Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1796-10-21
Slutningen af de i de Trondhjemske Tidenders No. 42. afbrudte skiønne og høistinteressante Tanker om en yderst vigtig og almeennyttig Gienstand. Som Grunde for min angivne Sat kan jeg endnu hertil anføre, at det Trondhjemske Norge bestaaer ogsaa af Fieldegne og Dale, der ingen Anledning have til Fiskerie og Trælasthandel; men deres Velfærd, der berver paa Høe og Kornhøsten, lider upaatvivlelig ogsaa nu og da ved alt for skrupulsse Religions Begreber om Sabathens strænge Holdelse, Jeg tør hente Beviis herfor fra denne afvigte Sommer og iværende Efteraar. Om Læseren har villet lagt Mærke til, skal det befindes sandt, at vor Sommers fleste Dage have været regnsude; næsten alle Løverdags Aftener har Luften, klarnet op med mild, tørrende Vind, og næsten hver een af vore Søndage har været lyse, klare Dage. Men, om end vore Landmænd paa disse Dage have fundet deres Høe beqvemt til Jndkjørsel, have de dog, af Frygt for at vanhellige Sabathen, betroet det til den kommende Uges Regn; og deres Lød er bleven, den almindelige Skjæbne i disse Egne, fordærvet Føde for deres Kreature, et betydeligt Velfærds Tab. En lige Skjæbne truer vor nærværende Kornhøst, over Luft og Veir, der beherskes af den algode Viisdoms uforanderlige Love, tør Mennesket ikke blindthen, klage; men det tænkende, kloge Menneske bør nytte de givne Øjeblikke til sin muelige Fordeel. Dog, det er ikke nok at deklammere mod Fordomme, der bør og søges Raad til at bortrydde dem; og det er hos Almuerne paa Landet især man burde stræbe paa at opklare Begreberne om Sabathens Anvendelse, hvorlunde den ne, som enhver Herrens Dag, tillader os at lagttage høistnødvendige Vela færds Sysler. Hertil kunne Religions Lærere paa Landet virke ved deres Taler; og vist nok forsømme de Embeds Pligt, om de ikke gjøre det. De paa Landet boende EmbedsMænd og Distinqverede kunne og virke ved Samtaler og Exempler; i sidste Fald skulle disse virke ved deres Tjenestefolk, der ere ligesaa fordomsfulde som Bondemanden, og paa nærværende Tid meget vanskelige at omgaaes med for at beholde dem i Tieneste, da gode Aaringer give Løsgiængere og omstreifende Dagleiere det Ophold og al den Magelighed, de ønske. Med al den inderlige Agtelse jeg bærer for Landmandens ædle Enfoldighed og dydige Gudsfrygt, er dog hans ærlige Standhaftighed at hvide fast ved det, han efter sin indskrænkede Overbeviisning troer, at være rigtig, en Egenskab, der med Udmærkelse tilhører den hæderværdige Norges Mand - ham ofte skadelig, og meget ofte hinderlig for kloge og gavnlige Anlægs Jværkbringelse i det Hele. Deraf reiser sig den under mange givelige Omstændigheder vrange Grundsætning: ingen vil være den første; Mennesket, i enhver Stats og Oplysnings Klasse, endog med tydelig erkjendt Overbeviisning, er ikke altid færdig at handle efter denne; en udenfra virkende Kraft er ofte nødvendig for at drive ham frem til at handle. Med Anvendelse paa den Oplysning, der var ønskelig, angaaende berigtigede Begreber og Sabaths Dagens mindre skrupuløse Holdelse, naar det gjaldt om at vaage over Velfærd i Fare, vover jeg denne Formodning, at en passelig Forordning i denne Henseende ville virke paa Landalmuerne. Fra vor Danner-Konges Lovgivning, have vi havt vise Forordninger, hvis Formaale, have ikke at lie været at opdynge Afgifter, paa Fyrde Skatte; men, at bortrydde Fordomme, og udbrede Almeen Gavn; - og da er det at kongelige Kraftbud virke Vel