Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-07-20
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. kan kaar, Ottende Aargang. No. 58. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin Løverdagen den 20 Julii 1811. Om den herskende Dyrhed. (Sluttet.) Vurns, ifor den ude anvendte, er en særdeles medvirkende Aarsag til Prisernes Dyrhed, deels fordi den giver Opskrueriet alt for stor Næring, deels fordi den forøger Forbruget og Søgningen i det Uendelige. De fornuftigste Mænd, der have skrevet om denne Gjenstand, ere alle enige om, at Luxus er nødvendig i en Stat, da det er den Canal, der sætter Pengene i et uophørligt gavn ligt Omløb, og de, uden den, til ubodelig Skade for det Hele, vilde samles i enkelte Masser, hos enkelte Stænder og enkelte Mennesker. Hvad Blodet er for det menneskelige Legeme ere Pengene for Staten. Kun ved deres bestandige Circulation holdes Lev og Virksomhed i alle dens mange og forskjellige Deele. Kun den Stat er virkelig rig, hvor alle Rigdommen ere i en tilbørlig Virksomhed. Et Træes Safter maa fordeele sig i alle dets Grene og Blade, naar det ikke skal henværes og gaae ud. Men dette gavnlige Pengeomløb kan ikke frembringes bedre end netop ved Luxus. Det kommer her kun an paa Statens særegne Stilling og Tidsomstændighedernes særegne Beskaffenhed. J den Forfatning, hvori vort Fædreneland i dette Øieblik befinder sig, kan det være saare gavnligt, at dets Rige og Formuende bruge Luxus, men Gjenstanden for samme maa være Landets egne Frembringelser, ikke Udlandets, hvis Jndførelse kunforværrer vor Cours, heller ikke bor den bestaae i saadanne Foretagender, som forøge Mangelen paa Livets første Fornødenheder. Ved al den Luxus, som drives med indenlandske Konstproducter, især af dem, som virkelig have Ævne dertil, vinder den indenlandske Konstflid. Lad dem, som have Raad dertil, kun kjøbe saa mange og saa kostbare Danske Møbler, som de ville, klæde sig i saa sine Dansk Klæde, som de ville, derved gjøre de Staten en sand Tjeneste. Men den skadelige Luxus bestaaer egentlig, for dog at anføre nogle Exempler, blandt de Formuende i de mange og ødsle Tractementer og Gilder, hvor saa mange Fødemidler, i Forhold til Productionen, til Unytte forødes, og hvorved Priserne fordyres for den Fattige, i Stads equipager, hvorved mange hundrede Heste unddrages nyttigere Arbeider, og uden Nødvendighed bidrage til at forhøie Priserne paa dette nyttige Dyr, hvilket igjen maa have en skadelig Tilbagevirkning paa Jordproducternes Priser; – hos den mindre Formuende i overdrevent Hang til Stads, Vellevnet og Fornøielse, hvorved sandselig Nydelse bliver for saa mange et Hovedformaal for Livet, og Forretningerne kun en Beting. Man lader hellere Arbeidet ligge eller overdrager det til andre, end forsømmer en Dyrehaugsreise, en Comoedie, ja endog stundom et Bal. Man fortjener mindre end man ved Flid og Virksomhed kunde, og for igjen at indhente hvad man har forsømt, og for at tilfredsstille alle Ødselhedens Fordringer, betjener man sig derfor ofte af høist utilladelige Midler. Man bryder sig intet om at levere slet Arbeide, intet om at fordre dobbelt Betaling. Man føler vel hos sig selv, at man handler urigtigen heri; men man søger Trøst og Beroligelse i den Tanke, at der gives saa mange, som gjøre det samme. Saaledes kappes næsten alle Stænder om, hver paa sin Viis, at bidrage til den almindelige Dyrhed.