Almuevennen, 1842-10-26
Paa Ovenstaaende har Hr. Procurator Christensen under Dags Dato svaret Følgende: C. Reiersen. Maa trykkes. "Mine Herrer Sogneforstandere i det 16de Valgedistrict, Lollands Nørre- og Sønder-Herreder, Den Adresse, hvormed De have beæret mig som Deres Deputerede i den nysafholdte Roeskildske Stænderforsamling, har jeg igaar modtaget ved en Skrivelse fra Hr. Jacobsen til Holmegaard. Tillad mig, mine høitagtede Medborgere, herved at bringe Dem min dybt følte Erkjendelse af dette saa uforbeholdne Beviis paa Deres Tilfredshed og Deres Samstemning med mig. De repræsenterer et District, der fremfor noget andet i Østifterne, hvad enten man seer hen til dets Agerbrugs Fortrinlighed eller til dets Beboeres aandige Dygtighed og Selvstændighed, bærer Vidne om den dybe Betydning for Bondestanden, af Selveiendom, og jeg tilstaaer villigt, at det netop er med Hensyn hertil, at jeg sætter en særdeles Priis paa, at det er gjennem Deres District, at jeg har den Ære at være bleven Deputeret for den hæderlige, men paa mange Steder endnu saa nedtrykte Bondestand. De, mine Medborgere, deele med mig Overbeviisningen om, at vort elskede Fædreland først da vil blive det lykkelige og det agtede Land, hvortil dets rige naturlige Velsignelser berettige det, naar en ægte folkelig, den statsborgerlige Frihed og Velvære betryggende Forfatning sikkrer dets Nutid og Fremtid, og naar hver Mands gode Ret til Fordelene som i Byrderne af Statsordenen ved og under en saadan Forfatning vinder sin fulde Anerkjendelse og Tilfredsstillelse. De, mine Herrer, ville, som jeg, holde fast ved denne Overbeviisning, og forenede i denne fælles Bevidsthed ville vi hver i sin Kreds arbeide for, at Folket i det Hele tilegner sig den med den samme Varme og Styrke, som vi. Al Modstand til Trods vil Frihedens Sag seire, og med Haab og Tillid tilden og til os selv ville vi gjøre Vort til, at denne Seirens Time snart maae lyde alt Landet rundt. Det skee, Valthazar Christensen. Til Hr. L. C. Povelsen i Valdby De har i dette Blads Nr. 39 henvendt Dem directe til mig i Anledning af den Sag, som visselig ligger enhver af "Almuevennens"Læsere varmt paa Hjertet, nemlig om paa hvilken Maade man rettest kan aabne Bondens confirmerede Sønner Adgang til at indsamle større Kundskab, Oplysning og Dannelse; og De har knyttet et eget Forslag til det af mig anførte i min lille Piece: "Landsbyskolen og Landsby ungdommen." De har henvendt Dem til mig paa en saadan Maade, som ikke kan andet end være mig, som enhver Ander af offentlig Discussion kjærkommen, og jeg griber derfor gjerne Leiligheden til fremdeles at udtale mig for Dem og Almuevennens"Læsere og Skolesagen, i det Haab at den stedse maae vinde flere og flere Tilhængere, som ville tage sig af den med Liv og Sjæl Det være mig først tilladt at gjøre nogle faae Bemærkninger ved min egen lille Bog. Jeg har allerede paa dens første Side antydet hvorledes jeg selv betragtede den og hvorledes jeg derfor turde haabe at Andre vilde betragte den, jeg troede nemlig hverken at fremføre noget Nyt eller Forslag, som i alle Deele skulde være brugelige, men jeg ansaae det Godt forden Sag, der laae mig, som Saamange paa Hjertet, at der gaves et betegnet Maal for Discussionen. Om Hovedsagen ere derfor vel Alle, som mene det vel med Fædreland og Medmennesker enige, det er kun om Maaden og Midlerne, at der kunne yttres og ere yttrede forskjellige Meninger, som rimeligt er. Hvad nu saavel De, Høistærede, som flere Mænd, for hvis Mening jeg nærer den største Agtelse, have indvendt imod mit Forslag, er den af mig projecterede Prøve. De, saavelsom enhver retsindig og opmærksom Læser af min Bog vil vist have bemærket hvorledes jeg, saa at sige, krymper mig for at udtale dette Forslag, fordi jeg selv egentlig aldrig har været fornøiet med det. De vil saaledes have bemærket, at jeg gjentagende Gange siger: "Det er ikke Prøven som saadan jeg sætter den mindste Priis paa, men kuns dens heldige Tilbagevirkning paa Ungdomsaarene, jeg har fremdeles yttret mig til Fordeel forat den blev en reen communal Sag i Hjemmet; men jeg tilstaaer aabenhiertig at mine Ord, saaledes som de staae P. 18 kunne give en gyldig Anledning til at troe, at jeg var af den vistnok absurde Mening, at Sædet i et Forstanderskab, Amts- eller Folkeraad skulde gjøres afhængig af Prøven og dens Udfald; hvilket