Viborger Samler, 1846-10-19
Efter Breve og Journaler fra Madrid af 7de Octbr. skulde Ægteskabet imellem Jnfantinden og Hertugen af Montpenster feires den 10de om Aftenen. Den 1ste Novbr. skulle de franske Prindser atter være i Paris. Det spanske Ægteskabspørgsmaal. Den ikke sjelden godt underrettede engelske Correspondent for Allg. Pr. Zeit. yttrer sig i Anledning af det spanske Ægteskabs spørgsmaal saaledes: "Jeg troer, at Lord Palmersion ikke vil indskrænke sig til tomme Prolestationer. Den franske Regjering turde blive opfordret ikke af England alene, men af alle Magter til at fornye Frasigelsesacten i Utrechtertractaten, saa at Huset Orleans og dets Decendenter vorde udelukkede fra den spanske Throne; og skulde Ludvig Philip vægre sig ved at efterkomme dette retfærdige Forlangende, saa turde Hertugen af Montpensters eventuelle Thronbestigelse let udgjøre en aabenbar og decideret casus belli. Dette er, som jeg har Grund til at antage, den Plan, den engelske Regjering har udkastet, og jeg mener, at den har Grund til at vente at den vil vorde understøttet af andre store Magter. Paa en saadan Opløsning af Spørgsmaalet hentyde de nu ulykkeligviis stedfindende forskjellige Anskuelser, der tør finde Sted imellem de tvende store Cabinetter og de tvende Hoffer. Hvad Dronningen af England angaaer, da har hun i alle offentlige Regjeringshandlinger stedse lagt for Dagen den høieste Agtelse for Sandhed og en aldeles uplettet reen Characteer. Det er derfor intet Under at det franske Hofs Manoeuvres have overrasket hende, og dette Jndtryk vil et saa let udslettes hos Victoria, der forener diplomatiske Kundskabet med en stærk Characteer. Lentente cordiale er tilintetgjort, men det er ikke England, der har tilintetgjort den." Overeensstemmende med Foranstaaende tilskrives Augsb. Allg. Zeit. af en af sammes engelske Correspondenter: Efter den første (for tre Uger siden til Madrid og Paris sendte) Protest er nu - da hiin kun hidrog til at paaskynde Brylluppet - fulgt en anden, hvori England erklærer sig imod hiint Ægteskab som en Act, der staaer i aabenbar Strid med de Anskuelser, der gjorde sig gieldende i Utrechtertractaten, - Anskuelser, der dengang ansaaes nødvendige for Opretholdelsen af den politiske Ligevægt, og hvis Gjennemførelse nu er ligesaa nødvendig som dengang. England har tillige opfordret Cabinetterne i Madrid og Paris til, for Europas Roligheds Skyld, at forebygge de mulige Følger af en saadan Handling, naar den allerede er fuldbyrdet, ved en høitidelig Erklæring om at Jnfantinden i sit eget og Descendenters Navn for stedse renoncerer paa den spanske Arvefølge. Londonercabinettet ønsker tillige, at de østlige Magter ville med Hensyn til denne Erklærings Udstedelse handle i Forbindelse med England, og det har desaarsag tilstillet de engelske Gesandter ved hine Hoffer en Circulairnote. Correspondenten lover dernæst at skjænke Frankerigs bugtede Politik speciel Opmærksomhed og tilføier: "Nærmere Oplysning om denne listige Politik vil tillige tjene til at retfærdiggjøre Englands tilsyneladende heftige og lidenskabelig voldsomme Optræden i dette Anliggende. Thi det er saa langt fra at en saadan Optræden staaer i Modsigelse med Dronning Victorias personlige Følelser og Tænkemaade, at den meget mere er at ansee som en Manifestation af den retfærdige Uvillie, som den sanddrue ædle Dronning selv har følt, og som hun og uden Omsvøb har udtalt