Berlingske Tidende, 1833-07-27
London, den 16de Juli. J Forgaars og i Gaar debatteredes i Overhuset angaaende sen anden Læsning af Billen om den irske Kirkereform, uden i det kom til nogen Votering; imidlertid venter man dog en Majoritet af 40 til 50 Stemmer for Billens anden Læsning, i Ministeriet har anstrængt sig overordentligen for at afværge i Nederlag. Billens Skjebne er alligevel ikke dermed afgjort, hi dens enkelte Bestemmelser skulle udholde en nøie Drøftelse i sommitteen. Debatten begyndte med Petitioner, som Erkebiskoppen, i Canterbury, Viscount Sidmouth og Hertugen af Newcastle udleverede mod Billen. Denne sidste og Hertugen af Bucking, sam betjente sig af meget haarde Udtryk, og bebreidede Ministrene, at de havde forledt Kongen til en Krænkelse af Kronningseeden; dertil svarede Grev Grey, at saadanne Udtryk vare uparlamen friske, og at han ligesaalidet vilde lade sig bringe ud af sin Fatning ved de ædle Hertugers Støjen og Raserie, som han behøgede deres Raad, for at lære sine Pligter at kjende. Han holdt derefter en lang Tale til Forsvar for Regjeringens Forholdsregler, hvis Jndhold er tilstrækkeligen bekjendt af Forhandlingerne i Underhuset. Jsær gik han ud fra det Synspunkt, at Kirkesamfindets ivrigste Tilhængere ved andre Leiligheder havde antaget de Grundsætninger, der nu vare fremsatte i Billen, og at ved denne Leilighed ingenlunde kunde være Tale hverken om Reformer seler Spoliationer. Til Slutning erklærede han, at Ære og Retfærdighed fordrede, at Ministeriet forsvarede sin Bill, aldrig vilde han have foreslaaet Tvangsforholdsreglerne mod Jrland, dersom han ikke paa samme Tid havde havt en beroeliggende Forholdsregel, som den nærværende, i Sinde. Desuden var Billen ingen nyelig udklækket Jdee af Ministrene, men aldeles hvereensstemmende med de Grundsætninger, som de strax i Beindelsen af deres Administration havde opstillet. De havde aldrig dulgt den Overbeviisning, at den almindelige parlamenbariske Reform ene og allene burde betragtes som et Middel til sat opnaae det Øjemeeed, ved andre hensigtsrette Reformer at fyldestgiøre Landets billige Fordringer. Særdeles mærkværdig var følgende Yttring af Premierministeren : "Mylords, vi ere nu stomne til det Punkt, hvor eet af de to Regjeringsprincipier maa seire Deres Herligheder maae bestemme Dem til, enten at standse og undertrykke ethvert Reformforsøg, eller vise Dem villige til at anvende Reformprincipet mod enhver Misbrug, der efterhaanden har indsneget sig i vor Administration. Det førstnævnte Princip kunne Hs. Majestæts nuværende Ministre ikke antage, det vilde være Vanvid. (Hør, Hør, Hør, De kunne ikke fremme en ny hellig Alliances System mod Europas Friheder; Forsøget derpaa vilde, dersom det virkelig fandt Sted, bringe alle legitime Regjeringer i Fare, og maaskee tilintetgjøre dem. Vi kunne ikke deeltage i saadanne Forsøg ; vi forkaste dette System, og have intet andet Valg, end at fremme Reformprincipet til den Grad, at det paa den ene Side kan tjene til at befæste og sikkre Constitutionen, og paa den anden tilintetgjøre de vilde og overspændte Anskuelser af Regjeringsvæsenet, som blot frembringe Forvirring og Anarchie. (Hør, Hør) Disse Grundsætninger, Mylords, have vi manifesteret ved Tiltrædelsen af vore Embeder, og siden troeligen fulgt dem. Vi have paa det omhyggeligste bestræbt os for at betrygge Constitutionen ved at afskaffe Misbrug, og derved gjøre den meere skikket til at modstaae de Mægtiges og Sværmernes Angreb." - Grev Roden androg i en meget heftig Tale paa at opsætte Billens anden Læsning i sex Maaneder, d. er efter en parlamentarisk Tallemaade, at forkaste den. Han kaldte Billen unyttig, uprotestantisk og tyrannisk. J samme Tone talede ogsaa biskoppen af Durham, Grev Limerick, Grev Winchelsen, Marquis Londonderry, Marquis Westmeath og Biskoppen af Rochester. Derimod forsvaredes Billen af Grev Wicklow, Marquis Conyngham, GrerGosford og Marquis Clanricarde. Blandt Billens Modstandere ved Sessionen i Gaar, vare især Lord Carbery og Biskoppen af Exeter, Dr. Phillpotts, som holdt en Tale, der varede adskillige Timer i Rad, hvori han især lagde Vægt paa Kronningseedens Krænkelse, og tillige tillod sig temmelig haarde Udfald mod Catholikerne, hvoraf Lord Stourton tog Anledning til at forsvare sine Troesbrødre. JrlandsLordcantsler, Lord Plunkett, svarede med Hensyn til Kronnings eeden, at den var en Contract mellem Kongen og Nationen, og derfor kunde ophæves med de contraherende Partiers Samtykke. Jøvrigt erklærede han i Løbet af sin Tale, at Kirkens Eiendom, ligesom enhver anden offentlig Eiendom, stod under Parlamentets høieste Bestyrelse. Lorden talede meget sagte; der herskede en saadan Uroe i Overhuset, at man ikke ret kunde forstaae ham, og Lordcantsleren Brougham saae sig nødt til at paatale den Forstyrrelse, som anlediges ved Privatsamtaler, noget, som sjeldent finder Sted i Overhuset. Efterat Grev Mannsfield havde talet imod, og Marquis Landsdown for Billen, fremstode Hertugen af Cumberland og Grev Grey paa eengang, men bleve enige om at opsætte Debatten indtil i Dag, da endnu mange Lorder, ønskede at deeltage der. - J Dag talede Biskoppen af London, og Erkebiskoppen af Dublin for Billen, men Erkebiskoppen af Canterbury, Hertugen af Wellington, Lord Longford og Hertugen, af Newcastle med stor Energie mod den. Sandsynligviis kan Debatten først endes i Morgen; Hertugen af Wellington vil, efter Forlydende, tilligemed sine Tilhængere forlade Huset, førVoteringen begynder.