JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Corsaren, 1844-04-19
Borgmester Ussing, Kæmpevise. Mel. Hr. Peder kasted Runer rc. Hr. Ussing kasted Runer ud i "Dagen" Saa Rostock aldrig havde for seet Magen; Til Trykkefriheds Fanen Saa drabelig han svoer, At for de danske Stænder Han blev Tambourmajor. Djærve Slag, naar ham svigted Ordet, Djærve Slag slog han da i Bordet, Djærve Slag. Han Trommen slog, hvor gamle Konger boede, Saa Grever og Baroner paa ham gloede. Men Folket kjøber henrykt: Til ham en Guld-Pokal; For dyrt jo ei kan vædes. En Hals saa liberal. Djærve Ord vil han aldrig miste, Djærve Ord, saa hvert Baand skal briste - Djærve Ord! Hr. Ussing sidder lange Vinternætter, Og grunder, mens Pokalen tidt han letter. Da blev hans Sind omtaaget, En Djævel i ham foer, Da Rusen var forbi, han Opfandt "det seige Ord". Seige Ord - Ord af Vidskelæder, Seige Ord, som passer alle Steder, Seige Ord. Den Vægter raaber høit, da Ussing kommer, "Nu bringer han min Sjæl den danske Sommer". Da blinked fra oven Et Kors i høie Skyer. For det, han tænkte, Fanden, Men ikke Ussing flyer. Favre Kors rokkede hans Forsæt, Favre Kors - og saa tog han Korset, Favre Kors. I Vandets Commission han nu vil gavne. De "bedste Borgere" ham henrykt favne. At han er deres Mester, De alle sande maa. Derfor Bormesterkronen. J Hast ham sættes paa. Favre Ord nu for Korset lyde, Favre Ord en Bormester pryde, Favre Ord!
Corsaren, 1844-04-19
Kjøbenhavns Klysteriec. "Det forekommer mig, at jeg skulde have den Fornøielse at kjende Dem ....... men jeg erindrer ikke øieblikkelig". " Jo meget rigtig, Hr. Baron, jeg har adstillige Gange været hos Dem; jeg er Bud ved Gjældscommissionen."
Corsaren, 1841-02-26
Eftersom Biskop Mynster i sin Landemodsprædiken characteriserer Lindberg og hans Parti som 'Mennesker, der ere opflammede af en falsk Jver,' maae vi give Hr. Fenger Medhold i hans Straffeprædiken mod Biskoppen i denne Anledning i Nordisk Kirketidende". Thi hvor inhumant er det ikke at tale til Magisteren om "Flammer, der jo saa let kunde lede hans Tanker paa "Faklert og andre ubehagelige Reminiscentser!
Corsaren, 1844-04-19
Justitsraad, Borgemester og Ridder Tage Algreen-Ussing. Hvor tidt dog Ussing har forandret Navn! J kommende Tider skal en Capitain Lengningk have samme Umage med at finde hans Slægtregister som en Naturforsker ved at bestemme en Chamæleons Farve. Dog, hvor hurtig end Forandringerne skete - aldrig traf de hans Overbeviisning uforberedt. Først havde han ligesom andre Mennesker et Fornavn, hvorunder han modtog Dada i Skolen; dengang hed han Tage. Da han rykkede op i de overste Klasser, anlagde han den mandlige Toga og sine Fædres Navn og hed Ussing, ganske som andre Mennesker. Hvornæst han indtraadte i Cancelliet og af Nogler blev kaldt Hr. Cancellist, af Andre, der vilde indsmigre sig hos ham, Hr. Fuldmægtig. Nogen Tid efter hed han Hr. Assessor, og da han i denne Periode begyndte sin politiske Løbebane, antog han privat det dobbelte Navn: Hr. Algreen-Ussing. Længe stod han nu i Stampe og kunde ikke komme frem - ganske som den ædle Stridshingst, der dreier og vender sig til forskjellige Sider og overalt finder lukket. Da aabnedes Bommen, og, som Vandet styrter ud af den aabnede Sluse, styrtede Ussings Navneforandring pillsnar afsted, og han hed Hr. Professor, Hr. Høiesteretsassessor, Hr. Ridder, og endelig Hr. Justitsraad, Hr. Borgmester - Hr. Borgmester! Og ved al hiin Navneomskiftning er han dog ikke gaaet over til nogen anden Troesbekjendelse end den lutherske.
