Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-05-27
Over hundrede af Byens og Omegnens Jndvaanere havde samlet sig, for ved en Glædens og Taknemlighedens Fest at mindes det Kongelige Ord, der havde frelst den derværende lærde Skole og derved bortjaget de Tvivlens og Uvishedens Skygger, som saa længe havde hvilet over Hjerterne, men nu afløstes af et levende Haab, at Ole Worms forhen saa berømte Skole skulde atter reise sig og gjenvinde sin Glands. Festens Natur og den glade Stemning, over det lykkelige Udfald af den lange og alvorlige Kamp for Skolen, maatte fremkalde en Mængde Skaaler. Af disse tillade vi os at udhæve følgende: For Hs. Majestæt Kongen, udbragt af Overkrigscommissair, Stænderdeputeret Holst, som indledte den med følgende Ord: "Det er en smuk og gammel Skik, at den første Skaal ved et festligt Maaltid gjælder Hs. Majestæt Kongen. Men langt fra være det, at Skik og Brug bevæger mig til, her at tage Ordet for at udbringe denne Skaal; neil det er dyb Erkjendelse af, at Byen og Omegnen bør lægge sin Tak for Dagen, fordi Hs. Majestæt, i sin Viisdom og Retfærdighed, bevarede dens lærde Skole. Stedet og Tiden er her ikke til at gjennemgaae Alt, hvad der er virket imod og for Skolens Vedbliven; men vi vide, at den var udseet til Tilintetgjørelse, at vægtige Stemmer, enten de nu ville høre det eller ei, have arbeidet dertil, og ikke behøver man at være indviet i Regjeringshemmeligheder for at turde udtale: at det er Kongens beskyttende Haand, understøttet af det overste Justits-Collegium, der har frelst Skolen, der har bevaret dens rige Stipendiefond overeensstemmende med Givernes Villie, for ikke at sige de Betingelser, hvorunder Gaven, ved den private Godgjørenhed, er bleven til, der har ladet Skolen skee sin Ret, og Byen og Omegnen forblive i sin Ret. Derfor tømme vi, af velmeente Hjerter, et Taknemlighedsbæger for Hans Majestæt Kongen, Gud bevare ham For Byens Magistrat og Communalraad, ved Pastor Borch: Den Viisdoms og Retfærds Handling, som skyldes det Kongelige Ord: Horsens lærde Skole skal bestaae, have vi, mine Herrer, nylig bragt vor anerkjendende Tak. Det synes derefter at være i sin Orden, at Tanken henledes til de Mænd, der ved deres betimelige Fremtræden, ved deres paa Overbeviisningen om en god og retfærdig Sag begrundede og derved styrkede Ord – jeg tør vel sige det – foranledigede, at Skolens Sag fik et Udfald, ligesaa heldigt og glædeligt for os, som forskjelligt fra det, den først syntes at skulle faae. Jeg troed derfor at udtale en almindelig Stemning, naar jeg her bevidner Dem, mine Herrer, vor Anerkjendelse heraf, vor Anerkjendelse af den Tillidsfuldhed, hvormed De henvendte Dem til Landets Fyrste, den Frimodighed, hvormed De talede Deres og vor Sag, den Fasthed og Udholdenhed, hvormed De, understøttede af det samtlige, hæderlige Communalraad, beholdt indtil det Sidste denne for vort Samfund vigtige Sag for Øie og virkede for den, selv da Tvivlen og Sagens heldige Udfald til enkelte Tider syntes berettiget til at indsnige sig. Derfor bringe vi Dem vor Tak, Dem, mine Herrer, som hos Kongen vare vor Skoles Talsmænd, og med Dem det Dem trofast understøttende Communalraad. – Ja, mine Herrer, lader os udtømme dette Glas til Ære for de Mænd, der med Mod og Udholdenhed kæmpede for en Sag, der vil – som vi haabe - bære vort Samfund de veldædigste Frugter fra Slægt til Slægt. Et Hurræderfor for Hr. Justitsraad Ræder og Horsens Communalraad. Denne Skaal blev besvaret af Justitsraad Ræder, der gjentog, at Æren maatte alene tillægges Kongen, som her havde lyttet til Folkets Stemme og for hvem han atter udbragte et Hurra.