Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-01-20
Som Digter, mener de, paa Gravsens Bred Du og det Liv er ei at spøge med, Og det er netop hvad jeg vilde sige: Men at for Alvor jeg tog Skjemten med, Hvor Alporsord ei funde bedre Sted, Det var dog nok ei Næsviished saa lige. See, stolte Sphin, det er mit Davns=Svar, En bunden Tale, baade kold og klar, Tillukt med Flid for Tonen i mit Hjerte; Nu er jeg seen, som jeg var fordum snar Til Vægterhaanden, du bespyttet har, At række dig i Skin af Danmarks Kjerte. Jeg lod dig rase, ældre Broder min Og paa min Kappe slagte dine Sviin, Jeg vilde dig ophidse ei men kjøle. Nu est du kold og stolt med Hjertens Lyst, Kom nu, saa vove vi en Alvorsdyst, Og væmmes skal du vist ei ved min Søle. Dog, ingen Handske kaster jeg til dig, Jeg kun optager den du ralde mig, Og som jeg dengang ikke maatte røre; Afbryder jeg med Fienderne min Krig, Og venter jeg en Sandheds Ven i dig, Hvor kan mod dig med Lyst jeg Krigen føre, Nei visselig, som Dannemand og Præst Selv midt i Strid jeg hver Freden bedst, Og gjerne Hjertet vilde kjærlig tale: Men til du seer, at ei jeg leger Hest, Skjøndt Barn jeg er, det tjener os nok bedst J Stilhed Gud hinanden at befale. Dog, Hjerteordet lader sig et tvinge, Gid, Baggesen, du mesterlig fuldbringe Hvad jeg har kjækt og ærlig fusket paa Da veed jeg vist, at under Lysets Vinge Min Broderhaand, mit Venneraad saa ringe Du nænner ei at haane og forsmaae. Grundtvig. Exempelsamling, til Brug ved Religionsundervisningen for Ungdommen, af Andreas Krag Holm, Præst ved Holmens Menighed og Søqvæsthuset, Ridder af Dannebrogen. Kjøbenhavn, 1816. XX. og 383 Sider. (Sluttet.) Tæseren har af det foregaaende allerede seet at Forf. just ikke besidder nogen udmærket Styrke i Modersmaalet. Vi ville endydermere godtgjøre det med Beviser. S. 2: den Religion, som har været hans hulde Ledsager istedet for Ledsagerinde. S. 113: "Alexander bliver dødelig syg, fordi han, skjult (!) af Sved havde badet sig o. s. v. S. S. drage Krigen i Længden (!) istedet for, trække Krigen i Langdrag. S. 123, forfaldt de til Vindesyge og Gierrighed." S. S. de nødte Fyrsterne ved Dinsler til at angive (opgive) deres Skatte."S. 143 og flere Steder, hede istedet for hedde. S. 160: "og vilde nøde denne til at opdage Arcadii Tilflugtsted. Man kan ikke nøde nogen til at opdage, men vel til at aabenbare et Tilflugtsted. S. 164 læses: "Jmidlertid falder Huset ned og knuser Gjæsterne". Naar et Huus ikke hænger i Luften, saa kan det ikke falde ned. Det skulde nok hedde, styrter sammen. S. 166 siger Aristippus: værer ved et godt Mod" (seyd guten Muthes, istedet for lader ikke Modet synke, eller fatter Mod. - Pronom. relat, bruger Forf. meget ofte urigtigen. Saaledes hedder det S. 167: "Columbus sluttede, at der endnu maatte være et stort Land, i Havet, som endnu ikke var opdaget. Opdagede Columbus da Havet? Hverandre forvexler Forf. paa mange Steder med hinanden, og omvendt, f. Ex. S. 54. tretten Aar havde de ikke seet hverandre (Columbus og Bartholomæus); her bør det hedde: hinanden. S. 382: "Jesuiterne lærde (lærte), at man, for at fordærve en Privatperson eller en heel (!) Regjering, maatte begynde med at bringe en slig Person eller Regjering i Vanrygte, ved at udstrøe Bagtalelser." Anmelderen skjønner ikke rettere, end at "fordærve her er en Oversættelse af det tydske verderben, som kan betyde at ødelægge eller styrte. - Præsens og Imperfectum bruger Forf. i een og samme Periode aldeles i Flæng paa mange Steder, f. Ex. S. 89: "den Sidste var nær a. da han bliver o. s. v. S. 186: "Da Cato a. var i Roms borgerlige