Corsaren, 1844-04-19
Digte af Chr. Juul. Min gode Corsar! Ja, saaledes kalder jeg Dig egenlig kun unter uns, thi til daglig Brug, det vil sige, naar jeg er hjemme hos min Kone, kalder jeg Dig ellers ikke andet end den fordømte Corsar. For jeg skal sige Dig, min Kone har et Horn i Siden paa Dig - hun har nemlig en Fætter, der er Boghandler - og min Kone og jeg, vi ere som Et. Nu altsaa, min gode Corsar! Jeg har faaet i Sinde at skrive en Artikel idag, medens min Kone er i Boutikerne, og den skal høre Dig til - ifald Du vil have den. Hvilken er den nyeste Nyhed i disse Dage? - see, det veed Du ikke. Men jeg skal sige Dig det Det er den, at Kjøbenhavnspostens Taarer ere aftørrede. Du troer det ikke? men det er alligevel som jeg siger Dig, Kjøbenhavnspostens Taarer ere aftørrede. Den behøver ikke længer Löschpapir dertil, dens Ansigt er et eneste Smil, den bestiller ikke andet fra Morgen til Aften, end at jubilere og synge den gamle latinske Vise: "post nubila Phoebus." Forleden Dag kommer jeg op paa Contoiret, for at høre lidt af Berlingskes, Aftenbladets og Neiersens episke Synderegister. Men tænk Dig min Forbauselse: da jeg kommer ind af Døren, seer jeg Kjøbenhavnsposten springende, leende, syngende, hoppende omkring paa eet Been, med en guul Bog i Haanden, idet den idelig gjentog de Ord: "vore Taarer ere aftørrede!" Jeg udtømte mig i Gisninger, om det var det sidste Skatterescript, eller Baron Dirckinck, eller Carstensens Opstandelse fra de Døde, eller Ussings begyndende Borgemestermave, der saaledes havde bragt min gode Kjøbenhavnspost i Ekstase. Jeg vidste ikke, hvad jeg skulde troe. "Er det da Baron Dirckinck?" udbrød jeg tilsidst. "Baron Dirckinck er en Engele", sagde Kjøbenhavnsposten, men det er ikke ham. "Er det Berlingske", sagde jeg. "Berlingske" er ogsaa en Slags Engel, for i Dag, men det er alligevel ikke Berlingske."" "Men hvad er det da, bedste Kjøbenhavnspost, hvad er det ?" "Det er Juuls Digte," svarede Kjøbenhavnsposten Hvem er Juul? spurgte jeg. "Hvem Juul er, det er den Poet, paa hvem den mørkindhyllede Tid saa længselsfuldt har ventet." (Afbrudt formedelst Flyttedagen; saasom de Kunstnere, der skulde levere de følgende Tegninger, laae i Flytning).
Corsaren, 1844-04-19
Blandinger. Der er i denne Tid kommen en stærk Urolighed i Folks æsthetiske Samvittigheder i Anledning af Heibergs Prolog. Da man havde hørt den paa Theatret og fundet den forunderlig flau, troede man at kunne slaae sig til No. Men da den saa udkom, og man ved Læsningen fandt den "simpel og net", fandt en vis plastisk Ro i den, begreb man ikke, hvorledes det gik til. Man var ikke istand til at bringe Harmoni mellem Ører og Øine, og Reglen: "Naar Dit høire Øie forarger Dig, saa riv det venstre ud", vidste man ikke, om man skulde anvende paa Øie eller Øre. En Udvei var der, nemlig at antage, at Fru Heiberg mulig kunde have fremsagt Digtet slet. Men det er naturligviis en Umulighed. - Hr. Mantzius spillede i Mandags Aftes Erasmus Montanus med langt mere Held end forrige Gang. "Aftenbladet" har endnu ikke kunnet besluttet sig, om det skal eller ikke skal rose denne nye Skuespiller. Vi indrømme gjerne "Aftenbladet ", at den kan være Hensyn at tage til de ældre Skuespillere, af hvilke det bliver holdt - naturligviis som Abonnenter.
