Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-01-27
Det er enhver retsindig og forstandig Regjerings Ønske, at lade Skatterne være saa taalelige som mueligt, thi derved forener den sin Tarv med Folkets, og hvilken Regent vil vel ikke heller regjere over velhavende og fornøiede Undersaattere eller Provindsers Told, og holdt i Rom en Forvalter, der igjen havde i hver Provinds, sin Promagistro. Der gaves ogsaa ringere Toldbetjenter, som portitoores, operae, serv&c. Meget indbringende var Tolden af Bjergværker og Saltværker. Mindre betydelig Afgivten af Landeveien, Grundskatten (solarium, Tyvenden af Frigivnes Eiendom, Afgivten af Vandledninger, Haandværker o. s. v. Man seer heraf, hvor indviklet Skatte= og Toldvæsenet allerede var hos Romerne, og det trængte sikkerligen til at simplificeres. Men Constantin gik fra een Yderlighed til en anden, og derfor kunde Udfaldet af hans Foretagende ikke være andet end uheldigt, især da hans Ødselhed ikke tillod nogen Nedsættelse i Skatterne. end over forarmede og misfornøiede? Klagerne over Skatternes Ubillighed ere derfor ubeføiede, naar de svare til Statens Udgivter og Behov, thi ere disse ikke overspændte og urimelige, saa er det mere Tidsomstændighederne, der krævede det, end Skatternes Anordnere, som man i alt Fald bør klage over. J Tyrkiet har man et Exempel, paa, at Regenten kan i den Henseende være ganske bunden, og Undersaatterne ligefuldt bebyrdede med næsten utaalelige Skatter. Det er en Grundsætning, at Storsultanen, som raader over enhver af sine Undersaatters Liv og Eiendom, ikke tør udskrive nogen Skat. Vover han at foreslaae den, møder han store Vanskeligheder, og de Sultaner, som have villet sætte det igjennem med Magt, bleve et Offer for deres Forvovenhed. Han maa overlade det til sine Paschaer at beskatte og udsue Folket, og naar de vel have beriget sig, at lade dem strangulere, for igjen at faae af dem hvad de have raanet fra Andre. Dette bidrager upaatvivleligen ikke lidet til den Mangel paa Kraft og Selvstændighed, man sporer i den hele tyrkiske Stat, trods alle de indvortes Hjelpemidler, den aabenbar er i Besiddelse af. Kunde Storherren, ligesom de europæiske Magter, selv udskrive og anordne sine Skatter, saa vilde hans Stat have en ganske anden Skikkelse, og hans Tarv komme i større Samklang med hans Undersaatters. Nu er det tyrkiske Skattevæsen et fiint Slags Plyndringssystem, og Folket, givet til Priis for Paschaernes Udsuelse, bliver stedse staaende paa samme Trin som for Aarhundreder siden. Hvad man maaskee med Rette kan have at udsætte paa det europæiske Skattesystem i Almindelighed, er dets Mangel paa Simplicitet. Dets Jndviklethed gjør store Beregninger og meget Skriverie nødvendige. Begge Deele udfordre mange Contoirer og en uhyre Mængde Betjenter, der i det de skulle hæve og hielpe til at hæve Skatter, blive selv til Skatter. - Physiocraternes System, der vil at Jorden, som Grundkilden til al Production, ogsaa skulde udrede alle Skatterne, som Landmanden siden igjen kunde fordeele paa sine Producter, er vel anvendelig i det Practiske, deels fordi der gives andre Jndtægtskilder end Jordproductionen, deels fordi Landmanden, under Concurrencen med Udlandet, tilsidst vilde gaae aldeles under derved. Men dette System burde dog have vakt meere Sands for Simplicitet i Skattevæsenet, end det virkeligen hidtil har gjort. (Fortsættes.)