JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1668-07-01
Engelland. 1 Mand fra Barbados hør, at Jldens brand och lue Henrøfvit hafver der fast Kongelig formue. Ja Londen siger self, at den u-lykke kand Vurderis snart saa stoor, som hendes egen brandTilsettis Engelland med slige puffer fleere, Hun nok sin ofverflod skal kunde da regeere. Jt haar och andet giør, at Boenden skaldet gaaer, Den Fugl som sluppen er, igien mand stælden faaer. Mendu, som saadant hør, tag der af det til lære. Til straf veed Gud vel raad, naar hand dig vreed vil være. Blif from, och hannem tak, for hand ey dig, som dem, Udi sin nidkiærhed med plagen søger hiem 2 Blant Parlamenterne stoor tvistighed sig yder; der. Sig under-huset til sin egen ret henske Skibs Skibs-floden, som saa nær den heele Verden køes, Den taklis af, och skal i Sommer ey til Søes. 4 Mand nogle sender ud, som skulle gienvey finde, Och gjemmel Søndens Søe forsøge, ret at vinde Hen til Ost-Indien. Gaaer deres anslag an, De snart ey vige da for Schovt och Magellan De Svenskes Sendebud, som var den Donaws Grefve, Til Londen Hælsoet fik, och maat ey længer lefve. Men den Gesant Alban, som skal for Engelsken Besøge Frandskens Hof, af sted er dragen hen Polen. For Kongen stedse sig u-lykkelig befinder, Och Adelen u-lyst och trods mod hannem spinder, Hand sig erklærit har, at hand vil endelig Fra Konge nafn och stand afsige selver sig. Ja Ja til slig en Brud igien vel beyle findis. Men Jeg, saa vidt som Jeg kand af exempler mindis, Vil der om sige det, hand self skal give ret Hand det ey giør saa snart, hand jo fortryder det. Jtalien. 1 Blant anden Pavens hielp, som til Fenedig sendis, Er Fader Otthoman, som med forundring kiendis, Men i Guds sandhed dog, af stamme byrd och æt, Til Tyrkens Keysere, at være Broder ret. Hand i sin Vugdoms tid til fange bleef optagen, Bleef siden døbt och lærdt och Christelig opdragen, Ernu saa Gudelig, at hver mand haabis fast, Hand Christenheden Fred skal skaffe med en hast. 2 At Pafven stundom self kand fange sandt at høre, Och af de stores snak ey lade sig forføre, Da steder hand en hver for sig at komme frem, Hør deres sager self, och der paa svarer dem. Hand der med langt henseer, men dog ey vidt skal komme. Hofeskalken det vel snart for hannem skal forblomme. Ney: det er vis Mands Ord, den Edle Sandheds mad Veblandit fjælden sees paa Potentaters fad.
Danske Mercurius, 1668-08-01
Den Danske MLX. til den 1. August 1668. Danmarck. A, skønne Kiøbenhafn, Monarchers værn og sæde, Nu vederfaris dig den høye lyst och glæde, Du længe ventit har. Nu kandstu skue den, Som alle Dyders kiærn maae kaldis billigen. Det er Her Christian, den store Holstens Herre, Som i forgangen aar med Førstlig færd och ære Vor Arfve-Konges blood och skønne Daatter fik, Och vel saa gladelig til seng med hende gik. Med fryde-skud och skrald, Trometers klang och Trome Du vilde taget vel imod Hans Naades komme: Men hans belevenhed langt meere paa gaf act, At vinde gunst och hæld, end timis stads og pracht. Ja, det er Dydens art: hun med sig self pryder, Och tit af høflighed udvortis bram forskyder. Hvor Dyden inde boer, alt nok er der af glands. Den udle Vin sig self nok selger uden krands. Nu kandstusee med lyst, hvor frisk, heroisk och yndig Den Herres adfærd er: hvor høyt opljust och kyndig Hand er udi alt det, som kand en Førstes nafn Vobrede præctelig, och gjore Verden gafn. Osee, hvor artelig hand