Ribe Stifts Adresseaviser, 1794-01-24
Denne Convents=Revolution aabnede Øinene paa de Franske i Provintserne. De fornemste Departementer erklærede sig nu imod den tyranniske Convent. Næsten alle store Stader i Riget gjorde Opstand; Bordeaux, Marseille, Lyon, Toulouse, Rennes, Caen, Orleans, Toulon, og andre. Man vilde foreene sig imod Conventen og Anarchiet. Men denne Plan fandt noverstigelige Vanskeligheder; thi de misfornøiede Stæder og Lande grændsede ikke til hinanden, men vare adskilte ved andre Departementer og Districter, hvor Administratorerne vare deels ubestemte, deels blendede ved Parisernes Magt, altsaa hvor Jacobinerne, om just ikke herskede, dog havde Jndflydelse, og derfor fandt sig i Stand til at legge alle optænkelige Hindringer i Veien for en Forening, der var saa ufordeelagtig for Conventen. Paris med sin bevæbnede Pøbel, Jacobinerne med deres allevegne omspredte intrigerende Tilhængere, Conventen med de den hengivne Armeer, vare, tilsammentagne, altid langt stær tere, end de isoleerte Mod=Departementer, som, endog ved Anstrængelse af alle deres Kræfter, viisde en aabenbar Afmagt. Selv de modige Marseillaner maatte bukke under i denne ulige Kamp, og paa nye høie sig under deres Tyranner, hvilket og de andre meget snart gjorde, saa at denne meget lovende Revolution lignede et Skyggebillede. Neppe havde den begyndt, saa var den og til Ende. Forgieves havde de for Fængsel flygtende Lovgivere paa deres Omvandringer anvendt al deres Veltalenhed; forgieves var den modige og krigserfarne General Wimpen gaaet over til dem, forgieves havde den ædle Corday, af Uvidenhed om Tingenes egentlige Sammenhæng, opofret sit Liv. Alting forblev, som det var, ja gik endog til det værre. Øvrighederne i de uralige Departementer bleve forandrede, og de Franske, som her saa modigen gjorde Opstand, da de saae deres Repræsentantere slæbes til Retterstedet, toge nu tildeels deres Tilflugt til Forstillelse, anraabde Conventen om Naade, og sank saaledes tilbage i Anarchiets Pøel. Paa denne Maade lykkedes det Jacobinerne at grundfæste deres Herredom stærkere, end tilforn. Custine, som maaskee i denne Crisihavde kundet spille en stor Rolle, forkastede Leiligheden til at sætte Anarchiet Grændser, og kronede sit inconseqvente Levnet med en blind Underdanighed imod Conventen, over hvis ubesindige Deereter han ofte havde spottet. Denne Mand, der opforde sig i Tydskland som en Røver, havde dog beviist den nye Republik virkelige Tienester. Men disse bleve snart forglemte. Han havde og, meere end een Gang, klaget over Mangel paa Krigsfornødenheder, og ført særdeles haarde Klager, over de ubeskrivelig uduelige Krigsministre, Pache og Bouchotte, ja, i Bevisthed om de bevilligede uhyre Pengesummer til Krigen, reent ud betegnet disse Ertrøvere som Forrædere. Dette opvalde ei allene de benævnte Røveres Forbittrelse, men maatte ogsaa naturligen ophidse det heele Røverselskab. Nu rasede man i Jacobiner=Clubben imod Custine, og alle Krigsuheld paa Grændserne bleve lagte ham allene til Last. Custine indbildte sig, at hans Nærværelse i Sansculotte=Staden vilde være tilstrækkelig til at igiendrive disse ham saa fornærmende beskyldninger, og legge hans Ud skyldighed for Dagen, og saa kom han til Paris. Dette Skridt tilkiendegav unægtelig hans Uvidenhed om Tingenes Forfatning og om den Sag, hvorfor han streed; en Uvidenhed som i høieste Grad herskede ved alle franske Armeer, og hersker endnu, og som selv denne Overanfører for den stærkeste af alle Republikens Hære paa en saa tydelig Maade har beviist. Han ilede til en Stad, hvor Pache og Bouchotte, hans dødelige Fiender regierede. Dette vidste han ikke; han vidste heller ikke om Deelingen af det umaadelige National-Rov, og som en Daare ventede han Retfærdighed af de