Adresseavis for Børn, 1780-03-29
Den gamle Fader Hæderlig gik afvigte Sommer langt ud i Marken med sin yngste Søn Johannes, for at spadsere. Det var en meget behagelig, men endnu temmelig varm Dag om Høsten. Jeg er saa meget tørstig, min Fader, sagde den lille Johannes, da de kom forbi en Hauge, som laae ved et Huus midt ude i Marken. Jeg er ogsaa tørstig, min Søn, svarede Fader Hæderlig; men vi maae have Taalmodighed, indtil vi komme hjem. Johannes. Osee, der staaer et Pæretræe, som hænger gandske fuldt af de deyligste modne Pærer. Hæderlig. Jeg seer det, min Søn, men det staaer inde i Haugen. Johannes. Gierdet er dog ikke saa høyt, ve kunne nok stige derover. Hæderlig. Hvad mener du da Eiermanden af Haugen vilde sige dertil, om han var her Johannes. O, han er gandske vist ikke her i Haugen, og der er heller ingen, som kunde sig det til ham igien, Hæderlig. Du tager Feyl, min Søn, Een er der gandske vist i det allermindste nærværende, og vi maatte altid frygte for hans Straf, om vi gjorde noget Ondt imod noget Menneske; og at gaae ind over Gjerdet i Haugen og tage Pærer er visselig Ondt og en stor Fornærmelse imod Eieren. Johannes. Jh, min Fader, hvem er da den, som er her nærværende, Hæderlig. Det er ham, min Søn, som er allevegne tilstæde, som altid seer os, i hvor vi ere, som stedse veed, hvad vi gjøre, – det er Gud, Johannes. Ach ja, det er sandt. - Jeg tænkde nu ikke paa ham. I dette Øyeblik reyede en Mand sig op, som havde siddet i Skjul bag ved Gierdet i Græsset. Det var Haugens Eiermand, som tiltalede Johannes paa følgende Maade Tak Gud, min Søn, at din fromme Fader har hindret dig fra at stige over Gjerdet ind i min Hauge, for at tage noget, som ikke var dit for Børn. Du maae vide, at jeg har lagt Fodangler under dette Pæretræe, for at bevare det for Tyve Du skulde da have maattet træde i dem, og stedse være bleven lam paa dine Fødder."Men fordi du efter din Faders Erindring har frygtet den usynlige Gud, og ikke iverksat den Uretfærdighed, som du havde i Sinde, saa vil jeg gjerne give nogle af de bedste Pærer. Han gik derpaa hen og rystede Træet, og bragde Johannes en heel Hat fuld af de skjønneste Pærer. Hans Fader vilde give ham Penge derfor, men Manden vilde ingen tage imod. Hvorfor ikke, spurgde Hæderlig. Derfor, svarede Manden, fordi den samme Gud, som ikke vil, at vi skulle giøre Ondt, seer gjerne, at vi gjøre Godt og hielpe vor Næste, hvori og paa hvad Maade vi kunne. Han vil ikke lade mig savne disse Par Pærer. Hæderlig trykde taknemmelig hans Haand, vendte sine Øyne med et rørt Hjerte op til Himmelen, og gik videre fort med sin Johannes, Johannes. Det var dog en meget god Mand, Hæderlig. Ja vist er det en god Mand, og saaledes ere alle de, som har givet Agt paa, hvad der daglig møder dem; de har og lært deraf, at den kjere Gud ikke kan lade noget Ondt blive ustraffet, eller noget Godt ubelønnet. Johannes, Havde da den kjere Gud ogsaa vildet straffet os, ifald vi havde taget Pærer, Hæderlig. Hørde du ikke, hvad Manden sagde, og hvad der vilde have vederfaret os, Johannes. Jo, jeg hørde det nok. Men Gud havde jo ikke lagt Fodanglerne derhen, Hæderlig. Ney, Selv havde han ikke lagt dem der; men det var dog ikke skeet uden hans Villie og uden hans Tilladelse, at Manden havde lagt dem derhen. Du maae vide, min kjere Søn, at Gud bestyrer og regjerer alle Ting i Verden, og han bestyrer og regierer dem saaledes, at de maae tjene de gode og framme Mennesker til Belønning, men de onde Mennesker til Straf. Til Beviis herpaa skal jeg fortælle dig en merkværdig Historie, som jeg selv har oplevet. Da jeg endnu var saa liden som du nu er, og var hjemme i min Faders Huus, saa havde vi to Naboer, en paa høyre og en paa venstre Side; den ene heed Smidt og den anden heed Møller. Smidt.