JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1668-03-01
Den ædle Kiøbenhavn fornemmer allerede Holdaten paa sin vold at trælle fast och svede, Thi lafver hun sig til, och giør sin største flid, At rede Skatten ud til den bestemte tid. Sig Rigens Admiral Her Bielke glemmer ikke, Med hvis, som hannem bør, paa Floden at beskikke. Felt-herrens muur af Jord, och hans af haarden Eg Det er, nest Gud, det vern, der aldrig Danmark sveegFranckerige. Frandsosen uden tvift, af Svenske Mand och Finde Den kaalde vinters tvang har lærdt at ofvervinde: Thi der Burgundien var tryg, och tænkte best, At hand bag oonen saad, da var hand hende nest. Ey nogen Fæstning der saa mægtig bleef befunden, Den 10 med Herre-skiold indtagen blef och vunden. Ey vern och modstand hialp. Men (kort at sige det) Paa femten dages tid hand Landet hen fick slet.
Danske Mercurius, 1668-03-01
Den friske Prinds Conde, som teede sig saa modig, Och heller hafde seet sin pande saar och blodig, en End ey forhverve seyr i samme krig och færd, Bleef til Landhøfding gjort, Ja var och det vel værd. Det er de Frandskes Low, trods hvem som den misshager, At hvad som Kongen self personligen indtager, Det hand ey nogen tid tilbage gifver let, Men saa, som til en aff, vil holde sig til det. Dog har Jeg hørt eengang en Spannier at sige, At denne Low och skik ey længre staaer ved lige, End til en sterckere tvert ofver skiærer den, Och faaer igien med sverd, hvad før var tagit hen Holland. 1 Om handelen til Søes, och kiøbmandskab at føre, Mand visse pacter nyss med Engelsken loed giøre. Thisee, hvad er et Land, hvad er en Meenighed; Hvor Kiøbmands fart och brug skal stedse dempisneed. 2 Den Franske Søe-magt mand begynder for at frycte, Den torde vel, maaeskee, de gode Kiøbmænd rycte, Som pløye salten Haf. Mand derfor aarlogs Mænd Vdrustit har, och hen med dem paa reysen sendt.
Danske Mercurius, 1668-03-01
De Spanske Nederlande. Statholderen udi de Spanske Nederlande Vil, i sin Konges nafn, Frandsosen nu tilstande, Det forslag, som til Hag er gjort om Flanderen, Och hvis hand der udi med magt har tagit hen Om Frandsken derfor nu vil gifve det tilbage, Och der med giøre Fred, det Spansken skal behage. VyVilhand och ikke det, men gifve værd der for, Som lowlig dømmis kand, hand fri skal hafve forMen hvosom Frandsk forstaaer, til enden nok kad giætte. Heldst nu, Burgundien sig bidse, paa lod sette. Jeg hafver altid hørt, at meere meere vil. faar vel hatten til. først kappen bort, Je Faaer J.
Danske Mercurius, 1668-03-01
Portugal. 1 Rixdagen sluttit har med sammeltydig stemme, Den gamle Konges magt och regiment at glemme Men hvad kad hand dertil hand self sin mangel veed. Hand faar at væbne sig med god taalmodighed. 2 Hans Broder midlertid skal Rigetz forsvar være: Maa skee, med tiden och faaer Konge nafn och ære. See det er Lykkens drift och blinde tærning-spil Hun sætter af och i ret som hun selfver vil.
