JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Aalborg Stiftstidende, 1836-05-01
Nogle faa Kjendsgierninger ville vise, hvad der er udrettet ved Hjælp af Steenkul. Nu for Tiden producerer England over 14 Millioner Centner Jern og denne Production er i bestandig Fremskriden. J Aaret 1740 fremvirkedes ikkun 17,000 Tons eller 340,000 Centner, og der fordredes saaledes neppe et Aarhundrede, for at forøge dette nyttige Metals Frem virkning meer end 40 Gange. Det er aabenbart, at det kun er ved Steenkullenes Anvendelse i Smeltehytterne, at Sligt er blevet muligt. De stegnes Priser have ei lagt Hindringer i Veien. Lignendes Resultater har man seet i Frankrig, om end ei in samme Udstrækning. Siden man i Frankrig lærte at undvære Trækul i Smeltehytterne, har Jernfabrikkationen i de sidste 10 Aar formeret sig med mere end det Halve mod hvad den var for, og endnu ere Smelteovnene i Tiltagende. Hvor de locale Forhold tilstede det, bruges Steenkul nu ogsaa i Tyskland byppigt i disse Værker, og her var man dog mindre i det Tilfælde at maatte tænke paa Midler til at erstatte Trækullene, da Mængden af store Skove ei udsætter for Mangel paa disse. Men Trangen vil ogsaa i Tyskland lære at tye til de i Jordens Skjød gjemte Rigdomme og de ville komme frem, naar mansk henvender sin Opmærksomhed paa dem. Det ovenfor sagte være tilstrækkeligt til at godtgjøre, at Steenkullenes forhøiede Priis ikke har afholdt den engelske Jndustri fra at gjøre det meest udstrakte Brug af dem. Ogsaa Tysklands Jernbaner ville benytte dem med Fordeel, selv om Priserne bleve end høiere. Deres Stigen kan i det Hele kun betragtes som en heldig Omstændighed for Kulbjergværkerne. Selv i England have de ei overalt naaet den Priis, mange vet kunde unde dem. Midt i England - for blot at anføre eet Exempel - ligger den betydelige Kul mine Dudley, som har en Længde af 4 danske, Mile og paa sine Steder en Brede af henved 11 Miil. Den indbefatter 11 Lag, af hvilke det under este er 15 Alen tykt. Ved Driften lader man i staae som Støtter og alle Smaakul styrtes igjen ne det Gruben. Det er blot den lave Priis, som foran diger denne uhuusholderiske Driftsmaade. Kan Forefbruget blive for stort for slige Masser, Endnugedymaaske den meest glimrende Tidsperiode for Kulbjergværkerne ikke kommen. Mange Gruber ere for Tiet den ei satte i Drift, fordi Priserne ei tilstrækkelig elldække Udgifterne. Mangt et Kullag er forbleve rillupaaagtet, fordi Priserne ei tillod at gaae dybere ned keller med behørig Fordeel at virke Kullene frem under vanskelige Localiteter. De Præmier, som Consumtionen selv giver, ere her, som overalt, de bedste maaskee de eneste gavnlige.
