Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-11-07
(Jndsendt.) Det blev i forrige Nummer af Avisen forsikkret Borgerne, at det nu var Tid til at handle, og for ikke længe siden blev det Samme i en vidtløftig Opfordring lagt alle Kjøbstadbeboerne paa Hjerte. Mon disse Opfordringer skulle bevirke Noget? Vi troe det ikke, thi der skal mere til for at bringe Liv i det Døde. Det skulde gjøre os ondt, om man vilde tage dette Billede ilde op, thi det er fremsat af en Mand, der mener Kjøbstadborgeren det vel, og det er ikke vanskeligt at see, at billedet indeholder Sandhed. Thi naar Man spørger, om Kjøbstæderne da have udfoldet nogen særdeles Virksomhed for at modsætte sig eller nogenlunde til deres Faveur at omforme et Anliggende, der griber saa dybt ind i deres Liv og Velvære som Værnepligtssagen, da kunne de faa Petitioner, der bleve indsendte til Østifternes Stænderforsamling, ikke være tilstrækkelige til at besvare dette Spørgsmaal bejaende. Og, naar man spørger, om denne Sag har bragt Kjøbstæderne til at kaste et almindeligere Blik paa deres Stilling, da synes Svaret at maatte blive endnu uheldigere. Er det da saa vanskeligt at see, eller tager Jndsenderen feil, naar han paastaaer, at Værnepligtssagen kun er en Enkelthed af den hele almindelige Kamp, som Kjøbstæderne have at bestaae under de andre Stænders og da navnlig Bondestandens Fremtrængen og Fordringer. Bondestanden har stillet sig som et Parti eller er af sine Førere bleven stillet som et Parti lige overfor de andre Stænder; den udfolder al den Virksomhed og Energi som man sædvanlig finder hos dem, der have fattet sig som Parti og vide, hvad de ville. Der er aldeles ingen Tvivl om, at en Opfyldelse af Bondestandens Fordringer vil have et Jndgreb i de andre Stænders Jnteresser til Følge, i Værnepligtssagen have vi jo et Exempel derpaa. Mon da Kjøbstæderne ville lægge Hænderne i Skjødet? Det kan gjerne være, at Kjøbstædernes Tid i en vis Henseende er forbi, at deres Privilegier snart skulle quæde deres Dødssang og deres Jnteresser tilsidesættes og knuses som utidige. Ere disse Privilegier og Jnteresser da ikke engang nogen ordentlig Kamp værd, Ganske vist er det Tid til at handle, men, naar man ikke handler gjennemgribende og med Kraft, kan man ligesaa godt lade være at handle. Hvad Værnepligtssagen angaaer, staaer der - saavidt Jndsenderen kan see - nu ikke nogen anden Vei aaben for Kjøbstæderne end Petitionsveien. Men Værnepligtssagen er, som sagt, kun en Enkelthed. Overalt hører man, at Bondestanden concentrerer sine Kræfter og forbereder sig til at kunne fremtræde kraftigen ved det næste stænderske Sexennium. Gjøre Kjøbstæderne det Samme, Bønderne have deres Talsmænd trindt omkring og i de betydeligste Journaler. Have Kjøbstæderne det Samme, Og have de det ikke, hvorfor have de da ikke forskaffet sig dem, Bønderne holde Forsamlinger angaaende det fremtidige Valg. Gjøre Kjøbstæderne noget Lignende? Naar de Mænd, som Bønderne have Tillid til og ville vælge, ikke ere valgbare, saa gjøre de dem valgbare. Have Kjøbstæderne lænkt paa at udføre Sligt? Disse Spørgsmaal kunde forøges med flere, men de fremsatte maae være tilstrækkelige. Hvorlidet end Jndsenderen yndede det stærke Raab i Tirsdagsavisen, saa havde dog vedkommende deri Ret, at det er Tid til at handle. Det er Tid for Kjøbstæderne at affe sig ordentlige Dagblade, hvis Stemme kan have nogen Vægt og Betydenhed; det er Tid for Kjøbstæderne at sørge for en kraftig Repræsentation ved Stænderforsamlingerne, men hverken til hiint eller til dette kan det hjælpe at sætte andre end Mænd, der have Ordet og Tanken i deres Magt og Sympathi med de Jnteresser, de ere valgte til at kæmpe for. Det er af aandelige Veie, Kjøbstæderne saavelsom de øvrige Stænder skulle kæmpe for deres Jnteresser, hvor ville de da vente noget heldigt Udfald af Kampen, naar de sætte Folk til at varetage deres Tarv, der enten ikke ere Herrer over de aandelige Kræfter eller ikke ere villige til at bruge disse for Kjøbstædernes Sag. Hvo der vil Noget, maa ogsaa ville Midlerne, ellers gjør han bedst i at tie stille og taale. S. S.