Danske Mercurius, 1668-03-01
Polen. Stoor tvist mand vel fornam udi den Polske mode, Som dog fordragen blef i venlighed och gode De fleestes stemme bleff samtykt och kiendt for god Hvor efter mand och den forordning giøre loed: At ingen Sendebud, som tien en fremmed Herre, Naar deres Rixdag er, nærværendis maae være. Ey heller, uden sær benaading och forlof, Sig lade finde der, som Kongen holder Hof De sige: det ey tien for deres Stand och Rige, Det nogen fremmed dem i kortet ind skal kige Ja, den vist daarlig er, som det begiær ochsaa, Heldst naar hand næfve pust, som Rydsen fik, skal faae. og (2)de
Danske Mercurius, 1668-04-01
Den Danske til den 1. Aprilis 1668. Danmark. 1. Naar andre Rigers Folk sig ofver Mars besvære, Vor gode Dannemark, Gud være lof oc ære, Da veed af ingen Krigs fortræd och Aarlogs meen, Men voctis, som hun var Guds egen øyesteen. Vor milde Konning vi (nest Himlen det tilskrifve: Ved hannem vi saa qvær i Fred og skaansee, blifve. Hans Frederige Sind med raad oc høy forstand Alt det at stille veed, som krig opvække kand Hand ey diss mindre dog har Knecte, Vern og Volde; Vil och paa falten Strøm sin Flode færdig holde. Fredens tid sig den med flid forsiune maa, Der sig forsvare vil, naar feyde kommer paa. 2 Margrefven af Barent, en dapper Helt oc Herre, Er af hans Majestæt med Ridder-nafn och ære Begafvit nyligen. Hand det antoeg med lyst, Och nu gaar frem i stads med Elephant paa bryst. Alt Hoffet ære teer och ynsker hannem lykke, Saa mangefold, som den kostbare Ridder-smykke Opveyer grand i Soel. Hand der imod igien Udi foer allentid at blifve Danskens ven en viss pris paa vin och Kiød och andet meere J Kiøbenhafn er sat, for dem, med sligt haandteere. Raad, Raadstuens Ofrighed ey vel kand stede til, At hver maae sit saa dyrt udprange som hand vil. Den arme Kieldersvend vel noget ynkis skulde, Som i sin regnekunst ey vittig er til fulde. Naar hand en half pæl vin til nogen tapper ud, Hand med sit regenskab da fanger hofvedbrud. Den halfve Søssling tit hans skademand vil være. Hand och ey strax en heel for intet kand begiære. Mig derfor siunis best jeg noget skempte mae) Mand gifver bogstaf om, hvo skaden ud skal staa Tyskland. 1 Den Tydske Keysers Slot ved Jldens magt och lue Afbrændt er til Vien. Gid det ey Tydskland true Med nogen særlig straf. Mand saae hvor Londens brand Var forbud til den tab, som timdes Engelland. Chur Collen feydebref fra Mynster fanget hafver. En hver af dennem sig til aaben aarlog lafver. Men jeg ey veed, om sligt er Klerke skik och færd, Fra Kirken ud til Felds, fra Messebog til sverd.
Danske Mercurius, 1668-04-01
Franckerige.
Danske Mercurius, 1668-04-01
1 Frandsosen hafver vel med Spanien vedtaget, En stillestand. Men den ey længere bedagit, End til først i April. Ja rettelig April Som Genneps faste Slot ey deert ved leer och smil. Thi der hun allermindst forventede sig feyde: Men lidte trygelig paa den tilsagte leyde. Da blef hun tagen ind. Mand dog vel sige vil, At Kongen aldrig self gaf der befaling til Lær, Krigsmand, her udaf, hvor du din sag skalt stille, Naar du gjør stillestand och holder vaaben hvile. See-til, er best for den, som leege vil med kort Troe-lidet stælden sveeg. Troe-vel reed Hesten bort 3 Hvad Fredens sag angaaer, hvor paa til Achen magis, Da siger Fransken sig at vilde nok fordragis Giør dog, som ofvermand, sin tale noget rum, Och der paa pukkendis begiær for stor en sum Med tvende vidner kand en sag til Tinge drifvis: Men det ey falde vil saa let, med den at kifvis, Der staaer i marken med saa mange tusinde, Som hannem vidne med, og lade magten see. 4 Mand i Burgundien begynder need at bryde De beste Festninger, som kunde spidsen byde. Mand och Krigs-Floden har udrustit oc hensendt, At hente hiem det Folk, i Portugal har tient. 6 Mod Catalonien mand vil med dennem rykke, Och, medens Spansken hvil, forsøge der sin Lykke. Men Floden midlertid skal i Canalen gaae, Och hindre Flanderen fra venner hielp at faae. Ja kort at sige det, naar du ret ofverregner, Altingest sig til Krig, til Fred sig lidet tegner. Med mindre noget sært, som ingen end af veed, vis, Tildrager sig, hvor ved kand stiftis rolighed. 8 Mand med den unge Prinds, som ellers Dauphin skrifTil Daabenhaster nu Stoor pract skal der ved drifvis. Louis hand kaldis skal Naaer hand sin Faders maal, Da blifver hand ey sky for vaaben eller Staal. Hol Holland. Sig Hollands Meenighed begynder fast at frycte, Naar hun trindt om sig hør den Frandske seyers rycte. Hun derfor færdig giør med Skibbene til Vands Staaer oc paa grændserne med dobbelt Hær til Lands, 3 Med Svendsk oc Engelskmand hun stræber pact at giøre, Om Frandsken hendis Egn med sverdet och vil røre: Som kunde skee vel snart, saa fremt som hand sin act Fik saa fremdeelis frem, och bleff for stoer af magt. 4 Men hand af Ammerung til Mynster hen er dragen At føle Bispens puls, som siunis slet indtagen Af fremmed blood och saft, i det hand sterkelig Jmod vedtagen pact til Krig udruster sig. Mand hannem moder an, om hand vil uden skade Den hielp fra Luneborg til Holland gjemmel lade. Vil hand sig tee partisk, och dertil sige ney, Hvor veed mand da med sverd tør aabne self den vey.
