Almuevennen, 1844-07-17
(Af Lollands-Falsters Stiftstidende). Puusmand Peder Rasmussen Lollænder af Kippinge Sogn, der har et af Proprietair Hansens Huse tilleie, og forresten er bekjendt som en af hans flinkeste Arbeidere, var Torsdagen d. 13de Juni d. A., som var hans Hovdag, mødt paa Valdnæsgaard om Morgenen hvor han i Forening med endeel andre Huusmænd blev sat i Arbeide med at læsse Gjødning paa Vogne, som kjørte denne i Marken. Hen paa Formiddagen kom Herremanden til Arbeidstedet, og da han i længere Tid havde været ilde stemt mod denne Huusmand, fordi han ikke udenfor den bestemte Hovdag vilde arbeide paa Valdnæs, eftersom han andetsteds kunde fortjene det Dobbelte af hvad Herren gav ham, saa spurgte denne ham i en bebreidende Tone, hvorfor han ikke vilde arbeide for ham, hvortil Huusmanden meget rolig svarede: fordi jeg kan fortjene Meere paa andre Steder, og fordi Herren gjerne pleier at trække os (nemlig Huusmændene) Noget af i hvad vi i Forveien er accorderet om, og navnlig trak mig 5 Mk. af det Sidste vi gjorde Regnskab, saa fandt han sig ikke pligtig til at arbeide for ham udenfor de bestemte Hovdage, da han ikke troede sig bunden til sin Forpligtelse naar Herremanden ikke vilde efterkomme sin. At høre denne Sandhed, der forøvrigt skal være meget beviislig, var naturligviis ubehagelig for Hansen, og med en Knippel, han sædvanlig fører i Haanden, slog han Huusmanden, spørgende: om han havde trukket ham Noget af eller bedraget ham, hvorhos han gjentog Slagene flere Gange. Huusmanden vedblev sin Paastand og Hansen vedblev at prygle, sigende: "Saa skal Du see, at jeg ikke skal bedrage Dig nu (nemlig med Prygl). J det Samme befalede han Huusmanden at forlade Arbeidstedet og begive sig til Kornmagazinet for at skyde Korn, men dette nægtede Huusmanden, idet han sagde: at han kjendte godthvad det skulde betyde og at han først da skulde prygles, men dersom han skulde have flere Prygl, var det bedste Herren blev ved dermed der paa Stedet; han (Huusmanden) gik ikke derfra. Nu sendte Hansen Bud efter Gartneren, der er hans Broder, og efter Avlsforvalter, Jessen samt efter sin Hundepidsk, og da han havde fortalt dem at Huusmanden ikke vilde adlyde ham, befalede han dem med Magt at føre Huusmanden fra Møddingen til Kornhuset. Hansens Befaling blev ogsaa øieblikkelig efterkommet og Huusmanden kastet til Jorden, hvorpaa Gartneren og Forvalteren tog hver et af hans Been og slæbte saaledes af med ham fra Møddingen igjennem Kostalden og over den store Gaardsplads til Kornhuset, idet Hansen gik bag efter med Hundepidsken, hvormed han bestandig pryglede Huusmanden paa Arme, Been og Krop, som snart blottedes til Skindet, da hans gamle Skjorte og Beenklæder strax gik istykker. Da Huusmanden uophørlig skreg af Smerte under de mange Slag og den voldsomme Medfart, og de ikke kunde faae ham op paa Kornhuset, skeete der et lidet Ophold, hvorefter Hansen befalede ham igjen at gaae hen til Møddingen og fortsætte Arbeidet. Dette gjorde ogsaa Huusmanden; men efterat hans Lemmer saaledes vare gjennemtærskede, hvad var da naturligere, end at han ikke kunde røre sig saa rask som forhen, hvorfor Hansen, der var fulgt efter ham, flere Gange slog ham over Arme og Been med Pidsken, fordi - sagde han Huusmanden ikke vilde arbeide rask. Denne, der ikke længere kunde udholde den idelige Pryglen, maatte nu forlade Arbeidstedet og tye til sit Hjem, hvor han søgte Sengen og anmeldte det Passerede for Præsten, der besørgede en Læge hentet. Jdet vi nu saaledes have meddeelt Beretningen om denne afskyelige Voldsdaad i det sikkre Haab, at Retfærdigheden ikke vil være mindre streng imod Herremanden, end imod den usleste Huusmand, kunne vi ikke undlade at gjøre den bemærkning, at en Pengemult paa nogle Hundrede Rigsdaler, som man har sagt os at Hansen formodentlig vil slippe med og som neppe vil genere ham synderlig, naturligviis aldrig for ham kan være den samme Straf, som naar den rammer den Fattige, for hvem corporlig Straf træder i Mulctens Sted.