Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-09-17
De 2de nede Tanker. ved, en Venindes Ledsagelse. til sit Hvile-Sted den 16de Sept. 1779. Min Veninde Du stred, Du vandt, slap Livets usle Hytte Din Dyd sin Himmel sik, til Lykke med Dit Bytte, Nyd nu Din Lön i Fred, smag Engles söde Trøst For Resten skal Dit Nav staae æret i mit Bryst, Retfærdigheds Prøve. Vel var Nushirvans en østerlands Monarks Gemak altid aabent for enhver, som vilde søge Hielp hos ham; men tre Dage i Ugen bleve fornemmelig opofrede til Justicens Haandhævelse. Da sad han offentlig paa sin Trone, straffede den Onde, beskyttede den undertrykte Retfærdige efter Mohabed Kans Formanning, og afgjorde de meest indviklede Sager med en Salomons Viisdom. - Engang faldt hans Fødselsfest ind just paa een af disse Dage, og et Løfte, paa samme, saavidt mueligt, at giøre Vel imod enhver, at tilgive enhver Forbryder, og i det mindste ikke at fælde nogen Dødsdom over Nogen, bandt hans Hænder paa denne Dag. Man førte en Mand til ham, som havde berøve, hans Oppebørsels Kasser, og tilsat betydelige Kongelige Indkomster; Nushirvan tilgav ham. Man bragte en anden Mand, som i en falsk AbryesolsHeede havde dræbt sin skiønne Ægtefælle. Nughirvan dømte ham blot til, sin Livstid at bære hendes billede om sin Hals, og daglig, til Erindring af sit Tab, at læse en Lovsang, som han, brændende af Kierlighed, havde gjort til hende i de første Dage af sin Ægtestand. Man drog en Røver frem, for længe siden værdig til den bitterste Død, og Monarken dømte ham allene til evig Arbeyde, Kort, iblant en stor Mængde Forbrydere, fik enhver Befrielse eller i det mindste Formildelse i den fortiente Straf, og allerede vilde Nushirvan reyse sig igien fra Tronen, da en gammel graaehærdet Mand, nedbøyet over si Stok, endnu kom listende frem, med Besværlighed trængde sig igiennem Hoben, og høyt udraabte: O Retfærdighed, Retfærdighed, beste og retfærdigste blant Kongerne, Og hvori svarede Monarken, som strax igien sat te sig paa sin Stoel O Konge! - kun to Minuters Tid - jeg kan ikke - drage min - Giv dig Tid til at puste; jeg venter gjerne saalænge. Han gjorde det, og begyndte da; Jeg var Kiøbmand i Jopahan, var rig, og havde et " eneste Barn, Ahesa, den yndigste Pige paa langt nær I mit Huus opdrog jeg en Søn af mine Venner. Hans Fader efterlod mig ham umyndig, og han selv var fattig; stedse holdt jeg ham som min egen Søn, gav ham Læremmestere til at lære Viisdom, og Penge til at nyde Fornøyelse, og saae med Glæde, at min tilvoxende Dotter hemmelig elskede ham. - J hans 24de Aar bragte jeg ham til Dit Hof, saae med hver Dag hans Lykke stige høyere, øynede ham endelig i en ærefuld Post, og overgav ham da med min Datter min hele Formue, mig selv betingede jeg intet andet end Rolighed og Underholdning. - Hal hvor han " takkede mig, til svor mig tusinde gange evig Erkiendtlighed, og - o den Utaknemmelige! ikke holdt noget deraf. Men da han nu besad alting, som ellers tilhørde mig, ansaae han mig med Foragt, fravendte mig min Datters Hierte, og endelig, for ikke længer at forstyrres i sin Roe ved mine Klageskrig, indsluttede mig i et afliggende Kammer i sit Baghuus, og neppe lod mig give den nødtørftige Underholdning til mit elendige Livs Ophold. - J Dag, da alting i Ispahan glæder sig paa denne høytidelige Fest, " forlod min Vogter mig faa Øyeblikke; en Slave, som var bleven mig troe, nyttede denne Leylighed, brækkede Dørren til mit Værelse, har mig paa sine Skuldre tre Gader igiennem, og bragte mig til Randen af den Kreds, som omgiver Din Trone, hvor jeg haaber, Du ikke vil vil lade mig forgieves raabe om Heve Da stod Nushirvan op, fuld af ædel Nidkierhed, saae med taarefulde Øyne op til Himmelen, og bad høyt saaledes: Evige Væsen, tilgiv mig, om jeg nu bryder min Eed, den høytidelige Eed, ikke at fælde nogen Dødsdom paa den Dag, som gav mig Livet ikke altid er det Synd at bryde en Eed, nu vilde det være at holde den. - Jeg har tilgivet den utroe Undersaat, ieg har tilgivet Morderen og Røveren, men at see igiennem Fingre med den største af alle Forbrydelser, med Utaknemmelighed, det var at misbruge, Zepteret, som du har betroet min Haand. Vitir Ali, til strax, med tilstrækkeligt Mandskab hen, hvor denne Graae hærdede viser dig, finder du alting saaledes, som han angav det, saa bøde den pligtforgiettende Søn med Strikken, og hans Hustrues, den vanartige Dotters Skiebne beroe gandske paa den fornærmede og i sine Eiendomme paa nye indsatte Faders Villie.