Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-11-03
Jndledning. Oldnordens paa og barske Klima fodrede vel varme Klæder, dog Oldfædrenes haarde Opdragelser og ukonstlede Levemaade lod sig nøie med, at de allernødvendigste Legemets Dele hermed dækkedes paa en ligefrem og enfoldig Maade. Et Stykke Skind, Læder, Bark, eller Næver bandtes - siger Schøning - og Fødderne, om Skuldrene hængte en lodden Pels eller Kappe, over Hovedet kastedes el eller andet Dyrs Skind, undertiden saa at Haarene eller Rumpen stode i Været. Saaledes har Rolf Nesia en Kappe af laadent Gedeskind, Hans Hoved var dækket med et Kalveskind, hvorpaa Dyrets Rumpe stod i Været, Hans Sko var af Svineskind. 1). Den for Ditmarskernes Historie i sin Tid omhyggelige Carstens forteller og, hvorledes de gamle Ditmarsker klædte Sig, stundum i hele Dyrehuder, saaat Dyrenes Forbeen kom til at staa i Været 2). J denne Oldtidens Klædedragt søge Oldgrandskerne endnu Oprindelsen til vore beraldiske Hjelmdækker. Uden Tvivl maa og i denne Oldnordens Dragt Oprindelsen søges til vore endnu desværre gængse Ammestuefabler om Varulve, og andre halve Dyr og halve Mennesker. Om vore Brødre de gamle Germaner fortæller Tacitus: at Børnene nogne og upyntede vorste op til de Lemmer og Kroppe, der tildroge sig Romernes Beundring; at deres almindelige Dragt var en Kappe hæftet sammen med en Malle eller Torn; at ellers Germanerne gik nøgne; at kun de Rige udmærkede Sig ved en tet til Kroppen gaaende Kjole, og endelig at deres Klæder gjordes af Dyrenes Skind *),Alle vore Oldmindemærker omtale og Skind som den allerældste, og almindeligste Dragt, da og Skind meget tidlig og længe udgjorde en vigtig Vareartikkel i den nordiske Handel. Saxe klæder saaledes Gram som flere sine Oldhelte i lodne Gedeskind, og vilde Dyrs Huder "). Af sine haarde Skindbukser fik Dannerkongen Negner Tilnavnet Lodbrok, som Norges Harald, En Konge, som til Nytte for sit Land, Aflagde Purpurkaaben med sit Guld Og svøbte Sig i ydmyg Faareskind, 2) Schønings Norges Riges Historie I Del, S. 28 og 29. Bolten Ditmarsische Geschicht. Erst. Theil, 3) D. Germania cop. 20. *). Histor. Dan. Lib. 1 p. 6 ex edit. Stephan fik Tilnavnet Graafæld. J det gængse Oldsprog; at sætte Lus i Skindelsen have vi end i Dagen Levning, der minder os om vore Oldfædres almindeligste Dragt. J vore gamle Kæmpeviser bruges og Skind om alle Slags Klædesorter, som Skarlagensskind, Silkeskind. Saa stor var og i vort skovbegroede Oldnord Mængden af flere Slags vilde Dyr, og Jagten derfor en saa nødvendig som almindelig Næringsvei, at Skind var et let overkommeligt Klædeslags, der endog udgjorde vort Nordens Rigdom, og var, som sagt, en heel vigtig Handelsartikkel. Af Snorre Sturlesens Beretning om før omtalte K. Harald Graasæld ses det, hvormeget Skind søgtes af Fremmede paa Norges MarPelsklæder vare vist de K. Valdemar keder 7). den 2. forærede ved sin Løsladelse af det svenske Fængsel ). Jkke blot vilde men og tamme Dyrs Skind brugtes, ja selv visse Fugles Skind forstaa endnu Grønlænderne at anbringe til Klæder 7) Kalve, Bukke=, Faare= og Gederskind vare de almindeligste især for den ringere Folkeklasse, Skind af Hjorte, Harer, Ræve, Ulve, Bjørne, og andre mere og mindre sjældne vilde Dyr de Fornemmeres og mere Formuendes Klæder, der og i Sagarne og andre Oldmindemærker omtales under Benævnelserne Søbel, Maar, Hermelin, Graaskind, Graaværk, og buntede Skind, hvoraf nok Benævnelsen Buntmager L. De Fruer svøbte Sig i Sobel og Maar heder det i de gamle Kæmpeviser. Endnu i det 16 Sekel brugtes kostelige Klæder af Skind, som tildeels gaves i Skatter til vore Konger, der og til Skindet af Losser, Maarer, og andre sjeldne Dyr havde Forkjøbsret "). Sverrigs berømte Konge Gustav af Vasa havde en egen Skindgarderobe, der var deelt i det øvre og det 7) 7 Kapit. S. 176 i denne Konges Saga, Schønings Udgave. 8) Chron. Erici Reg. apud Langebek i Script. Rer. Dan. T. I. Hans Egede det gamle Grønlands ny Perlustrasion 11 Kap. S. 72. G. C. Fleischer de pelliceo veterum Danorum vestitu p. 9.¬