Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1778-02-20
Om den synchronistiske Maade at afhandle Universal=Historien paa, tilligemed Beskrivelse over en udkommende synchronistisk Tavle fra Syndfloden indtil Christi Fødsel. Bossuet er med Rette at agte som Fader for den synchronistiske Maade at afhandle Universal=Historien paa Han haver brugt den, og er den første i det mindste, der haver bragt den til nogen Grad af Fuldkommenhed, i sin Discours sur histoire universelle. Han haver tillige havt det rette Begreb om den, og haver tydeligen forklaret det. Han skriver til sin Dauphin. "De have bemøiet Dem Monseigneur, for at undgaae de slemme Følger af Uvidenhed i Historien, og af den Aarsag læst saa mange " baade gamle og nyere Historier. Man haver for alle " Ting maattet lade Dem i Skriften læse Guds Folks Hi" storie, fordi den er Religionens Grund. Man haver " undervist Dem i den græske og romerske Historie. Dette store Kongeriges (Frankriges) Historie var endnu vigtigere for Dem, og man haver altsaa gjort sig Umage for " at giøre Dem bekiendt dermed. Men, at ikke alle disse Historier, tilligemed dem, som De endnu have at lære, skal blande sig sammen for Dem i Deres Hoved, saa er " det fornødent, at man tydeligen, men kort, forestiller Dem alle Aarhundreders Følge. Denne Art af en almindelig Historie er i Sammenligning med ethvert Lands og ethvert Folks Historie intet andet, end hvad et General=Landkort er imod Specialkorter. Paa et Speci" alkort seer De alle Afdeelinger i et Kongerige og en Provints i Besynderlighed; paa et Generalkort seer De hvorledes disse Verdens Deele ligge i det Heele, De seer, hvad Paris, eller Isle de France er i Frankrig, hvad " Frankrig betyder i Europa, og Europa i den heele Verden. Saaledes bliver i de specielle Historier Følgen af " af alle de Tildragelser, som ere vederfarne et eller andet Folk, besynderligen og med alle deres Omstændigheder " fremstillet. Men paa det man maa forstaae det altsammen, naa man vide det Forhold, som den ene Historie kan have til den anden. Dette kan man allerbest lære af en kort Afridsning over alle Historierne, hvor man paa en Gang og med et Øiekast overseer Tidernes heele Orden og Følge. Bossuets lykkelige Eftermand og Fortsætter i denne Sag, Procantsler Cramer, forestiller under et andet Billede Nytten af den ommeldte Maade at afhandle Universal=Historien paa. Han taler om den bossuetiske Jndledning, og særdeles i Henseende til sammes første Afdeeling, som er gandske og paa det fuldkomneste synchronistisk, og om den Fornøielse som af et saadant Udkast over Historien, kan haves, siger: "denne Fornøielse er lig den, hvilken man kan have, naar man fra et høit Bierg overseer nedenfor i Dybheden heele Stæder og Landskabe. Det er " sandt, man kan fra en saadan Høide ikke tælle alle enkelte Landsbyer, og i Stæderne ikke alle mærkværdige Palladuser. Saaledes er det heller ikke mueligt i et saadant kort chronologiskt Udkast af Historien at angive alle besynder. lige Tildragelser, og endnu mindre alle mærkværdige Omstændigheder ved vigtige Begivenheder. Jmidlertid er derdog i et sandant Syn noget Stort, der fornøie Sindet. Men som den bossuetiske Jndledning indeholder endnu tvende Afdeelinger, af hvilke den første indeholder nøiagtigere Betragtninger over Religionens Følge, og den anden, over de besynderlige Aarsager til de store Forandringer i den verdslige Historie, saa fører Cramer, som i sin Fortsættelse saa lykkeligen haver fulgt samme Plan, videre fort: Dog i en saadan Jndledning, som den bossuetiske er, bliver man ikke stedse oppe paa Bierget. Scenen forandres; man føres ogsaa ned paa Sletteen; man bringes imellem" stunder fra en stor Begivenhed til en anden, og underrettes om sammes egentlige Omstændigheder og Beskaffenhed i Besynderlighed. Saadanne Betragtninger ere ligesom Reiser til de store Stæder, hvilke man foriveien haver paa et Bierg seet langt fra Efter saadan Forestilling, som disse tvende store Kiendere og Mestere i den synchronistiske Methode i UniversalHistorien, have givet derpaa, lader sig udlede, at samme Methode hverken er den, som der egentligen skulde strax begyndes med, naar man allerførst vil anføre Ungdommen, til den første Kundskab i Historien; ei heller den, hvilken der i det Historiske Studio skal blive staaende ved alene; men at dog ingen fuld tydelig og rigtig Kundskab, enten i Universal=Historien, eller i den specielle, kan erlanges og haves, med mindre man haver til Gavns fattet Synchrønismum, og beholder den retteligen for Øine. At