Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1835-02-05
J den imod Prof. David anlagte Trykkefrihedssag indleder Prokurator Haagen sit Defensions-Jndlæg ved høit og lydelig at forkynde: at denne Sag er Fædrelandets, at den er en Kamp om Nationens Ret til Menings Yttring, om Menneskets og Borgerens helligste Rettigheder, og at Udfaldet af den skal lære, om Dannerfolkets Tunge i den Grad er lammet, at videnskabeligt Foredrag om Landets Tilstand og almindelige Statsrets=Grundsætninger, at ærlig Opfordring til Medborgere og kraftigen at virke i Samdrægtighed til Fædrelandets Tarv straffes paa Livet, med Tab af Frihed, Ære og Embede eller i mildeste Fald smeder den for Sandhed og Pligt varmt følende Forfatter i Censurens Lænker." Han berører, i hvilket mærkeligt Øieblik det er, at Generalfiskalen fremtræder som en dens ex machina," hvor uventet denne Action maatte komme for hver dannet Borger og hvilket Jndtryk den maatte gjøre paa Prof. D., især da han af den fremlagte Ordre erfarede, at han var sat under Justitiens Tiltale efter Hs. Majestæts egen allerhøieste Ordre." Det sømmer sig ikke mig, bemærker han, som Undersaat at anstille Betragtninger over, hvad Hs. Majestæt i sin Viisdom har besluttet, men jeg haaber, at det ikke vil tilregnes mig som en Forbrydelse, naar jeg i denne Anledning fortæller et Sagn, der er almindeligt. En Professor ved Universitetet i Kiel havde i et Selskab i Berlin omtalt den danske Regjering eller maaskee den danske Grundlov i Udtryk, som Man der ikke fandt stemmende med monarkiske Grundsætninger. Om Leietjenerne der staae i Politiets Sold, eller om nogle af de tilstedeværende Gjæster vare indlemmede i Spionernes Orden, beretter Historien ikke; men Man fortæller, at det Passerede blev paa den ministerielle Vei indberettet vor allernaadigste Konge, der uden i mindste Maade at reflettere paa Relationen rolig gav til Svar: "Professor P. maa have troet, at han var hjemme." Jeg veed ikke og kan ikke vide, hvorvidt denne Fortælling er sand, men det veed jeg, at den atter og atter er fortalt, og at den stedse, naar den blev gjentaget, fandt Gienklang i enhver retsindig Borgers Bryst. Jeg sætter nu, at Prof. David har yttret, at det konstitutionelle Monarkie nærmer sig meere til Rets=Jdealet, end det absolut, og at han for saadan Menings-Yttring, bliver dømt fra Livet, til Forbedringshuset, til Fæstningen, fra sit Embede, eller at han standses i sin litteraire Virksomhed ved at underkastes Censur, - og jeg overlader til Enhver at bedømme, hvilket Jndtryk en saadan Dom vilde gjøre paa Nationen, og hvilke Følelser Talen herom i Tiden vil vække." Med Hensyn til Generalfiskalens Behandling af Sagen tilstaaer han aabenhiertigen, at den ikke stemmer med den Anskuelse, som han har gjort sig til Regel for Proceduren i kriminelle Sager, som hans afdøde Ven og Lærer, Justitsraad Klingberg, paalagde ham som en hellig og ufravigelig Pligt, og som stemmer med hans Hjertes Trang: "aldrig som Actor at ville gjøre Sagen, værre end den er ved mindre nolagtig Dokumentation og ved krænkende Jnvektiver." J Anledning af Generalfiskalens Bestræbelse for at stemple Prof. D. som Faktionistimod Kongen og Regjeringen, yttrer Prokurator H.: "Jeg troer, at det gaaer med Troskab og Hengivenhed til Kongen som med sandt Venskab; jeg antager, at Folkets som Man 40de Søbes. dens Trofasthed bedst prøves i Farens og Ulykkens Dage; og det samme Folk, der i Aaret 1807 maatte see dets Flaade bortført af Fienden og Hovedstaden ødelagt; det samme Folk, der under en den almindelige Velstand ødelæggende Krig i Aaret 1813 maatte undergaae en National=Banquerot, som ødelagde Private, paalagde alle Grundeiendomme, en trykkende Afgift og Staten en Gield, der sandsynligviis aldrig kan betales; det samme Folk, der med taarefyldt Øie i Aaret 1814 maatte see Baandet opløst mellem sig og et ved Aand og Hjerte forenet Broderfolk, det samme Folk, der i Aaret 1819 ved Koursens pludselige Bedring var Vidne til den Elendighed, hvori mange Familier styrtedes ved tidligere Kontrakter; det samme Folk skulde, efter nyligen i