Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1831-06-08
Efter Tilbagekomsten til Slottet blev opført et smukt Fakkeltog, hvori samtlige Regimentets Officerer, adskillige Embedsmænd, Borgere, Søemænd, Bønder og Flere, som deels bare Faklerne (50 Stkr. i Tallet) deels udførte Sangen og Harmoniemusikken, Alt broderligen blandet mellem hverandre, deeltog. Toget forsamledes i Slotshaugen ved Gartnerhuset, hvor samme blev overrasket med, at Hs. K. H. Prinds Frederik naadigst yttrede det for Alle saa kjære Ønske, at deeltage deri. Det satte sig derefter i Marsch, og posterede sig bag Dammen lige for Slottet, hvor samme, for at forkynde sin Hensigt for de høie Herskaber, under Ledsagelse af Blæsharmonie, afsang Jetsmarks Nationalsang: Duftende Enge og kornrige Vange. Derefter gik Toget uden om Dammen til Venstre, ind paa den grønne Plads lige for Slottet, foran Dammen, hvor Sang= og Musikchoret stod i Midten, Faklerne dannede en Halveirkel udenom, og Søemændene med det danske Flag stillede sig bagest. En Deputation traadte derpaa frem og overrakte Hs. Majestæt Kongen, Hs. K. H. Prinds Christian og høie Gemalinde hver et Exemplar af nedenstaaende til denne Høitidelighed forfattet Sang, som da blev afsjungen og sluttede med et hjerteligt Hurra med 27 Kanonskud. Toget marscherede nu forbi Slottet, gjentagende den samme Sang, til Pladsen bag ved Vandet, hvor det igjen opstillede sig, Faklerne lagdes sammen i et Baal, omkring hvilket det hele forsamlede Tog, med Ledsagelse af Blæsharmonie, istemte den yndede Sang af Elverhøi, Beskjærm vor Konge, store Gud!" Efter Sangen udbragte Hs. K. H. Prinds Frederik, der heeltigjennem havde fulgt Toget, et Læng leve Kongen!" som besvaredes af den talrige Folkeforsamling med et enthusiastisk tredobbelt Hurra, som atter akkompagneredes af 27 Kanonskud. Toget marscherede derefter igjennem den midterste Aller igjen forbi Slottet, gjentagen. de den første Sang: "Duftende Enge" og ud af Haugen, Deputationen bestod af Hr. Professor Saxtorph, Hr. Oberst v. Høegh=Guldberg, en Søemand og en Bonde, Sognefoged Knud Nielsen i Hunderup. Den Første udbad Hs. Majestæts Tilladelse i følgende Ord: "Tillad, dyrebareste Landsfader, at Deres her forsamlede troe Undersaatter bringe Dem deres underdanigste Hylding, de res Hjerters brændende Tak for det Borgerheld, Deres vise faderlige, utrættelige Forsorg i saa lang Række Aar har beredt, os og vort elskte Fødeland, og nu dertil har ogsaa fast begrundet for kommende Slægter. Kongen svarede: "Jeg takker, hvorefter Sangen blev ham overrakt af Sognefogden i et Omslag af grønt Fløiel, lagt paa Roser, og omfattet med en Krands af Egeblade og Rugax. Sangen selv lød saaledes: Til Kongen, Hil Konge Dig! Du Nordens Pryd! Dit Danmarks Held og Hæder! Hul jubler Dig hver Læbes Lyd, hver Arnes Blomsterkjæder! sal Glædens Raab fra hver en Vraa skal vidne trint om Jorden, med festligt Blus mod Himlens Blaae Din Kongedyd i Norden! Vist i Glædens Id mod Himlens Blaae, lyd! Dans Kartove -Torden. i Sekler Vidne om Din Daad, Din store Dyd i Norden! Held Held Dit Værk med Dannevang Dets Flor Dets Fred. Dets Ære! Din Enevældes høie Gang. velsignet evig være! Thi Kundskabs, Friheds-Lovens Eeg i Lye af Fredens Palme, Huld planted Du om Danmarks Neeg. Du