Viborger Samler, 1848-11-06
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Paris, den 24de Octbr. Constitutionen er drøftet og antaget, paa de faa Puncter nær, der skulle afgjøres ved de organiske Love. Jnden Nytaar skal Præsidenten vælges, Nationalforsamlingen har voteret sin Vedbliven lige indtil de organiske Loves Antagelse, altsaa i det mindste i eet Aar; Frankerigs Førere søge at ankre i Stabilitetens Havn. Grunden til den nye Statsbygning er lagt; Materialierne ere paa rede Haand; den duelige Bygmester paaligger det at opføre Republiken solid og varig. Pengemændene begynde at vise Tillid til det Bestaaende; paa Børsen glattes Pengemændenes Pande; Arbeidet i Fabrikerne og i Ateliers gaaer livligere. Dog er Faren endnu ikke forbi, vi kunne befrygte store Stød, betydelige Rivninger, efter hvilke Consolidering først vil paafølge. Eller troer man maaskee, at de daglig stedfindende Banketter, at de til en ny Revolution ophidsende Pamphleter og Journaler, at den uopsættelige Proces imod Mændene fra 15de Mai (Raspail, Barbes, Blanqui, Sobrier o. fl.), at den endelige Afgjørelse af de mange tusinde Junifangers Skjebne, at Præsidentspørgsmaalet, hvis endelige Afgjørelse maaskee tør yde et Sidestykke til Kongevalgkampene i de nærmest foregaaende Aarhundreder i det sønderlemmede Polen - troer man forAlvor, at alt dette brændbare Stof, disse oprullende Uveirs skyer ville rolig, uden Lyn og Torden, uden Ødelæggelser drage hen over Frankerig? Jntet af de mange Partier har opgivet sin Sag, ethvert af disse haaber ved et coup de main at komme i Besiddelse af Magten. Heraf opstaaer Mistillid, men tillige skaanende Hensyn til Modstanderne. Saaledes kan man forklare sig, at Cavaignac offentlig trykker Ledru-Rollin i Haanden, at Legitimisten Laroche Jaquelin synes at staae paa en god Fod med Marrast, og Pengearistocraten v. Rothschild med Socialisten Proudhon. Men vise ikke disse linisons dangerenses, at Jngen veed hvad Fremtiden vil bringe, og at man har sit Blik henvendt til alle Sider. At selve Regjeringen ikke foragter at speide ind i Fremtiden, vise de sidste Modificationer i Ministeriet, vise de uhyre Rustninger for at kunne gaae den eventuelle Kamp imode. Garnisonen i Paris forøges og renses; Regimenter, paa hvilke man ei tør stole med Tryghed, afleses af de af Africas Sol brunede Helteskarer; uhyre Forraad af Munition og Meel, Salt og Viin samles i Magazinerne i Paris; 60,000 Kjernetropper, forsynede med et stærk Artilleri (til hver Kanon 200 Skud), bevogte Paris, og i de sidste 3 Dage arbeides der med overordentlig Jver paa at befæste og armere Forterne om Paris. Disse Forters Besætning udgjøre 20000 Md.; desuden Artillerister til at betjene 800 Kanoner. Saaledes har da Gen. Cavaignaes Regjering, der bestaaer af 2 Generaler, 2 Advocater, nogle juridiske Embedsmænd og 1 Banquier, udrettet hvad Louis Philippe i sin Magts Fylde ei kunde drive igjennem; thi de Deputeredes Kammer, der ikke vovede at trodse den offentlige Mening, som i disse Forter kun saae ligesaa mange Bastiller til at holde Pariserne i Ave, exilerede hine 800 Jldsvælg til Bourges 60 Lieues fra Paris. Regjeringen staaer rustet; den anseer en afgjørende Kamp for uundgaaelig; jo hurtigere den finder Sted, desto sikkrere er Regjeringen paa et forden og Statens endelige Rolighed seierrigt Udfald. J Overeensstemmelse hermed skal Gen. Lamoriciere, der kan ansees som Republikens første Klinge, ligesom Cavaignaaer dens Skjold, have yttret: "Jngen kan mere end jeg sørge over enhver Draabe af det ædle Soldaterblod, der udgydes i Borgerkrigen, men - ærlig talt, skal der endnu engang leveres en Gadekamp, saa lad denne Kamp begynde strax, for at vi dog omsider kunne komme i Rolighed." – Nu er enhver Emente kun et Værk af en beseiret Minoritet; kun da, naar Majoriteten reiser sig imod den bestaaende Orden, oplever Frankerig enten en ny Revolution, eller – en Restauration, ja en Restauration. Journalen Salut public i Lyon publicerer et af Marschal Soult skrevet Brev, hvori denne Veteranernes Veteran erklærer at ville modtage den ham fra alle Sider tilbudte Candidatur til Præsidentskabet for Republiken. Alle Royalister ville stemme paa Soult, i hvem de see en Gjenopretter af Monarchiet. Det radicale Parti vil stemme paa Ledru-Rollin, Socialisterne sværme for Raspail. De tvende Hovedcandidater ere Cavaignac og Louis Bonaparte, men ogsaa Thiers og Lamartine ville erholde mange Stemmer.