Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-25
Ønske angaaende Avis-Expeditioner. Da man ofte er i den Nødvendighed, at lade Bekjendtgjørelser indrykke i Aviserne, saa er paa en Maade hele Publicum skattepligtig til AvisExpeditionerne. Men at bestemme denne Skatsvirkelige Størrelse, det beroer vel paa Expeditionernes mere eller mindre Redelighed; skjøndt Lovgivningen vistnok har bestemt hvor meget der skal betales i Jnserrationsgebyhr for hver Linie. Uden i nogen Maade at sigte til Nogen i Særdeleshed, grunder jeg den Mistanke, at de ei til alle Tider lade dem nøie med det, der tilkommer dem, i den almindelige menneskelige Skrøbelighed: da man ikkun vil finde meget Faa, der ikke søge at forøge deres Jndtægter paa Andres Bekostning; hvis ikke Frygt for større Tab afholder dem derfra. For dem som ikke er Jurister, altsaa næsten alle dem som maa betale Bekjendtgjørelserne, er det ganske ubekjendt, hvormeget Avisexpeditionerne ere berettigede at lade dem betale, og vanskelig at faae Underretning derom. J Regningerne anføres ikke, hvor mange Linier man skal betale for, men en rund Sum. En saadan Regning har jeg seet, hvori foruden denne Sum endnu var tilført et Tillæg for Expeditionen, hvilket Udtryk er mig uforstaaeligt. Nu antages i Praxis af alle Skifteforvaltere og andre Embedsmænd Avisexpeditionernes Regninger for tilstrækkelig Hjemmel, da disse selv bør staae til Ansvar, om de beregne for meget. Men hvem kan, hvem skal drage dem til Ansvar, Theoretikeren vil strax være ved Haanden med Svaret: den som kræves for en større Udgivt, end han er pligtig at betale, kan undslaae sig derfor, og kjender han ikke Loven, eller vil ikke paatale sin Ret, saa er det hans egen Skyld. J det Mindste passer et lignende Svar, som vel ikke er saa ganske ualmindeligt, ret godt til et Skjold for en bedragelig Omgang. Men hvad skal bevæge en Mand, der er forurettet for nogle Mark, at gjøre en langt større Opofrelse af Tidsspilde, Uleilighed og Bekostning, ved at indgive en velaffattet Klage paa behørigt Sted, for hvilke Opofrelser han endog, ved det for ham heldigste Udfald, ingen Godtgjørelse kan vente, skjøndt jeg holder for, at den kunde tilkomme ham, som den, der mere arbeidede for det Heles Vel end for sit eget. De Avis Udgivere, der ville være fri for enhver muelig Mistanke, for at tage for høi Betaling, behøver blot at indrykke i deres Aviser, hvad de tage for hver Linie m.v. at indrykke, hvilket maaske en Gang kunde blive paalagt dem, som ikke ville gjøre det for deres egen Æres Skyld. - Underligt maa det forekomme Folk i fremmede Lande, at læse i Altonaer Mercur mange saa yderst mislykkede Oversættelser af det Danske. Jeg erindrer, engang, uden at kunne angive Aar og Dag, der, at have læst Oversættelsen af et Avertissement, hvori en Mand bekjendtgiør, at han formedelst sin Embedstilling i en anden Provinds vil sælge nogle Eiendomme. Oversætteren, formodentlig en Tydsker, der i sin Ordbog ei har funden Embedsstilling, sætter: das Amt Stilling. Eiendomme oversætter han: Eigenthumer, hvorved man pleier at forstaae Selveiere. Vil man nu oversætte dette paa Dansk, saa vilde det omtrent lyde saaledes: Da jeg formedelst mine Forretninger ved Amtet Stilling, maa opholde mig i en anden Provinds, saa agter jeg at bortsælge mine Selveiere. Skade, at Spatziers Forfatter ei lever mere. Mercur, hiin Tyvenes og Kjøbmændenes Gud, er vel maaske for gammel til at lære Dansk. Men kunde han ikke holde sig en Haandlanger, der i det Mindste kunde forstaae den rigtige Mening af en dansk Bekjendtgjørelse. J dette Tilfælde kunde alle Embedsmænd og Andre, der ei er det tydske Sprog saa mægtig, at de deri kan skrive uden alt for paafaldende Feil, indsende deres Bekjendtgjørelser.