Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-10-07
Lollands Falsters Stifts Tidende. Ser Redigeret, trykt og udgivet af W. F. Laub i Nykjøbing. No 118. Løverdagen den 7. October. Ogsaa et Par Ord om Arbeidsclassen. Naar der i den senere Tid er talt og skrevet saameget om den arbeidende Classes og fornemmelig om Huus mændenes trange Kaar, synes det, at man bestandig er gaaet ud fra den Forudsætning, at denne Classe af Statsborgere i det Hele taget leve under saadanne Vilkaar, at deres Stilling i Staten i Forhold til de andre Classer af Samfundet opfordrer enhver Medborger, som har Følelse for Menneskets første Rettigheder, til at føle Medynk med disse Ulykkelige, til alvorligen at overveie, hvad der kan gjøres til at forbedre deres Kaar, og til, erkjendende sin egen blidere Stilling, villigen at opoffre noget af de ham ved Loven garanterede Retsgoder, for herved at virke til at hæve en uundværlig, nedtrykt Classe af Borgersamfundet til et lykkeligere og med den menneskelige Værdighed meere stemmende Standpunkt. Ogsaa synes man at antage for givet, at denne den arbeidende Classes forudsatte ynkelige Stilling alene eller dog hovedsageligen er grundet i de denne Classe i Medhold af Lovgivningen paalagte Byrder. - Under disse Forudsætninger er det ganske naturligt, at man ikke saameget har opholdt sig ved at fremstille, hvori den arbeidende Classes Elendighed bestaaer, og hvori Grundene hertil ere at søge, som ved at opstille Forslag til at forbedre disse Medborgeres Vilkaar, hvilke Forslag derfor ligesaa naturligen alene gaae ud paa, at indrømme de forudsatte Fortrykte Fordele paa Andres Bekostning, uden i mindste Maade at godtgjøre, at disse af saamange forhadte Jndgreb i Andres lovlige Rettigheder vilde være blot nogenlunde tilstrækkelige til at sikkre den arbeidende Classe nu og i Fremtiden en taalelig Existens og borgerligt Velvære. Det er efter den Maade hvorpaa Sagen saaledes er taget ogsaa let forklarligt, hvorledes man næsten udelukkende er kommen til at omtale de egentlige Huusmænd, imedens man saagodt som ganske har forbigaaet den fuldkommen saa talrige og ikke mindre fortrykte øvrige Deel af Arbeidsclassen – Jndsidderne. Den Omhyggelighed hvormed saaledes en Deel af den saakaldte Huusmandssag er bleven behandlet, er det som har givet Anledning til disse Linier, hvormed Hensigten ikke er at modsige eller gjendrive hvad der tidligere er anført, men meget mere kun at paapege til nærmere Prøvelse de Forudsætninger hvorfra man er gaaet ud, og derhos gjøre opmærksom paa enkelte Punkter, som maaskee kunne fortjene at tages med under Overveielsen af denne Sag. Man er som nævnt gaaet ud fra den Forudsætning, at den arbeidende Classe i det Hele taget lever under saa usle Vilkaar, at de færreste ere istand til, uden den allerstørste Vanskelighed, at forskaffe sig Livets første Fornødenheder og at der saaledes existerer en dybt følt Trang til Forandring og Forbedring i denne Classes Stilling. Naar Talen saaledes er om den hele Arbeidsclasse, kan det vistnok ikke nægtes, at det var ønskeligt, om dennes Kaar kunde gjøres noget blidere, men det tør paa den anden Side ogsaa paastaaes, at Skildringerne af disse Medborgeres Livsvilkaar ere meget overdrevne, og lægger man Mærke til, at Talen næsten udelukkende er ført om den egentlige Huusmands stand, saa turde man endog paastaae, at Fremstillingen af denne Stands Stilling i Staten var aabenbar urigtig, forudsat at Huusmændene alene udgjorde Arbeids classen. At nu Huusmandstanden næsten alene er bleven omtalt, har sin gode Grund i, at ikkun denne Deel af Arbeidsclassen er fremkommen med Besværinger til Stænderne, hvilke have givet Anledning til de senere Overveielser. Tages der imidlertid Hensyn til hele den arbeidende Classe, baade Huusmænd og Jnd siddere, er det utvivlsomt, at deres Stilling lader meget tilbage at ønske, men ligesaa vist som det er, at det ikke endnu er