Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1834-05-09
5 Dages frygtelige Kamp i Lyon overgaae næsten enhver Forestilling. Med faa Afbrydelser vedvarede Skytsets Dronen, Musketternes Knalden og Stormklokkernes sørgelige Lyd bestandigt, og bedøvede Lyons ulykkelige Jndvaanere. Oprørerne viste en Planmæssighed, en Haardnakkenhed og et Mod, der lod formode, at de havde mægtige Anførere, uden at Man dog veed, hvor disse egentlig vare. Fra Barricader, Vinduer, Tage og bag Skorstene vedligeholdt de en levende Geværrild paa Militairet, hvis Artilleri igjen tordnede mod Husene, hvoraf flere gik op i Rog. Kun i Forstaden Guillottiere besvarede Oprørerne Artilleriets frygtelige Jld med to smaa Kanoner, som dog snart bleve demonterede. Den 12te April, om Morgenen, begyndte Tropperne Angrebet paa hine 3 Kirker (see No. 34). Medens Oprørerne ringede med alle Klokker, sprængte Kanonerne Indgangen, hvorpaa fulgte en fortvivlet Kamp. Forskandsede bag Altere og Bænke, udholdt Oprørerne Angrebet, og de først indtrængte Soldater faldt for deres Skud. Snart sloges Mand mod Mand, og fra alle Sider lod et rasende Skrig. Stormringningen ophørte først med de sidste Forsvareres Fald. Cathedral kirken, hvor, som bekjendt, 200 Oprørere fandt deres Død, er reent ødelagt. De Fleste af dem, som forsvarede sig i Cordelierskirken, skulle have været Drenge paa 16 til 18 Aar, og Mange af dem havde ei engang Geværer. Præfectur-Hotellet blev flere Gange taget, og atter taget. General Almar skal i nogen Tid have funden sin Stilling saa critisk, at han var betænkt paa at rømme Staden med Tropperne. En Afdeling Soldater, som just passerede Lyon for at gaae til Straffe Compagnierne i Algier, afvæbnede sin Eskorte og slog sig til Oprørerne. De vare just i Færd at plyndre i Forstaden Vaize, da de bleve angrebne af General Fleuri, hvorved de næsten alle maatte over Klingen. Fredagen den 9 Mai 1834. 2 til 300 Arbeidere, som vare afmarscherede fra St. Etienne til Lyon, bleve, da de med Magt vilde trænge ind i Staden, nedsablede indtil sidste Mand. Efterhaanden bleve Oprørerne, som manglede baade Vaaben. og Munition og fra Dag til Dag forgiæves ventede Understøttelse fra Nabostæderne, trængte tilbage til Forstæderne, og af disse bleve St. Georg og Croix-Rousse først den 14de besatte, efter at de i hele fem Dage havde forsvaret deres Stillinger med det Mod, Fortvivlelsen indgyder. St. Bonqventura, Republikanernes Vaabenplads, hvor de fabrikerede Krudt og støbte Kugler, blev taget med stormende Haand. Fra begge Parter udgaves i Kampdagene Proclamationer. Præfecten Gasparin opmuntrede de øvrige Jndvaanere til at efterligne Forstaden Guillottiere, hvis Beboere havde tvunget Oprørerne til at holde inde med Skydningen. Jnsurgenterne pukkede over de store Belønninger, Regjeringen havde tilkjendt "Renegaten Barthes og flere af Stadens "Blodigler, samt at Persil, der tragtede efter at bringe de bedste Patrioter paa Skafottet, var udnævnt til Justitsminister. "Stakkels Frankrig!" vedblive de, vil Du taale det Slaveri og den Skjændsel, Man bereder Dig? Snart vil Loven imod Selskaber være klæbet paa vore Mure. Folket er retfærdigt og godt, kun skammelige Bagvaskere tilskrive det Tanker og Ødelæggelse og Mord. Republikanerne havde erklæret Ludvig Philip for detroniseret og udnævnt Lucian Bronaparte til første Consul. Den røde Fane var plantet, men maatte igjen vige for den