veed sin Hest at vende: Hvor ridderlig med spær hand hafver lærdt at rende: Hvor dannis, eye-good, beskeden, vennekiærOch ærebydighand sig teer imod en hver. MenMen baade først och sidst, hvor høyt hand Kongen ærer Hvor nær hand hannem tien: hvor vel hand sig adbærer, Naar hand med Sønlig tak for Dronningen fremgaaer. Och hende teer til gunst alt det, som hand formaaer. En hver som der paa seer, med billighed kand sige At Holstens Svogerskab med voris Cimber Rige Ret aldrig bedre var. Ney slig en Konge kand Ey mindre nøyes med, end slig en Daatter-Mand, Gif, Himmel, at hvis sig det store par och høye Fremdeelis tager for, sig lykkelig maae føye. Lad dem fra Sleet til Slect paa Jorden blifve ved, Och ævig krones om med ære, fryd och fred. 2 Men see, sig nu min pen fra Hofve maae begifve, Til voris Kircke-Stand, och hendes forrig skrifve: Sin Ærche-Biscop hun, just paa Sanct Annæ nat, Ved Dødsens skarpe pil, bleef fra berøfvit brat. Hand var en myndig Mand, som effter Peders lære, Gudfrygtig var, och med al redbonhed och ære Sin Konning huld och tro. Ja der til klog och lærd, Och med al ret sin Stand och Ercke-titel værd. Oskam faae Clothodu, ey Aar er end til ende, Du Stadsens Præsident, som Kongen self och kiende For sin trofaste Mand, needslogst til sorten Jord Och nu saa snart igien begaaer et andet mord.
Danske Mercurius, 1668-08-01
Sverrig. Som Polens Konge nu fra Regiment och Rige, J Sinde fanget har, selver af at sige. Och Och Muskovittens Prinds med flid arbeyder paa, Och forslag giør, at hand igien kand Kronen faae, Saa gifver Sverrig act, och vaagendis har øye, Hvorledis det sig der med skikke vil och føye, At mand i tide kand raadslaae, som det sig bør Thi til et kroget hul, en kroget nagle hør.
Danske Mercurius, 1668-08-01
Tyskland. For Keyserinden nu fructsommelig er blefven, Stoor glædskab til Vien af alle vorder drefven Mand med al kostbarhed sig haffver laffvit til, Och legt en sinde-rig Comoedi leg och spil. Dog ey allenne der Comoedianter legge. Mand allevegne Jo, saa vidt mand om vil hvegge, Kand see Comoedier. Den gandske verden er En Skueplads och rum til vore gierninger. En hver, som hand er til paa sin maneer fremtræder, Oc viser sin Person, Haandteering, Ord og Sæder. Hvo størst fortien sig Pris, hvo sig och verst bestaaer, Det Famaa sige skal, naar leegen ende faaer.
Danske Mercurius, 1668-08-01
Chur Phaltz en Krigs Person begynder och at spille, Och acter Lorringen, for Landstuhls skyld at drille. Men kommer det tilslags, som vel befrygtis maae, Det vist i længden vil en Tragisk udgang faae.
Danske Mercurius, 1668-08-01
Franckerige. Med fastu-trolig stads och nyss paafunden foere, Den Frandske Koning har med sine Mænd och Store, Vdført en Herre dands, som kaldis Carovsel, Och sig for Freden, gjort ret lystig til Vertzel. Det er en Førstes pris, at hand ey stedse puger Paa gylden malm och skat: men det self stundom bruger, Oc heller vofver paa tilbørlig Tidsfordr. End det missbruger til u-nødig krig oc kifpanien.
Danske Mercurius, 1668-08-01
Hvad har en Potentat lang rettergang fornøden, Naar egen Haand vedgaaer, forskylt at være Døden Don Joseph af Malad fik det at gifve magt, Der hand i fængsel med en strikke bleff ombragt. 2 Den dle Freds bassun i Spanskens Land vel klinger. Dog tager hand frit an, og Folck til strid betinger. Men vil hand holde sig saa slet som sidst er skeed, Hand sit PLUS ULTRA vel afstang maae rifve need.
