Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-05-12
J hvilken Tidsalder var man vel mere religiøs, for ikke at sige biget, end for tredsindstyve Aar siden, og dog var det netop den Gang, at man ved en Lov maatte forandre Livsstraffen for de Mordere, der blot dræbte, for selv at komme til at miste Livet. Disse Mordere vare saa meget farligere, som de myrdede to Mennesker istedet for den egentlige Selvmorder dog kun dræber sig selv. "Naar disse Mennesker, siger Stampe(Erklæringer I. 2, S. 186) enten ikke have Mod nok til at lægge Haand paa sig selv eller og de ved Religionsprincips holdes derfra, saa udvælge de en Misgierning, ikke fordi det er en Misgierning, ei heller for at tilføie Nøgen noget Ondt, men allene for saavidt den er et Middel, til at paadrage dem Livsstraf, hvilken igjen er et Middel til at skille dem ved Livet. Saaledes veed Religionssværmere altid at finde en Udflugt, og man seer heraf at ikke den blinde Tro, men sand Oplysning og rigtigen bibragte moralske Grundsætninger ere istand til at danne Mennesket til god Borger. At egentlige Selvmord i de sidste tredive Aar have tiltaget er uden for al Tvivl. Efter de officielle Lister var i Kjøbenhavn deres Tal - for saavidt dette blev opgivet – i Civil-Etaten fra 1786 til 1790 i 3 Aar 181, fra 1790 til 1795, 209, fra 1795 til 1800. 222, fra 1800 til 1806, 267, i Stadens Garnison fra 1795 til 1800. 37, fra 1800 til 1805, 42, i Sø-Etaten fra 1796 til 1800. 4, fra 1800 til 1805, 10. Det er begribeligt, at disse kun ere saadanne, som ere kjendte ved lovlig Synsforretninger, eller fundne Druknede. Det sande Tal er vanskeligt med Bestemthed at opgive. Mueligen forekommer det os som Selvmord ere uforholdsmæssigen hyppigere nu end før Krigen, fordi man nu ikke sjeldent hører at bekiendte Folk have berøvet sig Livet; og to bekiendte Familiefædre gjøre i saadant Tilfælde mere Opsigt, end ti eller tyve af de simplere Classers Mennesker, som gaae ubekiendte, uændsede og næsten usavnede ud af Verden. Men det være som det vil, saa er det dog at haabel, at, om de vare meget hyppigere nu end før, vil dette Onde dog kun være periodisk. Jo mere Forholdene jevne sig, og den gamle Orden befæstes, jo mere Menneskene igjen vænne sig til Tarvelighed og Udsigterne til en Guldregn forsvinde, desto meere ville de fleste lære at bære Livets Byrder med Taalmodighed, og indsee at Veien til sand Lykke gaaer igjennem Nøisomhedens og Arbeidsomhedens, om just ikke altid rosenstrøie, saa dog jevne Sletter. Man bør haabe, at det Arbeide snart foretages, som kunde føre til et Forslag om en Octroy for Nationalbanken, - og at en bedre Afdeling af Rigsbankdalerne foreslaaes; man ønsker den inddeelt til 60 s. i Stedet for 96, ikke allene er derved Decimaltal indført, men det er en Jnddeling, der stemmer med den antagne i de os tilgrændsende Tydske Stater, hvor Specien er 60 Lübsk Schilling eller 120 Søsling og den halve Specie 60 s.. Derved ere vi paa eengang i det Rene med vore daglige Udgivter, som forhandles ligesom forhen i den gamle Myntfod. Den evindelige Tvist om Pengenes Jndhold forsvinder, og den courrante Skillemynt, der slet ikke passer sig til noget Forhold, sattes strax i Circulation med Coursens Helden til Pari. Brev til Jndsenderen af: "End et par Ord om Sang og Sangforbedring." See Skilderiet Nr. 31 d. A. Høistærede! Tilgiv, at jeg tiltaler Dem med denne Tittel, skjønt De mueligen i Deres Kreds kan have en anden. Jeg har læst Deres var Ord, som De behager at kalde det Jndsendte, hvori jeg finder Meget, skjønt ikke Nyt, som i det Hele taget er sandt og rigtigt; men naar De gjør den Paastand, at Sangen paa Landet ingensteds er saadan, at flere Stemmer ere gavnlige, men tvertimod skadelige, da tillade De, at jeg, til Undskyldning for mit givne Forslag, her siger Dem imod, og desaarsag først feier, som Ordsproget lyder, for min egen Dør: Saasnart Hr. Professor Zincks, Koralmelodier vare udkomne, begyndte jeg Sang i Skolen efter dem, ligefrem, uden at benytte mig enten af Praltriller eller andre Zirater. Et var Aar derefter blev jeg Degn tillige, og fortsatte for Menigheden, hvad jeg havde begyndt i Skolen. J Aaret 1805 blev efter mit Forlangende en Plads i Kirken neden for Chorsdøren indrettet, i Form af et Amphitheater, hvor 10 Drenge paa den ene Side, og 10 Pigebørn paa den anden Side kunde rummes. Dette Antal af Chorbørn har jeg siden stedse søgt at vedligeholde Aar for Aar, og stundom har jeg havt flere Piger oplærte i Sang end Pladsen kunde rumme, saa at de skiftevis maatte søge Choret, indtil Confirmanderne ved deres Bortgang gav Rum. Til Ære for Menighedens Lærvillighed i denne Henseende tør jeg derfor sige, uden at fornærme Beskedenheden, at Mængden nu kan synge de fleste Psalmetoner choralmæssig efter Hr. Professor Zincks Choralmelodier. Men det vilde være en utilgivelig Stolthed, om jeg kunde tænke, at jeg var den eneste Mand i Riget, som havde bragt Sang saavidt i Kirken, tvertimod troer jeg, at mange Sangere i vore Tider virkeligen have bragt det til en større Fuldkommenhed endog i kortere Tid; derfor forlangte jeg af Dhrr. Componister en reen Secunde-Stemme, udsat til fornævnte Choralmelodier, og, hvis dette ikke lader sig gjøre, da en anden harmonerende Stemme, til Brug i det mindste for vore Børn ved Syngeøvelserne. Jeg nærer det Haab, at Vi faae en saadan, og jeg har den Tillid til Dhrr. Componister, at ingen af dem paa egen Haand paatager sig et Arbeide af saa megen Vigtighed, med mindre han seer sig istand til at præstere præstanda. Lader os derfor arbeide, medens det endnu er Dag. Det kunde ellers let gaae i Opfyldelse, hvad Hr. Jndsenderen til Slutning ikke ønsker at skulle skee om tre Aarhundrede. Skrevet Kristi Himmelfartsdag 1818.