Viborger Samler, 1843-01-23
Tyrkiet. Fra den tyrkiske Grændse meldes under 4de Jan., at man i Constantinopel er urolig for den russiske General Lieven, der allerede den 8de Decbr. forlod Belgrad. Man befrygter endog det Værste. Kongeriget Preussen. Om den preussiske Presselovgivning.) For faa Dage siden er i Berlin udkommet et Skrift, der har tiltrukket sig almindelig Opmærksomhed og stort bifald. Skriftet er forfattet af Regjeringsraad Franz Hugo Hesse, og det handler om den Preussiske Presselovgivning, dens Fortid og Fremtid. Forfatteren, i lang Tid en af de meest indflydelsesrige Raader i von Rochows Ministerium, og sammesteds fornemmeligen sysselsat med Pressens Anliggender, har i dette Værk samlet Alt hvad den Preussens Presse lovgivning eier af historiske Materiale; han har med megen Frimodighed affløret de Mangler, under hvilke Pressen, sukker, og tilføiet Antydninger om en tilkommende Presse lovgivning, hvilke saa meget mere fortjene at bemærkes som Forfatteren selv har deeltaget i et af de Lovudkast, der skulle drøftes. I den historiske Jndledning er det isærdeleshed interessant at see, at den politiske Censur i Preussen først existerer siden Midten af det forrige Aarhundrede; men at desuagtet, trods Frederik den Stores Censurediet af 11te Mai 1749 og Forordningen af 1ste Juni 1772, Jngen lod censere Noget. Paa denne Sætnings Sandhed anfører Forfatteren mærkværdige Exempler. Boghandler Nicolay beretter selv, at da han vilde forelægge den daværende Censor Dr. Heinsius Moses Mendelsohns Literaturbreve, erklærede Censor at han var høiligen forundret over at Nogen vilde lade Noget censere, hvilket ikke var forekommet ham i lang Tid. Mange Personer, isærdeleshed de, der førte en hvas Pen erholdt endog eengang for alle Fritagelse for Censur indtil de gjorde det altfor galt. Som Exempel anfører Forfatteren Krigsraad Cranz, en Mand, der udgav mange bidende Sager. Det hedder om denne Mand i KongensCabinetsbefaling af 28de Novbr. 1782"Krigsraad Cranzskal ikke fortrædiges i sin Censurfrihed, ei heller maa Nogen forurolige ham for hans hosføiede periodiske Skrift, Jeg vil meget mere, at J stedse skal tage ham i Beskyttelse, naar han kun ikke skriver Noget imod Staten, en fornuftig Religion og gode Sæder; dog har jeg ved denne Leilighed advaret ham om at han ikke maa være for næsviis, ellers kunde han engang brænde sig, og hans bidende Maade at skrive paa paadrage ham Ubehageligheder." Forfatteren paastaaer at liggeindtil Carlsbader-Beslutningerne af 20de Septbr. 1789 har Pressen kun været underkastet ubetydelig Censurtvang. For Preussen udkom Censuredectet af 18de Octbr. 1819. Det kunde synes paafaldende, siger Hesse, at Fyrsten af Hardenberg har givet sit Samtykke til en saadan Lov, der afviger saa stærkt fra hans bekiendte Pressefriheden gunstige Anskuelser, dersom man ikke vidste, at Hardenbergs Jndflydelse allerede dengang var brudt, og begyndte at gjøre Plads for en anden politisk Retning. Jmidlertid var den i Forbundsacten indeholdte Grundsætning om Pressefrihed ei at ansee som opgiven, da saavel det Preussiske Censur edict som Forbunds=Presseloven kun vore Forordninger, hvis Virketid var indskrænket til en Tid af 5 Aar; men en Cabinetsordre af 23de Septbr. 1824 forlængede hine paa ubestemt Tid, og saaledes vare Forholdene, indtil Cabinetsbefalingen af 24de Decbr. 1841 forskaffede Pressen Lettelser.