Ribe Stifts Adresseaviser, 1844-04-12
Blandinger. For en Maanedstid siden, skrives fra Venedig under 24. Marts, fik den unge Baron Emil Bandiera, Søofficer i den keiserl. østerrigske Marine, Tilladelse til at reise til Triest; men Tiden forløb og han vendte ikke tilbage. Paa samme Tid fik Admiral Bandiera Efterretning om, at en anden Søn, Attilius Bandiera, som var Officer paa den ved Smyrna stationerede østerrigske Fregat Bellona, ligeledes var forsvunden, uden at nogensomhelst Efterforskning vilde fore paa noget Spor efter den Borteblevne. Man har nu faaet Efterretning om, at begge Brødrene have indfundet sig paa Korfu og sluttet sig til den derværende Bande, der i Forening med de paa Malta værende Flygtninge have ifinde at bevirke en Revolution i hele Jtalien. Vi have fra flere Sider hort yttre Forundring, over, hedder det i O. Th. Av., at Thronbestigelsen i Sverrig er gaaet saa rolig for sig, uden at Prindsen af Wasa har gjort mindste Forsøg til at gjøre sine Rettigheder gjeldende. Men foruden at Huset Holsteen Gottorp, hvortil Prindsen, som bekjendt, egentlig hører, da han kun meget langt ude paa Qvindesiden stammer fra Wasa-Slægten, slet ikke en yndet i Sverrig, kommer endnu den Omstændighed til, at til at gjennemføre slige Revolutioner hører Evner og Kraft, og dem skal Prindsen aldeles mangle baade paa Legeme og Sjæll. Derimod er det en falsk Forestilling, at han mangler Pengemidler; han skal tvertimod være rig, og i Wien, hvor han har sit egentlige Opholdsted, anslaaes hans aarlige Jndtægter til 200,000 Gylden. Havde det været en Mand med Kraft og store krigerske Talenter, kunde han have givet den unge Bernadotteske Slægt Adskilligt at bestille, uagtet den Kjærlighed, Svenskerne i Almindelighed nu nære for denne. "Dagl. Allehanda af 27. f. M. beretter følgende Begivenhed, som i Februar d. A. har tildraget sig Uguniom i Finland: "Bonden Olof Sutarius's 13. aarige Datter, Eva, der i nogen Tid havde ligget farligt syg, afgik ved Døden den 10. Februar om Eftermiddagen; den Døde blev svøbt i Liigklæde og baaren ud i en nærliggende Korntørrestue. Morgenen efter, da man havde lagt i Kakkelovnen i Vaanings stuen, og Husets Beboere der vare samlede, indtraadte ogsaa den Døde. Skrækken blev almindelig; flere Personer styrtede op paa Ovnen; selv Faderen krøb bagved Bordet, hvorved han sad og bandt paa et Ret. Men da den Gjenopstandne begyndte at tale og bebreide dem deres ugrundede Frygt, beroligede Alle sig efterhaanden. Pigen berettede da, at hun, uden al Evne til, ved den mindste Bevægelse at tilkjendegive sin Tilstand, med ubeskrivelig Qval havde fornummet alle Forberedelser til hendes Bortbringelse som Liig, uvis om man vilde lægge hende i et koldt eller varmt Rum. J det første Tilfælde ansaae hun sig for aldeles forloren, eftersom Kulden var yderst stræng. Men da hun mærkede, at Tørrestuen blev hendes Hvileplads og derhos vidste, at den var noget varm, tændtes nyt Haab i hendes fortvivlede Sind. Maaskee var netop dette Aarsag til, at hun omtrent ved Midnatstid gjenvandt Evnen til at bevæge sig, og stod op. Jdet hun overveiede sin sælsomme Stilling, besluttede hun at gaae til Badstuen, der var bleven benyttet Aftenen i Forveien og saaledes varm. Aarsagen hertil angav hun at være Frygt for, at hvis hun ved Nattetider var kommen ind i Stuen, maaskee En eller Anden greben af Skræk ved sin Opvaagnen og Synet af hende, kunde for Alvor have bragt hende Døden. Hun befinder sig nu vel, og den Klogskab, hun ved denne Leilighed har lagt for Dagen, er saameget des mærkeligere som hun forøvrigt ikke har givet synderlige Beviser derpaa, og, uagtet Forældres og Læreres Formaninger, ogsaa været meget ligegyldig med at erhverve sig Religionskundskaber.