Københavns Adresseavis, 1777-10-14
Fortsættelse af Beskrivelsen over de danske Øer i Vestindien. Af Zevs= eller Speylsiske=Arten har Forfatteren aftegnet en, som for dens lange indtrykte Hoveds Skyld kaldes paa Creolisk Kawaikap eller Hestehoved. Den nederste Læbe, var et godt Stykke længere end den øverste, og begge lignede en Hestes Læber. Fisken var 10 Tommer lang, havde ingen Skiel, og var over hele Kroppen af en skinnende Sølvfarve. Paa Ryggen var den en Finger bred og imod Bugen efterhaanden smallere. Af Flyndre=Arten findes her saadanne, imellem hvis Bryst og Hale sees sorte Baand, og andre, som paa Creolisk kaldes Skoll. En anden Art Fiske, som er prydet med brogede Striber, kaldes i Vestindien Jomfruer, Madamer, eller Soelsiske (Chactolon) og opholde sig meest imellem Klipperne. Herhen høre Pamper eller Engel=Fisken. En, som Forfatteren aftegnede, var over en halv Fod lang, mørkeblaa paa Ryggen, lyseblaa paa Bugen, og ved Enden guulagtig. Fra Ryggen ned til Bugen gik 4 gule brede Striber med en violet Jndfatning. En anden Art var askegraa. Tvers over Kroppen gik 5 lysegule Baand. Finnen ved Halens Ende glindsede som Sølv, og Brystfinnerne vare gule. Ryg= og Bugfinnerne vare meget store og ziirlig udbredede, imod Hovedet vare de takkede, Enden imod Halen var som et S. Af Aborre=Arten nævner Forfatteren Jacob Evert=Fisken, som er rødspraglet, meget smuk, og af en god Smag. Den fanges meest der, hvor der ligge store Stene i dybt Vand. Kurkur, som, Linne kalder den smukke Aborre (Perca formosa), fortiener dette Navn for dens Farves og Tegnings Skyld. Disse Fiske ere gule, over Hovedet og Kroppen gaae blaa Baand langs ned, Munden indvendig og Tungen er blodrød. De fanges ofte og spises ogsaa, men have mange Been. Navnet have de af den Lyd, som de give fra sig, naar de fanges. Andre Fiske af denne Art ere blaa med gule Striber og røde Finner. En Fisk kaldet Bartmann, hører ligeledes til denne Art, og er ganske rød. Af Bonetterne fanges mange i den aabne Søe langt fra Kysten, og bringes til disse Øer, de ere fede og velsmagende, disse Fiske ere gemeenlig henimod to Alen lange, og følge gjerne efter Skibene. Af de flyvende Fiske, Triga, tørres mange, og gjemmes i Samlinger af Naturalier. Pissitschirri (ocomber thynnus) have et spidsløbende Hoved, en lang smal spalted Hale, fra Brystsinnen af gaaer en mørkeguul Streg langs ned, og fra Hovedet indtil Halen en hvid Søm, først over den gule Streg, og ved Enden under den. Disse Fiske ere i sær paa Bugen af en glindsende Sølvfarve, de, som Forfatteren har seet, vare over to Fod lange, men der findes meget større. Kongesisken (ocommer Cordyle) fanges i den aabne Søe, og ligner de forrige, den er meget velsmagende. Jblant de Fiske, hvis Bugfinner sidde under Brystfinnerne, er især Barberen eller Doctoren (Theutis Hepatus) merkværdig. Den har paa begge Sider af Halen et skarpt spidsigt Been, eller saa kaldet Lanzette, som i en Rende eller Skede ligger i Huden. Fisken bruger det som et Gevehr, hvilket han rekker op i Veyret, og i det han slaaer med Halen, saarer dens Haand, som uforsigtig tager fat paa den. Naar den er fanget, skiæres dette Been strax bort, paa det den ey mere maa skade. Disse Fiske ere meest mørkeblaa, og velsmagende. De, som Forfatteren har seet, vare under 6 Tommer lange. Trompeteer=Fisken eller Tobakspiben har et langt tyndt og meest cylindrisk Hoved, som snart udgjør den tredie Deel af Fiskens hele Længde, den er pryddet med sorte og hvide Puncter og hvide Streger. Halen endes