Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1785-03-26
Fortsættelse af Ære og Rigdom. (See No. 12.) NB: du bedrager dig, naar du troer, at din Lyksalighed ikke rører mig. Jngen ønsker saa meget, som jeg, din Vext deri, siden ingen er saa meget overbeviist om, hvor behagelig din Omgang skulde være, naar din Begiærlighed, til at giøre dig lykkelig, var maadelig. J Henseende til din Æresamvittigheds indtil den høieste Grad, opvækker alting dig Mistanke. Dine ømmeste Venner holder du dig din Fortroelighed uværdige Tilgangen i dit Huus staaer dem aaben kun i de Timer, i hvilke man, endskiønt du er ørkesløs, ei kand beskylde dig for nogen Ørkesløshed. Og da, naar de allerede have banket paa din Dør, efterlader du aldrig at tage en Bog i din Haand, hvorved du saavel vil vise Jver til Beskjæftigelse, som og for at du kand have for Haanden et Paaskud til at lade dem snart gaae bort igien. Amphirion, et Menneske, hvis Fortienester ere meget tvetydige, er holden for from nok til at beklæde en Biskops Værdighed, og han har ikke haft Fromhed nok til at afslaae det te Embede, endskiønt han var overbeviist om, at han ikke besidder Duelighed nok til værdeliger, nok at forestaae en saa vigtig Post. Hvad fordres, At man skal være maadelig, sædelig, kydsk og duelig til at undervise, at man ikke overlader sig enten til Drukkenskab, eller til Hidsighed, eller til Hævngierrighed: men, at man maa være billig, sagtmodig, fredsommelig og uregennyttig: at man skal være Herre over sig selv. at man behersker sine Lidenskaber, og at man besidder Jndsigt, Klogskab og Anseelse no til at formaae dem, som man vil regiere, til en ligesaa nøiagtig Opfyldelse af deres Pligter, som man til at iagttage har paalagt sig selv, at mani en saa tung Forretning, Kundskab om det men neskelige Hierte, er noksom erfaren, førend man vil blive dets Fader, Biskop og Lærer. Ved en saadan Udsigt, vil Valg Stemmen af den Folk, som man har opbygget, Fyrstens Valg, give det afgiørende Udslag, og man vil iblandt Christne ikke kunne see enten en overtraadt Lov, ei heller en skammelig Fattigdom, ei heller en Forglemmelse indviet Videnskab, ei heller Æres Poster, udsatte for Foragt. Meere af samme skal følge. Tilsendt. Dyrenes Akademie. En Fabel. Engang overfaldt Stoltheden, ligesom en epidemisk Svaghed, forskiellige Dyr, som, uden at være blevne Autorer, dog vare besynderlig lærde. Eensstemmig blev den Slutning taget, at oprette et Akademie. Løven, som Directeur, indkaldede alle Konstnere og speculative Hoveder af alle Classer, og Medlemmerne af det nye Senat bleve valgte udi en derover holden Stats Raads Forsamling. Enhver nye optagen Medlem holdt en Taksigelsestale, hvis Jndhold var en Compliment til hans Medbrødre, og en Satyre over os arme Mennesker. Udi en vis Classe blev Beviserne forelæste, som godtgjorde Dyrenes Fortrin frem for Menneske Slægtens, hvortil ethvert Medlem indleverede sit Bidrag. Bien gjorde Begyndelse; Den surrede udi en uoversættelig Tale: Vi ere, sagde hun, Himmelens Døttre, hvilken Menneskelig Doctor har, med al hans Møie og Nattevaagen, endnu bragt det saavidt, at han kunde forfærdige et Honning, Bøle, Har noget lærd Sælskab, udi alle fire Verdens Deele, nogensinde kundet fabriqvere et eeneste Lod Vox. - Roes mig endnu de toberne de Læreres Opfindelses Aand! Bien tav, og udi dens Sted fremkom Silke-Ormen. Den bad sin Naboe Aben at lægge sig paa sin Haand, paa det den kunde blive seet af det heele Auditorio - Den akademiske Orn var meere beskeeden, og en bedre Taler. Lad engang, sagde den til Forsamlingen, alle de Herrer Mennesker, der dog forgude hinanden, henbringe deres heele Liv paa Morbær-Blade, og see saa om en eneste Silkebelg vil komme deraf (Slutningen følger.) Heraf udkommer hver Løverdag et Blad fra det bergenske Adresse-Contoir, ved R. Geelmuyden.