Kiøbenhavns Postrytter, 1791-10-03
Nederelven, den 27 September. Man læser her følgende i Coblenz trykte Breve fra Greverne af Provence og Artois, samt fra Prindsen af Conde og Hertugerne af Bourbon og Enghien, til Kongen af Frankerige. Sire, da den Forsamling, som har Dem at takke for sin Tilværelse, og har brugt denne blot til at svække Deres Magt, nu troer, at det Øyeblik er kommet, der skal krone dens strafværdige Foretagende, da denne Forsamling ikke nøyes med at holde Dem fangen i Deres Residence, men forlanger, at De med egen Haand skal vanære Deres Trone, da den oven i Kiøbet understaaer sig at foreskrive Dem at vælge, enten at underskrive Decreter, som ville giøre Deres Folk ulykkeligt, eller og at ophøre at være Konge: Saa ille vi med at tilkiendegive Deres Majestæt, at de Magter, hvis Hielp vi for Dem have reclameret, have besluttet at opfylde vore Ønsker, og at især Keyseren og Kongen af Preussen have giensidigen forbundet sig dertil. Den vise Leopold har, saasnart han fik lagt Grundvolden til sine Staters og hele Europas Rolighed, i denne Anledning undertegnet et Forbund i Pillnitz den 27de f. M. med Frederich den Stores værdige Successer. De have tilstillet os Originalen af denne Forening; og for at underrette Deres Majestæt derom, lade vi den aftrykke bag efter dette Brev, siden dog Publiciteten er det eneste Middel, vi endnu have tilbage, og som Deres grusomme Undertrykkere ey have kunne berøve os.""De øvrige Hoffer vise samme Beredvillighed som de i Wien og Berlin. Det tydske Riges Fyrster og Stænder have allerede i authentique Acter protesteret imod de Fornærmelser, man har begaaet imod Dem og Nationen. De maa ikke tvivle paa den Andeel, Sire, som de Bourbonske Konger tage i Deres Forfatning. Deres Catholske og Sicilianske Majestæter have derom givet deres Forsikkringer, og disse ere ikke længer tvetydige. Vor Svigerfaders, Kongen af Sardiniens, ædelmodige Tænkemaade kunne vi forlade os paa. De kan ogsaa med Vished giøre Regning paa Schweitzernes, disse Frankeriges gode gamle Venners Tænkemaade. Selv i Norden vil en høimodig Konge bidrage til Deres Anseelses Haandhævelse, og den udødelige Catharina, som tager Deel i alt det, der er roesværdigt, vil vist ogsaa lade sig det være magtpaaliggende, at forsvare alle Souverainers Sag. Det er aldeles ikke at befrygte, at den Brittiske Nation, for høimodig til at sætte sig imod det, den finder billigt, og for oplyst til ikke at ønske det, der interesserer dens egen Rolighed, skulde foretage sig noget imod denne ædle og uimodstaaelige Confoederations Hensigter. "De har altsaa, Sire, i Deres Ulykke den Trøst at see, hvorledes alle Magter forene sig for at giøre en Ende derpaa, og Deres Bestandighed i dette critiske Øyeblik vil forskaffe Dem hele Europas Understøttelse. "De, som vide, at man eene derved kan bringe Deres Beslutninger til at vakle, naar man angriber Deres Ømfindtlighed, ville udentvivl forestille Dem de fremmede Magters Hielp som noget Skadeligt for Deres Undersaatter, hvad der blot er Hielp, ville disse sikkerligen forvandle til Fiendtlighed, og saaledes afmale Dem Kongeriget oversvømmet med Blod, og udsat for at blive et Rov for andre. Dette ville de, derfor have de stedse gjort saamegen blind Allarm, for at giøre Ulykken desto større, derfor betiene de sig endnu af de samme Midler. Og saaledes haabe de at giøre deres forhadte Tyrannies Plager taalelige, ved at foregive, at alt det, som strider derimod, fører til det allerhaardeste Slaverie."Men, Sire, de Dem understøttende Souverainers Tænkemaade er ligesaa simpel, ligesaa reen, som den Jver, med hvilken vi have søgt den; den har intet Skrækkende, hverken for Staten eller for Deres Folk. Det er ikke at angribe Folket, men at vise det den største Tieneste, ved at udrive det fra Demagogernes Despotisme og Anarchiets Onde. Det vi foretage os, for igien at forskaffe Dem den Anseelse, som lovmæssigen tilkommer dem, kan ikke mistænkes for Undertrykkelse. Det er tvertimod at hævne Frieheden, naar man holder Udsvævelsen i Tæmme; det er virkeligen at frelse Nationen, naar man haandhæver den offentlige Magt, uden hvilken man ikke kan være ret frie. Disse Grundsætninger ere ogsaa Deres, Sire; den samme Moderation og Velgiørenhed, som udmærker alle Deres Handlinger, bliver ogsaa stedse Rettesnoeren for vore Handlinger; den er Sielen i alle vore Skridt hos de fremmede Hoffer, og vi indestaae Dem for, at de ikke forlange andet eller have anden Hensigt med deres Hielp, end blot at sætte Dem i fuld Besiddelse af Deres Staters Regiering, paa det Deres Folk maa i Fred nyde de det tiltænkte Velgierninger. Skulde Rebellerne giøre denne Plan en halsstarrig og blind Modstand, som nøder de fremmede Armeer til at trænge sig ind i Kongeriget, saa er det dem selv, der drive dem ind. Over dem vil altsaa det Blod komme, som vil blive uddøst, Krigen vil blive deres eget Værk. De forenede Magters Øyemed er blot at beskytte den fornuftige Deel af Nationen imod de Vanvittige, og i Rigets Skjød udslukke den Fanatismens Vulcan, hvis overhaandtagende Udbrud truer alle Riger. (Fortsættelsen følger.)