Den Vest-Sjællandske Avis, 1839-08-12
Ved den Viborgske Overret har følgende allernaadigste Ansættelse og Forfremmelse fundet Sted. 2den Assessor ved bemeldte Ret, Baron F. C. Bret ton, er udnævnt til 1ste Assessor, surnumerair Assessor O. G. Blechingberg til 2den Assessor og Cancelliesecretair samt Cancellist ved det Danske Cancellie C. N. Tang til surnumerair Assessor. (S. Bl.) Det i de sidste otte Dage herskende tørre Veir har fremmet Høsten; paa flere Steder her paa Øen har man meiet Rugen paa enkelte Steder ogsaa (S. Bl.) Byggen. At gammelsdags Overtro endnu ikke saa ganske er udryddet her i Landet, men af og til yttrer sig paa en endog temmelig eras Maade, skjøndt som oftest dog kun paa Grund af Andres egennyttige og bedrageriske Jndvirkninger, synes følgende Sag, der nylig er bleven paadømt i Høiesteret, at udvise. Tiltalte Jørgen Christian Kjøbenhavn er nemlig ved egen Tilstaaelse i Forbindelse med de under Sagen oplyste Omstændigheder tilstrækkeligt bleven overbeviist om, at han ikke alene ved forskjellige Leilgheder har foregivet at forstaae at fordrive Sygdomme fra Men nesker og Dyr, men har ogsaa tillige udgivet sig for at være "den Mand, der kunde skaffe Rigtighed paa Ting, som der ellers ingen Rede kunde blive paa, en Anseelse, han har søgt at rodfæste og tillige fundet let Jndpas for hos den lettroende Almue i Artz og Skippinge Herreder, deels ved at foregive, at han var af meget fornem Byrd og derfor havde stor Jndflydelse hos de allerhøieste Personer her i Landet, deels ved at paastaae, at han havde af gamle Bøger lært Brugen af magiske Midler og hemmelige Kræfter, og at han havde Evne til at forudsee det Tilkommende hvilke Paastande han endog har gjentaget under Forhørerne. Han har saaledes ved Hjælp af et eller andet af disse Midler paataget sig at skaffe en Soldat fri for Tjenesten, lovet at bringe en Sag mellem nogle Fæstehuusmænd og deres Huusbond, betræffende nogle Fæstebreve, i Rigtighed, og paataget sig anden Tjeneste hvortil der udfordredes Jndflydelse, for et passende Honorar. Han har fremdeles forudsagt en Mands snart paafølgende Død, og da denne ikke synes godt om Spaadommen, og hans Kone og Moder give sig forskrækkeligt til at græde, lover Arrestanten at afvende Ulykken, naar man vil give ham et Offer til den hellige Grav, ligesom han ogsaa en anden Gang lover at skaffe Held i et Huus, hvor der i længere Tid havde været Uheld med Køer og Kreaturer, naturligviis ogsaa mod et passende Honorar. Disse Offere, som Tiltalte altid betingede sig for sin Uleilighed, bleve snart med et af Kirkebly støbt Kors snart med andre "mistænkte Kunster og som oftest i Vedkommendes Nærværelse tilsyneladende nedgravede eller gjente et eller andet Sted, men i Virkeligheden puttede i Lommen. Naar man stundom af Nysgierrighed vilde eftersee, om Pengene endnu vare der, hvorfra man dog i Almindelighed afholdt sig af Frygt for "Tusindkunstneren, og ikke fandt dem paa Stedet, foregav Tiltalte naturligviis, at de nu vare gaaede til den hellige Grav. Tiltalte har tidligere to Gange været dømt til at hænges paa Grund af Desertion, men blev den første Gang benaadet med Spidsrodsstraf og anden Gang med Hensættelse til Fæstningsarbeide paa Kongens Naade, hvorfra han løslodes i Aaret 1817, ligesom han ogsaa baade er dømt for uberettiget Næringsdrift og for ikke at have forsynet sig med det i Frdn. 21de Juli 1822 § 7 omtalte Skudsmaal. Hans Bedragerier ere ligeledes af en saadan Betydenhed, at de maatte blive en temmelig aggraverende Omstændighed ved Valget af Straffe graden, idet han ved Overretten er idømt en Erstatning af 137 Rbd., hvoraf alene til en enkelt Gaardmand 102 Rbd. Overretten ansaae ham derfor med en efter Lovgivningens Analogie lempet Straf, der efter Omstændighederne fandtes passende at kunne bestemmes til 1 Aars Forbedringshuusarbeide foruden en Mulct af 20 Rbd. for begaaet Qvaksalverie, og ved Høiesteret blev kjendt for Ret: "Lands-Over samt Hof= og Stads=Rettens Dom bør ved Magt at stande. J Salarium til Advocat Schaffer for Høiesteret betaler Tiltalte 10 Rbd. Sølv. (Kbhvnsp.)¬