Ribe Stifts Adresseaviser, 1827-06-19
Om Liniedandseren Rogts sørgelige Endeligt, læses i Skilderiet, under Blandinger i Breve fra en Ven Kjøbenhavn: "Du veed, min Ven, at Rogt nyligen kom til vor Hovedstad og udførte sin saakaldte Ascension fra Exerceerpladsen til Rosenborg Slotstaarn paa en Linne af 450 Fods Længde og 110 Fods Høide, til alle Tilskuernes største Tilfredshed. J Tirsdags foretog han paa samme Sted atter en Ascension, men med tilbundne Øine, og indhollet i en Sæk. Han kom lykkelig op til Taarnet, men paa Tilbagegangen, i det samme han raa te, stram Touget: og 36 stærke Karle trak til, brast Linen øverst ved Taarnet, og den Uforsagte styrtede nedfra omtrent 25 Alens Høide og blev paa det skrækkeligste lemlæstet. Han brak en Arm og Rygraden og forslog saaledes Hovedet, at Blodet strømmede ham ud af det ene Øre. Han blev bevidstløs bragt til Hospitalet, hvorhan døde om Natten Kl. 12. Du kan let forestille Dig hvilket Jndtryk dette ulykkelige Tilfælde maatte gjøre paa den forsamlede Mængde. Det var en stor Lykke, at ingen af Tilskuerne kom til Skade ved de Stolper, som, da Linen gik itu, faldt omkuld. - Rogt var født i Staden Middelburg i Holland. Den bekjendte Equilibrist Parans, som sporede stor Legemsmidighed hos ham, opmuntrede ham til at lægge sig efter Liniedandserkunsten, hvori han snart opnaaede saadan Færdighed, at han kunde blive Medlem af Selskabet paa Vesterbro. Han har afvexlende opholdt sig i Danmark og for syv til otte Aar siden været bosat som Gjestgiver i Odense. Han havde gjort Konstreiser i Sverrig, Tydskland, Frankrig, Schveitz, Jtalien, Ungern og Holland. Allevegne vandt han uddeelt bifald. J München var han engang nærved at falde ned fra Linen, men han reddede sig, ved at holde sig ved eet af de anbragte mindre Reeb. Han har været to Gange gift og efterlader en Enke med fem Børn. Af Figur var han liden og af Alder nu og tredive Aar. Man beklager almindeligen hans Død, da han i sit Fag maaskee var den første i Europa, og hans Opgang ydede det meest majestætiske Syn. Det var hans Konsts Triumph, at ham blev dens Offer, ikke ved nogen Feil fra hans Side, men blot ved en tilfældig Ulykke. Jmidlertid skal saavel hans Fader som hans Broder have fundet en lignende Død, og han skal ofte selv have sagt, at han engang, det være kort eller længe, vilde ende sin Bane paa samme Maade - Man kan nu sige og Rogt hvad Artillerieobersten sagde, da Carl den Tolvte skjændte paa Arbeidernes Langsomhed ved et Batterie uden for Frederikshald, og i samme blev dræbt af en Kugle: voils la piece finie. - Det indtrufne ulykkelige Tilfælde kunde give Anledning til adskillige Betragtninger. Det er unægteligen interessant at see, hvorvidt et Menneske kan drive det i Legemsmidighed og i den Konst at holde rigtig Ligevægt, forenet med Uforsagthed og Aandsnærværelse. Men naar den Kjekhed, hvormed hiin Konst øves, gaaer for vidt og naar man seer at Mennesker vove Liv og Lemmer, blot for i en Hast at vinde en Deel Penge, saa kan den tænkende og rolige Tilskuer ikke finde synderlig Fornøielse i et saadant Syn. Jeg i det mindste bortvender altid Øinene fra det saakaldte Salte mortale. Allerede den Tanke, at Konstneren sætter sit Liv i Vove for et Springs Skyld, er rædsom.