Jyllandsposten, 1840-08-18
Nogle Bemærkninger, fremkaldte ved det af en Stænderdeputeret i dette Blads Nr. 16 indrykkede Stykke, betitlet: "Spar Communen, hvor saadant kan og bør skee. Det lader sig ikke nægte, at den Sparsomhed, der bestaaer i, at man vogter sig for overflødige Udgifter for at kunne bestride de nødvendige, er berømmelig og gavnlig, da derimod den, der udarter til Kniberi og Udsugelse, viser sig f. Ex. i, at afknappe Arbeideren sin suurt fortjente Løn, er fordømmelig og syndig, og derfor ogsaa i Virkeligheden skadelig. En saadan skadelig Sparen sees ikke sjelden, men har vel neppe, idet mindste i noget offentligt Anliggende, en større Leilighed til at yttre sig, end i Skolevæsenet; og det synes da heller ikke, at Leiligheden bliver ubenyttet, thi end skjøndt der i de sidste Aar er talt og skrevet saa meget om, at Lærernes Kaar ere usle, og at disse, efter Billighedens og Retfærdighedens Fordringer, burde forbedres, er dog egentlig endnu Jntet gjort, men man seer tvertimod, at der idelig, saavel i Kjøbstæderne som paa Landet, arbeides, og det med Fremgang, paa deres Kaars Forringelse. Maaden, hvorpaa Skoleem bederne bortgives, Skolecommissionernes store Jndflydelse paa Lærerens timelige Vel, Embedernes Beklipning, Deling og Omkalfatring: disse og flere Onder, hvorunder Skolelærerstanden lider, have endnu vedligeholdt sig, hvorofte det end er viist, at den, som en hæderlig og nyttig Stand, fortjener Omsorg og Befrielse fra disse trykkende Byrder. Jdet Regjeringen ligesom har lagt Lærernes Vel i Skolecommissionernes Hænder, er den formodentlig gaaet ud fra den Forudsætning, at al Egennytte vilde være fjern fra deres Virken; men Erfaring viser, at disse Autoriteter let fristes til at arbeide efter det Princip, Skolevæsenet er en Byrde for Communen, og for Commissionen som en Deel af samme; enhver Byrde er et Onde, som man skylder sig selv at lette saa meget som muligt, og da nu Leiligheden er der, til ved eensidige Jndstillinger at søge, hvad man giver Navnet af nødvendig Besparelse, hvorfor skulde den da ei benyttes, Naar billigheden kommer i Strid med Jnteressen, viser Erfaring, at Jnteressen, som oftest vinder Seir. Naar da Skolelæreren, som almindeligt er Tilfælde, sukker i Armod og Forknyttelse, hvoraf følger Tilsidesættelse og Ringeagt, da hedder det: Communen kan ikke lønne bedre, Nødvendigheden fordrer, at Skolelæreren maa vedblive fremdeles at være Martyr for det Heles Vel. Kunne Vedkommende end ansee det for nødvendigt, saa kan det dog ingensinde være gavnligt, at en Stand, der har en saa vigtig og gavnlig Forretning, skal vedblive at leve i en Tilstand, der saaledes nedtrykker den, at den selv med den bedste Villie finder uovervindelige Hindringer i sine Pligters Opfyldelse. Da imidlertid Skolecommissionerne ere saa mangfoldige, er det ogsaa en Selvfølge, at deres Virken maa antage nogen Forskjellighed i Characteer, at ingen Eenhed i saa mange forskjellige Kræfter kan forventes, saa at man, om man endog i Reglen kan antage, at Mennesket ikke gjerne handler imod egen Jnteresse, veed man dog, at der ved de fleste Regler findes Undtagelser. Man seer i et af en Stænderd. i Jyllandsposten indrykket Stykke, at der skal findes en Skolecommission, der er saa passioneret for Skolelærerens Vel, at den, for at gavne ham, endog skal have forurettet sig selv; men er det ogsaa sandt, Ved at betragte det af den Stænderdeput. Anførte opstaaer megen Tvivl derom. Det er for det første paafaldende, naar man kjender noget til Skolelærernes Stilling, at høre, at