Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-29
Blandede Efterretninger. J en Recension over den ny spanske Constitution, i Allg. Hall. Liter. Zeit. No. 131 s. d. A., læses i Henseende til den Clausel: "den høieste Magt findes væsentligen hos Folket, og følge ligen tilkommer ogsaa dette udelukkende den Ret, at give sig en Grundlov, følgende mærkelige Ord: "Om denne Punkt er der allerede bleven stridt saa uendelig meget, og dog synes dens Afgjørelse at være saa ganske ligefrem, naar man kun bliver enig om Ordenes, især Ordet "Folks sande Betydning. Dette Ord er eet af de mange tydige, som kun har en relativ (hensigtende), men aldeles ingen absolut (bestemt) Betydning, da dets væsentlige Characteer tilkjendegiver en Udelukkelse, Afsondring, Modsætning, uden dog at benævne det Modstaaende. Ved Folk forstaaes altid en Masse af enkelte Mennesker, der ved fælles Eiendommelighed ere forskjellige eller skilles fra andre Mennesker. Hernæst har Ordet Folk fire Grader; thi 1) viser det Jndbegrebet af Mennesker af fælles Stamme og med et fælles Sprog, hvorved de adskille sig fra Mennesker af anden Stamme og andet Sprog. J den Forstand har Ordet aldeles ingen statsretsmæssig, men kun en folke retsmæssig Betydning. J den Forstand ere Fyrsterne og Regenterne en Deel af Folket. 2) Men naar Mennesker af lige Stamme leve i Statsforhold, saa modsættes kun Regenter og Folk hinanden, og Folk indbegriber her alle Jndbyggere, der ikke tage Deel i Regjeringen. 3) Dele sig de to sidste i flere Classer, hvoraf nogle ere udmærkede ved Forrettigheder, saa modsættes disse sidste de Classer, som ingen Deel have deri, og hvis Medlemmer udgjøre Folket. 4) Da endeligen Mennesket af Naturen er sandseligt, og kun ved Uddannelsen og Udøvelsen af sine Aandskræfter kan opnaae Herredømmet over Sandseligheden, og den moralske Frihed, saa skilles den mindre Deel af Mennesker, som denne Værdighed er bleven forundt, fra den store Hob af de øvrige, som regjeres af Sandselighed, Begjerligheder og Lidenskaber, og hedder Folket. De sletteste, mindste dannede og tøileløseste blandt disse kaldes Bærmen af Folket (Pøbelen). Blive vi nu staaende ved de to første Betydninger, saa er det i Øinefaldende, at i de allerførste Talen aldeles ikke kan være om nogen høieste Magt; thi, da alle Mennesker ere fødte med lige Natur og Egenskaber, saa maa ogsaa deres Forhold til Naturen og til hverandre være lige. Den forskjellige Grad af legemlige og aandige Egenskaber, og Forskjelligheden i Magt, der opstaaer deraf, kan ikke begrunde nogen Forskjellighed i Rettigheder, fordi alle Rettigheder kun ligge i Fornuften, ikke i Kiendsgierninger, og desaarsag kan Besiddelsen af Magten vel blive betingelsen for almindelige Pligters Udøvelse, altsaa og for de Rettigheder, der svare til hine; men de samme Rettigheder kunne netop derfor kun falde i Kredsen af hine Pligter, og Magten kan kun blive Midlet, men Betingelsen ikke Kilden til deres Udøvelse og Tilstedelse. Magten over andre Mennesker kan kun være Følgen af foregaaende Overdragelse. Medlemmerne af et Folk i den første Betydning kunne kun ved at underkaste sig en almindelig Villie blive Undersaatter af et andet Menneske, og i det de gjøre det, ere de berettigede til at bestemme, hvo der skal være den befalende, hvorledes sammes Beslutning skal fattes og tilkjendegives dem. Dannelsen af en ny Stats Grundsætninger beroer derfor uden Betænkning paa et Folks Godtbefindende. Men ingenlunde Forandringen eller Omdannelsen af en allerede bestaaende Stats-Grundlove. Thi ved Grundpagten have alle Borgere paataget sig Pligten, at adlyde den forfatningsmæssige Øvrighed, ligesom den Pligt, forfatningsmæssig at befale. Men enhver ny indtrædende Borger giver selv sit Samtykke til den bestaaende Forfatning og erkjender sin Underkastelse. Desuden kan ingen Deel for sig forandre Forfatningen, men kun ved Regentens og Folkets fælles Overenstemmelse kunne Grundlove blive forandrede. Disse Jdeer kunne tjen til at berigtige den prange Mening, at Folket, i den anden Betydning, kan være i Besiddelse af den høieste Magt, da det vilde være en aabenbar Modsigelse, at de, der skulle adlyde Regenten, selv skulle være Regenter. Jkke engang Deeltagere. Regjeringsrettighederne kan Folket af den Grund være. Forfatningen kan vel bestemme, at den lovgivende Magt skal udøves af en arvelig Regent, i Fælleskab med et vælgeligt Collegium, men da er dette Senat forsaavidt Medregent, som Forfatningen bestemmer det, men ingenlunde Folket, som vælger dets Medlemmer, ligesaalidet som Folket i et Valgrige regjerer ved den valgte Konge.