Ribe Stifts Adresseaviser, 1846-02-03
J Aalborg Avis (hvis Udgiver vel med Føie maa ansees for at kjende Lokaliteterne og desaarsag have et Skjøn i denne Sag) læses: "Efter det i Berl. Tid meddeelte Forslag af den allerhøiest nedsatte Commissionangaaende Betingelserne for at etablere sig i den nye Kjøbstad eller paa Handelspladsen Silkeborg, har Commissionen vel ingenlunde miskjendt de Fordele, som en ubunden Frihed for Alle og Enhver, til at nedsætte sig paa Pladsen, og der at drive de Kjøbstæderne i Almindelighed forbeholdte Næringsveie, navnlig Handel og Haandværk, vilde kunne medføre, men har fra andre Sider derved fundet ikke faa Betænkeligheder og især anseet det som et væsentligt Middel til at sikkre Planens heldige Fremgang, at den oprindelige Stamme af Pladsens Beboere kom til at bestaae af nogenlunde vederhæftige Folk, idet det befrygtedes, at man, ved at aabne ubunden Concurrence, vilde udsætte sig for, at en Mængde Jndivider, der vare uden Recourser, saavel fra Formuens som fra Dygtighedens Side, strax vilde sammenstrømme til Pladsen, lokkede saavel af Nyhedens Jnteresse, som af de Fordeele og navnlig den lettere Adgang til Grundbesiddelse, som indrømmes Nybyggerne." Man har frygtet for, at derved vilde opstaae en Befolkning, som endog snart vilde blive nødt til at søge offentlig Understøttelse. og som vilde, let afskrække hiin meer agtbare Klasse fra at nedsætte sig, saa at hele Planen stod Fare for at mislykkes." Commissionen er derefter kommen til det Resultat, at "foretrække Bevillingssystemet, som det eneste, ved hvilket man tilbørlig vilde kunne betrygge sig med Hensyn til Vedkommendes Personlighed, og under hvis Anvendelse der, naar det udøvedes vel med Boersomhed, men tillige med tilbørlig Liberalitet, vilde kunne opnaaes en ønskelig og derhos en mere betydende Concurrence end under en fuldkommen Frihed for Alle og Enhver til at nedsætte sig paa Pladsen." At en bureankratisk sommensat Commission med annecterede bureaukratiske Elementer vilde komme til det Resultat at foretrække Bevillingssystemet, har man ikke kunnet betvivle, thi det er den Maade, hvorpaa saa mange af vore Handelsforhold ansees for ordnede, men hvorpaa de ere blevne ikke mindre forqvaklede. Handelens hele Væsen og Grundbetingelse er udvortes Frihed og selv Haandværket erkjender meer og meere Nytten af alle betyngende Baands Løsnelse. Men hvad er Bevillingsvæsenet andet end Handelstvangens fulde Repræsentation, Og hvilket Baand kan vel være mere trykkende for en Handelsplads, og unaturligere for dennes Betydning, naar den ikke skal være en blot nommel eller tjene Enkeltes Jnteresser, end at binde Handelen til Privilegier: et Baand, der for Pladsen, Egnen og den hele Virksomhed, som der skulde udfolde sig, er endnu mere trykkende end den antique Laugsindretning, der dog aabner en almindelig Adgang til at træde over paa Spidsborgerlig hedens Gebeet, Man frygter for at den oprindelige Befolkning skulde blive for ringe og snart falde det Offentlige til Byrde. Men er Silkeborg med sin Beliggenhed og øvrige Egenskaber ikke bedre beskaffen, end at dens Kjøbstadbetydning saa hurtigt kunde løbes overende, saa gjorde man vist rettest i, slet ikke at reise dette Stadetablissement. Desuden er paa den ene Side Begreberne og Selvetablering hos Jndividerne vel nu saameget luttrede, at man omstunder neppe behøver at befrygte nogen vagabundisk Sammenstimlen, ligesom det Offentlige paa den anden Side altid og overalt gjør rettest i at give Etableringen sin Frihed, da det ofte ikke er i Pengetraften alene at Styrken hviler, men ikke sjeldent den Ubemidledes Virkeevne og Virkelyst har ladet langt frodigere Resultater fremspire. Hvad nu selve Bevillingernes Uddeeling angaaer, da er det ofte og som oftest for det Offentlige en umulighed at sikkre sig de rette Personligheder, og har man end truffet dette saa er der Jntet, der sikkrer for, at Personligheden bliver den Samme. Naar da Bevillingshaveren ikke udøver sin Dont paa nyttigste Maade, hvad haves der saa for Garantie Bevillingen bliver og dens Baand udelukker Andre fra at benytte Pladsen, og fra at gjøre denne nyttig for sig selv. Det var ogsaa Bevillingssystemet man ved Frigivelsen af Opkjøb af Landets Producter vilde have indført, men den jydske Stænderforsamling erkiendte heldigviis, at Bevillinger ere en Frigivelses Antpode og at Handelsbevillinger kun vilde føre Opkjøbet i enkelte Hænder og gjøre det afhængigt af disses Brug og Rørighed. Vi ere ogsaa overbeviste om, at hvis man istedetfor at hænge i den gamle bureaukratiske Form, havde taget blot een praktisk Handelstyndig med i Silkeborg-Commissionen eller dens Supplementer, vilde Bevillingsvæsenet paa det Stærkeste af denne være blevet fraraadet. Jmidlertid er det ogsaa at formode, at en saa vigtig Gjenstand som Betingelserne ved en Kjøbstad-Oprettelse først vil blive Stænderne forelagt."