Viborger Samler, 1783-12-29
DEN. VIBORGER. AMER. m. No. 8. Træer, ELLERTE AARCANC. Mandagen den 29 December 1783. Afrie ere friserer, (Slutning af Nr. 52.) Jeg nægter ellers slet ikke, det jo lader temmelig paradorHoufri=Bonden har Tiden for sig allene. Hoverie=Bonden maa dele en stor Deel deraf med Hovedgaarden. Mere Arbeide med de samme Folk i mindre Tid. Men paradox eller ikke, saaledes gaaer det dog til: Og, end ydermere, er grundet i Naturen selv. Saavel Siæls som Legems Kræfter formeres og styrkes ved Brugen. Seer man ikke, at de Mennesker, være sig i Nære= eller anden Stand, som Fe ere ere meest beskjæftigede, meest belemrede med Forretninger, ere dertil mere beqvemme og mere muntre, end de, som have vænnet sig til Magelighed og Ledighed. Tilsidst maa jeg endnu herhos sige, at jeg egentlig er en Forfegter, ikke af Hoverie i Almindelighed, men af Hoverie, der saavidt mueligt, er bestemt, ikke alene i Henseende til Arbeidet, men endog til Tiden. Jeg kiender de Godser, hvor Hoveriet forrettes i 1/4 af de Dage, som et i Henseende til Tiden ubestemt Hoverie udforrer og forhen udfodrede. Dette maa endelig være en reen Profit for Bønderne, og medfører intet Tab for Proprietæren, men vel mere Arbeide, mere Umage og Tilsyn. Her maa passes, at de bestemte Hoverie=Dage ikke hendrives og forqvitteres frugtesløse. Herligere og mageligere er et ubestemt og følgelig et uudtømmeligt Hoverie; For saavidt, at man kan i Morgen, med samme Bekostning, faae fuldført og udrettet, hvad i Dag, ikke af Mangel paa Hænder, men af Mangel paa Tilsyn, bliver ufuldført. Men denne Magelighed og saakaldte Herlighed kommer først Bønderne, og dernæst Proprietæren selv dyrt at staae. Overalt, det er, som sagt, ikke af Magelighed, være sig for Proprietæren eller for Bonden, jeg er Forfægter. Til 12. Nei, Fødestannen maa ophæves, eller ikke Vore Heeder ville, saalenge Verden staaer, blive udyrkede og ubeboede. Hvorfor det? ..... For al Jord som bærer Lyng, er maver: For maver Jord, giver ingen Frugt uden tilstrækkelig Giødning: For tilstrækkelig Giødning kan ikke haves uden Eng: For der er ikke et eneste Stykke Eng i Landet, som jo er betaget og bruges. Vil man ikke troe disse korte Sentenzer: Saa betragte man kuns de Hedegaarde, vi have, hvortil ingen Eng er. Nogle have have nu over 100 Aar været drevne, men hvor usel og kummerlig ernære de ikke Beboerne; Ja, de ere end ikke, uden Tilstød, uden fremmed Hielp, dertil i Stand; Og dog er her vel ingen Hedegaard, at jo dertil er noget Eng. Fremdeles betragte man vore Hede=Kolonier: Og dog ere disse fremdrevne og understøttede med saadan Bekostning og Kraft, som ikke stod i en privat Mands Magt. Hr. Fabricius formener, i fornævnte sin Afhandling, at de ere mislykkedes, tildeels, for Skove skulde først have været anlagte. Men lader os endog sætte, at vore Heder kunde frembære Skove, hvo skulde vel anlegge dem Skulde en Beboer giøre Forskud til Bygning, og til en Skovs Anlæg, for under Skovens Beskyttelse, en 20 a 30 Aar derefter, thi forinden kunde Skoven ikke komme til nogen besynderlig Fremvext, at kunne pløie, saae og høste. Og Jmidlertid af egne Midler føde og klæde sig og Familie? Nei, det hedder, ars longe, vita brevis; Et Menneskes Alder er alt for kort til en saavidt udseende Spekulation. Herforuden, til en Bondegaard paa saadan Maade at anlegge og fremdrive behøvedes et Forskud, i mindste, af et par 1000 Rdlr. Men, hvormange Bønderkarle ere der vel, der eie saamange Penge, Og, om der end var nogen, om hvilken dette kunde siges, skulde en efter sin Stand, saa bemidlet Karl vel have Lyst til at sætte sig ned paa den sorte Hede, i det meget uvisse Haab, efter 20 a 30 Aars Forløb, at