Norske Intelligenssedler, 1798-03-14
en duelig Embedsmand, for de Trengende. en sikker Tilflugt i Nøden. Redelighed, Orden, Nøyagtighed udmerkede enhver af Dine Handlinger. Din Arbeydsomhed var mageløs, Din Omgangsmaade bliid og vennehuld; Derfor nød Du Alles Agtelse og Tiltroe, Ingens Fiendskab eller Misundelse. Lenge forud føelte Du den sig nærmende Död, dog skalv Du ikke, thi Dit Regnskab var opgjort, Dit Huus beskikked. Virksom i det Gode til sidste Aandedræt, overleverede Du Din Aand til alle Aanders Fader Fred hvile over Dit Støv. Dit Minde vorde hædret, saa lenge Dyd og Retskaffenhed agtes paa Jorden. 1 Fdi Jntelligents-Sedlen No. 5 d. A. læses et Udfald imod Geistligheden, især Landsbye Præsterne, af F. H. Det af ham anførte underlige Tøj, om osterlandske Draaber, besiælet 1 øy lærd, frugtbringend geistlig Aand, om Ordensbrødre, om Cardinalerne og Paven, Sielemæsse, Skiærsild er, skal nok være lutter Vittigheder. De Fattiges anførte Klagemaale viser nogle Træk af F. Hs. personlige Caracteer, samt at han kiender nogle af det norske Sprogs Dialecter, og intet meer eller mindre. Skulle, som er uafgjort, F. H. virkelig have hørt et eller andet saadant Klagemaal, saa bliver det dog altid meget uædelt, deraf at tage Anledning til at giennemhægle en heel Stand. Villig tilstaaer jeg, at der gives Præster, som, endog med Graadighed, bringe sine Jndkomster til det højeste; men gives der ikke ogsaa deslige Personer i andre Stænder, en retskaffen Mand er i enhver Stand Ære værd, og en Skurk er en Skurk af hvad Stand han end er, eller fortiener maaske en Skuek Overbærelse naar han ikke er Geistlig? Hvad Liig-Koen angaaer, da er det ikke sandt hvad F. H. anfører, at har sagt: at den eller dens Værd skulle staae ved Hævd, men Ahar sagt: at den uden Tvivl er vedblevet som Bidrag til Gotgiørelse for den ringe Tiende paastaaer A derfor at den skulle staae ved Hævd? Naar Præsterne fik sin Tiende efter Loven, da burde de, da kunde de, endog med megen Fordeel give Slip baade paa Liig Koen, hvor den er brugelig, og al anden Betaling for minesterielle Forretninger, men naar nu i steden for 1/2 aarlig Tiende ikke betales ja vel paa mange Steder ikke 1/2 Deel, skulle da en bedre Betaling, end den Loven bestemmer for accidentelle Forretninger være ubillig? End videre til Præsternes almindelige Berømmelse, opramser F. H. hvorlunde de mæske sig med Giæstebudde, blive rige, ere Aagerkarle, og - Vimlen veed alt - Ved Giennemlæsningen af disse, til Præsternes private Liv henhørende og ikke besvarelsesværdige Ankeposter, bringes jeg i Erindring om en Underrets Procurator som slog om sig med Skieldeord og Grovheder, stolt af det bifald som den raae Deel af Almuen og hans enfoldige Principal skiænkede ham fordi han med saa megen Frækhed vidste at befugle sin Modpart, uden at lægge Mærke til, at paastænket Skarn kan afvaskes, men den Peel fra hvilket det udsprudes, er i Grund, Natur og heele Væsen ureen og stinkende. Med F: H. er jeg eenig at ønske Præsterne sadte paa vis Løn, derved bleve de befriede fra mange af de Fordringer som giøres paa dem, befriede fra de mange stort ædelige Maader paa hvilke de skal have sine Jndkomster, manske meere befriede fra Biddet af Skamlerens Hugge-Tand. At Underlærerne maatte blive bedre lønnede end de nu ere, ønsker jeg tilligemed K. H., men da maatte de og udrette meere til Ungdommens Oplysning end de nu giøre, og K. H. veed saare lidet, naar han ikke veed at disse ikke engang paa Landet lægge forsvarlig Grundvold, meget mindre opreise Bygningen, altsaa levne Præsterne uendelig meere Arbeide end at lægge Rygaasen. Dette er alt hvad et snævert Avisrum tillader at sige, kun vil jeg til Slutning erindre denne Lærdom: Qvon docent Præceptores in Usu habeant, det er udlagt: Dersom F. 5, havde lagt paa Hiertet de skiønne Sprog som han af Bidelen anfører, da havde han ikke kundet skrive i den stygge Tone. den 5te Martii 1798.