Københavns Adresseavis, 1767-11-25
Tanker over den afdøde Hr. Thomas Angel i Tronhiem Min Føde=Bye gak hyld dig ind J Sløer, Begræd den faldne Størte, Som paa din Velfærd, Tarv og Nytte, Utrættet daglig lagde Vind, Din Angel sig Trophæer reyser: Paa Støvet af Hans faldne Krop, Naar andre i Jndbildning kneyser Og rekker Daarens Jsse op Betragt kun Livets Vandel lidt, Hvad er de flestes Leye=Dager, Et Rum, hvor Stundesløshed jager Kun efter Vellyst og Profit, En Tid, hvor Gierrigheden viser. Kun Egennyttes falske Plan, Hvor man den Leylighed anpriser, Som avler nogle døde Gran, De flestes Møye sure Sveed, Af Nedrighedens Rod kun lugter, Hvor Næstens Sorg og Tab, er Frugter, Af overdreven Eierrighed, En svarer til en Fremmet øder, En sulter for sin Arvings Skyld, Og arm paa Verdens Glæde føder, Samvittighedens omme Byld! Ol Vee. Den altid lukked Haands Bee dem som ere Rigdoms Trælle, Og altid lade sig besiæle, Af Rov=Begierlighedens Aand! O! Flye min Geist fra disse Skygger, Hvor ikkun Had og Misgunst boer, Hvor Vanhelds Ugle sig kun trygger, Den Ørk, hvor ikkun Tidster groer, Ney hisset er en anden Kandt, Hvorhen et dydigt Liv dig kalder, Hvor Straalerne fra Graven falder, Som Glands, i Mørk, fra Diamant, Et Liv, som nu og sør udviiste Udtrykket af en ædel Siæl, Som tør med Dindemer tviste Om Fortrin i Medborgres Vel. Bortleye Eders Hykle Pen J Skialdere, Til mindre Dyder, Strøer Flitterguld paa nogne Lyder, Det Jrlys svinder hastigt hen Men kom hver ægte Dyds Tilbeder, Kom følg mig hen til Angels Grax, Der er en Stierne som dig leder Til sikker Havn paa utrygt Hav Tænk ey at finde paa den Steen Den Grav, saa manges Glemsels Hule, Men som ey meer af Ham kan skiule End Bygningen af Kiød og Been, Tænk ey paa dette Sted at finde En Rekke af de laante Ord, Som giør de svages Øyne blinde Og gjor en indbildt Daare stor Ney læs kun her den Caracter Som sielden er i Verdens Eie, Som Guld og Gunst ey kan bortleye, Thi, den kun Dydens Fortrin er, Paa Kierlighed til næsten grundet, Og følger af en saadan Siæl, Som viseligen har udfundet Sit Fortrin i at giøre Vel. J songe om Hans Æres Sag, En nok, J Kunstens Nattergaler! Hans Gierning i en Lovsang taler, Vedvarende all Tidens Dag, Han skaber Glæde i de Hytter, Hvor ellers Sorg og Sygdom boer, Og ved hver Gave Han udbytter, Hans Æres Palme nye opgrøer, Afdøde Ven var all Din Flid, Din Stræbsomhed i Verdens Scene, Dit Levnet roligt og allene, Dit Overlæg, Fornuft og Vid, Til det Almindelige Beste, Opofret som en hellig Pligt Ach hvo giør saadant mod sin Næste, Og hvilkens Liv er Dit vel ligt? Min Gud, Hvor har Du handlet ret, O! hvilket mageløst Exempel, Oprette Ham et Æres Tempel, I Tronhiems Børn og pryde det, Med Millioner Æres Skrifter, Dog skriv kun saa (Det er alt nok) Til Ære for den store Stifter. Og Fader for de Armes Flok Staae Skiønsomhed ved Angels Grav, Tilstaae Ham den fortiente Ære: For Armod hører op at være, Før skal Hans Krands ey falde af, Det er: Hans Navn skal evigt blive Og leve op just naar Han døer, Han Verden skal Exempel give, Hvorledes Rigdom bruges bør, Her Mageløs, og Salig hist, Dit Navn skal staae i evigt Minde, Thi, Tronhiem aldrig nogensinde En større Patriot har mist, Og Rigdom ey en bedre Herre, Ey Mennisker en større Ven; Min Føde=Bye, Han er Din Ære, Thi, skal Han skildres af min Pen Jacob Christian Bie.