Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-23
en interessant Skildring af de græske Øer. Om Syra beretter han, at en Mængde Grækere, der vare undkomne de andre Øers Ødelæggelse, ere flygtede derhen, og have opslaaet usle Hytter ved Skraaningen af en steil, vild Klippe, hvilke tildeels ere gravede i Jorden. J disse usunde Boliger, tilbringe de Ulykkelige, berøvede Alt, deres jammerfulde Liv, og alligevel ere de paa dette Tilflugtsted ikke sikkre for Rov og Plyndring. Ere de end undløbne Mahomedanernes Sværd, som Syra beskyttes imod og skaanes af, saa maa de dog bæve for Søerøvernes Angreb, som true deres forsvarsløse Boliger. Netop da vi landede, siger Bignon, truede 1800 Albanesere, der vare gaaede i Land paa Øen Zen, hvert Øieblik med et Overfald. Frygt og Skræk havde allerede udbredt sig blandt alle Jndbyggerne, da lykkeligviis en brittisk Fregat ankom næsten paa samme Tid som vi Denne føiede strax Anstalter til at fordrive Sørøverne, men disse ventede ikke til det blev til Alvor og toge ved den første Efterretning om et engelsk Krigskibs Nærværelse i Nattens Taage skyndsomst Flugten. Syra gieldte tilforn foreen af de frugtbareste blandt Cycladerne, nu frembringer den neppe saa meget, som til Indbyggernes Ophold er nødvendigt og yder kun lidet til udenlandsk Handel. Bignon gjennem streifede hele Øen og fandt paa Bjergene kun enkelte Hytter og to eller tre Capeller. Adskillige Grækere dyrkede deres Jorder, andre vogtede Hjorder af Faar og Gjeder. Vor Reisende, stødte paa en fattig græsk Hyrde med sin Søn, der sad ved Bredden af en Bæk og fortærede med Begjerlighed et Stykke Rugbrød og nogle tørrede Oliver. De syntes ikke misfornøiede med deres Skjebne, da deres beskedne Ønske kun gik ud paa, at have hver Dag lige saa meget. Forgjeves bestræbte vi os, at paatvinge dem en Deel af vort Forraad. Det var Fastedag, som de sagde, og intet kunde formaae dem til at overtræde Loven. Da den franske Corvet befandt sig paa den sydlige Pynt af Øen Scio styrede om Aftenen en græsk Sørøver, der uden Tvivl holdt den for et stort Handelskib, med fulde Seil imod den, men tog hurtig Flugten, da den mærkede sin Vildfarelse. De Skibe, vi escorterede, nærmede sig os, saasnart de mærkede man gav Tegn til Forening for de fjerne og toge Seilene ind, for at oppebie dem. Denne Sørøver, som førte 22 Canoner, havde allerede taget to osmanniske Skibe og slæbt deres Anførere til Syra, hvor de sandsynligviis vare blevne Offere for Grækerne, dersom vi ikke havde taget dem ombord. Man maa lade Øens Primarius vederfares den Ret, at han var den, der af Menneskelighedsfølelse, overlod os disse Fanger, som vi toge med os ombord. - Man kan ikke uden Rædsel følge de skrækkelige Egenmægtigheder, som begge Partier i denne Ødelæggelseskrig overlade sig til. Foruden hine to Tyrket forte vi endnu to Grækere, en siciliansk Jesul, og en russisk Officeer, der alle vare anbelode vor Beskyttelse, til Smyrna. - Øen Scio er nu kun en Ruin; ødelagte Bygninger, omslyrtede Monumenter, Minarets, der opstige fra Ruinerne, Tusinde af Grave, der reise sig paa Høien, og derhos den Dødstilhed, der overalt er udbredt, alt dette danner et sørgeligt Malerie, som selv Synet af den smilende Egn ikke kan bøde paa. Man seer hist og her nogle Landsbyer ved Skraaningen af Høien; Grupper af Huse, der rage frem midt iblandt Træ-Partierne, men Jndbyggerne ere forsvundne. Kun faa Scioter, der undgik den almindelige Myrden, have givet sig under Muselmændenes Herredømme. Scio ligger lille Asiens Kyster for nær til ikke at være udsat for Tyrkernes hele Overstrømmelse. J Middelalderen var Øen afvexlende i Genuesernes og Venetianernes Hænder, som havde Contoirer der og gjorde sig Besiddelsen deraf stridig. Tyrkerne bemægtigede sig den først i Aaret 1695. (Fortsættes.) Miss Bathurst.