Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-05-15
Hvo, der vil behage den herskende Smag maa vælge dette Stykke til Mønster. Man seer deri ikke allene et Krigskib sprænges i Luften ved en Fakkel, som kastes deri; en ung Qvinde paa Nippet at styrtes ned fra et høit Taarn, men ogsaa Tilberedelserne til en Menneskeoffringsfest, en Deel Caziker til den Ende allerede opstillede, og ved Offerstenen den begjort sminkede Menneskeslagter Topilzin, med en i det mindste halv Alen lang Kniv i Haanden, som han ret gotter sig ved at svinge frem og tilbage, beredt til at slagte sine Offere. Vist nok kommer det ikke til nogen virkelig Slagtning, som i adskillige andre Stykker, men et rødt Tæppe udbredes dog, og Overpræsten har Marina allerede fat i Haartoppen, for at slagte hende, og kun ved et Vidunder hindres han i sin Blodgierning. Maaskee har Klingemann, af alt for stor Delicatesse, ikke villet lade en virkelig Slagtning foregaae paa Scenen, maaskee troede han og, at Theatrets Maskinerie ikke tillod det. Men hvor let havde det ikke været, at udføre Offringen paa udstoppede Figurer, og hvilket rasende Jndtryk havde dette ikke kunnet gjort paa Tilskuere, som nu ere saa vante til den simple europæiske Menneskeslagtning! Overalt bør man haabe, at nyere Digtere, mere end hidtil har været Tilfældet, ville tage deres tragiske Æmner af den Mexicanske Historie, hvor Menneskeslagtning spiller en saa vigtig Rolle. J vore almindelige Sørgespil slagtes i det Høieste et halvt Dosin, men i Mexico slagtede man ofte paa een Dag adskillige Tusinde, ja efter Nogles Paastand, som maaskee er overdreven, endog tyve Tusind. Endnu har ingen Digter benyttet sig af den herlige, ægte theatralske Situation, at fremstille den mexicanske Menneskeflaaningsfest, hvor Præsterne slaaede de til Offer bestemte Krigsfanger, og hang Skindet som en Kaabe paa deres Tempel tjenere, der, løbende omkring i Staden, sang og dansede uden for alle Huse, afpinte paa denne Maade Enhver en Tribut til Præsteskabet, og sloge den, som vægrede sig herved, med den blodige Flig i Ansigtet. Klingemann har nu brudt Jsen. Han har viist Almeenheden, at Stof til Tragoedier ikke uophørligen bør søges i Grækenlands og Roms Aarbøger, eller i National historierne, men der, hvorfra saa meget Sørgeligt i Aarhundreder er kommet - den ny Verden. Derfra have Staterne hentet deres Smedde Guld og derfra bør ogsaa Tragikerne hente deres Drama-Guld. Cortes erobrede forden gamle Verden en ny og Klingemann erobrede igjen ved ham en ny Verdensdeel for Tragoedien. Det kommer nu an paa, om han veed at benytte sig af sin Erobring, thi ellers kan det let gaae ham i Konsten, som det gik Columbus i sin Tid, at en dramatisk Amerigo, Vespuci vil tilegne sig Æren for hans Opdagelse. Kommer Benævnelsen Tragoedie ikke, som man længe har troet, af den Buk (Tragos), Grækerne slagtede, og hvilken gamle Buk, saaledes som Mülner paastaaer, philologisk er slagtet af Adelung, der har bevist, at tragisk er det samme som det tydske traurig, og altsaa Tragvedie, det samme som en Sørgesang, saa er dette endnu en Grund til at søge den egentlige Oprindelse til Sørgespil, ikke i Grækernes Bukkeoffring, men i Mexicanernes Menneskeslagtning: en virkelig traurig Handling, der ganske svarer til Aristoteles Hovedformaal for Tragoedien. Rædsels og Medlidenheds Opvækkelse.