Danske Mercurius, 1668-04-01
Portugal. Den tvist med Spanien er nu til ende drefven Och Freden der imod stadfæst och underskrefven Mand til Frandsosen sin undskylding skrefvit har, Och viist, at Folkets raab til Freden aarsag var. Der med fik Spansken luft. Mand nu skal snarlig høre, Hvor hand sig ud til beens vil mod Frandsosen giøre. Dog skaden hand først har, och uden strid och blood, For hvis hand hafver mist, skal seenlig fange boed.
Danske Mercurius, 1668-04-01
Polen. Rixdagens slutning var, for fiende den at skatte, Der sig med Konge val fordrister at befatte For Kongens hofved slet ved Døden need er lagt. En hver af Adelen har der til Amen sagt.
Danske Mercurius, 1668-05-01
Den Danske LX. til den 1. Maji 1668.
Danske Mercurius, 1668-05-01
Tyskland. D. Ud dog at Keyseren vel effter Freden tørster, (ster Har Svensken och til haand sampt och de Tydske FørDe dog opholde nu, den Frandske larm oc Krig Med deres mellomgang at mægle til forlig. Thi de formerke nok, at de som mester spille, Jeg meener Engelland och Holland) der for ville Saa raade, som til Hag tilforn er slutning gjort: Saa de vel der udi ey faaer at sige stoort Ja, hvad kand mægleren och hafve der at sige, Hvor dommen af er sagt, oc ingen op tør kige Mod den, som haffver dømt, for hand for stor er alt. Ney. der er bedre tavgt, enduden nytte taldt. Sig Mynsters Biskop loed vel først vrangbillig finde: Men hand af Ammerung bad hannem sig befinde, Fik hannem och saa vidt, at hand foruden blood Det Folk fra Lyneborg til Holland gjemmel loed. Det och var hannem best, hand loed dem passen aaben Thi dersom Lyneborg och Wurtz i Biskop-kaaben Med hannem finge fat, den uden tvifl bleff plukt, Och hannem blef vel lærdt en anden Klerke-tuct. J Leipzig och Stetin, ved Jldens brand och lue, Vel mangen ærlig Mand har mist al sin formue, Som Som hand i langsom Tid forhverfvit hafde paa. Det vorder seent, før hand skal der for bedring faae.
Danske Mercurius, 1668-05-01
Franckerige. 1 En ny tredobbelt streng, som uden falsk oc lyde Tilhobe slagen er, ey vorder let at bryde: Hvor der med bindis fast; om hand vil løs igien, Hand faaer at fire vist. Sligt lær nu Spanien. Af Holland, Engelland och der til Frankerige Cam, og Sk Nys. En visse form er gjort, om Krigen at forlige. Frandsosen nyde skal til ævig eyedom Alt det, som hand i fjor i Flandren ind bekom. Hvad siunis dig mon det et hofmands bud ey være de Jar got er breden rem af andens bag at skiære. Men hvad mon Spansken har, at sige der til nu Hand faar at raabe Pass. for liden er hans TruuHvis hand sig der til ey beqvemme vil i tide, Hand fra dem alle tre faaer andet snart at vide. Til sidste dag i May hand sig betænke maae. Mand ey til Stillestand sig læng re vil forstaae. 3 Den Frandske midlertid sit Folck tilsammen drager Men alt i Spanskens Egn hand huus och føde tager. Sig holder stille dog fra tog och Rytter-fart, Hvor frisk och hidsig hand er af Natur och art. Hand, som en ærlig Helt, en rictig vaaben-hville Vil holde trygelig, och ingen ofverile. Hvorfor hand och Gennap tilbage gaf igien, Som vaar aff misforstand indtagen nyligen. Hand 5 Hand och tilbyder sig, saa snart som Fred kand blifve, Burgundien igien til Spanskens haand at gifve Hand for det haarde Folk i Svidser-Land, maa skee, Som sig bevæbner alt, sig noget tør undsee. Her Colbert sin Gesant til Achen hand loed drage, At hand paa god forlig och venskab der skal mage. Mand der och dagligen fra Spansken venter bud, En hver gjør der til sit, och der om beder Gud. Men til hvad Folk och Land den Frandske saa vil stæfne, Naar denne Krig er endt, kand Jeg forvist ey næfne. Thi det u-troligt er, at hand saa pludselig, Ned slig en samlit magt, til hvile gifver sig. 10 Til laans, for kront Guld, och ey for kaabber døyter, Af Holland hand begiær halftredsindstifve fløyter: Vil der med føre folck och vaaben ofver Haf. Men om hand fanger dem, mand intet end veed af.
