Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-02-19
Skulde der da ikke i Danmark gives en Overdaadigheds Artikel, hvis Dyrkere kunde have Evne til at betale 3 eller 15 af dens Værdie aarlig, for at fremme en for Staten saa velgjørende Indretning, som den at forskaffe mange, som nu ligge det Offentlige til Byrde, Leilighed til at gavne Staten og derved tillige at ernære Dem og Deres Jeg vil blot til et Exempel nævne Tobaksrøgerne; lod man enhver Tobaksrøger i Danmark, som ikke stod under den offentlige Forsørgelse, betale 1 Rbmk. aarlig til denne Indretning, vilde man snart faae en betydelig Kapital, regner man Danmarks Jndvaanere til 1, 150000 og antog at 15 røgte Tobak, vilde man faae en Sum af omtrent 20000 Rbd., og enhver, som har Evne at røge Tobak hele Aaret igjennem, kan vist, uden at forurettes, taale at betale 1 Mk. aarlig. Dette er, som ovenfor allerede er sagt, kun et Exempel, som jeg har vovet at opstille, thi der gives unægtelig mange Luxus=Artikler i Danmark, hvoraf der med ligesaa god Grund kunde drages en saadan Afgift. Staten blev paa denne Maade sat i Besiddelse af en Kapital, hvorved den kunde fra Begyndelsen af sætte de første af den opstaaende Colonies Beboere istand til at forskaffe sig det Nødvendige til deels at bygge for, deels at anskaffe Kreaturer m.v. Paa en saadan Maade troer jeg, at den første og største Vanskelighed kunde hæves. Den Anden er let hævet ved paa nye at publicere Ford. af 30te Novbr. 1751, paa sædvanlig Maade, fra enhver Prædikestol paa Landet. Og hvad endelig den tredie Modgrund angaaer, nemlig de Danske Almuesmænds Kjærlighed til deres Hjemstavn, da troer jeg den for endeel er svækket, deels ved den blandt Almuen ved det forbedrede Skolevæsen udbredte Oplysning, som ogsaa derved, at det unge Mandskab har været ved Armeen under Krigen, og der lært at Mennesket kan leve lykkeligt, uden netop at blive boende paa den Plet, hvor det indsagede Modermelken. Det vilde derfor vist ikke mangle paa at mangen brav dansk Bondekarl, som tænkte paa, eengang at forsørge en Familie, og som under nuværende Conjuncturer saae det at være en Umulighed for sig at forskaffe det Nødvendige dertil, vilde melde sig for at nedsætte sig paa Jyllands Heder, naar kun Vilkaarene vare saaledes, at han ved sin Flid kunde ernære en Familie; kun enkelte behøvede at gjøre Begyndelsen, og snart vilde flere følge disses Exempel. Saaledes troer jeg at Hensigten med Ford. af 30te Novbr. 175 successiv blev opnaaet, nemlig at fremskynde de udyrkede Egnes Frugtbarhed; men som jeg i Begyndelsen af denne Afhandling har viist, var det ikke allene min Hensigt at udvikle dette, jeg vilde tillige bestræbe mig for at vise, at Fattig-Skatten paa Landet i Danmark ogsaa derved kunde lettes Yderne; og som jeg troer kunde det skee derved: at, naar saadanne Personer, som ikke af Mangel paa physiske Kræfter, men enten af moralsk Fordærvelse eller formedelst trykkende Omstændigheder og ikke tilstrækkelig Fortjeneste ei kunde ernære deres talrige Familier, meldte sig, for at modtage Understøttelse af det Offentlige, kunde dem anvises et Huus med tilstrækkelig Jord, d. er udyrket Hedejord, og der sættes istand til at opdyrke dette Stykke. For at hielpe dem de første Aar, kunde det Fattig District, som under andre Omstændigheder havde været pligtigt at forsørge hele Familien, tilpligtes at betale til dens Underholdning først det hele Bidrag, dernæst 2/3, siden 1/2 Part o. s. v. beregnet i Penge, indtil den dem anviste Plet, var istand til at afgive dem det fornødne til deres Underholdning. At de Trængendes Antal saaledes efterhaanden maatte formindskes, indsees let og det blev følgelig kun egentlig Jkkearbeidsføre, meget Gamle, og spæde Børn, som bleve Gienstanden for den offentlige Forsørgelse, hvilket er den oprindelige Bestemmelse med Fattigvæsenets Jndretning efter Regl. af 6te Juli 1803 conf. med Pl. af 14 December 1810 og nøiere indskarpet ved Can. Skriv. af 8de Januar 1820, som paalægger Fattig Kommissionerne at paasee: at Almisse kun bliver tillagt Fattiglemmer efter at deres yderste Kræfter ere blevne anvendte for selv at fortjene saa meget som muligt. Men siden Freden, da Armeen er opløst, og der følgelig er ungt Mandskab nok for enhver at faae i sin Tjeneste, og de fleste Landmænd formedelst Conjuncturerne ere nødsagede at indskrænke sig, og ikke istand til med nogen Styrke at gjøre Forandringer og Forbedringer ved Deres Jorder, som udfordre flere Folk, men maae lade sig nøie med successiv at fremvirke disse Forbedringer ved deres sædvanlige Antal Folk, som udfordres til deres Eiendommes Drift, er det meget vanskeligt ja næsten umuligt for alle Arbeidsføre at faae tilstrækkeligt Arbeide, eller i det mindste kunne de ikke faae Arbeidet saaledes betalt, at de kunne leve deraf; hvilket jeg troer, tildeels reiser sig deraf: at Folkemængden, i Forhold til den Danske Agerdyrknings Tilstand, er for meget concentreret paa de frugtbare Plettet af Landet, hvilket er en meget naturlig Følge af de mange Udstykninger i meget smaae Parceller, som er foretaget i Danmark i de sidste 20 a 30 Aar, og hvilke smaa Lodder nu ei ere istand til at ernære de talrige Familier, som efterhaanden opvoxe paa dem. Saaledes, troer jeg, man kunde komme til physiske Kræfter for at opdyrke den betydelige Strækning af Jylland, som for Øieblikket ligger øde; man vandt tillige, foruden alt ovenanførte, at Folk, hvis Aand, formedelst Lediggang, beskjæftige sig med at udruge allehaande ukierlige Planer, fik noget nyttigt at sysselsætte saavel Sjæl som Legeme med.