Viborger Samler, 1778-03-02
At endog de sandsynligste Angivelser kan bedrage. - Beviist af et endnu merkværdigere Exempel, end det i Samleren Nr. 7. En rig Herre døde, og efterlod sine store Skatter til een eneste Datter, hvorover han satte sin Broder til Formynder, og overdrog ham Fuldbyrdelsen af sit Testamente. Datteren var den gang 18 Aar gammel, og hendes Fader havde forordnet i Testamentet, at, dersom hun skulde bortdøe ugift, eller uden ægte Børn, skulde hans Formue være hans Broder og dennes Børn hiemfalden. Da Da nu Broder=Datterens Liv stemmede slet ikke overeens med Farbroderens Nytte, saa foresloge, adskillige Forvantere, at det ikke vilde skikke sig, de bleve tilsammen. Hvad enten nu deres Meening har været gandske at forebygge alle Aarsager til at berygte Farbroderen, ifald det hændte sig, at Frøkenen døde, eller og de virkelig havde befrygtet, at Broder=Datteren maatte være i Fare, eller om de kun have været misfornøiede med Testamentet, og derfor udbredede Rygter til deres Nakdeel, som besadde Godserne, dette kan jeg ikke sige. Farbroderen tog, disse Taler uagtet, sin Broder=Datter med sig til sit Gods, ikke langt fra Eppingfrorest beliggende, hvor hun kort Tiid efter blev borte. Man anstillede store Undersøgelser for hendes Skyld; og da det befandtes, at hun den Dag, man havde mistet hende, var gaaet med hendes Farbroder i Skoven, men han var kommen tilbage uden hende, saa tog man ham og satte i Fængsel. Faa Dage derefter anstillede man en stærk Undersøgelse med ham, hvori han vel bekiendte, at hun var gaaet ud med ham, men foregav, at, da de vare gangne tilbage hiem igien, havde hans Broder=Datter optænkt et Paaskud, for at gaae lidt tilbage; men saasnart han havde mistet hende, var han gaaet Skoven igiennem, for at opsøge hende, men han vidste ikke, hvor hun var bleven af, eller hvor hun var kommen hen. Den Denne Fortaling lod meget usandsynlig, og saavel den aabenbare Nytte, han havde at vente af sin Myndlings Død, som ogsaa andre hans Forvanteres modtvillige Jver, formeerede og styrkede Formodningen imod ham, og man beholdte ham desaarsag endnu heftet. Daglig bleve nye Omstændigheder anbragte imod ham. Man opdagede, at en ung Herre af Naboelauget, der havde anholdt om hende, havde nogle Dage, for hun var blevet borte, begivet sig paa en Reise til Skotland, og at hun havde erklæret, at hun, naar han kom tilbage, vilde formæle sig med ham, men at hendes Farbroder ofte i meget haarde Udtryk havde lagt sit Mishag i dette Giftermaal forDagen, hvorover hun ofte havde grædt, og foreholdt ham hans Haarhed og Misbrug af hans Magt. Herforuden var et Fruentimmer frembragt som Vidne imod ham, der eedelig bekræftede, at den Dag, da man havde forloret Frøkenen, var hun, omtrent Kl. 11 om Formiddagen, gaaet igjennem Skoven, og fornummet et Fruentimmers Stemme, der havde trettet med stor Hæftighed. Hun var herpaa gaaet nærmere til det Sted, hvorfra hun havde fornummet Rosten, og førend hun havde hørt nogen, havde den samme sagt, dræb mig dog ikke, min kiere Farbroder, dræb mig dog ikke! Dette havde sat hende i stor Forskrækkelse, og som hun strax derpaa havde hort Knallet af et Gevær gandske nær hos sig, havde. havde hun med al Jlfærdighed begivet sig bort fra den Egn, men hun kunde ikke være rolig i sit Sind før, end hun havde bekiendtgjort, hvad der havde tildraget sig. Saa stor var nu enhvers Utaalmodighed efter, at en Mand maatte vorde afstraffet, som havde ombragt sin Broder=Datter, paa det han kun kunde bekomme hendes Midler, at han paa dette Vidnesbyrd blev dømt til at døe og henrettes.