Jyllandsposten, 1840-02-25
Hvorledes Hr. Ritmester v. Freisleben, som ifølge sin Stilling dog maa antages at være et Menneske af Dannelse, kan lade sig indfalde slig ubehøvlet Adfærd, begribe vi ikke, og endnu mindre, hvorledes han kan gjøre sig skyldig i et aldeles ubetimeligt Afslag, som her berøver et betydeligt Publikum Nydelsen af Præstationer, der endog skal være høist seeværdige, hvorfor de som saadanne blive roste i andre Byer. Men hvad Hr. Freisleben ei har tænkt paa, og hvori han aabenbart har forseet sig, det er, at han qva Skoleforstander her har anmasset sig en Myndighed, som aldeles ei tilkommer ham; thi det staaer hverken i hans Magt at tillade eller forbyde Ridehusets Afbenyttelse, som i ethvert Tilfælde alene maa beroe paa den Høistcommanderende eller, maaskee rettere, paa hele Regimentet. Hr. Freisleben har derfor overskredet, den ham tilkommende Competance ved, uden bemeldte Autoritets Erklæring først blev indhentet, at indbilde bemeldte Kunstnere, at Sagens Afgjørelse beroede paa ham, hvilket ei var Sandhed. Hans ligefrem Pligt var det derfor, at have gjort disse derpaa opmærksomme, idet Sagen saaledes ganske utvivlsomt vilde have faaet et andet Udfald, da vi holde os overbeviste om, at Regimentets samtlige Officeercorps i høi Grad eenstemmigen ville misbillige denne Hr. Freislebens totale Mangel paa Conduite, der gaaer ud over Publikum, som ei burde lide under den Enkeltes utidige Nykker, hvilke dog her ei skulde antages afficerede ved Kunstberiderens daglige Jførelse af Knebelsbarter og Skruesporer, da saadanne ydre Tegn og Mærker ere disse Personer uundgaaeligt nødvendige. Det bør endvidere erindres, at det respective Regiment i Horsens endog viste bemeldte Selskab en saadan Velvillie og Forekommenhed, at det, i den Tid Forestillingerne i denne Bye bleve givne alene nøiedes med halve Circus til egne Rideovelser, og sikkerligen vil samme Forekommenhed kunne ventes i vore andre jydske Byer. - Der er vist Jntet farligere end, selv i de meest oplyst Tider, at bestyrke og udbrede Overtroe, det var derfor ei uden Grund, at man i offentlige Blade dadlede den Betydning, visse Folk vilde lægge i Cometens Tilsyneladelse Natten efter Kongens Død, ligesom man ogsaa afblottede den Vision, som i en stor mørk Skikkelse, i de midnatlige Timer, i længere Tid viste sig paa Kongens Nytorv i Khvn., idet Gespenstet opdagedes, hverken at være mere eller mindre end Klat-Elephanten. Et Særsyn, af tilsyneladende overnaturlig Art, har ogsaa i denne Tid viist sig i Aarhuus. De, tidligere i dette Blad omtalte, tvende langagtige Gudinder, der ere posterede paa hver Side af Stad theatret og som stedse vendte deres hulde Ansigter imod hinanden, idet disses smægtende, hinanden modende Aasyn, kun udtrykte Følelsen, Harmom, have pludselig i samme Nat, Ballet i Polyhymnia" i forrige Uge fandt Sted vendt begge Hoveder fra hinanden. At denne Tidende indjog de Skrøbelige i Aanden en panisk Skræk, var selvfølgelig; man gjættede i Øster og Vester, men Jngen kunde løse denne Gaade. Tilsidst antog man, at Balgjæsterne under Juleballet havde leget Julebuk med begge de langagtige Gudinder, men ogsaa dette befandtes at være falst Gisning. Ved Opførelsen af den først derpaa givne Forestilling forskrækkedes imidlertid Skuespillerne allermeest ved dette Spøgeri, som ved fuld Belysning endnu efterlod et mere rædselfuldt Jndtryk, der for dette Selskab maatte være saameget mere skjærende, som man af Gudindernes Bortvendelse kunde udtyde Ugunst mod Personalet. Ved tilkjendegiven Yttring derom, udbrød en af Acteurerne meget laconisk, at Grunden, hvorfor Gudinderne bortvendte Hovederne, alene var den: "at de skammede sig over Theatrets lasede Coulisser." Dette Jndfald fandt stor Tiltroe, indtil endelig en Maskinemand oplyste Vedkommende om, at man efter Ballet, ved Feiltagelse, havde posteret Gudinderne paa de urigtige Pladser.