Viborger Samler, 1834-12-02
Det er vist nok ikke endnu kommet saavidt her, at Almuerne have opfattet Jnstitutionens Væsen, accorderes og langt mindre kan det antages, at de skulde have tænkt paa, at forskaffe sig en overveiende Jndflydelse paa Forhandlingerne ved Stænderforsamlingerne, men ikke destomindre indeholder Skriftet Meget, som vi her burde lægge os paa Hjertet, og, da det nu ligesaalidet kan ventes, at Bogen selv skulde blive hyppigen seet her i Landet, som at det Uddrag deraf, der indeholdes i Ugeskriftet, vil blive synderlig bekjendt uden for Hovedstaden, saa har Jndsenderen troet, at det vilde være gavnligt, igjennem et Blad, der mere almindeligt læses af Almuen, at meddele det Væsentligste af Bogens Jndhold, forsaavidt dette passer sig paa Forholdene hos os, eller afgiver noget mærkeligt Stof til Resterioner, som kunne være os nyttige. Skriftet, som er 72 Sider stort, og dediceret til den frihedssindede Storthingsmand, oplyste og fordomsfrie Bonde, Lars Torstensen Tonsager, begynder med en Udsigt over Stor thingenes Sammensætning fra 1815 til 1833, hvoraf det blandt Andet erfares, at Antallet af de Gaardbrugere, som tog Sæde paa det første Thing, hvis Medlemmer udgjorde 87, var 33, og at Repræsentanterne af denne Classe siden have været betydelig formindskede, indtil i Aaret 1833, da de beløb sig til 44 af 95, samt at Embedsmændenes Antal paa det første Storthing var 41 og paa det sidste 35. Forfatteren gaaer dernæst over til at betragte 1) de sandsynlige Aarsager til de mange Gaardbrugeres Valg, 2) disses Aand og Færd under det sidste Storthing, og 3) hvad Værd der tilkommer den hos Nationens Masse udtalte Retning til at betroe Almuesmænd en afgjørende Jndflydelse paa Statens Anliggender, og hvorledes denne Retning formeentlig vil udvikle sig; og han kommer saaledes til at omtale, at Landalmuen, i Forfatningens første Periode, ikkun skjænkede denne liden Opmærksomhed, og, i Særdeleshed fordi Folkets Masse bedømmer sit Lands Forfatning, efter dets materielle Velvære, ingen Grund kunde have til at fatte Kierlighed til den nye Tingenes Orden, under hvilken Tidernes Tryk endnu vedblev at hvile tungt paa Nationen, og de Foranstaltninger, der vare nødvendige for den unge selvstændige Stat, krævede hidtil uhørte Offere. Under disse og flere Omstændigheder, finder Forfatteren det saare naturligt, at Landalmuen kun viste liden Jnteresse for Storthings valgene, og at den, af nedarvet Agtelse og Tillid til dens Embedsmænd, gjerne udkaarede disse til Valgmænd og Repræsentanter, uden at underkaste enten deres Duelighed eller politiske Meninger nogen særdeles Critik. Men denne politiske Uskyldigheds Periode er ikke meere; Landalmuen begynder at kjende Forfatningen og dens Fordeele, og i den hos alle Statens Borgere opstaaede Stræben efter Deeltagelse i de offentlige Anliggenders Bestyrelse, der maa ansees som en naturlig og nødvendig Følge af Samfundsforholdennes Udvikling under en frie Statsforfatning, søger Forfatteren den første Grund til Beskaffenheden af de sidst passerede Storthingsvalg. Den anden Grund til de mange Almuesmænds Valg, formener han, vil være at finde i den norske Communal=Lovgivnings Uovereensstemmelse med Rigets Statsforfatning, og Communeskatternes stedse tiltagende Størrelse.