Viborger Samler, 1795-09-28
J den anden Constitution paalagde Jakobinerne sig, som havde stiftet samme til deres Biefornøielser, den helligste Pligt, som skulde opfyldes paa ethvert Decade; nemlig den fornøielige Magt, at beværte os med en lille Jnsurection af Pikkebærere, med LarmCanonen, Stormklokker, med Reqvisitioner, HuusVisiteringer, Revolutions-Taxter, Denuciationer uden Ende, med Hovedafkappen, Druknelser, Jhielskyden og andre Artigheder, ligesom Selskaber, der forandrede sig i ligesaamange Blodretter, som dømte i sidste Jnstants, og endelig permanente Guillotiner for at formindske Huernes Priis. Jeg vedder, om denne Regiering havde varet længere, skulde man have indført den Mode, at forfærdige Guillotiner af Acajou-Træe. Men Krukken gaaer saalænge til Vands, til den kommer hankeløs Hiem. De to Raadsforsamlinger, af hvilke det lovgivende Corps skal bestaae, skulle i det mindste ikke slaaes med hverandre; thi uden Tvivl skal der dog være en Skillerum Væg imellem begge Værelserne, hvori de skulde have deres Sæde. Den første skal bestaae af gamle, satte fornuftige Graaskjægede, som ere Venner af den gode Orden, og skulle gode Vand i de unge Folks Viin. Det skal sandelig være en Aristokratismus af Viisdom, en Adel af Alderen, Erfaringen og Dyderne. De skulle tilsidst igien frembringe Roligheden i den store Huusholdning, og være sparsommere end vore unge forbrændte Hierner af det hellige Bjerg; De skulle give os vore Buxer igien, som er en vigtig Punkt. J det mindste skal Vinteren ikke være os saa kold; og det er bedre at svede, end skjælve af Kulde brinNant Constitutionen bliver færdig, og fuldkommen, til Trode for de gjerrige Aagerkarle, der, for at sværte den forud, have opskruet Levnetsmidlerne, da villenvi tale derom. Didindtil ville vi overgive os til den Fornøielse, endelig engang at see Ordenen igien tilvejebragt. Hvorved opkommer Ordenen? Ved gode Love! Vi maae glæde os, at vi ingen Konge faae; man har, uden Tvivl, endnu ikke forglemt at Kongerne have lange Hænder; og vi vente med Roelighed, indtil den sidste Haand skal være lagt paa hiint store Verk. Jeg seer gierne, at man giør et godt Arbeide og tager sig Tid dertil; thi, som man siger: "De Børn, som blive tilig kloge, leve ikke længe." Dumhoveder sige alligevel at Conventen spilder Tiden med Smaaring. Skulle den da i 6 Dage give os en Constitution ligesom de store Mestere af den 31te Maji, der saaledes skammede sig over deres elskte Datters Hæslighed, at de lode hende sove hele 18 Maaneder, for at give os haarde Former og Carmagnoler a la Barrere, som vare krydrede med pubegrændsede Fuldmagter og blodtørstige Revolutionstribunaler. Men, giør man da Love lig som Pandekager, Franske Franske, Naar ville I da ophøre at være modtvillige som Børnene, ubestandige som dumme Qvinder, foranderlige som Sommerfuglene, og egensindige som Giedderne? Sandelig, dersom J ikke havde forvandlet alle Blyrender paa eders Kirker til Kugler for dermed at bilse Østerrigerne, vilde jeg have raadet eder at hælde lidet af denne Metal i eders Hoveder. Men J have paa en alt for stolt Maade, sat Sejeren til Dagens Orden, til at man havde kunnet sige eder haarde Sandheder. Jeg er nu overordentlig fornøiet, da jeg seer, det vil gaae. Men lader os smedde Jernet, medens det er varme. Vi bruge ingen Narrestræger meer; vi maae forene os alle til en viis Constitution, som man vil give os, og da skulle Rojalisterne, Chouanerne, de Misfornøiede og de taalmodige, sandelig ikke udgiøre mere end een Hob af Venner. Hvortil nytter det, at vi nedsuge, qvæle, udrydde og forfølge hinanden, da vi alle kunne foreene os under een Fane, nemlig Fædrelandets Hvad? er da stedse Blod og atter Blod nødvendig, for efter Slagtningen at være endnu ulykkeligere end tilforn, Ak, man har kun saa liden Tid at blive paa Jorden; hvortil nu saa mange Paastande og Daarligheder, saa megen Stolthed paa den ene og saa megen Raserie paa den anden Side? Hvad ville man sige om Reisende, som i en Storm skulle søge ved fælles Arbeide at redde Skibet, og i det Sted myrdede hinanden indbyrdes. og bleve et Bytte for Haifisken, Skibet er Frankrig; de Reisende ere vi alle, og Haffisken er den almindelige Fiende.