Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1774-12-02
Et Ord til Publikum. Om Hegn. Neppe findes nogen Sandhed, som er underkastet allindeligere Tvivlsmaal, end denne: At billigheden udfordrer, at tvende Landsbyer, saavel som andre separate Steder og Gaarder, ved Fælledskabs Nedlæggelse, bør tage halv Hegn. med hinanden, og ei efter Hartk. eller Høveders Paaslag. Halv Hegn er anbefalet baade i Lovens 3 Bog 13 Cap. 36 Artikel, saa og i sidste udgangne allernaadigste Forordning, og tilsiger den naturlige billighed tydelig og aabenbare, hvad Lovgiveren heri anbefalet haver. Men da denne billighed ikke strax vil falde enhver i Øinene, vil ieg hermed giøre et Forsøg samme at oplyse. Grunden til denne Billighed ligger, og maa søges, i denne ufeilbare mathematiske Sandhed; At naar Qvadratens Sider fordobbles, da fordobbles dens Jndhold fire Gange, eller: At et fordobblet Hegn indeholder et firedobbelt Jordsmon. At jo større Jordsmon man indtager, jo mindre Hegn falder der paa hver Tønde Sædeland, da et stredobbelt Jordsmon behøver ikke uden dobbelt Hegn, hvilket tydeligere sees af følgende Tabelle: 1 Td. Sædel, indh. med 160 Favne. 4 - med et dobb. Hegn 320 F. og fald. p. Tdr. 80 F. og saa fremdeles. Med den Herlighed af Grundenes Nærhed er da naturligviis forknyttet den Besværlighed paa lige Jordsmon at have større Hegn, og ligeledes er med den Besværlighed at Grundenes Fraliggenhed forknyttet den Herlighed, paa lige Jordsmon at have mindre Hegn, og stiger denne Herlighed, og Besværlighed proportionaliter med hinanden. Naar nu den større og mindre Bye tager halv Hegn med hinanden da har den større Bye, som har sine Grunde længere fraliggende, igjen den Lettelse af mindre Hegn paa lige Hartkorn, og den mindre Bye, som faaer større Hegn paa lige Hartkorn, har igien den Lettelse, at dens Grunde ligger dem nærmere. Skulde de derimod tage Hegn efter Hartkorn, da tabte den større Bye den med Besværligheden af Grundenes Fraliggenhed, forknyttede Fordeel, af mindre Hegn paa lige Hartkorn. Skiønt billigheden af halvt Hegn herved allene kan eragtes noksom at være demonstreret, vil ieg dog tilføie et Par Ordtil tydeligere Oplysning. Naturliqviis hør jo en Bye, en adskildt Gaard eller Sted, hverken tabe eller vinde i Hegnstagelse, ved det de paagrændsende Byer eller Steder ere enten større eller mindre, og dette skeer jo, naar der tages halvt Hegn. Vare de paa grændsende Byer lige store, da fik de jo halvt Hegn med hinanden, om de end toge Hegn efter Hartkorn, og derved kunde jo ingen have Føie til mindste Klagemaal, der var jo ingen Fornærmelse, Ere eller giøres de paagrændsende Byer derimod forskiellige i Størrelse, da bør jo hver Bye for sig derved hverken tabe eller vinde, ei tabe ved det de paastødende Byer ere mindre, og ei vinde ved det de ere større. J begge Tilfælde er Fornærmelse og billigheds Tilsidesættelse. Og tænker jeg at de mindre Byers Beboere og saadan billighed best kunde overtydes, naar man forestiller dem: At dersom den større Bye udflyttede 1 a 2 Gaarder, og tillagde dem al Grunden ved Grændseskiellet mod den mindre Bye, om det da var billigt, at den eller disse Gaarde da fordrede, at den mindre Bye skulde tage Hean efter Hartkorn, Og saaledes staaer det jo den større Bye altid frit, at udflytte Gaarde til Grændseskiellet, Da vilde vel forrige Paastand, af Hegn efter Hartk. erkiendes høist ubillig at være. Ponerer man, at en Gaard paa 8 Tdr. Hartk. har, eller ud flyttes til at faae den Beliggenhed, at den grændser paa trende Byers Grunde, enhver paa 150 Tdr. Hartkorn, da tilfalder ikkun Gaarden 3 Favne af hver 60 Favne, naar Hegn skulde tages efter Hartkorn, da den dog burde have 30, Favne af 60 Favne. Thi den halve Deel af Hegnet tilfaldt den jo, om den grændsede paa tre Gaarder af lige Størrelse, med den. Og hvad Hegn den faaer med lige Naboer, bør den altid have. At vinde ved større, og