Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-09-22
Roeskildske Stænderforsamling. (Fortsættelse.) Fem og fyrretyvende Møde. Sagen angaaende: 1) Professor Bangs Forslag om Modificationer i Provindsialstændernes Jnstitution samt 2) de til Stænderforsamlingen indkomne Petitioner og Skattebevillingsret m. M., blev foretagen til foreløbig Behandling. Som Referent for den nedsatte Comitee (Algreen-Ussing, Tutein, Clausen, Treschow, Bang) oplæste Professor Clausen Comiteens Betænkning, der er af følgende Jndhold: "Proponenten af det førstnævnte Forslag har motiveret sit Andragende ved en almindelig Betragtning over den Stilling, som Provindsialstændernes Jnstitution i sin nærværende Skikkelse indtager, til det Punkt af Udvikling, hvorpaa det politiske Liv befinder sig i Danmark. Han bringer i Erindring, hvorledes Jnstitutionen i sin Nyhed, da den fulgte paa den tidligere Udelukkelse af Folket fra Deeltagelse i de offentlige Anliggender, naturligen fremkaldte en vis Friskhed, som nu har tabt sig. Han yttrer Frygt for, at Jnstitutionen, dersom den fremdeles skal beholde den nuværende Form, vil – efterhaanden som underordnede provindsielle Jnteresser træde i Stedet for de almindelige Lovgivnings- og Administrations-Forhold, der beskjæftigede de første Forsamlinger - mere og meere hensygne, og at saaledes, naar Stænderinstitutionen ophører at være Foreningspunktet for den nationale Jnteresse, en Følelse af Uhyggelighed og Tomhed vil gribe om sig, som lettelig vil bane Veien for lidenskabelige, uheldbringende Bevægelser. Der er, efter Comiteens Overbeviisning, vægtfuld Sandhed i disse Ord; og naar der ligger Stof for enhver fædrelandsksindet Mand til alvorlig Eftertanke over Danmarks Fremtid, maa et Andragende om en yderligere Udvikling af Stænder-Jnstitutionen, hvorved den nødvendige Samvirken af Folk og Regjering for det hel Samfunds Tarv skal kunne vedligeholdes i den tilkommende Tid, være anbefalet til Stænderforsamlingens nøieste Prøvelse. Et af de Punkter, paa hvilke Proponenten har lagt den største Vægt, er en lovbestemt Medvirkning af Stænderne ihenseende til Finants Bestyrelsen (Litr. G.); og vistnok vilde Bestemmelser angaaende Stændernes Medvirkning ved Finantsforvaltningen - saaledes som de senere ere bragte i Forslag af Forsamlingen blive at optage som integrerende Deel i en revideret Stænderanordning. Men denne Deel af Forslaget er af en anden af Forsamlingens Medlemmer gjort til Gjenstand for et særligt Andragende, og ligesom nærværende Proponent har henviist til dette, saaledes skal undertegnede Comitee lade denne Deel af Andragendet udenfor sin Betragtning. Af ikke mindre Vigtighed er Proponentens Andragende om Forening af de danske Stænderforsamlinger (Litr. A.) Jntet Spørgsmaal er, lige siden Jnstitutionens Stiftelse, bleven omhyggeligere drøftet og stærkere omdebatteret med Grunde for og imod. Debatten tør vel ansees at være ført til Ende, og det vilde være hensigtsløst, her at fornye den, - saameget mere som det neppe er tvivlsomt, hvilken Mening der er gaaet ud af Striden som den seirende. Allerede i Aaret 1838 gjorde Jnterressen for Foreningen sig gjældende i begge Stænderforsamlinger under en stærkt bekæmpende Opposition; og det tør udentvivl paaberaabes som historisk Kjendsgierning, at Overbeviisningen om det Fordærvelige i en ydre Adskillelse af det, der lykkeligviis er indvortes forenet, er siden den Tid trængt dybere og dybere ind i Folket, - den Overbeviisning nemlig, at det er denne Adskillelse, der i Særdeleshed stiller sig fjendtligt hæmmende imod enhver ønskelig Udvikling og Udvidelse af Stændernes Virksomhed, være sig nu til at sætte Regjeringen i fuldstændig og tilforladelig