Danske Mercurius, 1668-08-01
Holland. ifver, 1. Til Lands mand takker af oc nogle hiemlof g den beste rest och tal i tienisken dog blifver Krigs Floden leggis op, til atten Skibbe nær. Altingest der omkring er fredeligt og qvær. Mand fra Ost Jndien med lykke fangit hafver Fuld meget Sølf oc Guld och dyrebare gafver Surinam den Provintz, som for var tagen hen, Er, efter Fredens pact, leverit alt igien. Om det och sandhed er, som fra Pinesberettis Da burde den bedrift hos Adams næst at sættis. Dog hvor om alting er, mand ey saa verkelig Seer nogensteds, som her paa Jord, at hænde sig. 6 Men Brevkel som var troed, at gjemme Landsens penge, For otte tønder Guld vel hafde burdt at hænge, Som hand saa glat henstial, oc der med løeb af Land Hvo Kunsten bedre veed, sit Nafn anmælde kand. Men kommer hand igien, mand hannem da med rette Kun for en læredreng blant Tyfve bør at sette; Ney snappe kunstens grif bestaaer meest der udi, At stiele konstelig och der foruden fri Jtalien. Venedig bydis Fred. Thi Tyrcken vel fornemmer At Christenheden sig til hendis hielp beqvemmer. Hielp self o Gud, hielp nu til lidelig fordrag, ved naade til det Christne Folckes sag. Oc see.
Danske Mercurius, 1668-09-01
Den Danske MEI. til den 1. Septemb. 1668. Danmarck.
Danske Mercurius, 1668-09-01
J Om Holstens Hertug her en Tid lang hafde tøfvit, Och mangen Ridderspil och Hofve-Glædskab øfvit, Gaf hand vor Kiøbenhafn god nat, och afskeed toeg, Och saa til Fredrichsborg med Kongen hedendrog. Hvad skønt och dy ebart, hvad sært och uden Mage En ædel Herres Sind och Øye kand behage, Det fik hand der paa rad at see saa rigelig, At hand och maatte der ved høyt forundre sig. Sin reyse deden hand til Falster saa loed være, Hvor Kongen och hans Hoff med kiærlighed och ære, Samt andet, som til slig en færd og selskab hør, Hos hannem tiden dref, til hand fik bliden bør, Det vel var lyst, at see den store flok och skare, Som paa Strandbakken stoed, och hannem vel bad fare. Men større det var lyst, at baade leeg och lærd Bestoed, at hand var ret all den lykynskning værd. Kartowers fryde-skrald och æres løssner mange, Paamindte Castor och hans Broder, op at gange Med deres straaler for den Herres fremmer stafn, Och hannem liuse vel och tryggelig til Hafn. Den vaade Triton hialp hans anker op at vinde. Veyrkongen Æolus toeg seylet til at stinde. Der med gik reysen an. Hand kom med lykke frem Men Kongen lige foer til Kiøbenhafn her hiem 2 Hvad Jordens rige vext och fructbarhed vedkommer, Da kand vor Cimber Egn ey mindis bedre Sommer Men Høstens fugtighed gjør Boenden meen och harm, J det hand ofte maae hiemgaae med ledig arm. Hvo derfor nu med høn kand Himlens stuser dempe, Hand bede hiertelig, at vi med hæld och lempeJndhøstit fange maae den Guds velsignelse, Som hand paa Marken end os ude lader see. Vil der hos nogen med en hielpsom haand undsette, Och Boendens trafvelhed, naar tørt veyr er, forlette Jeg hannem lofve vil och der forsekre paa, Det hand til dag ad aar for Skorbug fri skal gaae.
