JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1800-01-01
Til C. Pram. (Efter adskillige Breve fra Rønne paa børnholm) -- De veed, at der blev endelig atter tænkt paa vor Øes Steenkul. Dette høste vi nu allerede skjønne Frugter af. En Tønde Kul, som før kostede her i Rønne to Mk. koster nu ikkun 18 Sk. Hvor herlig en Lettelse for Borgeren her og i Hasle, og for hele Omegnen! Heller ikke ville vi gotte os nogen Gang ved vore parme Ovne, uden med skjønsom Erindring at mindes den Mand, som saa ivrig ønskede og saa utrættet oevirkede Kulværkets Drivt. Ogsaa kjende vi hans Hjerte saa vel, at vi ere visse paa at vor Fordeel og Glæde allerede ville være ham en kjær Løn - Kullene tiltage i Godhed, og vi have nu det grundede Haab, at ikke allene hele Øen vil kunne have det letteste Brændsel, men endog forsyne andre Landsmænd dermed. Tak være Pram. Dette er dit Minde paa børnholm, vakre Borger. tillad din Ven at række dig den Egekrands, som Rønnes gode Borgere bandt dig.
Politivennen, 1800-01-01
Sikkerhed og Renhed paa Vesterbro i næste Slagtetid. Da Slagtetiden nu snart er forhaanden, bør jeg fremlægge offentlig ikke allene mit, men en stor Deel af Publikums Ønske, at Vesterbro ved en bedre Indretning sikkres fra de Ubehageligheder den Maade hvorpaa Slagteriet sammesteds drives, udsætter for. Kvæget slagtes nemlig i Portrummet ud til Gaden; og det uden at noget Lukke for samme hindrer, om et Høved, der ikke rigtig slaaes for Panden, eller ikke efter Slaget fuldkommen overvældes, løb ud paa Gaden. Vel veed jeg ikke, at dette hidtil er skeet her, men at det er en Ting, som kan skee, er uden for ( Spørgsmaal. Og bør vi da tøve med Sikkerheds Anstalt til en Ulykke er skeet? Dette Slagteri i Forporten foraarsager ligeledes at Urenligheden nedskylles i GaderenDen. Den Væmmelse denne Rendesten (der som hveranden kjøbenhavnsk Rendesteen intet Fald har)(hele Sommeren foraarsager, er stor men endnu større i Slagtetiden. Bør ikke Hovedstadens fornemste Spadseretur, bør ikke Hoffees Vej fra Frederiksberg til Staden skee igjennem en Forstad, der er luftig, reen og sikker. Nu fordærver denne lange Gang ved Siden af en stinkende Rendesten, over de blodige Gaardrender, og under det idelige Syn af slagtede Dyr i hver Port, en stor Del af Fornøjelsen, og skæmmer Forstaden. Disse Gaardspladser ere store nok til at Slagteriet kunde gaae for sig i en Gaard eller Bagport, og uden stor Bekostning lod Blod og Skarn sig henlede andensteds end i Forstadens Rendestene.
Politivennen, 1800-01-01
Tidende fra Aalborg. (forsattet efter et Vrev dareret Aalborg 11 Ang. 1872.) Alting er her saa dyrt, og Udførselen forbuden; men dog er i Dag en svenst Baad ladet, og siges det af Købmændene, og paa Toldboden, at det er østersøisk Rug; men 309 Mand af Handværkstanden have sat sig op derimod; først gik de paa Toldboden, og derfra til Magistraten. Hvad der bliver af, veed man endnu ikke ret.
