Viborger Samler, 1779-09-06
(Fortsættelse af No. 32.) Leg kommer nu til det Sted, hvor den Lærdom om Christi Nedfart til Helvede egentlig skal have hiemme, og mon eet eniste Skriftens Sprog, er nok til at grunde en Lærdom, som den Menneskelige Fornuft ikke begriber, Og om saa er, mon samme Sprog ikke da bør være klar og tydelig? Men at det, som jeg vil anføre, kan ikke regnes blant disse, derom tvivler vel ingen. Sproget selv læse : læse vi 1 Pet. 3, 18. 19. 20. Christus blev vel dødet efter Kiødet, men levendegjort efter Aanden, i hvilken han og gik bort og prædikede for Aanderne, som vare i Forvaringen, som fordum ikke troede, der Guds Langmodighed tøvede engang i Noahs Dage. - Det maatte legges mig meget til Last, om jeg ville tænke at fremlegge en Forklaring over dette vanskelige Sprog, som ingen Tvivl er Underkastet, eller overmestre saa mange store Mænd, som efter ald anvendt Fliid og Undersøgelse har ladet sig selv og os tilbage i Uvished om Apostelens rette Meening, men jeg vil præstere hvad jeg formaar, i Haab, at min Bemøielse dog ikke gandske skal være forgiæves. Først vil jeg analysere Ordene efter den almindelige Meening og prøve, om den kan bestaae, Christus, siger Apostelen, blev dødgjort (leed ikke allene, men blev og aflivet paa en voldsom Maade) efter Kiødet (hvad den Menneskelige Natur angaar, i det Siælen blev afsondret fra Legemet) men levendegjort igjen opvakt og fremstillet levende) efter Aanden (den guddommelige Natur) i hvilken (i den samme sin Guddommelige Natur, dog som Christus Gud og Mand tillige, altsaa ogsaa i den Menneskelige Natur) Han og gik bort (selv Personlig, og prædikede for Aanderne, som vare i Forvaringen (de afdødes Siæle, som vare henviiste til et ævig Fængsel og nu fandtes i dette Pine=Sted) som fordum ikke troede (de Aander i særdeleshed, som Noahs Tiid for Syndfloden ikke annammede denne retfærdiges Prædiken og ikke omvendte sig) der Guds Langmodighed tøvede. - Men hvo er os Borgen for, at Aanden modsat Kiødet betegner her Chri Christi Guddommelige Natur, Naar Kiødet og Aanden modsættes hinanden i Skriften, betegner det første den dødelige og den sidste den udødelige Deel af Mennesket, eller det første den syndige Fordærvelse i Kiødet, og den sidste det indvortes Menneske, eller det Liv, som er af Gud, fr. Gal. 5, 17.1 Pet. 4, 6. Rom. 7, 22. 23. Matth. 26, 41. Joh. 3, 6. Rom. 8, 1. 4. 12. 13. Men naar Skriften, taler og Christo som den, der vidste af ingen Synd eller Fordervelse, betyder Kiødet sædvanlig Legemet og Aanden Siælen. Mig er ikke, naar jeg blot undtager Rom. 1, 3. 4. et eeniste Sted bekiendt, hvor det Ord Aand betyder Christi Guddommelige Natur, naar det modsættes Kiødet; man finder vel et heel Sprog=Register i Concordantzerne, som siger anderledes, men ved Eftertanke befinder man, at disse Citationer ikke kunne udholde en nøiagtig Undersøgelse. og hvo kan forestille sig, at Petrus taler her anderledes og Christi Dødgiørelse og Levendegiørelse end om et hver andet Menneskes, som døer hvad Legemet eller det naturlige Liv angaar, men lever i henseende til Siælen eller Aanden, dertil kommer, at Modsettelsen imellem Kiødet og Aanden, naar den sidste skulle betegne Christi Guddommelige Natur ville blive ufuldkommen og synes anstødelig mod Tale=Brugen, da Kiødet her kun kan betegne Legemet eller den dødelige Deel af Christo allene. Men naar Apostelen strax derpaa taler om Christi Nedfart til Helvede, samler han ikke hvad han først har adskilt, men taler allene om Aanden, i hvilken. - Med hvad Ret sige vi da at Christus, nefoer til Helvede som Gud og Mand tillige, Og om om dette endnu slet ingen Vanskelighed havde, paa hvad Grund ville vi da paastaae, at det Hanærom hvilket Petrus taler, betyder det egentlig saa kaldte Helvede, Det fattes ikke, at Hollaz og flere andre Theologer vide at forsyne os med visse Sprog til Beviser, saasom Matth. 