Danske Mercurius, 1668-09-01
Sverrig. Rixdagen holden er. Mand myntens værd needsatte: Mand maae rixdaleren for sex mark nu kun skatte. Mand och om klederdragt en visse low udgaf Hvo den ey følge vil hiemsøgis skal med straf. Dog see, hvad tør mand ved med straffen der at true, Naar den som skyldig er, sig self paa sin formue Bestraffer ilde nok. Er Jeg en Klæder-giæt, Jeg vorder da vel vis, naar tom er pung och sæt. 3 Mand til bestillinger och store Rigens Læne De beste Mænd antoeg, som kunde der til tiene: Til Skattens Mestere blef gjort Her Seved Baad, Och unge Konnigsmark opsat blant Rigens Raad, 4 Mand af den store magt, som i Stift Bremen holdis Och, Riget til betryk, vel dyre maae besoldis, Endeel aftakke vil med pass och god forlof Maa skee, mand pengene til andet har behof Tydskland og Holland. De Lyneborgers act var Holland at undsette: Men nu den ædle Fred har dempit al den trette, De begge deres magt aftakke dagligen. Hvo Naaboe-venskab haar, hvad tør ig væbne den¬
Danske Mercurius, 1668-09-01
Franckerige. Den Frandske Konge sig begynder ud at brede: Hand til sin anden Prinds nu Faddere kand bede Jo fleer af Ecte Børn mand om sig tæle kand Jo meere dag fra dag sig fremmer Lykke-stand. 2 Hvis smaa tvist hannem end og Spansken mellom høris, Och mand ey paa gaf act, der Freden skulde giøris, Der om af gode Mænd forfattis skal en Dom Hvad deres afsigt er, skal aldrig stødis omDen Jndiske Seylads och handel, som fornemmis, Aftager dag fra dag, oc ikke ret vil fremmisMand derfor, paa forsøg, vil gaae til Rydsens Land Hvad Osten ikke vil, det Norden gifve kand Exempler findis nok, hvad rigdom handel gifver, Naar du med god fornuft och troskab hende drifver. Leg daler need i skrin, af rust den tæris der Set hende ret i brug, hun renten snart hiembær.
Danske Mercurius, 1668-09-01
Engelland. Her Colberg Frandskens Bud, er til forhør indtagen, Och Montagu strax hen til Frankerige dragen. Mand siger deres verf i det aleene staaer, At drifve paa, hvis brug oc næringen angaaer En Flode rustis ud, som skal en tørning prøfve Med de Barbariske, som handelsmænd berøfveJa der er større pris och mandoms nafn at naae, End sin Jævn-Christen med bevæbnit haand at slaae. 3 Den Biskop af Ornay, som var blant Klerkers orden, Til Edenborg for nyss til døde skut er vorden: Men hvorfor, och af hvem, Jeg ey kand sige ret. Dog det er eengang vist, hans ven ey gjorde det.
Danske Mercurius, 1668-09-01
Portugal. Saa længe som Alphons paa Jorden er i lifve, Don Petro da vil ey sig lade Konning skrifve. Men for en Lands Regent och Prinds hand actis vil, Er der af Stænderne med eed och hvidit til.
Danske Mercurius, 1668-09-01
Polen. For Polens Konge vil ey fra sin meening vige: Men der ved blifver fast, at hand sig vil afsige Fra Konge-Stand och nafn, da liger mangen til, Som, medens vandet er oprørt, vel fiske vil. Det gandske naabo-lavg som grendser der paa Lande, Sig der af Aarsag giør til strids paa vagt at stande. Men baade først och sidst, Indbyggerne self best Sig hafve for at see, thi faren dem er nest.
Danske Mercurius, 1668-09-01
Jtalien. End dog at Tyrken vel med Fred sig loed forlyde: Hand loed dog Candien et hofmands bud tilbyde, Der hand af største magt en Hoved-storm angik: Men hand sin rette løn med spot och skade fik: fik Fenedig luft, och koem saa vel af klemme. Thi De Christne venners hielp mand nu skal snart fornemme, Som hende lofvit er. Hun tør endnu med den Paa Tyrken fange ram, och frelse Candien.