Politivennen, 1800-01-01
Bidrag til Kundskab om London. I London er omtrent 3000 falske Myntere naar man iberegner alle deres Handtlangere. Ikke allene engelske, men alle andre Na;ioners Penge eftergjøres. Saa slet er Lovgivningen og Politiet i denne indbildske Najions Hovedstad, at det der er almindelig bekjendt, hvor den Valsemølle ligger, hvor Falskmynterne faae deres Plader valsede, og dog lader man det være med at vide det, fordi denne Forbrydelse ikke har noget Navn eller Difininion i Lovene. Falskmynteriet drives af de duligste Konstnere paa fem forskjællige Maader. Det første Slags Falskmynt kaldes Plat og kæres ud af valsede Plader af en Blanding af Sølv og Metal, siden stemples de i en Præsse, derpaa gnides de med Sand, vaskes ud i Skevand, gnides atter med Salt, og endelig med Cromor Tartari; tilsidst varmes de for Ilden og gnides med Sværte for at see gamle ud. Alt dette gaaer saa hurtigt fra Haanden, at en Mand og hans, Kone kan gjøre Rirorter og Kroner for 150 Rdlr. om Dagen og derved fortjene 10 Rdl. Det andet Slags Falskmynt kaldes Plæt, og bestaaer af Kobber som er plætteret med Sølv. Disse Penge ere ikke lette at skælne fra de rette, men fordre megen Dulighed og gjøres kun af Faa. Det tredie Slags er kaldet plain goods, og bestaaer blot i de slade prægløse Skillinger; de bestaae af Kobberblik, der siden forsølves paa Knapmagersmaneer, og gnides med Cremortartari. Naar disse blive slidte saa at Kobberet griner frem, indvexles de af vandrende Jøder for en Bagatel, og bringes til Falskmynterne for at forfølves op igjen. Det fjerde Slags er Støbtgods (eastings) det er Skillinger af Koboer, og støbes krumme; siden forsølves de som de forrige. Denne Methode har den Fordeel, at den ikke saa let kan opdages, da der ikke hører store Maskiner til. Den sidste Slags kaldes kigs; og forestiller smaae Skillemynt. Ogsaa Guldmynter har været eftergjorte, men dette fordrer rige Entrepreuører, da Halsparten omtrent er reent Guld. Det gaaer saavidt, at man endog raaber paa Gaden med falske Skillinger. Dette er taget af P. (olgjuhonu8 treatise on the Police of Tondon. Forfatteren var selv Magistratsperson, og man taber sig af Forundring, naar han ender saaledes:; et er bekjendt at der i Londen, er 54 virksomme Falskmynterier, og 56 store Handlere med Falskmynt!2 Gud bevare os fra Engelsk Politi!
Politivennen, 1800-01-01
Uordener 1) Smeden i Vingaardstræde bruger Gaden og Fortoget for derpaa at stille Hestene, som han skoer. Hvor urigtigt dette er, vil han indsee, og derfor enten flytte til et bekvemmere Sted, eller gjøre saadanne Indretninger paa dette, at Fortoget og Gaden bliver fri. 2) Den 12 Sept. kom en Dreng uforvarende fornær den Hund, som jeg veed ikke hvorfor, staaer i Lænke nær ved Indgangen af Proviantgaarden; Hunden fløj glubsk til og beed Drengen meget slemt i Armen. Denne Ulykke haaber man bliver den sidste af denne Hund paa dette Sted. Overhovedet var det nok at ønske, at Hunde, som om Dagen staae i Lænke, paa det bedste stilledes eller indeluktes saaledes, at der ingen Fare var for Bid. Naar Hundehusene vare flyttelige, saa kunde de om Natten staae paa det Sted hvor man formodede Tyve, og om Dagen flyttes hen i en Aflrog. Thi om Dagen skal Hundene i en Stad dog ikke vogte mod Tyve. 3) Den i dette Blads No. 110 paaankede Trætud, der stikker ud over Fortoget fra Huset No. 38 i Magstræde, er endnu ikke borttaget, og at samme skeer synes nu i disse mørke Høstaftener saameget mere nødvendigt, da Gaden ikkun slet er oplyst paa dette Sted. 4) Paa Hjørnet af Klosterstræde og Vimmelskafteter et Hul paa Kælderlemmen, som netop er des farligere, da Fortoget er smalt.
Politivennen, 1798-01-01
Dito paa Østergade. Paa Østergade er ved No. 30 Brettet over Jndgangen til Kielderen i siykker, og om Aftenen kan Folk lettelig brekke en Fod.
