Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1783-12-26
Betlernes Lykke. Jeg saae engang en Haandverksmand som allerede Kl. 4 om Morgenen med sin Kone sad i sit Verksted ved Arbeidet. Manden syntes muntert og fornøyet, men Konen spandt med en vis ængstelig Jilfærdighed. Jeg gav hende den Erindring, at hun vilde skade sin Helbred ved for sterkt Arbeide, men hun svarede Sukkende: Ak, jeg har 8 levende Børn. J det samme kom de 4 ældste ind for at giøre deres Morgen Bøn, og for at arbeide. Jeg blev inderlig bevæget ved at see dem, og Manden fortalte mig, med en ædel Stolthed, hvor suurt han stræbte at slaae sig igiennem som en ærlig Mand, og hvor Øiensynlig Gud velsignede hans Flid. Vi have, sagde han: i Begyndelsen ofte spiist Vand og Brød men vi vare friske og glade, tilsidst velsignede Gud os med Børn, og min daglige Fortieneste tog tillige til. Det er bleven mig suurt, meget suurt, men jeg har mit Brød, og er fornøyet. Hermed sammenlignede jeg en Scene, som jeg engang havde seet i London i et Spiseqvarteer i St. Gilles Sogn. En berømt Acteur ved Theatret i Conventgaarden, ved Navn Schuter, hvilken, den Gang, søgte ret at lære og kiende Menneskenes ringeste Stænder, for derved at giøre sig fuldkommen i sin Action, førte mig derhen. Det var i en Kielder. Pigen, som tog imod os, satte en Stige hen, paa hvilken vi gik ned, og tog den strax bort igien, at vi ej skulde snige os bort uden at betale. J Kielderen fandt vi 10 rene Border, hvorved Knive og Gafler hengte i lange Kieder. Vi fik en god Oxekiødsuppe, omtrent 4 Lod Oxekiød med Senep, en Ertebudding med omtrent 6 Lod Flesk, to Stykker godt Brød og to Glas Øll. Førend Maaltidet begyndte, begiærede Vasker konen vores Skiorter, som skulde toes og tørres i den Tid vi spiste. For alt dette gav vi 2 og en halv Penge, omtrent 5 sk. Om Søndagen bliver Skiorten ikke toet, i steden derfor faaer man et halv Pund Oxesteg med Kartofler. De, som spiste i denne Kielder, vare ordinaire Gadetiggere. Vi havde, førend vi kom, leyet Klædninger hos Marchandiseren, som kunde passe sig til dette, Sted, og bleve derfor snart fortrolige med dem, men hvor forundret bleve vi, da vi saae disse Tiggeres angenemme Levemaade. Først talte de, hvad de havde faaet om Dagen, de, som vare blinde, lode deres Penge offentlig tælle af to andre for ikke at blive bedragne af dem som ledte dem. Der var ingen iblandt dem, som ikke havde faaet dobbelt og tre Gange saa meget, som den flittigste Haandverksmand kan fortiener en Dag. Efterat Finanzerne vare bragte i Rigtighed. og Maaltidet forbi, begierede enhver et Kruus sterk Porter-Øll, der blev udtømmet paa alle gavmilde Folkes Skaal. Her spillede de Blinde til Dands, og det var en Fornøyelse at see, hvor godt Mandfolk og Fruentimmer, nogle endda, som Dagen over havde haltet, kunde dandse. Herpaa sang de lystige Viser, og tilsidst kom den forventende Tørst Derpaa blev tillavet Punsch, af varm Porter=Øll og Rum, derved læste de, Aviserne, og henbragte Tiden indtil Kla 3 om Morgenen paa det fornøyeligste med Drik og politiske Critiker over Ministrerne. Her faae jeg, at Tigger-Standen ogsaa har sine store Anlokkelser. Vores Fornøyelser kan ved Jntet giøres sterkere, end ved Trang. Hvem der tidt sulter, fryser og tørster, føler uendelig meere Fornøyelse, naar han spiser, drikker og varmer sig, end den der har alting i Overflødighed. Hvad er den Rige, som aldrig har følet Hunger eller Tørst, og tidt maa giøre sig umage for, at optænke en eneste Fornøyelse, imod saadan en Tigger, der 6 Timer om Dagen har lidt Frost, Regn, Hunger og Tørst, og derved sat sig i Stand, fuldkommen at smage sin Fornøyelse, naar han nu sætter sig ned ved en god Jld, tæller sine Penge, spiser og drikker godt, Hvor besværligt er derimod ofte en flittig Arbeideres Liv, som fra Morgenen indtil Aftenen stræber at ernære sig og sine. Ved denne Betragtning, vilde Fristelsen til Ladhed blive alt for sterk, dersom ikke de, der af Dovenskab heller vil leve af Almisse end af Arbeide, holdes i den almindelige Foragt, de fortiene. Om Tyrkernes Fasten. Oblandt Mahomedanernes Fastetider. er Ramazan eller Ramadan den største og helligste. Den falder i den niende Maaned af Arabernes Aar, i hvilken Gud efter deres Mening har givet Adam den største Aabenbarring, der var inddeelt i 10 eller efter andres Mening, i 21 Bøger. De troe, at Himmelens Porte altid staae aabne, og at Helvedes Porte ere lukte i denne Maaned, hvorved den i deres Øine bliver meget hellig. Deres Fasten bestaaer deri, at de holde sig fra al Mad og Drikke fra Solens Opgang til Stiernerne kan sees. Jngen er frie derfor, naar Syge eller andre slet ikke kan faste i denne Maaned, saa maae de giøre det i en anden. De fleste ligge hele Dagen i Sengen, og sove saa længe de kan, for at kunde underholde Hungeren, men om Natten erstatte de rigelig, hvad de have forsømt om Dagen. De tage denne Overtroe saa nøye i Agt, at de ey engang skalle deres Mund med Vand, eller synke deres Spyt.