Danske Mercurius, 1668-10-01
Den Danske til den 1. Octobr. 1668. Danmarck. En tingjeg ikke self kand fange tid at drifve, Och uden skade dog ey vel u-gjort maae blifve, Jeg der til setter den, Jeg best kand lide paa Hvad Jeg ved hannem giør, det mig tilregnis maae. Vor store Konning self vel hafde tænkt at drage Til Holstens Lande-Ret, och høre hver Mands Klage; Men anden Rigens ver och forfald midlertid Hans forsæt hindrede. Thi kom hand ikke did. Hand vores Arfve-Prinds for sig i steden sende, Som uden gunst och vild retfærdelig skal kiende Paa hvis som handlis der, och saa bestyre det, At Landet holdis kand ved billighed och Ret Sanct Hans med røden mund sig aldrig tør indbilde, Den rette Sandheds vey for hannem at forvilde. Som hand, dis verre, det for mangen ellers giør, Och taler den tit fri, som vel at fældis bør. Ney slig en ædel Prinds maae slecte paa sin stamme, Som aldrig hafde lyst til gafver at annamme, Och giøre Retten vold. Lad tage hvo som vil. En Første det ey kand, om Ret skal være til2 Frandsosens Bud Courtin, som var bestilt her inde Hos voris Hof at boe, och af al flid at spinde Paa Paa begge rigers tarf, hand nys sin afskeed toeg, Och velfornøyet hiem til Frankerige drog Nu siunger Boenden seyr, och siger: det er skade, At hand ey til sit Korn har større bygt sin lade. Saa fattig ingen er, hand jo med glader Hu Sig vel tør æde mæt, och der til drikke nu Til Dantzig efter Brød, til Rostok efter drikke, Tør Dansken ey ved nu med fare bud at skikke. Til baade kar och oon hans egen aff forslaaer. Thiseer Kornpugen suurt, och skøt fortviflet gaaer Nu lofve Bryggerne, som vel som de som bage, Med deres Øl och Brød saaledis det at mage, At det i Dyd oc kraft skal bedres merkelig Ja ia, det værd och pris bør och at mindske sig. Tydskland. Hvert Hofved sin hat har, mand billigen maae sige, Naar vi til Standen seer udi det Tydske Rige. Nu gifver Keiseren sin halfve magt forlof Dog hand at tvifle vel paa Tyrken har behof 2 Nu skeer til Regenssborg, med felges raad och stemme, En pact, til samtlig fred och sekerhed at fremme. Mand med en samlet Hær skal stedse færdig staae: Men see, hvor findes den, naar feyde kommer paa Chur Pfaltz mod Lothringen er nu til felds at finde. Och Landstuhl hafver alt saa vel som Honeck inde: Tør och vel, efter krigs gemeene vis och ret. Igien af klemme dem ey slippeløs saa let. 4 Men der imod Chur-Meyntz med bedre qværn vil mole, J det hand stifter ind til Erfurt en Høyschole. Hans Fæstning er Parnass, hans Pen er hans RapirHans Krund er Blæk hans Skjold en Bog: hans Leyr Papir. Af veyen ikke var, de krigske Potentater, Som baade selver sig och deres Vudersater Med krigs omkostninger udmartre jammerlig, Af hannem eftersiun och regel toge sig. Franckerige. Frandsosen er paa færd, ey laar i leye drager: Men nu for alvor sig Venedigs sag antager: dig væbner af al magt, och sin Skibs tromme rør Vil hielpe som en ven oc Christen Første bør. Thi see, den vrede Tyrkjo meer och meere kiber Den arme Candien, och efter hiertet griber: At hun ret aldrig før var i saa stoer en nød Hvo snarist er med hielp, dens hielp er dobbelt fød.
Danske Mercurius, 1668-10-01
Spanien. 1 Mand siger at Don Jean har andet haft bag øre, Der hannem randt i Sind, paa skrymt sig siug at giøre Det hannem ey stoed an, til Flandren hen at gaae. Hans act, maa skee, var meer i Spanien at naae Hand derfor bag paa blad til Hofve nu staaer skreven. 2 En anden med hans Læn och magt forlænt er blefven Saa tumler lykken Folk med sin Vestadighed. J Dag hun høyer op, i morgen trykker need.
