Norske Intelligenssedler, 1777-09-03
Nordske Jntelligen No. 36. Onsdagen den 3. September 1777. Fortsettelse. Om Jordbadenes Nytte. Men, siger Hr. Fouqvet videre, jeg har været lykkeligere i 2de andre Tilfælde: J Augustii Maaned 1768 bragte man mig et Pigebarn paa 11 Aar, hvilket efter slet behandlede Mæslinger for 3 Maaneder siden var faldet i en tærende Feber, og hendes Forældre, som allerede havde anvendt saa mange unyttige Bekostninger paa hendes Helbred, anholdte hos mig om at give dem endnu tilsidst et godt Raad. Jeg fandt dette unge syge Pigebarn meget maver. Hun havde en hæftig Feber, som mod Aftenen tiltog, og hun klagede sig over en brændende Heede i den flade Haand og i Fordsaalene. Hun udkastede mangfoldig materiagtig Sliim, hvilket og skeede i min Nærværelse. Aandedraget var besværligt, Nætterne uroelige, Søvnen blev afbrudt ved Drømme, og dermed fulgte megen Sveed. Jeg raadede da til, at bruge Jord badene, og gav dem Underretning derom, tilligemed nogle Tilberedelses- og andre Midler, som jeg agtede fornødne dertil. Mit Raad blev nøye efterkommet, og man begyndte disse Jordbade med den Syge midt i September Maaned. Disse redelige Folk, som vare fattige Bønderfolk, bare Pigen paa deres Arme hver Morgen en god Fierdingsvei fra deres Huus til en af de udyrkede Egne, som vi kalde Gourrigues, hvor de hver Garg gravede en Grøft eller Hul, noget skraa, saaledes, at den Syge kunde næsten ligesom sidde, men dog nedgravede hende saa dybt, at hun sad lige til Halsen. Efterat hun 8 Gange havde brugt dette Jordbad, formindskede Heeden og Feberen sig, og Kræfterne toge saaledes til, at den Syge ikke vilde meere derhen, i det hun, som hun sagde, nu fandt sig helbredet; hvilket hun og efter 20 Dage virkeligen blev, da jeg i denne Tid, for at giøre en Ende med Curen, ikkun gav hende lidet Quinquina og Valde. Da jeg for 3 Aar siden opholdt mig i en liden Naboe-Bye, hvorhen jeg var bleven kaldet, bad en fattig Bondedreng mig at give ham et Raad for et om sig ædende og flydende Saar, han havde paa Beenet, og som strakte sig fra den indre, til den ydre, Knogle; dette Saar var foraarsaget af et Slag af et Mulesel, som den Syge for et Aar siden havde faaet paa dette Sted, og syntest allerede at have virket paa dette Menneskes Sundhed; thi han saae cachectisk ud. Alle Konstforstandige, alle gamle og tienstvillige Kierlinger i Egnen, havde forødet deres Huusraad paa dette Menneskes Fod, uden at forskaffe ham videre end en kortvarende Lindring, Efterat jeg med Agtsomhed havde undersøgt Tilfældet, raadede jeg ham at betiene sig af Jord badet mod denne sin Beenskade, og det i de første Dage af Julii Maaned (det var den Gang Maji) og berede sig dertil ved nogle ringe Midlers Brug, som jeg foreskrev ham. Han forsømte og ikke til den bestemte Tid, og efter min Forskrift, at lade sig grave et beqvemt Hul i en udyrket Mark, hver Morgen mod Klokken 7 og om Aftenen før Solens Nedgang, hvori han satte sit Been ned lige til Knæskallen, og derpaa bedækkede Knæet med Jord og Klude, hvormed og Hullets Aabning gandske blev tilstoppet, at kuns lidet af Jordens Uddunstninger kunde trænge sig ud. Den Syge holdt Foden saa længe i Hullet, til Kuldens Følelse blev ham besværlig. Saa snart Beenet blev udtaget af Jordbadet, blev Skaden strax belagt med Veybred eller Bruunroeds Blade, og det gandske Been indsvøbt i Linnet, dyppet i Saften af Sviineurt, og et sterkt Afkog af røde Roser, blandet i lige Deele. Efter en 12 Dages rigtige og uafbrudte Brug blev dette Menneskes Saar lykkelig lægt, og for at giøre Helbredelsen varig, lod han efter mit Raad sætte sig en Spansk Flue paa det andet Been; siden har jeg i andre det nysbemeldte lige Fald tilraadet Jordbades Brug, og har mærket derefter, nu en halv, nu en fuldkommen, Forbedring, nu snart slet ingen. (Fortsættelsen følger.)