Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1837-08-23
Følgende er den i Gaars-Avisen belovede Tale, som Byefogden Hr. Kancellieraad Bierfreund holdt ved Jnd vielsen af Lystskoven Christianslund ved Nyborg: Naadigste Prinds! Deres Kongelige Høyheds Jver og Redebonhed at udbrede Glæde overalt, skylder vores Samfund idag den Lykke at see Dem, høitelskte Prinds, i vores Midte, paa et Sted, der er os alle i mange Henseender dyrebart. Flere forudgangne Generationer have, ligesom den nulevende Slægt, her i Naturens Skjød og under Træernes vederqvægende Skygge, søgt og funden Hvile efter Dagens møisomme. lige Anstrængelse, og derved Opmuntring til med fornyede Kræfter troligen at virke for det, der er den brave Borger Ho helligt og dyrebart. Men ikke blot Øieblikkets Glæder give denne Skov Værd for Borgerne; ved at betragte den, have de Leilighed til at fæste Tanken paa, hvad den var og hvad den nu er og vil vorde. For faa Decennier siden kneisede store Træer her, men disse maatte segne for Tidsomstændighedernes Magt, idet de deelte Skjebne med saameget Andet, som from Godtroenhed formeente urokkeligt. Tidernes Tryk fordrede store Offere; da ydede denne Skov en Bistand, uden hvilken Nyborgs daværende Borgere for største Deel maatte have gaaet til Grunde. Hiin ulykkelige Periode er forbi og en lykkeligere Epoke er indtraadt. Herpaa yder denne Skov det meest talende Billede, thi dens frodige Fremvext tyder paa det Borgerheld vi nyde og den skjønne Fremtid vi see imode. Ved at betragte denne Skov, skue vi grant ind i Fremtiden; thi medens det Svage og Usle vil og maa forgaae, vil det Stærke og Kraftfulde, fremhjulpen ved omhyggelig Pleie, stedse meere og meere fremskyde, og da vil i Nødens Time, hvis denne nogensinde skulde komme, torde forventes ikke ringere Bistand, end den, Fortiden formaaede. Hvad enten nu vore Blikke dvæle ved Erindringen om det Forbigangne eller ved Tanken, om Nutiden, eller og vi skue med glade Forhaabninger ind i Fremtiden, stedse omfatte vi denne Skov med kjærlig Jnteresse, og denne fremavler det naturlige Ønske, at bidrage hvad der kan tjene til dens Fremblomstren; dog Omstændighederne bød at indskrænke slige Ønsker i Forventning af en heldigere Tidspunkt. Denne kom, da Deres Kongelige Høyhed med saa varm Jnteresse antog Dem Byens Tarv og derved bevirkede den for Byen saa heldige Udvikling af Afgjørelsen af Byens Gjeld paa 80,000 Rd., hvoraf Renteudredelse i flere Aar var saa saare trykkende. Denne samme rastløse Jver for Almeenvellet bestemte senere Deres Kongelige Høihed at fæste Deres Blik paa Byens Skove. Dette bevirkede en Plan for disses fremtidige Behandling, hvilken, idet den befordrede Skovenes fortrinligere Kultur, tillige sikkrede Byens Kasse en rundelig Jndtægt. Man troede nu at torde realisere et af Flere længe næret Ønske, at bidrage noget til Tilfredsstillelse af uskyldige Glæder for Byens Borgere, og et Skovhuus fremstod i denne Sommer. Vel er samme kun høist ufuldkomment, dog Lidet er tilfredsstillende for det nøisomme Sind; dette Lidet higer det efter at deele med Enhver, der er det dyrebar; thi først da er dets Lykke i Nydelsen fuldkommen. Det er dette Sindelag som opvakte retsindede Borgeres inderlige Ønske, at see Stiftets høitelskede Gouverneur, om end kun nogle faa Øieblikke, her i deres Kreds. Vi vovede da at frembære dette Ønske i Tillid til, at den kjærlige Fader ikke ændser selv at paalægge sig Baand, naar han kan føie sine elskende Børn i deres uskyldige Ønsker, og derved volde dem Glæde. Deres Kongelige Høihed har, ved at bevilge vores Bøn, inderlig frydet enhver veltænkende Borgers Hjerte, med svage Ord vover jeg da paa disses Vegne at tolke de Taknemmeligheds-Folelser, der besjæle dem. Dog for at gjøre Borgernes Glæde fuldstændig, vover jeg endnu paa disses Vegne at fremkomme med en Bøn, og udbede, som en særdeles Naade, at Deres Kongelige Høyhed vil forunde, at denne Skov for Fremtiden maa bære Navnet Christianslund. At efterlade til den kommende Slægt et, om end nok saa ringe Beviis paa Borgernes uskrømtede Kjerlighed og Hengivenhed for Deres Kongelige Høyhed er Alles inderligste Ønske, og derfor deres Stræben, at naae det skjønne Maal, at fængsle Tanken paa Deres Kongelige Høihed og paa det De var og virkede for Byen, ved at bringe Deres ophøiede Navn i nær Forbindelse med denne Skov, der har saa megen Jnteresse for den nærværende Slægt, hvilken den ogsaa sikkert vil beholde for Efterslægten. (Efterat Hs. Kongelige Høyhed i de naadigste Udtryk havde besvaret denne Tale og tilladt Skoven at bære hans Navn, sluttede Kancellieraaden Talen saaledes: