Viborger Samler, 1835-03-26
J No. 39 af Ugeblad for den danske Bonde," udgivet af Dhrr. Seminarielærer Krarup og Amtsfuldmægtig Olsen, findes en læseværdig Beretning om en ædel Daad, udøvet af en jydsk Woltemade, Boelsmand Søren Kane af Fuglsang ved Greenaa. Begivenheden er denne: J det haarde Veir Søndag Aften den 15de f. M. læmvede et lidet Skib, fra Hornbek i Sjælland, imod de oprorte Bølger, for at naae Grenaa Havn, hvortil det var bestemt, men Skipperen, Ole Jyde, og de to Mand, der foruden ham vare ombord, maatte friste den tunge Skjæbne at lide Skibbrud ved Hessel Forstrand, tan 1/4 Miil sønden for den Havn, de havde ønsket at naae. Efterat de Ulykkelige havde, staaende i Vand til op paa Livet, tilbragt en rædsom Nat paa Vraget, udenat deres Jammerstrig kunde høres i Land, hvorfra de ikke vare meere end et Par Hundrede Alen fjernede, segnede Styrmanden henimod Morgen afkræftet i Bølgerne, og blev deres Rov. J Fortvivlelse besluttede den unge Matros at styrte sig i Vandet, for om muligt at svømme iland, og det lykkedes. Udmattet af Anstrængelse og iisnende af Kulde, naaede han Strandbredden, og slæbte sig hen til et i Nærheden liggende Sted, hvis Beboere strax kjærligen antoge sig hans Pleie. Underrettet om den endnu paa Vraget værende Skippers Nød ilede Boelsmand Søren Kanne til Stranden, beredt til at vove Alt for den Ulykkeliges Redning. Efterat han har gjort flere forgiæves Forsøg paa, med den ilanddrevne Skibsbaad at arbeide sig ud til Vraget, iler han hjem og henter sine to Heste, for med dem at svømme jud til der. Hans gamle Fader beder ham indstændigt at afstaae fra et saa forefuldt Foretagende; men han har besluttet at vove sit Liv til den Ulykkeliges Redning, og lader sig ikke afskrække. Den bekymrede Gamle staaer imidlertid paa Strandbredden og seer Bølgerne slaae over Sønnens Hoved og af og til skjule de svømmende Heste, der frygtsom søge at vende om, men tvinges frem af deres dristige Styrer, Dog er det een Gang nær ved, at Frygten for egen Undergang bevæger ham selv til at vende om; men da seer hen i Nærheden den ulykkelige Skippers sammerlige Tilstand, og den inderligste Medlidenved bevæger sig i hans Bryst. Holdigviis er nær ved Braget en Sandrevle, hvorpaa Hestene kunne bunde; men imellem den og Vraget er atter dybt Vand. Derfra lykkes det ham at kaste et medbragt Toug til den ulykkelige Skipper; men det varer længe inden denne kan fatte sig og begribe den underfulde Redning, der tilbyder sig for ham, og endnu længere inden han mægter at faae Touget saaledes befæstet om sig, at hans Redningsmand, derved kan drage ham til sig. Omsider lyktes det, og den Skibbrudne er hos sin Redningsmand; men nu meder en ny Vanskelighed, den afkræftede Mand formaaer ikke længere at holde sig opret, og endnu mindre at bestige Hesten. Søren Kanne maa altsaa stige af og hjælpe ham op, og, da han ikke engang formaaer at sidde paa Dyret, men maa ligge tvers over det, maa hiin med den ene Haand styre Hestene imod Land og med den anden holde den afmægtige Freiste. Men, Hvo fatter vel ogsaa den Ædles Følelser ved at betræde den frelsende Strandbred, Kjærligen antog han sig Skipperens og den unge Sømands Pleie, og har nu den Glæde, at de, ved en duelig Læges Hjælp, snart ere helbrede, uagtet de vare i stor Fare for Koldbrand. Skipperen, der selv var Eier af det forliiste Stil, har lidt et stort Tab. Ladningen bestod af 100 Tdr. engelsk Salt. (Rand. Av.)