i en lang tynd Traad. En, som Forfatteren maalte, var foruden denne Traad 22 Tommer lang, og Hovedet meest 7 Tommer. Denne Fisk spises ogsaa Balachu, som Englænderne kalde Pi beren, og som ellers heder Nev=Fisken, er derved kiendelig, at dens nederste Kiævebeen seer ud som et langt Neb Paa Gepsisken, som er af samme Slægt, see begge Kiæver saaledes ud, dog er den underste noget kortere, end den øverste. Disse to Slags Fiske ere meget smalle i Henseende til deres Længde, og velsmagende. Gepfiskens Rygrad bliver grøn, naar den steges. De smaa Sølv=Fiske eller Anchois findes her i stort Antal, de ere en Fingerlange og ligne Sardellerne i Smag. Et Slags Fiske af Mulle=Arten er af en meget god Smag. Et andet Slags af samme Art kaldes i Vestindien Coromai (Musil Cephalus).De ere over to Fod lange, hine derimod have ikkun en Fingers Længde, Begge Arter leve i fersk og salt Vand. Modderfiskene, som allene opholde sig i fersk Vand, ere meget delicate i Smagen. Sild findes her ogsaa, dog ey i saa stor Mængde, som i det nordlige Hav, de blive heller ikke nedsaltede. De falde meest i Martii, April og Maji Maaned. Negerne spise især en Art af Sild, som kaldes Sprat, der ikkun ere en Finger lange, men findes i store Mængde. Blacksnapperen eller den sorte Steenbraas, Blackfinder, den røde Steenbraas eller Carnaatze, som naar den sees under en Steen og glindser som Gløder, Geelsteerten, Racksisken og Jusisken eller Jødesisken, af hvilke en undertiden er saa stor at ti til tolv Karle maae bære den, regnes iblant de meest velsmagende Fiske. En Art af store Fiske kaldes Søe=Opk eller Søe=Giede. Denne Rovsisk er ofte 6 og fleere Fod lang, og veyer over 100 Pund. Den har en god Smag. De største, som fanges langt fra Landet, anfalde endog Mennesker, og bide med deres skarpe Tænder lettelig et Stykke af Armen eller Beenet af. Deres Bid holdes desuden for giftig. Den mindste Art Fiske der fanges her, kaldes Pisketter, de ere ikkun to Tommer lange og en Finger brede og glindse som Sølv i Vandet. De løses fra Julii Maaned indtil October med smaa Garn op af Vandet, og steges, eller bruges til Suppe, eller tørres og kommes i den vestindiske Ret Calelu. De udgjøre en anseelig Deel af Negernes Spise, de tørre og giemme dem, da de i Nødsfald undertiden ere deres eneste Vederqvægelse. Nogle vestindiske Fiske ere enten gandske eller tildeels giftige. Alle som have usædvanlig store Øyne, holde Negerne for fordægtige. En Fisk som kaldes Staaschi, spises uden Fare, Hovedet undtagen som holdes for skadelig. Hvo som stikkes af Pig gene der sidde paa denne Fisk, faaer Feberen. Englænderne kalde den Poisond Groper. De forgiftigste af alle ere den Art af Sild, som kaldes Sprat, dog ikkun paa nogle Stæder f. Ex paa Nord=Siden af St. Thomas, og til visse Tider af Aaret. Reger=Slaver eller Creature som have spiist af dem, ere hovnede og efter en Times Forløb døde. Til Lykke ere visse Kiendetegn, hvorpaa man kan see, om de ere forgiftige eller ey. Man lægger ikkun et Stykke Sølv i Vandet hvori de kaales, bliver det sort anløben, saa kastes Fiskene bort som giftige, men forandres Sølvets Farve ey, saa spises de uden Betænkning. En besynderlig Fiskefangst foretages undertiden med Stink Træet: Røden eller Barken af dette Træ stødes, blandes med Kalk og Aloe=Blade og kommes i Sække, med hvilke nogle Slaver gaae i Søen og plaske i Vandet. Herved udbrede sig saadanne Deele af Træet i Vandet, at Fiskene som ere i Nærheden, miste ald Fornemmelse, og ligge ligesom døde oven paa Vanget, hvor