saa bange ere de Fleste hertillands for at komme sammen med Jndivider, som ikke høre til samme Stand og Stilling som de, eller hvis Klæder ikke ganske have det samme Snit, som deres; det er som vi frygtede for at lide enten paa Sundheden eller paa gode Navn og Rygte, hvis der kom et andet Eiement ind i Luften, end det, vi hver Dag indgande. Thi det er ikke blot de dannede og høiere Classer, som lide af denne paniske Skræk, og føl dette Jldebefindende ved nogle Timer at være sammen med Mennesker, der til daglig Brug leve i en anden Atmosphære; men det er ikke mindre de saakaldtelavere Stænder, Haandværks og Arbeidsklassen, der med en Slags Stolthed og aristokratisk Laugs aand i deres offentlige Livsbevægelser unddrage sig de mere Velklædtes Selskab, dem, som i Parisersproget hedde les gant jannes." Men paa begge Sider har dette Aristokrati baade Charakteren af et Hovmod og en Frygt, og derved viser det sig netop som uægte, som det, der tager Skinnet for det Væsentlige og Sande; thi den ægte Aristokratisme kjender ikke til Frygt. Denne Følelse forsvinder ved Overbeviisningen og eget Værd. Vende vi os til den i Sandhed meest aristokratiske Nation i Verden, til Spanierne, saa see vi her, f. Ex. ved Tyrefægtninger og Auto-da seer, alle Samfundets Classer og Kjøn i broget Orden uden Sky at samle sig paa Bænkene; thi de vide meget vel, at det offentlige og private Liv har sine Grændser, at hvad der hører med paa det ene Sted, Jntet har at bestille paa det andet, at de forskjelligartede Væsener, der paa Gaden og i den frie Luft ere under Tag med os, ikke ville trænge ind i vore Huse og forstyrre vort Familieliv med en meer eller mindre behagelig Nærværelse. De vide meget vel, at man i Grunden ikke lider det Mindste enten paa den moralske eller borgerlige Ære, ved paa et offentligt Sted i Forbigaaende at verle et Par Ord med En, hvis Frakke er af et Par Grader grovere Klæde, end vor, og som maaskee netop af denne Grund er betalt. Dette synes vi Danske ikke at vide, og ethvert Forsøg paa i saa Henseende at aabne vore Øine maa kaldes fortjenstligst; - thi - lader os dristigt tilstaae det - vi kunne ikke gjøre det selv. Derfor gaae vi overalt, hvor Selskabet er, som det hedder, lidt blandet, og see suurt og maabe, som om vier kunde tælle til fem, eller havde faaet et Beegplaster paa Munden. (Hvad Forfatteren af fornævnte Artikkel beklager, sig over er Tilfældet i Hovedstaden, eristerer vel ogsaa ofte i Smaastæderne; der kan vel findes den Embedsmand eller Rangsperson der generer sig ved at omgaaes med Borgerne, og blandt Borgerne selv findes der - forunderligt nok ligesaamange Classer; den meere formuende Borger seer den af hans Medborgere, der i Formue staaer under ham, eller hvis Klædedragt ikke er saa moderne, over Hovedet; og dog er det ikke Mandens Metier eller Penge, derburdebestemme, om vi ville omgaaes ham eller ikke; det er det Dannelsestrin, hvorpaa han staaer. At det vist nok maae kunne meest interessere den dannede Mand at omgaaes den, der staaer paa et lige Culturtrin med ham, er naturligt; men han maae erindre, hvor stor og velgjørende Jndflydelse hans Omgang som dannet Mand har paa hans mindre dannede Medborger, og at der derfor i denne henseende paaligger ham en Slags Pligt; og den liberale tænkende Mand vil derfor, hvor det gielder det offentlige Liv og ved alle offentlige Festiviteter og Anledninger komme sin mindre oplyste eller mindre dannede Medborger med Velvillie og Forekommenhed imøde.)