Københavns Adresseavis, 1789-04-01
J Anledning af Hr. Supercarge Hans Svanes og Jomfrue Johanna Maria Gads Ægteforening i Taaderup Præstegaard paa Falster den 10de Martii 1789. Alfader sagde: Bliv, og Væsner leve, Skabte til Lykke Støvets Sønner bleve, Guddommens Stempel Mid og Engel viste, Skaberen priste. Alle kan nyde Tidens Salligheder, Enkelte smage Livets søde Glæder. Niddingen ene avindsyg beklager. Selvgjorte Plager. Høyeste Gode Dødelige nyde Naar de den sande Kierlighed adlyde, Knytte et Venskab Døden kun afbryder, Aldrig udrydder. Varigste Lykke, Ædle, Dem ledsage, Rolig De nyde Livets blide Dage. Glade De opnaae Lonnen, Dyd tilfalder, ærefuld Alder. J. A. K. Følelser ved Hr. Postmester Christian Langv Død i Tønder. En From nu atter er i Verden borte blevet; Da Hr. Postmester Lang af Døden er henrevet; Enhver, som kiendte Ham, med Sandhed vidne maaNathangel Han var, i hvem ey Falskhed laae. En trofast Ægtemand, en om og kierlig Fader, Sin jordisk Skat og tre myndige forlader: En Ven af Mennesker, troe, flittig Embedsmand, Det Eftermæle Han af os fortiene kan. Gud see i Naade til Din høybedrøvet Enke! Og til det beste paa de Vaderløse tænke! Du her begrædes af Din efterladte Slægt, Men Herren trøste Dem, som føler Sorgens Vægt Fahlman Tanker ved Madame Wolffs Død i Helsingøer. Alfader, saa gaaer det ey altid som vi tænke, Jeg tænkte ey en kiøn og yndig, dydig Enke Saa hastig skulde døe i fine beste Aar, Jeg tænkte, før hun døer, endnu en Mand hun faaer Men du, al Viisdoms Gud, et Kors paalagde hende, Som hun taalmodig bar til Livets sidste Ende, Hun leed, hun streed, hun vandt, og fik Klenodiet, Da hendes ædle Siæl gik ud af Legemet. Følgende Gravskrift, forfattet af L. J. B., er indsende fra Lolland. Her gjemmes det dødelige af :S. T. Eme M. D. C. Juris Raad von Ar sødt Baronesse af Kruar, en værdig Dattet at Hr. Fr. Hr. Conrad Dyrrev von Koung, Friherre til Friherskabet Conradsborg, Herre til Rudberggaard, Fritshom, Gottesgade &c. - Ridder - D. K. M. Geheimeraad, Kammerherre, Assessor i Høyesteret &c., og af Uds. N. Frue Geheimeraadinde Conravia Ancurav. KNT. født Commelse af Rev NTIU. Hun kom til Verden i Kiöbenhavn den 28 Novbr. Aar 1757, blev formælet den 30 May Aar 1783 med S. T. Hr. SÖREd HEIBRd. von El. K. M. Oberkrigscommissair med Rang af No. 6 i 4de Claffe, og i dette Ægteskab avlede med ham 2 Sönner og 2 Döttre, hvoraf den ene Sön er foran hende indgaaet i Evigheden. Aun var ei mindre adlet af inderlig Værd, end ved ByrdEn höi og fölsom Siæl, hvis fine Tænkekraft ved nyttige og skiönne Indsigter var dyrket, som eiede det beste Hierte Var ærbødig for den Allerhøyeste Sine Forældres Öyesteen, sin Ægtemages jordiske Engel - ja omhyggelig for ham indtil sidste Suk - Sine Börns Alt - En forstandig og flittig Huusmoder - Alvorlig, oprigtig, yndig, menneskekierlig, velvillig mod alle, godgjörende, taalmodig, standhaftig Hensov i sin ømtelskende Egtevens Arm rolig og fuld af Haab den 9 Februarii Aar 1789. Den skiönne Siæl langt skiønnere, Faaer du, o Læsser, hist at see, Naar du i Hendes Spoer herneden, Gaaer Dydens Vey til Evigheden. Gedanken beym Grabe der seel. Madame Wolff, gebohrnen Andresen, in Helsingøer. Lange fühltest Duldie Vorbothen eines allmahlig herannahenden Todes; gros waren denne Leiden, bedaurenswurdig durchwandertest du beine Lauffbahn; aber jegt vist du emporgeschwungen von dieser indischen Wohnung, und in die himmlische aufgenommen, wo du, mit der Krone der Gerechtigket geschmukt, den engen Lohn geniessest, den der Almachtige, seinen Kindern bestimmt hat. Hienieden wurdest du von deinem Geliebten getreunt, er gieng voran, und berettete dit eine Stadte, wo Jhr jegt, ewig undertrenlich, dieenigen Freden schmecken werdet, die nur for Anserwahlte bestimmt sind. Ader denne verebrungsmurdige untrbstlige Mutter, die dich so gartlich liebte, deren Alterthums Stutte und einziger Trost du warste, fühlt den Verlust ihrer innig geliebten Tochter mit undeschreblichem Schmertze, und nu ein Strohm von Thronen schaft ihrem bekiemmen Herzen Linderung. Auch den einziger hinterlassener Sohn, fühlt in seiner Unschuld, den unersetlighen Verlust einer Mutter, die in aufs zartlichste liebte, und opfert dir gerechte Thronen. Deine Freunde und Verwandte trauren mit innigster Betrubnitz der Seele uber den Tod ihrer unvergeslichen Freundinn, und røsten sich einer Zukkunst, wo wir un wiederseben, und undertrennlich wahre Freundschaft mit einander gemessen werden. G. F. A.