Danske Mercurius, 1668-10-01
Engelland. sit ærinde med ære 1 Her Colberg Frandskens Bud, Til Londen har fremsat. Mig siges, det skal være Fornemmelig om brug och fart til Land och vaand, At den foruden tvang igien tiltage kand. 2 Det siges och for vist, at mand i disse Dage Sig paa beflitte skal, særdeelis ind at tage Den Svidserske Canton i den tredobbelt pact, Som med Frandsosen nys och Holland blef oplagt. Mand veed hvad Svidseren har i sin skiold at føre, Naar hand er tvungen til hiælp eller værn at giøre. Hand til den sidste Mand sig fecter for ihiel, end sviger nogen tid den ven, hand under vel.
Danske Mercurius, 1668-10-01
Polen. 1 Rixdagen spørger, med hvad nafn mand det skal gifve, At self en Konge fra sit Rige sig vil skrifve. Dog deres Henrich før gaf ligesaa good nat, Der hand til arf fik paa den Frandske Krone fat. Fra Kronen self och nu sig denne Konning hafver Frivilligen afskildt, och sig til hvile lafver. Mand derfor sluttit har, at til en andens val, En visse Rixdag i Gugmaanet holdes skal. 4. Hvad Tydsen midlertid for sin Prinds kand udrette, Det giør hand af allmagt, och sig ey lader trætte. Hand andre Kongers hielp och stemmer sanke vil, Om hand den rige Brud kand hannem skandse til. Hand baade hvidt och sort med haand och mund tilsiger, Och ynsker den alt ont, der i sit løfte sviger. Vil Polen hannem troe, vil hand och holde sligt, Da gaaer vel meere frem, som siunes underligt.
Danske Mercurius, 1668-11-01
Den Danske II. til den 1. Novembr. 1668. Danmarck. Jl Lykke tusindfold vor milde Landsens Fader, Den store Frederich. Altingest sig anladet For hannem nu saa vel Hans Kongelige Bloed Til ævig fremvext har begynt at fæste Roed.
Danske Mercurius, 1668-11-01
Portugal. 1 Den ny regerings stil, som nu Regenten holder, Blant mange lønligen u-rolighed forvolder. Det er et gammelt sprog. Mand lettelig kand faae Det Barn til graad och skrig, som læben henger paa Ja Pafven siger och, at hand ey der til sagde Sit Ja, den tid Alphons sit Konge-Spir needlagde.
Danske Mercurius, 1668-11-01
Om fra Brasilien den nyss hiemkomne Skat Kand kiøbe Pafven om, da taber Retten plat.
Danske Mercurius, 1668-11-01
Pohlen. Af Javellonske Slect, vel i tre hundred aare Til denne Dag, paa rad i Polen Konger vaare. Men ingen var blant dem, der saa frimodelig, om denne det har gjort, fra Kronen skilde ig. Men hvo kand sige mig om den som nu skal væles, At efter hannem och saa lang en Slect skal tæles. Ney. Jeg er Thomas her och i den tanke staaer At Verdens bygning før aldeelis undergaaer.
Danske Mercurius, 1668-11-01
Venedig. som nys i Holland tiente, 1 Det Folk af Lüneborg, oc hafver Seyr i vente, Gaaer hen til Candien, Det end den stolte Tyrk langt sterckere var Helt. Tit vorder større læss af mindre krold omvælt. 2 En farlig hoved-storm af gandske magt och æfne Hand løbet har, och stræbt sin harm nu ret at hæfne. Men act slaaer ofte feyl. Gud lykke der til gaf, At hand fik hug, oc blef med skamme drefven af¬
Danske Mercurius, 1668-12-01
Den Danske US. II. til den 1. Decembr. 1668. Danmarck.
