Aalborg Stiftstidende, 1840-07-11
Fædrelandet. Kjøbenhavn, den 7de Juli. (Slutning af Artikelen om de seneste politiske Tilstande.) Titel- og Ordens væsenet bliver endnu tilbage at omtale. Vi tiltræde heri ganske deres Anskuelse, der lovprise de Lande, hvori Uddeelingen af Titler og Ordener, disse Forfængeligheden nærende og Borger=Selvstændigheden svækkende Væxter, ganske er ophævet, og undre kan det vistnok ikke, om man havde ventet, at Christian den Ottende ogsaa i denne Henseende vilde lade Danmark blive deelagtig i de Velgierninger, han skjænkede Norge; men, saa længe Statens Forfatning endnu er den samme, saa længe Kongen endnu finder det ubetimeligt, heri at lade indtræde en Forandring, kan det da forlanges, at han aldeles skal slaae en Streg over det hidtil fulgte Princip ved Belønning for udviist Tjenesteiver og for borgerlige Fortjenester, Ved at gjennemgaae de sidste Ordens- og Titellister vil det dog heller ikke kunne nægtes, at den ydre Decorering er tildeelt mange virkelig i større og mindre Grad almeenanerkjendt fortjenstfulde og i deres Stilling særlig agtværdige Mænd, og naar man paa Listerne savner mange Navne, som man efter Embeds=Anciennetet skulde have ventet der, viser dette jo netop, at Regjeringen ikke blindt hen indregistreter enhver Embedsmand, der har tjent et vist Antal Aar, i Fortjenesternes Classe. Skulde det igjen paa den anden Side have undret, at see Navne blandt Decorerede, i hvis Embeds= eller øvrige offentlige Virksomhed man i Publicum savner noget færligt Fortjenstligt, der kunde skjænke almeenanerkjendt Adkomst til en saa hæderlig Udmærkelse, ja skulde der blandt de med offentligt Ærestegn Hædrede befindes Mænd, som muligt selv ere blevne overraskede ved den dem tildeelte høie Æresbeviisning, da bør det betænkes, at det mindre heldige Valg blandt det til kongelig Naadesbeviisning Jndstillede, forudsat at saadanne Exempler virkelig maatte være tilstede, aldrig kan blive en Bebreidelse mod Regenten, men kun imod de indstillende, Autoriteter, der naturligviis ofte ved Fortjeneste Vurderingen, kunne have Anledning til at betjene sig af anden Maalestok, end netop den, der er bleven justeret i Publicummets Omdomme. Et Ønske troe vi rigtignok der, især ved Ordensuddeeling, er Anledning til at fremsætte, nemlig at den Norm, der af Keiser Nicolaus, som nylig omtalt, er gjort gjældende i Rusland, og hvorefter ved alle Forslag til Ordensuddeelinger den eller de Jndstilledes særlige Fortjeneste specielt skal betegnes, ogsaa maatte blive indført hos os Monarchen vilde da selv bedre sættes istand til at prøv den Jndstilledes retlige Adkomst til hædrende Udmærkelse og den fra Thronen saaledes tildeelte Hæder vilde i Folket er holde en langt høiere og ædlere Betydning og fjerne enhver Mistydning, hvormed man nu ofte i Publicum omtalet denne eller hiin Ordensudmærkelse. - Det, hvorpaa det imidlertid i nærværende Tidspunct synes os, fornemmelig at komme an, og hvorhen alle Pressens forenede Kræfter burde virke, er Udviklingen af den borgerlige Selvstændighedsfølelse i Folket, som nødvendig betingelse for politisk Modenhed, og i denne Henseende troe vi, endnu meget en tilbage, som først bør opnaaes, for man erklærer Folket, det er Massen, for modtageligt for, og istand til at vurdere Nytten og den rette Brug af, constitutionel Frihed. Thi det kan neppe være undgaaet den, der med uhildet Blik har betragtet vor seneste politiske Udviklings Gang, at Folket i den større Masse endnu langtfra er bragt paa den Høide, af Jntelligents og gjennemtrængt af den politiske Selvstændighedsfolelse, at det kan og tør lade sin egen Dømmekraft tjene som Veileder, at derimod paa den ene Side, om just ikke Kryberiet, saa dog den tilvante Ydmyghed og Smidighed for Embedsautoriteterne og Magthaverne endnu meget tilbagetrænger og lammer Udviklingen af den borgerlige Selvstændighedsfølelse, ligesom ogsaa ofte paa den anden Side, Journalernes