Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-12-08
Hvilken Dom vor strenge Recensent vil fælde over disse 30 Deputerede, veed jeg ikke, men jeg veed, at der iblandt dem ere flere Mænd, der endnu nyde deres Vælgeres hele Tillid. At andre dygtige Mænd heller ikke have været mere brugte, erfarer man ved at see, at Dhrr. Bjerre, Herforth, Hildebrandt, Fr. Jørgensen, Langkilde, Rasch, Recke, Reventlow, Nye, Skibsted, og Wegener ogsaa kun have været i een Comitee. Jeg holder mig her kun til den sidste Forsamling, fordi det dog vel maa antages, at den afgiver det bedste Beviis, eftersom vel Enhver vil indrømme mig, at i denne kjendte Forsamlingens Medlemmer hinanden bedst, og at det derfor maa være en større Hæder for den Deputerede at han blev valgt i den sidste Forsamling, da Alle kjendte ham, end om han var bleven valgt i den første, da kun Faa eller Jngen kunde kjende ham. Kun de Medlemmer, der komme i Comiteerne, kunne blive Referenter, og da den Deputerede alene har været Medlem af een Comitee, kunde der følgelig blot være Tale om denne. Efter den Sagkundskab, Recensenten røber, kan han ikke være uvidende herom, og hans gjentagende Tilbagevenden til dette Punkt, kan jeg derfor kun ansee som et Forsøg paa at nedsætte den Deputerede i den mindre Oplystes Øine, hvorimod det for den, der kjender Stænderinstitutionen, er et aldeles uvæsentligt Punkt. Fordem, der imidlertid deele Anskuelser med den anonyme Recensent om, at dette er en grundet Anledning til, ikke at gjenvælge en Deputeret, ville vi imidlertid bemærke, at kun 19 Medlemmer have været Referenter, og altsaa 50 Deputerede i denne Henseende ere i samme Stilling som nærværende Deputerede. Af Referenterne vare de 14 Jurister, og næsten Alle hørte de til Forsamlingens meest udmærkede Medlemmer, og saaledes bør det vistnok og være. Forinden jeg forlader dette Punkt, maa jeg endnu gjøre den bemærkning for dem, der ikke nøiagtig kjende Forhandlingerne i Stænderne, at til Comiteerne stedse er valgt af Forsamlingens dygtigste Medlemmer, derfor ere og flere af disse blevet saa bebyrdede med Forretninger, at Enkelte, saasom Ussing, Bang og Hvidt have været, den Første i 16, den Anden i 15 og den Tredie 14 Comiteer, medens 30 andre Medlemmer aldeles ikke have været brugte i denne Retning, og Referenterne have atter været Udvalget af Comiteerne. Nu er det vistnok en herlig Ting, saaledes at være udmærket som dygtig blandt de Dygtigste, men man vilde vistnok aldeles forfeile det rette Standpunkt, fra hvilket en Folke-Forsamling skal betragtes, der som man vilde gjøre en slig Fordring til enhver afde Deputerede, og hvilket Virvar og hvilken uendelig Tidspilde vilde det ikke afstedkomme, dersom enhver Deputeret nødvendigviis for at tilfredsstille sine vælgere skulde i enhver Sag holde en Tale. Hvad man kan fordre af en Deputeret er kun, at han ikke tilbageholder det, han veed, og som Jngen forhen har bemærket, og at han forøvrigt ikke svigter den Tillid, hans Vælgere have sat til ham; men aldrig bør man søge at faae en Deputeret, der ved enhver Leilighed søger at trænge sig frem alene for at faae sin Forfængelighed tilfredsstillet og see sit Navn ret ofte anført, og saaledes komme i Folkemunde. Slige Egoister høre ikke hjemme i en Folkeforsamling, og den, der dadler en Deputeret for ikke at have lagt an paa slig Popularitet, røber kun, at han selv er en forfængelig Egoist, hvis Tale ei er værd at høre. Sluttelig maa jeg endnu ved dette Punkt bemærke, at jeg veed, vel ei fra Stændertidenden, men fra andre paalidelige Kilder, at den Omstændighed, at Forsamlingen havde 2 Medlemmer af samme Navne, bevirkede at flere Stemmesedler, hvorpaa Vedkommende ei havde anført Fornavnene, bleve kasserede, da man nu ei kunde see, hvem af de 2 Herrer, der egentlig var meent, og at det herved ved endeel bevirkedes at de ei bleve Comitteemedlemmer. Jeg skammer mig næsten ved at have anført dette Factum, da det kunde synes, som om jeg selv meente, at det var nødvendigt for en Deputeret ret ofte at have været paa Valg, og jeg maa derfor tilføie, at jeg alene har anført det for at tilfredsstille dem, der gjøre denne Fordring, og for at vise den fordringsfulde Recensent, at Stændertidenden ikke giver al Oplysning. Jeg gaaer nu over til det andet Klagepunkt om, at den Deputeredes Virksomhed har bestaaet en Række af parlamentariske Nederlag eller Ydmygelser, og kan kun ved denne Leilighed af mit inderste Hjerte beklage, at den anonyme Recensens ikke har givet mig Leilighed til, at lade ham af egen Erfaring lære at kjende den rette Betydning af disse Ord. Det første Exempel, der anføres herpaa, jeg veed ikke om det skal være Nederlag, eller Ydmygelse, er Jagtsagen. Jeg veed ikke hvilket Publicum den anonyme Recensent har tænkt sig, da han nedskrev denne Passus; men jeg troer at kunne overbevise enhver Læser om, at han har gjort sig skyldig i en vitterlig Fordreielse af Sandheden. J Stændertidenden for 1835 P. 96 finder man, at Brændeviinsbr. J. Sidenius fremkom 94 Dermed Forslag