Ribe Stifts Adresseaviser, 1828-08-08
(Fortsættelse af Portens Manifest.) Da den Russiske Gesandt Ribeaupierre var ankommen til Constantinopel, og man havde opfyldt de god Gesandter sædvanlige Høflighedsbeviisninger, som og de Pligter Agtelsen fordrer, bleve de fleste Artikler af hiint Forlig ordnede og sluttede, og man var beskjæftiget med efterhaanden ogsaa at ordne alle andre, da de Græske Anliggender trængte sig frem med nyt Liv, et Spørgsmaal, som allerede havde varet saa længe, som gjenlød i alles Ører, angaaende hvilket den høie Port tusinde Gange havde givet categoriske og officielle Svar, og hvori Rusland især havde givet sit Ord i diplomatisk Form ikke at ville tage Deel. Da fremkom den, mod Porten rettede, uretfærdige og uden dens Vidende afsluttede Overeenskomst. Endskjønt den Russiske Gesandt havde været den anden Befuldmægtigede ved Forliget i Akierman og en af dem, som i de andre Befuldmægtigedes Nærværelse officielt havde givet den Erklæring, ikke at ville blande sig heri, og de havde indført denne i Protocoller, som endnu existere og opbevares, saa benægtede han dog, til Trods fordet øiensynligste Beviis i hiin høitidelige Erklæring, og fremkom nu for første Gang og paa en paatrængende Maade med hiint meget haarde Forslag, hvortil den høie Port saavel af religiøse som politiske Grunde umulig kunde give sit Samtykke. Uagtet det redelige og sanddrue Sprog, ved hvilket man gjentagne Gange, søgte at faae den ovennævnte Gesandt til at erkjende- og antage de retmæssige Undskyldninger, og uagtet de legitime Hindringer, som man flere Gange anførte, for at retfærdiggjøre og bevise Umuligheden af at indlade sig paa hiint Forslag, viiste han dog stedse med Stolthed Anerkjendelsen af disse Grunde fra sig. Jmidlertid forefaldt den sælsomme, i Historien mageløse Catastrophe ved Navarin, en Begivenhed, som endnu aldrig er oplevet af nogen anden Magt. Men den høie Port afbrød ikke engang efter et saa troløst Skridt den venskabelige Forbindelse, men vedblev med det samme eftergivende Forhold. J Stedet for at fortsætte Fiendtlighederne imod de Egne, som endnu stedse befandt sig i Oprør, viiste den sig tvertimod, ene og alene af Hensyn imod de tre Magter, tilbøielig til at tilstaae hine Egne al mulig Gunst. Men den ovennævnte Gesandt viste sig, imod al Discretion, ikke engang tilfreds dermed, men forlod Constantinopel uden Grund. Trods alle disse Kjendsgierninger, af hvilke hver især vilde frembyde tilstrækkelig Gienstand for et særskilt Manifest, gjorde den høie Port dog ikke nogen videre Forestilling angaaende dens kun altfor retmæssige Klagegrunde og dens efter de foregaaende Kjends gjerningers Natur øiensynlige Rettigheder; den tog ikke Anledning deraf til, ved Sammenligning imellem det Foregaaende og Efterfølgende selv at opsøge Oprørets Udspring; den troede, at de ovennævnte Kjendsgjerninger viste aabenbart hen paa hiint Udspring, at Resultaterne paa en naturlig Maade bekræftede det, og at det følgelig ikke var passende, endnu at gjøre særskilte Anvendelser deraf paa Spørgsmaalet og Oprørets Anstiftelse. Porten gjorde sig det tvertimod til Pligt, ja til sin omhyggeligste Bestræbelse, med al mulig Opmærksomhed og Troskab, at lagttage og opfylde de Pligter af Høiagtelse og oprigtigt Venskab imod det Russiske Hof, som Tractaterne og Naboskabet fore(Fortsættes.) skreve det.