følesløseste Skielmer. Hans Sag var, i Hensigt til hans National=Tieneste, virkelig god, og de Klager, der frembragdes imod ham saavel i Conventen, som for Revolutions=Tribunalet, i hvilke man tilskrev ham Grændse Fæstninger nes Tab, vare i høieste Grad urimelige. Han forsvarede sig ogsaa triumpherende, og Tribunalets Dommere, ihvor gjerne de end vilde fordømme ham, kunde dog ikke giøre det, uden at træde Retfærdighed under Fødder. Pache, Bouchotte, Robespierre og Jacobinernes øvrige Hovedanførere forskrækkedes over disse Omstændigheder. Mægtige Lidenskaber virkede nu tilsammen: Had og Hevngierrighed imod Fornærmeren; Bekymring, at det saa indviklede Rov=System skulde komme under Undersøgelse, og Følgerne deraf falde tilbage, paa deres egne saa strafskyldige Hoveder, og en delig den heele Bandes Frygt for Hevn af en Mand, der stod hos Tropperne i stor Anseelse, og kunde ikke tilgive en saadan Forfølgelse. Denne Generals næsten afgjorte Friekiendelse, satte derfor Jacobinerne i største Bevægelse. En Medlem, der kom fra Domhuset, bragde den forsamlede Club Efterretning om Custines nærforestaaende Friekiendelse. Strax ilede de samt lige Jacobinere hen til Revolutions=Tribunalet, og ved de skrækkeligste Truseler tvang Dommerne til i en Hast at afsige Dødsdom. Rov=Systemet, dets Haandhævelse og Udvidelse, saavel i Henseende til National-Rigdommene, som til de bemidlede Borgere, er maaskee den eneste Kilde til alle Skændigheder. af de nyeste franske Magthavere indtil den Dagi Dag; da Alt beroer derpaa, til at befæste deres Despotisme. Endog Dronningens haanlige Henrettelse, der syntes hensigtsløs, henhørde til dette System; thi den blev betragtet af dem som et Middel til at giøre Kongeværdigheden, foragtet i Pøbelens Øine ved en nye mærkelig Scene, til at vise Verden Jacobinernes over alle Forestillinger ophøiede Magt, ved at forøge, alle Kongers Fiendskab imod det franske Folk, og til at formeere dettes Forbittrelse, og derved knytte den heele Masse af Sansculotter, det er to Trediedele af Nationen, desto fastere til deres Anførere. Til den republikanske Despotismes Systemhenhorde aldeles dette og andre Kunstgreb, for at holde det berusede Folk i Forvirring. Man maatte til den kortsynede Sansculot=Pøbel, ligesom til frygtelige Rovsiske, stedse kaste en nye Tønde, snart var det en fornem Persons Henrettelse, snart en pragtfuld Tilintetgiørelse af Reliqvier og Kirkeredskaber; snart en Marats Fest, snart en nye Kalender. Alt bar dog Præget af en rasende Partiaand. Men meere end nogensinde viisde sig denne Partiernes Forbittrelse ved Processen imod de 21 Deputerede, der samtligen havde forhen været Jacobinere, og størstedeels Medhielpere for de nu værende Magthavere til mange stændige Foretagender. Endnu i Mai 1792 have de Brissot et stærkt Partie iblandt Jacobinerne, og det var, næst efter Robispierres det stærkeste; hvorfor og dette Umenneske blev ofte med Eftertryk angrebet af ham. Dog denne Feide gik den Gang ikke uden for Clubbens og de daglige Blades Grændser, og Brissot, som paa den Tid havde et stort Anhang i National-Forsamlingen, hvortil Robispierre ikke hørde, formodede ikke, at hans Modstander, skulde inden et Aars Forløb opnaae en saa høi Grad af Magt, at han efter Godtbefindende kunde bestemme hans Liv og Død. Men Hernens Time kom, og den blodtørstige Robespierre, overleverede sin Fiende og alle dem, som havde gjort fælle Sag med ham, i Bøddelens Hænder; ja for at drive denne Hevn endnu videre end til Retterstedet, maatte end- og deres Hustruer og Børn bringes til Bettelstaven; thi deres heele Formue blev dømt at være forbrudt, og for at giøre dette Rav desto meere deelingsværdig, saa satte man og Fon frede, en ung Mand, der ejede tre Millioner, iblandt Forbryderne. (Slutn, følger.)