Københavns Adresseavis, 1786-10-03
Her hviler: den ærlige og velbyrdige Mand S.RFN L. C.E. Man var föd i Laurvigen den 10 Januarii 1776. Han døde i Kiöbenhavn den 29 September 1786. Han var gift med Manuarina Mix Carl.v. Ide tre sidste Aar af Hans Levetid tabte Han ved Vestindianere en Formue af mere end 150000 Rdlr. Hvorpaa næsten alle Hans Venner forlode Ham Saaledes forlade Rotterne et ødelagt Huus. Har du, o Læser, kiendt Ham saa lad Hans Liv og Vandel lære dig at det er ikke Cavmildhed, ikke Fornuft, ikke Ærlighed; men Rigdam og Giæstebuder, som agtes. Beed i hvem du er. at Hans Been maa hvile rolig indtil Han i et os ubekiendt Liv nyder Lönnen for Hans Dyder. Gal nu i Fred til dine Forretninger. Dette satte Carl Læck paa den Kiste, som gjemmer en velsignet Fader. som han ikke skiønnede nok paa mens Han levede. Paa den 4 October. Jgien Din Fødselsdag, Du Guds og Dyds Veninde! Modtag fra samme Haand, som gav Dig hver en Dag. Han paa Din Alderdom Dig lade Glæde finde, Som styrke kan Din Aand, naar Du Dig føler svag. Til Tredfindstyve Aar og Sexelykensker Dig, Al Din Familie med omme rørte Hierteer. Ved Synet paa den Flok føel færre Legems Smerter, Føel Dig saa lykkelig, som Du er elskelig! J Anledning af Jomfr. C. Jahnsens Confirmation den 1 October 1786. Gid den Eed, Du foret har, Du maa stedse holde! Gid det stedse gaae Dig vel, ingen Ont Dig volde! Lev da vel, lev lykkelig, til Du mæt af Dage Blier fra denne Verden frie, frie for Nød og Plage! fra Din Veninde F. Sang. i Anledning af Velærværdige Hr. Hans Adolph Clodes Ægteforening med S. T. Frøken Wilhelmine von Nützhorn, i Frideritz den 29 September 1786. Hæld denne Dag og Dig vor Ven, som Dagen glæder Hæld Wilhelmine, som forskiønner Dagens Pragt, Som med sin Clode nu for Brudeskamlen træder, Og slutter der med Ham en evig Forbunds=Pagt. Nu staaer Du kronet, Ven! - for al Din Flid og Møye, Nu blev de Sukke bort, som Du i Venners Arm J hine Dage til lod stige til det Høye, Om tidlig Salighed i en Venindes Barm. Og vi, og beste Ven, skiønt ey oplagt til Digter, Kan dog ey hare os ved denne Leylighed, Vi føle alt for vel de søde Venskabs Pligter; De lykke os til Sang og trykke Frygten ned. Et tidlig Kald blev Dit, en Nüthorn Din Veninde, En Pige værdig Dig, som Dyd og Yndighed Udmærker, - kan, o Ven Din Fryd vel Grændser finde, Paa slig en Glædedag, saa fuld af Sallighed. Høy Venners glade Raab i Aften skal opstige Til Venskabs=Stifteren, som alting kan formaae, For deres Clode og for hans udvalgte Pige. Om al den Salighed, som Dydige kan naae. Ja Du skal naae den Ven, saavist som Himlen skiønner, Paa viste Flid i Dit Dig anbetroede Fag, Saa mildt vil den i Dag anhøre vore Bønner, Og sikkert skienke dem et naadigt Velbehage Hvor henrykt gik Din Ven, indtaget af Din Lære, Fra Templen, rørt ved Din udvalgte Tallekunst, Ol hæld den Meenighed, hvis Fører Du skal være, O at Din Flid hos dem ley være maa omsonst. Saa lev da beste Ven, bestandig glad og roelig J Wilhelmines Arm, - gid aldrig Modgangs Skye Fordunkle Glæden i og om Din Præste Boelig; Men stedse bort fra Dig og Wilhelmine flye. Hver Mikkels=Aften vil da Dine sande Venner, Glad, ved Pokalers Klang med Jubel=Toners Lyd, Fornye Mindet af den Dag, hvis Værd Du kiender. Den Dag, som bragte Dig een saa livsalig Fryd. Ma 244 & K. 44. Ulykkelige Hændelser.