Viborger Samler, 1848-01-24
J Løbet af Formiddagen bleve de i Kbhavn garnisonerende Tropper og samtlige Borgercorpser ved Generalmarschen sammenkaldte til deres respective Samlings pladser, hvor de deels i den commanderende General, Hs. Kgl. Høihed Prinds Frederik Ferdinands, deels i Kbhavns Gouverneur, Hs. Durchl. Prinds Wilhelms Overværelse aflagde Troskabseden til vor nuværende Konge. Kbhavns Porte vare lukkede fra Kl. 9 til 12. – Kl. 12 gaves der tillige fra Voldene og Batterierne Kanon salut. (Berl. Td.)De sidste Dages Uro og Frygt er nu afløst af Sorgen og den alvordfulde Bekymring. Christian den Ottende er bortkaldt fra dette Liv. Hans Regjering var kort, men ikke lidet betydningsfuld. Historieskriveren vil paavise flere vigtige Love og Foranstaltninger, som bære Christian den Ottendes Navn, og som vidne om et klart Blik, en human, dannet Mand, en Kjærlighed til Oplysning og til Folkets Lykke og Velvære, en Evne til at overskue Forholdene og overvinde den interesserede Modstand. Jkke faa af Folkets Forhaabninger ere opfyldte, ikke saa af dets Ønsker ere imodekomne, og en Deevar forberedt og ventede paa en snarlig Afgjørelse. Men et Haab blev dog ikke opfyldt: Haabet, som Ungdommen med den ildfulde Begeistring nærede - Haabet, som Manden med den klare Bevidsthed deelte – Haabet, som lød fra Tusinder, da Christian den Ottende besteg sine Forfædres Throne - Haabet om Danmarks Gjenfødelse ved Friheden. - Har den bureaukratiske Mod stand, eller de statsretlige Forviklinger, eller Hensynet til fremmede Magter, eller den mindre beleilige Tid, eller Mistilliden til Folkets Evne til at bære Friheden, eller endelig en mindre levende Overbeviisning om Frihedens Gavnlighed hindret Christian den Ottende i at opfylde Folkets Forhaabninger, Eller havde han udseet dette Aars Jubelfest til ogsaa at blive en Frihedens Jubelfest. Vi vide det ikke; men beklage vil man, at han blev standset i sin Gierning, dersom han virkelig havde tiltænkt os Friheden; thi, om han end ikke havde den Overbeviisningens Inderlighed, den urokkelige Villieskraft, der overvinder alle Hindringer, saa havde han dog den Jndsigt i Forholdene det Kiendskab til Personerne, den Evne til at lade disse samarbeide til de lagte Planers Udførelse, som vilde have lettet Frihedens Jndførelse. – Dog, Skjebnen vilde det anderledes, og vi høie os roligt under dens uforanderlige Tilskikkelser. Det var maaskee ogsaa for stor en Lykke for en Mand, at nævnes som tvende Folks Friheds Grundlægger. Ansvaret paa hviler nu og Æren vil tilfalde vor nye Monark midt under hans personlige Sorg. Maatte han med et alvorsfuldt Sind skride til sit vigtige Arbeide? Maatte han, – ligesom han er aaben og ligefrem i sin Fremtræden, ligesom han har et dansk Sind, ligesom han ønsker Rigets udeelte Bestaaen, – saaledes ogsaa vinde Kjærlighed til den ægte folkelige Frihed, og have Villie og Evne til at beskytte og haandhæve Nationaliteten og til ved Friheden at sammenknytte de enkelte Statsdele, Han vil særdeles meget trænge til de høitstaaende Embedsmænd i sin nye Virksomhed! Maatte de ret føle det Ansvar, der hviler paa dem, Maatte de fatte Fædrelandets Tarv og uforfærdet stræbe efter at fremme det, Maatte de erkjende Tidens høie Opgave og søge at løse den Men Folket kan midt i sin Sorg og Bekymring ei ligegyldigt see til. Det vil stole paa at dets Konge og hans Raadgivere handle i Sandhedens og Frihedens Jnteresse, men Folket har selv en Gierning at udføre, Monakken maa tilfulde kjende Ønskerne, for at opfylde dem. Han kan ikke paatvinge Folket en Frihed, som det ikke selv ønsker og arbeider for. Derfor maa Folket loyalt og tillidsfuldt, men tillige klart og bestemt udtale Ønsket om Friheden, om den Forfatning, som det saalænge har ønsket, som det alt otte Aar tilbage i Tiden bad om. Enhver, der altsaa elsker Friheden, Enhver, der skuer de Farer, som tilfældige Tidsomvexlinger medføre i en politisk ufri Stat, arbeide for Friheden og støtte dem, der tolke Folkets Ønske om en fri Forfatning! (Folkbl.) Overskrevet Christian den Ottende læses i "Bl. Td." følgende Linier, undertegnet H. K. Paa hver en Plet, den fjerne som den nære, J Danmark lyder: "Ak! kun otte Aar!" Lad tusind Harper stemmes til hans Ære, Ei bedre Lov fra deres Strenge gaaer.