ikke nogensinde har været min Mening; men kun at Regjeringen maatte kunne befale en Prøve for Bondestandens Ungdom, lige saavelsom for enhver anden Stands, da den, vistnok med god Føie, havde indrømmet denne Stand store statsborgerlige Rettigheder, til hvis gavnlige Røgt der absolut hører Oplysning, og mangesidig Jndsigt. Jdet jeg, hvis det stod i min Magt at omredigere P. 18 vilde udtrykke mig anderledens end jeg har gjort, staaer nu Jntet andet tilbage for mig end at modificere mine Yttringer saaledes, at jeg formener: 1) at Regjeringen maatte befale og overholde at Skoleanord. § 28 allevegne anvendes, 2) at denne Underviisning skulde endes forde unge Mennesker med en Prøve (saaledes som Tilfældet jo alt er med Skolen for de Uconfirmerede i Forstanderskabets Overværelse, og at et Vidnesbyrd om denne Prøve og den Unges Vandel gives ham; og Grunden hvorfor jeg vedbliver denne Formening er, at det efter mit Kjendskab til Menneskene i den Alder ikke vil være en liden Spore til stadigen og med Held at besøge Underviisningen. Vi maae nemlig ikke glemme at Talen her er og unge Menneskeer paa 14 1618 Aar, og at man ikke i Reglen i den Alder tør forudsætte en saadan Modenhed i Tanke og Characteer, at de alle skulle indsee Nytten af at lære meer, især naar deres ydre Forhold og Omgivelse lægge mangen Hindring i Veien. Jeg skal til Bestyrkelse for min Erfaring henvise Dem til nogle Ord af en Mand, De vist neppe vil nægte hverken Kjendskab til, eller Jnteresse for den Sag, hvorom her tales, ei heller varm Frihedsfølelse: Skolelærer Rasmus Sørensen i Venslev, de findes i dette Blads Nr. 22, og jeg maae bede Dem lægge nøie Mærke til dem, ogsaa han var og er en Hader af al ufornøden Tvang, men ikke destomindre billiger han aldeles den Tvang hvorom vi her tale. De siger selv at De er en ung Mand; men turde denne Omstændighed maaskee ikke bidrage til at De ikke har gjort de sørgelige Erfaringer, som vi Andre, om hvor vanskelig det rette Aandeliv vækkes og holdes levende hos Almuesmanden, ja hos alle Mennesker, og som Følge heraf troer De det lettere at realisere høiere Underviisning paa Landet, end vi, som have prøvet og seet, hvormegen Modstand alt Nyt i den Retning har at overvinde. Efter disse mine Yttringer og modificerede Udtryk om Prøven, haaber jeg at hverken De eller nogen Anden af den yngre Slægt vil indvende mig, at jeg vil indordne den aandelige Udvikling under de materielle Jnteresser. De siger dernæst at jeg føler det Utilfredsstillende ved Aftenskolerne i den Form hvorunder de bestaae – men, det har jeg aldrig sagt, jeg har kun beklaget at disse Skoler ei holdtes og besøgtes allevegne, og hele min lille Bog gaaer jo ene og alene ud paa at vise Nytten og Nødvendigheden af saadanne Aften skoler. Jeg venter Meget af de Aftenskoler, som enten alt bestaae eller nu oprettes fjernt og nær, og mener at man just skal blive staaende ved disse for det Første: Lad dem danne en god Stamme af unge Mænd, saa kan det altid blive Tid til at komme med Forslag om en Høiskole, efter min Overbeviisning vilde en saadan, ihvordan den indrettedes, endnu komme for tidlig til Verden her i Landet. Jeg kjender ikke nok til Forholdene i Hertugdømmerne til at have nogen Mening om den der nys oprettede Høiskole for Bondestanden. Derfor kan jeg ikke billige Deres Forslag om en saadan og endnu mindre efter det Tilsnit som De vil have den givet; De vil have den indskrænket til 2 a 3 Timer om Søndagen, men denne Dag hører Kirken til; der arbeider Præst og Skolelærer, og der burde Ungdommen ogsaa arbeide med Ordets Hørelse og Drøftelse, og ingen af Parterne ligesaalidt som Ungdommen vilde være tjent med at der var Høiskole efter Høimesse. Baade Lærer og Ungdom skulde da ogsaa have lidt Fri= og Hviletid fra Ugens sædvanlige Sysler, saameget meer, som De ogsaa vil have Lærerne tilstede ved de forberedende Arbeider i Skolerne og det uden Vederlag; De maa saaledes dog selv recurere med mig til Vinteraftenskolerne, der efter min Formening er det eneste for Øieblikket Realisable, og hvis Nytte og Velsignelse vil blive stor naar Enhver gjør sin Pligt, gjør det med Kjærlighed og Liv og vi saaledes Sandheden troe i Kjærlighed opvoxe til ham, som er Hovedet, Christus. Hvedstrup Præstegaard den 10 October 1812. Lorck. Udkast til en Tvangsarbeids- og Forsørgelses=Anstalt for gl. Roeskilde Amt.