Berlingske Tidende, 1751-03-12
En saadan Luft-Fægter har i No. 9 blant de Kiøbenhavnske Lærde Tidender under Tit. Kiøbenhavn stræbt at sige noget for at paakline det Juridiske Practiske Societet, stiftet den 29 Dec. 1749 (hvorom i bemelte Tidenders Nr. 8 var meldet) saadanne Sentimens og Opførsel, som dog enhver Jnteressent der holder sig høyst uanstændige. Men da han endelig har vildet skrive, og dog i sin megen og utidige Snak har ikke været saa lykkelig at kunde lade Publico vide, hvorom han vilde skrive, saa har bemeldte Societet fundet det fornødent, for ikke ved saa ublue Beskyldinger uskyldig at underkastes Critiqver, at recensere Sagens Sammenhæng, og da at overlade Publico at dømme om Skribenten. No. 15 blant de Kiøbenhavnske Post-Tidender af 19 Febr. h. a. blev berettet, at et Juridisk Practisk Societet, stiftet af Studioss F. Ursin den 20 Jan, første gang den 17 Febr. paa Østergade aabnede den øverste Ræt med videre. Som da dette Societet holdt det for got og tilladeligt, at lade bekientgiøre baade Stiftelsens Datum og nogle Jnteressenteres. Navne; Saa blev det og anseet ligesaa rimeligt, at det Societet af 29de Dec. 1749 lod i de offentlige Tidender ogsaa give en Beretning om samme Societet, dets Stiftelses Datum, og deslige Ting, som kunde giøre, at ingen skulle undre over, hvorfor ikke det første Societet saavelsom det sidstoprettede strax havde gjort sig bekiendt. Som vi nu paastaae, at ingen retdømmende, som tager Ordene, som de bør tages, nemlig ligesom de staae, finder, naar begge Beretningerne sammenlignes, noget Ord, hvorved af det første Societet noget Uanstændigt er skrevet om det sidste, for hvis Director og Menbra Honoraria, Mænd for sine Meriter distinqverede, vi have, som vi bør, al Høyagtelse, ligesom og de øvrige Jnteressenter hver efter Fortieneste agtes. Saa haaber Societet teefter denne Sagens Sammenhæng, at enhver Retdømmende seer, at det første Societet, ikke af Misundelse har overtraad Moralitet, eller tænkt paa nogen uanstændig Application, og altsaa ligesaa lidet har givet, som det sidste burde tage Anledning til en paa begge Sider uanstændig Trætte. Societetet selv har efter sin fornuftige Jndsigt let skiønnet, at, hvor ingen beskyldinger vare, behøves ey heller noget Forsvar, men en uvedkommende, Societetet uden Tvivl uvidende, har ikke kundet spare at give sin overmaade Ondskab Tøylen i formeldte No. 9. At det er skeet Societetet uvidende, er troligt, thi det havde aldrig tilladt at noget Forsvars Skrift for dem om de havde holdt noget saadant fornødent) havde kommet i saa slet en Form frem for Publico; de havde vidst, at Beskyldingerne burde nævnes, og med grundige Beviis igiendrives til Skam for den Beskyldende. Men Forfatteren sætter efter Behag og noble Gemyt saadant at være i Beretningen, som dog aldrig findes der, uden af den, som af Ondskab selv digter. At recensere hans gjorte Beskyldinger, som i saa Fald skulle besvares, var ikkun at besudle Papiret, og foraarsage Læseren en Væmmelse, da han kand have meere end nok i den første. At Forfatteren er en uvedkommede Actor imod det første Societet, tilstaaer han selv, i det han setter sin Ære til Underpant (et slet Underpant, naar Personen ey tør være bekiendt!) at han hverken er eller bliver en Lem af det sidste Societet, hvilket er let at troe; thi har han ey sundere Fornuft og bedre Principia, end hans Skrift udviser, blev han neppe taalt i et fornuftigt og anstændigt Societet. Jntet derfor har kundet bevæge ham, uden enten Nidkierhed uden Forstand eller uregierlig Ondskab. A. dømme om Forholdet udi denne Sag paa alle Sider, overlades til Publicum. Vi forlade Forfatteren sine saa grove som ugrundede Beskyldinger, de dumme Slutninger og anstændige Expressioner, men til Resusion derfor, begierer af ham, som, efter at han har søgt at beklikke os, dog har den Ære at forblive vor tienstskyldigste Tiener, denne Tieneste, allene nyttigere for ham selv end os, at han aldrig lader noget af sit Hierne-Spind komme for Lyset førend han kand skrive fornuftigere og anstændigere, paa det han ey skal spilde meere Blek for at sværte sig selv. Nægter han os den Tieneste, og altsaa vil lyve imod sin egen Underskrift, da har Societetet foresat sig, aldrig at svare ham eller hans Liige, om han end kunde forfalde til den yderste Grad af det nedrigste Væsen, nemlig Skand=Skrifter eller deslige, som altid best besvares i at foragte dem. Kiøbenhavn, Societetets Contoir, den 8 Mart. 1751.