Aarhuus Stifts-Tidende, 1813-12-18
Behagelige Tilbageerindringer. om Forfædres Tapperhed og Trofasthed. At tilegne sig Forfædres Fortienester, og - ikke i ligne dem, er daarligt: at bramme af Forsædres Da og - at vanslægte er Skændsel. Stræbe vi dering at ligne hædrede Forfædre; tør vi med som vittighedsfoSelvbevidsthed sige: vi ere værdige Sønner af hædre Forfædre, da lad kun Tanken om Forlædres Roes tille smigre vor Selvtilfredshed, da skal Forfædres Aand hvi over os, virke end større Attraae, og denne end stør Kraft til at ligne dem. At Nordboen var navnkundig ved TopperhelOldtiden, det vidner Historien: det maatte de Nation tilstaae, der nødsagedes at overlade deres HjemstavnNørmanner, Cimbrer, Gother, Longobarder, Ang Saxer, samtlige vore Forfædre, der oversvømmede, sten hele Europa, endog endeel af Asien og Afrika. ældgammelt Minde og vore Forfædres Bedrivter og Taperhed finde vi i vore Kongers Titel: de Venders Kon Vender beboede det nordlige Tydskland langs Østersø til Øen Rygen. Disse Vender havde alt længe foruliget Riget, ikke allene ved Søerøverie, men og ved Landgang og Plyndren paa Kysterne; men Dansk og Holsteneres Tapperhed gjorde Ende paa denne Rør og Plyndren, og ved Danskes Stridbath d. ved V. ders Erobring, blev det danske Rige et af de mægtige Riger i Europa. Det strakte sig langs Øste søen ind de russiske Grændser. Man fortæller, at Holstener, og Jyderne i et af disse vendiske Toge nær vare blevutnige om, hvo der skulle have Æren at være foran Striden. J de senere Tider finde vi samme Kiækh- og Mod, forenet med Kierlighed til Fædrelandet og To skab mod Kongen. Jkke kan derpaa vel anføres stør Beviis, end, at Europas sydlige Potentater val Nordboer til at bevogte deres Personer og Slotte, og fremmede Magter i de senere Tider saa ofte ønskede s. Hielpetropper fra Danmark. Saa kiendt, saa erkienvar Nordboens Troskab mod deres Fyrster, at allerede det 11te Aarhundrede de græske Krisere ikke vilde ha uden Danske og Norske i deres Livvagt. Endog be dette Korps anseet for Kiernen af deres Tropper, bleve brugte, ikke allene som Livvagt, men ogsaa andre Toge, og kaldtes Baranger. J Aaret 169 overlod Christian den 5te Kong Vilhelm af Engella7000 Mand Hielpetropper for at undertvinge JrlanDanske Krigere følge Ærens Lov, ikke allene naar i stride mod deres Konges Fiender, men ogsaa naar de stride for hans Venner. Ved disse 7000 Danskes Hie bleve tvende Felislag vundne, og Aaret efter maat Kongen af Engelland takke Danske for Jslands En bring. - J den spanske Arvefølge Krig vare fra 170 til 1709 henved 20,000 danske Tropper bestandig fremmed Tieneste under Trampes, Holtens, Harboes og Ranzaus Kommando. Den 15de August 1702. vandt de Kriserlige en Bataille mod de Franske, som de Keiserlige Generaler tilstode, de maatte takke de danske Troppers løvemodige Tapperhed for. - Den 13de Aug. 1704 erhvervede 12000 Mend Danske under var berømte General Scholten sig selv og Nationen en Hæder, der aldrig udder: det Keiserlige Rytterie, som skulde understøtte Infanteriet, tog Fugten; 7 Batailloner, dansk Jnfanterie maatte næsten lægte allene, da det preusiske Jnfanterie ikke kunde afholdes fra Flugten, uden ved af deres Generaler at foreholdes de Danskes Standhaftighed, som vedbleve Striden, skiøndt næsten forladte af Medstridere. "Vender Eder, raabte Generalen, seer hvorledes de brave Danske holde sig." De Allierede seirede, og Seieren tilskrives de Danske. - 1706 og 1709 bidrøge det danske Rytterie under vor Ranzau til de tvende store Seire over de Franske ved Ramilliers og Malplaquet, at saavel den fiendtlige franske General, som de Allieredes Generaler tilstode, at Seieren maatte tilskrives det danske Rytterie, og Dronning Anna kaldte de danske Tropper i et Brev til Kong Frederik den 4de, de Uovervindelige. Ligesaa tørte have de danske Krigere stedse viist sig naar det gjoldt Fædrelandets Ære og Forsvar, naar deres Konge kaldte dem. Jkke altid allene ved Seieren, men selv ved det tabte Slag kan vindes Ære og Hæder for Krigeren, naar han mod Overmagt strider mandeligen, saa længe det er mueligt, og hiint var næsten altid de Danskes hæderlige Lod. - Den svenske Kona Erik den 14de fik det Jndfald at ville forbyde vor danske Konge Frederik den Anden at føre de tre Kroner i sit Vaaben, som han havde optaget til Erindring om den forrige Forening mellem de tre Riger: Danmark, Norge, og Sverrig. Hele Armeen af 28000 Mand blev betroet. vor udødelige Dantel Rantzau, men den var fordeelt i han havde, da han kom til Armeen, kun 4000 Mand hos sig: han ville forene sig med den øvrige Armee, men en svensk Armee af 25000 Mand forekom ham, og ville forhindre ham derfra; langt fra at staae fra sit Forsæt, tiltalede han Tropperne, foreholdt dem hvad de skyldte deres Konge, deres Fædreneland og egen Ære. Hiller at døe med Hæder, end flygte med Skiændsel." Efter en kort Bøn til Gud, fulgte Anfører, Officerer, og Soldater deres hæderlige Kald, anfaldt med Kaarden i Haanden den hele fiendtlige Armee, og 4000 Danske nedlagde 5000 Svinskere, og joge de øvrige 19000 Mand paa Flugten. Slaget stod ved Svarteraaen. Det gik som Rantzen forud havde sagt sine Soldater: ikke Troppernes Mængde, men Tapperhed giør Udslaget. (Fortsættes.)