Den Vest-Sjællandske Avis, 1841-12-16
Som bekjendt udvikle saavel Trækul som Steenkul under Forbrændingen en egen giftig Damp (Gas),der imidlertid ei bliver af nogen skadelig Jndflydelse saalænge den afbenyttede Varmeovn trækket godt men er dette ikke Tilfældet, hvad enten Aarsagen dertil nu ligger i den respective Skorsteens eller Ovne mangelfulde Construction eller i dennes Forstoppelse ved Sod eller i Spieldets feilagtige Stilling eller fuldkomne Tillukning, eller hvis endelig Ovnens Dør lades aaben med tillukket Spield, inden Kullene ere aldeles udbrændte, blive de udviklede Dampe saameget farligere, jo flere der ere tilstede af hine Omstændigheder, der begunstige deres Udvikling, jo mindre Værelset er, hvori de paagieldende Mennesker ere, og jo dybere den Søvn er, hvori disse befinde sig; thi herpaa beroer egentlig Faren. J vaagen Tilstand, vil nemlig Enhver, der enten opholder sig i et Værelse, hvor hine skadelige Kuldampe udvikles, eller træder ind i et saadant, strax føle det Ubehagelige i hine Dampe og af sig selv, enten ved at aabne Vin buer eller ved at søge fri Luft, vide at undgaae Faren; men anderledes forholder Sagen sig med det sovende Menneske, hvis Søvn eller rettere hvis Tynge i Hovedet og fortumlede Tilstand just bliver dybere og større under den bestandige Jndvirkning af hine skadelige Dampe, der vel i Begyndelsen foraarsage nogen Beklemmelse, som bringer den Paagieldende i en halvaagen Tilstand, i hvilken han desværre sjelden rigtig gjør sig Rede for Aarsagen til sit Jlde befindende; men som derefter bringe ham i en bedøvet Tilstand, der ligner en af Brændeviin bevirket meget stærk Ruus, og som ufeilbarlig dræber, hvis den skadelige Aarsag vedbliver at virke og ingen Hjælv anvendes til den Skindødes Gjenoplivelse. - Om Skadeligheden af disse Dampe har der ingensinde været Tvivl, men man har neppe i Almindelighed tillagt dem saa stor Betydning, eller troet dem saa virksomme eller istand til at udbrede sig med saadan Lethed, som en i Kjøbenhavn nylig gjort Erfaring lærer os. Ved denne er det nemlig beviist, at Dampene, der vare udviklede fra Ovnen i en Farvers Tørrestue, fra denne have kunnet bane sig Vei gjennem Ridserne i det slet gibsede Loft op i et ovenover værende og et andet tilstødende Værelse, der ikke vare forsynede med Jldsted, og i disse bragt fire Mennesker i større eller mindre Livsfare. Denne Evne hos Dampen til at kunne forplante sig selv gjennem mindre betydelige Aabninger ind i andre Værelser og til endda at kunne indvirke skadende, ja dræbende, paabyder saaledes dobbelt forsigtig Omgang med Steenkul som Brænde materiale. Jeg har ovenfor antydet, at naar den Paagieldende et selv itide bemærker den beklumrede, tunge, af Røg lugtende Luft, der i Reglen spores under Udviklingen af Steenkulsdampe, og derved ledes til at skye Faren, er det første Sygdomstilfælde, han iagttager hos sig, en egen Tyngde eller fortumlet Tilstand i Hovedet, der ofte ledsages af Øresusen, Forstyrrelse af Synsevnen, stor Mathed og Tilbøielighed til Søvn, som den Angrebne desværre oftest giver efter for. Det varer ikke længe, inden Aandedrættet og Blodets Omløb bliver vanskeliggjort, idet hiint bliver tungere, langsommere og ofte snorkende og Pulsen ligeledes langsom og svag. Ansigtet bliver ophovnet, rødt eller endog blaaligt af Farver, Blodaarerne staae spændte i Panden, Tindingerne, paa Halsen og Armene, Underkjæven er fast sammenklemt mod Overkjæven, Ansigtstrækkene fordreies ofte, Lemmerne angribes af Stivkrampe, Legemets Varme formindskes noget, Bevidstheden gaaer aldeles tabt, og Bedøvelsen er saa stor, at den Angrebne ei ved de stærkeste Raab kan vækkes af sin Tilstand, medens dog Huden til en vis Grad bevarer sin Folsomhed, Ureenligheden gaaer ofte vilkaarligt, og - med faa Ord - den Syge er Døden saa nær, at hvis man ikke kommer ham tilHjælp, vil denne ikke udeblive. (Sluttes imorgen.)