Corsaren, 1844-04-19
"Kjærlighed og Frelse." er Navnet paa en Novelle af Cand. theol. Lind, "Johan Gordons-Forfatter. - Der ligger en smuk Jdee til Grund for denne Novelle - det er kun Skade, at Jdeen er trekantet. Forfatteren har nemlig villet indfatte et statsborgerligt og tillige religieust Livsbillede i en æsthetisk Ramme. Det er en vanskelig Sag at bringe et religienst eller theologisk Moment ind i en Novelle, uden at det enten tager for megen eller for liden Plads og Vigtighed. Enhver, der kjender noget til Geistligheden, veed, hvor vanskeligt det er at knibe Noget fra den, og, naar Tjeneren er saa stærk, hvorledes maa saa først Herren, Religionen, være! Et statsborgerligt og æsthetisk Moment, der melder sig hos det religieuse, er ikke bedre faren end fattig Brud og Brudgom, der melde sig hos Dr. Rothe, Altsaa disse tre Sider har Forfatteren ikke kunnet betvinge og afrunde fuldstændigt, og derfor stikke Kanterne frem, og derfor kaldte vi Jdeen eller rettere Novellen trekantet. Vi kunne nærmere paavise det. Ottos dybe Fald, hans Optagelse i Forbedringshuset, er nødvendig for Værkets Øconomi, for at give det religiense Element tilstrækkelig Virkekreds. Men en Forbedringshuusfange, der senere bliver Vogter paa et Galehospital, afgiver ikke nogen æsthetisk skjøn Figur, med mindre hans hele Liv bliver behandlet med en Dybde og Energi i Følelsen af den forkuede Menneskeret, hvortil Forfatteren her enten af Naturen har været nægtet eller selv har nægtet sig Leilighed, eller rettere: det har slet ikke ligget i hans Plan, da Otto i Grunden er en kjød- og blodløs Skizze, Gjenstand for et religieust-statsborgerligt Experiment. - Det statsborgerlige Moment vilde være det heldigst behandlede, hvis Forf. ikke i Skildringen af Fahians og hans Huus, der noget ligner Mynstergaarden i Eugene Sues "Mysteres de Paris", ligesom denne Forfatter havde forladt Virkeligheden og construeret en deilig Bygning paa en phantastisk Grund. Jøvrigt er ogsaa dette Parti for meget skizzeret, hele Bogen ligner de smaae Skizzer, Malerne udkaste til et større Maleri, og vi kunne ønske, at Forfatteren vilde efter sin lille Tegning fuldføre. et større billede af Livet, et billede af "Almuens" Nød og Undertrykkelse, af Rigdommens Uretfærdighed og den skrækkelige Ulighed imellem Rettighederne. En saadan Bog lægge de ikke under Beslag, derimod nok et satirisk Jndfald i tre Linier. Det er en stor Lykke, og det er et Beviis paa - deres Forstand.
Corsaren, 1844-04-26
Forskellige Herrer eller Gode Lofter og Overtalelser virke bedre paa en Hest end Tvang. Der var engang to Herrer, som hver havde sin Hest at ride paa. Det var gode Heste, de lode sig bruge til Stads og Tournering, og tillige tjente de ved deres Arbeide Brodet til deres Herrer. Jeg veed ikke, hvorledes det gik til; men lidt efter lidt vaagnede Hestene til Følelsen af deres Hesterettigheder og forlangte en bedre Forvalten og Oppassen i Stalden, samt rigeligere Havre eller idetmindste Ho, og da det efter gjentagne, atter gjentagne og tusinde Gange gjentagne Forlangender nægtedes dem, tabte de deres Heste-Taalmodighed, bleve stædige og vilde ikke lystre. Den ene Heire, et hidsigt Blod, af sydlandsk Herkomst, gav sig strax til at slaae paa Hesten, for at faae den frem; men Hesten blev arrigere og arrigere. Jeg troer, han slaaer den endnu, og jeg tænker, at Hesten tilsidst kaster ham af. Den anden Herre detimod, gav vel i Førstningen Hesten et Par Rap af sin Stok; men, da han mærkede, det ikke hjalp, sagde han: Gode Hest! Du har fuldkommen Ret, Du bør have Ho. Men Du vil dog vel indsee, at Dit Forlangende i dette Øieblik er ubetimeligt Dermed skal han lidt Hs paa Enden af Stokken og holdt det udforan Hestens Hoved. Naar faaer jeg det? - spurgte Hesten. Herregud! seer Du ikke, at det kun er en halv Alen foran Dig - løb! Hesten gav sig til at løbe, og jeg troer, Hesten løber endnu.