Politivennen, 1800-01-01
Til Landhusholdningsselskabet. I Porkshire i Engelland, hvor Brugen af Ører istedet for Heste er stærkt indført, sporer Landmanden en dobbelt fordelagtig Virkning deraf: først den, at disse Dyr behøve mindre og ringere Føde, og dernæst de Penge som Slagteren, naar de blive aflægs til Arbejd, giver for dem. Man regner der, at den Landmand, som laver sin Jord o. s. v. med fire Oxer istedet for fire Heste, vinder paa Føden aarlig 4f Pund Sterling, og at de samme Oxer, naar de slagtes, indbringer ham 52 Pd. Sterling. Ved de lavere Priser hos os, saavel paa Foring og Korn, som paa Slagtekvæg, vilde Fordelen vel blive ringere, men saa stor blev den altid, at man turde ønske, at det velgjørende Selskab disse Linier tilskrives, vilde meget mere end hidtil opmuntre til Oxens Brug. De uhørligen dyre Tider fordre, at alle Midler bør opbydes til at forøge Frembringelsen af Fødevare, for at ikke Købstedsborgere, og den smaaligen lønnede Embedsmand gandske skal undergaae; og da dette Middel tillige vil gavne Landmanden, overmaade meget, saa fortjener der sikkert den største Opmærksomhed.
Politivennen, 1800-01-01
Hunde paa Vogne. Det er nu bleven herskende Mode hos mange Kudske, Vognmænd, og andre Køresvende, at have en Hund i Vognen. Deres Grund er, at den kan vogte Vognen imedens Manden maatte gaae derfra. Saa god en Grund dette end synes at, være, og maaskee virkelig er paa alle andre Steder, end i en stor By, til at have saadan Vognhund, saa stridende mod god Politi troer jeg den vil findes i den store færselfulde Stad. Saadan en Hund farer ofte pludselig. til, naar nogen kommer nær og kan den end ikke naae at bide, eller bed den endog ikke om den kunde, saa er det dog højst ubehageligt, saa ganske uforvarendes at overglammes to Tømmer fra eens Ansigt. Hvor let kan ikke nogen af Skræk hastig ville rykke tilbage, glide og komme under Vognen, eller paa anden Maade komme til Skade?
Politivennen, 1800-01-01
En Fiskebløder-Uskik. En Fiskebløder i Pedermadsens Gang, eller og i Nærheden af samme, har nogle Sommere i Rad, endog i de hedeste Dage, vist den Uforskammenhed, at udkaste sir raadne Vand paa Gaden om Aftenen, og det førend Kl. 10, ja undertiden inden 8, og vedbliver endnu med dette Forhold. Jkke allene er dette til største Ulejlighed og Ekkelhed for dem, som enten til Fornøielse eller i nødvendigt Ærinde passere de i Nærheden værende Gader, men endog de der omkring Boende, kunde neppe opholde sig i deres Værelser formedelst denne onde Stank. Skulde der ikke findes nogen Anordning, som forbyder en saadan Person, der viser saa liden Agt for sine Medmenneskers Sundhed og Velbefindende, at udkaste sit Vand saa tidlig? I saa Fald haaber man, at denne Anmeldelse ikke vil være skeet uden Nytte. Det lader, som om man med god Føje kunde ønske, at det midisinske Politi engang, ved Forestillinger om Skadeligheden for Københavns Indvaaneres Helbred, af den Ustraffethed, hvormed Slagtere, Garvere, Fiskeblødere opfylde hele Gader med Stanken af deres Udskyl og hvormed Brændevinsbrændere for at spare Renova;ionspenge blande Menneskeskarn med Komøg, og enten udskylle Blandingen med Postvand paa Gaderne, eller lade den endog om Dagen læsse paa Vogne, - vilde skaffe os Anordninger enten om en anden Udførselsmaade af disse Ækkelheder, eller om slige Næringsdriveres Forflytning ud af Staden eller tæt hen til dens Kanaler!
