Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-02-22
Hvad Tyrkiets Anliggender angaaer, saa haabede Greven at denne Magts Uafhængighed vil blive vedligholdet; da han indseer, at den er meget væsentlig fornøden for at vedligeholde Freden i Europa. Det kunde ikke være passende, at han nu skulde udførligt udlade sig om alle de Omstændigheder, som havde fundet Sted inden den endelige Udsoning med Mehemed Ali blev tilveiebragt. Den ædle Hertug formener, at vi skulde have sendt en Flaade til Middelhavet og truet Mehemed Ali med Krig. Men han kunde ikke indsee efter hvilke Grundsætninger vi da skulde have handlet. Da Porten syntes at stædes i Fare, have vi ikke ladet det mangle paa Forholdsregler til at afvende den Allerede i April 1833 havde dette Lands Regiering tilsendt en mege stærk Erklæring til Mehemed Ali desangaaende, som havde bevirket saa meget, at Krigens videre Forsættelse var for den største Deel blevet forebygget, og lige saameget som ved de Russiske Armeer og Flaader. Han troer ikke at det er dette Lands Regierings Pligt, i Tilfældet, af en Krig imellem Sultanen og hans oprøriske Vasal, en Krig, som ikke angaaer os, uden for saavidt at dens endelige Udfald kunde forstyrre Freden i Europa, directe at blande sig i Sagen, og begynde Fiendtligheder med Mehemed Ali, som ikke har givet os nogen Aarsag til Klage, og med hvilke, vi for Øieblikket staae i store Handelsforhold, som det er ikke gavnligt for os at forstyrre. Dog have vi gjort vort Yderste for at forhindre, at Kampen ikke skulde gaae saa vidt, at den skulde udsætte Portens Uafhængighed for nogen Fare, og jeg formeener, at de Forholdsregler vi have taget, have saa vidt været virksomme. Angaaende den ædle Hertugs Omtale om Portens Afhængighed af Rusland, saa vilde han ikke sige, at en saadan ikke finder Sted, som vi jo maae beklage og befrygte, kun maae det ikke tilskrives nogen Pligtforsømmelse fra dette Lands Regierings Side. Han kunde ikke omtale Freden til Adrianopel uden at føle den Overbeviisning, at denne ulykkelige Traktat og den Fornedrelses Tilstand, hvori den har bragt Porten, har tilføiet denne Magts Sikkerhed og Uafhængighed i Europa et Banesaar. (Hør, Hor!) Han kunde beraabe sig paa Depescher, som til den Tid vare afsendte fra Statssecretariatet, hvori der var blevet protestert imod denne Tractat og erklæret, at ved at samtykke i den vilde Portens Uafhængighed blive opoffret og derved Freden i Europa udsat for Fare. Han beklager det overmaade, at denne Traktat er bleven sat i Kraft, endskiøndt vi ikke kunne have gjort mere end det som er skeet for at forhindre dens Jværksættelse. Ved denne Traktat har Rusland faaet Ret til at beseile Donau indtil dens Udløb i det sorte Hav, (som dog er meget billig og naturlig Ret, da deres Lande grændse lige til Donau. Der er paalagt Tyrkiet en Tribut, som den aabenbart aldrig kan betale; ifølge hvilken Rusland skal beholde Moldau og Wallachiet i 10 Aar, eller saalænge indtil Tributen er betalt. Ogsaa er det bestemt, at Hospodarerne i Moldau og Wallachiet skulle være uafhængige, ikke af Rusland, men af Porten; til hvilken, som sin legitime Regiering, de kun skulle betale en liden Tribut. Seer man nu, at saadanne Ting ere passerede, og tillige at Ruslands Undersaatter, som opholde sig i Portens Lande, ere aldeles løsgiorte fra dens Aucthoritet, og der er sørget for, at selv naar de forsee sig imod Portens Regiering, saa skulle de kun dømmes og straffes af Retter, som bestaae af deres egne Landsmænd, saa maae man tilstaae at Porten er bragt til en saadan Nedværdigelses Tilstand, saa at dens Uafhængighed er bleven derved ophævet; hvilken Uafhængighed det er vort Lands Politiks Formaal at holde opret, og som han haaber at den stedse vil bestræbe sig for at holde opret, saalænge det er mueligt. (Herpaa kan man imidlertid svare: Rusland overvandt Porten i en Krig, som blev erkiendet for retfærdig, og enhver Seier maae jo dog have en Følge; der maae vindes noget ved den, og Rusland, var dog meget maadeholdende i sine Fordringer.) Dette er den Gang, som Regieringen har fulgt med Hensyn til denne vigtige Gienstand og følger endnu. Vigtige Omstændigheder slutte sig til denne Qvæstion; men hvorover han af indlysende Grunde ikke nu kunde udlade sig. Men hvad han har sagt tiener til at godtgiøre, at det paa ingen Maade kunde forsvares ifald vi havde begyndt en Krig med Mehemed Ali, men at vi have gjort i dette Tilfælde hvad der sømmer sig for os, og at alle vore Bestræbelser maa nu, som tilforn, være rettede paa at vedligeholde Portens Uafhængighed, saalænge den endnu existerer som en Magt. (En saadan Udladelse af Storbrittanniens Premierminister er just ikke meget betryggende for Fredens Vedligeholdelse i Europa. Det er mærkværdigt, at Ministeren ikke indlod sig paa at omtale den sidste Alliance-Traktat imellem Rusland og Porten). J Underhuset sagde Oberst Evans, som har gjort sig til et Formaal at opponere mod Rusland: at den Russisk-Tyrkiske Traktat har nyelig været en Gienstand for Forhandlingerne i de Franske Kammere; at de Franskes Konge erklærer sig fuldkommen tilfreds med Tingenes Tilstand i Østen; derimod kunde han ikke begribe hvorledes man kunde udvise denne Tilfredshed; thi efter hans Formening vare Forholdenne meget utilfredsstillende. Han dristede sig dog til at yttre det faste Haab: at endskiøndt Hs. Majestæts Ministre ikke have begaaet den Feiltagelse, hvori Hertugen af Wellingtons Regiering har gjort sig skyldig, at de dog, naar nogle Skridt skulle foretages med Hensyn dertil; men naturligviis saaledes, at man ikke derved compromitterer vore udenlandske Forhold, strax ville afslutte en Alliance-Traktat med Paschaen af Ægypten, for at kunne opstille nogen Modvægt i det mindste ved den sydlige Indgang til Jndien mod Ruslands over alle Grændser tilvoxende Magt.