Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-04-28
Den sidste Corsar leverer nogle fortrinlige Tegninger, som charakteristisk oplyse følgende Historie, der i "Fædrelandet benævnes, Borgerkrigen i Holbek, og i Kbhposten berettes saaledes: "Politimesteren i Holbek, Justitsraad Petersen, har nyligen foranlediget Scener, der have et ligesaa latterligt som odiøst Anstrøg. Bemeldte Politimester fik nemlig i forrige Uge ifinde at forbyde den holbekske Landcommunalforening at holde et Møde, som han af Formanden, Skolelærer Gleerup, var bleven underrettet om, og hvorved agtedes forhandlet en Aftenskoles Oprettelse paa Landet, om en privat Bondeskoles Oprettelse, om igjennem Stænderne at anholde om Jndstillingsret for Landcommunerne til Skolelærerembeders Besættelse og endelig om at andrage hos Stænderne paa Ophævelsen af Cancelliets Cirkulaire af 8 Novbr. f. A. Endskjøndt Politimesteren paa Forlangende var bleven nøie underrettet om alle de Gjenstande, Man saaledes vilde overveie, hvilket ikke paa nogen lovmæssig Maade kunde forbydes, resolverede han dog, at Forsamlingen ikke kunde tilstædes. Da Foreningen imidlertid, stolende paa sin retfærdige Sag og sin uomtvistelige og lovlige Ret til at foretage, hvad den havde ifinde, forsamlede sig paa den berammede Dag, den 14de, i Holbek, hvad gjorde saa Politimesteren, Jntet mindre end udkommanderede hele den bevæbnede Magt, Holbeks Borger corps, Nationalgaarde, som om det gjaldt at frelse Fædrelandet eller i det mindste Cancelliet. Hans Tale til de bevæbnede Krigerskarer, den Maade, hvorpaa han søgte at opflamme deres Mod og Jver til at vove Liv og Blod for den gode Politisag, have vi ikke faaet nøiere Underretning om; men Man maa vel antage, at han ikke har undladt at bruge slige Kraftmidler, da de holbekske Borgere eller maae have havt altfor ondt ved at begribe, hvilken Fjende deres Hærtog eller Byens Forsvar egentlig skulde gielde. Jmidlertid synes saameget vist, at den drabelige Politimester under de bevæbnede Krigeres Beskyttelse dog har været betænkt paa at forhindre Blodsudgydelse, idet han, istedetfor strax at rykkefrem med sine Krigere, først opfordrede Formanden for Landcommunalforeningerne at indfinde sig til et Politiforhør, i hvilket Hr. Gleerup imidlertid erklærede, at han ikke kunde respectere det nedlagte Forbud, men kun Magten. Og alligevel gjorde Justitsraad Petersen, endnu ikke Brug af den bevæbnede Magt, saa stor var hans Forsigtighed og Afsky for at give det første Signal til en blodig Katastrophe, til en Borgerkrig; han indskrænkede sig tvertimod til at paalægge Formanden ikke at vende tilbage til den forsamlede Forening. Og da Hr. Gleerup ogsaa vægrede sig ved at efterkomme denne Betingelse, men erklærede at ville gjøre de forsamlede Landmænd bekjendt med det Passerede og opfordre dem til strax at indgive en Klage til Kongen, saa gik Politimesterens Kjærlighed til Freden saavidt, at han indgik paa dette Forslag, og endog selv personlig begav sig til de forsamlede Landmænd, - hvilket iøvrigt i strategist Henseende var temmelig uforsigtigt af den gode Borgermester. Ankommen i Forsamlingen gjentog den sindige Embedsmand sit Forbud, og da Formanden derpaa havde meddeelt det Passerede og fremført sit Forslag om en Klage, blev dette vedtaget og strax valgt tre Medlemmer (Dhrr. Capitain Jespersen, Gaardmand Jens Gregersen og Skolelærer Gleerup) til øieblikkelig at affatte den, for at de Tilstedeværende strax kunde underskrive den, hvorpaa Man vilde opsætte de øvrige Forhandlinger. Jmidlertid forbleve de Tilstedeværende samlede i en anden Egenskab, nemlig som det nylig oprettede Brandforsikkringsselskab, hvilket Møde Politimesteren, først ogsaa havde ifinde at forbyde, fordi han ikke syntes at være bleven tidlig nok underrettet derom, men hvorpaa han dog fandt sig deri af sær Naade og Humanitet. Da dette Møde var sluttet, troede Politimesteren, at han nu uden Fare for Byens og Statens Sikkerhed kunde suspendere de militaire Forholdsregler, hvorfor han gav Borgervæbningen Ordre at tage Bajonetterne af og marschere hjem, hvilket heller ikke gav Anledning til videre Ulykke, endskjøndt Landmændene forbleve samlede til et Aftensmaaltid. Selv ansaae han det for nødvendigt at blive tilstede derved med sine Betiente og, patrouillerende omkring Bordet, at formane de Spisende til ikke at udbringe Skaaler, der kunde ansees som farlige for Staten, i hvilken Henseende han gjorde Proponenterne ansvarlige for Følgerne. Omsider tog Hver til Sit, og saaledes endte denne tragicomiske Dag, der unægtelig har grundlagt Justitsraad Petersens Berømmelse.