Norske Intelligenssedler, 1799-01-02
J Anledning af Herr O. Embretsens Lotterie-Gevinst: Professor Wilses for et Aar siden gjorte Forslag, at 255 Delen af de største Lotterie Gevinster, maatte hæves til Bidrag for et Fond til et Norsk Arademie, eller i alle Fald til et Selskab her Syndenfields for practiske Videnskaber og Kunst-Fliid, som sees nu fornyet i Henseende til det sidste, har bevæget underskrevne i denne Tiid, da de største Lotterie-Gevinster ere i Aar komne det Syndenfieldske Norge til gode, at i disse Blade yttre følgende, efter at jeg af et for Menneske- og Fædrenelands-Kierlighed opfyldt Hierte har lykønsket den gode Mand, som har vundet saa nær 50000 Rdlr. i Classe-Lotteriet, baade med den store Gevinst og med alt det Gode han derved kan stifte til hans egen sande Fornøyelse. Altsaa uden at betage førstbemeldte patriotiske Forslag sin Værd, som bedst afgiøres ved Prøvelsen, maae jeg erindre det der gives uopregnelige Goddædigheds Formaale og der er vel den som har optegnet sig en lang Liste paa de skiønneste deriblandt, i Tilfælde af Lykkens Træf; men som truffen siden af den høyeste Lykke vilde glemme baade det ene og det andet. Sædvanlig gives eller i det mindste loves en Deel til offentlig gudeligt Brug, men hvor kan man med den bedste Villie vide, om alt bliv hensigtsmæssig anvendt, Man bekoste et smukt Spiir paa Christiania Kirke-Taarn, det vilde vist pryde baade Kirken, Staden og Giveren, men det var og alt. Man stifte et Arbejdshuus for lade Betlere, det var nyttigere for det almindelige end mangen Hospital, men maaskee god Politik i det platte Land var endnu nyttigere. Man sætte Præmier for de stakkels Skoleholdere paa Landet, som lære Børn at forstaae hvad de læse, at plante unge Træer i Steden for at hugge dem ned, og at synge i Steden for at bande o. s. v. Fra alt dette vidtløftige vil jeg drage mig tilbage for at tage en enkelt Casus til nøyere Overveielse: Det er et gammelt Ord: at en fattig Pige, om hun end var den meest dydziirede, sielden giør Lykke. Her er Leylighed til at giøre Undtagelse af Regelen: Et Norsk Fruentimmer af Stand og fornuftig Opdragelse, som besidder alle de Dyder og Egenskaber som kan giøre et Ægteskab lykkeligt, har i den tidlige Ungdom mistet Forældrene, siden ved sin Huusfliid opholdt sig hos Fremmede, skiøndt selv uformuende, dog uden Løn. At udstyre denne Værdige til den Mand som hun torde give sin Haand, uagtet hans Uformuenhed, ved Siden af hans Værdighed, var vel et af de værdigste Formaale for en Velgiører. Ædle Herr Embretsen, behag ved et Vink med et par Ord til Bogtrykker Berg at tillade mig herom at tilskrive Dem med Posten, skal De faae al fyldestgiørende Oplysning herom fra mig under Døbenavn og Sted til Deres ædle Betænkning, Philantropus. Anno 1798 den 17de December, blev udi Aggershuus Stifts Over-Ret i Sagen indstevnt af Kiøbmand Pascal Paoli mod Lensmand Knoph afsagt saadan Dom: Her kan under nærværende Sag aldeles ikke blive at afgiøre hvad enten Citanten Kiøbmand Paschal Paoli eller Essendrup er skyldig i den Forseelse som Contra-Citansens Lensmand Knophs Anmeldelse til Told-Jnspecteur Pettersen af 27de December 1796 indeholder eller ikke, det sidste maae alletider præsumeres, da Citanten ikke for saadan Forseelse er tiltalt og endnu mindre dømt. Det Spørsmaal som derfor under nærværende af Citanten anlagde Sag erne bliver at paadømme, er om bemeldte Anmeldelse kan give Citanten Adgang til denne Actio injuriarum og følgelig om den paastaaede Mortification Reparation m.v. kan blive at billige eller ikke, Seer man da hen til beskyldningen som Lensmandens Angivelse indeholder, da bestaaer samme fornemmelig deri, at nogle Oplags-Vahre, som den 22de December 1796 ved Toldboden vare expederede til Udførsel, ikke fra Citanten men fra nogle andre Kiøbmænd her i Byen istæden for at passere den almindelige Vey ud af Byen, skal være indkiørte til Citanten og af ham modtagne og i hans Logie indlagde i en Boed i Gaarden, samt at Kiøre Drengene af Citaneen dertil vare blevne forledede m.v. Om man nu end vil indromme at dette hans inputerede Factum insolverer beskyldning for Toldsvig, og at en saadan beskyldning kan ansees for ærenærgaaende; Saa er dette endnu ikke nok for at kunne anlægge injurie Sag imod Contra-Citanten saalænge denne ikke er overbeviist a) At have gjort Anmeldelsen animo injurandi og b) At Anmeldelsen indeholder moralsk Usandhed. At Contra-Citanten ikke har haft til Hensigt at injuriere eller fornærme Citantens Ære overlevises man lettelig om naar man igiennemlæser Anmeldelsen og deraf erfarer at de Facta som der anføres ikke opgives som noget Contra Citanten selv havde seet eller erfaret, men at altsammen ikkun grunder sig paa de Efterretninger han igiennem andre havde indhentet. Betragter man nu dernæst at det var en uundgadelig Embeds-Pligt for Contra-Citanten, som Lensmand, i Følge den Kongl. Resolution af 4de Julii 1781, ikke at fortie de Efterretninger, rigtige eller falske, som vare ham forebragte, saa maae deraf og nødvendig følge, at denne Pligealtid maae medføre den Rettighed at være sikker for injurie Søgsmaal, endog om den gjorte Anmeldelse ikke stoed til at bevise, i det mindste saalænge Anmeldelsen ikke indeholdt nogen moralsk Usandhed eller Opdigtelse fra Contra-Citantens Side. For nu at overbevises om Contra-Citantens Uskyldighed i saa Maade og at han i sin Anmeldelse intet har anført, uden hvad ham virkelig var opgivet og forebragt af de Personer som han i Følge Embeds Medfør havde udsendt for at have Øye med de omhandlede Oplags Vahres Udførsel, saa behøver man ikkun at læse de under Gieste Rets Tings-Vidnet den 25de Januarii 1797 førte 5te Vidnes Peder Rasmussen, 6te Vidnes Ole Jensens og 8de Vidnes Haagen Poulsens Forklaringer sammenholdte med de under Sagen den 2den October 1797 førte 3de Vidnes Jens Amundsen Walstads og 4de Vidnes Svend Olsens Vidnesbyrd, hvoraf det klarligen sees, at hvordan Tingen end forholder sig saa har dog ContraCitanten verseret in bona side og ikke uden at handle imod Embeds Pligt har kundet undlade den gjorte Anmeldelse, hvilken derfore om den end mueligens ikke skulde medfør løgsk Snh., dog gandske tilforladelig maae ansees at indeholde moralsk Sandhed. Thi kiendes for Ret: Parterne bør for hinandens Tiltale i denne Sag frie at være. Processens Omkostninger ophæves. Procurator Kaaes Sallarium billiges med 24 Rdlr. Denne faldende Over-Stifts-Rets Dom bekjendtgjøres af mig. Grønland ved Christiania den 29de December 1798, B: N: Knoph. Lensmand i Aggers Sogn.