Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1766-08-11
Fortsættelse af Oversættelsen, afbrudt i No. 29. Man kand letteligen forestille sig, hvor stor Umage egennyttige Monopolister have gjort sig for at hindre et saa nyttigt Forehavende. De begreb nemlig ei endnu, at de selv med Tiden kunde have stor Fordeel af disse Manufacturer, om de vilde medhiælpe til deres Befordring. Man troede at kunde overbevise dem herom. Det gik for det første langsomt med det offentlige Arbeide. De havde derfor Tid nok til at faae fuldfærdigede deres liggende og næsten færdige Varer, til at afsætte dem uden Skade, og til at indrette sine Sager saaledes, at de kunde tage Deel i det almindelige Arbeide. Begyndelsen dermed var kun liden, men sikker og uden Fare. De første Arbeidere vare indfødde frivillige Fattige. Disse glædede sig ved en Leilighed til at fortiene deres Brød. De vare alt for ærlige til at borttage noget af det den Betroede. Man kunde saa meget lettere og versee dem, som de af Begyndelsen ei vare formange. De gandske skrøbelige maatte sende deres Børn, som hialp til at lette de Uformuende Almisser og til at fortiene deres Brød. Derved formindskedes Betlernes Tal, saasnart Arbeidet begyndte. Den, som ei havde Lyst dertil, blev borte fra Athenen. Angave sig velsindede Borgere, som vilde skaffe de Fattige noget at giøre: Saa fik enhver af den Frihed at have Opsigt med og drive sin egen Fabrik. Man mærkede, at der lykkedes bedst med de Manufacturer, som hverken vare begyndte for meget vidtløftig, ei heller bleve drevne af for mange tillige. Formedelst Sagens Vanskelighed i Begyndelsen, da den almindelige Nytte ei strax visede sig mærkeligen, blev Tiden nogle lang, Taalmodigheden forgik dem. Ergophron giorde da i Forsamlingen en Forestillelse af denne Jndhold, Handel og Vandel, sagde han, ere Børn af Frihed, Credit, Flid, Orden og Tid. De ægyptiske Fabriker, hvilke nu ere saa store, havde alle en liden og langsom Begyndelse. At ville give tusinde Arbeide, klinger smukt. Men at sætte hundrede virkeligen i Arbeide er end bedre. Med lidet udrettes til meget. Betlerne fordrives kun ved Arbeide. Dette saa nyttige Verk udfordrer kun en kort Taalmodighed. Den, som skal paapasse vore Fabriker, maa dertil give sig god Tid. Hvad andre Nationer giøre er os heller ikke umueligt. Hvorfor skal Athenienserne skrækkes ved den besværlige Begyndelse af en Ting, som har det almindelige Beste til Øiemærke, Gild til Bistand og saa smukke Borgere til Medhiælperes Ergophrons gode Mening blev bifaldt. Athenienserne agtede det Umagen værdt at angribe Manufacturerne med dobbel Omhu. Til de frivillige Fattige blev Ulden bragt i Huset. De mistænkeligste maatte i Begyndelsen i et ringe Antal arbeide sammen paa en stor Sal. Der tienede tillige de hurtigere de verfarne Nykomne til Underviisning. De, som ei formaaede selv at arbeide, maatte for deres Almisse indsende til Arbeidet dem, som ellers havde betlet for dem. De vanartige selv bleve endeligen ved Arbeide nyttige og skikkelige. Fabrikerne gik fort. Den ringe Priis skaffede Aftræk. Mængden af det Forarbeidede aarsagede godt Kiøb. Af det, som i Begyndelsen ansaaes ringe og foragteligt, opvorede store Arbeids-Huse. Handel og Vandel udbredede sig. Republiken blev rig. Er det vel fornødent at skrive meget om Manufacturernes usigelige Nytte: Erfarenhed priser Verket. Mit Forsæt er, med denne Fortællelse af de gamle Tider, at bestyrke 2de Anmærkninger, som jeg har gjort i Henseende til adskillige nyere Republiker. 1. At Manufacturer hindres ved Monopoler. 2. At de Fabriker, som begyndes ved saa Hoved-Jntressenter, gemeenligen komme sig bedst. Hvor, som ei vil troe det første, behøver ei at reise langt for at see det. Det sidste mærker man i Engelland, Frankerige og Venedig. J Leiden har jeg selv seet en eneste Fabrikant at underholde mere end 6000 Mennesker. Da jeg sidste Gang reisede igjennem Utrecht, maatte jeg forundre mig over, hvorledes H. van Molls eneste Silke-Manufacture i faa Aar havde udbredet sig. Han begyndte den, paa egen Bekostning, under Øvrighedens Bistand, med saa fattige Folk. Jnden kort Tid forsynede han med Arbeide alle de i Staden, som havde Lyst dertil. Hans utrættede Flid og kloge Anstalter forekom mig som det store kunstige Mølle-Hiul i hans Huus-Fabrik. Ved en sagte Dreien drev dette mange tusinde Spoler, og Verktøi i adskillige langt fra hinanden værende Kammere. Andetsteds have enkele Personer, men i Hamborg har nylig en heel Republik bemøiet sig for de Fattiges Underholdning og nyttige Fabrikers Jndretning. Jntet var ædelmodigere end Raadets kiærlige Anordning. Jntet var priis værdigere end det gandske Borgerskabs milde Forbarmelse og gav milde Beslutning. Begge sigtede til dette Øiemærke. Dette er vel ei endnu formedelst nogle Vanskeligheder opnaaed. Men, som man med Vished fornemmer, vil det nok med det første naaes. Kunde de Fattige vel ønske sig en hjælperigere Tilflugt, For den er opretted ligesom et Barmhiertigheds Altar. Dette christelige Verks videre Fuldførelse vil beroe paa den levende Guds uudeblivelige Velsignelse. Han lyksaliggiøre Befordrerne af et saa nyttigt Verk. Han styre fremdeles den hele Stad med sin u endelige Naade.