Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-01-21
Hertug Frederik faldt i Slaget ved Clissov den 19 Juli 1702. Arvefølgeren, Carl Frederik, 2 Aar gammel, var hos Moderen i Stokholm. Hun erholdt nu i Forening med Biskop Christian August, den faldne Hertugs yngre Broder, Formynderskabet over den umyndige Regent. Biskoppen fik Landets Administration, dog kun saaledes, at, overeensstemmende med den nye Geheimeraads-Indretning, ingen Sag af Vigtighed kunde uden fælleds Overeenskomst besluttes. Han havde selv kun een Stemme, og kun naar Stemmerne vare lige, gjorde hans Vota Udslaget. Det nye Geheimeraad organiseredes saaledes: Magnus v. Wedderkop, Præsident; General og Overhofmester hos Enke hertuginden Johan Gabriel v. Banner, første Raad, Cancelliepræsident Frederik v. Ranzau, anden Raad, Kammerpræsident og Overhofmarschal Georg Heinrich v. Gorz; Baron v. Schlitz, tredie Raad; Generalkrigscommissair og Amtmand i Tøndern Johann Ludvig v. Pincier, Baron af Königstein, fjerde Raad. Med Hr. v. Bergholz's Statholderskab var det derimod til Ende. Johann v. Clausenheim vedligeholdt sig i sin Værdighed og gjeldte meget i Rentekammeret. Vor Magnus v. Wedderkop havde nu, som Præsident i Geheimeraadet, i Landets Anliggender næsten mere at sige, end Administratoren selv. Det kunde ikke feile, at der jo efter kort eller lang Tids Forløb vilde opstaae en Spænding mellem dem. Administratoren, Hertug Christian August, 29 Aar gammel, var munter og rask, og elskede Fornøjelser. Paa Sparsomhed var ikke at tænke. Wedderkop, henimod 70 Aar gammel, snu, ubøielig og en stræng Huusholder, stod, formedelst sine Kundskaber, i stor Gunst hos Enkehertuginden i Stokholm. Der kunde, under saa forskjellige Dispositioner, ikke finde nogen Fortrolighed eller Nærmelse Sted. Jmidlertid havde Wedderkop gjort sig fortjent af Administratoren. Ved hans og hans Svogers Hielp var han bleven Coadjutor. Ligeledes behøvede Administratoren ham fremdeles ved det forestaaende Valg af en Biskop, hvortil Valget paa ham blev ham fra Danmarks Side gjort stridigt. Saaledes stode Sagerne, da General v. Banner i Aaret 1704 døde, og Generalen, Greve Gerhard Dernath, i hans Sted traadte ind i Geheimeraadet. Fra nu af dannede der sig i samme en Opposition mod Wedderkop, hvorved denne omsider maatte bukke under. J Spidsen for Oppositionen stod Baron v. Gorz, med hvem Greve Dernath forenede sig. Begge disse, der neppe endnu vare blevne hjemme i Landet, vare høist intrigante og drivtige Karakterer, og begge stode de ved Giftermaal i Forbindelse med de Fornemste i Landet. Gorg havde en v. Reventlau og Dernath en v. Blome til Gemalinde. De havde begge lige Grundsætninger med Administratoren og nærede samme Hang, som han, til Fornøielser. Ødselhed og Festiviteter bleve nu Dagens Orden. Man var strax betænkt paa, hvorledes man skulde skaffe sig den gamle Brumlebjørn, som man kaldte ham, fra Halsen. Det kan vel heller ikke nægtes, at den gamle Wedderkops stive og ubøielig blevne Politik ikke passede længere til de nye forandrede Forhold. Man sendte ham til Hamborg for at jevne nogle med Danmark opstaaede Misforstaaelser. Wedderkop, som indsaae hvad Hensigt man egentlig havde med denne hans Bortsendelse, forlangte, som Præsident for Geheimeraadet, at samme ogsaa under hans Fraværelse skulde til ham aflægge Beretningerne. Men herfor vægrede man sig. Baron v. Gör vilde gjøre det gottorpske Huses Fordring paa Grevskabet Ranzau gieldende; Wedderkop modsatte sig med Heftighed dette voldsomme Foretagende. Spændingen mellem begge Partierne blev bestandigen større. Et voldsomt Brud syntes uundgaaeligt. Dette paafulgte ogsaa omsider fra Wedderkops Side. Han anklagede Geheimeraadet hos Hertuginden i Stockholm forat føre en slet Huusholdning. Hele Geheimeraadet og Overformynderen for den unge Hertug indbødes til et Møde i Stockholm for at forsvare deres Handlinger. Dette skete i Juni 1708. Sagen faldt mere taaleligt ud end man havde forventet. Wedderkop erholdt en Taksigelsesskrivelse, nogle Statsembedsmænd af lavere Rangorden bleve afstraffede, men det Øvrige tildækket med Kjerligheds Kaabe; dog toges nogle sikkrende Forholdsregler, som man fra begge Sider underskrev, og reiste depaa igjen fornøjet hjem. Uventet traf vor Wedderkop kort derefter det føleligste Slag. Enke-Hertuginde Hedewig Sophie, hans eneste Støtte i hans høje Alder, døde af Børnekopper i en blomstrende Alder, den 12te Decbr. 1708. Hendes Broder, Carl den 12te, græd ved hendes Død 2den og sidste Gang i sit Liv. Den første Gang var da hendes Gemahl faldt i Slaget ved Clissov.