Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-03-16
med den bemærkning: "En Oversættelse af Körners ubetydelige Drama Has und Liebe, samt 5 a 6 af Middelalderens Viser, aftrykte med nogle Foranbringer, der ei fortjene Navn af Forbedringer, indtage den største Plads i Samlingen. Der vilde blive for vidtløftigt at indlade mig paa Værdet af Körners Singspiel, og det kan være tilstrækkeligt, naar det bemærkes, at dette lidet Stykke særdeles interesserede Forf. ved sine Characterer, holdning og Colorit, og jeg troer ikke det har tabt ved Omarbeidelsen; hvad Viserne fra Middelalderen angaaer, da maae jeg ved disse opholde mig noget længere. Jeg maae tilstaae, at jeg anseer det for agtværdigt og fortjenstligt at foretage en Recension af ældre Stykker af det nævnte Slags, naar de gjennemgaaes med Flid, naar det Uordentlige ordnes, det Overflødige afskiæres, det Utydelige nøiere udtrykkes, Løkkerne udfyldes og det Vandede udelades, det er, naar de behandles med Critik og Smag, hvorved disse, der indeholde meget Nationalt og gjærne have almeen Jnteresse, gjøres skikkede til at læses og nydes af dem, der ikke have Lyst eller Taalmodighed eller sikkert Øie nok, til i de ældre overflødige Former at finde hvad der er smukt og interessant. Dette gjælder fornemlig om de Stykker, som udmærke sig ved et poetisk Grundlag, t. Ex.: Den Dødes Jgienkomst, eller noget særdeles Eiendommeligt eller Nationalt, som Tyre Dannebod, Hr. Alf, Svend Vonved og flere. Hvor der blot løseligt vil sammenligne min Behandling af Alf, Jarl af Tønsberg, med de 2de Stykker, vi have om ham i Samlingerne, hvoraf det ene er behandlet i Stropher af 2de Ver med Omqvæd og det andet i Stropher af 4re Vers, men begge saa uregelrette og uordentlige. at Dannede maatte besidde megen Forkjærlighed for gamle Sager, dersom de skulde læse dem til Ende, vil ogsaa erkjænde, at Forfatt, har behandlet disse Stykker med critisk Flid og Nøiagtighed. Recens. gaaer ikke blot frem med een Overfladiskhed, som man ikke kunde vente hos en Recensent, der bedømmer et Arbeide saa ufordeelagtigt, men Recensentens Paastand, at disse Stykker ere optagne i Samlingen, uden at have modtaget nogen Forbedring, er ubillig og vilkaarlig, hvilket bemærkningerne tilde af Recens, anførte Exempler nærmere ville oplyse. Recens, siger her: J de gamle Viser findes ofte Forandringer, som det falder svært at finde Grund til. Den fuldtonende Begyndelse paa Visen om Svend Vonved: Svend Vonved sidder i Bure, Han slaaer Guldharpen pride. har maattet vige for de triviellere Strofer: Svend seer sig ud saa vide, Alt fra sin egen Borg." Saaledes er det, Hr., Recens., og det kunde ikke godt være anderledes. Forfatt, har behandlet sit Stykke i regelrette Stropher af 4re Vers, hvoraf det 1ste og 3die bestaaer af 7 Stavelser, med qvindelige Riim og det 2det og 4de af 6 Stavelser med mandlige Riim, hvor den ovenanførte Begyndelse af det gamle Stykke, med Hensyn til sin Form, aldeles ikke var brugelig, og Recens. behøver desuden ikke at søge sin fuldtonende, ældre Begyndelse længere end i den 2den Strophes 1ste Halvdeel af Forfatt. Behandling, hvor det hedder Svend slaaer Guldharpen prude, Alt i sit eget Buur. – Videre siger Recens. "Det 25de Vers af det bekiendte Digt om den Dødes Jgienkomst, hvor den af Graven opstegne Moders Syslen aned sine Børn saaledes beskrives: Det Ene hun børsted; det Andet hun flettede Det Tredie hun løfted; det Fjerde hun letted; har givet Plads for følgende Linier: Den Ene hun børsted de onde Saar, Den Anden hun fletted de lange Haar. Den Tredie løfted hun Kjortelen paa, Den Fierde, Femte gjorde ligesaa Foruden hvad der er bemærket ved Exemplet af Svend Vonved, tør jeg lade enhver Sagkyndig dømme, om ikke, hvad der staaer i Forfatt. Recension tydeligere udtrykker, hvad der her skulde udtrykkes, kun indseer jeg, at der er en Feil i Exemplets sidste Hemistichion, som Forfatt, ønsker rettet saaledes: Ved andre To gjorde hun ligesaa J det af Recens. anførte Exempel har han, uden at rose sig deraf, forandret Kjortelen til Kjolen og jeg takker derfor for Rettelsen af