Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1830-05-14
Nu har Man paalidelig Efterretning om, at Dr. Müllers Jndvielse som Biskop i Sjællands Stift vil, efter allerhøieste befaling, blive forrettet af Hs. H. Hr. Biskop Boisen, Command, af Dr. &c., 1ste Pintsedag til Høimesse i Frue Kirke i Kjøbenhavn. Forlangt indrykket. Med ligesaa megen Forundring som Harme erfoer jeg ved min Hjemkomst fra Kiel en i Lollands-Falsters Stiftsavis No. 28 indrykket Beretning, efter hvis Jndhold vi alene skulle have Passagerernes Bestemthed, Mod og Raskhed at takke for vores Frelse i Stormen mellem 3die og 4de April d. A. Jeg er en jevn, dansk Sømand og vil paa Sømands viis, ligefrem og uden Løgn eller Ordbram, i Korthed fortælle det Passerede: Med 4 Reisende fra Trondhjem og Møller Wollesens ældste Søn Rasmus fra Rødby, hvis Navn er vel bekjendt baade i Lolland og paa Falster, seilede jeg den 3die April, om Eftermiddagen Kl. 1 1/2 sl., ud fra Kramnitzs, og befandt mig, da Vinden var contrair, først om Aftenen Kl. 7 1/2 sl. 1 Miil vesten for Femmern; Kl. 8 1/2 fik vi en Byge af S. V., der nødte os til at sætte 2de Rev i Storseillet; Kl. 9 sprang Litslinerne fra Masten, og nu styrede jeg Nord paa for Fokken, men snart sprang ogsaa Bøilerne fra Staget, hvilket jeg snarest muligt istandsatte, Kl. 10 fl. befandt jeg mig tæt under Land ved Guldstads Fyr, og holdt derpaa med revet for fra og til Land, for ei at drive for hurtig med Vinden, Kl. 3 ankrede jeg under Karskov, og ved samme Tid sprang Vinden til V. N. V. Kl. 5 sl. opfordrede Passagererne mig til at kappe mit Arkertoug, hvilket jeg imidlertid nægtede; dog beqvemmede jeg mig omsider dertil, da Man gav mig Forsikkring om god Betaling, og styrede derpaa for en revet Fok ad Lolland til, hvor jeg ogsaa ankom, efter Omstændighederne i god Behold, under Egholm ved Kragnæs Kl. 4 fl. Eftermiddag den 4de April. Passagererne bleve her Landsatte; men først efter Lang Ordvexling og Strid erholdt jeg 3/4 godtgjort for Tabet af mit Anker og Toug, for hvilke dog var lovet mig fuld Erstatning. Da mit Fartøi maatte arbeide stærkt i den svære Søgang, var det en Selvfølge, at Man maatte bruge Pumper; men da en af Passagererne ved sin Ubehændighed sønderbrød Pumpestokken, behialp Man sig med 2de Pøse, hvorved Passagererne rigtignok viste sig meget virksomme, og denne Beskjæftigelse sysselsatte dem saa ganske, at Angsten kun nu og da tog Overhaand. Efter at mine 5 Passagerer godt vare vederqvægede i en Bondegaard, nær ved Landingsstedet, kappedes de om at lovprise hinandens Heltedaad, og hver især broutede af sin viste Bravoure, som jeg dog under Stormen ikke havde lagt Mærke til, da jeg betragtede deres Bevægelser og Foretagender meere som instinctmæssig Selvopholdelsesdrivt, end som hensigtsmæssig eller overlagt Handling. Saaledes er Sagens sande Sammenhæng, og nu overlader jeg til enhver Upartisk og Søkyndig at skjønne, hvo der, næst Gud, har ledet Skibet til Havn. Fra mit 11te Aar har jeg pløiet Bølgen og er kjendt af mangen gjæv Sømand; dristig beraaber jeg mig paa disses Vidnesbyrd, forvisset om, at Jngen af dem vil tillægge mig Mangel paa Mod eller Conduite i Farens Stund. Den i Stiftsavisen No. 28 indrykkede Fortælling erklærer jeg for usselt Praleri, indtil Man beviser, at mit Forhold hiin Nat ikke har været, som det sig egner og anstaaer en brav Sømand, der kjender sin Dont, og veed med Rolighed og Fatning at udføre den, hvilket jeg troer noksom at være beviist derved, at jeg med et lidet Fartøi, omgivet af Nattens Mørke, truet af Banker og Grunde paa alle Sider, i en rædsom Orcan - hvor mangen stærk og stolt Skude, bemandet med modige og duelige Sømænd, blev opslugt af Havet lykkelig førte 5 i Søvæsenet ukyndige, og til Slutning vansmægtede Passagerer i Sikkerhed. Rødby, den 6te Mai 1830. C. H. Kromann.