Aalborg Stiftstidende, 1836-05-01
Blandinger. Et Par bemærkninger over nogle af il den nærværende Tids Fordringer. " (Fortsat, see forrige Nr.) Den Ædle og Dygtige bør sættes paa en Plads der er høi nok, for at hans bedste Egenskaber kunne en komme hans Medborgere til Gavn; den Retfærdig og Kloge bør sættes i Stand til at dømme med Retinfærd og Klogskab; den Virksomme og Kjække bør et sættes i Stand til at kæmpe for det Gode, og den Vise bør vaage over Alle. Det er Regjeringens Pligt at efterspore, hvad Naturen har meent med hver enkelt Borger, for, saa vidt muligt, at sætte denne i den Kreds og i den Virksomhed, hvortil han 3 er kaldet. Talent hertil, Øie for at see, hvad Naturen mener med ethvert Menneske, hvis Kræfter nogenlunde have udviklet sig, ere de nødvendige Egenskaber for i enhver duelig Regent. Kun et paa Hovedet staaende, Geni, som Herne, der sparker med Benene mod Himlen, kan i demagogisk Forkeerthed juble over hiin Atheniensers Færd, der fordrede den retfærdigste Medborger forviist, fordi han blev kaldet den Retfærdig 1ste, kun en Heine er i Stand til at give en saadan Misundelse Navn af den høieste republikanske Dyd. Hvor Borgerne forvise den Retfærdigste, fordi de ei ville, at Nogen skal kaldes retfærdigere, end de, der forvise de Retfærdigheden selv i sin ædleste Repræsentant, og den flygtende Adrasteia vil snart efterlade dem i uretfærdige og egennyttige Partihøvdingers Hænder, der styrte dem i Undergang; den Stat, der misunde Borgerne deres Dyder, vil snart ikke have Meget at misunde. Jmidlertid vil det, som Enhver begriber, kost Nøie saaledes at tilveiebringe Overeensstemmelse mellem Fortjenester og ydre Stilling, ganske vil det rigmeligviis aldrig kunne skee, en altfor nøie regnende Fremgangsmaade i denne Henseende kunde endogn et lede til Chicaner, hvorved Staten vilde lammes i sin Virksomhed; ja, ingen Regjering kunde bestaae, hvis man gjorde det til en Betingelse for dens i Existence, at den skulde hævde hiin Grundsætning i den høieste Strænghed; thi Jngen uden Gud kan saaledes randsage Hjerterne, at han er i Stand til at tilmaale Straf og Belønning netop efter Fortjeneste. Staten derimod maae tidt holde sig til visse Former, der, som ethvert Menneskeværk, nødvendig maae værre ufuldkomne. Kun en Tilnærmelse, saavidt mueligt, og lempet efter Omstændighederne, kan da her fordres; at opnaae meere, hindrer deels den menneskelige Kortsynethed, deels hiin aristocratiske og egoistiske Retning, der, som vi ovenfor saae, lignede Slangen fra Lerna, hvis Hoveder vel kunde afhugges, men snart reproduceredes igjen. Her see vi altsaa Udsigterne til en Kamp, der rimeligviis vil vedvarest gennem mangfoldige Aarhundreder, og neppe vil dens Hercules findes her paa Jorden, der ganske er istandse til at dræbe Uhyret.
Aalborg Stiftstidende, 1836-05-01
Endnu betænkeligere bliver Sagen, naar det ere kommet saavidt, at man (hvilket er Tilfældet baaden i England og Frankrig) rundtom kan tælle flere Hundredetusinde af disse Mennesker, thi da kunde det let hænde sig, at disse ogsaa kunde faae Magten paa deres Side, og i dette Tilfælde var en Revolution uundgaaelig: ja ligesom man i de med Negere overfyldte Provindser i Amerika næsten kan beregnet Øieblikket, da Negerbefolkningen vil vorde saa stor, at de Hvides Herredømme ophører, saa maa man ogsaa kunne beregne Øieblikket, hvori den forskudte og foragtede Betlerklasse vorder saa stor, at den vil tagel Magten, og nedstyrte de høiere Stænder i den Sump, hvori den endnu selv befinder sig. Lægge vi nu hertil, at denne Klasse, i Følge sine forsømte Opdragelse og sin hele Stilling, nødvendig maa være meget demoraliseret, saa er det klart, at vil af den have Alt at frygte. Disse opoffrede Skabninger leve ligesom i et frygteligt og uoverseeligt Morads, over hvilket de høiere Stænders Huse ere byggede, og hvorfra en Hær af Sygdomme opstige forsikat forpeste Menneskeheden. Fra hiint Morads udgaaer ogsaa det Gjæringsstof, der gjør enhver Folkebevægelse saa farlig, thi hine Mennesker ville vanskelig troe, at de handle urigtigt, naar de med Magt tage, hvad de saa høilig trænge til; de ville da kun lidet agte paa alle Beviser for Ulovligheden af deres Fremgangsmaade, deres ulykkelige Stilling vilde talen kraftigere, end den høieste Veltalenhed, og i den Sta hvor hiin gjærende Masse i overvægtigt Antal er tilstede, er det forbi med Borgernes Sikkerhed og Velstand.
