Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-06-10
Efterat jeg havde seet saameget Skjønt i Bo logn, og efterat mit Øie næsten var mæt af at betragte Konstværker, som jeg slet ikke er skikket til at see i alt for stor Mængde i en kort Tid, havde min gode Skjebne endnu gjemt det Skjønneste for mig tilsidst. Ved en Hændelse erfarede jeg, at her i en privat Malerisamling findes et Maleri af Correggio, og skjøndt min Cicerones, en gammel, sløv og kjedsommelig Leietjeners Roes og udenadlærte Lovtale over dette Maleri ikke var den bedste Anbefaling, behøvedes kun den herlige Mesters Navn for at bringe mig til at ile derhen, saasnart jeg i Eftermiddag havde udhvilet mig en Times Tid. For to Dage siden havde jeg i Parma seet nogle af Correggios ypperste Konstværker og med Henrykkelse beundret hans tryllende Skaberkonst. Jeg ventede her ikke noget saa Stort, saa Udmærket, saa Overordentligt, som det der hist næsten blændede mit Syn. Hvor forbausedes jeg, ved at finde min Forventning i saa høi en Grad overgaaet. – Efterat jeg i tre eller fire Værelser havde seet en heel Deel Malerier af Værdi, og af gode Mestere - en sovende Amo af Guido hører endog til det Skjønneste, jeg her har fundet aabnede Opsynsmanden med et Slags Stolthed Døren til et Cabinet, hvor denne Samlings ypperste Juveel er opstillet. Eieren er en Signor Gatano Rossi, som uden Tvivl har arvet dette Gallerie, og nu, jeg veed ikke af hvilken Grund, vil sælge hele Samlingen. Blandt flere ringeagtede Stykker, der hang afsides eller gjemtes i en Afkrog, var eet, af en tyk Ambra Fernis fordunklet, ved Støv og Smuds ganske ukjendeligt Maleri, som man for syv eller otte Maaneder siden faldt paa at tage frem og lade rense. Jeg kan forestille mig hvor forbauset man er bleven ved at finde en Skat, hvorfor Eieren nu forlanger 240,000 Francs (10,000 Louisd'ors), og hvorfor han alt er budet det Halve af denne Sum. Man fandt et af Corregios Arbeider af første Rang. Man vidste, at Correggiv fire Gange har malet den samme Gienstand: St. Catharinas Vielse til Christusbarnet, og at af disse fire Malerier eet findes i Paris, eet i Neapel og eet i Polen. Kun af Tradition kjendte man det fjerde, og vidste at det engang havde været i Bologna. Nu aabenbarede det sig; og man fandt maaske det skjønneste af alle fire. Compositionen i dette Maleri, hvis Figurer ere i naturlig Størrelse, er reen og simpel. Madonna sidder til Høire (i Maleriet), med Ansigtet noget bøiet over Barnet, som hun holder med begge Arme i Skjødet. S. Catharina, siddende til Venstre, rækker sin høire Haand mod det yndige Christusbarn for at modtage Ringen, medens bag hende, næsten i Midten af Maleriet, eller rettere noget længere mod Venstre, en lille Johannes, mere liig en Engel, end et Barn, synes fuld af Glæde at betragte Scenen, og runder den herlige, ædle Gruppe. Et rigt Gardin af Purpursløiel, optrukket til Venstre, aabner Udsigten til et Landskab i Baggrunden, hvorover en italiensk Himmel hvælver sit luftige, azurblaae Slør. Man seer en lille Flod, med stille, speilklare Vande, rinde gjennem Dalen i det Fjerne; og paa hiin Side af Floden nær ved dens Bredder ligger en By, med et Slot og en Kirke. Man forsikkrer, at endog Bønder fra Egnen, der have seet Maleriet, kjendte Staden, Corregio med dens Borg og Taarne. Forgjeves vilde jeg prøve at beskrive dette Maleri videre, eller med Ord at udtrykke det Liv, der speiler sig i Ansigtet af enhver