Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1829-03-02
Storbrittannien. Billen om farlige Selskabers Undertrykkelse er alt den 17 f. M. antaget af Underhuset og læst anden Gang i Overhuset den 19de. Til nogle Smaaforandringer hører, at Mulkten for Kassereren bortfalder, hvorimod han er pligtig at angive Beløbet af Pengebidragene, som konfiskeres til Kronens Fordeel. Da Hertugen af Wellington nylig erklærede, at Regjeringen ikke har indladt sig i nogen Forbindelse med Enkelte eller Flere og Katholiksagen, gav det uheldige Udtryk, at Underhuset havde een Mening, Overhuset, en anden og Regjeringen slet ingen, Stof til en temmelig Latter. Paafaldende er Hertugen af Cumberlands Ankomst i dette Øieblik fra Fastlandet, da han, som bekjendt, er Formand for alle Orangeklubberne, og sine Grundsætninger troe, talede han saaledes den 17de i Overhuset: "Det skal ikke længer siges, at jeg er dette eller hiint; Man skal bestemt erfare, hvad jeg er. Det smerter mig, at være af anden Mening end min ædle Ven (Hertugen af Wellington) men jeg kan ikke forandre en Mening, som min Samvittighed erkjender for den rette, allermindst hvor Spørgsmaalet, er, om Engelland skal være et protestantisk eller et papistisk Land, Thi saasnart Vi indrømme een eneste Katholik Sæde i Over= eller Underhuset, er Parlamentet ikke længer protestantisk. Aldrig kan jeg derfor samtykke enten heri eller at en Katholik bliver Minister eller Lordlieutenant i Jrland, eller faaer noget Embede, som giver ham Magt til at krænke den herskende Kirke." Denne Tale blev modtaget med ubeskrivelig Jubel af hans Partie, saameget mere som det forud hedte, at Hertugen ikke længer var en Modstander af Emancipationen. Lord Colchester (der i 14 Aar har været Underhusets Taler) lod sig og i Overhuset den 16 Febr. forlyde med, at Huset Savoyen, som Jakob den Andens Efterkommere, let kunde blive det Hannoverske foretrukket, hvis den tilstædes Katholikerne nogen politisk Magt. Denne Fryg søgde Lord Holland at betage ham, da, som han paastod, de Akter, der bestemme Katholikernes Uddelukkelse, netop hidrøre fra Carl IIldens Tid, som just var mistænkt for Katholicisme. Kongens Ret til Tronen er en parlamentarisk, og Katholikerne ville kun stedse udgjøre Minoriteten i Parlamentet. Tillige vilde han anbefale Huset at tilraade Kongen Parlamentets Opløsning og Sammenkaldelsen af et nyt, for at erfare Folkets Mening. Grev Eldon spottede over, at den ædle Lord havde talt sig hæs i denne Sag. Grev Winchelsen, som i en Proklamation til Protestanterne over hele Riget, om at lade Underhuset synke under Vægten af deres Ansøgninger imod Emancipationen, kalder de Lorder, der havde forladt den protestantiske Sag, vanslægtede Senatorer, erklærede, at skjøndt han personlig agtede og ærede disse Statsmænd, havde han i politisk Henseende tabt al Tillid til dem. Uagtet al denne Modstand taber Hertugen af Wellington ikke Modet, men tager de høie Embedsmænd, der ikke erklære sig for Emancipationen, paa gevorden Fod. Saaledes sagde han nylig: "Lord Beresford maa gjerne votere som han vil, men som Kongens Overfeldttøimester maa han behage at understøtte Hs. Majestæts Regjering med sit Votum; og allerede nævnes Lord Rosslyn som Beresfords Eftermand. Andre skulle have faaet og klogelig benyttet lignende Vink. Førend Billen blev læst i Overhuset, overrakte Hertugen af Sussex et Bønskrift fra 1700 Jndvaanere i Bristol til Bedste for Katholikerne og talte selv deres Sag. Et andet Bønskrift undertegnet af Hertugen af Norfolk, 8 Pairs, 18 Baroner og 18,000 Andre, blev overgivet Underhuset af Lord Nugent. At den katholske Kul tus lønner sig selv, og derimod den protestantiske hæver ove 150 Millioner i Afgivter og Tiender af Klostergodser, som ved Reformationen ere faldne i Aristokratiets Hænder, bidrager ikke lidet til at vanskeliggjøre Katholiksagens Tilende. bringelse. Folket stemmes ogsaa daglig meere imod Emancipationen ved Forestilling om, at Kirkens og den protestantiske Forfatnings Omstyrtning, samt Katholicismens og Jnqvisitionens Jndførelse ville undeblivelig følge, naar Katholikerne fik Adgang til politisk Magt; samt ved idelig at erindres om Georg IIIs foregivne Yttring: "Jeg har Mod til at indtræde i Privatstanden, Mod til at bortbytte min Krone for en Hytte, Mod til at lægge mit Hoved paa Ska fortet; men jeg har ikke Mod til at bryde min Kronningseed, hvilke Ord Man endog har trykket med gyldne Bogstaver, og indfattet i Rammer, skjøndt de aldrig skulle være talte af bemeldte Konge. I Dublin vankede nylig omtrent 100 Studenter om Aftenen omkring i Gaderne og raabte: Hintet Pavedom, ned med Paven!" J Kron= og Ancker=Tavern er holdt en protestantisk Forsamling af omtrent 5000 Personer, hvor det gik meget uroligt til. Præsidenten foreslog at erklære, at Konstitutionen var i Fare; Hunt derimod, som Man forgiæves søgde at kaste paa Døren, optraadte og foreslog med sin Stentorstemme følgende Amendement: at Biskoppernes Tiender, men ikke Konstitutionen, var i Fare, hvilket blev antaget med uhyre Stemmefleerhed, under Skrigene: "Jntet Pavedom!" - Hunt for stedse, Jngen Tiender!" hvorefter Præsidenten maatte hæve Forsamlingen, hvis modsatte Partier med Nød afholdtes fra Haandgribeligheder. Efterat Forsamlingen var adskilt, besluttedes at udsende Bønskrifter mod Katholikerne til Underskrift i alle Londons Sogne. Her tager Man sig fremdeles Terceira=Tildragelsen meget let. Makintosh har udsat sin Motion til den 26 Marts for ikke at afbryde Katholiksagen, og angaaende den Lighed, Oppositionen finder i hiint Angreb med den danske Flaades Bortførelse midt i Fred, da veed Man jo, hvorledes den i sin Tid heller ikke fattedes paa Besmykkelse. Den 15de afseilede atter to Skibe med portugisiske Emigranter til Terceira fra Plymouth. Siden hedder det, at den brittiske Eskadre er kaldet tilbage fra hiin Øe. Ligeledes skulle de befalinger være gjenkaldte, hvorefter de portugisiske Flygtninge bleve afholdte fra at lande; dog frygtede Man for, at denne Modordre var kommet for sildig til at forebygge Kollision med det amerikanske Skib, som nylig seilede dertil.