Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-05-19
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Fireogtyvende Aargang. No. 40. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 19 Mai 1827. to Breve til Hr. Cimber. Høistærede Hr. Cimber. De kalder Dem Cimber, men, saavidt jeg kan mærke, er De ligesaa meget en Jyde, som jeg en Mexikaner, for flød der en eneste Draabe jydsk Blod i Deres Aarer, saa havde De ikke været saa ujydsk, for ei at sige saa utysk, at ville giøre en skikkelig Mand Afbræk i hans lovlige Næringsvei. Formodentlig har De vidst, at jeg agtede at udgive et tydsk Ugeblad, under den Titel, der Auerochs, men netop i det Øjeblik, jeg vilde lade det første Nummer følge med Adresseavisen - hente umsonst, morgen für Geld – kommer De bardus med Deres Stykke om Tydsk i Danmark. Jeg havde været tilfreds, at Deres Postillion var bleven hængende fast paa Toppen af Runde, Frue= eller Petri Taarn, eller at han havde brækket begge Vingerne paa Flugten, førend han kom ned med det forbistrede Nummer af Flyveposten. Var min Oxe kommen i Gang, saa havde jeg i det mindste havt en fast Jndtægt af 15 Mk. ugentligen, om jeg ogsaa skulde have betalt Literatus, Lederman en heel Rigsbankdaler ugentligen for Bladets Redigeren. Men nu De kom med Deres patriotiske Stykke, kan jeg ikke faae mere en eneste Subskribent, for man veed jo nok, hvorledes Folk, især de subskriberende, nuomstunder ere, og hvor mange Jesper Ridefogder der gives, som lade sig indbilde, at Jorden er saa flad som en Pandekage, naar kun en Peer Degn siger det. Jeg har nu i tredive Aar ladet trykke Bøger og Viser, og veed nok, hvorledes selv Matadorer i den Henseende ere sindede. Hvad De har derunder, veed jeg ikke, men at De vil sætte Folk Blaar i Øinene, det seer jeg nok. Af alt det Tydske, som De beraaber Dem paa, at have læst i fire danske Blade, kjender jeg kun to Digte. Det ene har jeg ikke læst, men hørt declamere; det var et deligt Digt, og blev optaget med rasende Bifald, og naar ikke saadanne Stykker, skulle trykkes i danske Blade, saa veed jeg ikke hvad der skal trykkes. De siger: "at en Fremmed, som havde bivaanet een af de senere Aftenunderholdninger og der hørt enten blot Tydsk, eller i det mindste lige saa meget Tydsk som Dansk, vilde maaskee uden Betænkelighed paastaae, at det tydske Sprog var ligesaa almindeligt her som det danske, og paa Veie til at fortrænge det." Det skal nok være en Skole men det er en Skole, som jeg ei kan rose. Hvad skal vi da med Dansk, naar de fleste Læsere, og Tilskuere ønske Tydsk, Hvilke Bøger søges meest i Leiebibliothekerne? – er det ikke de tydske? Hvilke Comedier løber man meest efter, er det ikke de tydske, Maatte jeg ikke betale en Galleriebillet til "die Schweizerfamilie" hos Sjouerne med 4 Mk. 8 s., og forsikkrede ikke disse, som jo nok maa kjende Smagen, at een Schweizer-Familie er dem kjerere end ti Danske eller Burchardtske Familier, ligesom eet Pund Schweizer-Ost er dem mere værdt end ti Sjællandske? Hvormeget har ikke Mamesel Kain eller Kainz indbragt Cassen, Hørte jeg ikke selv forleden, da jeg var paa Ølkielderen, at en tydsk Sjouer, med Glasset i Haanden, raabte: die Kain soll leden Mochte doch kein an derer als die Kain spielen, medens en dansk Sjouer stødte til og raabte: "hast Recht, Bruderchen, durch ihr haben wir unser Kuken dygtig gemælt!" Jeg for min Deel vilde, saa fattig som jeg er, give fem Rigsbankdaler til Hamborger Selleboder, dersom Redacteurerne, som De siger, vilde (i det mindste indtil videre) levere halv danske og halv tydske Ugeblade (siden kunde de jo levere lutter tydske, for ikke allene vilde det, som De anfører, være en Lettelse for dem i deres besværlige Arbeide, naar de, istedet for at udarbeide og oversætte Stykker, til Jndrykkelse i deres Blade, kunde sende en eller anden tydsk Bog hen til Sætteren, og deraf lade ham ligefrem uddrage saa meget, som hver Gang behøvedes, men det vilde tillige være dem meget indbringende, især i denne Tid, da Dampbaaden hver Uge bringe en Transport tydske Læsere hertil og man i alle fornemme Hus læser og taler mere Tydsk end Dansk. Ærbødigst Pryssing, Bogbinder. Hochgeehrtester Hr. Cimber! Jeg dakker Dem recht herlich at De som ipperligen og freundlich har taget Dem af den didske Sprog. Den er, uden Seldstrømmen, en herlich Sprog - en Sprog - som, hvis der i Paradis blef schnakket nogen Sprog, maa ha været det, som Adam og Efa og Schlangen, conferserede i, og som neulich ochsaa af unserBachessen schal i en stur tidsk Gedicht være bevist. Den danske er - sub roca - De maa dog tilstaae mig - ret en garstig og abominabel Sprog, Selv die Eder, man har deri, klinger so lappisch. Naar jeg f. Ex. vil forsichre En om Noget, som kan jeg paa Dansk ikke bediene mich af andet end "Pine Ded eller "sku eller min Seel og Schalighed eller "Fan ta mig, aber hvor ganske anders klinger ikke "Hohl mich der Teusel eller der Guguk eller "Schwere Noth us. m. - Jeg har vor einige Zeit ladet mig informere i Dansk, men det gik, som jeg har lest: "Den vil ei fliden mig - som jeg Dem sige schal Min Hoved eller og den danske Sprog er gal. Jeg nechter ikke, at jeg finder den danske Bred og Jl og Kid og Schmer ganz manierlich men den danske Sprog er mig en Pest. - Det er derfor recht in dulci jubilo – recht med Herzenslust, at jeg i denne Tid goer paa Comedien, hvor man, som De sehr richtig anfuhrer, herer enten blot Didsk eller ligeso meget Didsk som Dansk. Postausend, hvad det kitzler og gotter mine Eren, hver Gang jeg herer de sede Gjenlid von Darausen. Und hvad det er en Honneur for und Didske, at here Danske Damen og Herren tale als var die fedte midt im Reiche! Kan De, hochgeschatter Hr. Cimber, det saa sidt drive, at der weder schpilles eller schrives kunstig andet in Dännemark end Didsk, saa erwerber De Dem en udedelig Fortjenest af Didskydommen i Almindeligshed og mig i Sirdeleshed. Jeg forneier mig allerede nu over at kunne lese danske Blade; deri forkommer min Seel selten noget, som jeg ikke forstaaer. Kunde De bemerkstellige, at de alle ohne Ausnahmebleve paa Didsk skreven, so var Deres Fortjenest doppelt stur. De maa dog bedenke, at Danemark, i lerde Sacher forziglig, skilder Didskland, Alt, og at der ikke bliv sacht en Mæh ved Rhinen, ohne man strax herer en Bæh ved Eresund. Ganz ergebenster.