Corsaren, 1844-04-26
"Amanda" Drama af Henrik Herss. Flere Gange har ovennævnte Lystspil alt været annonceret til Opførelse under Navnet "Hs. Durchauchtighed Prindsen og hans Bryllup". Af forskjellige Hensyn, som Jngen let begriber, blev Titlen forandre til "Amanda, og det opførstes sidste Løverdag. Ved velvillig Overeenskomst see vi os istand til at meddele Jndholdet af dette nydelige lille Enactsstykke. En ung Prinds skal arve et Land, naar den nuværende Konge er død uden nærmere Arvinger; men til den Ende er det nødvendigt, at han gjør et godt Parti. Han forelsker sig altsaa i en smuk ung Pige, Datter af en Slavefoged. Dette er meget besynderligt; men det kan maaskee motiveres ved, at Prindsen selv er af lignende Herkomst. Der er ikke det Ringeste i Veien for Partiet; men nu udbryder i 3die Act en fingeret Revolution hvorom der fortælles, at Prindsen og hans Svigerfader og øvrige Familie ere med opsprættede Næser enten dræbte eller fængslede. Det Parti, som nødig seer Prindsens tilkommende Thronbestigelse, er meget glad over dette Rygte; men det viser sig strax ugrundet. Prindsen kommer med sin Brud, og der bliver strax gjort et stort Laan. J 5te Act skal det afgjøres, om han virkelig bestiger Thronen; men 5te Act existerer desværre ikke. Publicum modtog det i det Hele med stormende Jubel og fremkaldte Forfatteren, Hr. Borgaard. Men, da han er noget tunghør, lod han sig ikke see. Hr. Petersen udførte med overrastende Jld og romantisk Dybde den forelskede Prinds, og blev velvillig assisteret af Hr. Schneider. Det kan betragtes som et Held for denne Vandeville, at Fru Heiberg ikke havde Amandas's Rolle; thi, om hun end havde kunnet holde sig i 1ste og 2den Act, var hun dog vist i 3die og 5te Act bleven nerveus. Den nærværende Fremstillerinde, Jfr. Rinda Lund, tog sig overmaade godt ud. Hr. Phister, hvis overordenlige Talent Jngen i kan være villigere til at indrømme end "Aftenbladet", feirede en stor Triumph. Han havde desværre forleden ikke kunnet spille en tør og kjedelig Rolle (som Benti "Kongen drømmer"). Her viste han, i Baronens i Rolle, at det desuagtet staaer i hans Magt. Vi maae forresten erklære os fuldkommen enige med "Aftenbladet" i, at Hr. Krag spillede godt, med Undtagelse af, at han paa det betegnede Sted sagde: Hjertelig forbunden, istedetfor: hjertelig forbunden, og: Du lille Nar, istedetfor: Du lille Nar. Det vidner om et fiint Øre hos "Aftenbladet", og viundlade ikke at erkjende det. Hr. Hvid dandsede den indlagte Polka ganske fortræffelig. Man siger, at han i den Anledning skal ansættes ved Musiken.
