Berlingske Tidende, 1836-11-10
Finantsernes Tilstand, der har lidt under saamange fordærvelige Tilfælde, skal blive forelagt Dem gjennem dette Departements Minister, for at De kunne være betænkte paa Forholdsregler til at bringe vore Hjelpekilder i Harmoni med Fornødenhederne. Den samme Minister skal ligeledes om kort Tid forelægge Dem Statsudgivternes Budget, samt Forslaget til de Contributioner, ved hvilke de skulle dækkes; han beskjeftiger sig ivrigt med dette Udkast, han vil meddele Dem alle nødvendige Oplysninger og Documenter over dette vigtige, saa nøje med Deres Attributioner forbundne Anliggende. Ligeledes skal der forelægges Cortes, til Undersøgelse og Antagelse, de Decreter, der til Bedste for National-Creditten ere udstedte, hvorved alt det skal vorde antydet, der kan tjene til dens Forbedring og til dens Virkningers Udstrækning. Alle den spanske Gields Renter ere hidtil erlagte, kun med en eneste Undtagelse, der rigtignok er saare smertelig. Det har nemlig ikke været muligt at tilvejebringe Midler til Betalingen af Renterne af den, næste 1ste November fællige udenlandske Gield. Jeg nærer den Tillid, at min Regjering vil være istand til at overvinde de Vanskeligheder, der have bragt den til denne Yderlighed, og at Tidsrummet mellem Forfaldsdagen og Betalingen skal vorde kort. Jøvrigt skal der for denne Rølen gives Skadesløsholdelse ved en Rente, der svarer til Betalingens Udsættelse. – Skatkamrets Trang, forhøiet ved Krigens Fordringer og ved Cortes's Ferier, har nødsaget min Regjering til at paatage sig det vanskelige, men uundgaaelige Ansvar, at forlange af Nationen en Supplementar-Afgivt af 200 Millioner, Realer der, forrentede med 5 Procent om Aaret, i fire Aar skulle tilbagebetales af de ordentlige Statsindtægters Udbytte. Patriotismen vil indgive Cortes den Overbeviisning, at uundgaaelige Aarsager have bevirket denne Forholdsregel, og at den under saa critiske Omstændigheder var det eneste Redningsmiddel. – De Reformer og Besparelser, der allerede ere foretagne i Forvaltningen, skulle videre gjennemføres med Standhaftighed og Fasthed, thi uden Orden og Oeconomi i Udgivterne gives der ingen solid Grundvold for et Finantssystem, hverken for dets Held eller for dets Varighed. Den almindelige og definitive Organisation af denne Statsforvaltningens Green skal ligeledes fortsættes, hvilken hidindtil er blevet forsømt, og af flere Grunde, af hvilke nogle alene kunne hæves af Cortes. Øiemedet med disse Bestræbelser er intet andet end en Fordeel, der kan opnaaes ved at alle de Kongerigets Hielpekilder forenes, der ere istand til at dække Tab, gjenoprette Creditteen, og bringe Statsudgivterne til at svare til Jndtægterne og især til Nationens Midler. Den trængende, uundgaaelige Nødvendighed, at give de militaire Operationer et nyt Stød fremad, for at gjøre en Ende paa Borgerkrigen, har bevirket Beslutningerne angaaende den nye Udskrivning af 50,000 Mand og Mobiliseringen af Nationalgarden, med de i vedkommende Decreter angivne Modificationer. Disse tvende Forholdsreglers Forening vil væsentligt forstærke den active Hær, og hurtigere fremkalde det Øjeblik, da Fred og Orden, disse Grundlag for Statens saavelsom de Privates hele Velfærd, skulle gjenoprettes. Jmidlertid har Hæren, uafbrudt aflagt beundringsværdige Prøver paa sin Hengivenhed, Resignation og paa sin faste Villie, at forsvare Frihedens Sag og min ophøiede Datters Trone. Grebet af Begeistring, har Hæren sluttet sig til Provindsernes Erklæringer til Bedste for Constitutionen; men ikke et Øjeblik har den tabt Øjemedet med dens Sendelse, Rebellernes Forfølgning og Tilintetgjørelse, af Sigte. Sejren har fulgt vore Soldaters udtalte Villie, de fjendtlige Bander, der ulykkeligviis have mægtet at trænge ind i det Jndre af Kongeriget, flygte for dem, uden at kunne faae Fodfæste. Stor Ulykke foraarsages rigtignok ved hinBanders Omstreifen, overalt, hvor de komme hen, lade de, lig en pestilentstalsk Smittee, de frygteligste Spor af deres rædsomme Nærværelse tilbage. Derimod indgraver sig da ogsaa i Alles Hjerter Følelsen af Afsky og Rædsel for dem, og Straffen følger dem i Hælene, saa at de ei ere istand til at finde noget Sted, hvor de kunne hvile og tillidsfulde plante deres Banner. Saaledes, mine Herrer Deputerede er i Almindelighed Tilstanden af de offentlige Anliggender, over hvilken me Statssecretairer skulle meddele Dem fuldkommen Oplysning i de Documenter, de ville forelægge Dem angaaende de respective af dem forvaltede Departementer. Deres Beslutninger, ville uden Tvivl være overeenstemmende med de trængende og vigtige Omstændigheder, og De ville i de Midler til Afhielpning og til kraftige og energiske Forholdsregler, som De ere i Begreb med at gribe og forelægge min Regjering, nedlægge den Tillid til min Regjering, der er nødvendig, for at tilendebringe denne beklagelige Borgerkrig, der for det spanske Folk, som sætter sit hele Haab til Dem, er det første Ønske og den første Fornødenhed. – De ville derhos skride til en Reform af Forfatningen, og med ligesaa fast som duelig Haand oprette Grundvolden for den nye sociale Organisation. Til denne ædle og storartede Handling ere De især kaldte. Som Dronning paastaaer jeg Jntet, foreslaaer jeg Jntet med Hensyn til dette vigtige Øjemseed, som Moder forlanger jeg Jntet. Det lader sig umuligt tænke, at den spanske Højmodighed skulde tilstede, at den constitutionelle Trones Prærogativer reduceres til Jntet, under en uskyldig og faderløs Dronnings Barndom, som er bestemt til at indtage samme. Europa betragter Dem; det vil see, at De, belærte af en fire og tyve Aars Kamp, af Ulykke og grusom Omskiftning, have vidst at drage Nytte af Deres egen Erfarings Lærdomme og at fremmede Folkeslags Erfaringer. Stillede paa Høiden af Deres storartede Hverv, ville De hæve Dem over al Partii-Jnteresse, over ethvert Udelukkelses-System, Nationen og den civiliserede Verden vente af Dem en Grundlov, ved hvis Mægling den lovgivende Forsamling skal i sine Beraadslagninger og Beslutninger befries for al Overilelse og Lidenskabelighed, en Lov, der yder Regjeringen den nødvendige Støtte og Magt, uden at Undertrykkelse nogensinde kunde opstaae deraf, og endelig en Lov, ved hvilken Justits-Forvaltningen, grundet paa ubetinget Uafhængighed, hverken gjør Bekymring mulig for den Uskyldige, eller Strafløshed, for den Skyldige. Af den Natur ere uden Tvivlde Anskuelser, med hvilke De, værdige Deres Viisdom og Klogskab, ville foretage dette store Værk.