kommen saavidt, at en Overbefolkning finder Sted, ligesaa sikkert er det, at her maa findes tilstrækkeligt Erhverv for den hele Arbeidsclasse, og dennes forknytte Tilstand tør saaledes antages ikke at hidrøre saameget fra Mangel paa Leilighed til at erhverve det Fornødne, som fra Mangel paa Evne og Villie til at erhverve og til at anvende det Erhvervede paa den til Opnaaelsen af borgerligt Velvære hensigtsmæssigste Maade. Skjøndt saaledes tilbøielig til at antage den Mening, at egentlig uforskyldt Trang ikke endnu er tilstede for Arbeidsclassen, hvis Stilling i Staten heller ikke tør benævnes virkelig fortrykt, kan man dog ikke nægte Muligheden af, ei engang Sandsynligheden for, at den Tid tidligere eller sildigere vil komme, da virkelig Mangel paa Leilighed til Erhverv vil indtræffe, altsaa en Overbefolkning være tilstede, og det er for saavidt vistnok hensigtsmæssigt, itide at tage under Overveielse og sætte iværk, hvad der kan udsætte, ja muligen forhindre dette uheldige Tidspunkt, saameget mere, som de Foranstaltninger der i saadant Øiemed træffes ogsaa maa virke til at behageliggjøre Tilværelsen for de Medlemmer af Samfundet, som nu og midlertidigen henhøre til den arbeidende Classe. Den anden ovennævnte Forudsætning, hvorfra man er gaaet ud, at Arbeidsclassens ynkværdige Kaar ere grundede i de denne Stand paalagte overdrevne Byrder, synes endnu mindre at være en tilforladelig Grundvold til alene derpaa at bygge Forslag til Forbedring af denne Classes Vilkaar. Om man endogsaa maa indrømme, at en Deel af den arbeidende Classe, nemlig Huusmændene, paa mange Steder leve under forholdsviis meere trykkende Vilkaar end de andre Landbrugere, saa gjelder dette dog kun om denne maaskee mindste Deel af Arbeidsclassen, og det vistnok tillige ikkun paa enkelte Steder. Derimod glemmer man at tage Hensyn til disse Jndividers Personlighed og huuslige Forhold, skjøndt det dog ikke vil kunne nægtes, at det er her man snarere end noget andet Sted maa søge Grunden til deres mere eller mindre Velvære. Hvad vilde det vel nytte, om man befriede Huusmanden og Jndsidderen for alle Byrder til Private og det Offentlige – hvilket endogsaa vilde indeholde et virkeligt Tilskud til hans Existens – naar han manglede al Sands for Orden og Husholderiskhed, bortøslede i en usædeligt Levnet sit hele Erhverv, manglede endog Lyst- og Villie til ved Arbeide at fortjene noget, og levede i Ægteskab med en Kone, om hvem det samme kunde siges, Det sees saaledes let, at Grunden til vore Huusmænds og Jndsidderes ublide Kaar kan være at søge andetsteds end i de dem paaliggende Byrder, hvilket Erfaringen ogsaa viser, idet man saa ofte seer tvende Familier med de samme aarlige Jndtægter og bestemte Udgivter, under iøvrigt lige Omstændigheder, at leve en meget forskjellig Tilstand med Hensyn til Velstand, og Velvære. Foruden de her antydede Sider, hvortil der maa sees hen for at søge Grundene til Arbeids classens Vilkaar, maa man ogsaa tage i Betragtning om ikke Folkemængden tiltager i et stærkere Forhold end Cultur og Vindskibelighed stiger. Efter Landets Beskaffenhed, som Agerdyrkningsland mere end Fabrikland, er det nemlig naturligt, at ved Folkemængdens Tiltagen det især vil være Arbeidsclassen der forøges, ikke blot ved sig selv, men ogsaa ved de andre Classer af Statsborgere, som ikke paa anden Maade kunne finde Erhverv, og det vil saaledes være en Opgave, at bidrage til at bringe Folkemængdens Forøgelse i et passende Forhold til Landets Opsving i det Hele Tages der Hensyn til disse forskjellige Momenter, vil det være indlysende, at ikke blot hos Arbeidsclassen, men hos hele Almueclassen, lades en Deel tilbage at ønske, og det vil herefter ikke være vanskeligt at paapege flere Grunde til at Arbeidsclassen ikke lever en mere forgfrit, ja behageligt Liv, men derimod langt vanskeligere at angive, paa hvilke Maader disse Aarsager kunne hæves. (Sluttes i næste M.)