Aalborg Stiftstidende, 1836-05-01
Et af Hovedspørgsmaalene i den nyere Statsindretning bliver da: Hvorledes sørge vi for disse Mennesker, Hvorledes formindskes lidt efter lidt deres Antal og hvorledes skienke vi dem, som vi ikke ganske kunne udrive af denne Tilstand, et menneskelige og taaleligt Liv, som de dog, da de ere Mennesker, have Ret til at fordre, Det er vistnok sandt, at de Bevægelser, der i Tidens Længde kunde udgaae fra denne Klasse, vanske. lig vilde føre den til det forønskede Maal, en RevoAlution vilde høist kun frembringe den Forandring, at er Enkelte hævede sig af hiin ulykkelige Tilstand, hvorimod Andre, der før vare velhavende, vilde nedstyrte deri. Antallet af de Trængende vilde imidlertid en ten blive det samme, eller rimeligviis endnu tiltage, eftersom en Revolution nødvendig maatte forøge den halmindelige Nød. Man kunde overhovedet vedblive at flytte Regjeringen fra den Ene til den Anden, saa tidt man lystede, det Onde vilde dog vedvare, saalænge man ikke anvendte hensigtsmæssige Midler, derimod.
Aalborg Stiftstidende, 1836-05-01
Jeg har ikke villet undlade at henlede Opmærksomheden paa denne Kræftskade, uagtet jeg langtfra der i Stand til at angive Lægemidlet derimod, thi ligesaa iøinefaldende det Onde er, ligesaa vanskelige ner det at raade Bod derpaa. Ganske lader Sygdommen sig vist aldrig hæve, dog kan maaske Udvidelsen af Næringsveie, Coloniers Anlæggelse, hvor Sligt lader sig iværksætte, udyrkede Landstrækningers Opdyrkning, og fremfor Alt en fornuftig og hensigts mæssig Opdragelse, meget bidrage til at svække og formindske Faren. Det er ogsaa vist, at Staten har Ret til at fordre de stakkels Børn af de ulykkelige Forældre, saasnart den har til Hensigt at give dem en slig forbedret Opdragelse. Ene kan Regjeringen imidlertid ikke virke med fornøden Kraft, det er de Velhavendes og især de Riges Pligt, heri med betydelige Opoffrelser at staae den bie; thi de have kun Ret til deres Rigdomme, forsaavidt de anvende en, til deres Evner svarende, Deel deraf til at afvende den almindelige Nød. Man maa haabe, at en tilta liggende Jndsigt i den Fare, der truer dem, fremfor Alle, og en voxende Deeltagelse i Statens Vel og Vee vil bidrage til at tilintetgjøre den tranghjertede egennyttige Tro, som flere af dem hidtil syntes at nære, at de med en ussel, heenkastet Skjærv, der neppe udgjør Hundrededelen, ja maaske ei engang Tusindedelen af deres Formue, have givet Alt, hvad man med Billighed af dem kan forlange, for at lindre deres Brødres Nød. Ligesaavist som det da er, at flere af Demagoger nes Fordringer vare overdrevne, ja ugrundede og frække, og strængt fortjente at vises tilbage, ligesaavist er det, at der gives Fordringer, som ere grundede paa billighed, og paa hvilke Staterne i Fremtiden maae tage mere Hensyn, end tilforn; at der gives Opgaver, som Regjeringerne hidtil ikke ganske have løst, men der dog i Tidens Længde, saavidt muligt, maae løses, og paa hvis heldige Løsning Staternes Velfærd og Sikkerhed beroe. De vigtigste af disse Opgaver kunne, for kortelig at gjentage det Foregaaende, reduceres til to, for hvilke enhver underordnet Jnteresse maa vige til Side, ja Pressefriheden, en forædlet Opdragelse o.s. v. ville kun lidet gavne, hvis de ikke benyttes til at fremme hine Opgavers Løsning. Den første Opgave er Aristocratiets Jndskrænkning i alle dets Grene, tilligemed Udbredelsen af en ægte liberal og en ligesaa ægte conservativ Aand. Den anden Opgave, der egentlig flyder af den første, er de allerlaveste Klassers bedre Forsørgelse, mildere Behandling, bedre Opdragelse, og deres deraf flydende Forædling og Jndlemmelse i det høiere Menneskesamfund. Fuldkommen at løse disse Opgaver er imidlertid, som vis alt have anmærket, en Umulighed, en bestandig Tilnærmelse til Maalet er Alt, hvad man i menneskelige Statsindretninger kan fordre.