til en Petition om en Forandring i den bestaaende Jagtlovgivning, hvilket Forslag med 49 Stemmer mod 6 blev henviist til en Comittee; altsaa med en meget stor Majoritet for Sidenius. Comiteen kom til at bestaae af: Kammerraad Drewsen, Grev Reventlow, Kammerjunker Scavenius, Sognefoged Hans Christensen og Grev Ablefeldt. Jagteierne vare altsaa det overveiende Element i Comiteen, og dog seirede Sidenius; thi Comiteen havde eenstemmig indstillet: at Stænderforsamlingen vilde indgaae med en Petition til Hs. Maj. Kongen om, allernaadigst at lade Jagtlovgivningen underkaste en Revision, for at derefter en ny med Tiderne stemmende Jagtanordning kunde vorde forelagt Stænderne til allerunderdanigst Prøvelse." Sidenius's første Jndstilling lød saaledes: at en, overeensstemmende med Tidernes Tarv, ny Jagtanordning blev udgiven." Stændertidenden melder nu vel, at Sidenius frafaldt denne Jnstilling, og hertil havde han vistnok al Anledning, da den næsten Ord til andet er optaget i Comiteens Jndstilling; og selv om han maatte have været besjælet af en ligesaa stor Forkjærlighed for sit eget Arbeide, som hans anonyme Recensent, vilde det dog have været en mageløs Taabelighed, der med Rette kunde bebreides ham, om han blot havde spildt et eneste Ord paa, at faae Jndstillingen netop indklædt i de af ham fremsatte Ord og ikke anderledes. Sidenius's 2den og 3die Jndstilling angik Enkeltheder, og om dem var der megen Dissents baade i Comiteen og Forsamlingen; imidlertid blev det besluttet, at optage nogle af disse Enkeltheder i Betænkningen, hvorimod det vel er rigtigt, at Sidenius's anden Jndstilling blev forkastet. En Petition blev derefter indgivet, der ogsaa vandt Regjeringens bifald, og en ny Jagt anordning udarbeidet og forelagt Stænderne i den anden Session, hvor Sidenius gjentagne Gange talede deels for deels mod dens Bestemmelser. Det er saaledes saa langt fra at den Deputerede i denne Sag har lidt noget Nederlag eller Ydmygelse, at han tvertimod tilkæmpede sig en fuldstændig Seier, og vil den anonyme Recensent fremdeles paastaae det Modsatte, da maa han og ville paastaae, at enhver Hærfører lider et Nederlag, naar han i et Slag har tabt nogle Folk, eller at en Deputeret bliver ydmyget, naar en Forsamling ikke optager hvert enkelt Ord og Komma af hvad en Taler foredrager; men at vedkjende sig slig Dumhed vil vel Recensenten vogte sig for, skjøndt den directe kan udledes af hans Yttringer. At den Deputerede ved at bringe Jagtsagen under Behandling har den uafdisputeerlige Fortjeneste, at have bidraget meget til at faae et længe følt Savn afhjulpen, fortier hans Recensent aldeles, formodentlig fordi det ikke passede til hans Øiemed at følge Sandheden; men Publicum er dog ikke bleven uvidende om, at ham tilkom denne Fortjeneste, og en Mand, hvis Ord vistnok gjælder meget mere end Recensentens, selv om han vilde navngive sig, nemlig afdøde Johannes Hage, har i Fædrelandet anerkjendt den Deputeredes Fortjenester i denne Henseende *).*) For den af Læserne, der maatte ønske at gjøre sig bekjendt med Hages Anskuelser og Jagtanordningen, henvise vi til Fædrelandets 2den Aargang N 67, hvor de ville Det Forslag, den Deputerede fremkom med i den anden Forsamling, var fra Stubbekjøbing, altsaa ikke den Deputeredes eget. Forslaget faldt igjennem, det er Sandhed, men ingenlunde kan dette tilregnes den Deputerede; thi efterseer man Debatterne i Stændertidenden, saa finder man, at Stubbekjøbingerne vilde have, at Stænderne skulde fraraade en lovlig Contract, hvilket man vistnok ingensinde kan ønske, at Stænderne ville indlade sig paa. Man seer fremdeles, at Andragendet, uagtet det gik ud paa at klage over Autoriteterne, dog ikke forhen var indsendt til Regjeringscollegierne, og fornemmelig paa Grund af denne formelle Mangel, der ei heller kan tilregnes den Deputerede, faldt Andragendet igjennem. Jeg skal endnu kun bemærke, at den Deputerede ifølge Stænderanordningen var forpligtet til at fremkomme med dette Andragende, fordi hans Valgdistrict fordrede det, og det kan dog aldrig fornuftigviis tilregnes en Deputeret, at han ikke formaaer at forsvare alt det Urigtige hans Valgdistrict mulig kan fordre at han skal være Talsmand for Forøvrigt ønsker jeg ikke videre at indlade mig paa denne Sag; thi jeg tilstaaer aabenhiertig, at jeg frygter for at blive oversvømmet af lange Tirader angaaende denne Sag om Overfarten fra Stubbekjøbing til Sjælland, hvilken vel tager sig ret godt ud paa Papiret, men i Virkeligheden er en Bagatel. Skulde imidlertid En eller Anden føle sig kaldet til atter at bringe denne Sag paa Bane, da beder jeg ham endelig at forskaane mig for disse uendelig kjedelige Talbeviser for Stubbekjøbings commercielle Vigtighed og Storhed, danjeg veed og her offentlig bekjender, at der i Stubbekjøbing er een Mand, der driver den største Kornhandel her paa Øen, og jeg tænker, at han vil finde denne Tilstaaelse mere tilfredsstillende, end et maadeligt Beviis for, at den Bye, hvori han boer, er en stor Handelstad. (Fortsættes)