Danske Mercurius, 1668-05-01
Engelland. Mandruster ud til Søes saa sterk och stoor en Flode, Ret som mand skulde sig en aaben Krig formode. Den dapre Prinds af Jork vil følge self med denDog ingen giette kand hvor farten stilis hen Portugal. Nu kommer for en dag, hvorfor Alphons hand skulde Fra Kronen settis af, och regnis ey for fulde. Hans Dronning sig ey fandt med hannem vel forvart. Hans Broder siuntes af langt bedre kraft och art. Hun hannem hafver nu, och sig hans ecte kalder Mand sige vil, at sligt och Pafven vel befalder. JaJa, saare vel bestilt: fra Broders fafn och arm, Til anden Broders seng: Trods hvem det volder harm. Men stille, stille, Børn, Slet ingen her maae tale. Sig Fama skammer self, och krymper ind sin hale. Tørsnart ey næfnedet, for hun til AmsterdamForsekris, hun ey skal paa nakke been faae skam O Klerke Klerke, hvi varst du saa stum en taabe. Dig hafde, med Sanct Hans, af ifver burdt at raabe: Det icke sammer sig. OArme Portugal, Jeg frycter hart, det dig ey vel bekomme skal Polen. Cosakken i Parti med Tyrcken sig har stagit, Oc hannem endelig til sin Skytz-Herre tagit. Nu stander Polen bloot. Men det er alt for vist, Hun self sig volte sligt med sin indvortis tvist. Hand derforuden och (maa skee, med Tyrkens minde Har vredelig begynt med Rydsen an at binde, Fraslagit hannem folk, indtaget mangen Stad. Faaer hand ey derfor skam, da veed Jeg ikke hvad Jtalien. Til Lykke med din seyr, oædle Stad Fenedigjeg haabis, Tyrcken skal ey sige: du varst ledig, Der du med hannem nyssi vending koemst til Søes Du stoedst dig mandelig och varst ey hierte-løs. Du fem Galeyer fikst, til grunde skiødst du trende, Oc mangen Christen Træls fortræd och fængsel vende. Blif saa fremdelis ved med skarpen sverd at slaae. Gud selver skal med dig i Flok och følge gaae
Danske Mercurius, 1668-06-01
Den Danske til den 1. Junii 1668. Danmarck. JOm nu den klare Soel til Tvillingen fast kiørde, Och sig Skow, Marck och Eng i sommer-kleder Hvokunde siddit da suurmulendis och druus (førde, Ney til saa faar en Tid hør lystig Sind och Hu Sig voris Cimber-glands og Frede-rige Konning, Paa første dag i Maj, med sin høyt elskte Dronning Och Scepter-værde Børn, sampt Statens beste tal, Forlyste loed hen til den skanne Fredrichsdal. Et herligt gieste bud med Konge-stads och ære Hand dennem gjorde der, loed ingen mangel være Paa kost aftamt och vildt, confect och ædel drick; En hver, som der hos var, sin lyst och nøye fik En Sal, som siuntis best til Sommer-lyst at tiene, Var gjort i Rosenslund af nyss udsprungne grene: Der inden pralede med høy Zirat och glands Citron och Pomerands, och mangen blomster krands. Men baade først och sidst var det en lyst och glæde, Saa Kongelig en Vert at skue der i sæde Hans Naades milde Stiern med lader, ord och svar, som lif och Aand udi det høye selskab var Mand Luftens Feder-Folk af saden næb och tunge, den Herre til behag, ikamp fornam at siunge. re De blanke Naades och Dryades de for hannem neyede, med lystig færd och lad Den Bukke-fordit Pan med sin Satyriske stemme Sig til forplictede, den grønne Skow at gjemme. Diana sig paa toeg, med rasken Jager-Hund At skaffe daglig Vildt til Kongens bord och mund. Alpheus ferske Fisk tilbøed at skaffe vilde. Pomona jette fruct at yde til Landgilde. sa, hvad Naturens gunst udmestrit hafde der, Med lyst sig merke loed, at hafve Kongen kiær til samme Sted och Egn hand stundom end uddrager, Sindet at forslaae den længsel, hannem plager, For voris Arfve-Prinds, som er saa nyligen Med sin Gemal och Hof til Jydland dragen hen re, End dog hand hannem der i velstand veed at være; Saa kand dog længsels tvang hans naades Sind besvæHeldst nu, som Prinds Georg til med er endelig Af Landet dragen ud, til at forsøge sig Vi dennem begge dig, o store Gud och Herre, befale fast i vold. Kron deres idmed ære. Lad dem ved Visdoms Aand i Dyder voxe frem Lad Lykke, gunst och hæld och hilsen følge dem. Den Hollandske Gesant (hand vist Her Groot skal hede Hos Kongen til forhør har værit allerede: Men hvad hans verf er om, kand ingen sige mig. Hand siger, hand och snart til Sverrig acter sig.
