Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-12-28
Man har sædvanlig saa stort et Forraad af Kiere ster, at der gjerne findes een iblandt dem, man frit kan skyde Skylden paa. En Pige af simpel Stand, som har naaet en vis Alder, uden at have beriget Staten med nogle Borgere og Borgerinder, er i vore Dage en sand Fugl Phør. Naar man altsaa vil classificere Skjægerne i Kjøbenhavn, saa maa man begynde med dem, der findes i Tyendestanden. Der gives dem, som regelmæssig besøge Fødselstiftelsen hvert Aar, og enten vedblive, under Navn af Tjenestepiger, at fortsætte den begyndte Bane, eller og vælge Skjørlevnet til deres ordentlige og bestemte Næringsvei. Ogsaa de ere afhængige af Lykkens ustadige Luner og underlige Jndfald. Det beroer meget paa deres Bekjendtskaber og Forbindelser i hvilken Classe af Skjøge standen de skulle optages. J Hovedstaden gives tusinde Kieldere, Kipper og Rufferhuller, hvor selv en Zenos Dyd stod Fare for at strande. Paa mange af disse Steder er hver Aften Dans og Musik. Derhen maa enhver Pige af det lystige Slags. Der stifte de Bekjendtskaber, der faae de Kjerester, ikke een men ti. Der henbringe de stundom deres stiaalne Koster, kort, disse Stæder, er den Malstrøm, som opsluger den tjenende Classes hele Sædelighed. Fra denne Stamme udgaaer nu forskjellige Grene. Nogle vedblive at tjene deres Madmoder og Venus paa eengang, andre lægge sig paa deres egen Haand og blive Sahls nympher, atter andre blive saakaldte Maitresser. De tjenende Skjøger, som udgjøre den første Classe, tør ingen tale noget til, som kan være i mindste Henseende fornærmeligt for deres gode Navn og Rygte. De have i al Fald Kierester, som kunne antage sig deres Sag. - Sahlsnympherne udgjøre den anden Classe. Deres hele Paaklædning er, ligesom deres Kinders Roser, laante; der gives Folk, hvis Hovedsag det er at udleie Klæder til offentlige Fruentimmer, ikke allene ugeviis, men dag og timeviis. Atlaskes og Fløiels Peltse, Tyls Kaaber og Slør, Hatte efter den nyeste Mode, skifte bestandig Herre. Saadanne Sahlsnympher flyve, ligesom Natfuglene, først ud om Aftenen. De sværme omkring paa Østergaden og langs ned af Gothersgaden over Kongens Nytorv, saa pyntede, som om de skulde til Fadderstads, og ofte med den meest mageløse Frækhed. – Den tredie Classe ere de Nympher, som, saa at sige, høre tilden faste Stok, og holdes i Kierlighedens Demantskjæde indtil den brister, og de maa gjøre Plads for yngere og lykkeligere Meddeilerinder. O, dersom det var mueligt, at skildre alle Følgerne af denne overhaandtagne Ryggeslorhed i hele dens Skrækkelighed, hvilket rædsomt Malerie vilde da ikke fremkomme. Jngen Last hævner Naturen rædsommere end denne. Dersom St. Hans Hospital, med alle de Seener det frembyder, kunde aabne sig for Ynglingens Øine i det Øieblik, han er i Begreb med at give sig til Priis for disse levende Lazarether, eller for den tankelse Forfører, naar han vil styrte den endnu ubesmittede Uskyldighed i Lasternes Charybois, og da vilde hverken de Forførtes eller Forførendes Tal være saa stort, da vilde den Gift, som vore Fædre neppe kiendte af Navn, ikke under tusinde Skikkelser og hemmelige Skjul snige sig ind i Familiers Skjød, og forbittre den Diendes Liv, da vilde man ikke see saa mangen en delig Pige vandre i sin Alders Vaar den forsmædeligske Opløsning i Mode! O, J, som for at bringe eders tvileløse Lidenskaber et vellystigt Offer, ansee intet for helligt, som kan tilfredsstille eders Begjerlighed, seer ned paa dem, som ulykkeliggjorte ved eders Brøde, kjæmpe med ulægelige Sygdomme, hensmægte deres Liv i Kummer, og raabe af og vee over eder i et Hospital eller Straffehuus, vender eders Blik hen til hine Ulykkelige, og seer Frugterne af eders Udaad! Erindringer i Henseende til det oprettede Prædikeseminarium. me Af. T. M. B. Galskiøt, Sognepræst for Hyllested, Vændsløb og Holsteinborg. 