Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-04-26
Det i Skilderiet adskillige Gange Fremsatte om Postporto og Postkassepensioner har frembragt følgende Anskuelser hos en Mand, der har ubetydelig Correspondence, altsaa ikke kan føle sig besværet ved høje Postportoer eller Postsportler, men upartisk har overtænkt hvad det Fremsatte gav Anledning til, og ønsker hverken at kaste Skygge paa nogen tilværende Indretning eller sammes Bestyrelse, attraaer blot, om muligt, at fremlede Kyndigeres og mere Competentes Overvejelser. Endskiønt af alle Tænkende erkjendes med Taknemmelighed og dyb Følelse, at Overskuddet af Postindtraderne anvendes til at afhielpe mange Enkers og Faderløses store Nød, uden hvilken Hjelp Mængden maaskee vilde hensmægtet i Elendighed, synes dog derved at opstaae det simple Spørgsmaal: Hvorfor skal just de, og ene de, der modtage eller afsende Breve med Posten, ved at betale høiere Portoer end der egentlig udfordredes til Postvæsenets Vedligeholdelse, bære den Byrde, at skaffe Embedsmænds Enker og efterladte trængende Børn Hielp, fordi deres afdøde Mænd eller Fædre enten ikke have formaaet eller maaske have forsømt at sørge for dem, Andre end Embedsmænds Enker og trængende Børn erholde, saavidt vides, ikke Understøttelse fra Postkassen; Embedsklassen tilkom det altsaa fornemmelig, saavidt de kunde, at bære denne Byrde, men de bidrage Lidet eller Jntet til de forhøiede Postportoer, da Embedsbreve gaae frit, og deres private Correspondencer sjelden ere af Betydenhed. De Handlende derimod ere vel dem, som bidrage meest, siden de ere nødte tilat vedligeholde Correspondence, skjønt samme i disse Tider for endeel er dem til liden Nytte; men deres Efterladte erholde ikke, saavidt det er bekjendt, i det mindste ikke i Almindelighed, Understøttelse derfra, om de end ere meget trængende. Vist nok vil indvendes, at den største Deel af Embedsmænd ikke formaae, naar de gifte sig, at udrede det udfordrende Jndskud i den almindelige Enkekasse, og nodes de end til at indsætte Noget, er dog den derefter erholdende Pension sielden tilstrækkelig for de Efterlevende, efter disse Tiders tilvante Fornødenheder. Men hertil kan dog og svares, at ikke Faa af de civile Embedsmænd dog ere temmelig vel aflagte, om ikke i det første Embede de erholde, eller strax de blive gifte, saa dog siden, naar de, som ofte skeer, forflyttes til andre Embeder; Jndsætningen i Pensionskassen er tillige lettet for dem, de kan erholde lang Credit og afbetale Noget aarlig, kan først indsætte til en liden Pension, og siden forøge denne, som deres Jndkomster forbedres; men de Fleste lade det beroe med at indsætte saa lidet muligt. Næsten synes det, som Mængden finder det vigtigere at bestride Udgifter, der forskaffe dem Vellevnet, end at tænke paa de Efterlevende. J Kjøbenhavn troer de Fleste ei at kunne leve anstændigt, uden at være i een, undertiden i flere Klubber, hvor Manden om Aftenen kan finde Spillepartie og Kone og Døttre komme til Assembleer, Concerter, Baller og Maskerader; eengang om Ugen maa i det mindste haves Deel i en Loge paa Comoedien. Nogle deeltage desuden i private dramatiske Selskaber, for at faae Leilighed at vise deres dramatiske Talenter. Om Sommeren maa de ofte til Vogns foretage Skovtourer, ja vel endog have Værelser paa Landet; maa ofte have Selskab hos sig, for igjen at kunne blive budne af Andre, uden at melde om det, Klæder og Meublements i disse Tider fordrer.