Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1842-06-25
Herved har jeg den Ære at indberette til Deres Høivelb.,at en Mand her af Sognet, Huusmand Laurs Jensen af Pindstrup, paa Stenalt Skovgrund, efterat være levende begravet i en Brønd paa 20 Alens Dybde, med 517 Alen Sand over sig, efter 56 Timers Forløb, hvoraf 33 hengik inden saameget kunde blive bortryddet, at Hovedet kunde komme frem- og Aandedrættet blive frit, ved Fleres overordentlige Anstrængelser, atter er kommen op af Brønden med hele Lemmer, og skjøndt stiv og aftræftet, dog i den Stand, at han forventes snart med Guds Hjælp at kunne blive fuldkommen restitueret. Jeg skal tillade mig, omstændeligere at detaillere denne mærkelige Tildragelse, for at Deres Høivelb. derved kan komme til Kundskab om den ædle Jver og det ufortrødne Mod, som Flere ved denne Leilighed have lagt for Dagen. - Huusmand Laurs Jensen, en Mand paa 42 Aar, der har sat flere Brønde her i Egnen, havde efter Accord paataget sig at grave en Brønd midt i Gaarden for Cand. philos. Andersen, Eier af Margrethenlund. Da den var bleven 22 Alen dyb, uden at der endnu var Udsigt til at faae Vand, bestemte Andersen, imod Laurs Jensens Ønske, at Brønden, der ei endnu var steensat, skulde fyldes igjen. Dermed begyndtes Mandagen den 6 Juni, efterat Hr. Andersen udtrykkelig havde sagt til L. Jensen, at han ikke skulde optage de nederste Fjelle, der bedækkede Siderne, eller de Bjælker, der igjen holdt disse sammen, dersom han troede, at der var nogen Fare forbunden dermed, og at han i alt Fald ikke maatte optage mere end eet Sæt af Gangen. L. J. agtede imidlertid ikke Faren; men da A. et Øieblik havde fjernet sig, vilde han Kl. 10 om Formiddagen, da kun 2 Alen vare fyldte, tage flere Sæt Fjelle op paa een Gang; men i et Nu skred Sandet ud, som udgjorde det nederste Lag, og L. J. blev begravet derunder, uden at Nogen kunde redde ham. Ved Folkenes Anskrig ilede A. til og ned i Brønden, og raabte paa Manden, men der lød intet Svar; og da nu i det Samme Sandet skred ud igjen med stort Bulder, maatte de, som vare nede i Brønden og ifærd med at grave, strax ile op igjen, hvorved een af de Overste i Forskrækkelsen tabte en Spade, der faldt med den skarpe Kant ned paa Als Hoved og saarede ham. Da Naboerne i en Hast vare tilkaldte, befandtes det, at Brønden nu kun var 13 Alen dyb, saa at 7 Alen vare fyldte ved Sammenstyrtningen. Medens vi stode der, skred Sandet igjen, men indad, hvorved der paa de to Sider dannedes store Huulninger, saa at den faste Leer- og Mergelmasse, der udgjorde de 7 øverste Alen, nu manglede et Støttepunct, ved Yderkanten paa disse Sider, idet der derunder først var et aabent Rum af stor Dimension, og neden under dette det løsere Sand. Jngen turde eller kunde nu arbeide i Brønden, da Sandet skred sammen naar der rørtes derved, og deels Jngen var tilstede, som forstod sig paa Brøndgravning, deels ordentlige Redskaber og Beskyttelsemidler savnedes. Da Jngen vidste Hjælp i denne Nød, og der var al Rimelighed for, at Manden nu, da Kl. var 12 om Middagen, var for længe siden døe, skrev A., efterat have talt herom med Sognefogden, en Anmeldelse om det Passerede til Herredsfogden, hvilken Anmeldelse strax efter skulde have været besørget til Randers, der ligger 1 1/2 Miil fra