Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1847-02-09
Fra Sorøe skrives under 1ste Februar. Man har endelig fundet Thor Smiths Liig ved Gilleleie. (Md.) Naar Krybben er tom, saa bides Hestene, siger et gammelt Ordsprog, og Vandeuur-Anstalten paa Klampenborg har i denne Tid beviist Sandheden, deraf. Kassen lader til at være som og Bestyrelsen, skyder Skylden paa Embedsmændene, og disse igjen paa Bestyrelsen, der atter indbyrdes klamres. Der er nu nedsat en Undersøgelsescommittee. Det kan være ret godt til at komme efter, hos hvem skylden ligger; men skaffe Penge i en som Kasse, vil Comiteen neppe formaae. Det seer saaledes ikke meget glimrende ud med dette Actieforetagende, der begyndte ligesom alle de andre, med at love Guld og grønne Skove. Til Fastelavn aabnes Cassino, og Actionairerne kunne da idetmindste faae en glad Dag. (O. Th. Av.)- Man erfarer nu, at det er Hr. Kjøbmand S. Hagemann i Viborg, som har tilretteviist Stiftsprovst Ursin for hans holdte Gravtaler. Hr. Hagemann var i sidste Viborg Avis givet Stiftsprovsten følgende Svar: "Ligesaalidet som det ved Rescript 24de Dec. 1772 kan siges at være forbudet, at yttre sig overde af en Præst holdte Taler, ligesaalidt kan Stiftsprovst Ursin være berettiget til at fremsætte, at jeg har omtalt noget specielt Tilfælde. Hvad jeg derimod har sagt, er: "at Stiftsprovst Ursin ikke een, men flere Gange har troet sig beføiet til, ved Graven at udhæve Skyggesiderne af den Afdødes Liv, og, naar jeg overhovedet har yttret mig om denne Sag, da har jeg ikkun tilsigtet, hvad jeg tilvisse venter at bevirke, en Jndskrænkning i et saadant fra længst svunden Tid adopteret Præsteregimente. Eftersom Hr. Stiftsprovsten har henviist mig til en Passus af den Bestemmelse i Kirke-Ritualet, der kan siges at vedrøre den her omqvæstionerede Sag, tør det vel være i sin Orden, at jeg her fremsætter Bestemmelsen i sin Heelhed, saaledes som denne er anført i Schouws Forordning 3die Udgave 1 Pag. 361 og siges der: "De Præsterne) skal vel vogte sig, "at deres Liigprædikener ikke blive til panegyrisk Snak, saa at de enten efter Hedningernes Sædvane sige "formeget til den Afdødes Roes og besmitte deres hellige Kald, saavelsom deres egen Samvittighed, dermed, eller og melde noget usømmeligt om ham, andre til Forargelse og de Paarørende til Beskjæmmelse, men hvis sandt er og vitterligt i Menigheden, det maae de med Maade og god Maneer bestedent udsige, Andre til Afsky og Advarsel. Det er langtfra, at jeg forlanger en ubetinget Erkjendelse af den gamle og lildeels forkastede Sætning: "Om den Døde Jntet uden Gode; men, hvad jeg derimod fordrer, er Retfærdighed; og medens det her er og Alle givet, foruden at vi selv maae forsvare os, at kunne kræve enhversomhelst mod os fremsat ærekrænkende Beskyldning constateret ved juridiske Bepiser, kan Retfærdigheden da siges at skee skyldest, naar det kan være Præsten overladt, at bedømme en Mands Rygte som fandt og vitterligt, og efter et saa individuelt Skjøn at dømme eller fordømme ham ved Graven; men saavist som en saadan Fortolkning af den foranførte Bestemmelse ikkun kan være bygget paa erasse hierarchiske Anskuelser, saavist tør det ventes og fordres, at et sligt Præsteberredømme bliver begrændset, hvorhos det vel kan antages, at Byens øverste Geistlighed, Biskoppen, hverken vil eller kan lade en saadan Sag upaaagtet.