Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-10-12
Nyeste Skilderie af Kjøbenhaf 92 Ror Ras RepræNo. 82. Østende Aargang. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin. Løverdagen den 12 October 1811. Hvad skal der blive af der Kiereste Ven, Et af de Mundheld, som i denne Tid ved alle Leiligheder bedøve mine Øren, er det kjedsommelige, hvad skal der blive af det? J Assembleer og i Krostuer, paa Børsen og paa Torvet, kort, hvor og hos hvem man kommer, plages man med dette Spørgsmaal. Hvad vilde De vel tænke omen Biekube, hvori enhver Bie er anviist sit bestemte Sted og Arbejde, naar hver enkelt Bi vilde spørge, hvad skal der blive af Voxet og Honningen, hver Gang et Vindstød ryster Kuben eller en Pladskregn overskyller den Men kun Menneskene, ikke Bierne, gjøre saa enfoldigt et Spørgsmaal. Af disse vingede Borgere hinde vi lære meget, naar vi kun vilde - thi Staten er jo en stor Biekube. Ubekymret om hvad der foregaaer i og uden for Kaben passer hver Bie sin Dont, flyver ud i den frie Natur, er utrættelig i at sue Sødme af Blomsterne, og nedlægger sin Skjærv paa Arbeidsomhedens og Huusflidens fælles Alter. Ganske anderledes handle Menneskene. Enhver af dem vil overskue Gangen i det store Statsuhr, og derfor forsømme saa mange ogsaa det underordnede Kald, der er dem paalagt. Hvad vilde der vel blive af en stor Armee, dersom hver Soldat bestandig vilde bekymre sig om Hærførerens Planer. - Den vigtige Opgave, at ophielpe vore Financer, hører nu til Dagens Orden. Ved et Krus Øl og en Pibe Tobak, ved Bostonbordet og ved Pølsegilder, i Assembleer og i Viinkielderen, taler man nu om intet uden Coursen. Enhver Herman v. Dremenfeld, enhver Frang Knivsmed ryster med Hovedet og tænker: "naar man kun vilde gjøre mig til Financeminister, saa skulde jeg nok mage Tingene anderledes, uden at betænke, at han ikke engang kan styre sine egne Sager; at han ikke engang veed Udvei til at betale sin Nabo de Penge, han skylder ham. Columbus's Æg maa falde her enhver ind. Det vilde gaae vore politiske Kandestøbere, som det gaaer adskillige af vore æsthetiske, der forstaae fortræfseligen at bruge Kjæft, naar det kommer an paa, at snakke om, hvorledes et Skuespil og et Theater bør være, men som ere ligesaa forlegne som Mester Herman, naar man siger: "kommer, godt Folk, og viser i Gjerningen hvad J hidtil snakkede saa meget om Naar De hører, min Ven, de evige Jeremiader over Tiderne og Pengevæsenet, saa skulde De let falde paa at troe, at vore Trængsler ere uden Grændser. Men De vilde tage meget feil. Jeg omgaaes mange og mangehaande Slags Mennesker. Men jeg maa oprigtig tilstaae Dem, jeg sporer ikke al den Nød, man saa ideligen og saa ubilligen klager over. Hverken Tallet af vore Klubber eller Restaurateurer, af vore Galanteriehandlere eller Luxuskræmmere har formindsket sig. Man spiser og drikker og klæder og forlyster sig i alle Classer endnu ligesom før, og uagtet Alting er næsten som og flere Gange saa dyrt som det har været, saa er der ikke foregaaet nogen synderlig Forandring i vor Levemaade. Tvertimod er Overdaadigheden og Ødselheden i endeel Huse endnu i høi Grad stegen siden Krigen. De vil finde Caffekjedelen hver Dag snurre to Gange over Jlden i det elendigste Huus i Pelikan og Tulipangaden lige saa rask som i Danmarks lykkeligste Tider, uagtet Caffen koster 16 Mk. Pundet; De vil dagligen finde de frygteligste Baal paa alle Skorstene, uagtet Brændet koster 52 Rdlr. Favnen; De vil finde skjønnere og flere Mahognietræesmøbler i de fleste Huse nu end før, uagtet disse Møller koste fire, ja fem Gange saa meget som ellers: De vil finde Tjenestepigerne klædte i fiin Sirtz, som koster 4 Rdlr. Alen. De vil Mortensaften ikke finde en eneste Skoflikker, i Kjøbenhavn, som jo har sin Mortensgaas, uagtet den kostede 5 Rdlr. De vil ikke finde en Comoediebillet tilovers nogen Spilleaften. De vil ikke kunne faae nogen Ting saa hastig færdig hos vore Professionister nu som før Krigen, saa