Berlingske Tidende, 1836-04-20
America. Man taler saameget om Krigen med Seminolerne, at det maaskee ikke vil være uinteressant at erfare nogle nøiere Omstændigheder om Grunden til Stridighederne med denne tappre Jndianerstamme. Jo mere Folkemængden og Culturen tiltage i de nordamericanske Fristater, jo meere trænger Colonisationen sig til Vesten, til det Jndre af Landet og hen til Kysterne af det australske Ocean. En nødvendig Følge heraf er, at de indfødte Jndianerstammer Aar for Aar drives bort og maae lidt efter lidt overlade de hvide Mænd deres Fædrenearv. Saa haardt dette end maa være for Landets Urbefolkning, saa er dog denne Uret, om man vil kalde det saa, en Nødvendighed for de forenede Stater, hvis Tarv J dette Øjemeed kræver en saadan Folkevandring. slutter man i Almindelighed nogle Aar for den virkelige Besiddelsestagelse et Fordrag med vedkommende Stamme, hvorved denne forpligter sig til, inden en vis Tids Forløb at rømme det hidtil besatte Gebeet og at drage mod Vesten, hvorfor da en Pengesum, fastsættes som Vederlag. Men Skovenes og Sletternes enfoldige Mænd ere kun slette Diplomater: de tage det ikke saa nøje med Ordene i det Fordrag, de indgaae, og gjøre sig overhovedet ikke mange Griller over det, der først skal gaae for sig om nogle Aar. Naar det da senere kommer til Fordragets Fuldbyrdelse, oprøres deres Følelse, der fængsler dem til den Jord, hvor de henlevede deres Ungdom, og hvor deres Fædrene Hytte stod. De skrige over Fornærmelse og Bedrageri, og vægre sig ved at opfylde Fordraget, medens Republikken peger paa sin omtvistelige Ret og med Sværdet i Haanden forlanger dennes bogstavelige Opfyldelse. Nu gribe Jndianerne til Vaaben, Krigen begynder med Rædsler fra begge Sider, og tilsidst maae de Vilde vige og ere glade til, at man lader dem være i Ro indenfor Grændserne af deres nye Besiddelser, hvor den samme Historie og faa Aar begynder fra Ny af igjen. Vi have sagt, hvorledes disse Krige begynde og ende, og kunne nu med Korthed omtale den nuværende Seminolekrig. Ved et Fordrag af 9de Mai 1832 indvilligede Seminolerne i, inden trende Aars Forløb at rømme deres hidtil beboede Land og at trække sig tilbage til Sletterne ved Arkansas. Da Rømnings Terminen var udløbet i Maj forrige Aar, fandt Republikkens Commissairer, der vare henseendte, for at bringe denne Sag i Orden, en saadan Modstand hos Seminolerne mod denne Forholdsregel, at de bevilligede en Opsættelse af sex Maaneder. En Artikkel i Fordraget af 9de Mai 1832 bestemte, at Seminolerne, naar de rømmede deres Gebeet, tillige skulde overgive deres talrige Qvæghjorder og Heste til de forenede Stater, mod contant Betaling. Som en Følge heraf, anmeldte Republikkens Agent for de indianske Anliggender en Auction over Jndianernes Hornqvæg og Heste, til den 1ste December, og en næste Auction til den 15de December; han befalte derhos Seminolerne, at bringe deres Qvæg frem og aflevere det. Da denne befaling indtraf hos Jndianerne, vare deres øverste Høvding, Charles, og en Deel af Folket tilbøielige til at adlyde og til fredeligt at føje sig i Nødvendigheden af en Udvandring. Men den anden Deel af Folket vilde med Vaabenmagt sætte sig imod og heller dog, end forlade Landet, som deres Fædre havde erobret ved deres Tapperhed. Hicks, Reha Mathlas Efterfølger, var for nogen Tid siden blevet skudt, da han mistænktes for at være de hvide Mænd meget hengiven; den samme Skjæbne ramte nu Charles, som havde den nordamericanske Regjerings Jndflydelse at takke for sin Post. Ri Mænd af Krigspartiet traadte ind i Raadet, stemmede deres Karabiner mod den ufolkelige Høvdings Bryst og ni-Kugler gjennemborede hans Hjerte. Louis, en af sit Had mod de hvide Mænd bekjendt Kriger, blev nu valgt til Høvding; Fordraget blev opsagt, og Seminole-Jndianernes samtlige Stammer i Florida, 2000 Krigere med 1000 vaabendy tige Regere, foruden 600 Deserteurer og Flygtninge, reiste sig mod Republikken. Grevskabet Alachas forfærdede Plantere bragde Qvinder og Børn i Sikkerhed til Runansville, paa Postveien fra Tallahassee til Augustine, 25 engelske Mile fra det første og 75 fra det sidste Sted. Der byggede de i al Hast et Fort og et Blokhuus til Forsvar. Den nærmeste Garnison laae 5060 engelske Mile derfra, i den sydlige Deel af Runansville, ved Orangesøen, i Cantonment Brook, ellers ogsaa kaldt Camp-King. Der ligger fem Compagnier, men saare svage i Styrke; de udgjøre i det Hele neppe 150 Mand. Men den europæiske Taktik hielper dem. General Clinch er deres Befalingsmand.