Margrethenlund. A. vilde imidlertid lidt for Kl. 2, i sin Forstemthed, lægge sig et Øieblik paa sin Seng; men havde kun hvilet nogle faa Minuter, da han pludseligt hørte et huult Raad nede fra Jorden, skjøndt der er 33 Alen fra det Sted, hvor han hørte dette, og til Randen af Brønden, hvorhos dog maa bemærkes, at, uagtet der ikke er Kielder under denne Deel af Huset, der alligevel er et Rum paa 1/2 Alen under Gulvet, som ikke er fyldt med Jord, men hvor der kun findes smaae runde Kampesteen. Da A. løb ud til Brønden, greb han først fat i det Reb, som hang ned deri, og som L. J. havde brugt til at binde om de Bjelker, der skulde hisses op; da han rykkede flere Gange heri, blev der igjen tre Gange nedenfra taget i det. Han ilede nu ned i Brønden og fik Svar, da han kaldte paa Mandens Navn; rimeligviis er denne først nu opvaagnet af en Besvimmelse. Da Mandskab fra de nærmeste Steder var samlet, gik Træskomand Niels Hansen af Marimalene med et Reb om Livet ned i Brønden; men kom strax op igjen, da der ikke kunde graves i Sandet, uden at det strax begyndte at skride sammen. Man begyndte da i Fortvivlelsen at grave ovenfra, for saaledes at naae til Bunden i en jævn Skraaning; men da det øverste Jordlag i den stærke Tørring var saa haardt, at der maatte bruges Mergelhakker, opgav Man snart dette Forsøg, om hvilket Man kunde forudsee, at det enten ingen Ende vilde faae, eller ogsaa en Ende med Forskrækkelse. Efterat Propriet. Monrad til Ny=Ryomgaard havde foreslaaet at indrette en Kasse, som kunde sænkes ned i Brønden, og hvori Arbeiderne kunde være nogenledes beskyttede, ophørte Raadvild hedens Periode, og Træskomand N. Hansen erklærede sig villig til at begynde Gravningen, naar Kassen var færdig. Mandag Aften og Tirsdag Nat anvendtes nu til at indrette en Saadan af 4 Bjelker paa 9-10 Alen, forbundne med nogle mindre, hvorpaa vare slaaede Fjelle, som lykkeligviis vare al faae paa en af Nabogaardene, ligesom ogsaa stærkere Reb, med Taille til, maatte hentes et andet Sted. Med megen Møje sit Man Kassen sænket ned imellem de Sprosser eller Bjelker, hvoraf der sad to og to sammen hele Veien ned i Brønden. Kl. 5 Tirsdag Morgen naaede den Bunden, og N. Hansen begyndte nu at opgrave Sandet, som heisedes op i Spande. Han blev imidlertid snart syg af at være dernede, og kom op igjen. Derpaa gik Tjenestekarl A. Pedersen fra Ny Ryomgaard derned, og arbeidede alene hele Formiddagen, indtil ved Middagstid Tjenestekarl C. Kondrup fra Ryomgaard kom ned til ham og arbeidede 23 Timer i Forening med ham. Den store Kasse var for viid nedentil og kunde derfor ikke synke uden 1 Alen omtrent, efterat Sandet var gravet fra; da der nu var gravet et Par Alen til ned i det løse Sand, maatte der føies en mindre Kasse til, som kunde gaae nedenfor den større, da Arbeiderne allerede vare udsatte for stor Fare. N. Hansen, som var den dygtigste til dette Arbeide, kom da ned igjen og hialp i 1/2 Timestid A. Pedersen hermed; men N. H. maatte da op igjen, da han anden Gang fik Ondt, og blev forknyt. Jmidlertid var Sognefogden fra Attrup kommen med nyt Mandskab fra Koed Sogn, og deriblandt fandtes en Mand paa 56457 Aar, Jndsidder Rasmus eller Ras Oldermann fra Attrup, som nu Kl. 31 om Eftermiddagen afløste A. Pedersen og blev uafbrudt lige ufortrøden ved til Kl. 10.11 om