Aalborg Stiftstidende, 1833-11-11
(Af Politivennen.)J vor Td, da man med Folk stræder, at rere staaeskedende Feil, at afskaffe forældede Sædvaner og bøde paa ældre Tiders Brøstfældighed i Statsmachinen, er det vist ogsaa Tid, at tale et alvorligt Ord om et saa vigtigt offentligt Anliggende, som Veivæsnet. At Samfærslen i ethvert Land er af største Vigtighed, i Fred og Feide, saa vel for det private Samkvems Skyld, som for offentlige Foranstaltningers og befalingers Kundgjørelse, men især for Handel og Vandel af alle Arter, vil Jngen kunne negte; men det er vist ogsaa udenfor al Tvivl, at ikke en enkelt Klasse af Statsborgere, men saavidt muligt alle Klasser, som i et eller andet Øiemed færdes paa Alfar veiene, bør deeltage i deres Vedligehold. Dette kræver simpel billighed, og det kan aldrig være Tvivl underkastet, at den saa mild og retfærdig Statsstyrelse, som den danske, vil give en saadan Grundsætning sit bifald. Men saaledes som Jndretningerne nu ere, og saaledes som Anordningerne sættes i Værk, er det egentlig kun den gavnligste og meest bebyrdede Klasse: Landmanden, som maa bære hele Byrden; de andre Stænder vide intet af denne Byrde at sige, naar man undtager Betaling af Bompenge, som uden Afkortning ogsaa paaligger Landmanden, der dog selv maa anvende Tidjeg Slid paa Veiarbeidet. Dette Veiarbeide fordres af Landmanden i en saadan Grad og paa en saadan Maade, at det tildeels kan sættes i Ligning med ældre Tiders aristocratiske Vilkaarlighed. Næsten Jngen tildeles Arbeidet i Nærheden af sit Hjem, som dog Natur og billighed tilsige, men i en Afstand af hele Mile derfra. Saaledes maa Bønderne i Glostrup Sogn hente Gruus paa Islemark, en god halv Miil fra Hjemmet, og dernæst bringe dette svære Læs 1 1/2 Miil til Godthaabs veien, saa at Kjørslen af ethvert saadant Læs, med tilhørende Veiarbeide eller Fyldning, medtager næsten en halv Dag; og - Godthaabsveiens Beboere ere aldeles fritagne for Veiharbeide eller Sammes Godtgjørelse; Landmanden maa gratis arbeide for disse, og enhver Gaardeier med Mandskab, Heste og Vogne kjøre 20 a 40 Mile og arbeide hele Uger, medens de roligen kunne hvile og see paa deres Anstrængelser, hvilken Ulighed, hvilken Ubillighed! og dette Arbeide, er i Aar bleven fordret midt i Pløietiden, uden engang at tage Hensyn til den, formedelst et særdeles ustadigt Veirlig, saa filde tilendebragte Høst! - er dette ikke skaansel løst handlet af Vedkommende, er det ikke at spilde Landmandens Kraft, som adskillige af vore statsoeconomiske Forfattere allerede forlængst og med største Føie have yttret! - Hvis det skulde være umuligt, at betage nysnævnte priviligerte Jordbrugere deres gamle Rettigheder, vilde det dog altid være bedre, enten at lade de Landboere arbeide for dem, som boe i Nærheden af den Vei, der skal istandsættes, eller at paabyde en Afgift af 2 a 3 Mk. pr. Tønde Hartkorn, hvis Erlæggelse vilde falde de Fleste lettere, end en saa stor og ubetimelig Anstrængelse af Mennesker og Kreature i den allertravleste Tid. Ogsaa burde i ethvert Fald Arbeidstiden bestemmes til Middsommeren, eller Midvinteren, da Landmanden har mindst at sysle med i sit Hjem. Hvad den forøger det Uhensigtsmæssige i Foranstaltningen, er den Om