Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-11-10
Nordpolsreiser. Man har erholdet følgende nærmere Omstændigheder og Capitain Partis Expedition. Den høieste nordlige Bredde, hvortil Skibet Hekla naaede, var 81 Grader 6 Minuter, som endnu ingen Skib har opnaaet, og ved Hielp af Baadenne paa Slæder trængte man endnu 1 Grad 2 Minuter længere frem. Lord Mulgrave var til forn kommen til den 80de Grad og nogle Minuter. Paa den fierneste Nordpunkt har Capitain Parry ikke opdaget en Jisbarriere, hvorom hiin Lord og de ældre Reisende melde, saa at Jdeen om en evig Jisdæmning nu maae opgives. Jsen, som Expeditionen traf paa, var langt fra at udvise nogen Fasthed. Vel kunde Jiisstykkerne, som strakte sig omtrent en Engelsk Miil ud i Havet, ansees for at være haarde nok, men i Mellemrummene satte stærke Jismasser, som bleve drevne enten af Flodden eller af Strømmen skrækkelige Hindringer i Veien for de Søefarendes uforfærdede Mod. Neppe var et af disse uhyreJisstykker drevet forbi førend et andet igien nærmede sig. Nye Vanskeligheder syntes at opstaa ved ethvert Skridt og at standse Expeditionen i at trænge frem. Overfladen af Jisøerne vare bedækket med ferskt Vand; men ved ved Enden at Reisen da Regnstrømme indfandt sig, gik de store Jisøer istykker, og Søevandet flød ind i Mellemrummene, som i Canaler. Formedelst Jsens Tilstand paa hvilken man maatte arbeide sig fremad, var det umueligt at betiene sig af Rensdyrene for at trække Slædebaadene, som man havde foresat sig. Ogsaa manglede man alle Næringsmidler for dem og for Hundene, saa at Mandskabet maatte selv trække Baadene. Officerene og de øvrige Personer ialt 24, spændte sig selv for uden at giøre Forskiel, og de toge fælles med hinanden Deel i alle Besværligheder. Man valgte for at skaffe sig Vei det Øieblik, hvori Lyset var mindre blendende for Øinene, henimod Begyndelsen af Natten; thi endskiøndt Solen aldrig ophørte at skinne saa blev dog, naar den stod lavest paa Himmelen, Lysstraalernes Reflection paa den lyse Jisflade mindre uudstaaelig. Et halvt Maal Cacao blandet med Tvebak udgjorde enhver Mands Frokost, og herpaa spændte man sig for Slædebaadene. Efter 7 Timers uafbrudt Arbeide blev Middagsmaaltidet hodet, som bestod i et Stykke Pamekan (eller et Stykke Kiød, som er tilberedet paa indiansk Maade) omtrent saa stor som en Pommerants med nogle UnzerTvebakspulver. Dette Pulver, opløst i koldt Vand, gav en daarlig Suppe og en jammerlig Næring for Folk, hvis Kræfter vare saa haardt medtagne. Saalænge hele Toget stod paa vare de Reisende vaade op til Knæerne og stive af en Kulde, som altid varede ved og som næsten bestandig naaede op til Frysepunktet. Efter at de saaledes havde holdt ud i 12 til 14 Timer og nu hørt op for at puste lidt, saa foraarsagede det dem, naar de omskiftede deres giennemvaade Klæder med andre tørre, ligesom ogsaa naar de toge andre Støvler paa, en saadan Stikken og brændende Smerter i de giennemvaade Deele, at deres Lidelser bleve næsten endnu mere utaalelige. Et saa uafbrudt, vedvarende og besværligt Arbeide maatte nødvendig have en skadelig Virkning paa Folkenes Sundhed. Deres Kræfter to ge af, deres Lemmer svolmede op og Sygdomme, formindskede snart Arbeidsfolkenes Antal. Dette allene var tilstrækkeligt for at standse dem paa de res Tog; men ogsaa de Jagttagelser, som man anstillede beviiste, at alle videre Anstrængelser vilde være forgiæves. Jisøerne bleve drevne mod Sønden med en for stor Heftighed til at man kunde komme længere mod Norden. Paa de tre første Marschdage, bemærkede man, at istedet for at være kommen til en høiere Bredde, var man drevet 2 Mile længere ned mod Sønden. Fra dette Øieblik af maatte man opgive et Foretagende, paa hvis heldige Udfald der forgiæves var blevet anvendt alt det, hvad Menneskekraft og Vedholdenhed kunde udrette. Jsens Beskaffenhed, som var saa forskiellig fra det man havde formodet, lagde en uovervindelig Hindring i Veien Jmedens Slædebaadene havde begivet sig bort fra Skibet Hekla, var dette selv ikke frie for Farer. Man havde lagt Skibet for Anker paa et Sted, som syntes at tilbyde nogen Sikkerhed; men foran det var der en stor Jismasse af omtrent 3 Mile i Omkreds; pludselig kom et heftigt Vindstød, som drev denne Jismasse med en skrækkelig Magt imod Hekla. Det lykkedes dog med Tabet af et Anker at undgaae Undergang men det ulykkelige Skib blev drevet paa Kysten man behøvede igien en temmelig Tid for at faae det flot, hvilken Tid gik tabt for Jagttagelserne. Endelig bragde man det dertil at det kunde gaae i Søen og man begav sig nu i Strædet Weigatz. Man formoder at Capitain Parry vil snart udgive sin Reisebeskrivelse.