Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1798-11-02
For omtrent 10 a 11 Aar siden lod vor oplyste Regjering inden Tingene ved Øvrigheden. yttre sit Ønske om Odelsrettens Ophævelse. J denne Anledning blev der gjort Landalmuen det Spørgsmaal, om det var med eller imod den norske Odelsbondes Villie, at denne Rettighed blev ophævet? Som det heder, skal dette Spørgsmaal den Gang være besvaret med et eensstemmigt Nei, og at man ikke ønskede dens Ophævelse, men dens Vedblivelse. Dette skeede og ganske rigtigt, thi jeg var selv nærværende paa det Værneting, hvor jeg sogner, og jeg hørte saavel det gjorte Spørgsmaal, som de givne Svar. Saavel den Gang som ved mange andre Leiligheder gjorde jeg følgende Anmærkning: 1. Ved de almindelige Bøigdetinge er ikkun en Trediedeel eller en Fjerdedeel af Almuen tilstede. Naar deslige Spørgsmaale af Øvrigheden fremsættes til Besvarelse, saa spørges almindelig overlydt i Tingstuen for den da tilstedeværende Deel af Folk. Af det Antal, som er tilstede, besvares Spørgsmaalet gjerne af den eller de, som ere meest dristige og veltalende, men disse ere som oftest de mindst fornuftige og indsigtsfulde. Deres Svar faaer siden Gjenlyd fra Alles Munde, og da heder det, at dette er Almuens Stemme og Villie. 2. Jeg er fuldkommen oplyst om, hvorledes det almindelig gaaer til med deslige Spørgsmaales Besvarelse fra det første Ting i et Amt og siden fra Ting til andet i ethvert Fogderie; Een eller flere Bønder udspørge gjerne, hvad Nyt derpaa Tinget passerer, Naar Svaret da bliver, at det og det Spørgsmaal er fremsat til Almuens Besvarelse, saa spørges strax; hvad Svar gav Almuen derpaa, og efter den dem da givne Beretning bliver den første Almues Svar fulgt. fra det ene Ting til det andet, det hele Land over, uagtet at dette Svar i en heel Provinds, der udbreder sig over hele Landet, ikke sjelden er en eneste Mands Svar, saa følges det dog af Mængden, og forplantes som andre farlige Sygdomme. Mængden af Almuen overveier og kan ei engang overveie enten Sligt er til Skade eller Baade for Landet. Dette heder nu, som sagt, at det er hele Nationens Svar, og paa denne Grund beroer som oftest, et Lands Vee eller Vel. 3. Fra den Tid, nemlig for 10 a 11 Aar, (da forberørte Spørgsmaal blev fremsat,) indtil nu, ere just Gaardeprisene stegne; den Gaard som da blev betalt med 4 a 500 Rdlr., betales nu uden Plud med 10 a 1200 Rdlr. ja ogsaa derover. Dette er den rette Aarsag til de uendelige Odelsprocesser, hvorved saamange Mennesker blive gjorte ulykkelige. J det Sogn, hvor jeg boer, saavelsom i Naboesognene høres næsten intet andet end Odelstrætter og idelige Klagemaale over alle deraf flydende Vanheld. - Den dueligste Skribent formaaer ikke at skildre, og med tilstrækkelige Farver at male de mange Ulyksalig heder, som denne tossede Rettighed afstedkommer. Jeg vil kun anføre et Exempel. En Odelsmand bliver af sin Fader overladt Odels bolet: han indlader sig strax i Ægteskab, og er saa heldig at faae en retskaffen, stræbsom og i enhver Henseende brav Hustrue, hendes Alder kan omtrent være 20 Aar; to a tre Aar derefter bortkalder Døden ham: han efterlader hende med nogle Børn. Naar nu Skifte bliver holdt efter ham, (det ældste Barn er naturligviis odelsberettiget,) saa taxeres Gaarden da almindelig for en Trediedeel eller Halvedeel af dens Værd. Naar han nu opnaaer sine myndige Aar, saa maa Moderen overlevere ham Gaarden, eller i det mindste den halve Deel deraf. Hvo vil vel paa denne Maade indlade sig i Ægteskab med en saadan Enke, Hun maa da enten med Kummer og i Armod optrække sine Børn i Enkestand, eller af Nød og Mangel paa duelige Tjenestefolk indlade sig i Ægteskab med et Menneske som hun ikke elsker, Følgerne ere let at begribe. J Stedet for Kierlighed indfinder sig snart Had; de ere nu Begge hinanden til Forargelse. Gaarden drives imidlertid slet. Jmellem Børnene opstaae ogsaa Misundelse og Tvedragt. Disse og utallige andre Ulykker ere visse og undeblivelige Følger af Odelsretten, hvis gode Egenskab nogle saakaldede Lærde ophøje indtil Skyerne. Jmellem deres fire Vægge have de godt at disputere over den virkelige Verden; kun Skade, at de saa lidet kjende den.