Krige overvunden &c., er den Tanke &c. S. 307: "Da Epaminondas havde vundet Seier o. s. v., søger han o. s. v. S. 203 siger en Mand til sin Kone, hvis Barn i to Dage ikke har villet lære noget: "saasnart du kommer hjem, skal du alvorlig sætte Barnet tilrette (zurechtesetzen)." Man pleier dog ellers at sige, rettesætte. S. 239 siges om et i Sand tegnet Rum: "det Rum, jeg har beskrevet." Jnterpunctionen er paa de fleste Steder yderst skjødesløs, og hvad der er særdeles mærkeligt, i hele Bogen har Anm. meget sjeldent kunnet opdage et Semicolon. Man finder her faa andre Skilletegn, end Comma og Punctum. Af Trykkeil findes endeel. Endog de meest bekiendte Navne, f. Ex. Pithias, kaldes (S. 274) "Pinthias" Anm. havde ikke nævnt denne Trykfeil, dersom den ikke ligeledes fandtes i Jndholdslisten. Skulde Bogen blive brugt som Forberedelse til Historien, saa ville saadanne urettede Trykkeilvære meget forvildende for den unge Læser. Heller ikke mangler her paa forvirrende Udeladelser. S. 261 tales om: "at Oderfloden 1784 stiger over sine Bredder, og at Prinds Leopold iler til Redning. Men hvem eller hvad han iler til Redning er udeglemt. - Paa endeel Steder nævner Forf. Aarstallet, paa andre ikke, og, hvor det ei nævnes, vil den i Historien mindre Bevandrede ikke lettelig vide, til hvilken Tidsalder, han skal henføre Exemplet. Heller ikke gjør Forf. paa mange Steder Forskiel imellem A. c. og A. f. Ch. F.S. 310 siges: "Morus var Kantsler i Engelland, vel kan man gjette sig til, at det skal være den berømte Thomas Morus, men Fornavnet burde dog have været anført, især da Aarstallet ikke nævnes. Overalt har Forf. kun sjeldent i saadanne Tilfælde taget Hensyn til Ungdommens Tarv. Han taler om Atheister o. s. v., uden at forklare deres Betydning. - Den der ønsker flere Exempler af samme Natur, som de anførte, henvises til Skriftet selv. Jmidlertid skal Anm., naar det gjøres fornødent, og han opfordres dertil, ikke undlade, efter Pligt, at fremkomme med flere Beviser. At Forf., som han i Fortalen (S. V.) siger: "undertiden smaalig nok har søgt Fortællingerne", maa man indrømme ham, naar man med dette Ord forbinder det almindelige Begreb. At pakke en Læsebog for den danske Ungdom fuld med Anecdoter af den romerske og græske Historie, uden fortrinligt Hensyn til denne Ungdoms Tarv, kan dog neppe kaldes at søge storligen. Det meste man i første Henseende kan sige til Forf. Undskyldning, er: at det var Reminiscencer, der, som Oversætter af Valerius Maximus, indgjød ham denne Forkjerlighed for den romerskegræske Historie. At Forf. i Fortalen forsikkrer, "at han ikke agtede det stort, enten Fortællingerne vare meget eller lidet bekjendte, naar han kun troede dem at passe der, hvor de skulde, kan neppe tjene til Undskyldning for, at næsten de fleste af Exemplerne forhen ere læste paa Dansk, og for største Deel i en skjønnere Form. end hos ham. Heller ikke passe Exemplerne, hvor de skulde passe. Hvortil f. Ex. det lange tørre Brev fra A. Haller til hans Datter (S. 8) Fortællingen om Roms Opkomst og Undergang (S. 16 17), som ikke beviser, hvad den skal bevise, eller og Jndianerne, der ikke kunde begribe, hvorledes Columbus kunde forudsee en Maaneformørkelse (S. 39), hvilket Forf. anfører som et Exempel paa Overtro, endskjøndt det dog egentligen. blot var Mangel paa Kundskab? Hvortil den hele Fortælling om Jenner og Kokopperne (S. 50) en i sine Virkninger vel høist vigtig, men i sig selv dog ganske tilfældig Opdagelse, som man i Holsteen allerede kjendte 1767, uden at ændse den og som allerede findes omtalt i et der den Gang udkommende Tidskrift?