Ribe Stifts Adresseaviser, 1793-07-05
Da han en Tid lang fortsatte denne besynderlige Levemaade og meget regelmæssig iagttog Solens offentlige Tilbedelse, saa bleve adskillige lærde Mænd paa den Tid tilskyndte til at indlade sig i Samtale med denne Mand. Han var hertil ikke i mindste Maade utilbøielig, og gav til Giensvar paa deres fremsatte Spørgsmaal følgende Efterretning og sig. Han var, sagde han, fød paa Øen Formosa, men af nogle Europæere ved List lokket ud af sit Fæderneland, og ført til Marseille, derfra havde han til Fod giennemvandret Fran Lerig, Grækenland, Ægypten (hvor enhver Bedrager af første Størrelse har ligesom sit Hiem) og adskillige andre Lande; men var bleven fast ved Formosanernes Religion, efter hvilken Solen er den høieste Guddom, og havde stedse beholdt den Føde og Levemaade, som var befalet i hans Forfædres Religion. Den Friemodighed, hvormed han gjorde disse Erklæringer, den Bestandighed, hvormed han holdt fast derved, og især de besynderlige Sæder og Gaver hos denne Mand, lokkede daglig en Mængde Folk frem for at see ham, og den formosanske Tilbeder af Solen blev et almindeligt Formaal i Samtaler. De Lærde vare derom af forskiellig Meening. Den berømte DoctoMend formodede et Bedragerie, men var, uagtet sin Skarpsindighed, ikke i Stand til at opdage det. Doctor Gibson, da værende Biskop i London, blev ganske ført bag Lyset, og det formedelst en overordentlig Anstrængelse af fortrinlige Naturgaver, som nogensinde ere satte i Brug. Denne foregivne Formosaner, blev i Hensigt til sit Fædrenelands Sprog paa det nøieste tilspurgt, og til Beviis paa sin fuldkomne Kundskab heri, skrev han en Grammatik, hvori indeholdtes Charakterer, som han havde opfundet i Stedet for Bogstaver, og som vare forskiellige fra al bekiendt østerlandsk og nu brugelig Bogstavskrift. Han forsynede sin Grammatik med en Samling af foregivne formosanske Ord, og alle grammatikalske Regler vare med en forundringsværdig Nøingtighed bestemte. Med eet Ord, det heele var et Mesterstykke af Opfindelse, og biskop Gib som holdt det for umueligt, at den blotte Opfindelseskraft hos et Menneske kunde frembringe et Værk af denne Art, saa at han indrøm de denne Grammatik en Plads i sit Cabinet for literariske Sieldenheder, og beviiste Forfatteren til samme store Høfligheder. Den gode biskop gav sig saare megen Umage for at omvende den foregivne Formosaner fra Hedenskabet. til den christelige Religion, men Bedrageren, blev ved at tilbede Solen, afskye den christelige, jødiske og mahomedanske Religion, samt følge sin Smag i at æde raat Kiød. Efterat Bedrageren havde drevet dette Narrespil en rum Tid, saa blev enten han kied af Bedrageriet, eller Publikum blev, efterat have mættet sin Nysgierrighed, kied af Bedrageren; eller Kraften af et indvortes Principium virkede en Forandring hos en Mand, som man aldrig har kundet give Skyld for at have begaaet nogen Last, eller hvad og forresten Aarsagen maa have været; med et Ord, han kastede Masken bort, aflagde en offentlig og frimodig Bekiendelse om sit Bedragerie, og beholdt blot den Hemmelighed i sit Hierte, at man aldrig kunde bevæge ham til at aabenbare sit Navn, eller sin Families, eller sit Fædrenelands. Alt hvad han sagde og sig, var dette: at han saa langt fra var en indfødt Formosaner, at han meget meere ikkun vidste af Bøger, at et saadant Land var til, og at han ingenlunde havde gjennem vandret Verden, men var, for at bruge hans egne Ord, ikke født uden for Europa, og havde ikke reist. Denne oprigtige Erklæring af en Mand, tilligemed hans overordentlige Siele=Evner og uanstødelige Forhold som Borger, forskaffede ham Tilgivelse af dem, som han havde bedraget, iblandt hvilke og befandt sig Lord Pembrokke, den oplyste Velgiører mod Universitetet i Oxford, af hvem det har faaet den berømte Samling af Marmorsteene. Da nu Formosaneren paa denne Maade havde bekommet sin Afskeed; saa blev et andet Navn, nødvendigt, hvormed man kunde adskille ham, og han antog det Navn Georg Palmana zar.