Politivennen, 1800-01-01
Bekjendtgjørelse. 1) Paa Hjørnet af Kokkegaden og Amagertorv, hvor, Gadenavnenes Mangel var anmærket i disse Blade, ere samme nu paamalede. 2) I No. 12f er omtalet en LænkeHund som ved Indgangen til Proviantge.den har bidt en Dreng. I den Anledning er det Udgiverens Pligt at gjøre følgende Berigtigelse. Lænkehunden staaer i det ringeste 3 Alen fra Færselen, og er endda omgiven med et Rekværk af Brædder saa at ingen uden den største Dumdristighed eller Taabelighed kan vorde bidt af Hunden. Den omtalte Dreng, maae tilskrive sin Ubesindighed at han blev bidt, da han ikke lod sig advare af Rekværket men rakte Armene indenfor, formodentlig for at tirre Dyret. Lænkehundens Postering paa dette Sted er endogsaa om Dagen nødvendig for de mange Tyves Skyld, som ellers, saasnart Vagten vendte Ryggen, vilde indsnige sig. Da Ejeren altsaa har gjort saa meget til Sikkerhed, maatte man ønske at Rekverket, hvis muligt, endnu udrykkes lidt.
Politivennen, 1800-01-01
Uordener. 1) Hvo bør paasee, at den Slamkiste ved Toldboden tæt ved Vagten bliver renset? Officeren, som daglig har Vagt der, lider tillige med hele Vagt-Mandskabet og alle de der nødes til at indaande den giftige Atmosryare meget ved det at den aldrig renses. 2) Uagtet Strandstrædet nu nylig er brolagt, maatte man dog ønske, at det fra Brolægningens Foresattes Side maatte blive paalagt Vedkommende, der have skilt sig saa ilde ved Fliserækkens Lægning, især paa søndre Side, at forbedre den. Den et paa mange Stæder hældende som f. Ex. ved No. 110 og 117. Da disse Fliser desuden ere usædvarlig smale og smaae, og altsaa ikke ligge altfor fast, er det desværre naar de alt fra Begyndelsen af ere hældende.
Politivennen, 1800-01-01
Angaaende Post- eller Befordringsvæsenet i Danmark i Anledning af det i Politivennen No. 125 indførte Spørgsmaal om Vognmændene. Den seneste Anordning om Befordringsvæsenet, er den af 9de Sept. 1763, og naar denne blev paaseet efterleret, kunde den Rej sende være vel tilfreds, endog uden Hynde, som Forordningenfikke paalægger. Iel siger den at Vognene skulle være rummelige og forsvarlige; men ved dette sidste, er nok Meningen allene, at de foruden at have den fornødne Styrke, skulle være tætte, (formodentlig ved en Kurvefadning saaledes at den Rejsende, ikke, som nu paa de fleste Stationer er Tilfældet, maae tabe Stok, Regnskærm og Kaarde ud igjennem de aabne Spoler, der omtrent ere 2 Qvadratkvarteer, og om Vinteren forvolde den Ubehagelighed, at man hverken kan sidde luunt eller tør om Benene. I Holsten, hvor der ved Befordringsvæsenet er ligesaamegen Aarvaagenhed, som i Danmark ( Bøvnagtighed, vilde det være et Særsyn, om en Vogn, der befordrer enten Rejsende eller de ordinære Poster, ikke ved en Kurvefadning var saa tæt, at neppe en 4 Sk. kunde komme ud. Ligesaalidet bliver den Rejsende der givet Postillion uden den befalede Mundur og Horn; men i København vil man neppe see 1 af 10 Postillioner, som befordre Rejsende herfra, at de jo mangle i det mindste Horn. Endog i General Postamts-Gaarden vil man see Postillioner som hverken have det ene eller andet. Saaledes saae Anmælderen Torsdagen den 17 April d. A., at Posten til Helsingør havde 3 Vogne, hvortil kun een Postkarl havde Mundur, den 2den en grøn og den 3die en blaae Kjole. En Rejsende eller Tilskuer spurgte Postbetjenten i Kontoret, hvorledes sligt kunde taales, og fik til Svar at kun den forreste Postillion var forbunden at bære Mundering, ved hvilket Svar han erfarede Postbetjentens Uvidenhed om Forordningens 5 5, som befaler, at i Tilfælde at Befordringen ved en eller anden Lejlighed, kunde blive saa stærk, at Hyrekudskene maatte tages til Hielp, skal der endog for disse, besørges Mundering, Skildt og Horn. Postillionen, som befordrer Deligensen til Helsingør har dog Mundering paa Opslagene nær, hvilke lang Tid have manglet. Det er imidlertid Uret mod den Rejsende, naar han ikke nyder de fulde Rettigheder han betaler, og det er Sandhed, at man især med Extrapost, har ulige større Sikkerhed, paa Landevejen, naar Kudsken er forsynet efter Forordningen.