Danske Mercurius, 1668-06-01
Tyskland. 1 Mand var i fryct til Cøln, Churførsten skulde taget Frandsosens sverd til hielp, oc Staden ofverdragit: Men deres tvistighed och strid, som mig er sagt, Er alt i venlighed fordragen och bilagt. en Ja det ochsaa var best. thi mand ey der i Lande, Sin ædle Rhinske vin for got befandt at blande Med Frandske druers must. Ney fremmed hielp i KrigVdtærer Folk och Land, och giør Landsknecten rig. Mand i Limborger egn seer Frandsken dog at tøfve, Hvor hand faaer mangen feed Limborger Ost at profveMed hvad for stags af vin hand need vil stukke den, Der til Folk giette kun i veyret løs lig hen Om hand, som meenis vel, Strassborger saft vil smage, Da troer mand ikke den skal hannem deert behage, Thi den af Svidseren vel vorder saa forsat, At hand een taar af den ey skal begiære brat Dog dette seer en hver, hand noget har i Sinde. Er och en kiæk Soldat, med hvem hand vil anbinde. Hvor af mand slutter fast, at hand ey lettelig Fra sin seyrvindings lob til hvile gifver sig. 4 Den Spanske Don Johan, der Krigen nu til ende Var drefven, Just ankom i Lande for Ostende. Skiær derfor ilde ved for den forlaarne Tid: Men hvi var hand saa seen, och kom tilforn ey didFranckerige. Frandsosen lader saa, som Pavens bon och brefve Hans Martialske Sind til Fredsens tanker drefve: Och at hand eftergaf. och heller raabtis udFor Kirkens lydig Søn, end for en trodsig Knud. Men ney, min gode Rom, du skalt vel andet høre: Thi hvad Jeg nødis til det faaer Jeg vel at giøre. Her ey var længre tegn for Krigens Jldebrand. Her var i Tæns och Flie for meget leske vand Det nu var ret paa Tid, at dempe self den lue Thi baade Tæms och Flie begyndte fast at true. Hvo sig til Freds fordrag ey vilde ret forstaae, Til den de begge strax med sverdet vilde slaae. 2 Men hvor om alting er den haarde krig och feyde, Gud være lof och pris, er vendt til Fred och leyde. Til Achen den alt er beskreven och stadfæst, Och med trometers Klang høytidelig udblæst. Soldaten midlertid dog blifver ved at drage, Flandren om for rest och brandskat Folck at plage. Ja det er Krigens art: Den saa som Pesten giør, Gaaer rask och hastig ind, men langsom udaf dør Engelland.
Danske Mercurius, 1668-06-01
Med Holland Engelland och Sverrig har vedtaget Enævig pact, och den paa saadan vis fordraget, At hvo som først i Krigs betryck befinder sig, Med felgis vaaben den skal hielpis mandelig. 2 Vil Spanske i med dem, hand uden larm och trette Faar Ofver-Gelderland til underpant at sette. Saa dyr er venskab nu, hvo medhold hafve vil, Maae derfor giøre skiel, och lafve pungen til3 Den ædle Dronning vel med Lifs fruct var begafvit: Men det af Himmelen blef anderledis lafvit. Det hendes Naade gick imod al haab och lid. Hun ikke der med nær udgik sin halfve Tid.