Aalborg Stiftstidende, 1836-05-01
J Anledning af en i Allgemeine militaire Zeitung for 1833 Nr. 58 til 64 indført Beretning om, at man i England betjener sig til Heste af nogle Piller, hvoraf man lader dem om Morgenen nedsluge to til tre Stykker, for at sætte dem i Stand til at udholde den hele Dag uden at gives Foder eller Vand, samt med Hensyn til at det vilde være saaresk vigtigt og af største Nytte i Krigen, at kunne ved en og anden Leilighed give Cavalleriets og Artilleriets Heste deslige Piller, naar disse svarede til Hensigten, har Hs. Majestæt ved allerhøieste Rescriptil af 18de Septbr. 1834 allernaadigst befalet Directionen for Stutterivæsenet og Vetermairskolen, at ladet Sagen nøie undersøge og derefter allerunderdanigste indmelde Resultatet. Til Opfyldelse af Hs. Majestæts foranførte Befaling, ansaae Directionen det hensigtsmæssigst, at man deels ved Veterinairskolen og det Frederiksborgske Stutteri, deels paa flere Steder i Landet unders, kyndige Mænds Tilsyn foranstaltede Forsøg anstillede, der kunde vise Virkningen af de omhandlede Piller paa Hestens Organisme og lede til Vished, om man af dem kunde vente sig den tilsigtede Nytte. De omhandlede Piller tilberedes efter den i ovennævnte Journal anførste Recept, paa følgende Maard de. Man tager et Pund Figen, fem Unzer af Fennikelrod, Annis og Tarmentill, fire Unzer af Svovl blomster, Lacrits, Hjortetak og Alantrod. Figenerne blive skaarne i Stykker, de øvrige Jngredientser blive pulveriserede og derpaa blandede sammen. Derpaa tilbereder man et Afkog af Jsop og Hestehov i hvid Viin, hvilket man over Jlden giver en Tilsætning af Lacritsextract, Sukker, Sirup og Honning, fire Unzer af hver Slags. Dette Afkog bliver godt paa det ovennævnte Pulver og forsat med to Unzer Annisolie og noget Meel, for at man kan danne det Hele til en tyk Deig, hvilken man endelig kommer ligt et Leerfad og overgyder med 1/2 Pund Olivenolie, for at bevare det imod Skimmel. Kuglerne danne man af denne Deig, saa store som Hønseæg.
Aalborg Stiftstidende, 1836-05-01
De paa Veterinairskolen anstillede Forsøg gik ud paa at undersøge, deels hvorvidt Mangel paa Føde og Drikke i længere Tid end sædvanligt svækker Hesten mærke, ligen, deels hvorvidt denne Kraftløshed afhjælpes ved at indgive de omtalte Piller. Det fandtes da, at 2 Heste, uden i 3 Gange 24 Timer at faae Foder eller Drikke, kunde pløie 7 Timer dagligen indtil tredie Dags Eftermiddag. Til videre Anstrængelse fandtes de ikke i Stand, efter at de nogle Dage sildigere bleve paa ny satte til det samme Arbeide, alene med den Forandring, at de dagligen fik Piller.
