Ribe Stifts Adresseaviser, 1844-02-19
Indenlandske Efterretninger. Efter "Jur. Ugeskr. meddele vi nedenstaaende Tale, hvormed Hr. Lehmann indlede sin første Prøve i Høiesteret: "Stormægtigste, allernaadigste Arveherre og Konge! Forinden jeg gaaer over til den foreliggende Retssags Forhandling være det mig allernaadigst tilladt for Deres Majestæts Throne at frembære min allerunderdanigste Tak, fordi De har beredet mig Veien til dette Sted; thi lykkes det mig at bestaae den Prøve, jeg nu med Deres Majestæts allerhøieste Tilladelse skal underkaste mig, saa har jeg naaet den Havn, hvortil min Higen stundede, saa er det i Advocatens præstelige Toga, jeg her skal færdes en Lovens Tjener i Lovens Helligdom. Vort Fædreland eier i sin nationale Lovgivning, der fordum formaaede at modstaae selv Romerrettens store Verdenserobring, en ypperlig Grundvold for en videre national Udvikling; og jo meere den bliver det rene Udtryk af en gjennem vise folkelige Jnstitutioner organiseret, fornuftig Almeenvillie, jo meere den uddannes gjennem en aandfuld Retsvidenskab og dygtig Retspraxis, desto fuldkomnere vil aandig og timelig Velsignelse fremblomstre i den borgerlige Ordens og den borgerlige Friheds Skjød. Hvor opløftende er ikke den Tanke, at ogsaa Sagføreren har sin vigtige Andeel i dette Fredens og Civilisationens herlige Værk. Hvor betydningsfuldt er ikke det Kald, Forening med Domstolene, at skulle vække Lovens døde Bogstav til Virkelighedens fyldige besjællede Liv, at skulle nære og styrke den Fortrøstning til Retten, den Ærefrygt for Loven, - den Retsbevidsthed, baade hos Regjering og Folk, som er Statssamfundets inderste Livsprincip, hvert Fremskridts sikkreste Grundvold, Og hvor skulde Alt, hvad der ved Sagførerkaldet er agtværdigt og tiltrækkende, kunne findes i rigere Forening, end ved Høiesteretsadvocaturen, som under den mundtlige - og først derved i Sandhed offentlige - Forhandlings Banner har erhvervet sig saa stor og velbegrundet Anseelse i Landet, og som ved Høiesteretsprocedurens hele Jndretning har en saa væsentlig Jndflydelse paa Retspleien ved den øverste - denne souveraine Domstol! Dog, der er endnu een Side ved denne Livstilling, ved hvis Jndgang jeg her staaer, som Deres Majestæts Agtelse for en ærlig, aaben Charakteers Konsekvents vil tillade mig særligen at fremhæve. Jeg tør saa meget mere forudsætte dette, som Deres Majestæt ikke blot er Administrationens øverste Herre, men tillige og ligesaafuldt Retspleiens ypperste Hoved - som Deres Majestæt er den over alle smaa Parti modsætninger ophøiede Repræsentant for hele Staten, hvori hver lovlig Mening, hver loyal Bestræbelse finder sin Berettigelse, - den høieste Jncarnation af Nationens Personlighed i dens inderste Livsudvikling og ydre Fremtræden i Folkenes Raad, og Verdenshistoriens Gierning. Nu vel, allernaadigste Konge! Domstolenes fuldkomne Uafhængighed af Statsforvaltningen er under alle Statsforfatninger erkjendt for en agtværdig Retspleies første og nødvendigste Grundbetingelse; Ordets udstrakte Frihed er Skrankens hævdede Odel og Eie. Henstillet ligesom paa Grændseskjellet mellem den egentlige Statsorganisme og det borgerlige Livs mangfoldige, sig krydsende Kredse, er det af Staten selv paalagt Advocaten - ikke blot at forfølge den Uretvise, men ogsaa at forsvare den Forurettede, – ikke blot at understøtte Magtens lovlige Virken, men ogsaa at tale Lovlighedens Sag imod enhver Vilkaarlighed, hvor denne end maatte vise sig. Saaledes tilbyder da Advocaturen den, hvem en samvittighedsfuld Overbeviisning ikke tillader at slutte sig til det til en given Tid fremherskende Forvaltningssystem, en hæderlig og gavnlig Virkekreds selv indenfor de bestaaende Statsinstitutioner, og idet hele Retspleiens Tilværelse hviler paa Forudsætningen af det Utilstrækkelige i de moralske Garantier, som Klogskabens, Æresfølelsens, Moralens, Religionens og den offentlige Menings Magt yde den borgerlige Orden og Frihed, - idet hele dens Opgave gaaer ud paa at erstatte det Manglende ved Lovens bindende Regel og velgjørende Tvang, synes ogsaa den at være det naturligste Fristed for den Trang, ogsaa paa det offentlige Livs Enemærker at gjøre denne samme Erkjendelse gjældende. - "Med Lov skal man Land bygge!" – det er den canoniske Bekjendelse, hvormed ogsaa Danmark indtraadte i de civiliserede Staters Række; – "Med Lov skal man Land bygge!" –