Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-09-08
Den 22de Decbr. døde i Dunde i England en Dagleier, ved Navn Thomas Clark, der ved et overordentlig Guierie havde sammensparet sig hen imod 1000 Pund Sterling. Man kan næsten ikke tænke sig nogen af de mangeslags Undværelser og Mangler, som de Fattige i England i de sidste Aar have maattet prøvet, som ikke denne gjerrige Mand frivillig underkastede sig, for ikke at røre ved sin Mammon. Hans Næring bestod næsten blot ielendigt Vandgrød, hvortil han hver Morgen tiggede det varme Vand hos sine Naboer, for ikke at forøde sit Brænde til at koge det selv. Han levede ugift paa et jammerligt Tagkammer i en skiden lille Gade. J flere Aar havde han desuden udstaaet skrækkelige Steensmerter, men han spurgte ingen Læge til Raads, fordi han ikke vilde betale ham noget derfor. Men da Smerten tog saa megen Overhaand, at den giorde ham næsten baade sandsesløs og fortvivlet, lod han for omtrent et Aar siden, hente den bekiendte Crichton til sig. Denne fandt hm midt om Vinteren i en afskyelig liden kold Stue, gandske tyndt bedækket med gamle vialtede Lagener. J denne liden Stue var intet andet at see end omtrent et par Dusin gamle hullede Skoe, gamlespialtede Klæder, en Træe Tallerken, og en Hornstee, en Skaal til Vandgrød, et Plovjern, en Vægt med Lodder og en gammel skrøbelig Stoel. Crichion sagde til ham: at han maatte underkaste sig den smertelige Operation; dertil var han strax villig. Men da Lægen sagde videre, at han maatte ogsaa blive bragt i et bedre Værelse, naar Cuuren skulde hielpe, saa blev han bange for Udgivterne, som dette vilde foraarsage, og han erklærede da, at han maatte hellere beholde sit Onde, indtil Døden befriede ham derfra, saadanne Udgivter tillod hans bittre Fattigdom ham ikke. Derved blev det, uagtet Lægens Forsikkring, at man vilde tage Hensyn paa hans Trang. Crichton gav ham nogle Lægemidler uden Betaling, steeg igien ned af Trapperne, og erkyndigede sig om den Elendiges Omstændigheder. Som sand Menneskeven gik han endnu engang op til ham, og sagde ham reent ud, at han maatte døe naar han ikke underkastede sig Cuuren. Men alt det som han kunde bringe ham til, var, at han vilde sørge for Anskaffelsen af nogle Sengeklæder, og underkaste sig Operationen i en Naboes Stue, hvorpaa man igien strax maatte bringe ham i sit Hull. Den næste Morgen efter Operationen, som lykkedes godt, gav han sig i Klammerie med en gammel Kone, som man havde sat til at pleie ham, fordi hun havde taget Sæbe til at vaste hans Klæder, som han havde taget af, da dette var en ganske syndig Ødselhed; og han blev meget opmuntret, da den Gamle sagde, at Sæben kunde ogsaa til Nød undværes. Lægen havde foreskrevet ham en Dosis Kastorolie; men han kunde ikke resolvere sig til, at lade den hente paa Apotheket, derimod slugte han istedet for Kastorolie et Stykke Sæbe, og forsikkrede den Gamle, at det vilde giøre samme Tieneste, og kostede dog meget mindre. Curen lykkedes fortreffelig, men han maatte hver Morgen ud ive tre Skilling for et halvt Pund Kiød til det ham foreskrevne Beef=Thee, og denne Ødselhed foraarsagede ham næsten Convulsioner. Til Lykke erindrede han sig at han havde et gammelt Stykke Flesk af et harsk Sviin i sin Vadsæk, som han engang havde paa sine Vandringer puttet, deri, og af dette lod han nu koge Beef-Thee, og drak den, som det syntes med den største Velbehag. Men da Dagen derpaa den gamle Kone blev bange, for at det kunde have meget slemme Følger, paastod hun at han skulde give Penge til Kiød, og tillige lidet til Kul. Ere Kullene allerede opbrugte?" raabte han. Umueligt." Han opløftede et skrækkeligt Skrig derover, thi han troede at hans par Kul kunde række til for den heele Vinter. Konen blev jaget bort, thi han formeente at hun bragte ham til Bettelstaven. Men førend hun gik skulde hun aflægge ham fuldstændig Regnskab over 3 Mark, som hun havde faaet til Udgifterne den Dag da han blev opereret. Konen formaaede kun at giøre Regnskab for de 34 Skilling, men nu giorde han et græsseligt Spektakel, og klagede over at hun ved sit Tyverie havde ganske ruineret ham. Strax blev hans liden Stue fuld af Naboerne, som komme tilløbende formedelst hans Skrig. Det var ikke mueligt paa nogen Maade at beroelige ham, indtil Chrichton blev hentet, der gav det Raad, at man skulde nu gandske overlade ham til sig selv. Formedelst hans overordentlige gode Constitution, erholdt han dog snart igien sin fuldkomne Sundhed, men uopbørlig talede han om de forfærdelige Udgivter som denne Cuur havde foraarsaget ham. At nogle Folk som han havde laant Penge giorde Bankerot, forbittrede ubeskrivelig det sidste Aar hvori han levede, og var sandsynligen en Hovedaarsag til hans Død endskiøndt han udentvivl er tillige ogsaa død af Kulde. Han kom i en af de koldeste Dage i den samme Vinter hen til en Naboe, for at varme sig, men gik strax igien paa sit lille Tagkammer; og blev kort derefter fundet ganske stiv og halvdød af Kulde J det sidste Aar havde han anskaffet sig nogle Sengeklæder, men disse laae pakkede sammen i en Krog, thi han kunde ikke overvinde sig til at giøre Brug af dem for sit Legeme.