Aalborg Stiftstidende, 1836-05-01
De Mænd, under hvis Tilsyn de ovenberørte Forsøg ere udførte, have i det Hele taget yttret, at Pil lernes Hovedvirkning vel med temmelig Sikkerhed, kan antages at være mavestyrkende og oplivende, men at de ikke formaae at give Hesten længere Udholdenhed, undtagen forsaavidt de sætte Fordøielsen, i Stand til at uddrage de meest nærende Dele af Fødemidlerne og vedligeholde hiin i dens Orden, ligesom de ogsaa bevirke, at naar en Hest har i længe Fre Tid maattet undvære sit sædvanlige Foder den bliver bedre i Stand til at taale det nye. Pillerne kunne saaledes ikke anprises som Fodringsmiddel i Almindelighed, men, hvor Fourage ikke kan faaes, antages de, især naar de gives i Forening med lidet Brød og Vand, at bidrage til at gjøre Hestene tjenstdygtige i noget længere Tid. Ligeledes har Forstanderen for Veterinairskolen yttret, at, skjøndt Pillerne bestaae i nærende og oplivende Bestanddele, kan Virkningen af samme, paa Grund af den ringe Qvantitet 8 a 12 Lod -, der gives Hesten i 24 Timer, ikke være betydelig, da dens Mave og Tarmecanal skal være forsynet og udvidet til en vis Grad med Hø og Halm, naar Fordøielsen skal skee paa behørig Maade. Jfølge Hs. Majestæts allerhøieste befaling brinliges herved Foranstaaende, som i det Væsentlige er Jndholdet af Directionens allerunderdanigste Beretning om Udfaldet af de omhandlede Forsøg, til offentlig Kundskab. (Collegial=Tid.)
Aalborg Stiftstidende, 1836-05-01
Brudstykke af en Parisers Skib dring af Kjøbenhavn.
Aalborg Stiftstidende, 1836-05-01
(Af Søndagen.)
Aalborg Stiftstidende, 1836-05-01
Kjøbenhavn har kun saare faa offentlige Forlystelser; Jnstrumentalmusik, Sang og de smaa vandren3de Theatre, som ere saa hyppige hos os, taales slet stikke paa Gaderne, og endskjøndt jeg nødig savnede den Latter og de morsomme Folkegrupper, som disse Lystigheder medføre, maa jeg dog tilstaae, at jeg giver Politiet fuldkommen Ret i, at det har forbud dette Væsen, der ofte foranlediger Lommetyverier, Slagsmaal og slemme Uordener. Derimod gjorde det mig virkelig ondt, at der ikke fandtes saadan lystig Morskab, der sætter Liv og Glæde i Almuen, en de offentlige Haver eller paa Kaffehusene og i Rei staurationerne. Det eneste man hører af Musik i i nogle afskyelige Lirekasser, som i sprukne, pibende og falske Toner, der hverken hænge sammen ved Ta til eller Foredrag, hyle fire, fem Dandsemelodier. Man 3 fortalte mig, at disse musikalske Marterinstrumente ofte blive anvendte til Familieballer og, hvis det er sandt, gjør det ikke de Danskes musikalske Smag nu gen Ære, thi det er ubegribeligt, at de i et Værels os kunne udholde denne Helvedes Musik, som ethvert ikke døvt Menneske fristes til at flye langt bort for paa Gaden. - Den eneste offentlige Fornøielse er Sku at spillet. Kjøbenhavn har kun eet Theater, thi 2 Bradetheatre, der ere udenfor Byen, ville Jndbyggerne laldeles ikke inddrømme saamegen Anseelse, at de kun kun gives Liniedands og Ridekunster. Theatret ere ikke smukt udvendigt og Tilgangene ere meget ubeqvemt indrettede: men Salen er smuk, godt oplysti- og saaledes bygget, at man overalt kan høre Skuespillerne. Jeg besøgte det 2 Gange, og uagtet jegt ikke forstod noget af Sproget, morede jeg mig særdeles godt, da jeg var saa heldig at kjende de 2 Hovedstykker. Den første Gang saae jeg nemlig: Den to Dage, der syntes at blive givet meget godt; thil hvad de Spillende manglede i Sangen, som i det Hele ikke var god, erstattede de ved et livfuldt Spil, og jeg kunde næsten, ved Hjælp af min Erindrings om Stykket fra den comiske