Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-05-19
Da det Engelske Ostindiske Compagnie er for nærværende Tid i Begreb med at kaste den Mahrattiske Magt i Ostindien overende, og derved at tiltage sig Herredømmet over det heele Forindien, saa giør Tidsomstændighederne det interessant at blive bekiendt med dette Folks Krigsvæsen, Statsforfatning og Historie, for at kunne sætte sig saa meget bedre ind i de politiske Begivenheder, som forefalde i hiin Verdensdeel. Vi ville først betragte Mahratternes Krigsvæsen som den nærmeste Gienstand for vor Opmærksomhed. Mahratternes Krigsvæsen fortiener saa meget mere at beskrives, som heele Folket lever i en uophørlig Krigstilstand. Denne Nation kan betragtes som en Stat der bestaaer af organiserede Røver horder. Til denne uophørlige Krig gives to Bevæggrunde, deels for at aftvinge den aarlige Tribut eller Chout af de erobrede Provindser, og som kun adlyde dem med Uvillie, og deels for at foretage Plyndringstog ind i de tilgrændsende Naboestater, saaledes Rajahen af Dschiapurs, Agemires og Mar var, i den nordlige Deel af Guzurat og i Rasblutternes Land. Disse Landes Regentere nødes til at betale dem visse Pengesummer for at blive frie for deres Anfald. De øvrige Lande i Hindostan staae enten under det Brittiske Compagnies Beskyttelse, eller ere underkastede Mahratterne selv. Naar de rykke i Feldten, commanderer hver Mahrattechefsin egen Trop, men hele Armeen staaer under Peischwas Befaling, der i egen Person fører Overcommanden. Paa Festen Dassera, som indtræffer aarligen, paa den Tid naar de Nordvestlige Monsuns, eller Passatvinde høre og at blæse, opstiller han sit Hovedpanier, og opslaaer sine Statstellte hvorpaa en Leier bliver dannet i Hurtighed, og nu blive Operationerne bestemte for det forestaaende Aar, og aftalt om man blot skal indfordre den sædvanlige Tribut, eller foretage sig et Streifetog. Hovedstyrken af den Mahrattiske Armee er, som hos alle raae og røveragtige Nationer, Cavalleriet, først den stigende Cultur og Krigskonstens Uddannelse har overbeviist de Europæiske Nationer om at et vel organiseret Jnfanterie udgiør Armeens sande Styrke. Det Mahrattiske Cavallerie kan inddeeles i fire Classer. Den første udgiør Fyrsternes Huustropper, eller det egentlige regulaire Cavallerie, Tone kalder dem Baugiers, Fyrsterne levere og underholde Hestene; disse saavel som Mandskabet. er fortreffeligt, og Rytterne faae maanedlig 8 Ru pier i Sold (en Rupie er omtrent af en Krones Værdie). Den anden Classe bestaaer af de saakaldte Silledars, eller de svært bevæbnede, de oprette en Contract med Fyrsterne og at stille et vist Antal af Ryttere og Heste, i Almindelighed faae de 35 Rupier om Maaneden, for hver Mand med sin Hest, da de saa tillige maae selv betale Rytterens Sold. Den 3die og talrigeste Classe udgiøre de Frivilliges, som selv anskaffe sig Heste, Vaaben og Feldredskaber, og støde til Armeen. De faae en maanedlig Sold af 40 til 60 Rupier, eftersom deres Hest er af en bedre eller slettere Beskaffenhed. Døer deres Hest, saa hører deres Tieneste op, og de faae ikke deres Sold udbetalt førend de have forskaffet sig en nye. Fyrsten skulde vel med Rette erstatte dem Tabet af den mistede Hest; men han giør det sielden; denne Skik som er indført hos Mahratterne af de Mahomedanske Fyrster er skadelig, da den giør disse Krigsfolk utilbøielige til at udsætte sig for Fare i Krigen. Den 4de Classe af det Mahrattiske Cavallerie indbefatter endelig de for nærværende Tid saa berygtede Pindaries, eller Pindarees, baade Tone og Papi beskrive dem som Sværme af Røvere, som ere foreenede i et Korps; de faae ikke Sold, ernære sig blot af at plyndre; men maae afgive til de Mahrattiske Fyrster den 4de Deel af det Bytte de giøre, de ere saa slette Soldater og saa vanskelige at holde i Orden, at man kun finder dem i Brug ved enkelte Mahrattefyrsters Armeer. (Disse Pindares have i den nyere Tid overordentligen formeret sig, og ere faldne Englænderne meget besværlige ved de uophørlige ødelæggende Streiftog, de have gjort ind i de brittiske Besiddelser; da de ere Mahrattiske Undersaattere, saa er det begribeligt, at den Engelske Regiering i Ostindien, har henvendt sig til Overhovederne fordenne Nation, for at faae disse Uordener standsede; og da det er bekiendt, at Fyrsterne tilegne sig den fierde Deel af det Bytte de giøre, saa har der været gyldig Grund til Mistanke om, at de hemmelig understyttes af disse Fyrster; derfore har GeneralGouverneuren gjort Paastand paa, at Englænderne maatte indrømmes Ret til at holde Observations corps i de Mahrattiske Stæder, hvilket igien har givet Anledning til at aabenbare Fiendtligheder ere udbrudte imellem Fyrsterne og Compagniet.) Broughton, som var det Engelske Ostindiske Compagnies Gesandt hos den Mahrattiske MuhaRai (Storfyrste) Scindig (Seend-hina, og fulgte længere end i et Aar med hans Leier, havde megen Leilighed til at giøre sig bekiendt med Krigsvæsnets Tilstand hos denne raae og krigeriske Nation; han beskriver et mærkværdigt Corps, som fandtes ved Skindighs Armee, det blev kaldet Risalu BarukBahrus, eller de 12 Brødres Trop, saaledes kaldet efter 12 Anførere, som fra Begyndelsen af havde staaet i Spidsen for dem. Det bestaaer blot af Mahratter, eller i det mindste af Jndvaanerne i det Land, hvorfra de nedstamme, Dükkuhn (Dekan) manholder dem for de tøileløseste Folk i hele Armeen, og selv for værre end de Pindarees, uagtet de dog faae Sold, som ikke er Tilfældet med disse. Da Broughton i Mai Maaned 1800 ankom i denne Egn, havde de forladt Leiren fordi deres Sold ikke var bleven dem betalt, først efter nogle Maaneders Forløb kom de tilbage til den, da de imidlertid havde levet af at plyndre og brandskatte i Landet, endog efter deres Tilbagekomst vedbleve de at plyndre i hele Omegnen, ja i Leiren selv. Scindig maatte tilsidst for at giøre en Ende derpaa, lade dem omringe af andre Krigsfolk, og erklære dem, at han vilde lade giøre et almindeligt Angreb paa dem; da de endelig faldt til Føie og lovede For(Fortsættes) bedring.