Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-07-13
Hvad nu det intenderede Jndløb angaaer, da troe vi derom allerunderdanigst at kunne sige: 1) kan dets hele Længde kun blive nogle Bøsseskud. Som en Følge heraf vil det ingen Krumninger kunne faae, og derfor heller ikke være istand til at standse Bølgernes og Strømningens Fart, men med Hurtighed optage en betydelig Vandmasse. Af samme Grund vil det heller ikke kunne faae nogen særegen gunstig Retning, og saaledes blive udsat ligemeget for alle Vinde. Selv om man fra først af gravede det i Sydvest, vilde dog denne Retning paa Grund af Kortheden kun have meget lidet at betyde, og den stærke Strømning vilde desuden ikke tillade det at holde sig saaledes ret længe; det er desuden umuligt at bestemme dets Brede; thi hvorlet vil ikke Strømmen tage det flygtige Sand, hvoraf dets Sider bestaae, med sig, i Fjorden eller i Havet, og jo bredere dette Gab bliver, desto større bliver ogsaa Ødelæggelsen, som herved forvoldes. 2) har det især ved en nordvestlig eller vestlig Vind kun den smalle Deel af Fjorden foran sig. Naar Vandmassen, strømmer ind, vil den derfor hurtigere og lettere gaae op over det ligeoverfor liggende lave Land. 3) har det ingen Klitter indenfor sig, og dette er dets store Mangel, thi af den Grund ville Bølgerne ikke saaledes som nu mødes og opholdes af nogen Gienstand, men med ustandset Voldsomhed strømme ind over Engene, der, i det Hele taget betydeligt lavere end de ved Nissumfjord beliggende, for en stor Deel hæve sig Lidet eller Jntet over den almindelige Vandstand. 4) vil denne Gravning i alle Tilfælde blive et interimistisk Værk, som Naturen atter – hvis den ydre Klitrække ikke forinden ved en Storm er bleven ødelagt – vil tilintetgjøre, idet Strømmen fra Fjorden efterhaanden, ligesom det hidtil stedse har været Tilfældet, vil flyttes imod Syd, og omsider indtage sit naturlige Leie. De vigtigste Resultater heraf blive altsaa efter vor allerunderdanigste Mening, at det nuværende Jndløb optager Vandmassen kun naar Stormen er i eet Hjørne, nemlig det sydvestlige, hvilket her er mindre farligt, og som en Følge heraf sjeldnere, ved at bryde Bølgerne langsommere, og dersom Stormene ikke vare meget længe, i mindre Mængde. Alt dette taler saaledes for, at de inde i og ved Fjorden værende Enge kunne faae Ro for Havet, hvilket de senere Aars Erfaring ogsaa have viist at være Tilfældet. Det intenderede Jndløb derimod, som staaer aabent for alle vestlige Vinde og er kun kort, optager som en Følge heraf Vandmassen oftere, uden at standse dens Voldsomhed, og, blot ved en almindelig Blæst i Hast og Mængde. Det nytter kun lidet, at den gaaer hastig ud igjen, thi desto hastigere fører den da sit Bytte, navnlig af det bjergede Hø, med sig ud i Havet. Klager over slige Uheld lyde ogsaa tilbage i Tiden. Ve ville til Exempel tillade os allerunderdanigst at anføre et Par gamle Præsters skriftlige Meddelelser, som findes i Ribe Stifts Archiv i de skrevne Beretninger fra 1690 om de geistlige Embeder. De lyde saaledes: A. Voris beste enge ere omkring ved fjorden beliggendes, og hænder det Sig tit og ofte, at Vesterhavet gaaer op ofver dennem, naar Høet ligger po Skaar, og bortskyller og fordærver det, som slaaet er, nogle Gange Aar efter Aar, saa vi derudofver tit maa lide Mangel paa ho og foder. Datum Synderborck, d. 20 Febr. anno 1690. Augustinus Miller. B. Det hænder sig ofte at Vesterhavet gaaer op ofver voris enge i Mærsken, som ligger omkring ved fjorden, og borttager eller og fordærver al voris ho, saa vi derofver tit lider mangel po ho og føder. Datum Hemmed Præstegaard, d. 20. Febr. anno 1690. Ture Terkelsen. Heraf sees det altsaa, at der i Slutningen af det 17de Aarhundrede have lydt hyppige Klager over Havets skadelige Jndvirkninger paa de ældre og høiere beliggend, Enge. Disse Klager høres, Gud være lovet, kun sjeldent i vore Dage, da Landmanden med temmelig Rolighed kan høste sit Ho, uden at han behøver at være i denne stedsevarende Frygt for at Havet skal røve eller fordærve det. Og denne Tryghed lærer Erfaringen os ingenlunde at give Havet Æren for, derimod synes det nomtvisteligt, at den ene har sin Grund i Jndløbets nuværende Forhold og Stilling. Vi behøve heller ikke at hente Klagerne saa langt tilbage i Tiden; der leve Mange, som have været Vidner til Fjordens nuværende Jnd