Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-11-10
J Allgemeine Zeitung læses følgende Skrivelse fra det Preussiske, Tyrkiets nærværende Tilstand bliver beskreven af Bienvidner, som høist sørgelig, saa at end og Medlidenheden derover maae blive opvakt. Det har givet sig tilkiende, at ogsaa i Rummelien selv bestaaer den største Deel af Folkemængden af Christne, som enten ere Grækere, Armenier eller Bulgarer, Alle disse Christne, vare af den Formening, at den Krig, som Rusland, førte var en Erobringskrig, og at det vilde tage dem under sin landsfaderlige Beskyttelse. Denne roe var saameget mere tilgivelig, som de slet ikke vare blevne underrettede og Jndholdet af den Russiske Krigerklæring. Hele Folkemængden, yttrede derfor aabenlydt sin Glæde over Russernes Ankomst, hvilke de betragtede som deres Frelsere. Men Russerne ville igien begive sig bort, og overlade denne Folkemængde i Sultanens Vold, som neppe vilde forsømme at tage en skrækkelig Hævn over den. Man vovede neppe paa at underrette Folket om denne sørgelige Nødvendighed at Russerne vilde trække sig tilbage, og allerede øiner det nu med Skielven at Ska forter ville blive oprettede i Adrianopel, og venter, paa, at Sultanen der vil opslaae sine Feldt leir, men man haaber at Rusland vil med Strenghed holde over de Stipulationer, som ere indgaaede til Fordeel for den christelige Folkemængde. (Desuden kunne de jo følge Fredstractaten frit udvandred. Opløsningen af den Tyrkiske Armee, ja man kan sige den indvortes løsning af det hele Tyrkiske Rige var mageløs, De regulaire Tropper kastede i hele Masser Vaabnene bort, og den Russiske Feldtherres Høimodighed og Menneskelighed havde endnu mere overvundet dem. end hans Soldaters Tapperhed og Vedholdenhed. De irregulaire Tyrkiske Soldater, toge Flugten med deres Vaaben og deres kostbareste Eiendom og erklærede at de ikke vilde fægte længere. Abduerahman Pascha, født i Erzenrum, hvis Gemalinde og hele Harem blev taget til Fange i denne Stad af Russerne, commanderede det Tyrkiske Kavallerie paa den høire Fløi. Da han kom tilbage paa sin Retirade til Araba Bur gas havde han kun 5 til 800 Ryttere hos sig med udmattede Heste, og selv disse vægrede sig ved at fægte imod Russerne. Ved Constantinopel havde samlet sig en Masse af over 25000 Flygtninge, som Sultanen ikke turde lade komme indi Staden. Kun nogle Batailloner regulairt Jnfanterie som endnu ikke havde seet Fienden, dannede en fast Punkt i denne uhyre Forvirring. I Stæderne og Landsbyerne saae man Fruentimmerne, som ellers holdes indspærrede i Tyrkiet, at løbe igiennem Gaderne med Klageskrig for at frelse deres Børn. Der var kommen en Skræk over Tyrkerne, som opfyldte alle Øienvidner med Rædsel. De Efterretninger som man har fra det Russiske Hovedqvarteer lyde behageligere: Man levede der i Overflødighed, bleve opvartede af Jndvaanerne, og et muntert Sind udbredte sig over den hele Russiske Armee. Greven lod afsynge et Teden i den Græske Hovedkirke, og hvad der er uhørt i de Tyrkiske Annaler, han og hans Generalstad gik ind i den berømte store Mo schee; den Tyrkiske Geistlighed aabnede ham beredvilligen Portene til deres hellige Murad Tempel. Disciplinen blandt de Russiske Tropper er fortræffelig, selv Kofakkerne have meget civiliseret sig og man har kun faa Exempler paa at de have gjort sig skyldige i deres forrige grusomme Excesser. Sultanen har paa Greve Diebitschs Forlangende givet Paschaen af Scutari Ordre til at han skal respectere Freden. J Constantinopel gik megen Snak om de farlige Følger, som hans Foretagende kunde have havt for den Russiske, Armee dersom han havde faaet Tilladelse til at fortsætte sin Expedition; ogsaa vare Rygter, i Omløb om uheldige Fægtninger for Russerne i Asien. - De Engelske Blade kunne paa ingen Maade faae den afsluttede Fred i Hovedet. Bladet Coureren tilstaaer vel at man ikke kan anklage den Russiske Keiser for at have overtraadt sine Løfter og Maadehold, at han ikke har gjort nogen Erobring af Betydenhed, og at han i Henseende til Handelens og Skibsfartens Frihed har snarere handlet som en Repræsentant for alle Europas Nationer, end som en Souverain for et enkelt Rige. Men paa den anden Side paastaaer det, at det er aabenlyst, at de Russiske Undersaatter have erholdet saa store udelukkende Privilegier i Tyrkiet ved den afsluttede Fredstractat, at man ikke kan betragte det som andet, end at den øverste Regiering i Tyrkiet er bleven deelt imellem Sultanen og den Russiske, Selvhersker; thi saa store Forrettigheder ere aldrig blevne tilforn indrømmede af nogen uafhængig Souverain; eftersom de Russiske Undersaattere i Tyrkiet skulle leve der og handle under en udelukkende Jurisdiction og Politie af deres egen Gesandt og de Russiske Consuler De komme til at erholde Rettigheder i Tyrkiet, som de virkeligen mangle i deres eget Land, da deres Skibe ikke skulle undersøges, og da de kunne bringe deres Varer i Land, gjemme dem i Magaziner og indskibe dem paanye, uden at underrette de Tyrkiske Authoriteter derom. - Bladet Globe siger at det er en Daarlighed at ville betragte det Tyrkiske Rige endnu længere som et Værn imod Ruslands Magt, at dets Fald er uundgaaeligt, og at de Europæiske Magter maae giøre sig fortroelige med denne Tanke og i Tide tage saadanne Forholdsregler, at de kunne høste den mueligste Fordeel deraf. (Dette kunde maaskee allerede have været giort.)