Ribe Stifts Adresseaviser, 1833-08-20
Helvetien. For dem, som ikke kjende eller ikke, erindre de Forhold, som have foranlediget den nuværende betænkelige Tilstand i dette Land, vil følgende korte Fremstilling maaskee ikke være uvelkommen. Siden Aaret 1814 bestod i Canton Basel en Forfatning, som satte Jndbyggerne i Staden Basel i Stand til at udøve næsten uindskrænket Herredømme over Landboderne. Den høieste Magt var hos det store Raad, som bestod af 150 Medlemmer, af hvilke 90 udvalgtes af Staden og kun 60 af Landmenighederne, skjøndt disse have den tredobbelte Befolkning. Den Gjæring, som efter Julirevolutionen smittende udbredte sig overalt, naaede ogsaa ber til; Landboerne forlangte lige Rettigheder med Stadens Borgere, og, da disse bleve dem nægtede, søgte de at tiltrodse sig den med Magt. Skjønt Roligheden to Gange blev tilvejebragt i det oprørte Landskab, første Gang i Januar 1831 ved Stadens hvervede Krigsfolk, anden Gang i September, samme Aar, ved Forbundstropper, som besatte det hele Canton, saa fik dog de urolige Landfolk deres Krig frem; thi, da de fleste Menigheder bleve ved deres Stivsind, erklærede det store Raad, at det vilde overladem at regjere sig selv, som det lystede dem, dog paa det Vilkaar, at de skulde skilles ganske fra Staden Basel og udgjøre et eget Canton, der ikke havde mindste Forbindelse med Staden. Jmod de stolte Baselers Forventning, som ansaae deres Beskyttelse for uundværlig, modtoges Tilbudet, og Forbundsforsamlingen, som i Begyndelsen havde vægret sig ved at give sit Samtykke til den attraaede Skilsmisse, erkjendte endelig de fraskilte Landmenigheder for et særegent Canston under Navn af Basellandskabet. Lignende Aarsager fremkaldte i Canton Schwoz lignende Virkninger. Dette Canton var efter den gamle Forfatning deelt i te Districter, det indre og det ydre Land. Det ydre en stod i samme Forhold til det indre Stammeland, (Gammel-Schwye), som Landskabet Basel til Staden, Basel, og gjorde derfor de samme Fordringer. Paa Vægring fulgte en formelig Opstand, og Landdagen saae sig nødt til at erkjende det ydre Land Schwoz, ligesom Baseler=Landskabet, for afhængigt og selvstændigt. Paa Anledning til Stridigheder imellem de adskildte Districter kunde det naturligviis ikke feile, og, besynderligt nok, ikke blot Gammel-Schwyz vægrede sig ved at erkjende det ydre Land for et særskilt Canton; men ogsaa Staden Basel vægrede sig ved at erkjende Landskabet som saadant, skjønt Forslaget til Skilsmisse var udgaaet fra Stadens store Raad selv. Bevægede, saavel herved, som ved Uenighed med de til Reform tilbøielige Cantonner, have Schwoz og Basel frasagt sig al Deelagtighed i de sæl let Schweizer-Anliggender, kaldt deres Gesandter tilbage fra Landdagen, og med Uri, Unterwalden og Neuschatel stiftet et eget Forbund i Sarnen, hvis Hovedøiemed er at fore Tingenes gamle Tilstand tilbage, saaledes, som den var for Gjæringen 1830, hvilken i mange Cantonner havde fremkaldt tevolutionære Bevægelser og, som en Følge deraf, mange meere eller mindre gjennemgribende Reformer. I den sidste Tid, da Spændingen paa begge Sider havde lagt sig, lod det, som om et Forlig skulde komme i Stand mellem Sarnerforbundet og Landdagen, indtil nu de bekjendte overlede Foretagender have styrtet Alt tilbage, i en Forvirring, hvorom det ikke er let at gjette, hvad Ende den vil tage. - J Schwyz skal Oberst Abyberg være flygtet, efter først at have afskediget sine Tropper; men i Basel bleve de blodige Optrin fornyede om Aftenen d. 5te d. M. ved et nyt Udfald fra Staden; dog blev det denne Gang ved en Forpostfægtning, som imidlertid kostede en Deel Mennesker Livet; iblandt Andre skal en Oberst Preitzwerk være falden. Det stadfæster sig, at alle de Landmenigheder, som hidtil endnu hørte til Staden, have sluttet sig til Landskabet. - D. 8de rykkede Forbundstropper, ind i Schwoz, hvor Folket strømmede dem i Møde med Glæde. De i Schwyz forsamlede Gesandten af Sarnerforbundet have begivet sig til Beggenried ved Vierwaldstædter Søen og have derfra udstædt en Protest, som de slutte med at tilkjendegive, at de blive faste i den Troe, at, om end for Øjeblikket Magten kan fortrænge Retten, boer det dog i denne en Kraft, som i Fremtiden vil gjøre den gjældende. -