Viborger Samler, 1834-06-03
Som bekjendt er den 28de Mai - den Dag da vor Konge for 3 Aar siden ved en Lov indførte raadgivende Provindsialstænder i Danmark og Hertugdom merne i de sidste 2 Aar bleven festligholdt af en Kreds patriotiske Medborgere af alle Stænder, som Løftets Dag, som Forbudet for en vaarlig Gjenfødelse af dansk Fædrelandssind og Almeenaand, og som den, der, hvad Digteren ifjor fang, lover at bære en Hjørnesteen til Danmarks Lykke og Ære." Forrige Aars Deeltagere i Festen vedtoge, i et foregaaende Møde, ogsaa iaar at festligholde Dagen. Rygtet havde derhos bebudet, at de i Forordningen af 28de Mai 1831 tilsagte nærmere Lovbestemmelser, om Provindsialstændernes Jndretning og Væsen vilde blive publicerede den 28de, og da nu ogsaa dette indtraf, idet ikke blot 4 Anordninger, 2de for Danmark og 1 for hvert af Hertugdømmerne desangaaende, men ogsaa et allerhøieste Patent om Provindsialstændernes snarest mulige Jndkaldelse, samme Dag kom til Publikums Kundskab, blev Festen en dobbelt, ei blot for Løftet, men ogsaa for dets Opfyldelse, og Dagen stempledes derved først ret egentlig til en National-Høitid, til en Mai-Fest for Danmarks Folk. Da Anordningernes Emanation samme Dag imidlertid kun kunde tilstæde en flygtig Kundskab til deres Jndhold, maatte Festen forøvrigt indskrænke sig til den Glæde, det allerhøieste Loftes Opfyldelse maatte vække, idet at det maatte være næste Aars National-Fest efter et Aars Erfaringer forbeholdt at udtale sig om Folkets Forventninger, der, med Undtagelse af den betingede Offentlighed ved Stændersamlingernes Forhandlinger, dog synes for endeel at være overtrufne. Et Selskab, saa talrigt som Skydebanens Sal kunde rumme, forsamlede sig da denne Dags Middag og lod saavel ihenseende til en ægte fædrenelandsk Aand og Kjærlighed og Taknemlighed for Jnstitutionens Giver, som ihenseende til Orden og Munterhed, intes Ønske tilbage. Forsædet førtes efter foregaaende Valg, af Dhrr. Justitsraad og Høiesteretsadvocat Salicath, Capitain Dahlerup og Etatsraad og Ridder Hvidt, som havde mødt et af Forsamlingens kjæreste Ønsker, ved at indbyde Conferenceraaderne Ørfted og Hopp, i hvis Aand og utrættelige Virksomhed dette National-Anliggende havde havt en saa kraftig Understøttelse, til at beære Forsamlingen med deres Nærværelse. Justitsraad Salicath indledede Festen med en Tale til Jnstitutionens Givers og Stifters, vor elskede Konges Skaal, idet han, efterat have skildret hans af Troskab grundfæstede, af Kjærlighed beskyttede og af Europa høist agtede Throne, som Sædet ikke blot for personlige Dyder, men og forKjærlighed til Retfærd, Folkeoplysning, Videnskab, Kunst, fremstillede den ny Jnstitution, hvorved Folket var kaldet til Stemme ved Lovgivningen, som den bedste Kilde til af Folket selv at kjende Folkets Savn. Ved at sammenligne den med et ungt Træ, som en kjærlig Haand havde plantet i Fædrelandets Jordbund, og ved at minde om, at det i Dag havde skudt sine første Blade, opfordrede han Forsamlingen til inderligen at takke den ædle Gartner, som efter i et halvt Sekel at have pleiet og fredet Danmarks Have, havde ved denne unge Plante erhvervet nyt Krav paa dets Kjærlighed og Taknemmelighed, og Fordring paa, at Folket baade med Omhu og Klogskab understøttede dets Væxt og med Tillid og Taalmod saae dets Udvikling og Frugt imøde. Da Skaalen var udbragt med Ønsket: at Hs. Majestæt end længe til Fædrelandets Held og Hæder maatte leve og see Frugten af sin Velgierning, reiste hele Forsamlingen sig og efter et enthusiastisk Hurraraab istemmede: Kong Frederik velsigne Gud, Det er vor Bøn! Beskjærm hans Dage, milde Gud, Gjør Du ham hædret, stor og prud, Fra Ham aaae Held og Retfærd udFor Danmarks Søn. Hans Daad gjenstraale fjern og nær, Sit Folk Han evig blive kjær, Og Danmarks Held for stedse være Hans bedste Løn!" Den næste Skaal, der frembragtes af Capitain Dahlerup, gjoldt Dagen og den Velgierning, den minderos om. J et billedligt Foredrag fremstillede Taleren de kjære Forventninger for Fædrelandets Lykke og Velstand, som det nyfødte Barn vækker, dets Udvikling ved en klog Pleie, det Haab, at det med Tiden vil vorde sin Moders, det elskede Fædrelands, Støtte baade i Fred og Fare, samt de velgjørende Følger for Almeenaanden, for at knytte Baandet mellem Konge og Folk end fastere, og for Rigets Velfærd, der ere tilsigtede ved Jnstitutionen og som ei kunne udeblive. Efterat han havde opfordret til at hæve Dagen til en Nationalfest dag for Danmark, modtog Forsamlingen denne Skaal med den levende Deeltagelse, hvorefter den med Digteren af efterfølgende Sang gav det nyfødte Barn sine Ønsker og Forhaabninger med paa Veien gjennem Livet: Aft tvende Gange sammen Med os i Fryd og Gammen Tilbord sad Haabet her, Og ei det er forsvundet, Men Ankret kun omvundet Med andre Krandse bær. Chor. Jher, ja her, ja her, ja her Ny Krandse Haabet bær. J Fjor "den sidste Draabe" Gjaldt det vi turde haabe. Af Drottens Kjerlighed; At han i Aar opfyldte, Hvad han sit Løvte skyldte, Det nu vi alle veed. Chor. Og ei, og ei, og ei, og ei. Henvisner Danmarks Mai.