Jyllandsposten, 1838-04-30
Om Skole-Embeders Besættelse. (Ogsaa en Sag, der kunde egne sig til Stænderforsamlingens Behandling.)De Tider ere længst forbi, da en afdanket Underofficeer, naar han blot kunde læse, skrive og prygle, ansaaes for god nok til Skolemester, og da Lønnen og Agtelsen for Standen svarede til Manden. Den simpleste Bonde indseer nu dette Læreembedes store Vigtighed; og visselig, den er saa indlysende, at vi maa kunde spørge, hvorfor er dets Besættelse ikke, som de andre Geistliges og de Civiles, overdraget til Kongen og Cancelliet. Det er Skolelæreren - vi tale naturligviis om de elementariske - der lægge den Grundvold, paa hvilken de høiere Underviisningsmænd siden skulle bygge; og disses Arbeide lettes eller vanskeliggjøres, lykkes eller mislykkes meere eller mindre, alt i Forhold til hines Forarbeide. Men dette er endda ikke det vigtigste, eftersom kun de Færreste skulle fortsætte den første Børnelærdom. Den langt større Deel: Agerdyrkere, Haandværkere og kort sagt alle Jkkeembedsmænd blive jo staaende ved denne - thi Præstens halvaarlige Veiledning, der tilsammenlagt indskrænker sig til et hundrede Timer omtrent, er jo kun en Repetition og Jndskærpelse af de allerede lærte Religionssandheder. Skal altsaa den hele store Næringsstand naae det Trin af Oplysning og Moralitet, som svarer til dens Bestemmelse og danner den gode Borger, da maa dens eneste Underviisning - den som erholdes i Barndommen - være god og hensigtsvarende. Hvo kan miskjende, hvilket Kæmpeskridt til dette Maal er gjort ved Seminariers Anlæg og Jndretning? Og naar Jngen dimitteres herfra, uden at have erholdt med Rette idetmindste Caracteren dueligt, kan man jo have Vished om, at intet Skolelærerembede, besættes med et udueligt, end ei med et middelmaadigt Subject. Saavidt er Alt godt. Men nu komme vi til Besættelsen. Den er overdraget til Godseieren; men endnu i langt flere Tilfælde til Provsten. Vel er det efter Anordningen at Amtmanden og Provsten i Forening skulde kalde Skolelæreren; men den Første, som har saa mangfoldige andre Sager under Behandling, kan vel almindelig antages, at see sig beføiet til at overdrage den Omhandlede til Provstens specielle Bestyrelse; og det saameget snarere, som denne jo i Almindelighed maa antages at være istand til, lettere og nøiagtigere at bedømme en Skolelærers Duelighed. Saaledes beroer da dennes Antagelse eller Tilsidesættelse paa eet Menneskes Villie. Er denne reen, og forenet med den fornødne Sagkundskab: da staaer det vel til. Men, imodsat Fald? – Jeg beskylder Jngen; men jeg spørger blot: Hvo af de ærede Læsere vil som Cautionist og Selvskyldner indestaae for, at en Provst ikke er tilgjængelig for Gunst og Gave, Had og Avind? Hvo vil videre indestaae for, at en Provst ikke kan lade sig føre bag Lyset ved falske – det er urigtige og ikke samvittighedsfulde Attester og Skudsmaale? Hvo kan indestaae for, at en Provst altid kan besætte Embedet saagodt som han vil, Dets Lediggivelse kommer maaskee ikke til saa Manges Kundskab, at han blandt de Ansøgende kan gjøre et Valg med hvilket han selv er gandske tilfreds. Vel seer man i den nyeste Tid at nogle faa Amtsskoledirectioner i Aviserne offentliggjør Vacancerne; men da Alle ikke gjøre det, hvad bliver saa følgen, Hine overvældes af Suplicanterne; alle de Andre savne Concurrence.