Aarhuus Stifts-Tidende, 1830-08-20
Nyheder fra Adlandet. Revolutionen i Frankrige. Begivenhederne følge Slag i Slag. Hertugen af Orleans er bleven kaaret til Konge af Frankrige, og som saadan proklammeret den 8de August, under Navn af : Kong Ludvig Philip den Første. Saasnart Deputeretkammeret var bleven enig om hvilken vordende, Regjeringsforfatning man holdt for at være den bedste, og Resultatet blev, at udraabe Hertugen af Orleans til Konge paa visse fastsatte Betingelser (der nærmere skulle blive meddeelte), bleve Portene aabnede i Palladset hvor Forsamlingen holdtes, og man saae et langt Tog, under Nationalgadens Escorte, at passere gjennem den talrigt forsamlede Menneskemasse, under den allerdybeste Stilhed. Toget bestod af Deputerede, som begave sig her til Palais royal. Paa hele Veien dertil fandtes Spor af Blod som Folket havde udgydet til deres Friheders, Forsvar, og de rundtom forsamlede Bevæbnede syntes at fordre et strengt Regnskab af de Deputerede for hvad de gjorde. Folkets faste og rolige Forhold forhøiede Processionens Høitidelighed. Nye Grupper ventede paa den ved Palals royal. Overalt vidste man allerede hvad der var besluttet. Folket viste, at det kjendte sine Rettigheders hele Omfang, og var besluttet at forsvare dem til det Yderste. Deputationen modtoges af Hertugen, og hans hele Familie. Begge de ældste Sønner, Hertugerne af Chartres og Nemours, stode ved Faderens Side; Hertuginden havde sin ynste Søn paa Armen, omgivet af fine Døttre, Alle meget simpeltklædte. Hele Familien syntes dybtbevæget, og dens simple, borgerlige Udseende var just efter Folkets Ønske. Hr. Lafitte førte Ordet og oplæste med stærk Røst Aften om Folkets Nationalrettigheder. Han forkyndte Hertugen af Ol ans, at Folket af egen fri Villie, under visse Betingelser, ten. overdrog ham Frankrigs Krone. "Med dyb Bevægelse, varte Hertugen - modtager jeg den mig overrakte Deklaration. Jeg betragter den som en Yttring af Nationalvillien, og den synes at stemme gandske overeens med de politiske Grundsætninger, hvortil jeg har bekjendt mig i min hele Levetid. Gjennemtrængt af Erindringer, der stedse have frembragt det Ønske hos mig, aldrig nogensinde at vorde udseet til at bestige Thronen, fri for Ærgjerrighed, og vant til et roligt Liv i min Families Skjød, kan jeg, under Omstændigheder som de nærværende, ikke skjule Dem mit Hjertes Følelser, af hvilke En opveier alle de Andre: Kjærligheden til mit Fædreland - jeg føler, hvad den byder mig, og vil handle derefter." Neppe formaaede Prindsen at frembringe de sidste Ord, saa rørt var han. Han kastede sig i Armene paa Hr. Lasitte og den ærværdige Lafayette, og bekræftede sine Løvter ved sine Taarer. Da udbrød Folket i en mageløs Enthusiasme, det omfavnede Borgerhøvdingerne, der følte sig lykkelige ved at have faaet Alt af Folret og Folket Alt af dem, Alle vare som nyforenede og sammenknyttede med et uopløseligt Baand. Ude og inde raabtes i den høieste Jubel: Kongen leve! Dronningen leve Den nye kongl. Familie leve! Lafayette greb den nye Konges Haand og sagde: "Vi have fuldbragt noget Godt, De er Fyrsten som vi maatte have ham; det er den bedste Republik!" - En fransk Avis tilføier: at visse presserende Omstændigheder havde gjort det fornødent at haste med at faae den ledige Throne besat.