Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-11-28
Blandede Efterretninger. Om de skrækkelige Virkninger, som vor Jordklode engang vil føle ved Sammenstødet med en Comet, af Dr. A. H. Gelpke. (Fortsat.) Heraf vilde altsaa følge, om ikke en mægtig Revolution havde forandret dette at vi i Jordens Dybder maatte finde de svære Steen og Jordlag, som Granitmasserne, altid ligge dybere end de lette Kalk- og Leerlag, men hvilket ikke er Tilfældet. Vi finde derimod, naar vi aabne Skjødet af vor Jord hist og her: 1) Granitmasserne liggende over Kalkmasserne; 2) sammes Lag ikke allevegne kugleformigen eller lodret ordnede, men liggende i alle muelige Lag og Retninger ligesom henslængte, og 3) Kløften imellem samme ligeledes ikke altid lodret eller horizontal, men derimod ofte staaende, ligesom om Klippemasser vare blevne sammentrængte mod Klippemasser; derfor seer det i det Jndre af Jorden ud som om man saae Ruinerne af en sammenfalden Bygning liggende ovenpaa hverandre. - Hvad følger heraf Dog vel intet andet, end at vor Klode ved mægtige Revolutioner er bleven ødelagt og omvaltet i sit Jndre, Og da en saadan Revolution ikke kunde frembringes ved indere Gjæring og underjordisk Jld, der vel var istand til at ødelægge enkelte Egne af Jordens Overflade og fremløfte Klippemasser men ikke til at kynge Klippemasser over paa Klippemasser og saaledes at kaste dem hen og ødelegge dem, som de findes ødelagte og henkastede, saa følger heraf, at dette kun kunde bevirkes ved faste Verdens legemers Støden til vor Jord. - Om Sandheden af denne Sætning overtydes man altsaa D ved Jordens hele indre ødelagte Bygning. D. Derved, at Løbet af de smaa Verdensmasser i Begyndelsen, af den store Verdensproces, hvor de havde tabt den første flydende Tilstand og vare gangne over til faste Masser ved Dannelsen af Lagene i deres Jndre og hvor enhver ny Tilvext i Størrelse og saa forandrede Retningen af deres Løb, endnu ikke kunde være tilbørligen anordnede og styrede, hvorfor de altsaa maatte hyppigen støbe paa hinanden. 3) Ved saa mange smaa unddannede Verdens legemers Fremkomst, da, som det synes, endnu bestandigen Drof til Verdenslegemer, som man kalder Jldkugler, afsondres og nedslaaer, hvilke saa lange synes at løbe omkring i Verdensrummet, indtil deres Svingkraft ved deres Nærmelse til et ler andet Verdenslegeme svækkes eller endog ganske tilintetgjøres, hvorefter en Forening af de mindre Verdenslegemer med de større paafølger. – Herom overbevise os følgende Exempler: J Aaret 1676 d. 21 Martii kom en saadan Kugle tilsyne; den var 1/4 tydsk Miil i Gjennemsnit og ilede med en Hurtighed af 100 geographiske Mile i en Setund over Dalmatien, det adriatiske Hav og Jtalien, sprang sydlig for Livorno og faldt sønderbrudt i Havet. – J Aaret 1719 observeredes i Engelland en saadan Kugle, som i en Stund tilbagelagde 300 geographiske Mile, altsaa i Hurtighed langt overgik Jordens Løb der i en Minut kun tilbagelægger 240 Mile), havde 3500 Fod i Gjennemsnit og saaes i en Høide af 64 tydske Mile. – J Aaret 1758 blev her ligeledes seet en saadan Kugle, der i en Steund tilbagelagde O tydske Mile, havde 4340 Fod i Gjennemsnit og vindes først i en Høide af 20 og siden af 5 til 1 tydske Mile. – Blandt de sidste Phænomener af det Slags var Jldkuglen fra 1788, som i en Høide af 12 til 13 tydske Mile svævede hen over Engelland og Frankrige og som ogsaa skal være bleven seet i Rom. Mere herom finder man samlet af Dr. Chladius i hans Værk: Om Oprindelsen til de af Pallas fundne og dem lignende Jern masser, trykt i Leipzig 1794. Til disse Phænomener, der ikke kunne frembringes i vor Armosphære, da den kun er 9 til 10 Mile, heller ikke bæres eller føres omkring af den, hører efter al Sandsynlighed de saakaldte Maanestene, der i Størrelse kun give Jldkuglerne lidet efter. Det mærkværdigste og ved lovlige afhørte Vidner og Documenter stadfæstede Phænomen af det Slags er det, der indtraf d. 26 Maji 1761 i Gespannschaft Agram i Øvre=Slavonien. Den Dag bemærkede man nemligen om Aftenen Kl. 6 østlig paa Himlen et Slags Jldkugle, der, efter at den i to Dele med et meget stærkt Knald, stærkere end et Canonskud, var sprungen, faldt i Skikkelse af to i hinanden viklede Lænker med saadan en Allarm ned paa Jorden, at det lød som om en stor Mængde Vogne med stor Allarm rulledes igjennem Luften, ned paa Jorden, og det ene Stykke deraf, veiende 71 Pund trængte 3 Favne dybt ned i en 8 Dage i Forveien pløiet Ager. Det andet Stykke, velende 16 Pund, faldt ned paa en Eng, 2000 Skridt borte fra hiint, og havde ligeledes efterladt sig en Revne paa næsten to Alen. Af begge disse Stykker er det største tilligemed Documenterne fra det bispelige Consistorum i Agram blevne sendt til det Keis. Naturaliecabinet i Wien, hvor det gjemmis. Exempler af dette Slags kunde jeg endnu anføre langt flere, hvis jeg ikke ansaae disse tilstrækkelige til Beviis for min Paastand. Man kunde finde over 30 samlede og udførligen afskrevne i Hr. Frih. v. Endes fortræffelige Afhandling om Masser og Steen, der ere faldne ned paa Jorden. Jmidlertid maa jeg ikke lade her uberørt nogle Cometer, der endnu synes at være i deres uuddannede, mere flydende end faste Tilstand, da nogle have aldeles ingen Kjærne i Midten, andre kun en meget ubetydelig, og hvis Løb synes endnu at være saa ubestemt og af større Verdenslegemers Løb saa uafhængigt, at den dybeste Beregning forvirres derved. (Fortsættes.)