de kan gribes med Hænderne, og uden Skade spises. Af Jnsekter findes i denne varme Clima en stor Mængde. Jblant de som have haarde Vingedækker, anmærker Forfatteren to Arter af Skarnbasser. Den ene har et langt Horn som løber ud i to Spidser, imellem Øynene, og to kortere paa Brystskildtet. Den kaldes hos Linne Simson, og er efter den som Linne nævner Action, hvilken den ligner meget, det største Jnsect som er bekiendt. Den anden Art har ligeledes tre Horn, men de sidde alle paa Brystskildtet. Begge Arter boe paa Træer, af hvis Saft de have deres Næring. Skjoldbasser som der ligne Skildpaddene noget, at deres hele Krop er bedekket med et bredt, Skildt, findes her af adskillig Størrelse og Farve, Nogle leve af Aadsel og ere altsaa nyttige, andre nære sig af Planter, dog uden at være synderlig skadelige. Af Coccineller saae Forfatteren den Art, hvis røde Vingedekker ere indfattede med et sort Baand. Disse Jnsecters Navn har foranlediget nogle til at troe, at den bekiendte Cochenille kom af dem, men til denne Farve bruges Orme af en gandske anden Art, som ey findes paa disse Øer. Snude=Biller der giøre stor Skade ved Blomsterne og Planterne, have her ogsaa hiemme. De ere med et meget haardt Dekke forsynede, og hente deres Næring langt indi Planterne med deres lange hornagtige Snude. Foruden mange andre gule og grønne, findes her ogsaa den Art i Mængde, som oven paa ere sølvfarvede, undertiden gule og have Vingedekker af samme Farve med nogle sorte Streger, Curculio Spengleri) her kaldes de Skildpadder. Træ=Bassernes Slægt er meget talrig, og der er en stor Forskiel imellem Arterne i Henseende til Størrelsen, Farven og andre Kiendetegn. Som Basser (Scerabæi) giøre de Træet ingen Skade, men som Orme gave de det saalænge, indtil deres Forvandling gaaer for sig. Forfatteren beskriver ikkun den Art som Linne kalder Hjorter, siden deres Æde=Spidser ligne nogenledes Hiortehorn. De ere store, mørkebrune og have tre stærke Tænder paa Bryst skildtet. Adskillige Glands=Basser findes her ligeledes Foruden Johannes=Ormene, som ogsaa findes i Europa, er her ogsaa den store Springbasse (Elater noctilucus) hvis Lys er saa stærk, at man kan læse derved, ligesom ved en Natlampe. Den er over en Tomme lang, bruun, og har gule Plætter paa Brystet, som lyse. Der siges, at de vilde Americaner bruge den i stæden for en Lampe; tilligemed Livet udslukkes ogsaa dens Lys. Jblant Stink Basserne som overalt have smukke Farver, falder især den i Øyne, (Buprenis aurulencus) paa hvis Krop Guldfarven skinner igiennem en grøn Fernis, og hvis blaa Vinge dekker ere indfattede med et Guldbaand. Et af de mærkværdigste Jnsecter i Vestindien ere Kakelackerne. Disse og Træormene samt nogle Arter af Myrer ere overmaade skadelige. Kakelacken er flad, glindsende og bruun, den har lange børstedannede Folhorn, og dens Vinger (som den sielden bruger til at flyve med) og Vingedekker, ere længere end Kroppen. Saaledes som Europæerne have bragt Rotter, Muus og Stue=Fluerne til America, saa er derimod Kakelakerne kommen fra America til os, dog findes nogen Forskiel iblant de europælske og vestindiske. Hine ere større end disse, mørkere af Farve, og have længere Vingedekker. Disse skye Lyset, som hine derimod meget godt kan taale. Dyrenes Jnstinet i at søger for deres Pa gel, viser sig ogsaa ved disse Jnsecter, som i kort Tid formere sig paa en beundringsværd Maade. Hunnen giør et stort Eg af en besynderlig Skikkelse med en klebrig Saft fast ved Klæder, Læder, Træ, Væggene a og bedekker det med