kunne høste Frugten af sine Penge, Thidet maatte gaae, hvordan det vilde, han maatte stræbe det beste han kunde, alting maatte lykkes efter Ønske, saa blev han dog efter 20 a 30 Aars meget Arbeide, megen Uroe og Bekymring for Udfaldet, ikke et Haar rigere end da han begyndte. Ja, godt og vel, om han end kunde blive den samme, som jeg for min Deel ingenlunde lovede for. Jeg siger, om endog Skov vilde lykkes i Heden; J god god Hede Jord lod en Gran=Skov med endeel Arbeide og Bekostning sig vel anlegge. Men man maa merke, at en saare liden Deel af vore saa ofte paaraabte store Heder bestaaer af god Jord. Den største Deel er ringe, saa kold og suur, ligger saa nær paa Steen og Gruus, eller den haarde Ahl, og følgelig, har saa lidet Jordmad neppe en Tommes, at den, saalenge Verden staar, uagtet alt det fornuftige Arbeide, man derpaa vilde anvende, ikke bærer Korn, endnu mindre Skov. Var det nu saa, at den gode Jord laae samled paa et, den ringe paa et andet Sted, var der endda nogen Udkomst; Men nu et Stykke god Jord af 100. Nu igien et ringe Stykke af 10000 Qvadrat Alen. Under saadanne Omstændigheder, lader en Skov sig ikke anlegge. Den maa være sammen hængendes, at Træerne med samlede Kræfter kunne beskytte hinanden. Jngen Aabninger, som give Kulden og Vinden Jndpas. Men jeg hører, endeel vore Skonomister sva. Hvad, Kunne Skove komme frem paa de Meklenborgske og Brandenborgske sandede Heder, og paa Norges nøgne Steen=Klipper, skulde de da ei og kunne voxe paa de Jydske Heder, ..... Sandet, ja dyb sandet Jord er en ærlig Sag, der kunne adskillige Sorter Træe meget gierne voxe; Men paa de Jydske Heder i Almindelighed kunne de det ei; Jkke, for Jorden er for sandet eller for maver, men for den er for grund, kold og suur, og derhos maver. Man forestille sig en Jeruplade fra 1 til 7 Qvarteers Tykkelse, overdraget med en Skorpe af 1 Tomes kold, suur og maver, deels med hvidt, deels med sort Moos begroet Jordart, under Jernpladen har og skier Sand, saa dybt man kan komme, stundom, som og sielden falder for, Leer eller Jordmarv: Og man har omtrent Begrebet om de Jydske Heder. Skulde der da vel, i den smule og dog der derhos meget ringe Jord, paa en saadan Jernplade kunne groe Træer, Dette, troer jeg dog vel ingen paastaar. Norges Steen=Klipper komme nærmere i Ligning med de Jydske Heder, thi disse ere og i sig selv intet andet, end Steenklipper, overgroede med lidet Jord og Moos. Forskiellen er alene at i Norge bestaar Steen=Massen af et heelt Stykke: Her, af utallige Millioner sammenpakkede smaa Stene og Gruus, og sammenlimede med Ahl eller et Slags Sand, der er næsten ligesaa haard, som Steen. Ja den bare Ahl, foruden ringeste Blanding af Steen, har næsten den samme Haardhed og Fasthed som Steen: Eller, for herom at give et endnu tydeligere Begreb, ligner en haard frossen Jord, der ikke uden med Staalstange lader sig opbryde. - At der kunde groe Træer paa de bare Steen=Klipper, forekom mig ligesaa paradox. Jeg har derfor nøiere herom erkyndiget mig, og faaet at vide: At det er ikke paa de bare Klipper, men i deres Revner, at Træerne voxe. Og nu forsvandt Paradoxien. Disse Revner ere fyldte med forraadnet Græs, Græs=Rødder og Frøe, og med det fineste Støv og Jord, som Regnskyl og Vindene Tid efter anden der have henført, der tilhobe i Tidens Længde udgiør det allerbeste Muld. Her foruden finde de spæde Planter i Revnerne ikke alene, nu og da paa Dagen, Skygge for Solens brændende Hede, men endog al fornøden Ly og Læ. Kan nu vel nogen undre sig over, at saadanne Træer, under saadanne Omstændigheder, kunne komme til saadan Fuldkommenhed, Jkke et Misbeed, skulde kunne saaledes opklekke og fremdrive dem. - Forinden