Viborger Samler, 1827-01-31
at jeg for min egen Person maatte finde liden Opfordring, til anden Gang at gaae en Rettergangssaa imode, for at rense mig for Beskyldninger, som alene synes beregnede paa den ukyndige Mængde, der imponeres ved den dristige Tone, hvorimod den opmærksomme Læser ved at eftersee de paaberaabte Steder i min Bog, lettelig vil overtyde sig om Beskaffenheden af de fremførte Ankeposter; thi nogle af dem finde end ikke det ringeste Medhold i Bogens Ord, andre angaae ikke Lærdommen selv, men alene et bestemt dogmatisk Udtryk eller en bestemt Forklaring af et fleertydigt Udtryk, idet Forf. som bekjendt bruger sit eget individuelle System som Maalestok for den sande og den falske, den christelige og den uchristelige Lære, hvortil endnu kommer, at, naar jeg, efter den eiendommelige Plan og det hele Anlæg i min Bog, har uddraget almindelige Resultater saavel af alle de lutherske og reformeerte, ældre og nyere Bekjendelses skrifter, som af de tydske og schweitzerske Reformatorers Privatskrifter, og sammenfattet disse Resultater under den almindelige Benævnelse: den protestantiske Lære, i Modsætning til den catholske Lærre, da har det behaget Hr. Lindberg allevegne at forklare dette Udtryk om den danske Kirkelære; hvorved han faaer Leilighed til at fremstille mig som Modstanden af vor Kirkes Lære, saaofte som jeg anstiller Critiover enkelte Læresætninger i de senere Confessioner eller i Luthers og Calvins Controversskrifter; Friheder, ved hvilke enhver Theolog kan blive bragt paa Kjetterlisten; at jeg formener, med Hensyn til mig selv at kunne saameget mere være ligegyldig ved slige Beskyldninger, som jeg nu, efter Løbet af halvandet Aar, tør antage min Bog tilstrækkeligt bekjendt, og som de nyligt udkomne Recensioner i den hallische Litteratur-Reitung og den danske Litteraturtidende - den sidste tilmed skrevet af en Forfatter, som baade har erklæret og i Gjerningen viist sig lidet sympathiserende med mange af mine Anskuelser - ved et nøiagtigt og udførligt Udtog af min Bog indeholde en sikker Veiledning til Bedømmelse af dens Jndhold og en authentisk Retfærdiggjørelse mod enhver uretfærdig beskyldning; og at jeg derfor er rolig i den Overbeviisning, at Particaandens lidenskabelige Udgydelser hverken ville formaae at svække den Tillid hos min høie og høieste Øvrighed som tilforn er bleven udviist mig ved det vigtige Embede mig er betroet eller at forringe min litteraire og borgerlige Agtelse hos den oplyste og retsindige Deel af mine Medborgere; at det imidlertid paa den anden Side ikke lader sig nægte, at de ovennævnte Angreb forsaavidtsom de gaae ud paa enkelte bestemte Attringer i min Bog Læren angaaende, have tildeels en anden Retning og en speciellere Tendents end de grundtvigske; ligesom jeg heller ikke vidste hvorledes min Embedstilling kunde tilstede, at en Forfatter, uden at anføre Grund og Beviis uden at ændse nogen theologisk eller juridisk Auctoritet, vedbliver i Flyveskrifter, med en Myndigheds=Tone, som hos en theologisk Candidat er uden Mage i vor Litteratur, at overøse mig med de groveste Beskyldninger; at jeg desaarsag, for ikke at udsætte mig for Mistydninger ja endog for Skin af at forsømme hvad der efter Lovene paaligger mig som Embedsmand, om jeg under et saadant Angreb forholdt mig rolig, henvender mig til den Kongl. Direction, med den underdanige Begjæring, i Henhold til Forordn. af 27de Septbr. 1799 §. 10: at Samme gunstigst ville udvirke en Bestemmelse for mig, hvorledes jeg i nærværende Sag maatte have at forholde mig;