Københavns Adresseavis, 1767-08-26
Paris. Hr. Paucton har forfærdiget en hydraulisk Maskine, som vel er gammel og bekiendt i Henseende til Opfindelsen, da det er kun en Archimmedisk Skrue, men er gandske nye i Henseende til Indretnings Maaden og den høyere Grad af Fuldkommenhed, da den giver 5 gange mere Vand end tilforn. Om Aber. Der ere trende Slags Aber til, men de Gamle har kun kiendt et Slags, hvilke Grekerne har kaldet Pithecos, og Latinerne vimig. Disse Dyr ere sielden over 1 og i qvart Fod store i Taillen, undtagen Jndianernes Slang Outang. hvilke Aber ere lige saa høye og stærke som Menneskene; de forstaae at føre Gevær, de betiene sig af Stene til at angribe, og af Kieppe til at forsvare sig; de ligner Menneskene meget meere end andre Aber, de har Øren af samme Form, Skiæg paa Hagen, og Haar ligesom et Menneste paa Krop Der er en anden Familie som ogsaa ligner disse pen. - Dyr, og kaldes Babouins. Af dem ere der ogsaa trende Slags. Aristoteles synes allene at have betegnet det første Slags med det Navn Simia Porcaris. - Der er tillige, en Middelsort af Aber og Babouis, som ere i Over=Ægyn, ten, og har været kaldet Conocephal af Grekerne og vatinerne, saasom Snuden er paa den ligesom paa en anden stor - Endnu er der en langt forskiellig Art fra de 2 Hund. første Aber, disse har Grekerne givet det Navn Kobos eller kepos. Af dem ere der 9 Slags, af hvilke ikkun tvende har været de Gamle bekiendte, nemlig Mone og Caliitriche, hvilke udstammer fra Arabien og de Nordlige Dele af Africa. Man har ogsaa givet nogle Dyr i America, som har Hænder og Fødder, Navn af Aber, skiønt der er stor Forskiel paa dem og de andre. Af dem er der 2de Classer, dapajous og Sagorn, hvilke første bruge deres Rumpe ligesom Haanden til at hænge sig fast ved, og tage det med som de ikke kand tage med Haanden. Besynderlig Historie om en Papegoye. Cavallier Temple, Kongelig Stor=Brittannisk Ambassadeur i Holland, fortæller i sin Memoires over det som han tildraget sig i Christendommen fra 1672. til 1679., at den gamle Prints Mauriz af Nassau, som var af den Dillemburgske Linie, og havde været Gouverneur i Hollandsk Brasilien, havde fortalt ham følgende Historie, som han saaledes anfører: "Den sidste gang jeg besøgte ham faldt det mig ind at gjøre ham en curicux Qvæstion. Jeg havde længe, ønsket at høre af hans egen Mund om den Historie kunde være sandt, som jeg ofte havde hørt fortælle, om den Papegoye, som han havde den Tid, han var Gouverneur i Brasilien. Man havde fortalt mig, at den spurgte og svarede paa Spørsmaal lige saa ret som et fornuftigt Creatur kunde giøre, saa at man troede i Printsens Huus, at denne Papegoye var besat. Man fortæller tillige, at en Person af Printsens Capel, som siden boede i Holland, havde fattet en saa stor Afskye for Papegøyer, for dennes Skyld, at han ikke kunde taale at see nogen af disse Fugle, saasom han saa de, at Fanden var i dem. Jeg spurgte da Printsen om disse og andre underlige Omstændigheder, for at faae at vide omdet ogsaa var tilforladeligt. Han svarede mig med sin sædvanlige Oprigtighed, at noget var sandt, men at en Deel var lagt til. Han fortalte mig, at da han skulde reyse fra Brasilien, lod han Papegøyen bringe ind til sig, hvilken da var meget gammel og stor, og da den kom ind i Salen hvor Printsen med mange andre Hollændere befandt sig, sagde Papegøien strax saasnart den saae dem: Hvilken Forsamling af hvide Folk er ikke denne, Man viste ham Printsen og spurgte. Hvem han var, Han sagde: Det var en General. Printsen gik da til ham og purgte: Hvorfra kommer Du? Han svarede: Fra Nartnan. Printsen: Hvem hør Du til Popen: En Portugiser. Printsen, Hvad giør Din der, Popen: Jeg passer paa Hønsene. Printsen gav sig da til at le, og sagde: Passer Du paa Hønsene, Poppen: Ja jeg, jeg kand meget got sige Put Put, hvilket den igientog mange Gange. Jeg spurgte Printsen videre, hvad Sprog Papegoyen taelse, han varede: Brasilisk. Jeg spurgte om han forstod dette Sprog, han svarede ney, men at han havde givet den 2 Tolker, den ene en Brasilienser, som taelte Hollandsk, og den anden en Hollænder, som taelte Brasilisk, hvilke han havde spurgt hver for sig, da de havde begge sagt et og det samme Ord til den. Jeg har ikke villet gaae denne Historie forbi, da den er saa meget besynderlig, og kand passere for troværdig; thi jeg tør i det mindste sige, at Printsen selv troede hvad han fortalte. Jeg overlader Naturkyndige at raisonere derover, og andre Folk at troe derom hvad de ville.