5, 25. Luc. 12, 58. Apoc. 20, 7. Men man behøver kun lidet Begreb, til at skiønne, at de to første sige her slet intet, og det sidste taler aabenbarlig ikke om en Løsladelse af Helvedes Fængsel, men om et vist bestemt Tidsrum af 1000 Aar, inden hvilket Satans ødeleggende Magt havde været indskrænket, hvilket nu var ophævet, og ham altsaa en nye og større Friehed forundt. Umuelig kunne vi da efter sunde Fortolknings=Regler faae den Meening ud af Apostelens Ord, at den levendegjorte Christus efter Døden begav sig til det egentlig saa kaldte Helvede, hvilket da den store og høioplyste Luther selv kaldte i Tvivl, har han ikke taget i Betænkning med en gruelig Hardiesse at anfalde Apostelens Ord; jeg vil her afskrive den salige Doctors egne Anmerkninger: Eine solche schrechliche, Strafe (som Syndfloden) hat St. Petrum auch bewegt und veruhrsachet, das er wie ein wahnsinniger oder besessener Mensch mit solchen Worten, herausfahret, de vir noch auf diesen Tag nicht verstehen konnen, den so sagt er: Christus lebendiggemacht i Geist, ist im Geist hingegangen, Dieses ist gewislich ein wunderlich Urtheil, und schier eine thörichte Rede, damit der Apostel dieses schrechliche Spectacul dargethan hat, wie es sich ansehen lasset. Denn Petrus zeiget eben mit diesen Worten an, das en va eine unglandige Weltgelvesen sey, welcher der verstorbene Christus nacseinen seinen Tod gepredigt habe. So das also wahr ist, konnen wir nicht zweifeln, Christus wird zu denselden Gefangenen auch gebracht haben Mosen, und auch die Propheten, das Er aus der unglanbigen Welt eine nene und glaubige machte. Au diese Meinung lauten egentlich St. Petri Worte, wiewol ich davon nichte gevisses reden til - Luther, samtliche Schristen 1 Theil Pag. 807. og atter: Das ist ein wunderlicher Text, und ein finsterer Spruch, als freilich einer im Neuen Testamment ist, das ich noch nicht gewitz weitz, mas St. Peter meynt. Aufs erste lauten die Worte also, als have Christus den Geistern, das ist der Seelen, die vorzeiten sind Unglandig gewesen, da Noah die Arche bauete, geprediget. Das verstehe ich nicht, kan es auch uicht aus legen, es har es auch noch keiner ausgelegt. Doch, willes jemand dafur halten, das Christus, nachdem er om Creutz verschieden var, niedergestiegen sei zu den Seelen, und habe ihnen da gepredigt, vil ich nicht wehren: Es mochte also einen Verstand leiden; ich weis aber nicht, ob St. Peter das wolle sagen, 9 Theil Pag. 787. Walchs Ausgade. Hvoraf pi see saa meget, at ingen skal rose sig stort af Luthers Samtykke, som vil stadfæste Christi Nedfart til Helvede, og at ingen, som negter den, kan efter Luthers Dom komme paa Kætter=Listen. Og til hvad Ende skulle han nedstige til dette forskrækkelige Sted, R. han skulle prædike for Aanderne - saa meget siger Petrus, naar vi forstaae ham ret, og de Aander i Særdeleshed, som i Noahs Tiid ikke troede, men utilfreds dermed sige vi han skulle skulle bevise sig som Seierherre over Sathan og betyde ham paa en Majestætisk Maade, at ald hans Magt var nu tilintet gjort; thi Siælene vare Forløseren i Kraft af hans fuldbragte Forsonings Of ser i Guds Dom tilkiendte. Vi sige, Christus holdt her en Torden=Prædiken, ved hvilken Fængselets Grundvolde bevægedes og heele Helvedes Magt blev fort i Triumph. - Til dette at bevise anføres af Skriften Apost. 18. Col. 2, 15. Hof. 13, 14.1 Cor. 15, 55. Men hvo seer ikke, at disse Sprog vidne kun og Jesu forhvervede Seier over Sathans Magt i Almindelighed, og bevise ikke, at denne Seier ogsaa høitidelig blev fremviist og forkyndet i Sathans Rige, Forgiæves beraaber man sig paa Kirkens Symboliske Bøger til at stadfæste det, som af Skriften selv ikke lader sig bevise: Udi det Nicæniske Mode har man slet intet om Jesu Helvedfart. J det første Constantinopolitanske intet. J det Apostoliske Symbolo findes den, vide vi; men naar egentlig samme er forfattet, er os ubekiendt, efter Formodning ikke paa een Tiid, men samlet ved Bispernes adskillige Sammenkomster; ligeledes i det Athanasianiske; men man veed, at dette Symbolum neppe med Rette kan tillegges Athanasius, som en af Arianerne stedse forfulgt, undertrykt og for den meeste Tid landflygtig Biskop. Det første Mode hvor den Articul og Christi Helvedfart findes anført, skal være det Aqvilleiensiske i Jtalien, formodentlig det, som der holtes i det 4de Aarhundrede efter vor Tids Regning, hvorfra den er indkommer i andre og endelig ogsaa indrykt i den Augsburgske Confession. Men at Fædrene ikke have gjort sig det Begreb om Christi Nedfart til Helvede, som meere, om behøvedes, bevises. (Meere følger: Nyeheder. I Andledning af Hendes Majestæts vor allernaadigste Dronnings Fødsels-Fæst den 4de Septemb., var et Patriotisk sindet Selskab i Randers forsamlet hos Stads=Capitainen Hr. Søren Rüdolphsen Bay d. 5te Septemb., hvorved begge Majestæters og det heele Kongel. Huuses Velgaaende, i allerunderdanigste og allerstørste Oprigtighed af Selskabet blev erindret.