Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-11-26
Det synes vel nødvendigt for den danske Almuesmand i Slesvig at forstaae Tydsk, – naar han vil kunne forstaae sin Embedsmand, - og derfor altsaa skulde Petitionen indgives, Men om dette Forhold er det rette, overlade vi til enhver Retfærdig at bedømme. Dog mindst nødvendigt er det vist i Nørreherredet paa Alle, hvor vi dog have en dansk Bisp og danske Præster, saalænge det varer. Hvorledes og ved hvis Hjelp altsaa den nævnte Petition om tydsk Skoleunderviisning er kommet for Dagen, vilde være ret interessant at vide, og herom kan ingen bedre end Doctor Steffens oplyse os, da han er Politiemester, og altsaa maa vide hvad der foregaaer i hans Jurisdiction. – J Folket er den ikke udsprunget. - Med de blind Fanatismen seer man intet i sit rette Lys, men man kan med et ret sundt Blik nok see, hvorledes det forholder sig med Sprogforholdene i Slesvig, og hvortil de vilde lede, naar det danske Folk ikke blev hørt, medens det endnu var Tid. Faa ere de Stemmer, der ville og, ifølge Forholdene, kunne hæve sig for en Sag, der ikke er saa ganske ligegyldig. Den tydske Fornemhed, der endog stundom bringer Folk til at tale og skrive et Tydsk, som tilfulde vidner og hvor fremmed det er dem -er endnu en Levning af den holstensk hanseatiske Erobringsperiode o. s. v. o. s. v.; men nu har Folket ogsaa en Stemme denne er endnu i over den halve Deel af Slesvig danske Dette maa den ærede Jndsender ikke oversee. - Naar altsaa en Mand som Nis Hansen, der er udgaaet af Folket, der allerede i en modnere Alder har følt Trang til at studere, vover at hæve sin danske Stemme, saa er dette vel noget ualmindeligt; men det er tillige et af de mange Beviser vi have for de herlige Evner, Naturen har lagt i den slesvigske Almuesmand, og der, som følge af Sprogforholdene, have sine store Vanskeligheder med at erholde Næring, fordi en saadan Mand enten maa begynde sine Studeringer med at lære et fremmed Sprog - eller - udføre sit agtværdige Foretagende ved det danske Universitet; - og hvad dette betyder i Ultragermanismens Øine, vide vi ogsaa Enhver dansk slesvigsk Almuesmand, har vist ikke uden Jnteresse læst, hvad Nis Hansen har skrevet over Sprogforholdene; thi har endog en mangeaarig Vane ladet ham see de forunderligste Misforhold – ja Pudseerlig heder, saavel ved Rettergang som ved Religionsunderviisning, saa er der dog altid en Stemme, der beholder sin Ret, og dette er den krænkende Tilsidesættelse af hvad der er eiendommeligt, en Følelse, der meer og meer maa blive levende. At altsaa Nis Hansen er en Bondesøn, geraader ham til ligesaa stor Ære som Hr. Doctoren, der ogsaa er det. At han allerede i en fremrykket Alder, og uden andre Midler end dem, han ved Underviisning har kunne erhverve sig, har begyndt og hidindtil med Held fortsat sine Studeringer, er Sagen ganske uvedkommende; og skal han for sine Bestræbelser i en retfærdig Sag kaldes en Demagog, hvad skulle vi da kalde dem, der offentlig have forhaanet de undslettelige danske Forhold i Slesvig, der have udtalt Forhaabninger og Planer, som ingen før vovede at abne, end sige at udtale – Altsaa, Hvem har forfattet hiin Petition? Hvem har ombaaret den, Og Hvem har indsendt den, Dette var det vi skulde vide. Alt det Øvrige er noksom bekjendt! E. Sk. Den anden Jndrykkelse i Fyensposten Nr. 68 kan, af Mangel paa Rum, ikke denne Gang optages. Red. Frue C. M. von Sehested til Broholm. Løvet rasler - Træets nogne Grene Bøie sig for Stormene fra Nord; Lunden staaer nu taus, forladt og ene, Over sjunkne Graves Mindestene Sukker Livet tunge Afskedsord. Ogsaa Du, Naturens ædle Datter, Ogsaa Du sank ned – et falmet Liig; Vinterdøden Solens Glød erstatter, Kulden svinder, Vaaren blusser atter Ak, men Du er uerstattelig. Nylig stod Du ved Din Broders Baare, Som en Engel hist fra Lysets Kyst; Du var den, som Herren vilde kaare Til at stille Armods bittre Taare, Til at vorde Faderløses Trøst. Kom, jeg Eder vil en Fader være Og saa kjærligen du favned dem - Kom, jeg moderligt vil Eder lære "Tungest Savn i Herrens Navn at bære! Kom, hos mig J finde skal et Hjem! Og de kjære Smaae Du tog i Karmen, Tog dem til din skjønne lyse Borg; Det var ikke Brødet, ikke Varmen, Det var Kjærlighed i Søsterbarmen, Som formildede den mørke Sorg. Dog - Din ædle Søn vil aldrig glemme Moderhjertets redelige Slag; Toner Klagens dybe Vemodsstemme Hist ved Gravens tause, kolde Gjemme, Lyser Haabet dog til sidste Dag. Løvet rasler - Træets nogne Grene Bøier sig for Stormene fra Nord; Lunden staaer nu taus, forladt og ene Over sjunkne Graves Mindestene Hvisker Sorgen tunge Afskedsord. Odense . . -F. L..... Ved et Dødsleie den 20 Novbr. 1839. Udødelige Aand, hæv dine Vinger! Bryd snart de svage Baand, som end dig tvinger Til Jordens Muld. Naar saliggjort du svinger Dig til dit Hjem, hør Tonen, som dig bringer En Vens Farvel! snart Kampen er forbi Priis være Herren. Ja nu er du fri