trefarvede og vil – forsikkres der - aldrig oftere vare paa denne ulykkelige Stads Mure. De dræbte og saarede Oprøreres Antal angives at være imellem 10 og 15,000, Soldaternes 2,000. Alene 33 Capitainer ere skudte, da Oprørerne formelig sigtede efter Officiererne. J General Almars Dagbefaling af 15de April hedder det: "Soldater, Den grusomme Kamp er endt. J have opfyldt en smertelig Pligt; men vort skjønne Fædrelands No. og Velfærd vil være Eders bedste Belønning." Barricaderne ere vel ogsaa forsvundne; men Pladsen Bellecour ligner endnu en Leir. Soldaterne have her deres Baraquer og bivouaquere om Natten ved antændte Baal. Fra alle Sider strømme endnu Militaire hertil, og Man forsikkrer, at deres Antal om kort Tid vil være steget til 40,000 Mand. Med den industrielle Virksomhed seer det kun sorgeligt ud midt imellem udplyndrede Huse og 9de Værksteder. Belønninger ere uddeelte til dem, som have viist udmærket Tjeneste under Opstanden. Præfecten Gasparin er bleven Pair og Commandeur af Æreslegionen, og General Almar har ogsaa faaet Løvte om Pairsværdigheden, saasnart han opnaaer de fornødne Egenskaber hertil. – Det ulykkelige Lyon har saaledes vunden en sørgelig Navnkundighed, og skal aldrig have lidt saa meget som dennefinde, hverken under Beleiringen eller den fremmede Jnvasion. De over hele Frankrig existerende Afdelinger af "Menneskerettighedernes Samfund skulle nu paa mange Steder frivillig have opløst sig, og Regjeringen skal være i Besiddelse af en næsten fuldstændig Liste paa Sammes Overhoveder og fortrinligste Medlemmer. Af Brevvexlingen imellem disse vil Man have opdaget Planen til en almindelig Jnsurrection, som skulde udbryde paa alle Rigets Puncter ved Selskabslovens Kundgjørelse. Virkelig er der, foruden i Paris og Lyon, samtidig gjort mislykkede Oprørsforsøg i 53 Stæder, blandt hvilke nævnes, St. Etienne, Arbois, Grenoble, Dison, Nancy, Strassborg, Vienne, Marseille, Chalons, Macon, Nantes, Perpignan, Bordeaux, Luneville &c. Committeerne for Selskaberne havde rigtignok efter at Loven var antaget givet befaling til endnu ei at lade Oprøret komme til Udbrud, men til nogle Stæder var Ordren kommen for silde og i andre ikke efterkommet. Fængslingerne og Randsagningerne efter Vaaben og Munition fortsættes næsten overalt, hvor der har været Uroligheder, men ere især talrige i Paris og Lyon. En Morgen alene faaes i Paris 12 Hyrevogne fulde af Fanger, som ved Dagens Anbrud vare hentede af deres Senge, for at føres til Politi=Præfecten. Deriblandt var en Amazone, som med stor Kjækhed havde forsvaret en Barricade. Jkke mindre end 12 Blade ere lagte under Beslag, og de fleste Redacteurer i Rettens Hænder. Tribunes Hovedredacteur, Hr. Marrast, blev greben paa et Landgods i Nærheden af Paris, hvorhen han var flygtet. J Lyon skulle Fangerne for største Delen bestaae af Jtalienere, Tydske og Schweitzere, hvoriblandt ogsaa et anseeligt Antal af Carl X.s forrige Schweitzer-Garde. En Handelsbetjent, ved Navn La grange, som skal have været en af Formændene for Oproret, blev saaret og tagen til Fange, men knuste sin Hjerne paa Hospitalet, med de Ord: "Saaledes der en brav Republikaner!" Den hæftede Bourmont og Hr. Sarda ere igjen satte paa fri Fod. Politi Præfecten Guisquet i Paris skal have anmodet Pairs Commissionen, om at haste saa meget som muligt med Processen, da Fængslerne ere saa overfyldte at smitsomme Sygdomme kunne befrygtes.