Berlingske Tidende, 1773-06-11
Alle de 3de Naboe Hoffers Taler, Skrifter og Skrit have tydelig givet os tilkiende en mellem dem aftalt Forening, at tvinge vor Nation til at antage deres Forslag. Enhver veed det for Fædrenelandet bedrøvelige og skadelige, som er i disse Forslag. At sætte sig mod samme, eller ikke paa anden Maade at underskrive dem, end naar man maae give efter for en tvingende Magt, det er enhver god Patriots Pligt; og det er saa meget mere min Pligt, da jeg finder mig dertil udtrykkelig forbunden ved de Ord i Pactis conventis: "Jeg skal ikke tilstæde, at afhændige nogen Deel af Republiken." Det kommer nu allene an paa, at udfinde et Middel til at opfylde samme. Gamle Feyl udi vor Regiering have ladet Nationen blive uden Beskyttelse. Følgerne deraf maae vi nu meget dyrt betale. Følelse af vor Svaghed har bragt til at anholde om fremmed Hielp. Jkke fornøyet med adskillige desaarsag giorte Skrit have vi 3 gange efter hinanden skriftlig vendt os til alle de Hoffer, som ingen Andeel tage udi Deelingen, og gjort Dem derom de kraftigste Forestillinger. De have Durchlautige Stænder, i Gaar hørt hvad Virkningerne deraf have været, af de Svar, som fra disse Magter ere blevne forelæste, hvilke Magter Tractaternes Forbindtligheder, og deres egne Fordeele synes at paalegge en Slags Skyldighed til at ønske og søge vor Conservation. Man mærker vel deres Empfindtlighed ved vore Ulykker; men man erfarer tillige, at de forlange, at man skal troe, at de ikke ere i Stand til at hielpe os. Hvad have vi altsaa at giøre, paa det disse Magters Venskab maae blive os nyttig. Deres fredelige Beredvillighed giver os fornuftigviis intet Haab at vente, at de for vor skyld skal gribe til Vaaben, men ved en Mediation mellem os og vore Naboen kunde de hielpe os. Dog de fraliggende Magter have end ikke lovet os denne Mellemhandling, og det er at formode, at de ikke have beqvemmet sig dertil allene, af den Aarsag, fordi de ikke forud vidste om deres venskabelige Mellemkomst af de 3 Naboer skulle blive antaget. Det er altsaa vor Pligt, at foreslaae vore Naboer, at give disse Hoffer Efterretning om deres Prætensioner. Det er vor Skyldighed at forlange saadant, og at bede Dem derom; og et saadant Forlangende kan alder les ikke fortørne vore Naboer; det være langt fra mig at ville opvekke dem til Vrede. Gud allene, som har alle Nationers Skiæbne, og Kongers Hierter i sin Haand, kan forudse Virkningerne af det forehavende, som jeg nu har forestillet de Durchlautige Stænder. Men det samme Høyeste Væsen er mit Vidne, at jeg allene er tilbøyelig dertil, formedelst den indvortes Overbeviisning, at vi slet ikke skulle iagttage vore Pligter, dersom vi forsømte dette Skrit. Jngen af os skulle nyde Samvittigheds Roe, eller omsider kunde sige: vi have gjort alt hvad vi kunde, vi have forsøgt alting; vi have intet forsømt. Jeg vil ikke vidtløftig forklare de Grunde, som berettige mig til dette Skrit; men da jeg seer dem, værdige og dydige Medborgere, allesammen oplivede af Kiærlighed til Fædrenelandet, af Ærekiærhed og de helligste Pligter, saa overdrager jeg til begge Nationers Cancellere, at tilstille enhver af Naboe=Hoffernes Ministre den Note, som nu skal oplæses. (Da denne af Kongen ommældte Note var tilstillet de 3 Ministre, forlangte samme den 7de Mai Audience, hvorudi de afsloge al Mellemhandling).