Københavns Adresseavis, 1761-12-14
Dette Tal af Jndbyggere, i de trende Nordiske Kongeriger, nemlig 4re Millioner, findes og er uden Tvivl en god Deel mindre, end det kunde være, i Betragtning af Landstrækningen, og de deri befundne Levnets Midler, naar samme udsøgtes og anvendtes saa noye som mueligt var. Naboers Folke Mængde, synes meget formindsket, mod det som samme, efter Anseelse, har været i de ældre Tider, og for mange hundrede Aar siden, da Jordannes kaldte Norden Vaginam Gentium; og ansaae det med Forundring, som en uopøselig Kilde, hvilken kunde give den eenne Yngel og Sværm af sig, efter den anden. Saa at de øvrige Europæiske Lande, baade for og efter Christi Fødsel, bleve ofte oversvømte, nu af Cimbrer og Teutoner eller Tvittunger, nu af Øst= og Vest=Gother, nu af Vandaler, Longobarder, og Varanger eller Franker, nu af Angler, Æskmanner, Normanner og fleere Barbariske Folk, som vidstes alle at komme fra disse Lande og ved store andre=Skarer, baade til Lands og Vands, at opsøge sig nye Boelige, efter at deres eget Lands Grændser vare blevne deres store Mængde alt for snevre; just disse idelige voldsomme Jndtrængsler var det, som gjorde Nordens Jndbyggere saa afskyelige, at man satte dem i Litaniet og Sang: A Furere Normannorum libera nos Domine. Cocee Men 75. Kiøbenh. Adresse=Contoirs Ef Men skjønt Folke Mængden vel ikke altid og i henseende til alle, var det som foraarsagede hiine store Udvandringer af Norden (thi de Cimbrer, hvis Vandre Skare bestod af mange hundrede tusinde, siges ved en oversvømmende Vandflod, at være nødte dertil, saa synes dog vel rimeligt, at Norden, i Hedenske Tider, og i Anledning af en gandske anden Levemaade har været Folkerigere, saa længe man der ikke kiendte. eller begierede andet end Livets Ophold, paa den allereenfoldigste Maade, det er i stor Fattigdom, ikke meget anderledes, end som det man siden har seet paa de saa kaldte Tartarer, Zegenner og endnu paa de Norske Fieldfinner eller Fanter, hvilke, naar Landet horde dem til, snart skulle fylde det, med dobbelt saa mange Mennesker, som nu skeer ved en ordentlig og mere polered men kostbarere Levemaade. Den Mening at Norden i Almindelighed, men særdeles Dannemark som et frugtbart Land, i de Hedenske Tider, har havt flere Jndbyggere og Agerdyrkere, stadfæstet Landets ældste Historie=Skrivere, Cano Grammati, cus, dog ikke efter egen Forfaring; Thi han levede i det tolvte Seculo, og taler derom saasom om en Alderdoms Efterretning, der ellers næsten var glemt eller lidet bekiendt, hans Grund er denne: at Landet i hans Tid, var alt for stærk bevoxet med Skov, dog saadan Skov, som fordum havde været Agerland, og allevegne viste Fodspor deraf midt i de tykkeste Skove, følgelig ogsaa Fodspor af flere Agerdyrkere i forrige Tider, da de maaskee efter hans Mening, under Kong Snio, eller hvis denne Konges Historie ikke nu omstunder biefaldes, paa en anden Tid og ved en anden Leylighed, kunde være udvandrede, hvorefter det meeste Agerland blev bevoxet med Skov, hvilken aarligen tog meere Overhaand, og i mange følgende Slægter, ikke kunde udryddes, for medelst Mangel paa Jndbyggere. Naar dette settes forud, og finder bifald da mener jeg, man kand sige, at Dannemark, som her egentlig allene sigtes til, ikke nær har den Folke Mængde, som det kunde tage imod og rigeligen forsørge, med alle sine Fornødenheder, endogsaa efter nærværende Tiders kostbarere Levemaade; Thi man veed, at det uden for sine Grændser nærer nogle tusinde Mennesker, med Danske Producter. Sandt nok, at naar alle disse skulle fortæres i Landet, da kunde de ikke udsendes til andre, følgeligen ikke tiene os som et Middel, til at indløse alt det fremmede, som vi have faaet Smag paa. Jeg til retninger No. 95. den 14 Dec. 1761. staaer ogsaa, at hvis Landet skal siges lyksaligt, ved sine Jndbyggeres store Tal, da maae det sidste staae i en proportionered Overeensstemmelse med Landets Nærings Midler. Thi ellers kunde det gaae flere Stædersaaledes som i China, hvor Hungers Nød Anno 1504 tvang det ene Menriske til at æde det andets Døde Legeme. I J hvor frugtbar China end er, saa siger Mr. Du talde, at det midt i sin Overbødighed er fattigt, efterdi dets Jndbyggere ere saa mange, at de knap finde Næring, særdeles naar nogen Misvært indfalder, da de staaer i Fare for at omkomme. See Descript. de la China Tom. L. pag. 24 paa. 416. Tom. II, paa. 145. Til denne Sandhed hensigter den heel dybsindige Hr. O. Lütken med sine Tanker over et Lands Lyksalighed og Fortrin saa vidt samme grunder sig paa Jndbyggernes store Mængde. See Dannemark og Norges Oeconomiske Magazin Tom. 11. p. 185. Vist nok er dette, at dersom jeg setter det Fald, et Land som hidtil rundelig og vel har næret en Million Mennesker, fik i næste Seculo 2 a 3 Millioner at føde og klæde, da maatte spørges om Nationen ved saadan sin Tilvext, burde agtes meere eller mindre lyksalig end tilforn. (Fortsettelsen følger.