den samme Saft. Den veed ogsaa at skrabe noget Kalk af Væggen, for derved at skiule Egget. De unge Kakelacker have strax naar de komme af Egget, den samme Skikkelse, som de altid beholde, og forvandles ey. For disse graadige Jnsecter er snart ingen Ting sikker, de æde uldent Tøy, Bøger, Læder, Skoe, fiint Lintøy hvor der er Stivelse i, Brød, Smør, Ost, Meel, Tælle o. s.v. Bomuld allene skye de, fordi de forvikle sig i samme med Fødderne. De anfalde vel ogsaa et Menneske i Søvne og gave paa en Fod eller Haand. Den største Forsig tighed er ofte ey tilstrækkelig, at sætte noget for dem i Sikkerhed. De veed at opsøge deres Næring i lukte Kister, og kan komme igiennem saadanne smaa Sprekker som man ey kunde formode. Undertiden komme unge Kakelacker ved saadan en snever Vey ind til noget, og naar de i en kort Tid voxe til deres naturlige Størrelse, kan de ey komme ud igien, og maa af Nød angribe alt hvad de kan faae. Men disse skadelige og frugthare Jnsecter have ogsaa mange naturlige Fiender, Scorpioner, Tusindbeen, store Æderkopper, Høns og Kacketer æde utallige af dem. Negerne troe, at deres Tilstand ligner disse Creatures Skiæbne der have saa mange Efterstræbere, og naar de ret eftertrykkelig vil beskrive deres store Elendighed, saa sige de: Jeg er en stakkels Kakelak. Et Jnfect af en gandske besynderlig Skikkelse er det som af nogle kaldes Agama, og af andre Ziumbi=Kawai eller Spøgelse=Hesten. (Møntis, Det er 4 til 6 Tommer lang, cylindrisk, og ey tykkere end en Krage=Fiær, har lange Følehorn som Haar, og sex tynde Been, af hvilke de to bageste ere ligesaa lange som Kroppen. Hovedet er langagtig, henimod Brystskildtet tilspidset, og med tvende Ædespidser forsynet. Bagdelen er ligesom hos de Jnsecter, der kaldes Guldsmede, og Halen ender sig i to smaa Spidser, Kroppen seer ud som en lille tynd Qvist, der bæres af 6 høye tynde Been. Dette Jnsect gaaer saa overmaade langsom, at Negerne have taget et Ordsprog deraf, og sige til en, som er doven og gaaer langsom: Du gaaer som et Agama. Af Faarekyllinger findes her adskillige Arter, en af dem, som ellers har sin Boelig paa Marken, er en meget besværlig Gæst, naar den kommer ind i Husene. De give omNatten en fiin skarp Lyd fra sig, hvortil de med deres Vinger, der ere i idelig Bevægelse, ligesom brummer Bassen. Den koster altid en Deel Umage, førend man finder Stædet, hvor de sidde, thi Lyden springer fra alle Vægge i Værelset tilbage. Væggelusene have her ogsaa hiemme. Jblant de andre Arter af Tæger, som have deres Bolig paa Marken, kunde mange betragtes med Fornøyelse, naar deres ubehagelige Lugt ey forhindrede det, thi de fleste ere meget smukke. Den, som Linne kalder Andreas=Tægen, heder her Bomuldsflue, siden dens Yngel som Orme nære sig af Bomuldtræernes Blade, og undertiden findes i saadan Mængde, at Træerne staae ganske blottede. Af Sommerfuglene findes i denne varme Clima meget smukke og store, Liebhabere og Kiendere af denne Deel af Naturhistorien kan i disse Øer faae mange og forskiellige Arter, som det vilde være for vidtløftig at beskrive. Forfatteren, anmærker ikkun, at Sommerfuglene her sees hele Aaret igjennem, thi det er altid varmt, og deres Yngel finder altid grønne Planter til sin Næring. Jblant de Sommerfugle, som sees om Dagen, ere de største og almindeligste, som man snart altid finder, den Art, som har mørkegule Vinger, der ere indfattede med brede sorte Baand, hvori sees hvide Puncter, hvor Vingerne sidde fast ved Kroppen, sees to hvide Puncter, Bagdelen er oven paa rød.