Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-01-13
Den mellem den franske Kongefamilie og Hertuginden af Orleans herskende Spænding er nu gaaet over til et formeligt Brud. Og da denne Fyrstindes Stilling let kan i den nærmeste Fremtid erholde Jndflydelse paa Frankrigs indvortes Begivenheder, vil det kunne interessere at erfare, hvorledes Forholden nu befinde sig: Aandrig og skarpsindig havde PrindsessHelene, maaskee uforsætligt, erhvervet sig en afgjort Overvægt over sin Gemal, der havde hende at takke for mangen en ny og rigtig Anskuelse. Ludvig Philig, der er vant til at finde ubetinget Lydighed i sin Familie og ikke nogen anden Politik end sin egen, begyndte allerede dengang at betragte Svigerdatteren fra et mindre venskabeligt Standpunkt. Hertugens Død isolerede hende aldeles. Regentskabsloven, de hende betræffende Yttringer af Ministrene og andre mindre Begivenheder krænkede hende dybt, hun trak sig med sin Sorg og sine Børn tilbage i Eensomhed. Allerede paa Slottet En besluttede man i denne Vinter, efter Sørgetidens Udløb at aabne Thuillerierne for de sædvanlige Hoffester, og Hertugen af Remours tilligemed hans skjønne Gemalinde udsaaes til, i deres Salons at gjøre Slottets Honneurs. Men de Hertugen af Remours tilhørende Gemakker i Pavillon, Marsan befinde sig netop lige ovenover Prindsesse Helenes Gemakker, og for at afvende det Ubehagelige ved en saadan Modsætning af Bal ovenpaa hos Broderen og Sorg nedenunder hos Enken, og maaskee ogsaa af andre Grunde, foreslog man ved en Mellemmand Hertuginden af Orleans, at hun skulde afstaae sine Gemakker i Pavillon Marsan til Hertugen af Remours og derimod flytte ind i andre i Flora-Pavillonen i Nærheden af Kongen og Madame Adelaide. Men hun vægrede sig bestemt ved at gaae ind herpaa og erklærede, at hendes Ægtefælles Gemakker vare hende en Mindets Helligdom, som hun kun vilde forlade paa Kongens udtrykkelige Befaling. Et Forsøg, som Kongen selv anstillede i en Samtale, lykkedes ikke bedre og havde kun til Følge, at Hertuginden afstod det militaire Arbeidsbureau med den dertil stødende Salon, hvor Hertugen af Remours har oprettet et lignende Militairbureau. En væsentlig Grund til Spændingen er nu atter opstaaet i Børnenes Opdragelse, om hvilken Hertuginden er uenig med hele den kongelige Familie, og hvis Drøftelse allerede har ført til mange Ubehageligheder. Hertuginden lever nu ganske indgetogent og afsondret, modtager kun de uomgængeligt nødvendige officielle Besøg og helliger sig med Moderkjærlighedens hele Fylde for sine Sønner, af hvilke den yngste, Hertugen af Chartres, stedse er sygelig. Hendes qvindelige Stilling og svagelige Helbred ville vel aldrig tillade Prindsesse Helene at optræde i nogen politisk Rolle eller at gjøre sig til Hovedet eller Støttepunktet for Oppositionen; men der kan komme en Tid og Omstændigheder, hvor netop hendes lidende, fortrykte Stilling vinder den offentlige Sympathi for hende, og hun, uden selv at ville det, vorder brugt som Modvægt mod Regenten Remours. Vel vilde det være bedre for Frankrigs Fremtid, hvis Regentskabsperiodens indre Partikampe udspilledes mellem den tilkommende Konges Farbroder og Moder, end hvis den Første skulde befinde sig ligeoverfor Republikanere og Kronprætendenter; men hvo formaaer forud at bestemme Fremtiden og Begivenhedernes Luner?