Aalborg Stiftstidende, 1836-03-02
Lord Dudley Stuart har i Underhuset gjort en Motion med Hensyn til Englands Forhold til Rusland. Han forlangte, at Ministeriet skulde forelægge Huset følgende Documenter: 1) Tractaten, sluttet i Unkiar=Iskelesøi mellem Ruskland og Porten den 8de Juli 1833. 2) Tractaten, sluttet i Petersborg den 29de Jan. 1834. 3) Correspondencen, mellem den brittiske Regjering, Porten og det russiske Cabisnet, angaaende hine to Tractater, og 4) Correspondenen med Rusland, som indeholder de Forestillinger, der af England, ere gjorte denne Magt, med Hensyn til dens Fremfærd imod Polen. Under Udviklingen af sin Motion opregnede Talleren alle de Bebreidelser, der, i den senere Tid, ere gjorte den russiske Politik, i Særdeleshed i engelske Blade. Han skildrede den russiske Stats, for det hele øvrige Europa, farlige Erobringsyge; han pegede paa Ruslands indre Tilstand, hvor Alt er sat paa en militairisk Fod og hvor Alt gaaer ud paa at vække Folkets Lyst til Krig og Erobringer. Han mindede om, at dette samme Rusland, for hvilket nu alle Magter zittre, medens idet mindste nogle af dem synes at staae under dets umiddelbare Jndflydelse, for lidet over Hundrede Aar siden endnu kun var et Rige af ringe Betydenhed. Siden har det ved snue Underhandlinger vidst at forøge sin Magt og udvide sit Gebeet. Catharina herskede lover 22 Millioner, Alexander over 36 Millioner og nu Chersker Nicolai over 50 Millioner Mennesker i Europa, uden at regne hans asiatiske Undersaatter, han kan bringe sin Hær til 700000 Mand, og hans Sømagt bestaaer idet mindste at 60 Linieskibe og Fregatter. Taleren opregnede de høist betænke, lige Følger, som Erobringen af Tyrkiet, og i Særdeleshed Besætningen af Dardanellerne ved Rusland maatte have; et russisk Angreb paa Englands Besiddelser i Ostindien og Persiens Crobring ved russiske Hære regnede han ikke alene blandt Muligheder, men paastod endog, at Udkast til deslige Foretagender allerede ligge færdige i Krigsministeriet i Petersborg og at de derfor ikke meere henhøre til Luftcasteller, som man vel hidtil har villet antage. Alt dette ledede ham til den Slutning at Ruslands Magt nu ikke meere kan standses i sin yderlig gere Udvikling, uden ved en almindelig Krig, og dette saameget mindre, som den tyske Handelsforening kan ansees for Ruslands Værk og udtænkt til dets Fordeel; han ansaae det ikke umuligt, at Rusland gik svanger med den Plan, at indlemme alle tyske Stater i sine sklaviske Besiddelser, hvortil endnu kom en eventuel Underkastelse af Skandinavien, en Alliance med Holland og Nordamerika, hvorved Rusland, ved Hjælp af disses dygtige Matroser, let kunde erhverve en Overvægt som Sømagt, lig den, det nu unægtelig er i Besiddelse af som Landmagt. Og hvilket Gode turde man vel vente sig, hvis Ruslands Planer lykkedes: Civilisationens Udbredelse, Barbariets Tilintetgjørelse? Jngenlunde Ruslands Adfærd i Tyrkiet og i Polen bærer Vidnesbyrd om det Modsatte. England ønsker Fred, men kom det til en Krig med Rusland, vilde vistnok Ingen i Underhuset afslaa Regjeringen de fornødne Midler til at hevne Polens Undertrykkelse. Udvidelsen af Ruslands Magt er ei at sammenligne med en Alexanders, en Tamerland, eller en Napoleons Erobringer, men den er en Følge af et Forstørrelsesystem, der, uden Afvigelse, er gaaet i Arv fra Fader til Søn. Lorden erklærede sluttelig, at han ei vilde indvikle England i en Krig, men at han holdt det for uundgaaeligt fornødent, at England antog en bestemt Tone i sine diplomatiske Forhold til Rusland, for at tilkjendegive denne Magt, at Albiorikke frygter for Krig, men er beredt til at underkaste sig den, saasnart Nødvendigheden byder. - Denne Nødvendighed vilde Udenrigsministeren, Lord Palmerston, endnu ikke inddrømme og svarede derfor, tildeels undvigende, paa det gjorte Andragende. Meddelelsen af hans Svar maa vi opsætte til næste Blad, for at finde Rum til Beretning om en ræden selfuld Begivenhed i