Ribe Stifts Adresseaviser, 1835-12-28
J Kbhvnsp. læses: "My house is my castler, siger den frie Britte: Mit Huus er min Borg, i mit Huus er jeg Herre, kan den danske endnu ikke sige, idet mindste ikke med fuldkommen Ret. Vi ville her ikke, som Beviis for vor Paastand, nævne Toldvæsenets Huusinqvisitioner eller Jagtlovenes beklagelige Jndgreb i Borgernes Huusfred, men kun berette et lidet Factum, som beviser, hvor lidet rodfæstet Respetten for dennes ubrødelige Hellighed er. Det er bekjendt, at, medens Hostmaneuvrene vedvare, er hele Kjøbenhavns Omegn i en fuldkommen Beleiringstilstand, saa at man stundom kunde være uvis, om Krigen er virkelig eller kun en Leeg. Dette maa nu vel være saaledes; men neppe er den deraf flydende Skade og Ubehagelighed lykkelig og vel overstaaet, før Statens Garnison i større og mindre Skater bryder ud, for at foretage de saakaldte Øvelser i Felten. Herved gaaer det nu meget ugeneert til, og, hvorlidet disse Cohorter troe sig forpligtede til at respectere Huusfreden, derom vil enhver af Omegnens Beboere kunne være Vidne. Naar saadan en Trop ankommer, da kimes der paa Portklokken, Gaarden og alle dens Indgange besættes, hele Huset og Haven randsages, for at undersøge, om ikke noget Fjendtligt der er skjult", og Anmodninger eller Requisitioner - thi det er stundom vanskeligt at vide, hvad man skal tage det for - og Øl, Smørrebrød, eller deslige følge nu gjerne oven paa. Først langt om længe drager Krigen videre, og Gaarden vinder atter sin hyggelige Rolighed - idet mindste for den Dag. Vi haabe, at høie Vedkommende ville drage Omsorg, for, at de fredelige Borgere for Fremtiden forskaanes for slige fjendtlige Overfald og at det indskærpedes Soldaterne, bedre at respectere deres Medborgeres Rettigheder. Maaske kunde det være hensigtsmæssigt, i en ny Udgave af Tjeneste, og Felt-Reglementet, hvortil nu Vagtstuelitteraturen skal være indskrænket, at optage den gyldne Regel: "Frygt Gud og følg Landevei Dagens Søndagsblad har følgende om Fyrster og offentlige Blade." "Offentlighed er et herligt Værn, for det Almene mod den Enkeltes Uredelighed, Uretfærdighed og Efterladenhed. Embedsmanden lader sig ikke saa let bestikke, Stormanden betænker sig undertiden naar han havde ifinde at forbigaae den værdige Søgende til Fordeel for sit eget eller en god Vens Kreatur, og ingen Statstjener vover let at lade Saget, som maaskee skulle afgjøre mange Lidendes Skjæbne, henligge naar Offentlighed truet med at forklage dem hos Fyrsten. Den bringer mange Misligheder forDagens Lys og hvad det er endnu langt ypperligere, - forebygget flere; den veileder den redelige Embedsmands Blik og frelser den Svages Samvittighed ved at true ham i Fristelsens Øieblik. De Store kjende den mægtige Svøbe ret godt, og frygte meere for at et Blad skal naae Fyrstens Øie, end at en Fjende skal naae hans Øre. Hvor der existerer Favoritet et det ogsaa en af disses ivrigste Bestræbelser, paa enhver Maade, selv ved bestukne Tjenere, at hindre de Blade, der ere slette eller hvori der ikke er noget af Betydenhed" i at liste sig ind i Fyrstens Kabinet. Nu og da kan et og andet Godt dog ogsaa have forstukket sig i disse og undertiden det, hvis Læsning vilde lønne sig bedst. For ikke saaledes at miste Noget ved en altfor ivrig Tjenstfærdighed, gjorde Fyrsterne rigtigst i at paastaae, at alle offentlige Blade skulle forelægges dem. Man vil sige: de kunde jo ikke læse dem alle- Sandt nok, men naar de blot læse et Par og lade som de læse alle, de øvrige, vil det allerede have gode Følger.