Stændernes Organisation at have modtaget det meest levende Beviis paa Hs. Majestæts Velvillie for dets Tarv ved at føre det Tidens Oplysning imøde, i Aaret 1834 med nogle Pennestrøg gjøres modtageligt for Raad til Forandring i den bestaaende Statsform og til Angreb paa Landets Grundlov; det samme Folk skulde ville lade sig lære, hvorledes en saadan Forandring lader sig iværksætte. En saadan Tanke er aldrig opstaaet og kunde aldrig opstaae hos en fornuftig Mand som Professor David, og kun uforskyldt og ufortjent Miskjendelse af et saadant Folks Karakteer kunde have foranlediget en saa fortvivlet Tendents. Den danske Nation har aldrig viist, og vil aldrig vise Trodsighed, Opsætsighed eller Uvillie mod Konge og Øvrighed; den el skeer sit Fødeland for høit til at udsætte det for Revolutionens og Anarkiets Rædsler; men ere dens Følelser Regjeringen mistænkelige, maatte Man, om end Prof. David paa enkelte Steder har udtalt sig med Energie, med samme Føie, hvormed Man forbyder hans Blad, forbyde Læsningen af politiske Blade, thi Frihedssæden fremspirer uden Hensyn til Markeskjellet paa ethvert Sted, hvor Jordbunden er produktiv. Var det tænkeligt, at Tiltalte kunde have havt den mod Kongen og Nationen lige formastelige Tendents, at ville vække Misnøie med den i Landets Grundlov begrundede Form, vilde han have brugt sin Pen til et saa forbrydersk Øiemed, saa maatte han dertil have benyttet andre Midler end abstrakte Begreber og historiske Betragtninger, som enhver dannet Mand tusinde og atter tusinde Gange har saavel læst som tænkt sig selv. Der var en Tid, da Man straffede Kjætterie og Troldom med Baal og Brand, men den er svunden, fordi Man har lært at indsee, at det Overnaturlige er umuligt; der er en Tid, da Man stundom forfølger Tanker som kjætteriske, men den vil være omme, naar Man lærer at indsee, at det Fornuftstridige er ligesaa umuligt som det Overnaturlige." Efter generelt at have omtalt Hovedmomenterne til Generalfiskalens Anklage mod Bladet Fædrelandet, gaaer H. over til specielt at besvare hans Jndlæg, og Punkt for Punkt at gjennemgaae de Yttringer, han har fundet utilladelige i bemeldte Blad. Denne Deduktions Udførlighed tillader os ikke her at væle ved enkelte Uddrag af samme; den er desuden saa interessant, at den bør læses i sin Heelhed. - Efter slutteligen, som Bilag, at have fremlagt Prof. Davids Tilsvar, konkluderer Hr. Prokurator Haagen som følger: "Paa Grund af hvad Prof. David og jeg saaledes have anfort, haaber jeg, at han vil vorde frifunden for Generalfiskalens Tiltale, og da der. alle det af den fremlagte Extrakt af Generalfiskalens Jnstrux erfares, at ham ikkun skal tilkjendes Omkostninger og Salair, naar Dommerne befinde, at han lovligen og retmæssigen har søgt den Skyldige, saa holder jeg mig overbeviist om, at den ærede Ret ei engang vil finde Anledning til at paalægge Tiltalte Actionens Omkostninger. Jeg har under Proceduren af denne Sag stadigen tiltalt Generalfiskalen og ikke Etatsraad Treschow, thi jeg veed, at han har talt i Embeds-Medfør. Paa Grund af de mange Beviser, jeg har havt paa Hr. Etatsraadens liberale Tænke= og Handlemaade, tæller jeg ham blandt de Faa, paa hvis Venskab jeg bygger i ethvert Livets Forhold - i hvis Agtelse jeg sætter min Stolthed - og naar vi derfor om kort eller lang Tid møde hinanden i Roeskilde, – (Hr. Etatsraad Treschow er nemlig en af de ved Hs. Majestæt Kongen udnævnte Deputerede, og Hr. Prokurator Haagen en af de i Kjøbenhavn valgte Deputerede) og naar Talen der falder og Mod og Kraft og Offentlighed, skal jeg ikke med hans Procedure af denne Sag i Haanden optræde imod ham. Prof. David var min Barndoms Legebroder, min Ledsager paa den akademiske Bane. Han er min Manddoms Ven, og jeg kan derfor ikke tolke de Følelser, hvormed jeg herved paastaaer og sætter i Rette: At Tiltalte Doctor, philosophiæ Professor i Statsoekonomien Christian Georg Nathan David bør for Generalfiskalens Tiltale i denne Sag fri at være. - Domstolenes Retfærdighed er Danmarks Stolthed, og med Haab og Fortrostning nedlægger jeg derfor Tiltaltes Sag i Rettens Hænder."