Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-08-02
Det Jndtryk, som Synet af denne herlige Bygning gjorde paa mig, er uudsletteligt. Man vilde aldeles forfeile Jdeen om dens indvortes Skikkelse og Udseende, hvis man tænkte sig den som een af de almindelige Landsbykirker; med disse har den intet tilfælles uden Vaabenhuset og Koret, der ere senere Tilbygninger. Her er ikke det Mørke, den indskrænkede Sneverhed, man sædvanligen finder i Landsbykirkerne; men her er for Øiet, som for den indre Sands noget Stort og virkelig Opløftende. At Vaabenhuset er en nyere Tilbygning, falder strax i Øinene, naar man betragter den berømte Jnscription, som findes i Kirkemuren paa Loftet over dette Vaabenhuus, og som kan sees at have været i nogle hundrede Aar udsat for Luftens Paavirkning. Rimeligt er det, at ogsaa Koret er senere tilbygget; og maa man studse ved at tænke sig den Umage det maa have kostet, at danne en meget høi og bred Portal i den Kæmpemuur, som udgjør den egentlige gamle Bygning. Denne kan man med fuld Bestemthed sige er endnu heel og holden saaledes, som den i Midten af det 12te Aarhundrede blev opbygget af Absalons Fætter Suno Ebbesen, hvis Fader Ebbe Skialmsen og hans Hustru Ragnild først havde bygget den af TræJndskriften, som siger os dette, er nu over 600 Aar gammel (Suno døde 1186) og er en af de ældste og mærkværdigste Jnscriptioner med Munkeskrift i Danmark. Den er endnu gandske heel og holden og meget tydelig, da Bogstaverne ere store og vel dannede. Skiøndt denne ærværdige Jnscription er bekiendt nok, vil jeg dog hidsætte den, saaledes som jeg afskrev den paa Stedet med al Nøiagtighed, da Afskrifterne ikke allevegne f. Ex. i Suhms Hist. VI. 55) ere gandske rigtige: Ebbo lus Scelmo Eilius sine nis & uror cius Ra Suno erenit, chanild construx lapideam in erunt hne eccles. Snore De, & om qvam postes See Marie & Scicaurenci. Foruden denne fandtes fordunt endnu en anden Jndskrift af lige Ælde paa Biernede Kirkes nordre Muur 6 til 6 Alen over Jorden, hvilken lød saaledes efter Langebeks Afskrift: Pie requiescit FinKlius Ebbonis in Domino. Denne Gravskrifover Fin Ebbesen, Sunes Broder, var mærkelig ved den sieldne Omstændighed, at den var sat uden paa en Kirkemuur, ligesom det ogsaa var mærke ligt, at netop denne Fin som hvem man for Resten slet intet veed blev begravet i Biernede; hvorimod hans hele Familie fik sit Hvilested i Sorøe Kirke. Men denne ærværdige Gravskrift, som Tiden skaanede i mere end seks Aarhundredder, maatte for en halv Snees Aar siden undergaae den Skjebne, at blive overkalket. Stedet, hvor den stod, vides endnu. Vi forsøgte paa, Hr. Zahle og jeg, igien at bringe den for Lyset ved at skrabe Kalken af Muren, men fandt intet. Muligt at Kalken er trængt ind i Bogstaverne, og derved har gjort dem ukiendelige. Midt i Kirken er en underjordisk Begravelse, som maaskee vel kunde være ældre end de Liig, som nu gjemmes der. Desuden er der et Røgelsekar, udmærket i Arbeide og Prydelser, og en vældig Døbesønt af raa Kampesteen, som svarer til Kirkens massive Bygning og hvis Alder sikkert stiger op til Kirkens første Tider. Ebbe Skialmsen, som først byggede Bierne de Kirke af Træ, var Absalons Farbroder, Søn af Skialm Hvide, og en af Sorøes første Stiftere, hvor ogsaa han og hans dydige Hustru som lang overlevede ham, ligge begravne O. Han var Sven*) Efter Knytlinga Saga (pag. 212) og Saxo døde Ebbe 1159. Derfor troer Suhm, at det var Grathes næste og bedste Ven, og var Hovedsmand i Roeskilde. Kongen bestillede intet hverken i Dom eller Rettergang, i Fred eller Feidetid, i Lys eller Løn, at han jo tilforn raadførte sig med ham. Hans Kiærlighed til sin troe Raadgiver, var ikke mindre end hans Agtelse for ham. Hvorledes Kongen sørgede over hans Død, og med sin gandske Krigsmagt drog fra Fyen over til Siælland allene for at beskikke hans Jordefærd, derom kan læses Vedels Saxo S. 818. Følgende Fortælling hos Saxo om en Krigslist af Ebbe vidner saavel om hans Snildhed, som om hans Troskab mod sin Konge, og karakteriserer Tidsalderens Maade at føre Krig paa. J A. 1149 var Kong Knud kommen over med en Hær fra Jylland til Siølland for at angribe Svend. Da han fornam at Roeskilde, som Svend havde befæstet med en Vold og Grav, efter Ebbes Raad havde likket sine Porte for ham, sendte