Danske Mercurius, 1668-06-01
Jtalien. Ved hundrestønder Guld der til halserdsindstifve Fenedig regner op, och kand med sandhed skrifve, Paa tolf aars aarlog sig at hafve dem tilsat. Saa mig, forundrer, hun ey penge løs er plat. 2 Men kunde Pafven nu, som hand vel meget lofver, Jndstifte freds fordrag al Christenheden ofver, Och Potentaterne tilsammen stoede saa, Da kom vist Tyrcken tilit glas til roers at staae.
Danske Mercurius, 1668-07-01
Den Danske LI. til den 1. Julii 1668. Danmarck. Aa grødefuld en Vaar, saa far och hold en Sommer Vor Norden ikke let i langsom tid hukommer. Sig Himlen efter insk har gunstig teed oc blid, Och Solens brynde mængdt med Regn i retter tid. Hvad Jorden var betroed udi sit skiød at gjemme, Det seer mand ofver alt sig lykkelig at fremme.
Danske Mercurius, 1668-07-01
Om det saaledis nu til Høsten fremgang faaer, Da frycter Boenden ey for Olsmys krog ad aar. Saa tørt er intet Bierg, saa suur er ingen Tue, Mand jo Guds gafmildhed och foedspor der kand skue. Hvo vil for saadan gunst ey findis takkedruuHvo vil ey glæde sig af gandske Siæl och Hu Lad Rentenistens Haand i Guld och Pending rage: Lad hannem ofver pant tre dobbelt aagger tage. Skiærsommers elfte dag ey kand indbringe det Vdi hans pung, som hand sig af kand de mæt. Ach arme pending-giæk, som ynsker om at giøre Til gylden malm alt det, dig kommer for at røre, Och heller vipper Guld, och hør paa dalers klang, End seer en fructbar Egn och velbevoxen vang Du Midas-hiertit est, bør derfor och at være Staffeeritud, som hand, och Æsels ører bære Ney. Guds velsignelse ved Brødsens krast det giør, 2. Vort At Mennisken i lif opholdis frisk oc føer. 2 Vort Riges arfve-Prinds, som alle got for bede, Med sin Gemal och Hof er kommen allerede Til Kiøbenhafn igien, hvor hand, som meenis vist, Hos Majestæten vil fortøfve nogen frist. Hans Broder Prinds Georg, hvis Førstelige Dyder Self Himmelen med gunst och hældighed bepryder Hand Holland nu saa nær har gjemmel reyst med flid Tør och vel snart besee Frandsosens Land och id. 4 End dog mand ingen krig fra nogen har at vente, Dan Kongen hafver dog til sine Krigs-betiente befaling gifvit ud, at hver af dem skal gaae Til sin bestemte post och i beredskab staae. Det er en fældsom Tid. mand kand ret aldrig vide Hvor snart mand trænge kand. Den pil Jeg seer i tide For den Jeg bøde kand. J Fredsens Tid hvo sig Mod Feyde færdig gier, ey tvingis lettelig.
Danske Mercurius, 1668-07-01
Tyskland. i Saa sterken alliantz (fordrag och pact at sige Staaer alt for gammel dags) er med det Svenske Rige Af Keyseren alt gjort. Det Tydskland skade baar, At sligt ey sluttit var for tre gang sexten Aar 2 Chur Brandenborg med pract har sit bilager holdit: 3 Men der imod igien har Strekkebeen hentoldit, Den Cardinal af Thun, som var en nyttig Mand Och der til Ærchebisp udi Saltzborger Land. Saaledis gaaer det til! det er Naturens kynde Den enne teer hun had, den anden gunst och ynde Den enne setter hun med stads til Brudde-bord Jord. Den anden staaer hun need til sorten graf och Franckerge.
Danske Mercurius, 1668-07-01
Frandsosen hafver vel til Spansken ofverdragit Burgundien igien, har dog med sig hentaget, De Stykker af Metal og Klokker een och hver, Som hand i mængden fandt for sig i Landet der. 2 Sin halfve magt saa nær hand pass och hiemlof gifver, Och med den anden rest paa hiemvey sig begifver. End dog Soldaten seer vel suurt, och giør sig vreed, For hand sit haandverk nu saa snart skal legge need. En u-sædvaanlig Hagl, som aldrig har haft lige, Paa sexten mile veys er seet i Frankerige, Saa baade Vin och Korn, i stakket tid och stund Er slet forderfvit der, och ødelagt i grund.