Aftenen. Han arbeidede i disse 67 Timer alene nede paa Bunden og satte et nyt Bolværk igjen nedenfor den mindste Kasse, saa godt han kunde, medens Tjenestekarl Søren Andersen, fra Koed paa samme Tid sad nederst i den større Kasse, for at tage imod Spanden, der efterhaanden bragte Sandet op. 23 Timer for Aften naaede Ras Oldermann Laurs Jensens Hoved, over hvis Nakke laae en Bjælke, paa hvilken igjen hvilede 9 Fjelle, der dannede en ret Vinkel med Bjelken, hvorved et Loft var fremkommet, under hvilket der ved L. J's Ansigt, var saa stort et aabent Rum, at han kunde bevæge den Haand, hvormed han holdt fast i Rebet, medens den anden laae under hans Kind, da hans Stilling foroven var noget bøiet. Ras Oldermann maatte efterhaanden sange Enden af alle disse 9 Fjelle, for at herved en saa stor Aabning kunde frembringes, at L. Js Hoved og Overkrop kunde hæves i Veiret derigjennem, saa at han kunde komme til at sidde opreist i Sandet. Naar Man betænker den overhængende Fare, hvorunder dette langvarige og trættende Arbeide udførtes, nede i det snævne og nu 1819 Alen dybe Sandbul, hvor der alene kunde benyttes en Stiksang, som hvert Øieblik maatte heises op for at skærpes, da den slovedes i Sandet, maa Man vistnok falde i Forundring over den Udholdenhed og Kraft, den gamle forslidte Mand udviste, og naar Man tillige veed, at han i Grunden ikke forstod sig paa at sætte Fjelle og Sprosser saaledes, at de ret kunde tjene til et Bolværk imod Sandet, om det vilde skride, og hans Hielp derfor allene blev benyttet, fordi ingen Kyndigere tilbød sig; saa vil Man heri tillige paa det klareste see Guds beskjærmende Haand. Da den gamle Mand begyndte at trættes, vilde En, paa sin Viis, give ham en Opmuntring, ved at raabe ned til ham: at, naar han blev ved, skulde han nok faae et Par Mark af Hver, hvortil han svarede: at det var Noget, han ikke gjorde for Penge. - Kl. var vel 78 omtrent Tirsdag Aften, da en friskere Luftstrøm kunde komme til L. J. (der havde svaret "Ja, naar der af og til blev kaldt paa hans Navn) og Overkroppen gjennem den for beskrevne Aabning bragdes indenfor det Rum, der begrændsedes af Kasserne, saa at han nu kunde sees ovenfra. Hans Stemme var fast, og han selv uforsagt; men han var ikke rigtig ved sig selv. Ligesom han tidligere havde troet, at han var væltet med et Læs Tørv, som han skulde kjøre til Steenalt for Justitsraad Nyegaard, og at han laae under Vognen, og forgiæves kaldte paa dem, som gik forbi, snart nærmere ved, snart længere borte (eftersom han nemlig hørte dem, der vare nede i Brønden og kaldte paa ham, eller dem, der gik ovenpaa og snakkede); saaledes sagde han nu til Ras Older mann: "Hvordan er Akommen i denne Gruusgrav, A har jo ikke været fuld idag, og kun faaet to Dramme." Han havde ogsaa fundet, at det var en Skam, at saa mange Menneskeer ikke kunde vende ham, hvortil han saa haardt trængte. Han bad nu om Noget at drikke, og med den tilstedeværende Læges Tilladelse blev der da fænket noget lunkent Ol ned til ham, som qvægede ham saa godt. Uagtet RasOldermanns utrættelige Anstrængelser, maatte han dog, da allerede Mørket var faldet paa, forlade ham, uden at mere end Overkroppen var draget frem. Den gamle Mand kunde selv neppe vinde op af Brønden, da han var ganske stiv og nær ved at besvime; men