Politivennen, 1800-01-01
Spørgsmaal angaaende Slamkisterne ved Bolværket for Høj broplads. En Mand, som d. 25 dennes, da Laagene vare tagne af Slamkisten ved Højøro, befaae denne, spørger om det ikke var taadeligere, at rense disse oftere, at ikke Dyden deri voxer saa højt, (den har endog ansat sig uden for Udløbene i betydelig Mængde) at den ikke levner Dybde og Plads nok. Den Mængde Mudder, som nu udløber i Kanalen tillige med Vandet er saa betydelig, og Skaden den forvolder, hvis den ikke opmuddres, samt Bekostningen ved at opmuddre den saa store, at man sikkert bør søge ved kraftige Midler at faae den til at bundsætte sig i Slamkisten mere end den nu gjør. Anmælderen veed ikke om Vedkommende maaskee kunde gjøre Brug af en Maade man ved det store Salpeterfabrik i Paris bruger, for at faae Ureenligheder i det salpetersvangre Vand til, imedens det koger, (en Bevægelse der næsten er lig Vandets i Slamkisten) at sætte sig, da Bevægelsen hindrer dem fra at kunne tilgavns bortskummes: Man lader en Kurv af omtrent en Fjerdedel af Kædelens Diameter nedhænge i samme, midt imellem Bund og Overflade. Den Deel af det kogende Vand, som skiftevis indtræder i samme, bliver her mindre tumlet af Hedens Vold, og har altsaa Tid til at bundsætte sine fremmede Dele. Dette Vand er imidlertid ikke gandske stillestaaende, men afløses fra Tid til Tid, og saaledes opfanger man i Kurven den Ureenlighed, som vilde skade det paa Bunden samlende Salt. Ogsaa i Slamkisten var det unyttigt om Dynden satte sig paa Bunden, hvor den kun vilde oprøres af det nedstyrtende Vand; men den sætter sig heller ikke uden ved Siden, og som mig ssynes langsommere, end det ved slig Kurv eller noget Lignende vilde bevirkes.
Politivennen, 1800-01-01
Ønske, Smørret angaaende. Da vor gode Regiering nylig, ved at forbyde Udførselen af Svin og Flesk, har givet et nyt Bevis paa sin Forsorg for de ved Dyrtiden saa haardt medtagne Indvaanere i Købstæderne, saavelsom ringelønnede Embedsmænd og den sikkert heri har gaaet frem efter aarvaagen Magistrats Forestillinger; saa ønskede man højligt, at Magistraten ved passende Forestillinger vilde bidrage sit til at Smørrets Udførsel landsfaderligen forbydes, da denne Artikel, der for den Ringeres som den Højeres Bord er saa uundværlig, vedbliver paa den umaadeligen dyre Standspunkt.
