Ribe Stifts Adresseaviser, 1841-10-22
(Jndsendt. Efter en Tid af circa 16 Uger seer man endelig i Kjøbenhavnspasten Nr. 211 en Defensor optræde for Handelsstanden i Ringkjøbing mod den i fornævnte Blad Nr. 193 indrykkede Annonce, betitlet Jndseilingen i Ringkjøbing Fjord, men har den ærede Hr. 8 betænkt sig noget længe, saa kan man ogsaa see, at han nu føler sig sikker i sin Sag, idet han uden videre charakteriserer de Anskuelser, der ikke harmonere med hans, som prange, skjæve og eensidige &c. Uden at indlade os paa slige Kraftudtryk, ville vi derimod forsøge nærmere at belyse de af Hr. Ls med saa megen Bestemthed fremsatte Anskuelser. At Landbeboerne ikke med nogen Vished have vidst, hvor Ringkjøbingerne havde bestemt, at et nyt Udløb mellem Fjord og Hav skulde graves, er ganske rigtigt, og hvor skulde de faae en saadan Kundskab fra, da det ikke er Ringkjøbingernes Skik at lade slige Projecter komme til disses Kundskab, ligesom, hvis man ellers kan troe deres Defenfor, Hr. 7, de ikke i Fremtiden, have ifinde at indhente Landbeboernes Minde til slige Experimenter, uagtet det synes særdeles billigt, ligesom det vist ogsaa er overeensstemmende med den strengeste Ret, at Landbeboerne blive hørte, naar deres hele timelige Velfærd sættes paa Spil, selv om der endog derom kun var grundet Formodning. At en Kanal over Landtungen sønden Bjerregaard ved Knoldene, hvor Udløbet altsaa nu skal være paatænkt, ikke er saa farlig som ved Haurvig, hvor den var projecteret for en 10 a 11 Aar siden, og hvoronden kyndige Generalmajor Christensen efter endt Undersøgelse sagde: "foreslog jeg denne Gjennemgravning for Hs. Majestæt da fortjente jeg infam Cassation", er vist, thi medens der var en til Vished grændsende Sandsynlighed forat denne vilde have bevirket de til Ringkjøbing Fjord grændsende Kyst-Sognes Bygninger og Jordeiendomme aldeles ruinerede, ved indtræffende vestlige Storme, saa vil den kun paa hiint Sted bevirke Ødelæggelse af nogle tusinde Tdr. Land Eng, og af tvende onde Ting bør man jo være bedst fornøiet med den mindste onde. At samtlige Accessioner af Marskenge i Ringkjøbing Fjord, circa 4000 Tdr. Land, tilligemed en stor Deel af de yderst lave Enge fra Skjærnbretil Fjorden, vil ødelægges, naar en Kanal kastes ud ved Knoldene, fremgaaer deraf, at da Gabet for en 80 Aar siden var paa dette Sted, vare disse Eiendomme slet ikke til, og først da dette, og i stadigt Forhold dertil, forlagdes betydeligt længere mod Syd, er det, at disse Eiendomme ere fremkomne, og ikke troer man at disse skulde nu være blevne forhøiede saameget, at de kunne taale en høiere Vandstand, thi man saae allerede, at den af Ringkjøbingerne i 1836, egenmægtig foretagne Gjennemgravning virkede skadelig i det første Aar indtil Gabet atter af Naturen flyttedes længere mod Syd, og hvad vilde da ikke skee naar Gabet flyttedes endnu 3 Gange længere imod Nord enhver vestlig Vind vilde hele Sommeren igjennem sætte disse Eiendomme under Vand og Afgrøden være tabt. Vestkysten af Jylland, er i Almindelighed begavet med store Engstrækninger og var saadant ikke Tilfældet, vilde en stor Deel af Egnen være ubeboelig, thi deels ere Agerjorderne lette Sandjorder, der ikke selv indeholde nogen synderlig Productions-Evne, deels mangler man i Almindelighed Mergel og deels foraarsager Vesterhavets Naboskab et haardere Klima, end længere inde i Landet, der gjør det nødvendigt at paaføre Agerjorderne en saameget større Mængde Gjødning. Hvorfra skulde denne faaes, hvis man ikke havde de betydelige Enge, og hvormed skulde det betydelige Antal Kreaturer, der udgjøre Egnens største og næsten eneste Næringskilde, græsses, fødes og fedes, hvis man ikke havde Engene? Skal derfor den omhandlede Egn ved Ringkjøbing Fjord miste Afgrøden af omtrent 5000 Tdr. Land, da vil saadant foraarsage betydeligt Armod, og det kan sikkert ikke være i Ringkjøbingernes Jnteresse, at 8 Sogne, der vel udgjøre største Deelen af Byens bedste Opland, blive forarmede. At en Gjennem gravning, som den ved Knoldene paatænkte, vil kunne skee med Nytte, finder Hr. v. sig bestyrket i, deels ved den omtalte Gjennemgravning i 1836 og deels ved at Udløbet for 80 Aar siden har været der, hvor det nu agtes gjennemgravet, omtrent trefjerded. Miil nordligere end dets nuværende Leie; imidlertid forekommer denne Slutning os at være noget forkeert, thi først bekræfter 80 Aars Erfaring at Udløbet ikke kan holde sig ved Knoldene, men maa aarlig ved Vindenes og især Strømmenes Paavirkning lade sig flytte længere imod Syd, og den i 1836 foretagne Gjennemgravning afgiver jo netop Beviis for det samme, altsaa det Modsatte af hvad Hr. 18 vilde bevise; de Nogle", han charakteriserer med ingen eller i al Fald kun overfladisk Kundskab til Localiteterne", kunne saaledes dog vel have Grund til at yttre, at der arbeides imod Naturen. Blev derimod den flade Landtunge fra Knoldene til der nuværende Udløb beplantet med Klitværter, saa Sandet ikke, saaledes som nu, ved enhver vestlig Vind kunde flyve over i Seildybet, og blev den saakaldte Gøddel afdæmmet, tilligemed mere i denne Retning, da skulde der nok deraf spores gavnlige Følger for Seiladsen, ligesom man heller ikke ved disse Arbeider satte Nogens Velfærd paa Spil. - Hvad den ærede Hr. 18 forstaaer ved det Hævd, han omtaler, skal jeg ikke kunne sige, men det er jo dog noksom bekjendt, at man ikke kan have Hænd paa en Rettighed, som man ikke har benyttet i 20, end sige i 80 Aar. (Kbhp.)