at tabe ved mindre paagrændsende Steder, strider begge imod billighed. Saaledes maa man ponere, hvad Casus man vil, saa skal det befindes, at ligesaa mislig som den Regler, at tage Hegn, efter Hartkorn, naar den appliceres til separate Steder og Byer, saa billig skal derimod den Regl befindes, at tage halvt Hegn; da denne Regl i alle Tilfælde holder Prøve Thi gives end det Tilfælde: At en mindre Bye eller Gaard paa en Side, ved halvt Hegns Tagelse med en større Bye, eller Gaard, faaer et vel langt Hegn, saa faaer og maa den nødvendig faae desto kortere Hegn paa de andre Sider. Alle dens Hegn tilsammenlagte, faaer den ikke uden det halve af det Hegn, som adskiller den fra andre. Og det er just den Anpart, som den naturlige billighed udfordrer. For Byemænd indbyrdes har derimod den Regl Sted: At de med hinanden bør tage Hegn efter Hartkorn, der er den billige og juste, efter sin Andeel i Byens Marker bør enhver tage Andeel i Hegnets Byrde og Bekostning. Men videre til Byers og separate Steders Adskillelses=Hegn, bør og kan den ingenlunde extenderes, thi der bliver halvt Hegns Tagelse den Regl, som Tingenes Natur selv fastsat haver. Slutningen bliver da denne: At Billigheds Regler ere lige nøiagtig og priselig iagttagne, naar Loven byder 3die Bogs 13 Cap. 34 Artikel, at Byemænd skal tage Deel i Byens Gierder efter Jordsmon, eller Hartkorn, og i følgende 36 Artikel, at Byer og separate Steder skal tage halvt Hegn med hinanden. Denne deri brugte Slutningsmaade anseer ieg ligesaa tydelig, som rigtig: at, siden større Byers Anleg, eller et Lands Jnddeeling til større Landsbyer, med den Uleilighed, af Grundenes større Fraliggenhed naturligviis forknytter den Lettelse af mindre Hegn paa lige Hartkorn, og mindre Byers Anleg, eller Landets Jnddeeling til mindre Byer, derimod med den Herlighed af Grundenes Nærliggenhed forknytter den Besværlighed af større Hegn paa lige Hartkorn. Saa fordrer den naturlige billighed, at enhver Bye, hvor større og mindre Byer blandt hinanden anlegges, beholder baade den Herlighed og Besværlighed, som NB. Naturligviis med deres Anleg ere forknyttede. Og, at man ikke uden at overtræde billigheds Love, kan betage de større Byer den med deres Anleg forknyttede Lettelse af mindre Hegn paa lige Hartkorn, og paa dem afvelte en Deel af den de mindre Byers og med deres Anleg naturligviis forknyttede Besværlighed af større Hegn paa lige Hartkorn. Og er det hverken nogen anden (som Læserne vel selv agter uden ald Erindring) eller nogen større eller mindre Herlighed og Besværlighed, med den Tingens Natur ved Landets Jnddeeling til større eller mindre Landsbyer selv medfører, at jeg paastaaer, enhver bør beholde og bære. Det er jo dog unegteligt billigere, at de større og mindre Byer beholder hver sit Anlegs medførte Herlighed og Besværlighed, end at den ene Deels Herlighed betages den, og tillegges den anden? Hvad Naturen har uddeelt lige, ved at forbinde og balancere Besværlighed med Herlighed, tænker ieg, man har Uret i at mynstre, og ulige at uddeele. Denne, saavelsom øvrige mine anbragte Grunde, tænker jeg og, tilstrækkelig nok at indsees og oplyses, allene ved at agte, at det gaaer ikke an, at slutte saaledes: At fordi den Bye paa 200 Tdr. Hartkorn har dobbelt Jordsmon og Afgrøde mod Naboe=Byen paa 100 Tdr. Hartkorn, derfor har den og dobbelt Fordeel, Styrke, Evner, Kræfter, og følgelig kan og bør bære dobbelt Byrde og Besværlighed af Hegnet. Neil den større Bye, skiøndt den har dobbelt Jordsmon, har den dog ikke dobbelt Fordeel mod den mindre; thi den feiler den Fordeel af Grundenes Nærliggenhed. Og denne Fordeel kan vel ikke negtes at være heel betydelig. For denne Fordeels skyld er det vel fornemmelig, at Landhuusholdings Selskabet har udsat saa anseelige Præmier paa Gaardes Udflytning, og at adskillige Proprietairer med store og anseelige Bekostninger sligt har iverksat. I mindste