Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-06-20
Vi have i det sidste Blad læst det Spørgsmaal som Hr. Bennet gjorde Ministrene i Underhuset, Anledning af Dronningens Sag; Lord Castlereag besvarede dette Spørgsmaal med en saa sagte Ste me, at man neppe kunde høre det paa Gallerierne Hansagde spottende, at han ikke kunde andet end beundre det færdeles Maadeholdhvormed dette Spørgsmaa var fremsat: den agtbare Herre, som havde fremsat, det, maatte selv føle, at Samtalen gik ud paa et af de alvorligste Spørgsmaale som maaskee nogensinde er bleven underkastet Parlementets Overveielse, da det gielder Kronens Værdighed og Ære, Lande Roe og Fred. Den agtbare Herre maae derfore tillade ham, at han, for at skaane hans ømme Følelser, vægrer sig ved at besvare dette Spørgsmaat(stort Skrig, hør, bør, raabte man fra alle Kanter i Huset). Hr. Creevey stod nu frem, talte med ikke mindre Heftighed, og sagde, at ved Klagen mod Dronningen var den samme Person Anklager Forfølger, Vidne, Producent og maaskee selv Dommer, han sagde endnu mange andre lidenskabelige Ord, som satte Huuset i den største Bevægelse. Hr. Brougham, som nyelig var kommet tilbage fra sin Reise, bemærkede, at der var noget urigtigt i den offentlige udbredte Fortælling, om hvad der var passeret i St. Omer, forresten erklærede han, at det var ham uforklarligt, hvorledes det var kommet til Publikums Kundskab, og han haabede, at Huset vilde tiltroe ham den Discretion, at han ikke havde bekiendtgjort noget derom. – Den grønne Pung, hvori Anklagelses Papirerne vare gjemte, blev derpaa overleveret Opsynsmanden i Huset til Bevogtning. – Da Takaddressen i Anledning af Kongens Budskab var eenstemmigen bleven antaget i Overhuset, reiste Ministeren Lord Liverpool sig og foreslog, at Anklagelses Papirerne skulde overgives en hemmelig Committee af 15 Personer til Undersøgelse, og ønskede forresten, at maatte forskaanes for at udlade sig videre om denne deelicate Materie. Marqvien af Landsdovn fraraadede, at Parlamentet skulde indlade sig paa denne Undersøgelse, og yttrede sin Frygt for, at Underhuset skulde tage Anledning deraf til en Anklage mod Hs. Majestæt. Lord Liver gal svarede derpaa, at siden han blev nødt til at udlade sig om denne Sag, saa maatte han tilstaae, at han ikke befrygtede en saadan Anklage; thi vel er det, ifølge Edvard den 3dies Statuter, MajestætsForbrydelse at forføre Kongens eller Thronfølger nes Gemahlinde, eller en Kongelig Prindsesse; men i det Tilfælde, at en Dronning begik et Ægteskabsbrud uden for Landet med en Fremmed, saa kunde han forsikkre, at han havde den høieste Auctoritet for sig, at det ikke kunde betragtes som Majestæts Forbrydelse, fordi en saadan Person ikke er Kongens Undersaat; Underhuset kan derfore ikke anlægge Sag mod en saadan Person. Desuden kan Ægteskabsbrud efter de Engelske Love ikke betragtes som en criminel Sag, men blot som en personlig Fornærmelse, ikke heller er Underhuset berettiget til at indgive en Klage mod Dronningen. Storkantsleren bemærkede herved, at det var Pligt for det første at betragte den høie Person, som fuldkommen uskyldig, indtil Sagen var nærmere undersøgt; men at Committeen havde blot til Hensigt, at mediere og forberede Sagen; thi Committeen beretter enten at derer ingen Grund til en juridisk Fremgangsmaade mod Hs. Majestæt, eller det modsatte, og i det sidste Tilfælde vil ingen Dom paa følge uden Forhør; men Forhøret vil blive offentligt. Den hemmelige Committees