Kundskab om Folkets Stemninger, Ønsker og Fornødenheder, eller til at sammenarbeide og ved Eenhed at bestyrke de materielle og aandelige Kræfter i Folket, til at fremhjælpe og fremskynde Iværksættelsen af vigtige Reformer, eller til at forbinde Landets Borgere ved en national, over private og provindsielle Jnteresser seirende, Almeenaand. Paa den anden Side tør det ikke oversees, at de Grunde, som ere blevne anførte mod Stænderforsamlingernes Forening, hentede fra Kongerigets Forhold til Hertugdømmerne, have netop for Tiden erholdt en særegen Betydning ved de forskjellige Interesser, som krydse hverandre i mere end een Henseende, og som neppe ville blive uden Jndflydelse paa den fremtidige Udvikling af dette Forhold. Comiteen kan ikke andet end finde det ønskeligt, at den synderlige Formening, som ikke sjeldent yttres i Hertugdømmerne, og selv har banet sig Vei ind i den holsteenske Stænderforsamling, om en Bestræbelse fra dansk Side efter at faae Hertugdømmet Slesvig incorporeret i Kongeriget, mødes af en uforbeholden Erklæring, der kan have Adkomst til at gjælde som Folkestemme, om det Grundløse i denne Forudsætning. Jo større Anledning der er til at beklage denne Miskjendelse, for hvilken den af Regjeringen, efter de slesvigske Stænders Jndstilling trufne, Foranstaltning til at sikkre Nationalitetens Ret med Hensyn til Sprogforholdene i det dansk talende Slesvig, har været udsat, desto nærmere ligger Opfordringen til at forvare os imod den Mening, at vi skulde gjøre os skyldige i lignende Miskjendelse af Slesvigs nationale Selvstændighed, som har sin Begrundelse i Sprog, Lovgivning og nedarvede Jnstitutioner. Men med Erkjendelse af Retmæssigheden af en særegen Repræsentation for Hertugdømmet Slesvig, hvilken fremdeles maa vedblive, kan fuldvel Ønsket bestaae, som maa ansees lige grundet i fælleds Jnteresse, om Forening af Kongerigets og Hertugdømmets Stænder til Forhandling af de almindelig nationale, navnlig de finantsielle Anliggender. En nærmere Indgaaen paa dette, vistnok indviklede, Forhold, vilde fra Stændernes Side være ubetimelig. Dette kan derimod, efter vor Overbeviisning, ikke siges om Principet, fremsat i Almindelighed: at Sammendragning og Forening af de hidtil adskilte og hver for sig bestaaende Stænder maa ansees som den første Betingelse for Jnstitutionens Udvikling til forhøiet Betydning og forøget Virksomhed. Vel erfares det af den Kongelige Bekjendtgjørelse af 11 Juli 1840, at det hidtil ikke lykkedes Stænderforsamlingen at forskaffe denne Anskuelse Jndgang hos Hs. Majestæt. Men saavist som heri ligger Opfordring til at underkaste denne Anskuelse en fornyet Prøvelse, saa lidet vil Forpligtelsen kunne miskjendes, saafremt denne Prøvelse fører til bestyrket Overbeviisning om Sagens Sandhed og om dens Vigtighed netop med Hensyn til den nærværende Tids Tegn, at udtale sig herom i fornyet Andragende med al den Styrke, som Overbeviisning og Fædrelandskjærlighed giver. Allerede førend Stænder-Jnstitutionen var traadt i Kraft, yttredes mangen Betænkelighed angaaende Hensigtsmæssigheden af det Repræsentations=System, som herved var grundlagt, eller Frygt for, at et tilfredsstillende Valg af Folkerepræsentanter vilde være lidet betrygget ved en Lov, som gjorde Valgret og Valgbarhed udelukkende afhængig af Grundbesiddelse. Hvorvidt denne Frygt har viist sig grundet, derom vil det gyldigste Vidnesbyrd kunne afgives af Forsamlingen selv. Og med den Bevidsthed, Forsamlingen tager med sig, om samvittighedsfuld Opfyldelse af det nu snart tilendebragte Hverv, med den Anerkjendelse fra Folkets og Regjeringens Side, der er bleven Stænderne til Deel, turde dog Forsamlingen findes villig til at erkjende, at den – naar hensees til det Punkt af intelligent Dannelse, hvorpaa det danske Folk befinder sig - ikke i sin Heelhed kan ganske passende gjælde som Repræsentation af Folkets aandelige Kræfter, Forsamlingen vil uden Tvivl erkjende, hvormeget fortjenstlige Deele af dens Virksomhed skyldes enkelte Personligheder, som ved aldeles tilfældige Forhold ere blevne Medlemmer af Forsamlingen, og den vil neppe fordølge for sig selv, hvormeget de Opgaver, der i Fremtiden kunne blive stillede dens Virksomhed, ville efter al Sandsynlighed overstige dens Kræfter, naar saamange indsigtsfulde, talentfulde, arbeidsdygtige Borgere skulde være udelukte fra Folkeraadet ved Opstillingen af en ydre Qvalification, der giver ringe Garanti for den Jndsigt og Duelighed, hvorpaa Stændernes hele Betydning og Kraft beroer. Proponenten har, i Erkjendelse heraf, under Litr. B. henledet Opmærksomheden paa den nu gjældende Bestemmelse om Valg. barheden. Forsaavidtsom her det negative Princip er lagt til Grund: at den som betingelse for Valgretten foreskrevne Grundbesiddelse ei tillige skal være en Betingelse for Valgbarheden, maa Comiteen, i Henhold til det forhen Anførte, tiltræde Motionen. Derimod kan den ikke tiltræde den, forsaavidtsom Proponenten tillige har opstillet den positive Regel, at Valgbarhed til at være Medlem i Stændernes Forsamling ei knyttes til andre betingelser end de almindelige personlige Qvalificationer." Det er bleven bemærket, at en saadan, ved ingen ydre Qvalifications-Form betinget, Udstrærning af Valgbarheden ikke kan paavises i nogen Stat; og Grunden hertil frembyder sig let, i den Erkjendelse nemlig, at det ikke er muligt at knytte Valgretten til saadanne betingelser, at der ved disse skulde være given tilstrækkelig Borgen for en tilbørlig Anvendelse af denne Ret og et ønskeligt Udfald af Valghandlingen. Denne Garanti maa hos os ansees saameget mindre at være tilstede, som Valgrettigheden er knyttet udelukkende til Grundbesiddelsen, og derhos til Besiddelse af en forholdsviis ringe Eiendom, og det synes derfor meget betænkeligt, at en næsten uindskrænket Valgret skulde være nedlagt i en saaledes organiseret Valgcorporations Hænder. Derimod turde vistnok de vægtigste Grunde tale for en Udvidelse af Valgbarheden inden visse bestemte Grændser. Forslaget nævner saaledes Ophævelse af den Grændse, efter hvilken nu Valget i de fire forskjellige Valgklasser er indskrænket til dem, der henhøre til den respective Klasse; – Udvidelse af Valgbarheden til Dem, der svare et vist Skattebeløb, som kunde træde i Stedet for en tilsvarende Grundbesiddelse, – fremdeles til Dem, der beklæde visse Stillinger i Samfundet, som give Forudsætning om Dannelse og Jndsigt i forskjellige Retninger, f. Ex. Geistlige, offentlige Lærere, Sagførere o. s. v. Ved saadan Udvidelse vilde Udsigten til at finde Jntelligents og aandelige Jnteresser tilbørligt repræsenterede i Stænderforsamlingen blive langt større, end den nu er, og derved tillige større Forviisning være givet om Modvægt imod eensidige Tendentser af forskjellig Art. Naar Proponenten videre har andraget paa, at de mosaiske Troesbekjendere og ligeledes de almindelige Consuler, saalænge de ei kunne ansees som den vedkommende fremmede Stats fastlønnede Embedsmænd, ikke skulle være udelukkede fra Valgbarhed, maa Comiteen eenstemmig tiltræde det sidste Punkt, ligesom den antager, at det første Punkt vilde ved en Revision af Stænderanordningen komme under ny Forhandling. Af beslægtet Natur med de foregaaende er endnu Proponentens Andragende (Litr. D.), at alle valgbare kongelige Embedsmænd skulle kunne modtage det paa dem faldne Valg, uden at behøve at erhverve Regjeringens specielle Tilladelse. Men