Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-04
Hvad her er skrevet og bekjendtgjort, er ikke for at overbevise eller røre Ophavsmændene til denne Begivenhed. Kan nøiere Overveielse over Følgerne af dette Foretagende ikke opvække Anger over hvad der er skeet, og Afsky for at styrte flere ubetænksomme Medborgere i Fordærvelse, ved en lignende ilde anvendt Kløgt, saa ville Advarsler, der i det Høieste kun kunne betragtes som Fostre af sund Fornuft og gammeldags Moral, ikke udrette noget. Det eneste man da kan ønske er, at Naturen maatte have sat Brevskriveren et Skildt, der kunde advare Lettroende, og at han i øvrigt maa høste Frugterne af sin ædle Daad i et Jncognito, hvormed baade han selv og Fædrelandet maatte være vel tiente. Det staaer naturligvis Brevskriveren frit for, at svare paa hvad her er skrevet. Men det staaer ogsaa til Jndsenderen at forsikkre ham, at man ikke agter at anvende et Øieblik paa nogen Repliqve, i hvad Tone Besvarelsen end maatte være skreven. Hensigten hvorfor man har ønsket disse Tanker maatte blive bekjendtgjorte ved Trykken, er, deels at de kunde vise den nedbøiede Familie, at der gives Nogle, ja vel ikke Fag, som tage Deel i dens billige Sorg, hverken Familieforbindelse, eller Embedsforhold, ja ikke engang personligt Bekjendtskab, men ene Jnteresse for Sagen, har dicteret hvad her er skrevet, det være og betragtes saa fuldkomment som man vil. Deels har man ønsket, at dette maatte give Mænd af Autoritet Anledning til at yttre deres Mening om en Begivenhed, der er forekommet Jndsenderen af Vigtighed, især for den Jndflydelse den kan have paa Ungdommen, der ofte lader sig forlede til at ansee Jnvectiver som Udbrud af dierv Sandhedskjerlighed; ubesindig og tøileløs Spa med andres Ære og Vel, som retfærdig Anvendelse af deres Pund til at revse Daarlighed, og den Hæder, som enten pøbelagtig og fræk Overmod tilraaber dem, eller den lumske smigrende Ondskab tilhvidsker dem, som Fornuftens og Religionens Bifald. Et Ønske vover Jndsenderen at lægge til Hvor lykkelig vilde han ansee sig, om han turde formode ved disse Linier at kunne give Anledning til, at flere forenede sig til et Bidrag, for om mueligt derved at redde Clod ud af sin nærværende ulykkelige Forfatning. At tænke sig ham retableret i sit Fædreneland, er ikke muligt; her er hans Rolle udspillet. Men for den, som kan noget, er Verden Fædreneland. Først naar han er befriet fra sit vanærende og tunge Fængsel, kan han igjen begynde at regnes som et Lem af det almindelige Samfund, hvor sparsomt Brød, fortjent med Møje, dog vilde være ham smageligere end Fangekost blandt Misdædere. Men, om man endog antager som afgjort, hvad sildigere er berettet, at han er sat paa fri Fod, saa behøver han dog Hielp strax, for ikke at gribe til Bettelstaven, som paa ny kunde bringe ham i Selskab med fordægtige Personer, og i Ulykke. Skulde man see disse Tanker indførte i Skilderiet, vil man ansee det som et Vink til at haabe, at Redacteuren af dette Blad vil modtage saadanne Bidrag, og Jndsenderen skal da ufortøvet erlægge sin Skjerv og yde Hr. Soldin den Tak, som den fortjener, der hielper til at redde og trøste en ulykkelig Medborger. Man maatte siden overlægge paa hvad Maade Understøttelsen kunde ham tilstilles. Men, som det hed der, hvad Du giør, det gjør snart.