Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-05-02
(Statsminister Lehmann har selv besørget denne BeretniForhandlingerne aabnedes af Hr. de Jsraeli som følger:) Min Herre, Jdet jeg i Overeensstemmelse med hvad jeg igaar har bebudet reiser mig, kan jeg forsikkre de meget ærede Herrer, som ere interesserede i Dagens Orden, at jeg kun faa Øieblikke skal stille mig imellem dem og Forretningernes Fremgang. Jeg deeler den Betænkelighed, som i Almindelighed næres i dette Huus, mod uden Nødvendighed at henlede dets Opmærksomhed paa Forhandlinger i fremmede Stater, ved hvilke dette Land kunde være interesseret. Jeg er i Regelen villig til at overlade alle saadanne Anliggender til den Ministers Varetægt, under hvis Tilsyn de naturligen henhøre, Men der gives efter min Overbeviisning Tilfælde, i hvilke dette Huus ikke tør lade saadanne Forhandlinger gaae ubemærkede hen, og jeg vedkjender mig den Mening, at hvad der for nyligen er hændet i et Land, i hvis Velfærd England har den største Jnteresse, – jeg mener hvad der for nyligen har tildraget sig i Danmark, maa danne en Undtagelse fra den Regel, jeg har henpeget til, og som ogsaa jeg ønsker at overholde. Jeg har ingenlunde overseet, at naar det til enhver Tid er uhensigtsmæssigt, betragtet som almindelig Regel, at beskjæftige Underhuset med diplomatiske Underhandlinger, saa maa den nærværende Tids Forhold ved første Øiekast endog synes skikket til at forhøie det Utilraadelige heri. Men alt dette beroer naturligviis paa den enkelte Sags særegne Omstændigheder, og hvad den Sag angaaer, paa hvilken jeg i al Korthed skal henlede Husets Opmærksomhed, er jeg overbeviist om, at den rigtige Opfattelse af Forholdene i dette Huus vil bidrage til at opretholde den Fred, England nu nyder, og til at fremme Udbredelsen af saadanne Grundsætninger over hele Europa, som ville afvende endnu mere truende Farer for Fjendtligheder (Hør, Hør!) Det vil ikke være nødvendigt for mig at minde Huset om det Lands almindelige Karakteer, hvorom vi her handle. Huset veed, at det er en Stat, som med Hensyn til Størrelsen, af sin Befolkning ikke kan henregnes til de første Stater Europa. Men en Stats Vigtighed beroer ikke ene paa Antallet af dets Jndbyggere, men ogsaa paa disses Karakteer og deres Lands geographiske Stilling. Danmark er et ældgammelt Kongerige, beboet af en tapper og uafhængig Folkestamme, og Landets hele physiske Beskaffenhed tillader det at udøve en betydelig Jndflydelse paa Europas hele Skjæbne, navnligen i Tilfælde af Krig. Jeg skal nu henlede Husets Opmærksomhed paa visse mærkelige og interessante Omstændigheder ved den nuværende danske Konges Stilling. Han besteg Thronen i Begyndelsen af dette Aar, og arvede uindskrænket Herskermagt over sine Undersaatter. Men ikke destomindre var den første Handling af denne Fyrste, idet han besteg hiin ældgamle Throne, som hjemlede ham absolut Myndighed, umiddelbart og af egen Tilskyndelse, mero motu, at forkynde sine Undersaatter den Beslutning at tilstaae dem frie Jnstitutioner, og det efter en meget bred og liberal Maalestok. (Høie bifaldsraab). Jeg beder Huset at sammenligne Kongen af Danmark Stilling ved Begyndelsen af Aaret med den, hvori andre Fyrster befandt sig, som siden efter have været over al Maade rundhaandede med Tilbud og Løfter til deres Undersaatter (Hør, Hør!) Jeg beder det ikke at sammenblande Kongen af Danmark med andre Potentater, som for Øieblikket vise sig som ivrige Forfremmere af frie Jnstitutioner ligeoverfor Undersaatter, hvem de længe have negtet samme (Hør Hør, Hør!) Kongen af Danmark lovede nemlig sit Folk dette store Gode i Begyndelsen af Aaret paa en Tid, da der herskede den dybeste Fred, og da selv de meest sangvinske Tilhængere af den europæiske Bevægelse maatte føle sig overbeviste om, at den kun var tynd Udsigt til nogen væsentlig Forandring i Europas Jnstitutioner, saa længe flere af de mægtige Fyrster og mægtige Ministre levede, som dengang vare i fuld Besiddelse af den Magt, de saa længe havde udøvet. Efter at Danmark ofte har været sønderrevet, er dets Stilling