Jyske Efterretninger, 1769-07-28
Afhandling om KiøSaltets. Oprindelse. de Fattiges og Riges Kryderie, hvilket hverken den største Konge, eller den ringeste Staader kan undvære, det gemeene Salt, er en besynderlig Naturens Velgierning, hvilken vi ikke nok kan erkiende, og om hvilken kan siges saare meget. Man kunde kalde det et egentligt Kryderie for Menneskene; Thi, saa uundværligt det er os ved vore Spiser, saa undværligt er det derimod for de fleeste Dyr, hvilke enten aldrig, eller imod deres Tilbøyelighed eller ikkun meget sielden bruge samme til Lægedom. Jeg veed ikke, om man torde holde Smag paa Salt for en besynderlig medfød Drift hos Menneskene. Men 2 RoMen saa meget er vel vist, at sammes første Brug ved Spiserne ei har havt noget foregaaende Overlæg, men alleene Tungens Smag til Grund, Man kan ei heller sige, at dette Kryderie var aldeles u undværligt for den menneskelige Natur. Ligesom mange Dyr trives uden samme, saa har der og stedse været Mennesker, som have kunne leve det foruden. Jblandt de vilde Folkeslag behielper mangen sig uden Salt; Og i America have Folk engang, af Nød, fedet sig med raadnende Oxekiød, som havde lagt mod Luften, og med Suppen deraf, uden al Salt, og enhver af dem, efterat den første Væmmelse var overvunden, har daglig nydt til Pund deraf, og befundet sig vel. Men ikke desmindre har dog Saltets Brug til alle Tider været saa almindeligt og er bleven Menneskene saa naturlig formedelst den iblandt dem indførte Opdragelse og desuden har det for saa megen Indtagenhed, og for Fordøyelsen saa ypperlige Egenskaber, at man kan holde det for et af de uundværligste Kryderie, i det mindste iblandt det sædelige Folkeslag. Paa mangehaande Veie beriger Naturen os med denne Velgierning. Paa Søekysterne faae Indbyggerne den af det store Hav. J Gujenne, for Exempel, gjør man Grave ved Strandbrædden, hvilke slaaes ud med Leer. Disse Graver fylder Havet, naar det raser; Og naar Vandet ved Soelens Hede er bortdunstet, saa finder man Salt i Mængde paa Grunden af Graverne. J Normandiet opfører, man ved Strandbrædden Sand=Hobe, som tidt bevædes med Strandvand. Naar nu Fugtigheden bortdamper ved Solevarmen, saa bliver Saltet allerne i Sandet; Og naar dette har en stor Mængde Salt i sig, saa kaage de det i færsk Vand, sier dette gjorte Saltvand, og kaager det ved maadelig Jld i Blyekiedler, indtil en vis Grad af Tykhed. Endeligen lade de Jlden gaae ud, og Saltet skyde an, som giver hvidagtige Crystaller. Andre Steder giver Naturen Vandkilder, af hvilke man giør Salt, i det man lader deres Vand afryge. Sligt Salt. er gemeenligen af stærkere Smag, og skyder ikke saa ordentlige Crystaller, som de foregaaende Slags; Og begge Deele, kommer af Tilblandingen af deels et mineralsk ludagtigt, deels adskillige andre Arter af Salte. De ved Sole=Varmen anskudne Salt-Crystaller af Søevandet ere saltrigere eller have meere Smag; De ved Jld=Heden tvungne ere derimod bittre. Jmidlertid kunne de overhovedet bruges til lige Hensigter. Paa endnu andre Stæder voxer Saltet i Bierge, hvorfor i sær de Cataloniske og de Polske Salt Gruber ere berømte. De sidste ere allerede opdagede i Aaret 1251. i Bochnia, og derefter ogsaa i Wuliczka, og give efter saamange hundrede Aar endnu stedse det overflødige Udbytte af deres uudtømmelige Skat. De gaae under heele Byen, og paa hver Side endnu eengang saa langt hen, som Byen, er stor, og ere vist de betydeligste i heele Europa. De Stæder, hvor Saltet er hugget ud, hvilket der voxer i meget store Crystal=Klippers Skikkelse, ere tildeels saa store, at der meget vel kunde staae en stor Kirke derudi, ligesom mange saadanne Kamre, naar de bleve gjorte ryddelige, skulde vel kunde rumme tusende i Orden stillede Mennesker. De Kamre, der til nærværende Arbeid ere beste beleilige, tiene til Forraads Kamre, og hvo, som kommen i disse Graver, for at besee dem, kan sammesteds, som i en underjordisk Bye, see omtrent syv hundrede Mennesker og fyrretyve Par Heste holde Huus midt i Saltet. Saltet er saa haardt, som en Steen, og Gabriel Raczinski forsikrer, at det kan bruges til Bygning og Billedhugning. Det udhugges i store Stykker, derefter sønderslaaes det, og males smaae paa Møllen. Kammernes Hvælvinger støttes paa Saltpillere og Træpæle, hvilke Saltet gjør uforgængelige. Nogle Kamre staae endnu fulde af Vand, af hvis Dunster Saltet paa Væggene, paa Træet og paa Bierger, hyppig skyder an. Hvor Luften trækker igiennem, og Vandet længe har staaet roelig, der er Saltet ved Randen, af Overfladen saa stærk og tykt anskudt, at det synes at være tilfrossen, som der foregives om Salt=Søerne i Rusland. Ogsaa i andre Kamre, hvor sligt Vand fordum har staaet en Tidlang, og derefter enten har tabt sig, eller er blevet bortledet, ere Vegge og Gulv aldeles beklædte med mange tusende Salt=Crystaller, som mangen Gang veye og ver et halvt Pund, og give et ypperligt Syn, naar Lys bringes paa et Sted. res