Danske Mercurius, 1668-12-01
En Adelige Gaard, som af en Torbern siges At hede Torbernfeld, med ære nu beriges, J det den Kongen self til Herre fanget haar, Och ingen anden skal her efter staae til svar. For Jagt och Fiskeri, som der omkring fornemmes, Hans Naade vil, at den forbedres skal och fremmes: Vil der hos och at den sit nafn omskifte skal, Och for sin lystighed nu kaldes Frydendal. Christmaaneds elte dag sig nu vil snart fremskynde, Och Solen op igien at hverfve sig begynde. Men Jeg befrycter fast, at Soelhverf vil ochsaa Vel mangen giældener och fattig ofvergaae. Gud trøste den, som da betaler ey sin reente, Thi Rentenisten er ey naade hos at vente. Ney: pending eller pant hand hafve vil paa bord, Och faaer ey nok, før hand faaer struben fuld med Jord. Vjntapperen af fryd staar kroller paa sin hale, For hand igien om den Hebraiske mynt maae tale. Ja, hvo som det forstaaer, ey der kand anke paaHvolekkert drikke vil, det vel betale maae. Vel maae Diøgenes den vin for best udraabe, Som koster hannem mindst. Men den er ret en taabe, Der, Der, for at spare sig en ringe værd och stik, Ey stundom nyde tør en sund och ædel drik. Men her imod igien Mercurius sig tager Poeternes sag an, och deres nød beklager: Mand veed, at deres pung er altid gierne let, Och deres kunst dog ey kand vin undvære slet. Hand derfor har i Sind Hof-trappen op at gange Til Jupiter, och hans benaadings bref erlange, At Bacchus hver Poet, som artig er och lærd, Skal altid skaffe nok foruden pris och værd. Hvis nu Vjntapperen vil hafve der paa vending, Hand maae tillafve sig at gifve stikke pending. Saa billig eller krum ey nogen sag er til, Den jo ved gafver och ved mude drifves vil. Hand er profitens Gud, och paa de fleeste slecter, J det, hand ey sin haand en god foræring necter Et fad af dobbelt EST her faaer at ofres snart: Der med handtøsses kand, och alting vorder klart. Tydskland.
Danske Mercurius, 1668-12-01
Den ofver-Rhinske kreeds aldeelis har til side Den dle Fred hensat, och blifver ved at stride. Chur Heydelberg fra Mentz, imod al haab och act, Den sterke Falkensteen indtaget har med magt. Men saa som Keyseren ey gierne slig u-lempe Hos sig i Riget seer, saa stræber hand at dempe Den tvist och feydes Jld, och self sig byder frem, Til venskab och forlig at mellomgange dem. 2 Men Hertugen Johan, som Fredrichs til nafn gifves, Langt bedre det har fat, end slaaes her om och kifves. Hand alt sin Frandske Brud hiemfanget har til sig Och til Hansfre gjort bilager gladelig. 3 Mand os fra Beyer Land vil noget sært forkynde, Som onde Qvinder ey, maae skee, ret vel skal ynde. Thi nogle Bønder der i Monchens egn och stift Har vexlet Koner om ved byt och mageskift. Koem sligt och her i brug, mand skulde mangen finde, Som er beladen med en u-regeerlig vinde, Hand baade pending gaf, och gierne sin afstoed, Och med en andens sig i følgeskab indlod.
Danske Mercurius, 1668-12-01
Franckerige. 1 Mand med forfølgelser och tvang vil dennem svække, Som Pafvens Kirke-skik och vrange lærdom vrække. De derfor bønligen hos Kongen drifve paa, Den gamle friheds stand och skik igien at naae. Sig Kongen færdig giør til Søes med sine floder: Antager der til folk, och vil, som mand formoder, Sit sind for alvor staae til Kiøbmands brug och fart. Faaer hand sit forsæt frem, hand mægtig vorder snart.
Danske Mercurius, 1668-12-01
Spanien. Don Jan af Avstrien sig klarlig merke lader, At den som Dronningen har til sin Skriftefader, Stoed hannem efter Lif, och har hans rycte gjort For hendes Majestæt saa simkendes och foert. Til Aragonien hand derfor fik at drage, Hvor hand har Folk begyndt til modstand an at tage. Saa det sig tegner til indvortes larm och krig, Som gierne fructen er af Jesuviters svig Der Det Munken var alt nok, at hand sig self tiltager Samvittighedernes regiering, och Folk plager: Men hand ey burde sin forgift at giøre kiendt J store Kongers dent och verdslig regiment.