bød den: aldrig falme! Din Krones Glands ved lyse Eeg med Fredens Himmel-Palme, Med Hjertebaand af Danmarks Neeg. skal aldrig, aldrig salme! Kanonerne vare plantede tæt udenfor Haven i Aalykkemarken. Antallet paa dem, som deeltog i Fakkeloptoget, var omtrent 200, og det Hele, hvormed Kongen viste sig særdeles fornøiet, var arrangeret af en Deel af det musikalske Selskabs Medlemmer, i Forening med flere Andre. Jmidlertid var hvert Sted bleven paa det skjønneste oplyst, hvorved foruden Blomster og Festons saaes flere udmærkede Transparenter, af hvilke de vigtigste nedenfor skulle omtales. Uagtet den store Menneskevrimmel i de propfyldte Gaden, (da fleere Tusinde fra alle Provindsen Hjørner ogsaa havde Des indfundet sig) og uagtet det usædvanlig store Antal Vogne med omkjørende Tilskuere, som blandede sig imellem de Gaaende, maatte Man beundre den mageløse Orden, som Politiet, assisteret af Borgervæbningen, holdt, eller maaskee endnu rigtigere, den Glædestone, der gjorde alt Opsyn ufornødent. Selv Hs. K. H. Prinds Frederik behagede tilfods at tage Jlluminationen i Øiesyn. Først Kl. henimod 2 endte den glade Bevægelse. Allerede Kl. 6 næste Morgen saaes Kongen tilhest, ledsaget af Deres Kongelige Høiheder Prindserne og Sulte, at begive sig ud paa den yderste Heed, hvor Regimentet passerede Revne for Allerhøistsamme, der, efterat have seet først hver enkelt Eskadrons og siden det samlede Regiments Bevægelser, yttrede sin allerhøieste Tilfredshed med Alt. Kl. omtrent 8 1/2 forlod Hs. Majestæt Excerceerpladsen, og tiltraadte, efter at have indtaget Frokost hos Hs. K. H. Prindsesse Caroline, Kl. 9 Afreisen til Middelfart, atter ledsaget af Hs. K. H. Prinds Christian Frederik, Stiftamtmanden og flere Authoriteter. Ligesom ved Ankomsten paraderede Borgerkompagnierne paa Fiskertorvet og Fodjægerkorpset udenfor Vesterport. Foruden det Ridende Jægerkorps fulgte en Eskorte af Regimentet og hele Officeer korpset paa Veien ud efter Bulbroe, hvor samme tog Afsked, med et eenstemmigt: Gud bevare Kongen!" Som Hs. Majestæt overalt ledsagedes af vor høitelskede Gouvernør, bemærkedes med Glæde den ufortrødne Velvillie, hvormed Hs. K. Høihed stedse var tilrede, for at meddele Oplysning, hvor saadant behøvedes. Ligesom Ordet: "Kongen kommer, havde sat Gammel og Ung af alle Klasser i Bevægelse, for at see og velsigne den dyrebare Landsfader, saa paafaldende blev igjen Stilheden, saa følelig Savnet, saa veemodigtung Stemningen efter Skilsmissen. Hvad er vel - maatte Man spørge Grunden til denne Følelse, og Svaret vil da blive fordi Vi Alle see i Kongen vor faderlige Styrer og Velgiører, Oplysningens ægte Ven, Lovenes Haandthæver, vore Friheders Beskjærmer, den Lidendes og Krænkedes Trøster og Forsvarer. Kommer hid, J forviidede Herskere og Folkeslag, skuer Dannerkongens og Dannerfolkets Lykke, og lærer at deelagtiggjøres i den. Langtfra at heri er enten Smiger eller Overdrivelse; begge vilde kun være Ham lidet værdige, som ei seer paa udvortes, prunkende Glimmer, men ene paa det Sande, det Velmeente. - Maatte de svage Udtryk af vor erkjendtlige Hylding vorde optagne med Velbehag, som de udstrømmede fra Hjerterne, og saa vist som hver Fyenbo istemmer alle Danskes Bøn: Gud velsigne Kongen og det hele Kongehuus.