Corsaren, 1844-04-26
Jtalienernes Kamp og Fald. Tilly, en Efterkommer af ham, der indtog Magdeburg, og Biaggi, en Efterkommer af ham, der ikke indtog Magdeburg, vilde i Søndags forøge Rækken af Jtalienernes Seire med en ny for deres egen Regning, da pludselig de to Condottieri, Rossi og Torre, vægrede sig ved at gjøre længere Tjeneste, fordi det laa udenfor Contracten. Da det med Rette indignerede Publicum ikke kunde komme til at pibe af Tilly og Biaggi, besluttede det at pibe af Rossi og Torre. J store Masser drog man mod Theatret, for at tilintetgjøre de hidtil uovervindelige Helte. Skal jeg sammenligne Nederlaget med det frygtelige Slag ved Søen Regillus, eller med det ikke mindre forfærdelige Slag ved Allia? Nei, jeg vil sammenligne det med det strækkelige Nederlag, som Romerne lede mod vore Forfædre, Cimbrerne, ved Rhone; thi det passer bedre. Forgjæves styrtede Rossi sig som en anden Decius Mus ind i den stærkeste Hyssen, og stillede sig ved Torres Side; forgjæves udsendte han hine Toner, der pleie at smelte Hjerter - forgjæves! Publicum vilde nu inte lade være at pibe, og tilsidst maatte Rossi vige. Han fortsatte Flugten saa ustandset, at han allerede Tirsdag Morgen med Mom. SecciCorsi var ved Toldboden, og derfra ilede videre med "Christian den Ottende". Men endnu vare ikke alle Jtalienere faldne, sidste Træfning rykkede frem, "Thorvaldsens Aporheose" med Speratis Musik - jam ad triarios venit res. Men ak! Rækkerne vare allerede gjorte vaklende, og Mom. Forconi maatte begynde med at lade annoncere, at hun under Slagets Forvirring havde labt sin Stemme, og maatte synge talende. Hun talte altsaa sit Sangparti, de Andre sang deres Taleparti, medens de smaae Børn sprællede oppe under Loftet. Den letbevæbnede Latter fuldendte det Nederlag, som den svære Hyssen og Piben havde begyndt. "Nogle fløi øster, nogle fløi vesters, Nogle ere her endnu. Om de som den Skotte, der blev tilovers efter Slaget ved Kringlen, ville blive og indrette et Glasværk istedetfor at synge, skulle vi lade være usagt.
Corsaren, 1841-02-26
Theater-Repertoiret for næste Uge. Søndag: Forestilling i et veldædigt Øiemed, bestaaende af: "Prologe, "Slaget i Kjøgebugt" og "Festen i Albano." Mandag: "De to Grenaderer", "Et Giftermaal under Keisertiden" og 'De syv militaire Piger'. Tirsdag: "Ludovic" (bliver forandret) og 'Den første Kjærlighed'. Onsdag:" Kostgjængerne" og Barselstuen" (for Fredags-Abonnenterne). Torsdag: "Preciosa' (bliver formedelst Hæshed ikke givet) og "Familien Mazarine, (bliver sandsynligviis forandret). Fredag."Coliche- en Pas des deur og Fabrikanten." Løverdag. " Den første Kjærlighed," 'Enten elskes eller døe' og 'Frierens Besog.' Den følgende Uge: Acurat det Samme, med Variationer.
Corsaren, 1844-04-26
Skizzer. Billeder af Livet i Panmark. Gudenrath og hans Secretair ved en Frokost. En kongeligedansk Spekhoker og Embedsmand seer til og takker Gud for, at han er, det han er. (Fortsættes.) Maadeholdsforeningen, der vil anvende sit Overstud til forfaldne Drankeres Frelse, har lovet denne Person en Frakke, hvis han viser utvetydige Tegn til Forbedring. Han siger, han kan ikke begynde, for han har Frakken, og Maadeholdsforeningen vil naturligviis ikke give ham Frakken, for han har begyndt.
