Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-01-13
Jndsendt. "En Episode af Aalborg Theater-Chronik J Stykket "Den letsindige Løgner, hvis Jndhold nærmest er en fortløbende Række Münchhaustader, indblandede Hr. Prinzlan nogle saadanne, ikke til Stykket hørende, men som ere barnfødte her, og hvis Forfatter altsaa har vundet et vist Renomee, derved, at de gaae fra Mund til Mund, og give Boxne og Børn Stof til Munterhed og Leilighed til at gjøre sig lystige over deres Opfinder. Disse Tilsætninger i Stykket bleve optagne af Publicum med Latter og almindeligt bifald. Opmuntret af dette, gik Hr. P. et Skridt videre, som vi vel høilig maa fordømme, men hvortil han mulig tør finde sin Undskyldning i sin ungdommelige Munterhed, den fortjente Yndest han nyder, og det Krænkende, der vistes ham og som han paatalte. Publicum, der her havde været rette Forum, har nemlig i lang Tid med sædvanlig Godmodighed tolereret, at et vist Jndivid hver Aften stiller sig ved Orchester skranken, under hele Forestillingen vender Ryggen til Scenen og de Spillende, men kun morer sig med at lorgnet tere Damerne paa Tilskuerpladsen. Hertil tillod Hr. P. sig at alludere, og Publicum viste ved sit vedholdende bifald, at det var en vel fortjent Snært, skjøndt ingenlunde udgaaet fra den rette Haand. Aalborg Avis indeholdt ogsaa herover en skarp Critik og gav Hr. P. en stræng Jrettesættelse. Denne var imidlertid temmelig haard, naar man seer hen til de Grunde, der tale til Hr. P. Undskyldning, og erindrer, at den er udgaaet fra en Pen, der stedse har anerkjendt Hr. P. seniske Fortjenester, og været hans varmeste Lovtaler. Saaledes ere Udtryk som: Hr. Printzlaus Flauser" temmelig umilde, saameget mere, som Anmelderen selv siger, han ikke var i Theatret, og saaledes kun efter Andres Relation har i kunnet fremstille Sagen. Publicum besluttede imidlertid at holde paa sin Yndling, og modtog ham næste Aften ved hans Fremtrædelse i Theatret, som "Zierlich, med en vedvarende stormende Jubel, som en Satisfaction for hans formeentlig lidte Krænkelse. Men formodentlig de samme Pibere, hvis Færd Aalborg Avis ved en tidligere Leilighed har stemplet som en Jammerlighed, lode atter deres skingrende Musik høre, og nu kunde det opbragte Publicum ikke længere holdes i Tømme. Fra alle Sider raabtes: Ud med Piberne" osv., og da disse desuagtet vedbleve, fik man i en Hast et Par af de nærmeste practiserede ud af Parterret i all Høflighed. Tæppet var imidlertid faldet, og Hr. P. blev fremkaldt, og modtaget med en Acclamation, som var grandis; et Par Piber lode sig vel atter høre, men Publicum indtog nu en saa truende, en saa imponerende Stilling, at disse strax forstummede. Hr. P. talte nu nogle Ord, idelig afbrudt af Applaus; men hans exalterede Sindsstemning forledte ham til et stort Misgreb, idet han vovede at indblande en hæderlig Personlighed i sit Foredrag, og dette blev endda taalt af Publicum, nærmest af ovennævnte Grund, og maa være Hr. P. den bedste Garanti for, hvor høit han staaer anskreven i dets Gunst. Derefter gik Forestillingen sin rolige Gang. Grunden hvorfor den ene Pibende navnlig i saa høi Grad vakte – vi kunne gjerne sige - Publicums Raseri, var at denne var det fornævnte Jndivid, der ret denne Aften vovede at trodse Massens Misbilligelse af hans Færd, og kun kunde takke sin heldig placerede Stilling, der dækkede ham fra alle Sider, for, at han ikke strax følte Vægten af Publicums Brede. Han maatte da lade sig følge hjem baade af Politi og Vægtere, omringet af en mylrende Menneskemasse, og kan kun takke en agtet Mands Jndskriden og Publicums Takt for det Passende, at han lykkelig undslap Faren. Vi haabe nu, haner kommen til Erkjendelse af, hvor farligt det er, vedholdende at ville trodse et stort Publicums saa energisk udtalte Dom, og at han i Fremtiden i Theatret enten vil lade dette være sig en god Lære, eller ogsaa at Publicum ved ethvert lovligt Middel vil vide at hævde sin Værdighed, og bringe ethvert Jndivid af dets Midte til at vise den tilbørlige Agtelse, man skylder det store Hele.