Den Vest-Sjællandske Avis, 1840-08-24
(Jndsendt.) Naar et Document har været forelagt en folkerig Stads tildeels meget dannede Beboere til Underskrift, har man Grund til at formode, at det er udarbeidet med den største mulige Omhu, at Unsiagtighed og Utydelighed saavidt muligt er fjernet, og det desto mere, jo kortere det er, jo lettere det altsaa har været for Udarbeiderne at gjennemsee og overtænke det mange Gange. Dette have vi imidlertid ikke fundet ved den fra en Deel af Kjøbenhavns Jndvaanere nylig til Provindsialstænderne indgivne Petition, hvori der kan paavises adskillige Steder, som røbe, at den ikke har været underkastet et nøiagtigt Gjennemsyn, førend den blev anseet som færdig. Først nævner Petitionen: "vor inderlige Overbeviisning om at Danmarks Lykke i Nutid og Fremtid vilde finde sin sande og nødvendige Betryggelse derved, at Kongen forunder Folkets forenede Repræsentanter en virkelig Andeel i Lovgivningen og Skattebevillingsret." Man antager altsaa, her saavelsom i Slutningen af Petitionen, at en Forholdsregel, som først tænkes iværksat i Fremtiden, skal virke paa Nutiden, eller med andre Ord, at Virkningen her, tvertimod hvad sund Menneskeforstand ellers lærer, skal gaae forud for Aarsagen. – Naar der tales om forenede Repræsentanter, er det ikke godt at vide, om man mener Repræsentanter, valgte og samlede i Overeensstemmelse med den nu gieldende Lovgivning, eller saadanne, som skulde vælges og samles efter nye Principer. Her tales og om en virkelig Andeel i Lovgivningen. Men en saadan behøver man ikke at forlange, da Folkets Repræsentanter allerede have den; thi det kan ikke feile, at de Raad, som fra Stænderforsamlingerne komme til Kongen, om ikke altid, dog i det Hele taget, have en betydelig Jndflydelse paa Lovgivningen. Den fortsætter: "hi Historien og egen Erfaring har lært os, hvor langsom og uvis Folkets Udvikling er, hvor vaklende dets Tilstand og hvor svag Almeenaanden er, med hvilke Afgifter det bliver bebyrdet, og hvilken Statsgjeld der bliver lagt paa dets Skuldre, naar Folkets Beslutning ikke er fornøden til Lovenes Tilblivelse og Afgifternes Bestemmelse. Men mon man kan antage, at ret mange af Kjøbenhavns Borgere og Jndvaanere have saaledes studeret Historien, at de derved kunde belæres betybelig i denne Henseende? De Fleste, som have læst Historie, om det end er i en udførlig Fremstilling, have dog ikke tænkt paa at uddrage disse Lærdomme, deraf, ja de have ikke engang fundet megen Anledning dertil i de Skrifter, hvortil de have havt Adgang. Og mon de kunne have udledt disse Resultater af egen Erfaring? En meget lang og omfattende Erfaring vilde dertil behøves. Men hvorledes skulde den for mange af Kjøbenhavnerne være at erhverve, som deels alt for flittigen have drevet deres Kalds Sysler til ret meget at kunne give Agt paa de offentlige Sagers Gang, deels aldrig have forlad Hjemmet, deels endnu ere i en ung Alder. Jeg kunde tilføie, at Historie og Erfaring ikke sjelden synes at føre til de modsatte Resultater. Mon Folkets Udvikling ikke selv i uindskrænket monarchiske Stater, kan være hurtig, – som i Rusland, – og i republikanske langsom – som i visse Schweizercantoner Var Athens, Roms, Polens Tilstand ikke vaklende, uagtet Folkets Deeltagelse i Regjeringen, Mon ikke Almeenaanden her i Landet er betydelig tiltagen, selv under de nuværende Styrelsesformer, som man anseer for saa fuldkomne? Er ikke det Engelske Folke Afgifter meget høie, uagtet dets Andeel i Lovgivningen, Og ere ikke England, Frankrig og Holland, med deres constitutionelle Forfatninger, bebyrdede med en stor Statsgield. "Og at dette har været vort Fædrelands Skjæbne." Urigtigt er dette Udtryk i grammatikalsk Henseende; thi dette har Jntet at svare til der staaer nemlig i det Foregaaende ikke: "at Folkets Udvikling er langsom og uvis, at dets Tilstand er vaklende a., men hvor langsom og uvis Folkets Udvikling er &c. Meningen kan imidlertid nok fattes: et Spørgsmaal er det, om den i alle Punkter er rigtig J Slutningen staaer: "hvad vi haabe og vente at ham, at han ved at forunde Folkets forenede Repræsentanter en besluttende Medvirkning saavel ved Lovgivningen i Almindelighed, som ved Bestemmelsen af Statens Jndtægter og Udgifter i Særdeleshed vil, saavidt det staaer i menneskelig Magt, grundfæste og betrygge Danmarks Lykke i Nutid og Fremtid." Naar her siges, haabe og vente, kunne vi heller ikke ansee disse Udtryk for nøiagtige eller vel valgte. Kongens Yttringer til forskjellige Tider, lige fra hans Regjerings Tiltrædelse af, synes at vise, at man ikke med Rimelighed kan haabe og vente hvad her tales om, og det havde vel derfor være rigtigst, istedetfor disse Udtryk at sætte: ønske. Vi kunne derfor ikke erkjende, at denne PetitionsForm er Hovedstadens hæderlige Borgere og Jndbyggere værdig, og der var saaledes flere Grunde end Bønskriftets Gjenstand alene, der kunde afholde saa mange af disse fra at undertegne det.