Corsaren, 1844-04-26
Under Dher Plougs og Giødvads Aandsfraværelse paa en Reise, formodenlig i SchleswigHolstein, forestaaer i disse Dage salig Fribert Redactionen af "Fædrelandet". Vi vilde naturligviis først ikke troe det; men Facta vise det. Efter at forleden Navnene paa ct vare satte i Nationalitetens Ban, er Raden i Mandags kommen til Jøderne, idet man paa det stærkeste beklaget, at Loven ikke forbyder Jøderne at eie Landgods. Men Hovedet paa Sømmet har Hr. Fribert slaaet ved i Fredags at erklære, at Friheden ikke er en Jllusion, der, "hvor idet mindste den bedre Deel af Samfundet" er i Besiddelse af den. Den gode Deel af Folket, som Almue og Bønder udgjøre, kommer det følgelig ikke an paa. Selv i det Land, fEr. Rusland, hvor omtrent kun den allerbedste Deel, den keiserlige Familie, er fri, eristerer Friheden: Forskjellen mellem Frihed og Ufrihed er reduceret til Forskjellen mellem et Comparativ og et Superlativ. Ethvert Monopol, hvorved de Privilegeredes eller Fries Kaste forøges, er efter hin Sætning et Fremstridt til Frihed! O, Fribert, Fribert!
Corsaren, 1844-04-26
Opfordring. Det standinaviske Selskab har ved den lille Bog: "Om Forholdet mellem de standinaviske Folk i Oldtiden" skaffet os adstillige interessante Ting at vide, blandt Andet, at der var saa store Hindringer i Veien for en Reise fra det ene Land til det andet. Da disse Hindringer imidlertid nu ere bortryddede og man alligevel ikke kan reise f. Er. fra Upsala til Kjøbenhavn, saa vilde bemeldte Selskab vist indlægge sig en liden Fortjeneste ved at oplyse os nøiere om, hvori disse nye hindringer bestaae, og hvorledes de bedst kunne bortryddee. - "Aftenbladets" Feuilleton for sidste Tirsdag ender saaledes: "Jeg veed ikke, om jeg har betroet Dig, at jeg bærer en Flonelsskjorte paa min bare Krop. (Fortsættes)".
Corsaren, 1844-04-26
Høistærede Hr. Corsar! Da jeg bestandig har læst "Corsaren" og derved erkyndiget mig om, at De er en erfaren Mand, haver jeg desaarsag henvendt mig til Dem, for at faae Oplysning i et Factum, som jeg ikke selv kan forklare mig. Forleden læste jeg nemlig den Berlingske Avis, og saae der, at et Landsted nær Esrom Kloster paa 21 Tdr. Land var tilsalg. Dog dette undrede mig ikke. Men ved at læse videre saae jeg, at der i Jorden var nedlagt 274 Tdr. Vintersæd samt 4 Kakkelovne og en Bryggerkjedel. Dette har jeg nu grundet paa siden og er endnu ikke kommet Maalet nærmere. Jeg beder Dem derfor allerunderdanigst om, snarest mulig at skaffe mig Lys i Sagen. Deres troe Tjener
Corsaren, 1844-04-26
Examinationsscener ved Universitetet. April 1844. Prof. Hvad blev der af Slangen Python, da Apollo havde dræbt den? Examinanden tier og grundet. Prof. Nu, veed De ikke det? Apollo fik af den Tilnavnet Pythius. Prof. Hvorfor ere Leietropper ikke brugelige i Krigen? Exam. Fordi de ikke fægte med samme Patriotisme som indfødte Tropper. Prof. Ganske rigtig; men det er dog ikke det, jeg nærmest har for Øie. Exam. Fordi de ikke ere vel disciplinerede. Prof. Ogsaa rigtigt; men det var heller ikke det, jeg fornemmeligst tænkte paa. - - Det er fordi.... naa, fordi Leietropper koste Penge. Prof. Hvorfor vare Floderne i Grækenland saa smaae? Exam. tier. Prof. Fordi Landet ikke var stort nok til at have dem længere. Prof. Vil De sige mig, hvordan Jordens Figur ikke er. Exam. Den er f. Er. ikke fiirkantet. Prof. Ja, det er tigtignok Sandt; men det var ikke saaledes, jeg udtrykte mig paa mine Forelæsninger; nei, den er ikke ottelantet.
Corsaren, 1844-04-26
Slutning af en Forelæsning. . . . . .. Naar Grækernes Ynglinge, mine Herrer, traadte ud af deres 17de Aar, siger jeg, gik de, siger jeg, ind i deres 18de. Men derom, mine Herrer, meer i næste Forelæsning.
