Politivennen, 1808-01-01
Nogle meget stykke Vindebomme i Frederiksbergsalle. (Efter Jndsendt.) Kongen har lukket Frederiksbergs Allee i en vis Grad for Kørende, og derved gjort denne Spadseregang baade behageligere og tryggere, da Vognene sendte de Vandrende ofte slemme Støvskyer over Hovedet, og mangen Yngling, der ikke tænkte stort mere, end det Øg han reed paa, syntes, at Ridtet ikke kunde smage ham, naar han ej kunde tumle sig med det i Sidealleerne; men en meget slem Ubehagelighed, er ved denne Anledning fremstaaet, som i en betydelig Grad formindsker Behageligheden af denne yndige Spadserevej; ja som allerede har foraarsaget mange smertelige Kningelser og meget tilsjadsket Stads. Det er den Forandring, som er gjort paa de omløbende Svingler, for at gjøre en Hests Gjennemgag mere umulig. Øjemedet er vist nok aldeles opnaaet ved denne nye Jndretning, hvis det blot var dette anførte, men da Menneskernes Bekvemmelighed vist maae ogsaa have været med i Forestillingen, saa tør disse med anstændig Frimodighed tale for sig. Dersom nogen vilde selv et Par Timers Tid om Søndag Eftermiddag være Tilskuer ved disse Svingler, vilde man see, at de fordre ikke blot en Behændighed og Færdighed, men og en mod Gliden sikker Fod, en Førlighed, der ikke er over en vis Grad, og især den største Varsomhed hos den Svangre, og hos de Vandrende, hvem Svinglens Arme række til Halsen. Hvorledes nu den Gamle, den Svage, den Skræksomme er faren, kan let tænkes, som og hvorlet Klæderne i denne Klemme og under den Varsomhed og Skysomhed her maae parres, tilsøles især i Regnvejr. Man har to andre Maader at holde Heste og Kvæg fra en Fodvej, nemlig i ved Vinkler, som paa den af Hr. Kammerraad Bjerg anlagte Fodvej ved Siden af Strandvejen, 2) ved selvlukkende Døre, som ved Sorgenfri o. fl. St. Begge ere de meget at foretrække for Svingler, der, om de endog have færre Arme end disse og ikke Tværtræer mellem Armene, dog ere farlige og frygtelige nok. Man har endnu en gammel Værner for Fodveje mod Heste, mod uvanse Ryttere, og andet Kvæg, der langt overgaaer alle de foregaaende, og uden at medføre Fare er god for alle slags Fodgængere. Det er ogsaa det ældste Middel, og endnu i Brug hos Landmanden, skjøndt, af hvad Aarsag vides ikke, det synes banlyst fra Egnen om København. Hvad skulde her menes andet end en Stente, denne sande Bom for en Rytter, og Middel til magelig Overgang for Fodgængeren. Det forstaaer sig, at der gives Bendestenter, der ere farlige, men enhver veed, at en Stente kan indrettes som den mageligste Trappe, uden at forfejle sin Hensigt. At derved undertiden en nysselig Fodog maaskee en velhøjnet Vrist, ja muligt et Par velafmaalte Ankler kom tilsyne. vil dog ingen, her paa Tid og Sted gjøre mig til Jndvending; dog gjøres det skyder jeg Sagen strax ind for det Kjøn, der saa tydelig viser sin Yndest for en vis Grad af Blottelse, at det koster mange Helbred, mange Ubrugbarhed og Forhæsligelse af enkelte Lemmer. Stenten bør af danske Romanskrivere, danske Ballademagere, erotiske Digter o. s. v. holdes i Hæder og Ære; og i den levende Verden, i den naturhuldeste Del deraf i det mindste, var Stenten ofte Stifter af Elskernes Lykke: her saae han hende komme stigende som ned af en Trone, her modtog hun førstegang Hielp af hans raske Arm, der skjalv saa forunderlig, her maatte dog endelig den saa forbistret forseglede Mund aabne sig for at sige Takog Tak selv eller ingen Aarsag o. s. v. Dog dette er at gaae forlangt uden om, og uden videre troes det, at man indrømmer Stenten Fortrinnet.