Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-27
Enhver af disse tre Figurer ere næsten sex Alen høie. Paa Monumentets Basis læser man følgende, af Oldgrandskeren Janoni forfattede, Jndskrift: Danti Nignerio. Tusei. Honorarium. Tumulum. A. Majoribus. Ter. Frustra. Decretum. Anno MDCCEXXIX. Feliciter. Excitaverunt. - Hans kajserlige Høyhed Storhertugen, har ladet Billedhuggeren Ricci anvise en betydelig Summa og desuden en aarlig Pension. (Berl. Stztg.) Dante (egentlig Durante) Alighieri, denne ældste og største blandt de nyere italienske Digtere, hvis dristige Aand naaede Middagshøiden, medens Videnskabernes Morgenrøde neppe var brudt frem over Europa, blev født i Florents 1265. Om hans Dannelseshistorie vide vi kun lidet, uden at han, som han selv siger, var en Discipel af Brunetto Larini, en som Digter, Lærd og Statsmand berømt Florentiner. Tidlig vakte Kierlighed til Beatrice Portinari hans Aand og nærede den hans hele Liv igjennem. Han studerede Philosophie i Florents, Bologna og Padua, siden Theologie i Paris, og dyrkede tillige den latinske Litteratur. Medens han saaledes var beskjeftiget med at udvide sine Kundskaber unddrog han sig dog ikke Fædrenelandets Tieneste; han opofrede sig samme baade som Kriger og Statsmand. J Aaret 1289 fægtede han ved Campaldino imod Aretinerne og 1290 ved Capronaimod Pisanerne. Desuden gik han som sin Republiks Gesandt til Rom og forskjellige andre Hoffer. Han giftede sig med en Datter af Ma netto Donati og blev 1300 ophøiet til Prior eller øverste Magistratsperson i sin Fædrenestad, dog til hans egen Ulykke. Florents var dengang forstyrret ved en indvortes Tvist imellem Bianchi et neri (de Hvide og Sorte). Det første Partie som det svageste, søgte Hjelp hos Pave Bonifacius 8de. Denne besluttede at sende Carl af Valois, Philip 4 af Frankerigs Broder, dengang i Rom, til Florents for at bilægge Urolighederne. Dante modsatte sig som Prior dette Forehavende, fordi han frygtede farlige Følger for Statens Frihed, og blev derfor tilligemed Hovederne for Partiet Bianchi forviist 1302 og berøvet sine Godser, da han ej kunde betale den ham paalagte Pengestraf af 8000 Livres. Hans følgende Levnet var en næsten uafbrudt Kiede af Modgang. Han tilligemed de øvrige Forviste sloge sig til Keiserens Partie, da de alene paa denne Maade kunde vente at blive indsatte i deres Fædreneland igjen. Tal rige Steder i hans Digte bevise dette og indeholde de bittreste Angreb mod Kirkens Overhoved. Dante levede nogen Tid i Arezzo; først, da man forgjeves havde forsøgt 1304 at tiltvinge sig Optagelse i Florents, forlod han Toscana og begav sig til Alboin della Scala i Verona, som, ved den udmærkede Understøttelse han viste Lærde og Videnskaber, havde faaet Tilnavnet den store. Men Dante havde intetsteds Roe. Foruden adskillige italienske Steder besøgte han og Paris og Sachsen. Han forsøgte ved Henrik 7des Hielp at komme tilbage til Florents, men ogsaa dette slog Feil. Sine sidste Aar tilbragte han i Ravenna hos Guide Novello da Palenta, Stadens Herre, der, som en Ven af Videnskaberne, gjerne tilstod ham et Fristed hos sig. Her døde han den 14de Sept. 1321 og blev begraven i Minoriternes Kirke, hvor den venetianske Patricier, BernhardoBembo, Fader til den bekjendte Cardinal, 1483. lod ham oprette et prægtigt Minde. Florentinerne, som havde forfulgt Dante, medens han levede, bestræbte sig nu for at gjøre deres Forseelse god igjen, ved at vise hans Erindring den Hæder, som de havde nægtet ham selv. De opstillede offentlig hans af Gotto malede Billede, reclamerede, skjøndt forgiæves, hans Aske af Indbyggerne i Ravenna og lønnede en Lærd for at holde offentlige Forelæsninger over hans Digt. Boccaz skildrer ham i sit Vita di Dante, som en Mand af alvorlig men blid Characteer. Giovanni Villani derimod gandske anderledes. Af 6 Børn, han efterlod, have hans to ældste Sønner Pietro og Jacobo gjort sig bekjendt, som Lærde og blandt andet skrevet en Commentar over deres Faders Digt, hvilken dog ei er kommen for Lyset.