Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-06-15
De fra Sverrig hjemkomne Studenter, tilligemed flere af deres Medstuderende, omtrent 3-400 i Tallet, udførte i Løverdags Aftes det dem overdragne Hverv, at bringe Oehlenschläger en Hilsen fra de svenske Studenter. Samlende sig i Frederiksberg have droge de til Fasangaarden, hvor Digteren fortiden opholder sig, og efterat de havde afsjunget Oehlenschlägers og Kroyers Sang Der er et yndigt Land, udbragte Cand. Ploug, som Ordfører, efter nogle indledende Ord, hvori han takkede Digteren, fordi han havde givet den store Impuls til Jdeen og en nærmere Forbindelse imellem de tre nordiske Riger, et Længe leve den nordiske Jdees første Repræsentant, Digterkongen Adam Oehlenschläger, der ledsagedes af et tre Gange gjentaget Hurra. Oehlenschläger takkede i særdeles smukke Ord, sammenlignende den Glæde, han følte, med Urtegaardsmandens, der har faaet et Træ, som han seer frodigt skyde Rødder, blive en Planteskole og omsider udvide sig til en heel Skov, og sluttede med et Leve de danske, svenske og norske Ynglinger. Derpaa istemmede man Sangen Længe var Nordens herlige Stamme af Cand. Ploug, og efter et atter gjentaget Hurra (Kbhpst.) forlod man Digterens Bolig. Degn og Skolelærer Brønnum i Alling i Aarhuus Stift, blev i sin Tid suspenderet fra sine Embeder og Sag anlagt imod ham for lovstridigt Forhold. Denne Sag er nu paakiendt i alle Jnstantser, og indeholder Retsakterne herom blandt Andet Følgende: Sagen mod Brønnum var anlagt for Drukkenskab, Klammeri, Slagsmaal, Tilsidesættelse af Embedspligter, uefterrettelig og respektstridigt Forhold i og udenfor Kirken, Mishandling og Haardhed mod Skolebørnene samt hvad dermed staaer i Forbindelse. Jfølge Landemodets Dom er det antaget for fuldkommen beviist, at Tiltalte ofte har gjort sig skyldig i Drukkenskab, naar han har været i Selskab, og skjøndt det ikke er oplyst, at han efter at være advaret og straffet af Skolecommissionen, har gjort sig skyldig i saadanne Voldsomheder, som han i sin Drukkenskab for den Tid udøvede, saa skjønnes der dog ikke at være indtraadt nogen mærkelig Forbedring med Hensyn til hans Hengivenhed for denne Last, tvertimod har han i den senere Tid viist sig meget drikfældig, og har endog i Provsteretten, hvor han var indstævnet for at høre Vidner eedfæstede under nærværende Sag, fremstillet sig i den Grad drukken, at han maatte bortvises. At Tiltalte ofte har viist sig trodsig imod Præsten og Skolecommissionen, naar disse enten paa Embedsvegne afholdt Skole besøg eller meddeelte ham Erindringer eller Jrettesættelser, er beviist, og efter Tiltaltes egen Forklaring om disse Tilfælde tildeels in concesso, og i Særdeleshed har et saadant Forhold i en mærkelig Grad fundet Sted ifølge hvad der er tilført Skolecommissionsprotocollen den 13de Novbr. 1840, hvilket Forhold efter Actors Jndlæg bestaaer deri, at Tiltalte, da Præsten Tørsleff indfandt sig i Skolen med eet af Commissionens Medlemmer og vilde gjøre adskillige Antegnelser i Skolejournalen betræffende en Divisionsmaade, blev hidsig og vilde see, hvad Præsten antegnede, men da Præsten vilde tage Protocollen med, fordi han ikke kunde have Ro for Tiltalte, tog denne Protocollen fra ham og kned ham i Armen, samt forfulgte ham med Skjældsord. Pastor Dinesen afgiver i sin Forklaring den ikke umærkelige Erklæring, at i hans første Embedstid var Brønnum trodsig og fuld af Drillerier, og han tilføier, at han ingensinde vilde have taalt denne Opførsel, naar han ikke havde kjendt, hvor stor en Jndflydelse Brønnum havdt vidst at forskaffe sig hos Bønderne. Som Beviis paa hans Trods er det ogsaa anført, at han synger utaalelig høit i Kirken, og at Paamindelse om at undlade dette har frugtet saa lidet, at han netop har sunget høiere endnu. Det er ved Tiltaltes egen Tilstaaelse og Forklaring om, hvad der havde været hans Hensigt med disse Handlinger, beviist, at han i Kirken flere Gange har gjort Gebærder og Grimasser af Præsten, faldet med høi Røst ind i Præstens Mesning ved Altergangen eller efter den, paa en paafaldende Maade rækket sig ud af Stolen, for at see efter, hvorledes Præsten forrettede den hellige Nadvere, at han flere Gange paa en Opmærksomhed vækkende Maade har stirret paa Præsten, naar denne prædikede eller holdt Skriftetaler; at han er gaaet ind i Stolene imellem Fruentimmerne med Tavlen for at bytte Skillinger, og at han endog engang har slaaet Psalmebogen ud at en Piges Haand, idet han paa Kirkegulvet gik forbi hendes Stol, at han førend Tjenesten, da han efter sit Sigende skulde bringe en Tillysning op paa Prædikestolen, slog levende med Haanden i Prædikestolen; at han ved en Altergang havde trængt sig forbi 2 Personer, der kom ind i Kirken, der begge have bevidnet, at han sagde til dem, at han skulde stræbe efter at hente En tilbage, som havde faaet for lidt Viin, at han havde raadet en Mand til at foregive, at hans Søn havde været syg og brækket sig, for at frie sig for Mulkt for Skoleforsømmelse m.m. Efter alt anført, og da den Tiltalte ofte har været advaret og rettesat saavel af Skolekommissionen som af Directionen, ligesom han og har været mulkteret, stadfæstede Landsoverretten den af Provsteretten afsagte Dom, hvorved Tiltalte var tilfunden at have sit Embede som Kirkesanger for Øster- og Vesteralling Sogne og Skolelærer for Østeralling Skoledistrikt forbrudt.