Københavns Adresseavis, 1770-11-28
følgende bekiendtgiøre: Da Selskabet haver erfaret, at adskillige brave Patrioter, i sær i Norge, staaer i den Tanke, at Selskabets Bestræbelser allene haver Dannemark til Hensigt, med Udelukkelse, eller mindre Agtpaagivenhed paa Norge og de Kongelige Tydske Stater, saa haver Selskabet fundet det fornødent, at underrette Publicum om: at dets Bestræbelser ey allene sigter til Dannemark, men ligesaa fuldkommen til Norge, og bemelte, som unevnte, øvrige Hans Majestæts Stater. Dets ved Trykken bekiendtgjorte Premier indrykket i Adresse Contoirets Efterretninger Nr. 54. 56, og 62, ligesom i de Berlingske Kiøbenhavnske Tidenden No. 29 og 31 for dette Aar vidner selv derom, dride fleeste af de theoretiske Premier angaaer, og kan vindes af begge Rigerne, som tildeels af Provintzerne; men den iblant de praktiske, om Silde Saltningen, er allene for Riget Norge. At Selskabet ikke engang har glemt noget Sted i Hans Majestæts Riger, saavidt som det for et begyndende Selskab var mueligt, det kunde dets allerførste Spørsmaale om de vigtigste Natur Produkter for Rigerne vise, da det dertil allene har udsadt 3de adskillige Premier, nemlig en for Dannemark, en anden for Norge, og den ledie for de Tydske Provintzer. Selskabet. har endog med sine Premier begyndt at nærme sig til det længst fraliggende Vestindien, og agter saa nøyere og nøyere at giøre i Henseende til andre Hans Majestæts Lande, ligesom det finder Adgang og Lykke hos noget Sted i Rigerne, hvis Vil færd, uden Forskiel, er dets bestandige Ønske og uforanderlige Øyemærke. Hvilket efter Selskabets Ordre herved gives tilkiende. Kiøbenhavn den 28de November 1770. C. Martfelt, Selskabets Sekretær. 2. Om Hoveriets Afskaffelse i Dannemark. Saa længe Kongerne vare indskrænkede ved haarde Haand, fæstninger, regierede Adelen over sine vaarnede Livegne, næsten paa samme Maade, som Romerne fordum over sine Trælle; men da Kongerne bleve Enevolds=Herrer, tabte ved Adelen den Magt, som de før havde, at sætte Selv Ret over sine Bønder, og straffe dem paa Livet; Kongerne have skrevet baade sig og Undersaatterne naadige og vise Love; Enhver fra den Øverste til den Nederste veed, hvor meget han er pligtig at svare til det Kongelige Skatkammer, Men Bønderne vide ey, hvor meget Herskabet kan fordre. Vel er det sandt, at der er i Fæstebrevet foresat Bonden, hvad han har aarligen at yde Herskabet i Landgilde af Korn eller andre Vahre; Menfor det alt meere og meere tilvoxende Hoverie ere endnu ingen visse Grændser satte. Hans Fæstebrev giver denne alt for ubestemte Regel, Du skal være dit Herskab hørig og lydig; Det fortolkes saaledes paa andet Dansk, Du skal giøre alt det Hoverie, som dig befales. Man viger ey fra Sandhed, naar man siger, at paa mange Herregaarde er Hoveriet i dette sidste Aarhundrede fordoblet, hist og her falder dets aarlige Forhøyelse kiendelig nok for Øyne. Bøndernes faste Hoverie bestaaer, først i at pløye, saae, harve og trumle Sæden ned. For det andet i at skiære Tørv, rade, skrue, hæse og age den i Huus. For det tredie i at slaae Græsset, vende, rive, stakke og føre det i Høeladen, For det fierde, at meye, binde og age Kornet ind. For det femte i at skove Herskabets Brænde, hunge, sauge og bære det ind. For det slette, at tærske Kornet af og kiøre det til Kiøbstæden, men allerhelst til Kiøbenhavn, om end Veyen var 10 til 12 Mile. For det syvende, at age Møget ud og sprede det paa Agrene. Endeligen at giøre Herskabet og Forpagteren to Kiøbenhavns Reyser, foruden andre smaae Rep ser om Aaret. Hertil kommer endnu det uvisse Hoverie; Er Herregaarden brøstfældig, og skal enten forbedres eller ombygges, maae Bønderne ey allene age alle Bygnings Fornødenheder til men endog skaffe alle de Haandlangere, som Haandverkmesterne behøve. De maae rense Fiskeparke, hvor de findes, Deres Koner og Piger maae toe og klippe Faar, spinde og vinde Garn til Hove. Mange Steder maae de age Vand, te Klæder, skure Trapper, ja giøre Kirke=Reyser for Herskabets Tienestefolk; men hvo er vel i Stand til at opregne alle Bøndernes Byrder. Endeel Herskaber, inden hvis Enemærker have lagt anseelige Skove, have imod Monarkens vise Love opryddet Skovene til Agerland; men at Bønderne ved dette nye Hoverie ere blevne anseeligen forarmede, giøres ey nødigt med mange Ord at bevise. Der ere Hovedgaarde, hvor hver Bonde for sin Part saaer 4, 5 a 6 Tdr. Korn af alle Slags, og høster omtrent 30 Læs, Høe. De maae møde til Hove med Heste og Vogn, og 6 a 8 Menneskeer heele Uger igiennem, og det endda i den trav ste Høste Tid, og det som endnu meere er, kiøre Høet til Kiøbenhavn til Herskabets Stald, paa en Tid da han ey uden Skade kan være fra sin egen Avling; Jdeligen optænkes nye Byrder af de ubarmhiertige Plagefogder. Boe nu slige forarmede Hoveries Bønder iblandt de Frie, saa legge de hverandre indbyrdes øde, disse saae deres Jord først til; Hine komme langt bag efter, og nedtræde den alt opkomne Sæd. De Frie blive først færdige med sin Høst, og siden er der ingen Fred i Marken, de Ufrie maae da, som Erfarenhed lærer, høste tilfælles med Kreaturene.