Opera, forstaae Mikelli- og Grevinde Armand ved det raske og bestemte Minespil, der ledsagede Ordene. Skuespillerinden, som fremstillede Grevinden, var især ypperlig, og hendes Spil i sidste Act var saa udtryksfuld, at jeg meds Glæde istemte det enthusiastiske bifald, hvortil hun henrev Publicum. Orchesteret udførte den herlige Musik med megen Kraft og bekræftede min Landsmands Forsikkring, at det er udmærket. Den andens Gang saae jeg den herlige gamle Operette: De tos smaae Savoyardere, som i lang Tid har været henlagt paa den comiske Opera, men som her gaves meden saadan Friskhed og Munterhed, at det forekom mig som nyt. Heller ikke i dette Stykke var Sangen god, endskjøndt Theatret skal have flere meget dygtige Sangere; men de to Hovedroller udførtes af to meget indtagende Skuespillerinder; især var den lystige Knos henrivende ved sin Mimik og sit skjønne Udvortes.
Aalborg Stiftstidende, 1836-05-01
J Pan i det sydlige Frankrig har man nylig paa en meget besynderlig Maade opdaget et Mord. En rig Kjøbmand blev en Morgen fundet myrdet i en Skov tilligemed Kudsken, som havde kiørt ham. Man fandt Spor af Hestene og Vognen, men det tabte sig snart imellem Træerne, og først efter tolDages Søgen opdagede man, i en aldeles modsat Retning af den, Sporene først viste, dybt inde i Skoven Hestene staaende i en Sandgrav, udmattede og med Resterne af den næsten aldeles ødelagte Vogn. Begge Ligene vare blevne undersøgte med den største Omhyggelighed, og deraf oplystes, at Morderne havde udplyndret Kjøbmanden. Nu blev der taget Synsforretning over Vognen, og derved ledtes man til Formodning om, at adskillige Sager af Værdi, og som let kunde skaffes bort, vare bortranede. Forgjæves søgte man at opdage Noget, der kunde bring: paa Spor efter Morderne. Flere Dage vare forløbne, da en Karl, som gik gjennem Skoven, fandt et Stykke Papir, der var blodigt. Han bragte det til Mairen og ved nøie Undersøgelse fandt man, at det var en Stump af en polsk Avis, hvori der stod en Kritik over et Liniedandserselskab, som 3 Maaneder i Forveien havde givet Forestillinger i Pau Mairen indgav strax Beretning derom til Justitsministeren, som gav Ordre til, at der i det Departement, hvor Liniedandserselskabet opholdt sig, skulde loptages et Forhør over dets Medlemmer. Ved dette Forhør erfarede man, at Selskabets Directeur skun havde havt eet Exemplar af den polske Avis, og at han havde leveret det til Udgiveren af det Blad, der udkommer i Pau, for at han kunde see at de ogsaa havde været i Polen, hvilket han til Selskabets Berømmelse ønskede anført, senere havde han forlangt Avisen tilbage, men forgiæves. Nu blev Bladudgiveren i Pau, der var anseet for at være et skikkeligt Skrog, arresteret. Han tilstod, at Directeurens Tilstaaelse var fuldkommen rigtig, men lerklærede, at han ikke havde tilbagegivet Avisen fordi den var kommen bort. Forgiæves søgte man at bevæge ham til en Tilstaaelse, indtil han endeligen blev syg af den langvarige Fængsling. Da tilstod han, at han tidligere havde staaet i Forbindelse med den ung Bondekone i Omegnen og til hende havde han engang sendt nogle Kager, som vare indsvøbte i dette Papir. Nu blev der strax gjort Huusundersøgelse hos Bondekonen, og den førte øieblikkelig til Opdagelse af en Deel af det ranede Gods, og det viste sig nu, at hendes Mand var Morderen, og at han, der ligesaalidet som nogen i Pau, abnede, at den gamle Bladudgiver havde en utilladelig Forbindelse med hans Kone, engang tilfældigviis havde puttet dette Stykke Papir til sig, hvilket han i Skoven havde brugt til at stille Blodet med.
