Viborger Samler, 1834-10-28
Anledningen til denne Proces var et af Capt. Lindeberg, den 14de Marts d. A., til Rigets Stænders Justits=Ombudsmand indgivet Skrift, hvori Lindeberg yttrer, at Hs. Maj. Kongens Resolutioner paa hans Ansøgninger om Tilladelse til i Hovedstaden at anlægge. et privat Theater, stode i Strid med Rigets Grundlove; "at Hs. kgl. Maj. selv eiede et Theater, der, da Kongen, til Fordeel for samme, forbød andre Theateranlæg, blev et Monopol til Fordeel for Kongen; at de deraf flydende Jndtægter besparede Kongen en Udgift af i det Mindste 100,000 Rd., og at Theatret følgelig var en Gevinst for Kongen; at Kongen, under forskjellige Rubrikker havde lagt Skat paa de private Theatre i Provindserne, en Omstændighed, som man kun behøvede at nævne, for at vise dens aabenbare Strid saavel mod Grundloven, som den almindelige Lov, der byder, at enhver der lægger Skat og Byrde paa Kongens Undersaatter skal straffes ikke mindre end dobbelt, mod Tyven (Tjufsrett) m.m." Disse og andre lignende Yttringer, der vakte almindelig Forhauselse og Miøbilligelse endog hos de varmeste Tilhængere af Tale- og Skrive=Friheden, foranledigede, at Linde berg blev sat under Justitiens Tiltale ved Svea-Hof ret. – Nu byder Sverrigs Lov i dens 5te Cap. 1 s.:"Misgiernings Balken": "at enhver, der laste ligen taler eller skriver noget mod Kongen eller Dronningen, eller den der til Efterfølger i Regjeringen erklæreter, vorder halshuggen." Loven indeholder ikke anden eller nogen mildere Straf for slig Forbrydelse, følgelig blev Lindeberg efter dette Lovbud, af Domstolen eenstemmig dømt til at miste sit Hoved, hvilken Dom blev stadfæstet ved Høiesteret. Men Hs. M. Kongen, der allerede ved 18aars Rigsdag havde foreslaaet for Rigets Stænder at ovennævnte Lovbud maatte, i Overeensstemmelse med Nutidens Begreb, formildes til visse Aars Fæstningsstraf, hvilken Proposition dog af Stænderne blev afslaaet, og der ligeledes hos de nu forsamlede Stænder har fornyet samme Proposition, har af egen Drivt formildet Dødsstraffen til tre Aars Fæstning uden Tvangsarbeide, med Tilføiende, at der, efter det første Aars Forløb skal gjøres underdanig Jndberetning om Lindebergs Opførsel i den Tid, hvilket efter den i Sverrig gjældende Praxis vil sige det samme, som at Paagjældende, hvis han inden denne Tid har opført sig paa en sømmelig Maade, bliver allerede efter eet Aars Straffetid sat paa fri Fod. Jmidlertid har Lindeberg, der af Motiver, hvis Værd vanskelig lader sig bestemme, allerede i Processens Begyndelse havde høitidelig og offentlig erklæret, at han, i Tilfælde af at han blev dømt fra Livet, ikke vilde modtage Naade, yderligere erklæret sig, at staae fast ved sin Beslutning, at undergaae Dødsstraffen, med det Ønske kun, at dens Jværksættelse maatte beroe til den 8de Novbr., der skal være hans Fødselsdag. Da nu, ifølge Sverrigs Grundlov (dens 25 1.) det kommer an paa den dømte selv, at modtage den Naade, som Kongen forunder ham, eller undergaae den ham idømte Straf, kan man i det forhaanden værende Tilfælde kun beklage, at en Mand, der som Lindeberg af Naturen er begavet med udmærkede Sjælsevner, ligesom henført af en politisk Fanatisme, fremturer i sit Ønske at give Verden et Skuespil, der for Regjering og Folk maa være lige modbydeligt, og hvorved Lindebergs Navn i en upartisk Dommers Øine næppe vil vinde i Glands. (Dagen.)