aandige Overvægt ved deres Eloqvents drager Mangen over paa det Partii, hvortil hans politiske Bevidsthed endnu ikke vilde have ført ham. Og hvorledes skulde vi ogsaa kunne vente, at den Slovhed, som for knap et Decennium tilbage beherskede og sovndyssede Folket, allerede skulde være ombyttet med den politiske Modenheds aarvaagne Tilstand og at Folket allerede skulde have emanciperet sig fra det Bureaukratie=Aag, som tyngede saa stærkt paa dets Skuldre, Kun meget, saare meget bedrager man sig, naar man troer, at Tiderne saa huttigt ere vexlede om, og at allerede den Tidens Fylde skulde være kommen, der kunde kalde alle Borgere, selvstændigt dømmende og selvstændigt handlende, under den sande Friheds Fane. Jsær vil den ikke dømme saa, der vender Blikket til Provindserne og seer, hvorledes Embeds=Supprematiet endnu i mange, baade aabne og skjulte Skikkelser snoer sig om i Folket og hæmmer og nedtrykker Selvstændighedens frie Udvikling. Men allerede Frederik den Sjette, høiedel Jhukommelse, indsaae dette Onde, han indsaae, hvorledes Betingelserne for Udviklingen af Selvstændighedsfølelsen hos Folket, og især hos Borgerstandens Kjerne i Stæderne, først maatte indtræde, før han, paa den større Friheds Bane, kunde giøre sit Folk Tidens Oplysning imøder. Og derfor proclamerede Frederik den Slette Kjøbstædcommunernes Selvstændighed og Emancipation fra det Herredømme, hvorunder de for vare vantrevne. Denne kongelige Gave danner en af de skjønneste og uvisneligste Blomster i hans Mindekrands, og Christian den Ottende holder Gaven høit i Ære, thi han har selv forkyndt det og ved sin og sine Collegiers Liberalitet i Communalvæsenet viist, hvor høit Communernes frie og selvstændige Bestyrelse ligger ham paa Hjerte. Men derfor er det og saa nødvendigt, at Borgerne selv rigtigt benytte denne uskatteerlige Gave, at de rigtigt benytte denne fortrinlige Forberedelsesskole til politisk og parlamentarisk Dannelse og til borgerlig og politisk Selvstændighed. Vel kunde vi allerede nævne Communer, hvor Borgerselvstændigheden, under disse gunstige Auspicier, heldigen og herligen har udviklet sig, men ogsaa de Communer ere ikke faa i Tallet, hvor meget i denne Henseende endnu staaer tilbage at ønske; hvor de Mænd, af hvem Communen venter sine Raad, endnu uvirksomme indtage deres Plads eller kun tjene høiere Magthaveres Jnfluents, der hvor de skulde kraftigt og selvstændigen repræsentere Borgernes Jnteresser; hvor Borgerrepræsentationen hos sig bærer Spiren til et Aristokratie, der udelukker de øvrige Borgere fra eller gjør dem vanskeligere tilgjængelige til Deelagtigheden i og Discussionen om deres Anliggender, og derved hæmmer den politiske Dannelses og borgerlige Selvstændighedsfølelses Udvikling, som heraf skal fremgaae; men det er at haabe og vente, at Borgerne selv ville, være komne til Erkiendelsen af, hvor høivigtigt det er, at Communalfriheden benyttes og benyttes rigtigt og kraftigt; at Borgernes Repræsentanter selvstændigt og mandigt røgte deres Kald, uden ved ydre Jndvirkning eller Forfængelighedens Lokkemad at gjøres vaklende i deres Stræben; at Repræsentanternes Forhandlinger hurtigt og uden seendrægtig Tilbageholdenhed bringes til almindelig Kundskab, for at Jnteressen herfor kan holdes vaagen og ved Discussion imellem Borgerne indbyrdes, disse meer og meer udvikle deres Selvstændighedsfølelse og Sands for offentlige Anliggender. Hovedstaden har, skjøndt den sidst erholdt sin frie Communalforfatning, heri først givet Exemplet, der ikke kan undgaae snart mønsterværdigen overalt at blive efterlignet. Lad os saaledes efterhaanden søge at bringe den borgerlige Selvstændighedsfølelse og politiske Udvikling til Modenhed hos os, og ubetimeligt, vil Christian den Ottende da vist ikke kalde, hvad der bærer Præg af Tidsfylden hos sig og forkynder sig som Product af den politiske Modenhed og Udtryk af den Selvstændigheds-Aand, der besiæler hele Nationen.