i sit Svarpaa den Meddelelse, hun har erholdt om hiin Mariage. Lamartines energiske Optræden i Journalen Bien public har vakt stor Sensation i Paris, men en endnu langt større i London, hvor man smigrer sig med, at med Undtagelse af de tvende Hovedjournaler - La Presse og Journ, des Deb. - anseer den franske Pariserpresse Hertugen af Montpensters Ægteskab som et stort Feilgreb, Lamartines Erklæring har til Overskrift: "Ville vi være Nation eller Dynastie? Han vil Jntet have at gjøre med den dynastiske Opposition, der kun dadler Maaden, hvorpaa Sagen er udført; han paastaaer at kun Bourbonnerne vandt ved Utrechterfreden, og at Frankerig sikkert ikke vandt Noget ved hiin med saa store Offre kjøbte Fred. Napoleon, har langt tydligere end Ludvig den XIV viist, hvad det har at betyde at erobre Spanien, og at ville forgne det med Frankerig. Hovedresultatet af Omvæltninger i Jdeer, Rettigheder og Facta, der i henved et Aarhundrede have rystet Europa, lader sig udtale med faa Ord. Nationerne ere ikke længere en Arvedeel eller Eiendom, der følger Besidderen saaledes som Huset eller Ageren tilhører=Besidderen; ingen Prindsesse kan som Arvedeel medbringe en Nation, en Rettighed, ja ikke engang en Provinds, Mennesket har erobret sig selv; deri, bestaaer den hele Omvæltning. Marie Antoinette og Marie Louise vare østerrigske Prindsesser, der bestege Frankerigs Throne, men disse Prindsessers Historie, ja endog den portugisiske og spanske Kongesamilies nyere Historie, viser os: hvor saare liden Jndflydelse Familiebaanden havde paa Rigernes Stilling. Enten er dette Ægteskab en huuslig Begivenhed, og da maa det ikke ansees som et historiske Factum, eller ogsaa er det et politiske Factum, og da hører det under Kamrenes Forum. Vilde man befæste FrankeM. rigs Jndflydelse i det sydlige Europa ved en forøget Jndflydelse i Spanien, da vilde et saadant Formaal bedre opnaaes ved at slutte venskabelige Forbindelser, ved at forbinde Friheder, Forfatning og Uafhængighed. Men manhar i 10 Aar overladt Spaniens Frihed og Uafhængighed til Borgerkrigen, til Opløsningen, til Englands ærgjerrige Planer og den skrækkeligste Uvished, og nu træder man pludselig ud af dette Svagheds Forhold imod England og det aristocratiske Europa. Og hvorfor – Julirevolutionen havde et dobbelt Formaal: Friheden og Freden. Friheden har Folket erobret, og naar det tildeels har ladet sig berøve denne Juvel, da er det Folkets Sag. Fredens Opretholdelse har Regjeringen paataget sig, og Lamartine anseer det for Juliregieringens skjønneste Roes, at den har reddet Freden. Lamartine billiger Fredspolitiken lige indtil Frankerigs fordærvelige og skjændige Svaghed i Aarene 1839 og 1840 i det orientalske Spørgsmaal, da tre franske Ministerier opoffrede Frankerigs Jndflydelse i Middelhavet og i Orienten for Frankerigs store Rival til Lands og til Vands; han dadler Jkke-Jnterventionen i Spanien i Aarene 1836 og 1839, da Modrevolution, Anarchie og Militairdictatur tilintetgjorde et Folks Frihed, hvilket Frankerig i Mennestehedens og Frihedens Navn skyldte Hjelp. Alt har man opoffret England, og nu vover Tuileriernes Familiepolitik at trodse England for et Ægteskab. Saaledes som Royer Collard udraabte: "Democratiet oversvømmer os, saaledes maa man nu udraabe: "den dynastiske Aand henriver os." Nationen opoffrer sin Frihed og sin Politik i slet forstaaet Jnteresse af en falsk og sneverhjertet Familiepolitik.