Viborger Samler, 1835-04-17
Fra Callundborgegnen, den 3die April. Det er mærkværdigt, hvormange Sjæle – Man tillade os dette Udtryk – der paa Landet her i Sjælland, og vel ogsaa i andre Provindser, kunne sysselsætte sig med – Jngenting. J Byerne troe Folk i Almindelighed, at herude paa Landet hersker den rene, arkadiske Uskyldighed, at Enhver stikker Næsen i sin egen Potte, og ikke bekymrer sig en Smule om sin Næstes private Affairer. Men Jnds. kan af Erfaring forsikre, at der ingensteds kan findes mere Sladder, end herude i den saakaldte landlige Uskyldigheds Hjem. Ligesom smitsomme Sygdomme, i Almindelighed gribe hastigt og vidt om sig paa Landet, til Trods for den renere Luft, saaledes udbreder ethvert Rygte, selv det urimeligste, sig her med forunderlig Hurtighed; Man lytter, fritter, gjætter, indtil Man har sat en Historie sammen, og inden streogtyve Timer har den, ligesom en hidsig Feber, grebet om sig i alle Huse. Men offentligt, i Aviserne, at give slige Krøniker til Bedste, har dog hidtil ikke været Mode. J den B. S. Avis fortælles, at Jordemoderen Mad. Møller har anbragt et Barn i Pleie hos en Huusmand i Rachlew. Hvad Usædvanligt eller Mærkværdigt er deri, som kunde gjøre Fordring paa Publikums Opmærksomhed, Jo, Rachlewerne have fundet denne Begivenhed gandske extraordinair, tænk engang, Et Barn, et Drengebarn, et spædt Drengebarn bringes til en Huusmand, ikke af Moderen, men af Jerdemoderen, Huusiger, at den Lille er døbt, at han hedder Johan, og at Huusmanden skal faae en aarlig Betaling, for at opfostre Noret, Er det ikke noget gandske Overordentligt? Hvo kan høre tale derom, uden at hans Phantasie opfyldes med de vidunderligste billeder. Hvo kan her undlade, at tænke paa en adelig Frøken, som har ladet sig Noget foresnakkeaf en fattig Student, maaskee endogsaa af en ung Gartner. – "Det er skrækkelige Ting, vi opleve! sige Rachlewerne: Vi have der et Barn iblandt os, som ikke en en indfødt Rachlewer. Hvem er han, Og hvem er hans Fader, Og hvor ligger hans Moder i Barselseng? Hvorledes hænger alt dette sammen, Det maa være mod Verdens Undergang, Os kjender Enhver; men hvo kjender denne Johan Enhver Rachlewers Oprindelse kunne vi efterspore til de første Grunde; idetmindste et halvt Aar forud kunne vi vide, naar Nogen er ivente. Men her plumper paa eengang en ubekjendt Person ned midt iblandt os, ligesom fra Skyerne; hvor ter kan han itte falde vort Fattigvæsen til Byrde, Vi maae have Lys i Sagen; vi maae nøiere undersøge denne Johans Personalier, der saaledes kommer til os, ligerviis som en Løsgænger, uden Amtspas og Følgeseddel." – Saaledes raisonere de gode Folk. At Moderen maa være en Dame, og en fornem Dame, derom bliver Man let enig, og længe varer det da heller ikke, inden Man har et halvt Dusin Damer paa sin Liste, som det muligen kan være, men af hvilke sikkert Jngen er det. At Moderens Navn skulde opgives, for at Rachlewerne kunne faae Ro i deres Sjele, er en Fordring, som da Barnet rimeligviis er født paa den kgl. Fødselstiftelse i Kjøbenhavn, aldeles intet Medhold finder i Lovgivningen. Jnds. ønsker den lille Johan en god Fremvært og alle Nysgjerrige en god Taalmodighed. Hr. Proprietair Hansen til Kragsberggaard, der er raget uklar med det samtlige Veipersonale i Fyen, og derved har paadraget sig henved 40 Processer, har, i den hempelske Avis, ladet indrykke følgende Opfordring. "De Sager, jeg ved mine Besværinger til de høiere Autoriteter har paadraget mig med Veivæsenet her i Provindsen, har, hvad ikke forud kunde indsees, ved Machinationer, hvilke, den der i Tillid til den almindelig bekjendte retfærdige Sag han fører, ikke kunde abne, nu taget en saa alvorlig Vending, at jeg anseer det nødvendigt, deels for at redde min egen borgerlige Agtelse og Ære, og deels for, saavidt muligt af denne Sag at kunne drage de størst mulige Fordeele for mine Medborgere og det Almindelige, ikke at lade Sagen drøvte allene ved de forventende Commissairer – men selv at vise al tænkelig Driftighed til det Paaklagedes fuldstændigste Oplysning. – Det vil i denne Anledning være nødvendigt i alle Egne af Landet, ved Tingsvidner at bevise det paaklagede Uvæsen, hvilket medfører betydelige Omkostninger. – Jeg undseer mig desaarsag nu ikke længere ved at modtage, ja, hvad mere er, ikke engang berettiget til at afslaae de af saa mange Sogne og særskilte Landmænd tilbudne Pengebidrag, efterdi jeg ikke tør betragte en Sag, der saa lydt og almindelig har interesseret enhver Landmand – for min egen allene, og jeg ikke vel tør udsætte mig selv for saa store Udgivter, som Proceduren og Beviisførelserne udkræver, der vilde blive for byrdefulde for en enkelt Mand at udrede. – Hvo derfor, som ønsker, at Sagen til Bunds skal gjennemgribe det hele Vei-Uvæsen her - og at saadant skeer, er vel vigtigt for enhver Landmand – tillader jeg mig herved den Anmodning, at indsende Bidrage, for derefter at kunne beregne, hvorvidt jeg tør indlade mig i at udvide Beviisførelsen. – Offentligt Regnskab for Anvendelsen af de indkommende Bidrage, der kan tilstilles enten mig selv eller min antagne Sagfører, Hr. Procurator C. H. Hansen, No. 400 paa Nørregade i Odense, skal i sin Tid samvittighedsfuldt, blive aflagt.