Aalborg Stiftstidende, 1830-09-25
J. sit 18de Aar traadte han i Nationens Tjeneste og blev Oberst for det Regiment der førte hans Navn, og han havde den Lykke at redde en ikke eedsvoren Præst Livet, der var anklaget for at have bespottet en Procession, der var anført af en constitutionel Præst. Nogen Tid efter reddede han et Menneske fra at drukne, og for det derved udviiste Mod og for hans Menneske kjerlighed, erholdt han Borgerkronen af Staden Vendome. Aaret derpaa kæmpede han mod Østerigerne og havde en vigtig stilling at forsvare i Slaget ved Valmy under Hertug Kellermann, og 6 Uger senere hørte han til de første og tappreste Stridsmænd i det berømte Slag af Gemappe, hvor han 3 Gange samlede Tropperne og førte dem paany ind i Jlden. 1793. beleirede han Maastricht. J Bataillen ved Neervinden commanderede han (18de Marts 1793) og udmærkede sig ved Tirlemonts Forsvar. Da Dumouriet strandede i sin dristige Plan at opløse Nationalconventet og at sætte Democratiets altomrivende Strøm en Dæmning, blev han indviklet i dennes Fald og maatte flygte i samme Aar (1793) trods en Mængde andre udøvede Heltegierninger og trods hans liberale Meninger. For at befrie hans Familie for al Ansvarlighed formedelst hans Udvandring, skjulte han sig under et antaget Navn i en eensom Dal blandt de høie Alper. Ved Bortflygtningen havde han overladt sin Søster de faae rede Penge han endnu besad, og derfor leed han nu i fire Maaneder næsten Mangel. Hvad han endnu kunde skrabe sammen anvendte han meere til at føde sin gamle Tjener for, der ikke vilde forlade ham, end paa sig selv. Da han endnu kun havde een Ldor i Lommen fandt han, under Navn af Cor bye, Ansættelse som Professor i Mathematikken i et Collegium i Chur i Graubunden. Her forblev han i 15 Maaneder og underviiste ogsaa i Historie, Geograft, Engelsk og Fransk, og af Mindet herom er han endnu stolt. Jngen kjendte ham, og han erhvervede sig sine Medlæreres Agtelse i saa høi Grad at en Hr. v. Salis, der forhen har maattet forfølge ham som Hertug af Orleans, var saa indtaget af den unge Professors Kundskaber, at han tilbød ham en Hovmesterplads hos sine Børn. Men han undslog sig derfor. Først efter Robespierres Død, da han ikke længere var beængstet for sin Moder og sine Sødskende, forlod han sit Tilflugtsted, og aabenbarede sig for nogle gamle Venner, tjente i samme Land som Adjudant, hos sin Ven GenaralMontesquien. - stedse under antaget Navn. Da hans Hemmelighed imidlertid snart kom i Fare, saa blev han nødsaget til at gribe til et vandrende Liv igjen. Hans Venner forskaffede ham nogle Pengemidler, og han kom i April 1795 til Kjøbenhavn hvor han, skjøndt ukjendt, fandt en velvillig Modtagelse i de Cas Huus. Herfra gik han over Sverrig til Norge, som han, under Navnet Müller, bereiste baade søndenfields og nordenfields. Over Trondhjem gik han til Nordcap og Torneaa, og derfra tilbage over AalandsØerne til Stockholm. Ved Hoffet her opdagede man hans sande Navn og Stand, og skjænkede ham den Modtagelse, hvorpaa hans Fødsel og ulykkelige Stilling kunde giøre Krav. Han besøgte Dalekarlien besaae Bjergverkerne, gjorde Fodreiser i Lapland til den 13de Grad fra Polen, gjennemvandrede Finland, vovede dog ikke at betroe sig i Katharinas Hænder men reiste nu over Kjøbenhavn til Hamborg, hvor Coalitionen gjorde ham glimrende Tilbud naar han vilde gaae i dens Tjeneste, men han afslog dem. Han trak sig nu tilbage til Frederikstadt i Holsteen, hvor han levede nødtørftigen. Da han stedse var forfulgt af de franske Autoriteter, saa bad hans Moder ham om, forat sikkre Familiens Rolighed, at drage til America. Dette fuldbyrdede han strax, hvilket geraader hans Caracteer til megen Ære, da han gjorde det mere af Føielighed mod sin Moder, end for sin egen Persons Sikkerhed, og Brevet han i denne Anledning tilskrev Moderen røber den herligste Tænkemaade som Menneske og som Borger. (Fortsættes.)