Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-01-01
Nyeste. Skilderie af Kjøbenhavn. Ras Niende Aargang. No. 1. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin Onsdagen den 1 Januarii 1812. Jubelchor. Efter Davids 148de Digt. Lover Herren, den evige Gud, Giver i Himlen ham Ære! Lover ham. Engle, hans Villies Bud. Lover ham, hans Hære! Frem, for at prise med høien Røst, Solen, den vækkende, skride! Maanen, den dyssende, glide Stiernerne funkle paa Nattens Bryst, Love ham, høit i det Høie. Aander, og Verdner i fjerneste Blaa Skyer, som ingen Dødeligs Øie nogentid saae, Lovsynger hans Navn og tilbeder. Han bød i Skabelsens hellige Stund; fuldendt var Dualens lange Blund, i Kreds om sin Throne han vinkede Eder Der Loven forkyndtes af Herrens Mund, der skreves Løbet for Evigheder. Og Sekler gik hen over Eders Vei; men Lov og Løb forandredes ei. Priser den Gud, hvis Vældes Ord Aander og Verdner styrer, Prise ham ogsaa laven Jord. Occanet og dets Uhyrer, Love ham Lynets og Haglens Slag, Taager og Sne hans Hæder fremme. Sønner han Stormen i vilde Braa Stormenes Brag hans Priis istemme. Stige hans Lov fra Jorderig opstige fra Bjerge, stige fra Høie, Love ham ranken Ceder paa Libanons Top, Love ham Busken, hvis Grene Frugter nedbøie. Rovsyg Tiger og kjelende Lam, første Gang enige, give ham Ære! Orme, som dybt i Muldet sig nære, Fugle paa Qviste love kun ham! Konger paa Jorden, Lande og Riger, Fødsel og Lykkes opammede Søn! og J, hvem Naturen er morgenskjøn, blomstrende Ynglinger, dandsende Piger, og Olding, der, lænet til Staven, ensom vandrer mod Aften i Graven, og vaagnende Lille ved Moderbryst! Lover vor Gud med forenede Røst! Samles til Priis i talles Vrimmel! Saa sammer det sig! Jngen paa Jord, og Jngen i Himmel er den Høieste lig. Hos Folket, ham frygter, han Kraften opliver og skjænker det Magt og Rang. Held, glade Dage og Sang er Hvad han sin Elskede giver. Bryder i Jubel ud: Priis og Ære den evige Gud! F. Høegh Guldberg, Professor. David, siger den hellige Hieronymus, kan tjene os istedet for alle Grækere og Romere; David Simonides noster, Pindarus, Aleæus, Fluccusquoque." Her finder man det idealske Skjønne af Oden realiseret. Det Store, det Blide, det Sørgelige, det heftige, Alting er her i sin største Fuldkommenhed. Og hvad vilde det ikke være, om vi fuldkommen kunde føle det i Grundsproget i det eftertrykkeligste af alle Sprog paa Jorden? *). David, hedder det paa et andet Sted i det Værk, hvoraf disse bemærkninger ere tagne, "opfyldt med Guds Aand, omfatter i sine høie Betragtninger ikke allene Naturens, men ogsaa Naadens forfærdende Underværker. Snart forestiller han sig Skaberens Haand, der af sin Almagts Vaabenhuus drager Verdenskredse frem, som med en uendelig Magt og Viisdom ordner og styrer alt, snart den samme Guds undsigelige Godhed, der beklæder sig med dødeligt Kjød, for at gjenoprette Ordenen, bringe Mennesket tilbage til sin Bestemmelse, og giver et Exempel paa en Høihed, der svarer til de Æmner, han behandler, og den Aand, der besieler ham."Hr. Professor F. H. Guldberg, gjennemtrængt af det Store og Høie i disse herlige Sange, har allerede tilforn leveret os mesterlige EfterRamlers Einleitung in die schönen Wissenschaften, T. 3. S. 71. ligninger deraf, fulde af den hellige Jld og sublime Værdighed, der udmærke Originalerne. For at vise med hvilket Held Hr. Professoren ogsaa denne Gang har udført dette vanskelige Arbeide, leverer Udgiveren her en nasten ordret Oversættelse af Davids 148de Psalme, efter Grundsproget, hvoraf man vil see, hvor fortræffelig den danske Skiald har vidst at udvikle den hellige Sangers store Jdeer.