ville strax fra Begyndelsen af føre Ungdommen ind i den synchronistiske Methode, haver den Ubeqvemhed i sig, at man strax maa udvide Synskredsen videre end de Unge vel kan oversee, at de diffunderes for meget, i det der ideligen maa løbes med dem fra et Sted til et andet, og at Historien overalt derved stykkes for meget, saa at Ungdommen, som er endnu gandske fremmed deri, ikke uden stor Møie kan samle den, og beholde nogen Sammenhæng deraf. Det haver sig med den synchronistiske Methode i Historien, ligesom om man i at afhandle Geographien vilde inddeele Jordkloden efter visse Breddens Grader i visse smaae Jonæ, eller efter de i den mathematiske Grogkaphie antagne Climata, og man saa vilde gaae frem Jona for Jona, eller Clinafor Clima, og under hver af disse foretage saa meget af Verdens Landskabe rundt omkring Jordkloden, som derunder indbegribes. Derover vilde det da skee, at f. E. heele Frankrig ikke kunde afhandles med eet, men under en Zonade nordlige Provintser deraf, og underen anden de sydlige; og at, naar man havde afhandlet de nordlige Provintser, saa, inden man kom til sydlige, maatte man først ligesom vandre Jordkloden rundt og tillige med de nordlige Provintser af Frankrig oversee alle de Landskabe ikke alene i Evropa, men ogsaa i Asia og America, som ligge under samme Jona med hine. Derover maatte da ofte eet og det samme Lands og Riges Provintser skilles fra hverandre, og man maatte gaae Jordkloden ligesaa ofte runt, som man have de gjort sig mange Afdeelinger til. Nu hører det til Fuldkommenhed i geographisk Kundskab, at vide hvilke Land skabe, og endogsaa hvilke Stæder rundt og paa Jordkloden der ligge under samme Grad baade af Bredde og Længde. Men det vilde vist være en Afvei, om man begyndte Ungdommens Underviisning i Geographien efter saadan Methode. - Derfor haver Bossuet ikke villet forelegge sin Dauphin den synchrontstiske Afridsning over Universal=Historien, førend han var allerede temmeligen vel bekiendt med de fornemste specielle Historier. Eller, for at blive ved det Cramerske billede, saa vilde det give større Nytte og Fornøielse, fra et høit Sted at kunne oversee et heelt Landskab, naar man var foriveien nogenlunde bekiendt i samme Egn. og kiendte de fornemste Stæder, som man saaledes kunde oversee samlede og ligesom med eet, end naar man var i samme Landskab gandske fremmed og ubevandret. Et heller udgjør Synchronismus alene Fuldkommenheden af den historiste Kundskab. Saa fornødent det dertil er, at vide hvad mærkværdigt der til enhver Tiid haver tildraget sig, og hvordan Tilstanden haver været, over heele Verden, saavidt Historiens District naaer, hvilket egentligen Synchronismus lærer, saa fornødent er det ogsaa at vide, hvorledes Tildragelserne og Forandringerne ere fulgte paa hverandre paa eet og det samme Sted, hos et og det samme Folk, og hvordan Beskaffenhed og Sammenhæng det dermed haver havt. Men uden at kiende Synchronismum, have fattet den til Gavns, og beholde den stedse for Øine, gives ingen Fuldkommenhed i den historiske Kundskab. Man veed ellers i den specielle Historie, saa at sige, ikke hvor man er i Verden, i Henseende de andre specielle Historier. Ethvert Folks og ethvert Lands Historie staaer i Sammenhæng med adskillige andre Folkes og Landes Historier, og disse atter med andres. Men denne Sammenhæng, og hvordan Beskaffenhed det dermed haver, indsees ikke uden ved at kiende Synchronismum. Achronismer ere iblandt de mærkeligste Feil i Historien, og som oftest begaaes; men uden at kiende Synchronismum, og have den for Øine, kan man ikke tage sig noksom vare derfor. Det er derfor en Fordeel og en god Sag, at der nu gives Ungdommen mere Anledning til en rigtig synchronistisk Kundskab i Historien, end før. Men bedre var det dog, om i Ungdommens allerførste Underviisning i Historien den synchronistiske Orden og Methode ikke just var den herskende. Det var at ønske, at dertil havdes et endnu kortere Grundlæg og Udkast til Universal=Historien, end den til Brug for Skolerne udkomne ellers ypperlige almindelige Verdens Historie, og som var forfattet efter hvert HovedFolks Historie for sig selv i dens egen Følge og Sammenhæng; et Udkast, som dog maatte være forfattet med et synchronistisk Øie, og hvori gaves tillige paa vedkommende Steder rette synchronistiske Vink. Naar Ungdommen derved var bleven nogenlunde bekiendt med de fornemste Tildragelser og Hoved=Forandringer i Verdens almindelige Historie, saa vilde hin Lærrebog siden være af fortreffelig Brug, og Nytte. (Resten følger.)