Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-09-02
Publikums Samtale havde i nogen Tid angaaet en endnu ung Dame, der eftersom hun var heldig eller ubeldig, spilte i Dag meget høit, i Morgen meget lavt. Man havde lagt Mærke, til hende ved adskillige fortvivlede Optrin, som omendskjøndt ikke udvortes synlige, men kun stumme og undertrykte, dog ikke havde undgaaet de speidende Øine, der omringede hende: Min Nysgierrighed blev derved opvakt. Ledsaget af en eneste Tjener, gik jeg derhen og blandede mig i Vimmelen, som sædvanligviis omgav hende. Man tænke sig et Fruentimmer over tredive Aar gammel, men hvis Ansigt fordreiedes af Sieleængstelser, der frembragte et Slags Beklemmelse paa Tilskuerens Hjerte. Hendes store funklende Øie bar Præget af en qvælende Sorg. Alt hos hende viste den hæftigste Sindsbevægelse. Nu bed hun sig i Læberne, nu knyttede hun Haanden voldsomt sammen og trykkede Neglerne ind i den flade Haand. Hendes Suk, hendes Bevægelsee, den ringeste Handling, Alt var hos hende krampagtigt, og hvad der var besynderligst, endog Gevinsten kunne ikke berolige hende; thi ved at tade tredive Sols var hun omfindtligere end ved at tabe tredive Louisdorer. Hvis noget var i Stand, til at heldrede for Spillesyge, saa ville man ved Synet af denne Ulykkelige flye Spillehuse, som Røverhuler. En Aften satte hun hver Gang i Spillet en Kassebillet paa femhundrede Franks, som hun trak ganske forkrollet frem af Barmen, hvor hun synes at gjemme mange af dette Slags. Naar hun vandt, saa tog hun dem fra det grønne Toppe uden at see paa dem, og puttede dem saaledes i Barmen. En Tidlang var Lykken hende gunstig; men denne ustadige Gudinde vendte hende snart Ryggen, og hun tabte syv Gange efter hinanden. Alle Tilskuere, som kjendte hendes Hæftighed, vare forundrede over at see hende saa taalmodig ved et saa betydeligt Tab. Endelig kaster hun hendes sidste Billet paa Bordet. Hun vinder. Da hun vil tage hendes Sats hjem, lagde En Mærke til at hendes sammenkrøllede Seddel endnu indeholder en Anden af samme Værdie. Man undersøger Sagen og finder det at være rigtigt. Da men forlanger nu at man skal betale hende tusende Franks, isteden for de som hundrede, som hun havde villet fat ind; thi sagde hun, havde jeg tabt, saa ville man ikke have givet mig noget tilbage, da man havde troet, at jeg ville sætte tusende Franks. Den, der holdt Banken nægtede, Betalingen, men da Tilskuerne bleve tilspurgte desangaaende, maatte han finde sig deri. Medens dette blev afgjort, lagde nogle Personer, Mærke til, at Sedlerne var beplettede med Blod, i men som uden videre Følger, foraarsagede blot, nogen Murren. Lykken blev nu Damen saa ugunstig, at hun endelig kastede den sidste Seddel paa Bordet og tabte den. Hun var for svag til at bære dette Uhæld; en dødelig Bleghed overtraf hendes Ansigt, og hun sank sandsesløs om. Man har hende ud i Forværelset. Nogle tilstædeværende Damer ilede hende til Hjelp. En af dem reev Snørebaandet over, for at skaffe hendes Bryst mere Luft. Men hvilken Skræk hvilken gyseligt, forfærdeligt Syn! hendes Bryst, var ganske forrevet og dryppede af Blod . . . . Medens Tilskuerne saae med Forundring paa hendes rolige Spil, trykkede den Ulykkelige Neglene ind i Barmen paa sig og sønderrev den, saa ofte hun tog en Seddel frem. Jeg nærmede mig for at see Saarene, de vare dybe og gyselige; sere Personer ilede bort af Skræk.