maae denne Fordeel kunde opvere den Besværlighed i Hegnet, som Anlegget af mindre Byer, medfører imod Anlegget af større. Skulde nu den større Bye, som har den Byrde af Grundenes Fraliggenhed tillige betages den dermed naturligviis forknyttede Lettelse af mindre Hegn paa lige Hartkorn, hvorledes kan da Fordeclen paa lige Hartkorn i begge Byer siges lige, Ved denne eneste Jagttagelse (den man her ingenlunde maae forbigaae og udelukke) bortfalder vist alt, hvad som kan siges til Forsvar for ulige Byers Hegns Tagelse efter Hartkorn. Og som de mindre Byer ikke fornærmes, eller fornærmes kan ved halvt Hegn, ved at faae det Hegn, dem tilfaldt, om Landet var inddeelt til Byer af samme og lige Størrelse, saa kan halvt Hegn ingenlunde siges at være dem øbeleggende, og de ei i Stand til at sette og vedligeholde Hegnet; thi dette er jo at statnere: At den Jndretning af smaae Byer, der dog nu saa meget ønskes, er ødeleggende for Landet. At smaae Byer uomgængelig behøver paa grændsende store, for paa dem at afvelte en Deel af det Hegn, der med lige Naboebyer blev dem utaaleligt, Og kan de mindre Byer nu ikke bestaae uden paagrændsende større, maae de ødelegges ved halvt Hegn, ved Naboe byer af lige Størrelse, hvad vil der da blive af, naar den nu saameget forønskede og til deels iverksatte Fordeeling og Udflytning af de større Byer videre fortsettes, Med god Grund derimod kan Hegn efter Hartkorn siges de større Byer, om ei ødeleggende, dog fornærmende, naar de, som har den Besværlighed af Grundenes Fraliggenhed, skulde miste den med større Byers Anleg naturligviis forknyttede Lettelse af mindre Hegn paa lige Hartkorn, men tiltvinges at tage lige Hegn efter Hartkorn med de mindre Byer, som har den Fordeel af Grundenes Nærliggenhed. Vil den mindre Bye ved Lodtagelsen i Adskillelsens Hegn, paastaae mod den større: At et fælles Arbeide, som skal iverksettes af fleere sammenvirkende Aarsager, bør efter billigheds Regler udskiftes efter de virkende Kræfters Størrelse, og deraf slutte: at den dobbelt større Bye bør tage dobbelt Andeel i Hegnet. Da meener jeg, at den større med god Grund kan svare: 1) At i sig selv er det den ene Bye uvedkommende, hvor stor eller liden Naboe=Byen er. Nok, at Adskillelsen paa begge Sider eragtes lige nyttig og fornøden. At, siden det er Nytten efter Tidens og Stedets Omstændigheder, og ei nogen absolut Nødvendighed, der bestemmer, om Adskillelsen skal foretages, saa er Kundskab om Grændselinen alt, hvad man behøver at vide, og er det aldeles ufornødent, og Sagen gandske uvedkommende, at vide, udregne og opmaale Strekningen og Forholdet af de sammenstødende Territorier. Ligemeget, om det ene forholder sig mod det andet, som Rusland mod Cuurland, og Polen mod Preussen. Den paa begge Sider eragtede lige Nytte af Skilsmissen er det, som tilsiger lige Andeel i Hegnet. At denne Regel, som den naturligste, og er den ældste, og almindelig vedtaget i Verden. At endog 2de Byemænd, der har 2de sammenstødende Indhegninger, stedse har anseet sig pligtige baade efter naturlig billighed, Lov og Forordninger, enhver at tage det halve af Adskillelsens Hegn, siden Adskillelsen eragtes begge lige nyttig, uden at tage deres forskiellige Kræfter, disse Indhegninger, eller øvrige Hartkorns Forhold i Betragtning. At, som den større Bye ei bør vinde, saa bør den heller ikke aabe ved Naboers større eller mindre Grundstrekning. At det hverken bør komme den til Tab eller Fordeel, hvad enten Naboerne samler eller fordeeler sig i fleere eller færre, større eller mindre Byer, indtager et større eller mindre Territorium. 