leb, og til samme Tid fornummet de skadelige Følger deraf. Dog, allernaadigste Konge, tydeligere end alle skriftlige Optegnelser og alle skriftlige Vidnesbyrd tale de saakaldte Tipper, Værn og den øvrige Opgrøde til Fordeel for det nuværende og imod det intenderede Jndløb. For omtrent 80 Aar siden, da Havet var brudt igjennem paa et nordligere Sted, existerede de ikke, men efterhaanden ere de samtidigen med Nymindegabs Flytning mod Syd voxede til et England af mere end 4000 Tønder, som hver Aar forøges, hvilket blandt Andet kan sees deraf, at til Exempel Værnet i 1822 gav et Udbytte af 1842 Rigsbankdaler, og 1842 et do. af 3927 Rbd. Ere nu disse Enge, nemlig Værnet, Tipperen, Lønborg, Stanning, Skjern, Vel linge og den øvrige Opgrøde en Virkning af Fjordens sydlige Udløb, da kan vist neppe nogen Slutning være uaturligere, end at de igjen ville forsvinde med deres Aarsag. Og selv om det blev ved disse Enges Ødelæggelse, som Havet saare let kunde foraarsage, navnligen ved at overskylle og tildække dem med Sand; hvilket Tab vilde da ikke allerede afstedkommes, Statskassen vilde for Øieblikket miste 2714 Rbd. om Aaret, en Sum, der ved sidste Auction indkom for D. M. Andeel i Tipperne, og som ved næste – at dømme efter de aarlige Auctioner over Værnet - betydeligt vil forøges. Endnu langt føleligere vilde Tabet blive for den omliggende Egn, som i Almindelighed kun har sandet Jordbund, der ikke kan undvære det Ho, som disse Enge producere i saa rigt Overflod. Og ikke blot den nærliggende Egn vilde lide, ja vi kunne vel sige, for en Deel totalt ruineres; men dette Tab vilde virke langt ind i Landet, hvor der kun findes lidet Eng, hvorhen meget af dette Hør med utrolig Møisommelighed føres, og hvorved mange Strækninger Hede aarlig opbrækkes, og holdes under Drift. Til disse øiensynlige Følger kommer nu den Mulighed, at Havet ikke vil indskrænke sig til Engenes Ødelæggelse. Der er vel neppe noget Menneske, som kan sige, dertil vil det komme, og ikke længere, det er D. M. i frisk Minde, hvormegen Ødelæggelse Havets Gjennembrud ved Agger har foraarsaget paa Engene ved Liimfjorden. Hvo vil kunne borge for, at der ikke ogsaa ved Ringkjøbingfjord, naar Elementet der aabnes en beqvemmere Indgang, tillige aabnes det Leilighed til større og større Ødelæggelser. Vor vesterjydske Strand er et Tvistens Æble mellem Land og Hav, og at det Sidste er den seirende Part, det kan Betragteren snart blive vaer. Derom tale Vidnesbyrden fra Helgoland indtil de sønderjydske Øer; derom tale Agerfurerne, som paa mange Steder under Sandet strække sig ligge til Havet; derom taler Støtten paa Bov bjerg, og dette Hav, der kun ved den største Aarvaagenhed og uafbrudte Anstrengelse kan afholdes - ikke standses, vil man saaledes give sig til Priis for, ret som vilde en beleiret By, der endnu ikke var tvungen til Overgivelse, frivillig aabne sine Porte for en mægtig og troløs Fiende! – Nei, D. M. vi kunne ikke andet end allerunderdanigst bekjende, det tykkes os isandhed et farligt Vovestykke at sætte saa meget Land, saamange Menneskers Velfærd og Liv paa et saa usikkert Spil, hvis Tab er uberegnelig og ubegrændset, og er Prøven gjort, er Jndgangen aabnet, da er det for silde at indsee Feilen, ved Menneskehænder kan den ikke rettes igjen. Dette er vor og flere tusinde Landboeres Mening om denne Sag, som vi have anseet det for Pligt herved allerunderdanigst at forelægge D. M., idet vi trygt overgive den til D. Ms. landsfaderlige Viisdom og Retfærdighed. Vi negte ingenlunde, som vi allerede have berørt, at det vilde være til Gavn saavel for Ringkjøbing som for vor egen Handel, at Seiladsen blev forbedret, og vi udtale ligesaavel som Hine Ønsket om at det kunde skee; kun tillade vi os allerunderdanigst, men i Følelsen af den øiensynlige Fare tillige ret indstændigt at bede D. M. om, at der ved den intenderede Plan maa blive veiet Gevinst imod Tab, og at Spørgsmaalet maa blive besvaret efter en grundig og alsidig Bedømmelse. Efter vor allerunderdanigste Mening er Ringkjøbings forøgede Handel, de flere Lax og Sild, som man venter, ingenlunde at sammenligne med hvad der sættes der i Vove. Allerunderdanigst Undertegnet af Sogneforstanderskaberne for Hemmeth og Sønder Vium, Lønborg og Egvad, Aadum, Skjern, Stauning, Velling, Lunde og Ontrup, Nørre Nebel og Lydom, og Sønder og Nørre Borch.