Berlingske Tidende, 1794-04-04
J Løverdags den 15de Marts besteg Saint Just Talerstolen. En almindelig Stiltienhed herskede. "Jeg kommer, sagde han, for i den offentlige Velfærds=Commissions Navn, at forelæsteder et Brev, som denne Commissions offentlige Anklager har tilsendt mig." Han forelæste herpaa følgende Brev, datert Paris den 14de Martii i Republikens andet Aar: "Borgere! Resultatet af de Undersøgelser, som, i Følge Decretterne af 6te og 13de Martii, hvilke befalede lovlig at forfølge Sammenrottelsen, ere ved dette Tribunal foretagne, tillod mig ikke et Øyeblik at udsætte Borgerne Ronsins, Vincents, Heberts, Momoros, Duboquets og General Laumurs Arrestering. De blive i Nat førte til Conciergeriet. En hollandsk Bankør, ved Navn Keloff, maae i dette Øyeblik være arrestert. Undersøgelsen bliver med Hastighed fortsat, og jeg tør haabe, at jeg inden kort Tid skal giøre nye Opdagelser. Jeg lover, at Tribunalet ikke skal efterlade noget, for endelig at tilveiebringe den offentlige Roelighed, Folkets Frihed og Conventens Sikkerhed. Hilsen og Broderkierlighed. Fouquier Tainville, offentlig Anklager ved Revolutionstribunalet. Roberspierre, Billand de Varennes og Barrere traadde ind i Salen. Eneneste Gienstand, sagde den første, i det han afbrød de ved Skranken staaende Petitionister, maae tiltrække sig Forsamlingens alle Patrioters og hele Frankrigs Opmærksomhed. Den Sammensværgelse, som den offentlige Velfærdscomm ssion har opdaget eder, denne afskyelige Sammensværgelse, som havde til Hensigt, at lade Blodstrømme flyde, og paa vore Liig at oprette Tyranniets Throne, ja disse skiendige Forræderes Hensigt var alle Patridters Ødelæggelse. (En heftig Murren og et Misfornøielses raab hørtes fra Forsamlingen og Folkelogerne.) Under en saadan sørgelig Sagernes Tilstand er en nøie Agtsomhed alle gode Borgeres Pligt, thi endnu ere ikke alle Medskyldigt bekiendte. Roberspierre sluttede sin Tale med en rørende Formaning til Folket. "Jeg besværger, sagde han, alle gode Borgere, som høre mig; jeg besværget det franske Folk at frelse sig. Borgere, som ere her nærværende, begiver eder alle i denne Aften til eders Sectioner. Beskieftigerer eder der med den Sammenrottels se, som skulde grave Frihedens Grav. Hielper eders Repræsentantere med et Slag at ødelegge alle Renkemagere (Hele Forsamlingen stod op, Hattene bleve svingede i Luften, og man hørte fra alle Sider det Raab: Bierget leve! Alle Forrædere døe, Fra Folkelogerne raabtes, Død og Ulykke over Forrederne. En almindelig Bevaagelse af Folket og Forsamlingen som tilkiendegav Misfornøyelse, vist ste. Præsidentene Klokke paa høi Forgieves Stilhed nogle Øyeblikke gik her under Tummel og Urae. Endelig lykkes det den Deputerte, Couthon at blive hørt.) Han anmerkede, at en saa overordentlig Revolution kunde kun endes ved Phansmener, saasom et stort Antal Mennesker endnu eristerte, hvi Stæle vare fordærvede, og at det derfor var nødvendigt, at rense Selskabet fra Resten af den monarkiske Sygdom. Det er Tid, raabte han endelig, at Moral og Dyd bliver haandhævet, og at det Folk, som elsker Frihed og ærer Dyd, ikke længer bliver regiert af noget Slags Despoter. - Conthomforelæste herpaa to af Roberspierre anmeldte Breve, efterat han tilforn havde erklært, at Republikens Agent i Sveits havde for 6 Dage siden tilmeldt Velfærds Commissionen, at de Emigrette havde tydelig sagt, at inden 8 eller 10 Dage skulde skee et Blodbad i Paris, og Conventen være ophævet. Det ene af disse Breve, sagde Couthon, er addressert til en Person, som spiller en stor Rolle. Adskillige Medlemmer opfordrede Chouthon til at nævne denne Person: han var ner ved at opfylde deres Forlangende, men holdt sig endelig endnu tilbage, og lod det blive ved, at angive dette Brevs Datum, som er den 21de Februarii. Man kan ikke, siger Brevet, længer tvivle og de fornemste Hoveders Deling i to Partier. Paa den ene Side ville den offentlige Velfærdscommission og Jacobinerne, hos hvilke Roberspierre bestandig har megen Jndflydelse, tage en sikket og moderat Gang; paa den anden forkynde Vintent og He bert dem Krig. Begge Partier ligge i Strid med hverandre. Egentlig ere Hebert og Vincent kun maskerte Personer, som spille deres Rolle got. Det arme Folk have de kun til BesteVindent har, for at give sig Anseelse af, at følge en bestemt Grundsætning, gjort det fuldbyrdende Raads Organissation til sin Kiephest. Hebert giør sig al muelig Umage for, at depopularisere Roberspierre. Det er lykkes dem, at frembringe en skiøn og god Dyrtid, og nu søge de, at giøre den offentlige Velfærde=Commission og Krigsministeren uenige, for at udvirke Felttegets Forulykkelse. De Committerede i Krigs=Collegiet have en stor Jndflydelse i alle Sectioner, og søge at bringe den offentlige Mening paa sin Side. De holde sig til Konerne, for ved dem des før at virke paa Mændene. Hebert gientager sine Angreb paa GudsTienesten, hvilke den offentlige Velfærds-Commission gandske og aldeles ikke biefalder. Man har ingen Efterretninger fra Armeerne, undtagen fra den i Vender; man anmelder Jnsurgenternes Overvindelse, som dog endnu exister." Det andet Brev, addressert til Baron von er omtrent af følgende Jndhold: "Begge re nye Partier formere sig, maale sig med hverandre, og ville snart komme i Haandmænge. Hebert arbeider med at Jver paa, at berøve Roberspierre Folkets Yndest; der som det lykkes ham, har jeg ingen Tillid til nogen Reputation længer, faasom Roberspierre, blant alle dem, som have figurert i Revolutionen, meest besidder Folkets Fortroelighed, en han er den, som det saarest vildeeleilgive en bragt Fril. Vineent og Debert søge at vinde den offentlige Mening. Danton har endnu ikke erklære sig. Mantaler endnu bestandig om en Landing i England; alle Skibe ere satte under Regeisition.