Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-08-11
Naar en Regent forunder nogen en Haderstitel eller et Hæderstegn, saa er Meningen langtfra ikke, at enhver nu ubetinget skal hædre ham i Betragtning af dette Tegn, ligesom Soldaten, der maa præsentere eller raabe i Gevær for ethvert forbigaaende Feldt tegn. Meningen er: "du skal gjøre dig værdig til denne Titel eller dette Tegn dit hele Li gjennem Begge ere snarere en Opfordring til at handle hæderligen end Vidnesbyrd paa at man altid sit hele Liv igjennem har handlet eller i Fremtiden vil handle hæderligen. Tegnet allene, enten det tindrer af Guld eller straaler af Diamanter, kan blot som Tegn betragtet, ikke have noget andet Værd i den Fornuftiges Øine end for saa vidt den Mand, der bærer det, i sine øvrige Handlinger som Menneske, fortjener at bære det. Grækerne belønnede dem, der vandt Prisen ved de Olympiske Lege, og, derved, efter deres Begreber, gjorde sig værdig til den allerstørste Hæder, med intet uden en simpel Krands af et Oliventræ. Men dette simple Hæderstegn var ledsaget med de største Æresbeviisninger. Den Belønnedes Navn blev offentlig udraabt i hele Grækenlands Paaber; man holdt et høitidelige Indtog med ham i hans Fødeby, og nedbrød endog stundom Stadens Mure for at gjøre ham Veien desto mageligere; forundte ham Forsædet i Forsamlingerne og med Tiden ogsaa en Hæderslov for Livstid. Man har, skjønt med liden Grund, bebreidet Holberg i hans Grav, at han, som har gjort sig lystig over Rang= og Titelsygen, selv lod sig baronisere Men der gives Adskilligt, som kan undskylde Holberg. Jkke at tale om, at han mueligen i hine Tider, ved at besidde Baroners Rettigheder, kunde love sig betydelige Fordele som Godseier, saa var det altid tillige et opmuntrende Exempel for alle Videnskabsdyrkere, at see en Mand, der, født til at ende stne Dage, i det høieste, som academisk Lærer, bane sig ved sine Talenter, sin Lærdom og sin Flid, langsomt og møisommeligen, Vei til en Hæder, som ellers kun kan arves. Barontitelen har ikke gjort Holberg, men Holberg har gjort Barontitelen Ære. Hans Robiletering var en Triumph for Videnskabeligheden. Paa Pynten af sin litteraire Hæder vilde han vise Verden, at Lærdommes trange og kundrede Sti ligesaa godt kan lede til udvortes Glands, som Hoffets og den miltaire Bane. Men lader og antage, at det var en virkelig Feil hos Holberg, bør man da ikke tilgive den store Mand enkelte Svagheder, Dog ganske anderledes er den blandt saa mange Borgerlige rasende Rang og Titelsyge. Naar en stakkels Skrivers Madame aldrig kan gaae til Sengs om Aftenen, uden at martres og plages af den Tanke, at hendes Søster, Cousine eller Naboerske er Frue, medens hun maa hensukke sine Dage i den ulykkelige Madamestand, saa kan man virkelig ikke andet end sukke og smile paa engang over en ligesaa ynkværdig som latterlig Rangsyge. Dens Følger ere ofte høist sørgelige. Den frueserede Madame, begynder fra det Øieblik, hun er kommen til denne Hader, ofte at see sine gamle Veninder over Skubdrene; Benævnelsen Madame er en saa skurrende Lyd i hendes Øre, at hun saa meget som mueligt søger at fordrive alle sine Ungdomsveninder fra sin selskabelige Kreds, og undseer sig ordentlig ved at omgaaes dem, fordi hun synes, at det er alt for gemeent, ikke at have nogen anden Titel end hver Marchandiserkone, Fordemoder og Svøbekone. Om end en saadan frueseret Madames hele Familie ikke har været andet end Skrædere, Skorsteensseiere, Rokkedreiere, Kandestøbere &c., saa synes hun dog nu at være et ganske andet Væsen end før Hendes arme Mand maa leve efter sin Rang, hedder det, enten han har Raad dertil eller ei. Der maa anskaffes Frue Meubler, Frue=Klæder, Frue Equipage, og i alle Henseender føres et Frueliv. Den, som ønsker sine Lunger en sund Rystelse, han søge at faae Adgang til saadanne Smaar Frue Tirkler, og han vil da letteligen lære at dømme billigere om Adelens Stolthed; thi det tør jeg paastaae, at den Opblæsthed, Selv følelse og Forfængelighed, der hersker i saadanne smaa Rangskredse, overgaaer langt den meest arrogante Adelsstolthed. Naar tre, fire Kammerraads, Heel- og Halvsecretair-, Lieutenants- og Doctorfruer ere samlede, døves man ordentlig af Fruetitulation, og findes der engang en Madame iblandt dem, saa holder han gjerne et Blad for Munden, exempli gratig som portepeløse Militairpersoner i visse Lande, der bestandig holde Haanden over Kaardefæstet, for at skjule dets Mangel, og lade Verden være i Uvished om deres egentlige Rang. Denne borgerlige Aristocratisme overgaaer al Forestilling. Jeg har kjendt Justitsraadinder, der ret inderlig gottede sig ved naar man kaldte dem: "Deres Naade, jeg har kjendt Søstre, som der herstede et evigt Antipathie imellem fordi den ene var Frue og den anden ulykkeligviis Madame Jor fru - dette skjønne Navn paa den blomstrende skyldighed klinger skurrende og tilbagestodende i en Kreds af Fruer og virkelige Frøkener, og mangen en Fru Moder attraaer intet i Verden ivrigere end engang at see sin Jomfru Datter forvandlet til en - var det end nok saa fattig og ussel – Frue Vist nok er en Fruettel i og for sig intet stort mere end en Madametitel, og blandt Grevinder og Commesser, virkelige Frøkener og Baronesser, staae Fruer, især af de enkelte, dog kun som enkelte Amagernelliker blandt fyldte Nelliker, Tulspaner blandt Lilier, Pioner blandt Roser, Graastene blandt Diamanter. Men desuagtet er en Fruetitel dog nok til ofte at sætte en forhenværende tarvelig og huuslig Borgerkone fornemme Nykker i Hovedet. Hun gotter sig strax og føler sig ophøiet i Straalerne af den Soel, der er gaaet op over hendes Mand; hun troer ordentlig at have vundet i Mexiter ved den lille Titel, som en bortdød eller forfremmet Formand har forskaffet hendes kjere Ægtefælle.