af de fire Figurer. Jeg forstaaer heller ikke med konstrigtige Udtryk at betegne enhver Fuldkommenhed i Maleriet, og jeg har lykkeligviis ikke det Kienderøie, der behøves for at opdage en eller anden ubetydelig Feil, som den forfængelige Kritik finder sin Trøst og Glæde i at opholde sig ved Alle, som have seet dette Maleri, ere i øvrigt enige i at beundre det. Man tillægger det Correggios fuldkommenste Stiil, og den rigtige Tegning, det fortræffelige Perspectiv, den rene Tone og skjønne Harmonie i Farverne taler for denne Mening. Hvad der her, som i Correggios Mesterværker i Parma, fortrinligen henrev min Sands og vakte min Beundring, er den ubeskrivelig sande og til Følelsen talende Natur, der lever i dette Maleri, og den fortryllende, henrykkende Ynde, der ligesom gjennemstraaler Skjønheden i Ansigterne. Disse Fortrin, hvori Corregio maaske er den eneste og største Maler, Verden har seet, findes i saa høi en Grad i dette Maleri, at det koldeste, det mest sløve og høvede Øie ei vil kunne see det, uden at modtage i det mindste en Deel af dets underfulde Virkning. - Christus, med det søde, uskyldige Smiil, der svæver over det hele Ansigt; Madonna med den dybe, rige, moderlige Kjærlighed; Catharina med et af de deligste og yndigste Ansigter, jeg nogensinde saae, med halv nedslaaet Øje, fuldt af den reneste, qvindelige Blufærdighed, med Udtrykket af Glæde, Ydmyghed og Kjærlighed, den barnlige Engel, med det klare, smillende, salige Aasyn, som kun den uskyldige Alder kjender – naar, kunde jeg sige, faae jeg vel noget Konstværk, der i høiere Grad har aabenbaret mig den hellige Skjønheds og den rene Yndigheds Mysterier, Alt er ligesom opfyldt og gjennemtrængt af disse. Enhver Stik kelse lever, ethvert Ansigt taler, og dybt til Hjertet, til den inderste Følelse. Her finder ingen kold, afmaalt og veiende Beundring Sted. Konstværket henriver os, og bringer os ligesom i Berøring, med Naturen selv. Hvad Konstnerens herlig Gemyt undfangede, hvad hans Aand og hans genialske Kraft bragte for Lyset, det taler umiddelbar til vor Sjæl, vi føle med ham, vi aande og leve i et af de mest levende Malerier, som nogen Konstner har frembragt. Jo meere jeg seer af Corregio, jo mere henrykker han mig, jo mere lærer jeg at fatte og beundre hans herlige Genialitet. Maaskee gives der større Maler end han, og han kom vel aldrig Raphael nær i Jdeernes sublime Høide og straalende Klarhed; men har Nogen vidst at fastholde det Skjønneste i den menneskelige Natur, Siælens rene Udtryk i den qvindelige og barnlige Ynde, har Nogen vidst at bringe Naturen i dens hele Sandhed paa Lærredet, da var det vel ham, der i Følelsen af sin indre Rigdom kunde udraabe: jeg er ogsaa en Maler. - O, hvad er den hele kolde, beregnede Konst i den franske Skole, hvad er Alt hvad jeg har seet af disse brogede, glimrende Udstillinger af rigtigt tegnede, rigt drapperede, theatralsk henplantede Figurer paa en stor Dug, imod et eneste Maleri, som dette, som Madonna del S. Girolamo i Parma, som Bern Luinis hellige Familie i Milano, Hvad nyttet al Konst, alle Skjønhedslinier, naar Naturen, naar Livet fattes, J dette Maleri af Corregio, hvor saamegen Ynde og Skjønhed taler, har jeg tillige beundret de ædle og ideale Former. Catharinas Ansigt er ikke blot deligt og yndefuldt, men af den reeneste Skjønhed. Børnene høre til de skjønneste, jeg har seet af Correggio, og Madonna nærmer sig næsten til raphaelisk Reenhed og Høihed.