Forfatt. Ortographie. Endelig siger Hr. Recens i Anledning af Forfatt. Recensioner af ældre Stykker, og som et Exempel paa, at den Sidste ikke har forbedret disse: "J Paris og den skjønne Helena har Hr. A. aldeles af sit eget Forraad skjænket den bemærkning, at Kong Nilaus blev i Sindet saa mod, Han slog sin egen Næse tilblod."Men dette er ikke rigtigt, Forfatt, har ikke øst dette Vers af sit eget Forraad. Recens, kan finde Rimet og Jdeen i det 25de Vers af Digtet: Allegast, i udvalgte d. Viser fra Middelalderen, 4 T., 1813, pag. 332, af hvilket sidste Stykke Forfatt, har laant flere Vers til Paris og den sk. Helena, som han fandt best passede sig dertil, efter den Maade, han behandlede det paa, hvorom han har forklaret sig i Fortalen, til sit Arbeide; det følger altsaa af sig selv, at Recens. derved videre gjorte bemærkning bortfalder. Ved Forfatt, originale Arbeider", yttrer Recens. sig, kan der ei være Talen om noget digterisk Værd. De bestaae i en aldeles forvirret Sammensætning af poetiske og upoetiske Phraser, hvori til mangler fornuftig Sammenhæng." Videre: "J de originale Arbeider findes endeel Oltidsklude fra Vedel og Peder Syv; men sammenlikkede, uden al Skjønsomhed. Recens. har, som rimeligt er, glemt Beviset, og det vilde vel ogsaa være vanskeligt at bevise; men et Exempel har han anført i Romancen om Hr. Mogens (Pag. 8 i Saml.) hvoraf han endogsaa giver en Extract i Prosa. Forfatt. har, som ovenfor allerede er berørt, i Forerindringen til sit Arbeide anført, at der fandtes enkelte Stykker, som gjorde ham tvivlraadig, om han turde forelægge dem Publicum, og af disse er Hr. Mogens det, der mindst kunde udholde en stræng Critik; dette kan ikke undgaae en Kjænders Øie, men det maae snarere ansees for et Beviis paa Recens. Retfærdighed, at dette Stykke er valgt som et Exempel, der skulde bestemme Samlingens Værd. Hvo som derimod vil læse Til Ingeborg, Verona, Skialdens Trøst, Kong Frode, Varselet, Daphis til Phyttis, De to Skorstene, Til den Ubekjændte, Til Vaaren, Krandsen, Stærens Svar paa Efterlysningen, Mødet i Skoven, Navnet og fl., vilikke med Føie kunne nægte, at Versemaalet i disse er let og billederne malede med livelige og friske Farver. Men Recens. vil endelig, at Samlingen skal høre til den lyriske Poesies Guldalder, og i det han vilkaarlig tvinger den ind under denne Maalestok, glemmer han, hvad han i sine indledende bemærkninger selv har antydet, at der kun ere faa Ax at sanke paa de Marker, hvorfra en riig Høst allerede er hjemført. Man maae inddrømme Rigtigheden af hvad Propertius. siger, Elegiar III. 8. Naturæ sequitur femina quisque suæ, og dertil maae endnu den udvortes Verden føie sig, thi kun De milde Vestenvinde, Gjør at man efter Kuld. Jgien kan Blomster finde, dersom man ikke skal kunne see paa Arbeidet, at det kryber paa alle Fire, som Love de Vega sagde om de ældste spanske Comedier. Saaledes mener ogsaa Lessing i hans Laokoon, at man, ved at sammenligne Maler og Digter med hinanden, fornemlig maae tage Hensyn til, om de have havt deres fuldkomne Frihed, det er, om de uden udvortes Tvang have kunne arbeide paa den høieste Virkning af deres Kunst. Recens. Paastand: "Ogsaa de gammeldags Gloser findes i slige Digte flittigen sammenhobede, men undertiden lægges en fuldkommen Ubekjendtskab med deres bemærkelse for Dagen, f. Ex. Han svared de Dværge qvær." er neppe rigtigere, uden at tale om, at der i Recensionen staaer ham istedetfor han, hvilket maaskee er en Trykfeil. Qvær betyder stille, taus, saaledes forekommer det i den 53de Strophes 3die Vers af Digtet: Vidrik Verlandsøn og Ulf van Jern, i den Talemaade, at tie qvær ve være aldeles taus, ikke give den ringeste Lyd fra sig, i samme bemærkning forekommer det i den 62de Strophes 1ste Vers af Digtet: Hr. Tønne, ligeledes i den 15de Strophes 2det Vers af Digtet; Ridder Stig og Findal, (ifr. ovenanførte udvalgte Viser T. 1, Pag. 435 og Betænkninger over det cimbr. Sprog Pag. 88). Men maaskee det er saadanne Steder, Recens., der øser af sig selv, kalder Oltidsklude fra Vedel og Peder Syv, hvortil jeg Jntet haver at svare. (Fortsættes.)