Ribe Stifts Adresseaviser, 1822-11-08
Blandinger. Canova er født 1760 i Possagno, i det Trevisanske. Hans skabende Genie viiste sig allerede i hans 12te Aar da han i Hr. v. Faliers Kiøkken, hvor man tilberedte et glimrende Giæstebud, hialp Kokkene, som havde glemt nogle Figurer til Desert, ud af deres Forlegenhed, ved af et stort Stykke Smør at forfærdige en Løve, der vakte stor Beundring, og tildrog Drengen sig Herrerne v. Faliers Opmærksomhed. De sørgede for hans Opdragelse og bragde ham, da han gjorde saa store Fremskridt, til Akademiet i Venedig, hvor han flere Gange erholdt Prisen, og allerede i sit 16de Aar kunde overrække sine Velyndere en Statue af EuridiceAar 1780 gik han med Gefandten Juliani til Rom hvor han, allerede bekiendt ved adskillige Arbeider, som Apollo og Daphne, Æsculap, Orpheus, men især ved Dædalus og Jcarus, og Herkules, som dræber Slangen; endnu meere forøgede han sin Hæder ved de Arbeider, han der leverede, og blev 1787 valgt til at forfærdige Pave Clemens 14de Gravminde, hvilket ansees for et af de Nyeres fortrinligste Mesterværker. I den venetianske Gesandts Pallads oprettede han 1792 en Skole for venetianske Ynglinger. Ved Krigens Udbrud forlod han Rom, men vendte igien tilbage efter Freden, fuldførte sin berømte Statue: Persens med Medusas Hoved, og blev 1802 kaldet til Paris af Bonaparte, for at udkaste Modellen til dennes colossalle Billedstøtte. Samme Aar udnævntes han af Prus7de til Overopsyns nand over alle romerske Konstsager, og alle artistiske Anliggender i hele Kirkestaten, og ophøiedes til Ridder af den gyldne Spore. Han begyndte denne Tid paa Erkehertuginde Maria Christings Minde, dvilket han lod opstille 1806. Den konstkyndige Fernow fandt imidlertid meget at dadle hos ham Skiønnest har maaskee Gothe bestemt hans Værd i Skriftet: Winkelmann og hans Aarhundrede, og rigtigst A. W. Schlegel i et Brev til Gothe. Paa Hofbibliotheket i Wien findes blandt andre Mærkværdigheder een, der især maa interessere hver dansk Mand, Tycho Brahes gamle Haandskrifter. Den 13de Aug. 1819 saae man imellem Kl. 8 og 9 om Aftenen i Amherst i Massachuset en Kugle, som en opblæst Blære, med livfuldt, hvidt Lys. Dette Mettor faldt ned ved Siden af et Huus, og blev at den ældste Professor i Chemien ved Collegiet i Dar mouth, Hr. Rafus Graves, undersøgt. Det var som et Fad af 8 Tommers Giennemsnit og omtrent 1 Tomme tykt, af Farve som en Boffelhund; paa Overfladen bemærkede man meget fiint Duun, som paa fiint Klæde. Da man havde borttaget denne Bedækning, blev en vellingagtig Substance, som blød Sæbe, med en klæbende, Væmmelse opvækkende Lugt, tilbage. Efterat det havde været adskillige Minuter i Luften, forvandlede den oprindelige Farve sig, og blev som Veneblod. Materien drog Fugtigheden fra Luften saa hurtigen til sig, at et Stykke deraf blev i et Glas flydende og antog Farven og Consistence af almindelig Stivelse; efter 3 Dage var alt det, der havde været i Glasset, bortdunstet, og paa Bunden blev kun lidt askefarvet Pulver, uden Lugt og Smag tilbage. Hverken svage eller concentrerede Salpeter eller Salt syrer virkede det mindste paa Mettorets Substance, men ved concentreret Svovelsyre blev den næsten ganske og med levende Opvarmelse ved Gas Decomposition forbunden, opløst.