Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-09-16
J sin Tale paa Ravnsby Slotsbakke sagde Skolelærer Rasmus Sørensen blandt Andet: " - Jeg mener som J den store hedengangne Statsminister og store Bondeven, Christian Frederik Ditlev Greve af Reventlow til Christianssæde og Pederstrup, og jeg mener hans og hans Medhielperes store Gierning saavel til Landbolovgivning som til Landbo-Opkomst, ja Opkomst af Trældom til Frihed, af Armod til Velstand, af Uvidenhed til Oplysning, af Raahed til Dannelse, af Overtro til Christentro, af Usædelighed til Retskaffenhed. Jkke for at rose ham, hvis Roes staaer skrevet i Livsens Bog, og hvis Sjæl er i salig Fryd blandt Guds Engle i Himlen, men for at minde os alle om den Mand, den sande menneskelige og sande christelige Aand, der besjælede ham, og for at lære Eder at komme ihu, at J lollandske Bønder kunde umuligt her have samlet Eder i Dag og staaet i den Skikkelse, Tækkelighed, Orden, Sædelighed, Oplysning og Velstand, som J her staae, dersom ikke denne Mand havde levet her og virket den Gjerning for Eders nærmeste Fædre og for Eder, som han virkede: – saa er det at jeg nu foreslaaer Eder, at udraabe et Leve for Reventlows og hans Gierningers uforglemmelige Minde iblandt os. - (Dette Leve gjentoges nu af hele den forsamlede Mængde med mange Gange Fryderaab af Hurra). - Jeg troer vist, at dette Frydendraab glædelig gjennemrystede alle Pile og Poppelbladene i hele Lolland og Falster, og kunde disse have givet Gjenlyd til Medraab, da veed Gud de havde sikkert gjort det; thi ogsaa dem førte han hid og gav dem Rodfæste og Fædreland i alle Markhegnene, efterat den Lovgivning, han havde virksomste Haand i, havde reist Hegnene, deels Skjellene, frembragt Udskiftningen, ophævet Fællesskabet, løst Stavnsbaandet til den Arne, den Hovmark og den vilkaarlige Hoveri trældom, der nedværdigede Bondestanden, og lært Folket at eftertragte et bedre Fællesskab, ja et Fællesskab i fælles Aand og Kjærlighed til Sandheds Erkjendelse, til Rettens Beskyttelse, til Ligeligheds og Broderligheds Udbredelse iblandt de fælles Medborgere i det fælles Statssamfund. "Jeg vilde ønske, sagde Reventlow ofte, ja warhaftig vilde jeg ønske, at alle mine Bønder, Huusmænd og Jndsiddere vare ligesaa oplyste, ligesaa christeligsindede og ligesaa velvillige til at modtage det Gode og deeltage i Udbredelsen af alle aandelige og timelige Goder, som jeg selv er - jeg tabte Jntet derved, og de vandt; thi ligesom vor Herre meddeler os alle afsine Gaver, for at gjøre os lyksalige og glade tilligemed sig selv, saaledes vil han have, at vi skulle gjøre det samme; jo meere han meddeler os og jo flere han gjør lykkelige, desto gladere og rigere er han selv, og ligesaa skal det være med os; derfor skulle vi ogsaa oplære Almuens Børn i en saadan christelig Aand, til at blive gode Borgere i Staten, og til at blive gode Christne i Livet." - Disse ere af Reventlows mundlige Ord, som jeg hørte ved flere Leiligheder af hans egen Mund, og som jeg aldrig har kunnet glemme. Og af hans sidste Ord, som jeg hørte kort før han indgik til sin Herres Hvile, erindrer jeg her i dette Øieblik disse: "Jeg takker Gud, sagde han, for det lidet Gode, han ved mig har ladet udrette til mine Medmenneskers Bedste; men jeg takker ham dobbelt for de gode Medhjelpere, han gav mig, thi uden disse var lidet eller intet blevet udført - eet Menneske alene er for lidt for en god Sags Fremme - jeg har havt gode Medhjelpere, og jeg var kun en Medhjelper for dem igjen - og saaledes skal det være, vi skulle understøtte hverandre til det Gode, ligesom den ene Haand vasker den anden.