Politivennen, 1800-01-01
Uordener. 1) Naar man fra Højbroplads gaaer ind i store Kirkestræde seer man strax paa Fortoget for Hjørnet paa venstre Haand, Stenene ganske løse, tildeels borttagne, saa at Fodgængeren vel maae tage sig i Agt. 2) Uden for det Huus paa Højbroplads, i hvis Kælder Vinhandler Clemensen boer, seer man paa Skrenten af Rendestenen baade hvor slet Brolægningen nuomstunder kan affærdiges, og hvor skadeligt det er at Kælderfolk bære deres Skyllevand, istedet for i deres Gaarde, ud paa Fortoget, en Skik der tilvisse baade maae ækle de Gaaende og om Vinteren gjøre Fortoget slibrigt og farligt. 3) Er det ikke stridende imod Brandsikkerheden at gjøre udvendige Vinduesstrater af Træ, der skulle forestille Karmer af hugne Steen? Spørgsmaalet vil nok besvares med Jo, da sligt udvendig anbragt Trægods ligesaalet kan sænge som Udlæggere, Taglnger o. s. v. der ved de nyere Brandanordninger er befalet at overtrækkes med Blik. Enhver vil strax see at hermed sigtes til Postgaarden, der saaledes paa Fasaden til st. Købmagergade brammer med en betydelig Mængde let antændelige Træ-Steen. Men enhver vil ogsaa med Anmælderen finde at det virkelig fortjener offentlig Paaanke, at sligt, som i disse Dage er skeet, affløses med nyt Træ for sin Raaddenheds Skyld, istedet for i Overenstemmelse med Brandanordningernes Aand at nedtages og afløses af gode brændte eller hugne Steen. 4) Enhver som i disse Skylregnsdage har gaaet igjennem Løvstræde, har erfaret hvor ubehageligt det er, at fra saa mange Tage store Strømme nedvælde saa akkurat paa Fliserækken hvor Fodgængeren gaaer, som om det var afpasset. Det første Sted, naar man kommer fra Købmagergade er uden for Hjørnegaarden No. 8S, næst derefter uden for No. 129 og den ligeoverfor liggende Gaard, endelig uden for Hjørnehuset af Ulfelds Plads. For saadanne Mænd, som Ejerne af disse betydelige Bygninger, vilde den Udgivt, et Par Tagrendepiber kan volde, være saa ubetydelig, at man bør haabe de ikke ville betænke sig paa, for saa godt Køb at forbinde sig deres Medborgere.
Politivennen, 1798-01-01
Usædelige Optrin i Kongens Have. De mange uanstændige Optrin i Stadens eneste Have v: nu i kort Tid saa hyppig har oplevet, med tølperagtige Engelskmænd, utidige Kreditorer, pyntede Drenge der træde hinanden i Hælene, samt Mindet om ældre Optøjer over gjennemsigtige Buxer, o. s. v. har gjort at man paa mange Steder hører det ønske, at Politiet ogsaa vilde udstrække sin Haand over Haven. Politivennen ønsker ikke dette; deels finder han at Politiet desforuden, har alle Hænder mere end fulde, deels troer han at et Folk ikke kan synke dybere, end til at behøve Opsyn midt i dets uskyldigste Fornøielser. Politibetjenteres Nærværelse i Haven vilde sikkert være det kraftigste Middel til at gjøre den tom for Spadserende.