2.) At, dersom Naboerne anlegger deres Byer til mindre Størrelser, faaer de vel meere Hegn paa lige Hartkorn mod den større Byes Beboere, naar Lovens Bydende om halvt Hegn følges, men saa har de og den betydelige Fordeel af Grundenes nærmere Beliggenhed, der opveier deres Uleilighed af lige Hartkorns større Hegn. Vil de anlegge deres Byer ligesaa stoer, saa faaer de og med dem lige Hegn paa lige Hartkorn, og har altsaa net op lige Fordeel, og Byrde. Og vil de samle sig i større Byer, saa kan de selv faae den nu misundte saa kaldede Fordeel af mindre Hegn paa lige Hartkorn. Men hvad Ret, kan den større Bye altsaa billig spørge, kan vore Naboer, ved at anlegge mindre Byer, for at nyde den Herlighed af Grundenes Nærliggenhed, paastaae at vi skal paatage en Deel af den Byrde, som med Landets Jnddeeling i saa smaae Byer naturlig er forknyttet, og dem i Fald deres Naboer gjorde det samme, uomgængelig vilde tilfalde. Endelig 3) Negtes: At lige Hartkorns Besiddere i den større og mindre Bye har lige Kræfter, og det, som meldt, formedelst Grundenes forskiellige Fraliggenhed, der vist nok er de forskiellige Beboere ligesaa betydelig, som den Forskiel, de faaer i Adskillelsens Hegn, ved at tage halvt Hegn. Dersom en Vegt skal bæres paa en Stang af 2de Karle, af hvilke den ene er lidet sterkere, bør Vegten, og være ham lidet nærmere, om de ellers lige skal bebyrdes. Efter denne Regl bør og Hegnets Byrde, efter Hartkorn, udregnet, noget meere paaligge den Bye eller Gaard, som er er bestyrket ved den Fordeel, at have sine Grunden ærmere. Paa disse Grunde og deres Gyldighed er det, at vor Danske Lov har fastsat: at Byer skal tage halvt Hegn med hverandre. Men som disse Grunde, der gielder ved Byers Adskillelses=Hegn, ikke har Sted ved Byemænds Lodtagelse i Byens Hegn, saa anbefaler Loven (aldeles uden at imodsige sig selv) at Byemænd tager Andeel i Byens Hegn efter enhvers Jordsmon eller Hartkorn, siden de mindre Gaarde har og faaer ikke deres Grunde nærmere beliggende, end de større. Siden samtlige Byens Beboere, enhver efter sit Hartkorn, har lige Herlighed og Besværlighed med hinanden. Hvilket ikke kan siges om Beboerne i 2de Naboebyer af forskiellig Størrelse, naar Hegnet imellem dem ei skulde uddeles, som Tingens Natur selv medfører. Ved at tage Hegn efter Hartk. faaer og en Byemand, halvt Hegn, c: lige Hegn, med Naboer, om alle Naboer, og Byemænd med ham vare lige i Jordsmon. Loven er altsaa gandske conform i begge ommeldte dens Paabud, anseende det, som en Grundsetning: At enhver bør have det Hegn, ham med lige Naboer tilfaldt, og halvt Hegn; siden ingen kan have nogen gyldig Grund til at forlange videre, siden ingen derved kan sige sig fornærmet; da ingen bør vegre det, som Tingens Natur og naturlig billighed medfører. For at balancere de større Byers Beboere den betydelige Besværlighed af Grundenes større Fraliggenhed, er det da høist billigt og fornødent, at dem ei berøves den Fordeel af mindre Hegn paa lige Hartkorn, den Fordeel, som Tingens Natur, som Landets Jnddeeling til større Byer naturligviis, og til ommeldte Besværligheds Vederlag, selv medfører. Og, som den Lovens foreskrevne Regl. At Byer skal tage halvt Hegn med hinanden, lagttager billighed i alle muelige Tilfælde, saa har den og den Fordeel: At samme Gaards og Byes Beboere, den Stund den selv bliver uforandret, beholder stedse samme og lige stort Hegn, hvad enten Naboerne samler eller fordeeler sig, faaer større eller mindre Jordsmon. Saa at denne Regl tillige forekommer utallige ellers opkommende Tvestigheder og Processer. Og, hvilket er billigst, maa jeg spørge: Enten at enhver Bye, faaer Hegn paa lige Hartkorn, større eller mindre, efter eget Anlæg, mindre eller større Jordsmon. Eller, at enhver faaer Hegn efter Naboers Anlæg og foretagne Forandringer, da ingen ved første Anlæg kunde vide, hvad Hegn han i Tiden vilde faae, Man forestille sig kun en stor Bye, omgivet med udflyttede enkelte Gaarde. Er det billigt, at den mindre Bye eller Sted skal have den Herlighed af Grundenes Nærliggenhed, uden at have det mindste af den dermed naturligviis forknyttede Besværlighed af større Hegn paa lige Hartkorn? Hedensted den 11 Nov. 1774. J. F. Lütken.