Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-02-06
Vi have et St. Hans Hospital, som er bestemt for veneriske Patienter, og om dette er der skrevet og sagt saa meget, at det næsten synes at være overflødigt, at sige et Ord mere derom. Man taler ideligen om Skuespilhusets bedre Indretning, – man raffinerer paa alle muelige Forlystelser, men kold og ligegyldig synes man at være ved den Indretning, der er bestemt for vore ulykkelige og faldne Medbrødre og Medsøstre. J det hele Hospital er der ikke indrettet flere end nogle og halvtredsindstyve Pladser for veneriske Patienter, som i det høieste ere fordeelte i 4 til 5 Værelser. Der gives ikke et eneste Værelse for enkelte Personer, som ei ville være deres Forfatning offentlig bekjendt. Et Menneske af simpel Stand forledes ofte til at gaae saalænge, indtil Sygdommen er ulægelig, blot for ikke at komme paa Ladegaarden, et Sted, hvis blotte Navn opvækker, ligesaa megen Rædsel som Skjændsel. Og hvor skrækkeligt maa det ikke være for et Menneske af mindste Følelse, der i et ubesindigt Øieblik har paadraget sig en saadan Smitte, at begive sig hen, hvor Udskuddet af det menneskelige Kjøn saa at sige er samlet? Det uskyldigste Fruentimmer kommer her, ligesom i det saakaldte Forbedringshuus, i Selskab med de foragteligste Skjøger, og et eneste Feiltrin drager her ofte hendes totale moralske Fordærvelse efter sig. Halvtredsindstyve Pladser ere desuden ganske utilstrækkelige for en Stad, som Kjøbenhavn, der har 90,000 Jndbyggere, hvoriblandt der, efter en bekjendt Dansk Læges Mening, altid kan regnes 1000, der i større eller mindre Grad ere betagne af denne Sygdom. Frederiks Hospital, – een af de priisværdigste Indretninger i Kjøbenhavn, – maa, efter Fundatsen af 6 Augusti 1756, ikke modtage veneriske Patienter. Der gives altsaa ikke en eneste Jndretning i Hovedstaden for de Syge af Middelstanden, der have Følelse for Ære. De tye hellere hen til Qvaksalvere 1) og Doctorbøger, og forJeg har nyligen seet et mærkeligt Exempel herpaa. Et ungt Menneske fra Provindserne var blevet smittet. Jstedet for at gaae til en Læge, henvendte han sig til en Qvaksalver. Denne gav ham et Lægemiddel, som drev Sygdommen tilbage i Legemet. Nogen Tid derefter brød den ud igien, og da jeg saae ham, var han fuld af veneriske Byløge derved det Onde endnu mere. Kun den yderste Nød tvinger den Fattige, – men, som oftest, for seent, - til at tage sin Tilflugt til St. Hans Hospital. Saaledes sniger Sygdommen, sig frem i Mørke og udbredes alt mere og mere istedet for at aftage. For at standse denne skrækkelige Syges videre, eller, i det mindste, dens alt for stærke Udbredelse, var det vel nødvendigt, at veneriske Patienter bleve optagne i alle Sygehospitalerne, uden Forskjell, paa St. Hans Hospital nær, fordi menig Mand eengang har fattet en stor Fordom mod de Syge, som komme derhen, og fordi det er en Plet paa deres Caracteer, som hos fordomsfulde Mennesker kan have den skadeligste Jndflydelse paa deres tilkommende Vel. De Værelser, som ere bestemte til dette Brug i dette Hospital, kunde bruges til de Vanvittiges større Beqvemmelighed. Det maatte tillige forbydes enhver Apotheker og Qvaksalver at give der. Men Mennesket var ganske ligegyldigt derved. Man bad ham at henvende sig til en Læge, men det vilde han paa ingen Maade. Han forsikkrede, at han nok skulde cur rere sig, dersom han kun kunde faae fat paa en vis medicinsk Piece. Raad i deslige Sygdomstilfælde. Det burde ligeledes paalægges enhver ved en Lov, strax, naar han mærkede, at han var bleven smittet, at henvende sig til en promoveret Læge eller til et af Hospitalerne. Det Mandfolk eller Fruentimmer, som blev overviist om, at have smittet nogen, burde alvorligen straffes. - Vilde man i øvrigt indvende, at Smitten lettelig kunde meddeles de andre Syge i Hospitalerne, dersom man vovede at modtage de veneriske Patienter, saa lader denne Indvending sig lettelig gjendrive. Jkke at tale om, at den veneriske Smitte ikke meddeles uden ved Samleie og Berørelsen mellem et aabent venerisk Saar og en Legemsdeel, der er blottet for sin Overhud, saa vilde det være en meget let Sag, at indrette særskilte Værelser for saadanne Syge. Sandt er det, at det vilde være forbundet med nogen Bekostning; men det vilde være sørgeligt, dersom man i en Stad som Kjøbenhavn, hvor man har Baller og Assembleer hver Uge, ikke skulde kunne faae samlet et klækkeligt Bidrag til at fremme en for hele Menneskeheden saa vigtig Sag. Archives du Nord.