Viborger Samler, 1848-09-12
Da enhver Embedsmand paa en Maade forestiller Kongens Person eller en Deel af hans Magt, ville de høiere Embedsmænd, saavidt muligt, holde de lavere vedlige i deres Anseelse og Myndighed overfor Folket; men dette kan let føre til en Overbærelse med begaaede Feil, eller med Efterladenhed og Sløvhed; og det kan saaledes være, at mindre duelige eller samvittighedsfulde Embedsmænd blive længere i deres Embede, end de skulde, eller undgaae den fortjente Revselse, der muligt kunde bringe dem til at gjøre sig mere Flid eller vogte deres Skridt bedre Folket finder sig da i Meget, fordi det mener, at det dog ikke nytter at klage, og fordi det ofte er vanskeligt at føre saa fuldkomne Beviser for sin Klage, at Klageren kan undgaae selv at komme i Uleiligheder. Saadant gjør ingen god Virkning. Embedsmændene ere alene om at udføre Statens Forretninger, og de afgjøre dem mellem sig selv og med Kongen. Folket er da udelukt fra Deeltagelse deri. Altsaa vender den største Deel sig bort derfra og passer sit Eget. Deraf kommer det, at de fleste blive uvidende om Statens Sager og ikke bekymre sig om dem, men kaste al deres Sorg paa Regjeringen. Jmidlertid kan dog Enhver i sin Stilling og i det, der er ham nærmest, godt mærke og indsee, naar der er Mangler, som burde afhjælpes, Forbedringer, som burde indføres. Enhver, som læser dette, kan huske sig om, hvorvidt han selv har mærket saadanne Mangler og ønsket saadanne Forbedringer. Han kan da, tænker jeg, sige sig selv, at han som oftest er bleven staaende ved Ønsket og at han har tænkt, hvad kan det nytte at gjøre noget ved den Sag, Thi Jngen gjør sig megen Umage, naar han ikke har temmelig Sikkerhed for at opnaae sin Hensigt. Det har manglet Folket paa et virksomt Middel til at gjøre sine Ønsker gjældende i Statens Bestyrelse, og denne Vanthed til Mangler og uopfyldte Ønsker, har mangen Gang foraarsaget, at Folk ikke engang have afhjulpet de Mangler og indført de Forbedringer i deres nærmeste Omgivelser, som de havde kunne ved egen Kraft og uden Statens Bistand. Saaledes kommer den Ene med den Anden ind i en Slendrian, og den Dag imorgen bliver som den Dag igaar - men hverken til Held for det Hele eller den Enkelte. Vistnok have de offentlige Blade og Stændernes Forsamlinger frembaaret mange Folkeønsker og skaffet flere af den Indgang hos Regjeringen; men mange grundede Ønsker have ogsaa været yttrede forgiæves. Under en Regjeringsform, som vor hidtilværende, kan det offentlige Ord vanskeligen komme ret til Magt, fordi det altid maa fremføres med megen Forsigtighed og Jndskrænkning Desuden passer saadan Offentlighed ikke vel med en Forretningsgang, hvor Alting drives inden lukte Døre. De, der skrive i Bladene, kunne ofte ikke faae ret Besked om Sagerne, og udsættes da for at feile og forsee sig, naar de ville paatale Mangler ved Regjeringsforanstaltninger. Kongens Tjenere have en om Ære og skulle sagsøge den, der fornærmer dem. Hvad man maa sige og hvad man ikke maa sige, er ikke altid let at afgjøre, stundom lærer man det først ved at blive straffet for sine Ord. Embedsmændene unde heller ikke i Almindelighed megen Jndblanding af offentlige Raad og Ønsker i deres Sager deels fordi de selv ere meest hjemme i dem og have deres bestemte Meninger, deels fordi de have Ansvaret og derfor ville have Magten, deels ogsaa ofte, fordi Reformer give dem meget at bestille. Saaledes møder den offent9 J de sidste Maaneder have vi faaet en vidindstrakt Pressefrihed; men denne Tid er ogsaa en Overgang til en i det J J de sidste Maaneder have vi faaet en udindstrakt Pres frihed; men denne Tid er ogsaa en Overgang til en i de Hele friere Tilstand. lige Stemme i flere Henseender Hindringer, som følge med det hele Forholds Beskaffenhed. Endnu Eet. Hvor Magten er samlet i Enkeltes Hænder, bruges den gjerne meget. Man blander Regjeren og Styren ind i Alting. Hvad der ikke udtrykkelig er tilladt, kan ansees som forbudet, naar det skal være. Folk maa skrive og søge om Alt. Vil man have noget Nyt frem, saa mødes man af allehaande Betænkeligheder, og imedens de mange Breve, der vandre fra Contoir til Contoir, fra Collegium til Collegium, skrives, betænkes og besvares, gaaer lang Tid hen. Saaledes hindres den frie Virksomhed paa mange Maader, ofte uden synderlig Fornødenhed. Selv gamle og i sig selv uskyldige Folkeforlystelser forbydes stundom og gaae af Brug, for ikke at gjøre Politiet Uleilighed.