endeligen ved Wienertractaten bleven fastsat saaledes, at det kom til at bestaae først af hine vidtberømte Øer, at hvilke den Ene, Sjælland, bærer Kjøbenhavn, - dernæst Jylland, som tilsammen med hine udgjør det egentlige Danmark, - dernæst det skandinaviske Hertugdomme Slesvig, og endeligen det tydske Hertugdomme Holsten, hvis Besiddelse tillige giør Kongen af Danmark til en tydsk Fyrste. Uagter nu Kongen af Danmark i det egentlige Danmark har meer end 1 1/2 Million Undersaatter, og i begge Hertugdommerne Slesvig og Holsten tilsammentagne ikkun 800,000, saa var dog hans Ønske at ind disse lige Rettigheder saa stort, at han foreslog at give Slesvig og Holsten, uagtet deres mindre Befolkning, det samme Antal Deputerede paa Landdagen, som det egentlige Danmark, (Hør, Hør,) Jeg anfører denne Omstændighed, for at vise, hvor oprigtig og høimodig Kongen af Danmarks Villie var, at give Holsten og Slesvig de samme Fordeele, Privilegier og Rettigheder, som den danske Befolkning. Heller ikke fandt disse Forslag nogen Opposition i Kongeriget, hvor Jndvaanerne følte sig tilfredse med de liberale Concessioner, hvormed Kongen var imødekommet sine Undersaatters Ønske, en fuldstændig Folkerepræsentation (Bifaldsraab), en nindskrænket fri Presse (høie bifaldsraab), ved Siden af disse constitutionelle Friheder Anerkjendelsen af de provindstelle Jnstitutioner, som de, der vare i Besiddelse af samme, tillagde stort Værd (Hør, Hør!). Desuagtet undslog det tydske Hertugdomme Holsten sig ved at blive indlemmet i denne Forfatning, fordi det frygtede for, at dens Hensigt og Virkning vilde blive at absorbere det i den skandinaviske Population og saaledes svække dets Forbindelse med dets Brødre i Tydskland. Hvad gjorde nu Kongen af Danmark under disse Omstændigheder, Aldrig saasnart blev dette forestillet ham ved en Deputation fra Holsten, forinden han gav efter for deres Ønske, og erklærede, at den Forfatning han var ifærd med at give, skulde blive indskrænket til det egentlige Danmark og det skandinaviske Hertugdomme Slesvig, og at Holsten, uden at blive sammensmeltet med det egentlige Danmark, skulde erholde alle de Privilegier for sig, som han var til Sinds at tilstaae sine øvrige Besiddelser, og som har haabede, at engang ogsaa det hele øvrige Tydskland vilde komme til at erholde. (Hør Hør, og bifaldsraab). Jeg anfører alt Dette, saa at Huset kan see, at jeg ikke her forsvarer en Fyrste, som i Modsætning til Tidsalderens Aand negter sine Undersaatter Nydelsen af frie Jnstitutioner (Bifald), og at jeg ei heller staaer her som Advocat for en Monark, som først de nyeste Begivenheders pludselige Jnspiration har gjort til en kongelig Professor af liberale Grundsætninger (bifald og Latter), men at tvertimod Kongen af Danmark i sin feire Ungdom og i fuld Besiddelse af den absolute Magt af egen fri Overbeviisning, den han som Kronprinds al længe havde næret, strax ved sin Thronbestigelse under den dybeste Fred af egen Drift fremtraadte med Løfter og saa liberale Jnstitutioner, at selv under alle de paafølgende ulykkelige Misforstaaelser intet Parti har fordret nogen friere Forfatning, end den Kongen af egen Tilskyndelse havde foreslaaet sit Folk til Antagelse. (Stærkt bifald). En Maaned forløb - thi vistnok er det ikke muligt paa en Dag at ordne et Folks constitutionelle Anliggender (Hør, Hør!) – men hverken viste der sig nogen Mistanke fra Folkets Side, eller nogen Tilbøielighed til at trække sig tilbage fra Kongens Side Da udbrød den franske Revolution. Den Jndflydelse, dette udøvede paa nogle af Kongen af Danmarks Besiddelser, var mærkværdig. Det tydske Parti, som frembersker i Holsten, og ønsker at udøve et lignende Herredømme i Slesvig, reiste sig og gjennem det fuldstændige Maskineri, som aabenbart findes over hele Europa, og som sættes i Bevægelse paa et Signal fra Paris, eller i det Mindste ved de derfra udgaaende Sympathier, dannede det en provisorisk Regjering, der pludseligen og heel uventet fremtraadte med den Erklæring, at Slesvig ikke skulde indlemmes i Danmarks Forfatning, men skulde blive