Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-06-09
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Attende Aargang. No. 46. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 9 Juni 1821. Barnemordersken. (Efter Schillers die Kindermordering.) See til Rædsler Uhrets Slag hentyder, Og dets Viser fuldbragt har sin Gang. Fader. – a. – dit vise Bud jeg lyder! – Gravens Tiener, – hør min Afskedssang Tag, o Liv, de sidste Afskedskysse. Tag, o Verden disse Taarer hen Dine Glæder kunne mig neddysse, Dine Qvaler skjænker Liv igjen. O. Farvel, J Solens blide Glæder, Byttet om med Mørkets Marterqval! O, Farvel, J Dyds og Uskylds Sæder, Som gav Saligheder uden Tal! O, Farvel! Farvel, J gyldne, søde Phantasiens Drømmebilleder. Ak – J qvaltes i min Morgenrøde, Aldrig meer J blomstre her Smykket skjønt med Sløifer rosenrøde Prydede mig Uskylds hvide Lin Og de blonde Lokker silkebløde Var med unge Roser vundne ind. Vee mig, Helvedes udkaarne Bytte Stager endnu i Uskylds hvide Dragt Men ei Rosen pryder denne Hytte Dødningbaand er al dens Pragt. Skjænk mig Taarer, J, som faste stode, J, hvis Uskylds Lillier blomstre end J, hvem Dydens Engle ei forlode. – Kun et Suk til Godheds Fader sendt Ak, som Menneske, mit svage Hjerte Let i Følelsernes Strøm henflød: Vee. - Louise evig Fryd begierte - Hendes Uskyld fandt sin Død, Nu en Anden han maaskee fortryller Med sit troløst falske Favnetag, Og i Smiger hendes Dyd indhyller Under Dødninguhrets sidste Slag. Glædedrukken ved sit Rov at skue, Spøger han med hendes Lokkers Tal, Medens længst man under Himlens Bue Skuet har min sidste Qval Joseph. Joseph længst i fjerne Lande Følge dig Louises Dødningchor Sørgeklokkens hule Toner strande Mod dit Hjerte, hvor kun Falskhed boer Naar du fra en Piges skjønne Læber Henrykt hører Ordet – Kierlighed, Da skal Blod, som paa din Jsse klæber Grusomt minde hvad jeg leed Ha, Forræderi et Louises Smerte, Tabet af hvad Qvinden kjærest er, Ei den Spæde under hendes Hjerte Nu dit Tigerøie rører meer, Stolt du Skibets falske Dæk betræder, Mine Klagetoner følge dig; Taaren, som dit skumle Øie væder, Gjelder Andre - ikke mig. Og den Svæde! – Her i Moderskjødet Laae den i en fød og gylden Roe; Den, som Morgenrødens Purpur gløded, Smilende saa omhedsfuldt – saa froe. Veemodsfuld i Barnets Træk jeg kjendte Hans det dyrebare billede: Den beklemte Moderbarm omspændte Kjærlighed - Fortvivlelse! Ak, hvi høres ei en Faders Stemme." Var dens Uskylds stumme Tordenrøst. Ak, hvi maa din Fader jeg forglemme? Gjentog Sorgen i mit qvalte Bryst. "O, omsonst, omsonst vil du ham søge, Du vor Lykkes Stund forbande vil "Navnet – Bastard vil din Qval forøge, Bringe Taarer i hvert Smil Og din Moder- o J Mørkets Magter! Ene sidder hun blandt Verdens Alt "Og det falske Favntag eftertragter, Hvorved Dyd og Uskyld evig faldt. Ak, hver Lyd fra dine spæde Læber "Minder smerteligt om svunden Lyst! "Selve Smilet i dit Aasyn dræber "Moderømhed i mit Bryst. Afgrund, Afgrund i aabnet for mit Øie"Dine Furier alt martre mig! Tomme Ord er Naaden i det Høje, Helveds Aander ene fryde sig. "Af din Strube, Afgrund, du udspyede Helveds Dæmon, for dit Rov at faae, For at - her Bevidsthed fra mig flyede Myrdet – Barnet for mig laae Joseph. Joseph, bort til Verdens Ende Skyggen blodigen vil følge dig! Vilde Qvaler i din Siæl antænde, Naar i Glædens Stund du mindes mig! Den i Nattens rædsomt stille Øde For dit Leie truende vil staae; Og bag Stierneskjæret hist dig møde, For en grusom Hævn at faae. See - der laae det livløst ved min Brøde, - Kold og stirrende med vilde Blik Saa ved mine Fødder jeg det bløde; Dødens Kulde gjennem Hjertet gik! Skrækkelig jeg hører Bødlen banke, Skrækkeligere mit Hjerte slaaer. Kolde Død, du ene er min Tanke Kun ved dig jeg Flammen slukket faaer. Joseph, Gud i Himlen kan tilgive: Synderinden dig tilgive bør, Alt mit Had skal her tilbageblive, Sidste Levning Luen nu tilintetgjør. See! - i Røg hans Breve brat forsvinde, Og hans Eder Jlden opslugt har. O! – nu skal jeg aldrig meer gjensinde Ham, som endnu er mig dyrebar. Troe ei Rosen paa den Unges Kinder! Søster, troe ei Mandens falske Eed Skjønhed er den Grav, hvor Dyden svinder Jeg forbander den i Dødens Bitterhed! Taarer seer jeg Bødlens Kinder dække! Hurtig skjul for Øjet Dødens Vei! Bøddel, kan du ei en Lillie knække? Blege Bøddel frygt kun ei. Peter Emil Becker.