Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-11-26
Efter en meget stormfuld Fart er Gesion landet her med sine Skatte. Strax ved Fregattens Ankomst hertil circulerede det Rygte, at den havde stødt eller havde været nær ved at kuldseile under Skagen. Der er intet sandt Ord derom, og Sagnet er sagtens født af Folks naturlige Tilbøielighed til at finde Ana logier og følge Conseqventser. Jmidlertid er det vist nok, at Fregatten løb fra Nordsøen ind i Kattegattet under en Storm, der drev den frem med en Fart af 13 Mile i Vagten (3 1/2 Miil i Timen). Skibet skal imidlertid være en ypperlig Seiler, hvilket i Middelhavet oftere blev tydeligt, naar det gik i Flaade med fremmede endogsaa hurtigseilende franske og engelske Skibe, og det har i Stormen ingen anden Skade taget, end at Dækkene ere blevne overflødigt vaskede. Kasserne med Kunstsagerne ere tildeels blevne vaade; man vil derfor ile med at slaae dem op. (1) - Det er en Lyst at see, med hvilket Liv, Lethed og Lune vore Orlogsgaster udlosse disse uhyre Vægter og uformelige Kister. Paa Pramme blive Sagerne ad Kanalen bragte op til Museets Forsal, op af dertil indrettede Skraaplaner. Her skulle de blive indtil de kunne udpakkes. Dette Arbeide besørges af 3050 Orlogsmatroser, og man har sikkert ei viist Uskjønsomhed ved at betroe Hvervet i deres Hænder. Det gaaer som en Leeg, og alligevel stedse med den omhyggeligste Forsigtighed. For ei at spilde Tid, holde Gutterne deres Maaltider paa Stedet. Fra Skibet. bliver der sendt, hvad der tilkommer dem: deres Bord service af Træ og mægtige Portioner af Grød, Ærter og Flesk osv. En egen Sal af Museet er indrømmet dem til dette Brug. Det bliver vel baade første og sidste Gang, at Museet indrømmer Locale til Middagsselskaber og fører saa lystig Skjemt inden sine Mure. - En Pram med overcomplette Afstøbninger har lagt til ved Charlottenborg. – J Aftes holdt det skandinaviske Selskab sit Møde. Endskjøndt det ikke var fuldtalligt, var Rummet dog overordentlig indskrænket. Det blev derfor bragt paa Tale, itide at opbyde Alt, for at skaffe Samfundet et Locale, som kunde ansees for tilstrækkeligt. J Virkeligheden hører der heller ikke noget lille Locale til at repræsentere de tre nordiske Riger. 45 nye Medlemmer bleve optagne: Studenter, Officierer, Haandværkere og Handlende. Et Brev fra Paris blev forelæst Forsamlingen. Det var affattet i 25 Danskes, Svenskes og Norskes Navn, og indeholdt den Anmodning til Selskabet, at eftersom de i Paris sig opholdende Skandinavier havde dannet et Samfund, for gjensidigt at erstatte hinanden Hjemmet, den i Khvn. existerende skandinaviske Forening vilde overlade dem, hvad det udgav af Bøger, Skrifter og Sange. Jndstændigt bedes der om, at Sangene maatte komme dem ihænde inden Julehøitiden, som de i Fælleskab agtede at høitideligholde i trofast Erindring om det fælles Moderland. En lignende Skrivelse var indtruffen fra den skandinaviske Forening i Ny-York. Selskabet besluttede, at opfylde disse Forlangender, med al Beredvillighed og, om muligt, at gjøre Mere, end der forlangtes. Dr. Sturzenbecker oplæste dernæst et Brev fra den skandinaviske Forening i Upsala, af hvem der blev gjort det Forslag, at begge Selskaber, i Khvn, og Upsalg, i Forening skulde udgive et skandinavisk Tidsskrift. Man behøver ei at tilføie, hvilken Gjenklang denne Proposition vandt. Derpaa blev afsungen en smuk Sang af Hauch. Prof. Schouw holdt et Foredrag over Skandinaviens Natur. Efter en sammenlignende Fremstilling af Rigernes Eiendommeligheder kom han til det Resultat, at Danmarks Natur unægteligt stod Germaniens langt nærmere, end de to andre skandinaviske Rigers. Hvis nu, fortsatte han, den Sætning var rigtig, at den omgivende Natur har en absolut Jndflydelse paa Jndbyggernes Nationalitet, var det ogsaa nødvendigt at indrømme, at de Danske stode de germaniske Folkeslag, langt nærmere, end de to nordiske Nationer. Hans Opgave blev derfor den: at vise, hvor overfladisk og slet begrundet denne Sætning var, og denne løste han med ligesaa megen Overbeviisningskraft som Lune. "Et Folks Nationalitet – saaledes endte han – er derfor ingenlunde constitueret af den omgivende Naturs Eiendommelighed, men er rodfæstet i en Jordbund af historiske Erindringer og det fra Fædrene nedarvede Sprog. Vi have derfor Jntet at frygte, fordi en Søndenvind af og til bringer en Portion tydsk Luft med sig. Nationalitetens Træ udtørres ikke saa let. Men vi have Grund til at frygte, naar Træet angribes i Roden, naar man vil gjøre os vor Fortid stridig, forvanske vore Overleveringer, fortrykke vort Tungemaal. Her bør vi være paa vor Post, og værge os i dyb Følelse af, at vi ere Skandinaviens Sønner. Dette Foredrag blev modtaget med stormende Applaus.