en tydsk Stat i Fællesskab med Hertugdommet Holsteen. Paa samme Tid indtraf der en høist mærkværdig Begivenhed. J Berlin havde der fundet en Qvast=Revolution Sted (Latter), og ogsaa der var en Monark, som havde lovet sine Undersaatter liberale Jnstitutioner, uagtet just ikke akkurat under de samme Omstændigheder, under hvilke Kongen af Danmark havde gjort det. (bifald og almindelig Latter). Animeret ved hans Undersaatters store Taknemmelighed for disse Concessioner (Latter), og ikke nøiet med blot at begrunde det preussiske Folks Lyksalighed (Bifald og Latter), havde Kongen i dette Land hørt, hvad der var hændt i Slesvig og modtaget en Deputation fra den provisoriske Regjering, og lovede nu samme Konge, at Hertugdømmerne Holsten og Slesvig skulde under hans Patronage og Protection blive anerkjendt som tydske Stater. Dette Løfte blev umiddelbart efterfulgt af et Overfald fra Kongen af Preussens Side, og det et Overfald paa en venskabelig Magt. (Høie Raab af Hør Hør, fra begge Husets Sider. Han befalede nogle af de Tropper, der i Berlin ikke havde været fuldt saa seierrige, som Kongen havde ønsket, (bifald og Latter) at overfalde en venskabelig Nabostat, for om muligt at tilbageerobre de Laurbær, som de havde tabt i den preussiske Hovedstad (Hør! Hør,). Min Herre! Der er i Sandhed i den nyere Historie ingen Begivenhed saa uforsvarlig, som Preussens Forhold under disse Omstændigheder (Hør, Hør, Hør, og bifaldsraab). Vel er det senere bleven anført, at eftersom Holsteen og - siden man behager at betragte det saaledes - ogsaa Slesvig ere tydske Stater, og Kongen af Danmark som Hertug i disse Lande en tydsk Fyrste og Medlem af det tydske Forbund, skulde Kongen af Preussen have været ikke blot berettiget, men forpligtet til at lade sine Tropper rykke ind i Uroligheder. Men for det Første har Kongen af Preussen, sendt sine Soldater til Holsteen, og disse have besat dette Land uden nogen befaling af det tydske Forbund (Hor!) for det Andet var Jngen, uden Kongen af Danmark, berettiget til at henvende sig til Forbundet om Hjælp. For det Tredie vilde Preussen, selv om det havde været bemyndiget til at besætte Holsteen, umuligt kunne opvise den allerfjerneste Skygge af Ret for at falde ind i Slesvig og besætte en af de stærkeste Fæstninger i dette Land (Hør, Hør, Hør. Dersom der ingen Uroligheder havde fundet Sted i Berlin, mon en anden tydsk Forbundsstat paa Grund af de der udbrudte det da skulde have været tænkeligt, at denne Troppemarsch til Holsteen og Slesvig havde fundet Sted, og hvad var Hensigten med dette Skridt, Skulde det maaskee være, for atter at tilveiebringe Fred i disse Hertugdømmer, Tvertimod Kongen af Danmark var fuldkommen i Stand til selv at gjenoprette Orden i sit Land (Hør, Hør,). Var det maaskee fordi Kongen af Danmark handlede som en Tyran imod hans Undersaatter i Hertugdommerne, og at disse paa Grund deraf havde fordret det tydske Forbunds beskyttende Mellemkomst, De, som have befalet eller bifaldet Jnvasionen, ville maaskee anføre, at der har været virkelig Grund til Klage. J saa Fald var det en Gienstand for Underhandling, Man maatte have fremført Anklageposterne, givet Anledning til Forsvar, og i fornødent Fald til Opreisning. Men i hele denne Sag er ingen Forurettelse paaviist, saalidt som Forbundsdagen er bleven paakaldt; Jnvasionen blev foretaget uden nogen bemyndigelse af denne. Det er et Overfald uden Berettigelse (Hør Hør!); det er et Overfald uden Grund (Holt bifaldsraab) Rigtignok har, siden Alt, hvad her er meldt, var foregaaet en høist mærkværdig Forsamling, der holder sine Møder i Frankfurt – jeg bemærker, at det er efter at Slesvigs Fæstning, overleveret ved Forræderi, var besat af Preusserne - siden den Tid har den curiøse Forsamling, der kalder sig selv den tydske Forbundsdag, ex post facto taget en Beslutning der bemyndiger Kongen af Preussen til at gjøre det, den alt har gjort. Men dette er kun et Beviis mere paa, hvor uforsvarlig Preussen har handlet, at det selv, indtil denne bemyndigelse var given det, har havt Skrupler ved hvad det gjorde.