ikke destomindre lige uforsagt og villig til, næste Dag at gaae derned igjen. Den stakkels Brønd=Mand skulde imidlertid dog have Noget at styrke sig paa til Natten, og da ingen af de Andre nu var for at gaae ned i Brønden til ham i det mørke Hull, forbarmede A. Pedersen, der nu var kommen igjen, sig over ham, og gik ved Midnatstid ned til ham med Ollebrød, som smagte ham saare godt, hvorpaa han som rolig ind i den Tro, at han sad i en Brønd i Thorsager. Kl. 2 Onsdag Morgen vaagnede han ved sin fulde Samling, og raabte op til dem, som havde Vagt: "Kommer J snart ned og redder mig, for her er saa kjedsamt nede. Der blev da strax kaldt paa Anders Pedersen og S. Hansen (enung Mand, der tjener paa Margrethenlund, men forøvrigt er Jndsidder), hvilke Begge havde paataget sig at fortsætte Arbeidet, naar de kunde see Tougene i Brønden, Lygten brændte endnu nede i Brønden hos L. J., da A. Pedersen svang sig ned til ham, efterfulgt af S. Hansen, hvilke To nu arbeidede sammen den øvrige Tid, længere hen paa Dagen assisterede af Ras Oldermann, der mødte Kl. 1 1/2. A. Pedersen begyndte først, og da den Aabning, som Ras Oldermann Dagen iforNo. veien havde frembragt, ikke var stor nok, maatte han til at sange endnu et Stykke af de samme Fjelle og efterat han, som en spinkel lille Karl, var bleven træt, kom nu Touren til S. Hansen, og han havde nu i over 12 Timer det meste Arbeide, idet L. J. helst vilde have ham hos sig. Under de 9 Fjelle fandtes endnu 2 andre, som der ogsaa maatte sanges meget af, for at faae Aabningen stor nok, hvilket var af Vigtighed, da disse Fjelle, som før havde dannet Loftet over Mandens Hoved, nu, da han med Overkroppen var trukket op af Aabningen, stode med de afskaarne Ender imod hans Underliv. Da endeligen Aabningen var tilstrækkeligen udvidet, kunde S. Hansen komme til at undersøge Hvad det var, som holdt Underkroppen saa fast bunden, at det var ikke muligt at rokke den af Stedet, uagtet 20 Mand oventil ved Hielp af en Taille halede i L. J., der selv commanderede naar der skulde hales eller fires. Det fandtes da, at der laae 2 Bjælker over hans Hofter, ligesom igjen et Par Fjelle stode imod hans Been bagfra. Disse tvende Bjælker turde paa ingen Maade sanges over (som dog nær var skeet engang, eftersom det Hele i saa Fald upaatvivlelig vilde styrte sammen, da Bræddeloftet ogsaa hvilede paa dem. Endnu fastere sadde Fødderne forvarede, da et Par Fjelle, som oven berørt, stode paa Kant imod dem bagfra, og en Bjælke laae langs hen af begge Træskoene, idet den ene Fod stod foran den anden, foruden at Enden af en Fjel stod fast imod den modsatte Side af den anden Træsko. Da nu de to Bjælker, der laae overkors, maatte skaanes, og Bræddeloftet, ligeledes var i Veien, maatte S. Hansen, for at komme til Fødderne, stikke sit Hoved ned igjennem den udvidede Aabning paa Bræddeloftet, og saaledes staaende og tilsidst hængende paa Hovedet, arbeidende i den meest ubeqvemme Stilling, med Benene i Veiret, og med et Reb om Livet, som de Andre holdt ham i, give sig Gud i Vold. Kl. 11 om Formiddagen skred Sandet over S. Hansens Hoved, saa at han troede, det havde været forbi, men det blev dog ved Skrækken. De gik da op nu, første Gang siden de gik ned Kl. 2 om Natten. Begge Benene sadde endnu fast som i en Klemme og Saugen kunde