Politivennen, 1798-01-01
Om den Uskik i Jldebrandstilfælde at presse Folk til at pumpe. Det er en slem Uskik som nesten finder Sted ved hver Jldebrand, og som man synes at have faaet Hævd paa - om man ellers kan faae Hævd paa Fornærmelse - den nemlig: at nøde Folk til, mod deres Villie, at pumpe, bære Vand u. Er man først kommen til Pumpen, saa kan man være vis paa at man ikke slipper saa let derfra igjen. Her hielper ingen Undskyldning, ingen Raisoneren. Løsenet er pump! - eller Prygl! En krum Haand, som man siger, er maaskee det eneste og bedste Middel til i saadant Tilfælde at faae Benaadning. - Politiebetjente, Vægtere, Brandfolk - Matroser og andre aldeles uvedkommende Personer øve denne Uskik som den fuldkomneste Ret, og ansee enhver omkringstaaende - vel- eller sletklædt Person - som en god Prise, uden at være af Regjeringen erklærede for lovlige Kapere. Der sees igjennem Fingre med slige Krydsfarere, de taales - og Borgeren udsættes saaledes for en vilkaarlig og lovsteidig Behandling. Eller bjemle maaskee Lovene en saadan Fremfærd? Man, vil ved at gjennemgaae de i Forordningen af 5 Dee. 1792 anførte Anordninger, snart overbevises om det Modsatte. Forordningen af o Maj 1749 Cap. 4 §. 34 befaler at bortjage de unyttige Tilskuere som sig der (nemlig ved Branden) indfinde. Og i Forordningen af 22 October 1701 Cap. Xl §. 4 heder det, at Folk som allene staae for at see til, skal han (Politiemesteren) lade bortjage og til Side holde. De anførte Forordninger vise altsaa tydeligen hvorledes man i slige Tilfælde har at forholde sig, og det er følgelig heraf klart, at den paaankede Adfærd er ligesaa lovstridig, som skammelig og vilkaarlig. Mod dem som ikke godvillig forføje sig bort - eller opsætte sig, bruger man andre Forholdsregler, negilig: Arrest og Multt. Det være langt fra mig, at ville være Gloernes Advokat. Jeg tilstaaer, at det er ærgerligt i slige vigtige Øjeblikke at see Folk staae med Hænderne i Skjødet og gabe at det er Skammeligt ikke at ville række sin ulykkelige Medbroder en hielpsom Haand, naar det behøves. Men saalidet man end kan billige en saadan Handlemaade, saa maae man dog tillige betænke, at det blot er ethisk eller Sædeligheds og ingen juridisk eller Retspligts Overtrædelse de gjøre sig skyldige i. De fornærme altsaa ikke i Ordets strængeste Forstand! Men hvorledes kan jeg da udøve Tvangsret mod den som ikke har fornærmet mig? kan jeg have en Tvangsret som Loven ikke hjemler? - Nød bryder alle Love! vil man maaskee sige. J Sandhed; man kunde aldrig skrive en værre Satire over vore Brandanstalter end denne. -. Jeg haaber, at det her anførte skal være tilstrækkeligt til at oplyse mine Medborgere om deres Ret - og vedkommende om deres Pligt.
Politivennen, 1800-01-01
En Landmands Anmærkninger on Landprang, Cirkulærer til Stiftamtmænd og Dragehaler. Mon ej en Opfordring i deres Blad, eller noget andet Middel, maaske og en Premie fra Landhusholdnings Selskabet kunde forskaffe Landmanden en paalidelig trykt Afhandling angaaende: "Hvad Landog Forprang, efter de nu gældende Anordninger egentlig er, og hvorudi saadant bestaaer?? Saa og: Hvorledes man har at forholde sig, naar man skal kunne med Grund tiltale eller tiltales for noget af dette Prangeri?? Herved forstaaes nemlig. a) Underretning om, hvad der i den Henseende er tilladt eller ikke tilladt? og hvorledes Bondemandens og Købstædmandens Forhold i den Henseende mod hinanden skal og bør være? og h) Ifølge heraf, ville det være en virkelig Nødvendighed, at oplyse saavel Bonden som Borgeren fuldstændig om, hvorledes enhver af dem i alle Dele burde forholde sig, enten til LandSøe eller Forprangeri (NB. Rechtsvegen) siden Meningerne herom iblandt de Lovlærde skal være saa forskjellig, at man har Vanskelighed ved at udforske det der kan siges til Bondens ogBorgerens saavelsom Prangerens enten Fors eller Nachdeel, c) Jligemaade Yttring om, paa hvad Maade deslige Sager hurtigst og bedst kunne afgjøres o. s. v. Hvorfor er det Cirkulære til Stiftog Amtmændene R., i Anledning af Forordningen dateret 23 Maj 1800, ej indført i andre Aviser, end i Collegialtidende? Man figder i det virkeligen prægtige København Drenge uden for Stadens Porte med slyvende Drager, men hvorfor finder man ike ogsaa der nogle af disse med en Børste, som for en halv eller hel Skilling tilbyder sig at feje Støvet 2. af de Gaaendes eller Spadserendes Sko og Stovler? Kunde dette ikke være en smukkere Naringsvej, end en Skilling til Dragens Hale?