Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1818-03-06
Den russiske Flande, der laae under Admiral Thitshakow paa Revals Rhed, bestod af 8 store Linieskibe, 3 Tredækkere og 5 Fregatter, Carl havde faaet Efterretning om, at den baade i Henseende til Krigsforraad som bemanding var i en slet Forfatning. Dette bestemte ham til at angribe den. Men uller rede nogle Dage i Forveien havde Russerne erfaret den svenske Flaades Nærmelse, og føjet de bedste Anstalter mod sammes Angreb, den blev derhos understøttet af et stort Antal Kanoner, Feldtværker og Brandbatterier, der sprudede en frygtelig Jldregn mod de Svenske. Carl, sin Plan tro, gjorde ikke desto mindre et haardnakket Angreb, men midt under Fægtningen reiste sig en Storm, med forandret Vind; adskillige svenske Skibe kunde nu hverken mere holde Linien, eller bruge deres underste Kanoner. Den angrebne russiske Flaade leed meget, men den angribende svenske endnu mere. Linieskibet Prinds Carl, paa 60 Kanoner, der vovede sig saa nær hen til den fiendtlige Flande, at det kunde beskydes med Cartetscher, mistede sin Mast, og blev tilsidst taget af Russerne. Rigsstænderne, et andet Linieskib, ligeledes paa 60 Kanoner, strandede, og blev, efter Carls Befaling, sat i Brand, endnu et andet, Toperheden, som var strandet, blev gjordt flot igjen. Carl lod de Skibe, der vare blevne beskadigede, igjen udbedre i Norge, og seilede derpaa til en større Kamp ad Kronstadts Havn, Jmidlertid var Kong Gustav selv rykket frem til Pikapessi, 6 Mile fra Wyburg; han havde i Forveien andtaget endnu flere Folk paa sin Flaade, der desuden allerede var stærk bemandet. Endelig fik han (29de Mai den længeventede Efterretning: "at hans Broder allerede og falet med den store Flaade forbi Hogland." Hele to Dage holdt han sig nu rolig, for at tøve der, indtil samme var rykket endnu længer frem. Men medens hans Generaler i Finland og Sawolax sloges med de forskjellige russiske Corpser, den russiske Skjærgaardslaade endnu ikke var kommet sig af sit Nederlag, den Revaler og Kronstadiske Flaade endnu ikke havde forenet sig, da hans Broder seilede op mod Kronstad, nærmede han sig det stolte Petersborg selv. Efterat han den 2den Juni var landet ved Bjørke, ikke længer end 9. Mile derfra angreb Carl næste Dag den store rue siske Flaade i Kronstadt. Det første Angreb varede fra Kl. 2 om Morgenen til Kl. 10, og strax om Eftermiddagen blev det fornyet igjen, og varede til Kl. 6; begge Partier fægtede om intet mindre end de Svenske om Petersborgs Erobring, Russerne, om dets Forsvar. Begge Flaader tordnede saa uafbrudt, saa frygt ligen, at Vinduer og Gulve i Petersborg tystede som af et Jordskjeld. Siden Peter den Stores Nederlag ved Pruth, havde Ruslands Magt aldrig været saa meget i Fare, som nu her. Vandt Carl af Sødermanland Slaget fuldkommet, saa var den russiske Søemagt ødelagt, saa maatte Cathrine den 2den redde sig til Moskau, og Kongen af Sverrig kunde rykke ind i Petersborg, for, som han ved sin Afreise til det første Feldttog havde sagt: "paa Fodstykket af Peter den Stores Billedstøtte, at forevige Navnet Gustav, Aldrig saasnart havde man paa Skjærgaardsslaaden hørt den første Kanontorden fra begge Krigsflaadernes Slag, førend Kongen lod roe af alle Kræfter, for at støde med Skjærgaaesslaaden til sin Broder. Kl 2 om Eftermiddagen havde Carl paa ny tilbudet Russerne Slaget, men de søgte at undvige det, og Kanoneringen paa begge Sider var uafgjørende. Skjærgaardeflaaden, under Gustav, kunde formedelst en heftig Vind ikke forlade sin Station; men desuagtet begyndte Slaget dog den næste Dag (4de Juni) for tredie Gang. Den gussiske Admiral, Kruse, holdt sig stedse i Nærheden af Havnen, og saasnart Fægtningen syntes heftig, trak han sig igien tilbage i samme. Endnu samme Aften fik de Svenske Efterretning om, at den russiske Flaade, der havde ligget i Reval, allerede var seilet forbi Hogland; de besluttede nu at vove det Yderste, for at hindre begge Flaaders Forening. Næste Dag (den 5te Juni, nærmede Carl sig den russiske Flande, først kun lange somt, og søgde ved alle en stor Admirals Konster, at betage den Fordelene. Da Kruse stedse undveeg ham, saa angreb Carl ham endnu engang med den skrækkeligste Kanonade, og søgte at bringe den fiendtlige Flaade mellem en dobbelt Jld, Keiserinden, der fra sit Pallads hørte Slagets frygtelige Torden, skrev til Gouverneuren i Riga, Grev Brown: "at Flaaderne vare igjen i Kamp sammen, og at han skulde forene sine Bønner med hendes, for at anraabe Gud om Seier, Efter to Timers Fægtning, mislykkedes, ved Russernes uhyre Modstand, ogsaa denne Gang Carls Plan, næste Dag forenede endeligen begge de russiske Flaader sig, der udgjorde tilsammen et Heelt af 30 Linieskibe og 18 Fregatter. Den svenske Storadmiraltrak sig nu tilbage mod Bugten af Wyburg; han sikkrede derved Samfærslen med Skærgaardsflaaden, blok rede tillige Bugten, og kunde her udbedre sine beskadigede Skibe. (Fortsættes.)