ikke godt anvendes dernede, da der var saa meget Sand. S. Hansen erklærede derfor, at han ikke vidste, hvordan Man skulde faae Manden op Da gik Proprietair Andersen selv derned, og undersøgte Føddernes Stilling; derved kom der nyt Mod i de Andre, og de gik da, efterat have trukket frisk Luft, ned igjen, og Hansen, som ikke vilde forlade sin Huusbond, der nu blev dernede 125 Timer, holdt trofast ud til Enden. S. H. fik nu de to Fjelle oversangede, der klemte om Benene, hvorved han kom til at sange lidt ind i L. Js Skinde been; men da det var altfor ubeqvemt at arbeide paa Hovedet i en hængende Stilling, hvorved S. H. eengang endog fik sin Skulder paatværs imod Brædderne, saa at de knap kunde hale ham op, raadede Andersen at grave et større Hul i Sandet, hvorved han kunde komme ind under L. J. (paa en Dybde af 20 Alen) og saaledes nedenfra faae Træskoene af. Dette lykkedes; men inden Søren Hansen gik derind i dette i dobbelt Henseende underjordiske Hul, hvor det løse Sand saa let kunde styrte sammen over ham og hvor han slet ikke kunde sees af de Andre, sagde han noget bevæget til L. J.: "Jal nu kommer det an paa, om jeg ikke har redt en Seng til os Begge; saa faae vi Sovekammer sammen." Andersen slog det heni Spøg og trøstede de Andre med, at han for sin Person havde en god Tro til at det nok med Guds Hielp skulde gaae godt Ras Oldermann var ogsaa et Øieblik inde i dette Hul; men ham vilde L. J. ikke have der. Atmosphæren blev værre og værre - Man kan let tænke sig hvorfor. Andersen var netop lige kommen op, for at recreere sig, da i første Øieblik den ene og saa den anden Træsko blev heiset op, og fremviste som Seierstrophæer. A. Pedersen kom nu S. Hansen til Hjelp; den Sidste sprang til Slutningen ned under L. J., for saaledes bedre at faae ham op af Sandet; L. J. havde nu selv fat med begge Hænder i Rebet, hvori der haledes ovenfra, og, understøttet af sine tro Redningsmænd, kom han saaledes et Øieblik efter tilsyne over Brønden, Kl. 125 Onsdag Eftermiddag, med et blegt og støvet Ansigt, men med et mildt og roligt Udtryk deri. Et Gudskelov!" lod fra Alles Læber, som et ukonstlet Te Deum. Da L. J. var kommen i Seng, sagde han ganske skjælmsk: "Nu ligger Asom en Grevel, og derpaa faldt han i Søvn, efterat være undersøgt og behandlet af Lægen; men i Søvnen bevægede han endnu Hænderne, som for at rykke i Touget og holde Sandet borte. Deres Høivelbaarenhed vil have bemærket, og jeg haaber, at De med Deres sædvanlige Humanitet undskylder det, at min Skildring mindre er kommen til at ligne en officiel Jndberetning, end en privat Meddelelse med en bistorisk Udsigt, fremkaldt i denne Form ved den levende Deeltagelse, De forleden Dag yttrede, da jeg havde den Ære mundtlig at berette Hvad jeg her har gjort mig en Fornøielse af at nedskrive. For at fuldstændiggjøre Skildringen tør jeg vel tilføie, at næppe var Manden heel og holden ovenfor Brønden, for jeg var til Hest og paa Veien til hans eenlige Huus, hvor Laurs Jensens Kone og Datter, der vare holdte borte fra det rædselsfulde Sted, stode paa Veien udenfor Døren, modtagende mig, først med ængstelige, speidende Blik, og derpaa med Glædestaarer i Oinene, da de allerede i nogen Frastand havde opdaget, at det ikke var et Dødsbudskab, men et Evangelium, jeg havde at bringe dem.