Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-01-24
Morning Chronicle indeholder angaaende de Spanske Anliggender følgende: Det Ansvar, som paaligger Ministerne, er af den Natur, at ethvert Menneske, der med Samvittighedsfuldhed opfylder sin Pligt eller kun føler nogen Frygt for Skam, ganske vilde nedtrykkes deraf. De have fundet Leiligheder til at sætte et Dige mod den Strøm af Erobringer, der oversvømmer Europa fra den Thraciske Bosphorus til Herkules Støtter, fra Østersøen til Middelhavet. Men de taale den offentlige Uvillie med en Følesløshed, som kun kan tilregnes deres Dorskhed i at opfylde deres Pligter. De have tilbragt Sommeren i Ørkesløshed, og hvad de have gjort burde de undladt at gjøre. Vinteren ville de tilbringe med at rose deres Uvirksomhed og besmykke deres Blindhed. Enhver tilstaaer, at den Gjenstridigheds Aand, der yttrede sig hos den Spanske Nation, endnu kunde have været forøget ved vor Regjerings Energie, og at den derved maaskee vilde have foraarsaget det halve, maaskee det hele Europas Befrielse. Nationen stemte overens med den i dens Meninger, og var beredt, at bringe de største Offere og sætte dens Forventninger i Udførelse. - Souverainen modtog fra alle Kanter Lykønsknings Adresser og Tilbud om Hjelp. Armeen, Militsen og de Frivillige tilbøde sig til hans Disposition. Første Gang siden Revolutionen lod en eneste Stemme sig høre og Regjeringen havde i eet Øieblik alle Fordele af en souverain Regjering. Man kunde ikke tænke sig gunstigere Omstændigheder. Fienden led ganske uventede Stød, han savnede ethvert Middel, at bøde paa dem igien. Meningen var ganske imod ham. Den Franske Armee, langt bortfjernet fra Krigstheatret, holdt de erobrede Lande i Ave. Fienden havde kun 40,000 Mand i Spanien, og de Tropper, der skulde komme ham til Hjelp, stode ved Bredderne af Elben, Oder og Weichsel. Store Hindringer gjorde Conscriptionen, i Tydskland og Frankrige vanskelig. Østerrige allarmerede Bonaparte ved sine militaire Rustninger. Hans fortrolige Bundsforvandte raadte ham til at vælge Underhandlingens Vei; kunde Ministerne ønske et lykkeligere Sammenstød af Omstændigheder, – Hvad har man gjort siden Junii Maaned, Svarer J Lord Chatam, Mulgrave og Castlereagh. Vi vide bedre hvad J ikke have gjort end hvad J have gjort, og det lidet J have gjort tilbyder ingen Grund til at vise Taknemmelighed. J vidste ikke at benytte eder af Omstændighederne, for at tilintetgjøre de Franske Armeer, førend de faae Undsætning. Førend J sendte en Mand til Spanien lod J Bonaparte god Tid at befæste sine uvisse Forhold til nogle Magter, og at lade sin Armee marchere fra Østersøen til Pyrenæerne. J bidrog til hans Planers Udførelse ved at tilbagegive ham 20,000 Mand gamle Tropper og negtede eders Allierede det Cavallerie og Artillerie, som de siden faa Maaneder forlangte af eder. Og nu, da den Franske Armee er forstærket med 100,000 Mand, og sandsynligviis i Besiddelse af Madrid, lade J 30,000 Mand Jnfanterie marchere i to Divisioner til et Land, der er uden Magaziner, og hvor det maaskee er umueligt for dem, at forene sig, og hvor de prise sig lykkelige, naar de kunne komme tilbage til deres Skibe. – Eders slette Bestyrelse har altsaa istedet for at berede vor Glands, styrtet os i mageløs Fare, og det paa en saa ulykkelig Tid, som vor Historie ikke kan opvise Mage til. Naar Bonaparte har fuldendt Spaniens Erobring, hvilken Garantie have vi da for, at Jrland ikke ligeledes om et Aar er ogsaa een af hans Provindser, Boulognes Flaade var intet i Sammenligning med de Fordele, som den nordlige Kyst af Spanien tilbyder, for at gjøre et Angreb paa Storbritannien. Paa vor Side see vi alt hvad der foregaaer i Bologne. Men, naar man betænker, at tre Dage, ere nok til at seile fra Corunna til Falmouth, paa et Hav, hvor den ringeste Omvei kan skuffe vore