Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-09
Blandede Efterretninger. J Paris er udkommet: De la contrerevolution en France, og de la restauration de Pancienne Nohlesse er des anciennes superiorites sociales dans la France nouvelle, par Ganilh, depute de Canal, 1823. (Om Modrevolutionen, i Frankrig eller Gjenoprettelsen af den gamle Adel og de gamle selskabelige Forrettigheder i det ny Frankrig &c.) Forfatteren, som er Medlem af det andet Kammer, og bekjendt som god Tallet, søger i dette Skrift at belyse det nu i Frankrig mægtige Parties Tarv. Adelens Stilling mod Borgerstanden er i dette Rige af et ganske eget Slags. Under Republiken og under Napoleon havde Borgeren fortrængt Hof adelen, som udvandrede, og den rige Provindstalladel, der befandt sig for vel til at ville tjene en Regjering, som den hadede. Bourbonnernes Restaurationer i A. 1814 og 1815 foranledigede mange Udstødelser af borgerlige Statsbetjenter, og mange Ansættelser, især af Hofadelens Familier, hvilket Ultraministerne nødvendigen kaldte Epurationer. - Disse med og uden Pension Afskedigede ønske at faae de Embeder igjen, de have mistet. Deres Skrifter bære Liberalismens Banner. Den rige Provindsialadel hersker i de Deputeredes Kammer, glæde sig ved Fortrængelsen af roture, men hader Pairie, der staaer stolt over den. - Nationalgieldens store Boger imidlertid Udlandets og Borgerstandens Eiendom. Hverken den høie eller lave Adel er rig paa Renter, tiers consolide, naar ikke tilfældigviis samme udgjør Familiedotationen. Borgerstanden er derfor naturligviis interesseret ved disse Renters høje Cours og deres stigende Værd, og hverken Hoffet eller Provindsialadelen, giver seet ved Statsrenternes Synken den saakaldte hante Banque og hante Industre blive fattigere. Revolutionen skilte aldeles den gamle Socialstorhed fra den ny. Fortjeneste, Yndest og Lykke skabte den ny og satte den høit. Nu maa den igjen see Modstanderne stige, der med sine Fødsels- og Yndestfordringer foragtede dem. Hiint Partie gjør tillige i det borgerlige Liv, sin Seier overalt gieldende og foragter den nye Rigdoms Besiddere, som Kongefjender, Bonapartister og Jacobinere, ja, den siger lydeligen, at det er Skaansomhed, at de Emigreerte og Kirken ikke fordre de solgte Nationalgodser tilbage igjen, og at der tilkommer de udvandrede Familier Erstatning for deres tabte Eiendomme. Er nu den største Deel af Eiendomsbesidderes Tarv forbunden med Nationaleiendommenes Uigienkaldelighed, saa følger heraf, at det saakaldte liberale Partie ikke af Republicanisme eller Bonapartismus, men kun af Egennytte, i den bogstavelige Fuldbyrdelse af Karte søger sin Frelse. Derimod afskyer det antiliberale Partie Karte som en Lov, der sætter et Maal for deres voxende Fordringer. Derfor stræber samme, saavidt mueligt, at desoctroyere Karte og paastaaer, at dets Modification ligger i den Kongelige Myndigheds Beføielse. Didhen kan det absolute Monarkie og endnu mere den rene Gjenoprettelse af de Kongelige indtil de Privilegeredes gamle Forrettigheders grændseløse Autoritet uden Vanskelighed føre dem. Hine de Privilegerede Coryphæers Hensigt er det imidlertid ingenlunde, at befrie Kongen fra Forfatningens Lænker. Han skal vedblive at være indskrænket i Naaden mod de lavere Stænder, og fri i Naaden mod de Privilegerede. Den Modrevolution, som de Privilegerede attraae, er, saa meget som mueligt, Gjenoprettelsen af det selskabelige Frankrig, som før Revolutionen, af Corporationerne, Laugene, det arvelige Patriciat i Bysognene, og endeligen den uindskrænkede faderlige Magt. Dette gjenoprettede Frankrige skal ved de høiere Privilegeredes Patronat og en uafhængig Magistratur faae sin Sluttesteen, i det hver Caste udøver visse Forrettigheder over og for de Andre. - Ganilh sætter for meget forud, naar han antager, at den gamle og ny Adel vil meget mere end den allerede har. Hvad den endnu ønsker er: 1) Erstatning for de ved Revolutionen tabte Eiendomme. 2) Den rene Erkjendelse af dens Fortrin for Borgerstanden, i de høiere Statsembeder, som Regel. 3) Den lavere Adels Concurrenz til alle Statsembeder med den høie Adel (Pairie). 4) Majorat og Seniorat. 5) En Corporation, der kan beslutte og forkaste Agregationen af nye Medlemmer. 6) Erkjendelsen af disse Rettigheder ved en forbedret Karte, og 7) for Geistligheden Styrelsen, af Folk opdragelsen til Lydighed mod Gud, Kongen og de grundede Statsforrettigheder. Naar dette i Gierningen er opnaaet og lovligt anerkjendt, haaber det franske Oligarchie, nøje at forbinde Trone, Adel og Kirke mod Borger og Bondestandens Democratismus og mod Anmasselsen af det unge og gamle Talent og Jntelligenz, at ingen ny Revolution, ingen utilladelig Ærgjerrighed fra de Lavfødtes Side i en saadan dannet Samfundstilstand kan finde Sted mere og gjøre Ærefrygten for Fødselsrettighederne Afbræk. - Førend disse Vilkaar ere af Monarken reent tilstaaede og af det øvrige Folk forfatningsmæssigt garanterede, er der, efter Forf. Mening, neppe at tænke paa nogen Rolighed i Frankrig, og er Regjeringen virkeligen overbeviist om, at disse Fordringer, for dens egen Sikkerheds Skyld, maa tilstaaes Adelen, saa vilde det være visere, frimodigen at yttre dette, eller hvad ellers Ret er, og til de Privilegeredes endelige Tilfredsstillelse at lade dem indrømme, end som hidtil, at vakle. Vel vil dette være de øvrige Franske, paa de 45,000 privilegerede Familier nær, saare smerteligt, men Æresbeviisningerne, Embeder for fornemme Fordringer og de fleste Pladser af de valgte Folkerepræsentanter ere allerede i deres Haand, da Regjeringen, som hidtil brugeligt var, har tilvendt de Privilegerede den ene Forrettighed efter den anden.