Nedsættelse blev derpaa anlaget af Overhuset uden Stemmesamling. – Den 7de Juni traadte Hr. Brougham frem i Underhuset, som var overordentlig opfyldt med Mennesker, og oplæste et Budskab til Huset fra Dronningen, hvori Hs. Majestæt anmeldte for det: at hun havde seet sig beføiet til at vende tilbage til England, formedelst de Forholdsregler, hvormed man har i Sinde at angribe hendes Ære og Rolighed. J nogen Tid var hun udenfor Landet blevet forfulgt af hemmelige Agentere. Hun var blot ankommen til England for at forsvare sin Caracteer og sine Rettigheder. Efter sin Ankomst havde hun, med en ikke ringe Forhauselse, erfaret, at et Budskab var overleveret til Parlamentet, hvori det var bleven giort opmærksomt paa nogle skriftlige Dokumenter, og hendes Forundring var bleven forøget ved at erfare, at disse Papirer skulde overleveres til en hemmelig Committee. Det var nu 14 Aar siden man havde begyndt at anklage hende, og hun havde aldrig vægret sig ved at besvare disse Anklagelser. Hun forlanger nu ogsaa i denne Sag en offentlig Undersøgelse, en Ret som tilstaaes den simpleste Undersaat, og protesterer for Kongen, Parlamentet og hele Landet imod Oprettelsen af et hemmeligt Tribunal, som skulde hemmeligen undersøge Papirer, som vare hemmeligen fabrikerede af hendes Fiender. Hun sætter derfore aldeles sin Tillid til Underhusets Retskaffenhed, og at det vil forhindre det eneste Forsøg, hun har at frygte for. Dronningen kan ikke (hedder det videre afholde sig fra at tilføie, at førend denne Fremgangsmaade mod hende blev besluttet, var hun bleven behandlet paa en Maade, som kun altformeget var beregnet paa at præjudicere hendes Sag. Udelukkelsen af hendes Navn i Lithurgien, Nægtelsen af Midler til hendes Overfart, som ellers tilstaaes alle Medlemmer af den Kongelige Familie, selv Mangelen af Svar paa det Spørgsmaal, i hvilket Palais hun skulde residere og de udstuderede Konstgreb af de udenlandske, Engelske og de fremmede Magters Agentere, paa hvilke den Engelske Regiering besidder nogen Jndflydelse, maae betragtes som Forholdsregler, som gaae ud paa at indtage Verden imod hende, og kunne allene retfærdiggiøres ved et Forhør og en Undersøgelse. – Lord Castlereagh stod nu op og holdt en udførlig Tale, hvori han sagde: at han ønskede at Parlamentet saavelsom Publikum vilde betragte Sagen med koldt Blod. Han bad Huset ikke at troe, at Sagen er indstillet til det, for at indlede en Forfølgelse for Retten, Hensigten er blot, at Kongen vil høre Parlamentets Raad; han kaster sig i Parlamentets Arme ved denne ulykkelige Leilighed; det var langt fra Hensigten, at man vilde paakiende denne Sag hemmeligen; denne er vist nok ikke bygget paa Sand, thi anseelige Personer af Stand og Caracteer ere beredte til at fremstaae for en Domstoel, for paa det høitideligste at bekræfte Sandheden af deres Udsagn; han kunde ikke begribe, hvorledes man kunde tiltroe de Kongelige Ministre, at de vilde lade Sagen paakiende i en hemmelig Committee; men Anstændigheden udkræver, at holde Sagen hemmelig saalænge, indtil Parlamentet først var besluttet hvad der skal giøres ved den. Han forsvarede derpaa Ministrenes Fremgangsmaade, og yttrede det Ønske, at Dronningen maatte være istand til at bevise sin Uskyldighed. – Hr. Brougham forsvarede Dronningens Forhold og yttrede den Formening, at Papirerne i den grønne Pung ikke er af stor Betydenhed, og blot grundede paa Bagtalelser af Personer, som have staaet i Dronningens Tieneste.