134 er Jkke kan det nægtes, at det var et betydeligt Savn ved det Kiøbenhavnske Universitet, at de theologiske Studerende, som, ved at blive Præster, nødvendig maa holde Taler, der ere en uundgaarlig Deel af deres Embede, ikke fik ved Academiet nogen Anviisning ener Veiledning til, enten at giøre en Prædiken eller holde den. Hvad de i saa Fald skulde have af Kundskab eller Øvelse, maatte de lære sig selv. At læse en Talekonst, faae Begreb om en Prædikens Jndretning, en god Prædikens Beskaffenhed, kunde de vel; men Stilens Egenskaber, lige langt fra Platheder og Svulst, den jævne belærende, den stærke advarende, den blide overtalende, den skiønne malende, den uimodstaaelig henrivende, maatte de selv læse sig til, eller ved Eftertanke og Øvelse hente ligesom af deres eget Jnderste. Og saa Stemmens Bøielighed og særegne Passelighed til Udtryk og Materie, og Actionen, hvor vanskelig vilde den blive at finde, naar ingen kyndig Ven kunde minde om Feilene. og bringe i Erindring det Manglende. Derfor er det aldeles intet Under, om Prædikanten undertiden fører op paa Prædikestole, med sig mange Urigtigheder i Stilen, Stemmen, Actionen, ja i Materiens Udarbeidelse selv; narere maatte man undre, at der ei ere flere Feilende, end der virkelig er. At det oprettede Seminarium altsaa vil meget gavne, allerhelst under de Mænds Anførsel, som sligt er anbetroet, er aldeles ingen Tvivl underkastet. Men hvorledes skal Saadant lade sig giøre? Den, der kiender Noget til Fortidens og Nutidens Attestats, vil strax finde en betydelig Forøgelse i det, der skal læres. Vei fordres nu ikke saa meget Hebraisk, men saa igien saa meget mere, saasom Exegesis, Dogme Historie, Apologetik, naturlig. Theologie &c., mere af Moral &c. Jeg veed nok, Seminariets Jndretning er, at de Studerende et heelt Aar skulde freqventere det, efterat Attestatsen er forbi, men regner man nu at en theologisk Student skal behøve tre Aar, end- og under megen Flittighed, til at slippe vel igjennem til Attestats, og saa derefter skal ligge et Aar til i Kiøbenhavn for Seminariets Skyld, er fire Aar, saa dømme Enhver upartisk, om Nogen, uden Capitalister, kan holde ud, til en eneste Examen at studere i fire Aar. Følgen heraf maa nødvendig blive, at de Fleste enten erholde UformuenhedsAttester, da kun saare faa ere Capitalister, og allermindst iblandt Theologerne, eller søge Dispensation, eller det gaaer i Opfyldelse, som flere Gange er frygtet for, saa meget mere, naar Embederne paa flere Maader beklippes, at der ei bliver Mænd til Embederne. Saa meget mindre synes fire Aar endog for Flittige at burde behøves til een eneste Exammen, naar Jngen maa blive Student førend det 17de Aar er fyldt, man kan da gierne regne just for dette saa røie overholdte Aaremaal (besynderligt nok, til at blive Officier, commandere over Menneskers Liv, have undertiden saare vigtige Poster til Landets Vee eller Vel, behøves intet Aaremaal, heller ikke, saavidt vides, til at være Procurator og juridisk Embedsmand, men til simpel at blive Student behøves 17 Aar), at det almindelige Maal til at blive Student er 19 eier 20 Aar, saa et eller to Aar til philosophisk og philologisk Exammen, er 22 Aar, derpaa fire Aar til Attestatsen, er 26 Aar, foruden de indløbende Omstændigheder, som kan sætte Embeds-Examen tilbage nok et til to Aar, saasom Sygdom, svagere Ævner, Mangel paa Flittighed, Fattigdom, at der tilligemed Læsning til Attestats tages Time-Conditioner, eller en Condition paa Landet; saa efter alt dette nogle Aars Ansøgning om Embede. Og naar kan da en Student, efter alle disse Forberedelser, tænke at faae et Begyndelses-Embede, Jkke førend imellem 30 til 40 Aar. Og hvad er saa Livet? Maaskee fra 40 til 50 Aar, 10 Aar; maaskee og nogle Børn fødes, men uden Understøttelse. Forældrene, sildig giftede, maa efterlade Børnene unge, uoplærte, uopdragne for Verden; naar de derimod tidlig giftede allerede kunde have ældre Børn opdragne inden deres Død, der kunde være Forældre for de Yngste.