Den Vest-Sjællandske Avis, 1839-03-21
Belgien. J det Luxemburgske skulle Hollandske Proclamationer være opslaaede og udbredte i stor Mængde. De ere stilede til Luxemburgs Beboere, for at berolige dem angaaende de udbredte Bekymringer for Hevn fra Hollands Side. Kongen af Nederlandene lover ikke alene alle dem fuldstændig Amnestie, som have taget Deel i Opstanden, men han tilsikkrer ogsaa alle Militair- og Civil-Embedsmænd deres Embeder, Grader og Jndkomster. Ligeledes beroliger han Befolkningen i Henseende til Afgifterne, idet han lover, at de ikke skulle forhøies i det Mindste i fire Aar, selv i det Tilfælde, at dette skeer i Holland. Endeligt indbyder han alle i Belgisk Tjeneste staaende Militair= og Civil-Embedsmænd til at vende tilbage, og i deres Hjem glæde sig ved alle de Fordele, de hidtil have nydt. - Det Belgiske Repræsentantkammer synes dog nu at begynde at indsee, at Forhandlingen angaaende det store Spørgsmaal snart maa bringes til Ende; thi i dets meget stormende Møde den 11te Marts antoges et Forslag af Hr. Lebeau til at fremskynde Tilendebringelsen af Debatterne, nemlig at Møderne herefter allerede skulle begynde Kl. 10 og vare til Kl. 4. Der paa reiste Hr. Pirson, det ældste Medlem i Kamret, sig, for at opstille det Amendement, at vel ikke Discussionen, men Afstemningen skulde opsættes. J den Tale, som begrundede dette Amendement, forekastede den heftige Olding Krigsministeren Hr. Wilmar aabenbar Feighed, og angreb derpaa heftigt de industrielle Compagnier, i flere af hvilke Krigsministeren og hans Familie ere interesserede. Alt dette udtalte han ikke uden hyppige og heftige Afbrydelser, Man hørte bittre bemærkninger fra den ene Side og ikke mindre fornærmende Svar fra den anden Side. Men Tumulten steg til sit Høieste, da Hr. Pirson i sin Tale forkyndte Kong Leopold, at har vilde være den første og sidste Konge af sin Slægt. Ministrene forlangte, at Taleren skulde kaldes til Orden. Men Hr. Gendebien tog Ordet for at bevidne, at man tillagde Hr. Pirsons Ord en Betydning, som de ikke havde; han kunde vel have udtrykt sig forsigtigere, men da mindre klart, man skulde ikke hvert Øieblik forstyrre en Taler, som kun havde udtalt, at en Bekymring kunde virkeliggjøres, en Bekymring, som ogsaa Hr. Lebeau havde yttret 1831, da han sagde, at han opfordrede enhver Fyrste hvo det endog var, til at regjere Belgien 6 Maaneder uden Luxemburg. Hr. Pirson selv beraabte sig til sit Forsvar paa, hvorledes han som Medlem af Generalstaterne ogsaa engang havde forudsagt den Nederlandske Konge Opstanden, naar han ikke vilde give sine sydlige Provindsers Besværinger Gehør, ogsaa dengang var han bleven kaldet til Orden, og erklærede, at han ogsaa idag, hvis man dadlede hans Forhold, vilde underkaste sig Kamrets Dom. Hr. Pir son blev ikke kaldet til Orden, men der blev heller ikke taget videre Notits af hans Amendement; kun to Talere lode sig endnu høre: Ministeren de Theur, for i faa Ord at bevise det Ugrundede i den Paastand, at Magterne ikke vilde vove at sætte deres Beslutninger igjennem med Magt. Den følgende Taler var Abbed de Foere, i sin udførlige Tale bestred han med Veltalenhed ethvert enkelt Punkt af Underkastelsestractaten, grundigst og talentfuldest var den Deel af hans Tale, som behandlede Handels=Spørgsmaalet. Han endte med at sige, at han foretrak Alt, selv Belgiens Deeling for Antagelsen af en saa forhadt Tractat. - Hans Tale blev modtaget med uhyre Bifaldsraab af en Deel af Kamret og paa Tibunerne.