ikke alene den Skolelærer i det af den Stænderdep. omtalte Sogn er velhavende; men at ogsaa Nabosognenes Skolelærere deels ere velhavende, deels endog høre til de meest Formuende. Jndsenderen kjender en stor Mængde Skolelærere i alle Landets Egne; men det er mig ikke bekjendt, at kun een Eneste er bleven riig, blot ved den Jndtægt, Embedet giver. Naar den Skolelærer, som den Stænderdep, sigter til, ikke har havt mere, end hvad der af de 219 Rbd., som Skoleskatten skal løbe til, kan blive til ham, naar de øvrige Udgifter til Skolevæsenet fradrages, kan hans Løn vel kun omtrent have udgjort 150 Rbd. og ved en lavere Værd af Naturalierne gaae ned til 100 Rbd., og det er da vanskeligt at begribe, hvorledes han hidtil har kunnet leve deraf, men reent umuligt er det at forstaae, hvorledes han derved har kunnet blive velhavende. At det omtalte Sogn ikkun har 80 Tdr. Hartkorn, beviser egentlig ikke, at Sognet er saa ganske ubetydeligt; men at Skolelæreren hidtil har skullet give 63 Rbd. i Afdrag for Offeret, synes snarere at bevise, at Sognet er – om end ikke stort, saa dog meget velhavende, da et saa stort Fradrag for Offeret i modsat Fald var yderst ubilligt. J alle Tilfælde er det da klart, at Skolecommissionen, om den end ikke har gjort hvad den kunde, dog har gjort hvad den burde; thi det er jo syndigt at nægte den, der arbeider for os, forsvarlig Løn. Men man seer, at den Stænderdep. ikke er fornøiet med at der spares saameget, som der bør, der skal spares saameget, der kan. Spar Communen - siger han hvor det kan og bør skee. Han er altsaa ikke fornøiet med, at en Skolecommission gjør hvad den bør, den skal giøre hvad den kan. Kan den ved en eensidig urigtig Jndberetning forurette Skolelæreren - dens egen Fordeel taler for, at den skal gjøre det – bør den da ogsaa, Handler Mennesket altid rigtigt i at gjøre hvad det kan, da er jo Aager, Pugeri, Undertrykkelse, ja selv Rov og Tyveri tilladelige Ting. Skolecommissionen burde, efter den Stænderdep. Mening, have kaldet Sognets Beboere sammen og spurgt dem, om de vilde eller ikke vilde. Dersom en Amtsforvalter vilde kalde Skatteyderne i sit District sammen og spørge: "Ville J betale Skatten, eller ville J helst være fri, hvad vilde de da vel svare, Kan en Skolecommissions Beslutning, angaaende Skolel. Lønning, som den Stænderdep, mener, uden videre Undersøgelse approberes, da er det langt fra at være et Gode for Skolelæreren. Kunde det end antages, at alle Skolecommissioner vilde handle ganske uegennyttigt, betragte Lærerens Arbeide for saa vigtigt og møisommeligt, som det i Virkeligheden er, og derfor sørge for, at Læreren bliver saaledes aflagt, at han med Glæde og ikke sukkende kunde virke i sit Kald: hvor megen Knur og bitter Dadel er den da ikke udsat for at høre af egennyttige, sneverhjertede Mennesker. Det maa dog være yderst ubehageligt at blive stillet frem som eenfoldig og hjerneløs. Seer man nu hen til, at Skolel. slet ingen Magt har, kan behandles som et villieløst Redskab, der kun tør sukke, men ikke klage, da dette kun vilde gjøre ham mere elendig, saa sees, at det kan være vanskeligt at vælge det Rette. Naar den Stænderdep, ivrer over den Magt, Præsterne have og som han mener af disse misbruges til Fordeel for Skolel., da er han visseligen deri i Vildfarelse. Jøvrigt forekommer det mig og Flere, at det kun er krænket Egennytte, der driver den Stænderdeputerede til at ville gjøre Sit til, at det Lidet, der er paatænkt til Forbedring af Skolelærernes Kaar, ei endnu skal fremmes. Stutteribesigtigelse i Jylland.