overlæssede ere de med Arbeide. Men alligevel samre saa mange over Tiderne, alligevel spørger man uafladeligen: "hvad skal der blive af det Overveier man Tingen noget nøiere, saa vilman finde, at et Lands Cours gjerne kan være slet og Levemaaden dyr, men Jndbyggerne desuagtet lykkelige; ligesom omvendt et Lands Cours kan være meget god, og alting meget godt Kjøb, men Jndbyggerne desuagtet fattige og ulykkelige. Hvad nytter det Haandværksmanden, at der ingen andre Penge ere i Omløb uden Sølvmynt, og at alting kan kjøbes for meget lidet af dette Metal, naar han ikke seer sig istand til at tilveiebringe dette Lidet, Er det ikke langt bedre for Skoemagtren, at han betaler 5 Rdlr. for en Gaas i Papir mynt, naar han faaer lige saa meget for et Par Saaler i samme Mynt, end om han kunde faae en Gaas for 1 Rdlr. i Sølv og derimod ikkun kunde faae 1/2 Rdlr. i samme Metal for sine Saaler Pengene gielde mindre, fordi der er mange i Omløb, men hvor der er mange Penge i Omløb, der er ogsaa de flere at fortjene. Det er en afgjort Sandhed. Nøden kan aldrig være saa føl lig, naar den ene vil hielpe den anden, det vil sige, naar enhver forholdsviis forhøier Prisen paa sit Arbeide eller sine Vare. Hverken Kjøbmanden, Professionisten eller Landmanden, kort, ingen af Næringsstanden, har tabt synderlig meget ved Krigen. Embedsmændene ere de eneste, der tildeels have lidt og lide derved. Men ogsaa blandt dem gives der mangfoldige, hvis Stilling er af den Natur, at de maatte vinde meget ved Krigen, for Ex. ved Caperiet; andre af dem have vundet ved Salget af deres Eiendom, enten paa Landet eller i Kjøbenhavn; Alle have de faaet af Regjeringen et til Tiderne passende Tillæg Men antaget, at en stor Deel Mennesker nu ikke mere kunne leve fuld saa godt som førend Krigen; hvad er da egentlig den Nød, der klages saa ynkelig over, "Jeg maa nu klæde mig i grovt Klæde, istedet for at jeg i Frederider kunde klæde mig i det fineste Klæde", svarer Cajus: jeg maa drikke Kommenaquapir, istedet for Viin jeg maa boe i tre Værelser paa anden Sal i Borgergaden for samme Leie, som jeg for beboede en heel første Etage paa 5 Værelser i Gothersgaden; jeg har før havt hver Uge en abonneret Loge, istedet for at jeg nu kun kan have den hver Maaned. Men Herre Gud, Hr. Casus: "Er det da en saadan Ulykke, ikke at kunne klæde sig i det fineste Klæde, ikke at kunne drikke Viin, ikke at beboe 6 Værelser i Gothersgaden, Har eders Fader og Farfader og Oldefader da vel klædt sig og boet anderledes, og var han ikke desuagtet glod og fornøiet og lykkelig." "Men, indvender igjen C., hvorfor skal en Mand af min Stand staae tilbage for en Capergast, en Kræmmer, en Speculant – tilkommer det ikke mig med langt større Ret at leve paa saadan en Fod!" "Min Ven, vilde jeg svare ham: J formaaer ikke at forandre Tingenes Gang. Lykken ligner Hjulet ved Classelotterietrækningen; alle Menneskenumere ligge deriCapergasten ligesaa godt som J. Det løber bestandig rundt. Det Numer, som kom i Fjor ud med et Frilod, kan komme i Aar med det store Lod. Nu er Reden til Caperen at boe paa eders Værelser. Næste Aar boer han maaskee i Delphingaden og J igjen paa hans Værelser. Det er Skjebnens Beslutning og den bør J ikke kunne over. J maa vide, vi have Krig, og i Krigen lader ofte mangen en stor General sig nøie med en ussel Hytte og et Stykke skimler Brød. – Jen rigt er vort Danmark det Land, som fra ArildsTid har kunnet føde sine Jndbyggere, naar de kun vilde arbeide. Vist nok er vort Land intet Spanien eller Jtalien. Castanier, Oliver, Citroner voxe her ikke vilde; Druen groer heller ikke hos os, men saa eie vi derimod frugtbare Marker, skovfulde Sletter og fiskerige Have, og trænge til intet uden arbeidsomme Hænder. Et Land, som har saa ypperlig Agerdyrkning og Qvægavl som Danmark, behøver aldrig at frygte for egentlig Mangel. Arbeide og undvære, dette er den Talisman, som aabner os uudtømmelige Guldminer. Vor Øes ældgamle Navn Siø-Lund, de.