for Mennesker, som under forskiællige Liv Stænder og tilhøbeføjet Sau forbindelse behøve sligt. Jeg tør her drage frem to talende Beviis. Borgerfamilier saae med Suk Overdaadighed tage Overhaand i Fædrenelandet; de ædde Adelige, der i deres opløftede Kredse vare nødde til at tage Deel med i den højtspændte Levemaade, indsaae vel og, at deres og Landets Formuer derved bortødske des; og dog havde Jngen fordomfrit Mod nok til at trakteere med færre Retter, eller være den første i at vise sig i et Klædebon, uden Ædelstene, Brokade og Points. Men, et viist Kongebud overtalede Undersaatterne, uden Trudsel, uden Paafølge af Straf, at indskrænke det Overdaads Væsen; og see hele Landet enede sig om at være alle som een Mand villige til at lyde, da svandt Fordomme; Mod kom: og uberegnelig meget Held blev vundet ved det Kongebud Jeg nævner et andet sildigere Beviis for min Sats, Vore Huus Dyr styrtede, ingen ville røre deres døde Kroppe; Aadsler maatte forgifte Luft og Mennesker. Man indsaae, det ikke maatte være Synd at drage Huden af og nedgrave dem, men Jngen havde fordomfrit Mod nok til at udøve dette som bydende Pligt. Da udkom fra Lovgivningen et for Landmanden yderst velgjørende Kongebud; dets Præmisser vare ikke Despotens Magt-Ord, men den ædle Menneskeheds Vens overtalende Beviisgrunde; og see glad, undersaatlig Lydighed fulgte derpaa til Held. for sunde Slægter. Tør jeg haabe, at disse nedskrevne Linier og fremførte Beviis virke Opmærksomhed hos Dem, der staae vor Danner=Konges Trone saa nær, at De kunne tale gavnvirksom for Fædrenelandets Vel, da vover jeg for Dem at nedlegge denne Bøn, grundet paa følt Overbeviisning, at det, at bortrydde Fordomme om Sabathens skrupuløse strænge Holdelse, maatte agtes for en Gienstand, værdig Forestilling, et Formaal for Lovgivningens Viisdom. Gid, at det du har lagt, maatte blive lagt Mærke til, paa det Sted, hvor der børlæg ges Mærke til almeennyttige Forslage. En kan noget Forslag være meere almeennyttigt, end det, du har gjort. Det synes moralsk at være umuligt, at den nu levende Menneskeart blandt Bønderne, ved Oplysning bliver fri nok, til at kunne afkaste Fordomme og Overtro, som en pontoppidansk Kattekismus og somme Ortodoxer kraftigen give Føde; derfor var et Magtens Bud sandeligen en af Magtens meest velgjørende Handlinger; thi naar det er Regenternes eneste Pligt, at sørge for Nationernes Velstand og Rigdom og Sikkerhed, saa maa, naar Folket selv ej indseer dets sande Beste, et Magtbud anvendes, for at opfylde de Pligter, Nationerne kræve af deres Regentere, der hverken ere meere eller mindre, end Staternes første Embedsmænd. Religionens virkelige Tjenere, ville visseligen ikke undlade, ved kraftfulde overtalende Forestillinger. hos deres Menigheder, at arbeide mod Fordomme og at vise læg Mand, at det er Pligt paa enhver Dag i Ugen, at iagttage nødvendige Velfærdsysler, hvilke Forestillinger kunde modtage megen Vægt ved bibelske Sprog, Naar De saaledes gjøre Almuen opmærksomme paa Forskjellen imellem et nyttige Arbeide, og Drik og Sviir, hvilket sidste i Almindelighed er meenige Mands Søndagsyssel, og naar De kraftigen bestræbe Dem, at nedbryde Vankundighedens og Fordommenes stærke Gjerde saa fortjene De det hæderværdige Navn af Folkelærer: En skjøn Benævnelsel som vel er værde at man giør sig Umage for at fortjene den. M. C. P. Hav Tak du norske Hædermand, som prybede den Trondhjemske Avis, med ovenstaaende, herlige Tanker. Du talte et Ord i rette Tid.