Jyllandsposten, 1838-07-23
Det sidste af disse Hovedargumenter har saavel i Forsamlingen selv, som i Kjøbenhavnsposten (No. 179) fundet Gjendrivelse og skal derfor ikke her videre berøres. Dette er derimod ikke Tilfældet med det første Argument, der vistnok fortjener en særskilt Undersøgelse, og fortjener den ikke mindre, fordi den i Grunden kun motiverer den under No. 2 anførte Formening. Denne kan ikke alene bestrides med de i Forsamlingen og Kjøbenhavnsposten udviklede Grunde, men tillige ved en motiveret Benægtelse af den under Nr. 1 anførte Paastand, og derpaa er det, vi her ville gjøre et Forsøg. For Kongeriget Danmark haves ingen af Regjeringen autoriseret Jnddeeling i Provindser. Benævnelsen Provinds er, saavidt vides, i Lovgivningen kun brugt om det egentlige Danmark i Modsætning til de saakaldte tydske Provindser, nemlig de tre Hertugdømmer, hvilke som saadanne ikke henføres til Kongeriget. Hele det danske Rige har altsaa hidindtil kun havt een danske Provinds, men to, i senere Tid tre tydske Provindser. Skal altsaa Stænderforsamlingernes Antal rette sig efter Provindsernes, saa maa det egentlige Kongerige Danmark have netop kun een Forsamling. Vil man nu desuagtet paastaae, at Danmark bestaaer af flere Provindser, og at disse maae, da de raadgivende Stænder udtrykkeligen benævnes som provindsiale, nødvendigviis have særskilte Forsamlinger, saa bliver dog i alt Fald saameget vist og udisputeerligt, at Kongeriget umuligen kan siges at bestaae af to Provindser. Det er inddeelt i Stifter, og omendskjøndt man nu vistnok ikke kan ansee nogen af disse Jnddelinger som ligegjeldende med Grupperingen i Provindser, hvilket desuden vilde lede til Antagelsen af 7, saa kunde man dog maaskee fordre, at der skulde tages Hensyn hertil, for saavidt nemlig, at det, der nu er et samlet Stift, ikke burde henføres til forskjellige Provindser. Jøvrigt og hovedsageligen maatte der tages Hensyn til geographisk Beliggenhed og Begrændsning, samt Forskjelligheden i Dialect, Sæder, Skikke, Jndretninger, osv. Denne Betragtning vilde føre til at ansee, i Forening med tilhørende mindre Øer, Sjælland, Møen og Bornholm som een Provinds, Lolland og Falster som en anden, Fyen og Langeland som en tredie, og Nørrejylland samt nogle Øer i Kattegattet og Vesterhavet som en fjerde Provinds. Tage vi derimod ikke Hensyn til Stiftsinddeelingen, men alene til de i provindsial Betydning mere væsentlige og egentligen afgjørende, naturlige Grændser og folkelige Eiendommeligheder, saa maatte Bornholm ansees som en særskilt Provinds, og Antallet blev da 5. Afseet fra Jisland og Færøerne, synes dette rimeligst, saavel i Henseende til den geographiske Beliggenhed, som til de for disse Landstrækninger tydeligt fremtrædende, særegne Dialecter og mange andre Forskjelligheder, ikke blot i folkelig, men tillige i administriel Henseende. Den eneste Autoritet for en bestemt Provinds inddeeling, som vi kjende – en forresten vistnok betydelig Autoritet – er det Tabelværk hvormed vor Statistik nu beriges ved saakyndige, af Regjeringen dertil udnævnte Mænd, for hvilke netop den kongelige Commissarius staaer i Spidsen. Men her gaaer Provindsinddeelingen endnu meget videre, idet de provindsviis grupperede Tabeller deele Kongeriget i Sjælland, Møen, Bornholm, Fyen, Langeland, Lolland, Falster og Nørrejylland, nemlig i 8 Provindser.