Aalborg Stiftstidende, 1836-05-01
Politiet i Paris har nylig ved et Tilfælde faaes fat paa en af Stadens listigste Gavtyve, ved Navn Journet. Denne Fyr, der seer godt ud, har været en Lanceneer ved den kgl. Exgarde og har, foruden flere Straffe, gjennemgaaet sex Aars Fængsling som Falskner. Han havde i nogen Tid været Tjener, hos en Hr. Chantpie de Boisserand, da han hos denne Mand begik et stort Tyveri med en utro eenlig Forvovenhed. J sin Herres Fraværelse lod han nemlig hele dennes Garderobe og alle hans Kostbarheder læsse paa en Vogn med en saadan Rolighed, at Portneren stod og saae paa det, uden at fatte mindste Mistanke. Alle Politiets ivrige Efterforskninger vare frugtesløse; men en Dag gaaer en Pige fra det Huus, hvort Hr. Boisserand boer, og padserer paa Boulevarden med sin Fætter, en Municipalgardist. Pludselig kommer en meget elskværdig Modejunker, der er brillant klædt, og bekiger Glunten saa cognet igjennem sin Lorgnet, at Municipalgardisten begynder at blive skinsyg. J samme Øieblik troer Pigen at opdage, at Hr. Boisserands Tyv titter frem af det elegante Costume; hun fortæller det til Municipalgardisten, og, uden at gjøre Complimenter for det lille røde Ordensbaand, som Tyveknegten havde faaet i Knaphullet, tager han er ordentlig Tag i Karlen, som ogsaa, efter en temmelig heftig Kamp, maa spadsere til den nærmeste Vagt. Da den pene Mand her, ved Boisse rands Ankomst, blev overbeviist om, at han var en gjennemdreven Tyveknægt, gjorde han ikke mange Omstændigheder, men gik lige til Bekjendelse af Tyveriet, men ikke af Stedet, hvor han havde gjemt Kosterne, thi dem havde han efter sit Foregivende solgt, og Pengene derfor havde han forødet. Jmidlertid faldt han i Hænderne paa en af de parisiske Politiembedsmænd, der ere hædrede med Navn af den Snueste blandt de Snue, og denne gjorde ham saa mange Spørgsmaal paa Kryds og paa Tvers, at Spidsbuben forvirredes saaledes, at han opgarsin Bolig, hvori man strax gjorde Undersøgelse og fandt næsten alle de stiaalne Sager, der vare at 30,000 Frankers Værdi, samt en meget net Livree, tjener, som havde vaaget hele Natten, og om Dagen modtaget flere Jnvitationsbilletter til Hr. Forstmester Gustav de Bouceurt, som han indbildte sig at tjene. Uagtet man oven kjøbet fik Fingre paa endeel falske Patenter og en Mængde kostbare Juveler, savnede man dog tre Gienstande af Værdi, nemlig et Diadem med Brillanter, et Par Armbaand og en Brillantring, og Journet, som var meget ligefrem hvad alt det Øvrige angik, vilde slet ikke udi med Sproget angaaende disse Sager. Tilsidst bragte den nette Tjeners Sladderagtighed dog Politiet paa Spor og det var saa heldigt at modtage dem af en elskværdig ung Skuespillerinde ved et Boulevardtheater, just i det Øieblik, da hun havde pyntet sig med dem, uden at ahne, at det var en Foræring af en dumdristig Tyv.