Viborger Samler, 1834-04-03
Blandet. Allg. Zeit. meddeler følgende Artikel fra Preussen, Hører man The Globe og Le Journal des Debats domme om den mellem Porten og Rusland i St. Petersburg afsluttede Convention, saa skulde man troe, at Rollerne vare blevne ombyttede, og at den franske ministerielle Presse supplerede den Engelske, for at besætte det af den forladte Terrain og vække Mistanke mod Ruslands Hensigter imod Porten, skjøndt disse vise sig tydeligt nok af den sidste Overeenskomst, og Achmed Pascha tilfreds har forladt St. Petersburg. Hører man igjen paa den anden Side, at den engelske Ambassadeur har den 9de Febr. i Constantinopel overgivet en meget stærk Note, hvori han bringer den af Porten i Aaret 1803 med England afsluttede Tractat i Erindring, for at erklære den under 8de Juli forløbne Aar mellem Porten og Rusland afsluttede Overeenskomst for ugyldig, medens den franske Ambassadeur kun i Forbigaaende berører disse Transactioner og angriber dem med mindre Had, saa veed man sandeligen ikke, hvad man skal tænke om al denne List, og hvem man egentligen driver sit Spil med. Der ligger noget Skjult heri som Tiden alene kan bringe for Dagens Lys; thi efter Skinnet at dømme ere enten begge Cabinetter ikke ganske enige angaaende de orientalske Anliggender, eller de søge giensidigen, at drage hinanden ud af Forlegenheden, saasnart det Ene eller det Andet er gaaet for vidt, og en vis Ansvarlighed mod den parlamentariske Omnipotents byder at dreie af. Denne Gang var det det engelske Ministerium, der havde vove sig for langt frem og nu, som det synes, gjerne vilde træde tilbage, uden dog at synes inconsequent i Nationens og Parlamentets Øine. Det er muligt, at man desangaaende har truffet Aftale med de franske Colleger, og at disse nu ved deres halv officielle Journaler lade istemme den Tone, der til Europas Forundring hidtil valgtes i London, og at besmykke det utidige Sprog, der førtes mod Stipulationerne af 8de Julii. Den petersburgske Convention synes nu, tvertimod Journ. des Debats's Anskuelse, ikke at tilfredsstille Te Globe, for at man for Parlamentet kan have den Undskyldning, at den inderlige Alliance med Frankrig har fordret en tilsyneladende Skjoldopløftelse mod Rusland, endskjøndt det er bekjendt, hvor lidt man i Paris var tilbøielig til Demonstrationer, der, gjorte uden al Ret, stride mod den funde Politik. Dette diplomatiske Spilfægteri kan ogsaa komme de franske Ministre tilgode, da de dermed kunne bestikke den franske Nationalforfængelighed, give sig Skin af Selvstændighed, og coquettere med den Modbydelighed mod det petersburgske Cabinet, der siden den polske Revolution er fremherskende i Frankrig. Men det er paa den anden Side ogsaa muligt, at der slet ingen Conniventsfinder Sted, i hvilket Tilfælde den franske engelske Alliance er bleven meget precair og torde have varet sin længste Tid. Jmidlertid er det dog beviist, at de tvende Sømagters Vaklen til begge Sider og alle deres officielle og halvofficielle Misbilligelser af en retmæssigt bestaaende og ubestridelig Act ligne et tom Ordgyderi. Den udenrigske Politik synes overhovedet at være den greyske Administrations svageste Side. Overalt gjøres Misgreb, men til de største høre vistnok de Angreb, man har gjort paa Tractaten af 8de Juli. De have lagt Englands Svaghed for Dagen, og ikke alene viist Norden, hvorlidt hiint formaaer, men ogsaa ladet det allierede Frankrig, der ikke stedse vil vedblive Alliancen, og let igien kunde gribe den gamle Medbeilerrølle, see sig i Kortet."