jeg forlader denne Materie, maa jeg, for at undgaae al Tvetydighed, endnu noget nøiere forklare mig. Jeg siger ikke, det er fysisk umueligt, paa et samlet godt Stykke Hede Jord, at anlegge og oprette en Bondegaard: Man kunde i Mangel af naturlige, paa saadan Jord betiene sig af Konst=Enge. Jeg siger alene a) At kuns en liden Deel af vore store Heder bestaar af god Jord, der forholder sig mod den ringe, omtrent, som 1 mod 100 b) At paa den ringe Jord ventes forgieves Korn, og endnu mindre Skov. c) At man i Hederne sielden finder samlet et stort Stykke af god Jord. b) At Anlegget paa den gode Jord udforrer, saameget Forskud, Udfaldet derhos for de fleste saa usikkert, at ingen sig dermed befatter eller kan befatte. Nu, Skovs Anlæg: Endog i den beste Jord har dette sin store Vanskelighed. Det forholder sig med de spæde Planter, som med spæde Børn. Den største Omhue og Forsigtighed maa bruges, for at holde dem ved Live Og dog ofte forgieves. Jndtreffer allene, den første eller anden Sommer, efterat Granfrøet er saaet, 14 Dages eller 3 Ugers vedvarende brændende Hede, fortørres paa vores slette Marker, som ingen Tid paa Dagen give Skygge, ikke heller Ly for nogen Vind, de svæde Rødder og ødelegges. Denne Tids Punkt endog lykkelig overstaaet, finder dog siden den unge Skov saamange Fiender i Orme og Jndsekter: Vinde og Storme, Kuld og Frøst: Jis og Snee. Faar og Fæe: Og tilsidst, naar den kommer til nogenlunde mandbar Alder, i Tyve=Haand, at det altid bliver et eventyrligt og voveligt Arbeide, sig dermed at befatte. Det bliver altsaa derved, at, saalenge Verden staar, blive vore Heder ubeboede, medmindre her skulde bliv saadan Overflødighed, ikke af Folk, men af Penge, at man ikke veedste dem anderledes og bedre at kunne anvende. J Engelland eller Holland skulde man kunne vove og udføre det, vi her ikke kunne. Og dog troer jeg, at endog der, bleve de Jydske Heder det samme, som de her ere. Til 13 Fødestauns Baand krænker forresten ingens Ret i andre Maader. Og Frihed for Fødestam er ingen Ret, i de borgerlige Selskaber, hvor de borgerlige Love paabyde Baandet. Til 14. Dette Spørgsmaals Besvarelse udledes lettelig af det foregaaende. Jeg maa ellers herhos sige, jeg endnu ingensinde har kiendt nogen af de saa udskregne onde Proprietærer. Der maa altsaa, dog nok, ikke være saamange af dem som adskillige, mueligen af andre Aarsager, ville indbilde os. Ja, naar det end kom dertil, saa skulde dog en ond Proprietær ikke kunne, om han end vilde, udrette saa meget ondt, som en ond Oberst, eller en ond Amtmand, en ond Landsdommer, en ond Borgemester, en ond Byefoged, en ond Herredsfoged, eller en ond Præst; m. f. Om der ellers er onde blandt nogen af disse, som man ikke maa troe, siden alle herom tie. Jmidlertid ere de og Mennesker, ligesaavel som Proprietærer. Og der kan ingen Aarsag gives til at troe, at Menneske Slægten, skulde være verre blandt Proprietærer, end blandt andre. Snarere er paa dem, frem for paa andre, denne Tømme: At en Proprietær ikke kan være ond mod sit Godses Bønder, uden at være det mod sig selv. Hans og Godsets Fordeele ere saa omtrent uadskillelige. Han kan ikke afklæde en Bonde, uden at paaklæde en anden. Hvilket alt ikke kan siges om andre. c. 8. Hvad koster i Almindelighed et Skiftebrev paa et Proprietær Gods, og hvormeget, paa Selveier= eller publik Gods, Hvor meget efter en simpel Borger i Kiøbstæderne? "..... Dog, jeg beskylder ingen, siden jeg ingen veed skyldig. Jeg søger allene at forsvare dem, som ubillig beskyldes, og, endog mod god Politie og gode Sæder, saa ofte, saa offentlig, og, (uden at kalde det med sit rette Navn) saa ubetænksom, uden ringeste Beviis angribes og kalumnieres.