Corsaren, 1844-05-03
Reskript. Hvor "Corsaren" seer, at et virkeligt Gode kan opnaaes, gjor den sig en Glæde af at virke i Samklang med Regeringen, og den befaler derfor, at alle dens troe Abonnenter, som hidtil have taget en Lotteriseddel hver Uge, for Fremtiden kun tage to hver anden Uge. Kjøbenhavn 3 Mai 1844. Ærbødigst Corsaren. Louis Touscher.
Corsaren, 1844-05-03
Skizzer. Billeder af Livet i Danmark. (Fortsættelse.) En Thee- og Kaffestjænler beklaget sig over den chinesiske Lovgivning, som forhindrer, at en Mand, der har Borgerskab som Thee- og Kaffeskjænker, aldrig kan blive Værtshuusholder. NA En ung Frihedssværmer, hvis Vinger endnu ikke ere stækkede, agter at betræde den journalistiske Bane. "Undertegnede tilbyder Jnformation i russiske Sprog og Statistik efter den grundigste Methode." En Virtuos, paa hvem "Berlingske" kan see, at Naturen selv har bestemt ham til Kunstens Dyrker. Han spiller af sig selv Siciliennen.
Corsaren, 1844-05-03
Det er en god, gammel og fra Fædrene nedarvet Skik ved høitidelige Leiligheder at komme sammen og under Viinglassenes Klang at udbringe Toaster for hvad der kan være os selv eller Andre til Baade. Gjennem Aarhundreder har denne Skik trodset de forskjellige Tidsalderes Reformeringssyge, nu derimod trues den med for en Deel at kuldkastes af Hr. Lærer Syvertsen og Consorter. Naar vi ovenfor have sagt, at den trues med for en Deel at kuldkastes, da mene vi dermed, at hine Herrer, istedetfor som i gamle Dage at udbringe Toaster ved Bægerklang, udbringe disse under Nydelsen af de forskjellige Retter. Da der sikkert ikke findes Mange blandt vore Læsere, der ere i ovennævnte Hr. Syvertsens velmeriterede Selskab og altsaa ikke ret vel kunne gjøre sig nogen Forestilling om en Festivitet som den her omtalte, saa troe vi ei at gjøre dem imod, ved at meddele dem en lille Beretning om en Festivitet, der nylig er bleven afholdt af en stor Deel af Total-Afholdenheds-Selskabets Medlemmer i Anledning af en Frugt- og Vildthandlers Optagelse i Selskabet, af hvilken Arqvisition man ventede sig de bedste Frugter for bemeldte Total-Afholdenheds-Selskab. Festen aabnedes med en lille Tale af Formanden Hr. Syvertsen; den angik nærmest Dagens Betydning for det tilstedeværende Auditorium, af hvilken Grund den neppe vilkunne interessere vore Læsere, og hvorfor vi ei heller ville meddele den, men derimod strax gaae over til at nævne de forskjellige under Maaltidet udbragte Ønsker. Jfølge gammel Skik og Vedtægt og den Hengivenhed, som dette Selskab nærer for sin allernaadigste Monark, udbragtes det første Ønste, ved Maaltidets Begyndelse for Hs. M. Kongen. For Danmarks politiske Udvikling, ved Krebsesuppen. For Danmarks Uafhængighed, ved forloren Skildpadde. For Fodgardens Officierer ved Harestegen. For vore Diplomater, ved Fiskebuddingen; for Ernst Mahner, ved Urhønsene, o. s. v., o. s. v., og endelig for Danmark og Rusland af Formanden, medens han ved Desserten knækkede en Mandel og klinkede med en Rosin.
Corsaren, 1844-05-03
Mysterier. Directeuren. De ønster at ansættes ved Theatret som Figurantinde? Men er De nu ogsaa skikket dertil? Jeg mener Deres Dannelse, Deres Figur, Deres.. Jomfruen. Ja, Deres Hoivelbaarenhed! Jeg troer nok.. jeg har det bedste Haab.... Direct. Naa, ja, ja! Saa kan De komme senere og gjøre Prøve.