Escadrer. Hvo kan da tænke paa alle de Farer, som vi ere udsatte for – Moniteurens Anm. Ministernes Svar vil ikke være vanskeligt, de ville sige, at en Befolkning af 60 Mill. maa i en Landkrig beholde Overhaanden over en Befolkning af 9 Mill. De ville anføre hvad der i en Tid af 16 Aar er forefaldet og de fire Coalitioner, hvori Europa samlede alle sine Anstrængelser og intet udrettede. De ville tilstaae at de Spanske Anliggender vare en Diversion af Meninger for dem, men at intet fornuftigt Menneske forbandt nogen Vigtighed dermed, fordi alle ret godt vidste, at Spanien er blevet erobret af Duqueselin, af Ludvig den XIV., at det endnu bestandig blev erobret af det forrige Frankrige og at det ikke kan være anderledes med det nuværende Frankrige. De ville sige, at intet hindrer Keiseren af Frankriges Tropper i at give sig overalt hen efter hans Villie, fordi Presburger og Tilsiter Freden for lang Tid har givet Fastlandet Fred, at den Ulykke, der ved en Officiers Uduelighed tilstødte 12 eller 13 unge Folk, ikke er meer nogen Ulykke for Frankrige end Cornmallis's Capitulation under den Americanske Krig var et Uheld, der formaaede at compromittere Engellands Tilværelse; at Keiseren kunde saa meget friere disponere over sine Tropper ved Elben, Oderen og Weichsel, da Kjøbenhavns Anliggender efter Tilsiter Freden forandrede Forholdenne mellem Engelland og Rusland, og mellem Rusland og Sverrig til Krigstilstand, da Spaniens Anliggender ere en Følge af dem i Kjøbenhavn; at Efterverdenen vil dømme saaledes derom, og, at, saafremt det er sandt, at de Spanske Anliggender have noget forhadt ved sig, man maa tilskrive dette den Kjøbenhavnske Sag, som ikke er mindre forhadt baade i moralsk og politisk Henseende. Dette er det, som Ministerne maatte svare, men man vilde maaskee gjøre dem den Jndvending, at de ikke strax i Begyndelsen havde raisonneret saaledes; man vilde beskylde dem, ikke at have laget dette Raisonnement til Regel for deres Adfærd, og uden Tvivl vilde de snarere forskandse sig med en spodsk Taushed end være oprigtige paa deres egen Bekostning. – J Sandhed, hvilket fornuftigt Menneske har kunne raade Engelland at opstille sine Tropper paa Fastlandet og med de Spanske Jnsurgenter, med den Første, der regjerer i Sicilien, og med Sverrig at indlade sig i en Kamp mod Frankrige og Rusland, Deslige Raadgivere maa have drukket Vand af Lethefloden. De kjende maaskee den gamle og ny Historie, men de have sikkert glemt alle Begivenhederne i de sidste 15 Aar. Man siger, Statsmænd burde studere Historien, for vore nuværende Statsmænd er den vigtigste Historie, de bør kjende, vore Dages. 30,000 Engellænderne have ladet sig see paa Fastlandet; de have hverken forhindret, at de Spanske Armeer af den venstre Fløi, Centrumet eller den høire Fløi, ere tilintetgjorte, eller at Madrid er tagen. Nølende med at indskibe sig, ville de ikke kunne det mere; det er den sandsynlige Begivenhed, og hvilket var selv den usandsynlige Det lykkelige Udfald, Men dette lykkelige Udfald kunde ikke opnaaes paa nogen anden Maade, end at lide et uhyre Tab, og er Engelland istand til at kunne erstatte det? De Schweizer, Tydske, Jtalienere, som det har hvervet, forlade hobeviis deres Armee, for at gaae over til de Franske. - En viis Minister havde afvist Lidenskabernes Raad med en eneste Phrase, en Kamp paa Fastlandet mod Frankrige er en Daarlighed. Alt hvad Frankrige kan forlange er at det Engelske Ministerium ikke veed, at Engelske Armeer, der synes saa talrige, naar de understøttede af Flaader, sætte over Havet, ere i Europa intet uden Divisioner. Jkke at vide dette er det samme som ikke at forstaae en Engelsk Statsmands Alphabet; det er det samme som ikke at have tænkt over sit Lands Tarv og Stilling; det er det samme som aldeles ikke at have noget Begreb om de nuværende Magters Kræfter.