Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-10-14
Jndsenderen vil saaledes see, at Comiteen har ansøgt Regjeringen, men Udfaldet af dens Bestræbelser var just ikke meget glimrende. Endvidere, ligefra den første Tid, da Talen og Meningerne begyndte om denne Skole, grupperede man i en lys og skjøn Baggrund det classenske Fideicommis med sine store 1200 Rbd. aarlig, der efter sammes Fundats skulde anvendes til en Agerdyrkningsskole man ansaae det for saagodt som afgjort, at naar dette Jnstitut grundlagdes paa en fornuftig Basis, og Fideicommisset fik Deel i Bestyrelsen, saa vilde man faae denne aarlige Sum; i den Beregning, som efter den første Jndbydelse var gjort over en saadan Anstalt, var denne Sum ligefrem taget med. Da jeg blev udvalgt til Comitee medlem, stod jeg, som nylig ankommen her til Stiftet og ukjendt med Forholdene og Personerne, ogsaa i den Formening, at denne Sum var vissere end noget Andet, ellers havde jeg aldrig taget imod denne Tillidspost, thi det var let at forudsee, at uden et saadant fast Ryg stod vilde alle Bestræbelser være frugtesløse. Senere erfarede jeg, at det classenske Fideicommis egentlig aldrig har givet Løfte, og at det kun var Publicums gode, men vilde Phantasier, der udmalede Fundatsens Ord og et fattet Haab som Løfte og Virkelighed. Comiteen har ei henvendt sig til den samlede Direction for Fideicommisset, deels fordi, efterat Gaardkjøbet var besluttet, Kammerherre Henrik Moltke var meget syg, og man troede at burde oppebie hans Helbredelse (efter hans Død er endnu intet nyt Medlem udvalgt), deels fordi man formeente først at burde forsikkre sig Directionens første Medlem, Hr. Kammerherre Classens Votum, som den Mand, der boede heri Stiftet, havde deeltaget i Forhandlingerne om Skolen og viist megen Jnteresse for den, deels af en vis Frygt og Bæven for at faae et reent Afslag fra denne Side, som vilde blive Comiteen altfor sønderknusende og Dødstødet; Enhver søger at udspinde sin Livstraad saalang som mulig og bevare Haabet, selv om det hænger i en Spindelvæv. Comiteens enkelte Medlemmer have derimod henvendt sig personlig til Hr. Kammerherre Classen, men uden at faae reent Afslag, bliver dog Haabet om at faae Hjælp fra denne Side bestandig mindre, og er nu blevet saa lille bitte, at vi ei engang tør gjøre det tydeligt for os selv, hvor lille det er. Paa Generalforsamlingen den 10de Decbr. f. A. var det vel tydeligt, at Hr. Kammerherren ei billigede Planen og de antagne Love i sin Heelhed, at der var mellem ham og Forsamlingen og Committeen enkelte Differentspuncter; men det syntes dog, som Kammerherre C. i de fleste Hovedpuncter var enig med Comiteen og Planen; men disse Differentspuncter ere senere blevne større, uden at jeg dog formaaer at angive eller nøiagtig betegne, hvori de egentlig bestaae, og endnu mindre kan vist Comiteen udjevne disse meere, end skeet er i de antagne Love, der opløse og sammensmelte de to Hovedpartier og Hovedmeninger, som fra Begyndelsen af i denne Sag have staaet ligeoverfor hinanden. Af en Samtale, Hr. Estrup og jeg havde med Hr. C. i Foraaret, forekom det mig, at C. gjorde vort sidste Haab til Fideicommisset afhængigt af det Held, som Comiteen vilde have med at faae Regjeringens Understøttelse. Da nu vort Held heri kunde have været større, eller da den Understøttelse, der er og lovet, er saadan, at vi, med al mulig Paaskjønnelse af dens Værd, ei kunne bruge den i det givne Tilfælde, saa falder ogsaa hermed den forhaabede Understøttelse fra Fideicommisset, saasom Betingelsen for Haabet ikke er indtraadt. Siden har man hort det glædelige Rygte, at Fideicommisset selv vil indrette en Agerdyrkningsskole, og Jngen kan fortænke Kammerherre C., dersom han anseer Planen og Lovene for vor paatænkte Skole for forfeilede og urigtige, at han da ei vil indlade sig med os, og han fortjener netop Roes, fordi han har mere Tillid til sine egne Jdeer og føler Duelighed til at handle paa egen Haand og ved egne Kræfter. Kun kunde man have ønsket, at det strax paa Fideicommissets Vegne var sagt Comiteen klart og tydeligt: fra os faae J Jngenting.