Københavns Adresseavis, 1774-10-05
Et Ord til Publikum. Neppe findes nogen Sandhed, som er underkastet almindeligere Tvivlsmaal, end denne: At billigheden udfordrer, at tvende Landsbyer, saavel som andre separate Stæder og Gaarder, ved Fælledskabs Nedlæggelse, bør tage halv Hegn med hinanden, og ey efter Hartkorn eller Høve ders Paaslag. Halv Hegn er anbefalet baade i Lovens 3 Bog 13 Cap. 36 Artikel, saa og i sidste udgangne allernaadigste Forordning, og tilsiger den naturlige billighed tydelig og aabenbare, hvad Lovgiveren heri anbefalet haver. Men da den ne billighed ikke strax vil falde enhver i Øynene, vil jeg hermed giøre et Forsøg, samme at oplyse. Grunden til denne billighed ligger, og maa søges, denne ufeylbare matheematiske Sandhed: At naar Qvadraten Sider fordobbles, da fordobbles dens Jndhold fire gange, eller: At et fordobblet Hegn indeholder et firedøbbelt Jordsmon. At jo større Jordsmon man indtager, jo mindre Hegn falder der paa hver Tønde Sædeland, da et fire dobbelt Jordsmon behøver ikke uden dobbelt Hegn, hvilket tydeligere sees af følgende Tabelle: 1 Td. Sædel. indh. med 160 Favne. 4. = med et dobb. Hegn 320 F., og fald. p. hver Td. 80 F. og saa fremdeles. Med den Herlighed af Grundenes Nærhed er da naturligviis forknyttet den Besværlighed paa lige Jordsmon at have større Hegn, og ligeledes er med den Besværlighed af Grundenes Fraliggenhed forknyttet den Herlighed, paa lige Jordsmon at have mindre Hegn, og stiger denne Herlighed, og Besværlighed Proportionaliter med hinanden. Naar nu den større og mindre Bye tager halv Hegn med hinanden, da har den større Bye, som har sine Grunde længere fraliggende, igien den Lettelse af mindre Hegn paa lige Hartkorn, og den mindre Bye, som faaer større Hegn paa lige Hartkorn, har igien den Lettelse, at dens Grunde ligger dem nærmere. Skulde de derimod tage Hegn efter Hartkorn, da tabte den større Bye den med Besværligheden af Grundenes Fraliggenhed forknyttede Fordeel, af mindre Hegn. paa lige Hartkorn. Skiønt billigheden af halvt Hegn herved allene kan eragtes noksom at være demonstreret, vil jeg dog tilføye et Par Ord til yderligere Oplysning. Naturligviis bør jo en Bye, en adskilt Gaard eller Sted, hverken tabe eller vinde i Hegnstagelse, ved det de paagrændsende Byer eller Stæder ere enten større eller mindre, og dette skeer jo, naar der tages halvt Hegn. Vare de paa grændsende Byer lige store, da fik de jo halvt Hegn med hinanden, om de end toge Hegn efter Hartkorn, og derved kunde jo ingen have Føye til mindste Klagemaal, der var jo ingen Fornærmelse: Ere eller giøres de paagrændsende Byer, derimod forskiellige i Størrelse, da bør jo hver Bye for sig derved hverken tabe eller vinde, ey tabe ved det de paastødende Byer ere mindre, og ey vinde ved det de ere større. J begge Tilfælde er Fornærmelse og billigheds Tilsidesættelse. Og tænker jeg, at de mindre Byers Beboere og saadan billighed best kunde overtydes, naar man forestiller dem: At dersom den større Bye udflyttede 1 a 2 Gaarder, og tillagde dem al Grunden ved Grændseskiellet mod den mindre Bye, om det da var billigt, at den eller disse Gaarde da fordrede, at den mindre Bye skulde tage Hegn efter Hartkorn, Og saaledes staaer det jo den større Bye altid frit, at udflytte Gaarde til Grændseskiellet. Da vilde vel forrige Paastand, af Hegn efter Hartkorn erkiendes høyst ubillig at være. Ponerer man, at en Gaard paa 8 Tdr. Hartkorn har, eller udflyttes til at faae den Beliggenhed, at den grændser paa trende Byers Grunde, enhver paa 152 Tdr. Hartkorn, da tilfalder ikkun Gaarden 3 Favne af hver 60 Favne, naar Hegn skulde tages efter Hartkorn, da den dog burde have 30 Favne af 60 Favne. Thi den halve Deel af Hegnet tilfaldt den jø, om den grændsede paa tre Gaarder af lige Størrelse, med den. Og hvad Hegn den faaer med lige Naboer, bør den altid have. At vinde ved større, og at tabe ved mindre paagrændsende Stæder, strider begge imod billighed. Saaledes maa man ponere, hvad Casus man vil, saa skal det befindes, at ligesaa mislig som den Regler, at tage Hegn efter Hartkorn, naar den appliceres til separate Steder og Byer, saa billig skal derimod den Regl befindes, at tage halvt Hegn; da denne Regl i alle Tilfælde holder Prøve. Thi gives end det Tilfælde: At en mindre Bye eller Gaard paa en Side, ved halvt Hegns Tagelse med en større Bye, eller Gaard, faaer et vel langt Hegn, saa faaer og maa den nødvendig faae desto kortere Hegn paa de andre Sider. Alle dens Hegn tilsammenlagte, faaer den ikke uden det halve afdet Hegn, som adskiller den fra andre. Og det er just den Anpart, som den naturlige billighed udfordrer. For Byemænd indbyrdes har derimod den Regl Sted: At de med hinanden bør tage Hegn efter Hartkorn, der er den billige og juste, efter sin Andeel i Byens Marker bør enhver tage Andeel i Hegnets Byrde og Bekostning. Men videre til Byers og separate Stæders Adskillelses=Hegn, bør og kan den ingenlunde extenderes, thi der bliver halvt Hegne Tagelse den Regl, som Tingenes Natur selv fastsat haver. Slutningen bliver da denne: At billigheds Regler ere lige nøyagtig og priselig lagttagne, naar Loven byder 3die Bogs 13 Cap. 34 Artikel, at Byemænd skal tage Deel i Byens Gierder efter Jordsmon, eller Hartkorn, og i folgende 36 Artikel, at Byer og separate Stæder skal tage halvt Hegn med hinanden. Hedensted den 21 Sept. 1774. J. F. Lütken, Kongelig Landmaaler.