Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-06-05
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Fireogtyvende Aargang. No. 45. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 5 Juni 1827. Recept til et langt Liv og en glad Alderdom. Saa mange Venner gade vide, Til høje Alder at opnaae, Der kun forundes saare Faa? Jeg disses Ønske ikke svigter. Men skal i Korthed sige dem, Hvorledes efter Christenpligter Som Læge jeg er gangen frem. Gud og forlænger ofte Livet, Som tidt man lignet har med Sivet, Men selv man dog med gode Raad Bør rask udspinde Livets Traad; *) Forfatteren er den, som Læge berømte, men som Digter ubetydelige, Prof. D. W. Triller, født 1695 og død 1781. Man har kun beholdt Hvad Alt der gjordes paa min Side Et Digt af en 84 Aars Læge *). Jdeerne, uden at binde sig til Originalen, men skyldige Tone. dog søgt at bevare den jevne, gammeldags, tro Naturens Bue ei maa spændes, Som om den var af Staal og Steen, Men flittig Omsorg maa anvendes, For at beskytte den mod Meen. At ret mit Sanduhr altid falder Det har jeg paa mig selv erfaret, Og det min Sundhed har bevaret Næst Guds miskundelige Gunst; Som Læge brugte jeg ei Kunst Til at opnaae den høje Alder; Men god Diæt og Sindsro giør, Og viser rigtig, som det bør, Hvor, som sin Alder vidt vil drive, Fra Lægemidler ganske blive; De svække og forstyrre kun Enhver Natur i Bund og Grund; Skal jeg endnu et Middel raade, Som min Person ret vel bekom Sædvanlig svækkes kun Naturer; Er Jntet bedste Lægedom. Saa vidt til Sundes største Baade, Ved Foraars- og Bevarings Cure. Og drives deres Brug for vidt, Nedbrydes vores Sundhed tidt; At purgere og aarelade, Som kun hos Folk en Vane er, Vor Sundhed kan forvolde Skade, Og snart os bringe Graven nær. Men skal oprigtig jeg Jer raade, Saa maa i Alt J holde Maade, J Spisen, Søvn, Viin og Elskov, I Arbeid følg Naturens Lov; Saaledes Hippocrat har skrevet, Og af Erfaring Medhold faar; Thi selv han har derefter levet, Og blev henved sex Snese Aar. Hvad Gorgias saa klogt har svaret, Man os paa Prent har opbevaret; Da han heel munter, sund og let, Til over Hundred bragte det. J vil jeg eder skal beskrive: Hvorlunde jeg saa gammel blev, Saaviid, at aldrig jeg i Live, Ved Gilde eet Minut fordrev."Man Nat til Dag ei lade blive, J. Sovetid ei Syssel drive, Jsær naar ei man har Motion, Og drukket har en god Portion; Ved hine Aften Pikeniker, Som høit nu yndes overalt, Man Dødens Skaal heel ofte drikker, Mens Glæden selv man har paakaldt. Saa mange Folk sig herlig mædsker, Lig Offerdyret, Døden æsker; Ved Ødselhed de, ret med Flid, Forkorte meget deres Tid; Naar deres Aftenbord er dækket Med Viin, Posteier, Kage, Steeg, Et useet Lyn faar snarlig knækket Den stærke Sundheds grønne Eeg Skal Lampen altid stadigt brænde, Da over ei maa Olsen rende; Thi ved dens Overløben brat Dens Flamme sige vil god Nat; Saa er det og paa lige Maade. Med vort Legeme selv bevendt, Holde I ei med det tilraade, Dets Vægge hurtig er udbrændt. Naar man i Vand lidt Viin har blandet, Er ingen bedre Drik end Vandet; Mens Blodet det gjør tyndt og let, Det rask i Aaren driver det; Vand styrker, pirrer Mavens Kræfter, Og kan fordøje Madden snart; Naar man kun ikke strax derefter Rider, løber i største Fart. Af Vine ingentid de søde, Men næsten altid kun de røde, Er sunde, naar til Maade man, At nyde dem blot er istand; Burgunder ei kan mindre skade, End selv forfalsket Malaga, Hvorved de Lystige og Glade Sig hente Gigt og Podagra. Et Glas, kun brugt som Mavepiller, Et Glas til at fordrive Griller, Et Glas at vække Munterhed! Men sjeldent gjøre man Besked, Og aldrig holdes ved med Drikken, Thi det til Uheld føre kan; Fornuften lades let i Stikken, Og til et Dyr bliv drukken Mand.