han en vis Suno, en Mand af større Veltalenhed end Forstand, for at opfordre Byen til Overgivelse. Da denne Sund kom til Volden, lod han først sin Hest giøre mange kaade Spring, eller, efter Vedels Ord, brugte allehaande lystige Hofverk med den, og begyndte omsider at fremsætte sin Herres Begiering i en lang Tale med mange prægtige Ord. Men til Ulykke var, som Hestens konstige Spring, saa Herrens snilde Tale gandske spildt paa Ebbe, han lod Sund give milde ham og ikke (som der meldes i den gamle Beretning om Sorøe Klosters Stiftelse) hans Broder Toke, som 1150 først har givet Gods til Klosteret og paa sin Dødsseng overgivet sin Broder 16 Mark Guld til Kirkens Bygning. (Jnf. Sums Danm His. I. 89. Ded for at lokke ham, og sendte nogle linge Mænd ud, som for at underhandle med ham. Men pludseligen grebe de Hesten i Tømmen og førte Sun fangen ind i Byen, hvor han strax lagdes i Lænker, og bleve siden hans Øine udstukne efter Kong Svends Befaling. Noget efter dette mislykkede Tog kom Kund atter over til Siælland, og hevnede det mod hans Sendebud begangne Forræderi. Han inddrog Roeskilde uforvarendes, satte Jld paa Ebbe Skialmsens Gaard, og denne maatte stygte for ham til Kong Svend. – Denne Sun som Ebbe saaledes paa en underfundig Maade bragte i Kong Svends Vold, ville baade Langebof og Suhm J giøre til Ebbes Broder. Vel havde han en Broder af dette Navn, som nævnes Absalons Slægtregister, men ikke deeltog med sine Brødre i Sorve=Klosters Stiftelse. Dog hvorfor skulle vi plette Ebbe Skielmsens Minde, ved at tillægge ham er grusomt Forræderi imod sin egen Broder, som vi ikke have mindste Beviis for - Ebbe Skialmsen nævnes altid hos Saxo ved sin fulde Navn; hans formeentlige Broder kalder han derimod en vis Suno (Suno quidam. Dette Udtryk havde Saxo vist aldrig brugt om Skialm Hvides Søn, Heller ikke kan det formodes, at han vilde fortiet en saa vigtig Omstændighed som den, at Ebbe handlede saaledes mod sin Broder. Sano Ebbesen, Absalons-Fætter, der byggede Biernede Kirke som den nu staaer, var først paa Svend Grathes Parti, men da denne 1154 i Odense udbod sine Hofmænd til Strid imod Knud *) Script, Ner. Dan. J. W. p. 546. Suhms Danmarks Hist. N. 39. og Waldemar, hvilke Jyderne paa Viborg Ting havde antaget til Konger, gik Suno bort og vilde ikke aflægge den Troskabseed, som Svend fordrede, uagtet Kongen lovede ham, at hans Faders Gaard *), som voldeligen var ham frataget, skulde vorde tilbagegivet. Han svarede Kongen: at denne Retfærdighed kom noget seent, og at han ikke i Modgangstid vilde have godt af det, han var skilt ved i Medgang. Dermed forlod han Svend og gik over til Valdemar. Suhm undrer sig over, hvi Svend ikke lod Suno dræbe, maaskee for hans Faders Syld, som Kongen elskede saa høit. Suno blev derefter en af Waldemar I. ypperste Raad, og en af de første Mænd i Landet. Han nævnes meget ofte i Historien, og han var i stor Anseelse baade hos Kongen og Absalon. Han fulgte Walbemar paa Toget til Keiser Frederik 1162, var med ham paa det store Tog imod Rygen 1169, ligesom paa flere af denne Konges Tog imod Venderne. Da Ancona paa Rygen var erobret, fik han og Esbern Snare Befaling, at lade Afguden Svantevits uhyre Billede nedbryde. (Suhms Hist. VII. 287.) Efter Waldemar I. Død deeltog han med Absalon og Esbern i Formynderskabet for den unge Kong Knud; og han stod hos denne Konge i ligesaa megen Anseelse, som hos Faderen. Han var gift med en Cæcilia, eller efter den danske Udtale Sidsel, og efterlod sig 7 Sønner *), hvori*) Maaskee Knardrup, beliggende i Gangløse Sogn i Siælland, og 1326 indrettet til et Kloster, hvoraf han kaldes Suno Ebbesen de Kvardorp. **) Sandsynligt er det ogsaa, at den bekiendte Margrete, som længe blev holdet for hellig her til Lands, skiøndt hun ei var kanoniseret, var en Dat blandt den lærde Anders Sunesen, Absalon Eftermand i det Lundiske Erkesæde 1201, af hvem vi have et stort, endnu ikke udgivet latinsk Digt, Hexameron kaldet, og en ypperlig Paraphrase over den Skaanske Lov, som Hvitfeld udgav. Suno døde 1186 og blev med sin Hustru jordet i een Grav, midt i Sorøe Kirkes Kor. Man har en Gravskrift over ham og hans Hustru i rimede latinske Vers, som tillægges Saxo. (See Langebeks Script. IV. 670. Suhms Hist. VIII. 128.) Saameget om Biernede Kirkes mærkværdige Opbygger.