Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-05-26
Da Forfatteren heraf troer, at det Anførte allerede er tilstrækkelig til at give et rigtigt Begreb om de to saakaldte "isolerte Secundostemmer", har han kun korteligen berørt den første, skjøndt den anden er ikke mindre feilfuld, og man kan her sige, uden at gaae Sandheden for nær, at ommældte musikalske Product er et af de besynderligste Misfostre, som den musikalske Verden har at fremvise. At bemældte Bentsen dog har troet, at han "feilfrit, kunde udsætte Secondostemmer til Choralerne; og at han, som hiin spanske Ridder, der fægtede med Veirmøller, har fægtet med musikalske Kunstord, hvilke han vel neppe kjender andet til, end af det blotte Navn, – dette sees iøvrigt af hans egne Ord i No. 24 af dette Blad. Han siger der iblandt andet, at man, for at undgaae "Banker og Skiær, kan "fordoble i Midten, gjøre Modbevægelse i Dybden, og er altsaa uvidende om, at der og kan gjøres Modbevægelse med en Mellemstemme, samt at det er en Feil, at fordoble denne, saavelsom enhver anden Stemme, naar den er tilfældig forhøiet, eller er Lede tone. Videre siges, at man, ved at sætte en "isolert Secondostemme," (Hvad er en isolert Secondostemme for Noget, een af "Unisono-Broens Grundpiller, ikke saa Hr. Bentsen!) maae, forat erstatte Mangelen af de andre Stemmer, snart skride frem i Tenor, snart i Alt- og snart i Bas-Gang, hvilket er det Modsatte af alle gode Componisters og Musikkyndiges Skrivemaade, ei at tale om Umueligheden der for Børn, hvem den dog nærmest burde bestemmes for, at synge en saadan Stemme; thi der hører lange Been tilat springe over slige Grøfter og Sjærder ("Banker og Skiær,) naar man ikke hvert Øieblik skal staae Fare for at dumpe deri. Det er dog ellers besynderligt, at den som for 8te Aar siden var, Efter egen Tilstaaelse, en "Sinke i Generalbassen og alligevel gjorde Anvendelse af Harmonilæren, endnu er en Sinke deri, og dog tør tro, feilfrit at kunne fremdrage Qvintessentsen" af Choralerne, skjøndt han neppe kan stave i den musikalske AB., hvilket desuden viser særdeles megen Selvtillid. Nu til den trestemmige Choral igien. Først og fremmest maatte den nuværende Kirkesang være, hvad en anden Forfatter i denne Anledning iblandt Andet meget rigtigen bemærker i Skilderiets No. 31, endnu simplere, det vil sige, man maatte sørge for, at Børnene i Skolen først lærte at synge Discanten rigtig og reen, dernæst i Kirken under Anførsel af Forsangeren, for derved at vænne Menigheden til at synge den med, derpaa kunde Overgangen til fleerstemmig Sang gjøres ved en Mellemstemme, som nogle af de dueligste Børn kunde udføre, Discanten maatte alligevel være godt besat, og Bassen synges af Læreren, for siden at udføres i Kirken, hvorved vist en og anden Lysthaver efterhaanden vilde tage Deel Tingen er, i Almindelighed taget, ikke saa vanskelig, som man forestiller sig den, naar kun gradeviis Fremgang iagttages, og Forfatteren heraf har flere Gange, med megen Fornøielse, hørt Børn i en Skole, underviste og anførte af en Lærer, der hverken, som "Sinke for 8 Aar siden gjorde Anvendelse af Harmonilæren, eller endnu giør Fordring paa at have musikalsk Lærdom, at synge alle tre Stemmer i en Choral rigtige og rene. Da Sangunderviisning nu og er gjort til en Underviisningsgjenstand i Kjøbstædskolerne, var det saa meget mere ønskeligt, at see Choralerne, som forommældt, trestemmigen udsatte, til hvilket Arbeid der vel fandtes en villig og duelig Mand, naar han først kunde see sig nogenlunde skadesløs derved.