Berlingske Tidende, 1830-05-08
Paris, den 28de April. Handelskammeret i Marseille har den 20de April kundgjort en Brev fra Premierministeren Fyrst Polignac af 16de f. M., ifølge hvilket de sidste Depescher fra vor Consul i Ægypten Jntemelde om at Paschaen havde i Sinde, at foretage en Expedition imod Tunis eller Tripolis, og at der overhovedet ingen Anledning var til at formode, at Paschaen vilde angribe Barbareskstaterne. Den preussiske Statstidende af 2den Mai indeholder følgende Brev fra Paris, uddraget af Allg. Zeitung. - "Dersom Paschaen af Ægypten vægrer sig ved at staae os bi mod Algier, saa er Sultanens Besling ikke den eneste Anledning dertil. Man har overseet en vigtig Grund. Mehenet Ali er formedelst sine Speculationer bunden til Englands Jnteresse. Han ejer Actier i den engelskrostindiske Compagnie. Denne Bevæggrund har allerede engang før tilskyndet ham til et vigtigt politiske Offer. Englænderne havde nemlig begyndt regelmæssige Farter til Meding, hvilken Stad staaer under Mehemet Alis Herredømme og af han med Føje holdes for Nøglen til Arabien. Paschaen yttrede Utilfredshed, men lod sig besvære med den Forsikkring, at disse Reiser stode i væsentlig Forbindelse med Compagniets Jnteresse, og skeete altsaa tillige til hans egen Fordeel. Siden have Englænderne udvidet deres nautiske Undersøgelser til den nordlige Deel af det røde Hav, true altsaa baade Arabien og Ægypten; men Paschaen ignorerer det, fordi - han behøver rede Penge til at iværksætte sine Planer i Henseende til Landets Organisation og tillige en anden Plan, som Politikerne grandt gjennemskue, saa hemmelig han end holder den, nemlig den, at gjøre sig uafhængig af Porten. Ogsaa i hans Beredvillighed i mod Rusland, især efter dets Seiervindinger, sporer man hans Yndest for den engelske Handelspolitik. Det maatte jo være Englænderne en let Sag, at overbevise en Fyrste, der selv gjorde sin Indflydelse gieldende fra Morea indtil Arabien, om at Rusland, i Besiddelsen af Constantinopel og Lilleasien, snart vilde udstrække sin Vælde til Jndien. Hvi skulde da Mehemet Ali ikke handle i Overeensstemmelse med Englands Jnteresse paa en Tid, da Ostindiens Forhold - som man paastaaer - ere meget mislige? Maaske er Hr. Michaud reist til Levanten, for at holde den engelske Jndflydelse Ligevægten. - Skulde det virkelig være Ægyptens Agt, at staae os bi, saa er hiint Rygte om Paschaens fremtidige Herredømme i Ægypten forsaavidt sandt, at han ikke vil lade sine Betænkeligheder i Henseende til Porten og det engelsk-ostindiske Compagnie fare, uden vis Udsigt til Skadesløsholdelse. - Den Algierske Krig er ingenlunde en Episode, som den Spanske Krig, heller ikke et dramatisk Denouement, som det græske Feldttog, men Begyndelsen til et Skuespil, om hvilket man vel maa ønske, at det ei faaer en tragisk Ende for Frankrige. Vi ville antage Seieren som vis; men selv i dette Tilfælde ville dog to og en halv Fractioner i de Deputeredes Kammer paastaae, at det strider imod den franske Constitution, medens Kammeret endnu staaer ved Magt, (thi dette er blot prorogeret, ikke opløst; dets Præsident, Royer Collard, boen endnu i Præsidenthuset.) at anvende Summer, som dette ikke har vorteret, paa en Krig. Kongen af Frankrige har soverain Magt, undskrænket Ret til at byde Krig eller Fred; det Deputeretkammer, som dristede sig til at nægte dette, vilde flur og med fuldeste Føje forspilde al Ret til Nationens Tillid. Men Ministerne ere forpligtede til at lade de dertil nødvendige Summer voteres af Majoriteten i Kamrene. Strax efter Prorogationen har Benjamin Constant udviklet denne Anskuelse, som Grev de Laborde i sit nyelig udgivne Skrift og Expeditionen mod Algier har benyttet og videre udført. Vi give de ministerielle Blade fuldkommen Ret, naar de erklære, at de liberale Blade søge at kjøle Hærens Begeistring; de kunne endog med Føje bebreide de Deputerede Medvirkning hertil, thi Laborde, Medlem af de Deputeredes Kammer, er Medredacteur af Bladet Constitutionel, og de Deputerede i Frankrige have overhovedet en betydelig Indflydelse paa mange politiske Blade. Der hersker virkelig for Øjeblikket en overordentlig Begeistring i den franske Hær for Expeditionen imod Algier; de kjækkeste Officerer ansøge, ja bønfalde, Regjeringen om at maatte drage med den; kort sagt: denne Krig er, som saadan, national. Men Midlerne til denne Krigs Iværksættelse ere Kamrenes Bestemmelse undergivne, saa byder den franske Constitution; den Deputerede, der f. Ex. drager ud med Expeditionen, strider og seirer, er som Kriger Ministerens befalinger ubetinget Lydighed, skyldig, men som Deputeret er han berettiget til at foreslaae i Kammeret en Anklage mod Ministrene. Udgifterne til denne Krig, vorde meget betydelige; man udruster en Flaade, som Frankrige ikke nogensinde før forenede paa eet Punkt; Udrustningens Hurtighed forhøje Bekostningerne; Landgangen, Aarstiden (Flaaderne i Middelhavet?), forøge Faren. Denne Krig koster vist over 200 Millioner Fr., - og Alt dette skeer - saaledes vedbliver Oppositionen - paa en Tid, da Statsindtægternes Deficit neppe er dækket, Flaaden først begynder at forstørres, Handelen, klager over Indskrænkninger, Viinbjergsejerne ere utilfredse over at man ikke har opfyldt deres Fordringer, den offentlige Underviisning savner det Fornødne; paa en Tid, da Kronens Gjeld endnu ikke er betalt, Grækenland trænger til Understyttelse; paa en Tid endelig, da Frankrige ønsker at nyde Fredens Frugter. - Det er ikke vor Agt, at give disse Klager større Offentlig hed; føres de end mueligen af Partiaand, ere de end maaskee overdrevne (aldeles falske ere de ikke), saa skjønnes dog deraf Mueligheden af en ei blot foreslagen men virkelig iværksat Klage, mod Ministeriet. Hvad end Pairskammeret derom maatte dømme; slig Anklage vilde vorde en Nationalulykke af uberegnelige Følger! Mange Tolke ere ansatte ved Expeditionen imod Algier. Blandt disse bemærker man den forhenværende Oberst ved Napoleons Mamelukgarde og den (ogsaa af hans Søstersøns Witt-DeringsMemoirer) bekjendte Baron Eckstein.