Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-03-21
Den Vest-Siællandske Avis, eller Ugeblad. Slagelse. den landske Historie uden- og indenfor vigtigste Nyeheder. Dagens Redigeret af Pastor og Ridder Bastholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus. 16te Aarg.) Tirsdagen, den 21. Marts 1820. No. 26.) 6te Aara Tirsdagen, den 21. Marts 1820. Med Kongl. allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten til Danmark og Hertugdømmene. Louvel. Louvel er omtrent 36 Aar gammel, af en middelmaadig Væxt, hans Ansigt er ikke saa frastødende, som man i Begyndelsen sagde; hans Ansigtstræk ere almindelige, men dog ikke grove; han har graae Øine. Hans Forstand er ikke dannet, dog forkynder hans Tale et Slags Opdragelse som man sielden finder hos Mennesker af de laveste Sænder. Han udtrykker sig med Lethed, og naar han taler begaaer han de sædvanlige Feil, som ustuderede Folk giøre sig skyldige i. Han har aldrig været Soldat; men opholdt sig et Aars Tid som Sadelmager ved den Franske Armee, og bivaanede Slaget ved Austerlitz. Han erklærer, at han strax efter Restaurationen, havde fattet Planen til den afskyelige Forbrydelse, som han begik den 13de Februar, han vilde i Aaret 1814 først have myrdet Kongen og reiste derfore til Calais; men til Lykke ankom han først der 3 Dage efterat Hs. Majestæt var landet der. Nu opgav han denne forrykte Plan, og besluttede at vælge een af de 3 Prindser til sit Offer. Jmidlertid giorde han en Reise til Elba for at see den Mand, som han forgudede. Efter hans Tilbagekomst lod han flere Leiligheder til Udførelsen af sin Plan gaae forbie. De hundrede Dage afbrøde ham for en kort Tid; men hans vilde Glæde var af en kort Varighed. Den anden Restauration vækkede paa nye hans Had og gav den en nye Styrke. Han gav nøie Agt paa alle Prindsens Foretagender. Hans fader morderiske Hensigter bleve endelig rettede allene paa Hertugen af Berry, og man veed paa hvilken Maade han udførte den. Naar man taler med ham om den Sorg, som han har foraarsaget den Kongelige Familie, saa synes kun den unge Prindsesses Smerte, som han har gjort saa ulykkelig, at røre ham. Men ogsaa dette Slags Medlidenhed viser han paa en roelig og kold Maade. Han forsikkrer, at han siden han den første Gang fattede Mordtanken, aldrig har sovet saa roelig som Natten imellem den sidste Tirsdag og Onsdag. Han synes at finde Behag i sin Forbrydelse, og taler med Foragt og Ravaillac, Henrik den 4des Morder, som han kalder en elendig Fanatiker, der uskikket selv, til at fatte en Tanke, lod sig bruge som et Redskab til at udføre en Forbrydelse, som andre Personer havde udtænkt, hvilke ikke vovede sig til at begaae den. Den Forudsætning, at han har Medskyldige synes at saare hans Egenkiærlighed; han siger, at han kan ikke begribe den Vedholdenhed, hvormed de som forhøre ham, forblive ved denne Forudsætning, og søger derfore at giøre den Grund gieldende, at han ved Uvisheden om, naar og hvorledes han skulde udføre sit Foretagende, umuelig kunde betroe sig til Menneskers Taushed, da den Fordeel, som de kunde vente sig af hans Angivelse, let kunde have forledet dem til at misbruge hans Tillid. Han beklager sig, at manikke tillader ham at barbere sig to Gange ugentlig, som han tilforn pleiede at giøre. Han begriber Bevæggrunden til dette Forbud, men han modtasiger den Mening, at han kunde tænke paa at skille sig ved Livet; et Selvmord vilde, efter hans Mening, berøve ham den Berømmelse, som Dødsstraffen efter hans Formening vil forskaffe ham. Han kalder den strenge Behandling, som han er underkastet i Fængslet, et Slags Tortur, som gaaer ud paa at svække hans physiske og moralske Kræfter; han spiser sit Brød uden Appetit. Naar man spørger ham hvorfra han fik Penge til sin Reise, saa svarer han, at han var vandt til at leve sparsomt, brugte neppe en Frank om Dagen, og følgelig fortiente langt mere end han gav ud. Ogsaa synes den Frygt for at forraade sig i Drukkenskab, at have tilraadet ham Ædruelighed. Vild, uroelig hemmelighedsfuld, besøgte han sielden offentlige Steder, og indlod sig der næsten aldrig i nogen Samtale; han havde ingen Ven, ingen ordentlig Kiæreste. Angaaende de Efterretninger, som Aviserne meddele om ham, giver han nøie Forklaring, naar man spørger ham derom; han berigtiger den bagtaleriske Yttring i Journalen Drapeau bland at Greven af Decazes har talt sagte og allene med Hs. Kongelige Høiheds Morder, dertil, at Greven har spurgt ham, om Dolken var forgiftet; et Spørgsmaal, som ifald det var gjort høit og bleven bekræftet, nødvendig maatte have frembragt en slem Virkning paa Prindsen. Dolken selv havde Louvel, efter hans Udsigende, bestilt i Rochelle, under det Paaskud, at det var et Sadelmager værktøi. J hans Boelig skal man hverken have fundet Contrat soccal ikke heller af ham skrevne Udtog af liberale Aviser, som man paastod; men blot et Exemplar af Constitutionen.