Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-08-06
J denne Grændse, nærved hvor en endnu rindende liden Bæk har skaaret sig et, en 16 til 20 Alen dybt Løb igjennem Bakkken ud til Havet, ligger Helenas Kilde. Den vælder ud midt i den mod Norden vendte afskaarne Havbrink, som endnu her er Leerjord. J denne er der skaaret en Trappe, bevoxen med Græs, tredive Trin ned. Ved Kilden eller Kilderne (thi der ere tre - fire særskilte Væld) er en liden Terras, omgiven med Rækværk og Bænke, og over Hoved vældet en liden Træhytte. Havet bruuser en otte ti Alen nedenfor. Rækværket, saavel om Terrassen eller Afsætningen i Bakken, som om de af Kilderne, der ikke ere indesluttede i Huset, vare endnu behængte med Klude, som de Mennesker, der sidste St. Hansdag besøgte Kilden, have brugt til med Kildens Vand at vaske deres gigtiske Lemmer, vel og deres Saar. - Maaskee tusinde Skridt, herfra oppe paa Marken er St. Helenas Grav, eller en saaledes kaldet liden med et Steengjerde indhegnet Jordplet af en 10 til 12 Alen i Firkant, midt paa hvilken ligger en Steenhob, der seer ud som Levninger af en af de gamle Grav eller Offersteder, hvoraf vore Marker have saa mange at fremvise. Paa de levnede Stykker af den sønderslagne store Steen, der har tildækket det Hul, der skal være Helgenindens Grav, synes Spor af en nu ulæselig Jndskrivt, men man veed ikke noget om Anledningen til den Fabel om en St. Helenas Ligs Ankomst til Kysten, som paa det Sted, hvor det berørde Landet, skal have ladet Kilden frembryde og da det skulde kjøres derfra op at begraves paa Tidsvilde Kirkegaard, gjorde sig her, hvor Graven er, saa tungt, at det ei kunde bringes Men Jndhegningen om dette saa videre 3. *) Efterat dette er skrevet, er udkommet Vedel Simonsens Udsigt over Nationalhistoriens ældste og mærkeligste Perioder, hvor der i 2den Deels 2det Hefte, handlende om Nordiske Valfarter og Korstog til det hellige Land, findes S. 96 nedenstaaende historiske Oplysning denne Gjenstand angaaende: kaldte eller virkelige Gravsted, som Pontoppidan 1764 beretter, i Aaret 1738 at have været prydet med smaae Kors, der da faaes som nye, at man maatte formode dem nyligen der at være satte, fandt jeg nu just ligedan. Pladsen var besat med smaae Kors, som for det meste saaes tydeligen et at være ældre end siden sidste St. Hansdag, behængt med Klude, ogsaa laae der en heel Deel Krykker, formodentligen Mindemærker om at Folk, som havde brugt dem paa deres Vandring hid, efter her gjenfunden Styrke og Sundhed, havde ei behøvet dem mere. Maaden, her at opnaae den tabte Sundhed er, at reise hid, drikke af Kildens Vand, og vaske dermed den lidende Legems Deel derpaa gaae hid op til Graven og tage sig der en Slum. At den Anstrængelse, som en Reise hid foraarsager et længe lidende, længe sengeliggende gigtisk Menneske - Befrielsen fra langvarigt Ophold i den usunde Luft i et beklumret Værelse, med Nydelsen af frie Luft for nogle Dage i den bedsiSt. Helene fra Schedvi i Vestgothland, Hertug Guttorms Datter, foretog omtrent 1135 en Andagtsreise til det hellige Land. Hun havde fra sin Ungdom af levet et gudeligt Levnet, var vel i sine unge Aar blevet gift, men blev ogsaa tidlig Enke og vilde aldrig indlade sig i noget Egteskab mere, skjøndt hendes Stand, Midler og Ungdom indbød til samme, hun henlevede tver imod sin Tid i Bøn og Fast, gjorde den Fattig meget godt og foretog sig som sagt – 113 til Fods og paa pillegrimsviis en Andagtsreise til Jerusalem. Da hun igjen kom tilbage fra samme byggede hun største Deels paa egen Bekostning Kirken i Schedvi; men 1140 overfaldt hende egne Paarørende hende paa Veien til Kirken, Gothene og dræbte hende, fordi de troede, hun var skyldig i hendes Svigersens Mord, imidlertid blef hun 1164 kanoniseret og med stor Høitidelighed strinlagt i Schedvi Kirke, uden for denne Bye findes hendes Capel og saavel her som ved Gothe ne findes en hende helliget Sundhedskilde; i Kirken selv sees endnu hendes Grav, men ingen af hendes Been i samme; thi, som det hader, bragte svenske Munke hendes Legeme tilAsserboe og Tibirke i Sjælland, eller – som at andet Sagn vil – hun sløi did i en Steenkiste, ligeledes vises i Tibirke Sogn hendes Grav og et Kanonskud derfra ved Stranden hendes Kilde, hvor endnu paa St. Hansdag mange troende Syge sog Lindring og Hielp. *) Danske Atlas 2 Tom. S. 255. Aarstid. Pattenternes Udrivelse fra deres daglige Livs almindelige Sorger og Ubehageligheder; disses Ombytning med en Reises Adspredelser; Møde med gamle Venner. Omgang med dem og nye Bekjendtskaber og Jndvirkningen af nye Gjenstande paa det hele lidende Menneskevæsen - dertil Jndbildningens mægtige Tryllekraft – maae vel have givet og vil vel stedse vedblive at give mange virkeligen eller indbildt Syge den savnede Helbred – alt dette er om ei for Physiologen saa ganske forklarligt, saa dog hvad, efter Millioners Erfaringer, nok er at vente. Man ivre mod Overtroen og Blindheden for Oplysning og Fornuft, saa meget man vil, saa vilde det være ubarmhiertigt, at spærre for Adgangen til den her sig hvert Aars St. Hansdag saa velgjørende og virksom visende Hyge. (Fortsættes. - Hand. Tid.)