Berlingske Tidende, 1775-06-01
Udi Frederichs Hospital ere fra den 28de Maj til den 1ste Julii af Patienter indkomne 140, udgaaet 123, døde 19, af Barselqvinder indkomne 48, udgaaet 47, at Børn fødte 48. Qvækernes Historie. (See Mai Maaned.) Han understod sig endogsaa, at omvende nogle af Cromwels Soldater. Disse forlode strax deres Soldater=Haandværk, og undsloge sig for at aflægge Eed. Crommel syntes ikke meget om en Sect, som ikke havde Lyst til at slaaes, ligesom Sixtus Qvintus spaaede sig ey synderlig Fordeel, som hans Uvenner sige, af en Sect, dove non sichravava. Han betiente sig af sin Myndighed for at forfølge disse nye Brødre Man opfyldte alle Fængslerne med dem; men Forfølgelser ud Religions=Sager gjøre gjerne intet andet, end at den Religion, som forfølges, bliver videre udbredet. De vandrede ud af deres Fængsler, bestyrkede i deres Troe, ledsagede af Stokke=Knægtene, som de havde omvendt allesammen. Men nu kommer jeg til det, som gjorde det allermeeste til at samme Sect blev udbredet: For troede selv at han havde guddomme, lige Indskydelser. J Følge deraf troede han, at han burde tale paa en langt anden Maade, end alle andre Mennesker Han gav sig til at faae Rystelser, at giøre Ophævelser og Grimacer, at holde sin Aande længe, og derpaa igien at puste med Hæftighed. Præstinden i Delphos kunde aldrig hav gjort det bedre. J kort Tid fik han en stor Færdighed i at bekomme Jndskydelser; og det varede ey længe, førend det ikke engang stod i hans Magt at tale paa anden Maade. Dette var ogsaa den første Aandens Gave, som han meddeelede sine Disciple. De gjorde troligen efter alle de Grimacer, som deres deres Mester havde gjort for dem. De rystede af alle Kræfter, naar det Øyeblik kom, at de fik Jndskydelsen, Deraf fik de ogsaa allerførst det Navn af Qvækere, som betyder skiælvende. Pøbelen fordrev Tiden med at giøre dem sligt efter; man rystede, man talede igiennem Næsen, man fik Convulst sioner, og man troede at have den Hellig Aand. Nu feylede alene at giøre Miracler. Disse bleve og efterhaanden satte i Værk. Patriarchen For sagde engang offentlig til en Dommer, i en folkerig Forsamling, disse Ord: Min Ven! tag dig i agt inden kort Tid vil Gud straffe dig, for du forfølger Hans Helgene. Dommeren var just en Drukkenbolt, som drak sig hver Dag beskiænket af slæt Øll og Brendeviin. Han døde af Apoplexie 2 Dage derefter, just da han havde underskreven en Anordning til at lade nogle Qvækere sætte i Fængsel. Det te hastige Dødsfald blev langt fra ey skrevet paa Regning af Mandens uordentlige Liv og Levnet; men heele Verden ansaae det for en Virkning af den hellige Apostels Prophetie. Ellers gjorde dette Dødsfald fleere Qvækere, end tusinde Prædikener og Convulsioner kunde have gjort. Crommel, som saae at deres Antal voxede dagligen, fik Lyst til at trække dem paa sin Side. Han lod dem tilbyde Skiænk og Gaver; men de lode sig ey af Penge forblinde og han maatte selv engang tilstaae, at denne Religion var den eeneste, som han ey ved Guineer har kundet vinde Bugt med. De bleve en og anden Gang forfulgte i Kong Carl den andens Regiærings Tid, ikke for deres Religions Skyld, men fordi de ey vilde beqvemme sig til at yde Tiende til Geystligheden, fordi de sagde Du til Øvrigheds=Personer, og fordi de ey vilde aflægge Eed efter Lovens Forskrift. Endelig overleverede Robert Barclay, en Schotlænder, No. 1675, til Kongen et Forsvars Skrift for Qvækerne, et Skrift, saa smukt, som det aldrig kunde være smukkere. Tilskriften til Kongen indeholder ey nogen nedrig Smigren, men dristige Sandheder, og sunde Raad. "Du haver smaget (siger han til Kong Carl i Slutningen af denne Tilskrift) det søde og det beedske, Lyksalighed og betydelig Van hæld. Du var uddrevet af det Land, hvor du var sød for at regiære. Du haver følt hvor tungt det er at liide Undertrykkelse, og Du bør vide, hvor afskyelig Undertrykkeren, er baade for Gud og for Mennesker. Dersom nu, efter . saa mange Prøver og Velsignelser, dit Hierte forhærdes, og forglemmer den Guld, som haver kommet dig ihue i dinVanhæld, da vil din Synd endnu blive svarere, og din Fordømmelse endnu meere forskrækkelig. J Stæden der - for, at række Ørene til din Hof=Folks Smigren, bør Du give Agt paa den Røst, som taler til dig i din Samvittighed, hvilken aldrig hykler for dig. Jeg forbliver din hulde Ven og Undersaat." Barclay. Det som er meest at undre over, er at dette Brev, skrevet til en Konge fra en ubekiendt privat Person, gjorde sin Virkning, og Forfølgelserne ophørede. Omtrent ved denne Tid lod Vilhelm Pen sig see. Han var af en adelig Stamme, og det var ham, som optenede først Qvækernes Regimente i Vestindien, og han havde vist sat deres Anseelse paa faste Fødder i Europa, dersom Folk havde kundet ære Dyden under en saa latterlig Masqve. Han var en eeneste Søn af Ridder Pen, som var Vice=Amiralaf Engeland, og Favorit hos Hertugen af Nork, der sig den blev Kong Jacob den anden. Vilhelm Pen, da han endnu kun var 15 Aar gammel, forefandt en Qvæker i Oxford, hvor han da just laae og studerede. Denne Qvæker overtalede ham, og det unge Menneske, som var munter, naturlig veltalende, og som havde noget Indtagende i sit Ansigt og Væsen, fik hastig nogle af sine Camarater paa sin Side. Uformodentlig oprettede han et sluttet Sælskab af unge Qvæ kere, som alle forsamlede sig hos ham, saa at han i sit 16de Aar saae sig at være Anfører og Formand for en heel Sect. Da han kom tilbage til Amiralen hans Fader, og havde allerede gjort sig klar fra sine Studeringer ved Academiet, da, i stæden for at kaste sig paa Knæe, for sin Fader, og at udbede sig hans faderlige Velsignelse, efter den Maade som er brugelig i Engeland, kom han til ham med sin Hatt paa Hovedet, sigende: Jeg fornøyer mig over, min Ven, at see dig ved god Helbred. Vice-Amiralen tænkte i førstningen, at hans Søn var gaaen fra Forstanden; men han fik snart at vilde, at han var bleven Qvækker. Han anvendte alle Midler, som den menneskelige Fornuft kan opfinde, for at bringe ham til at leve som andre Folk; men det unge Menneske svarede Faderen ikke det mindste derpaa, og søgte i den Sted at overtale den Gamle til selv at blive Qvæker. Endelig blev Faderen kied deraf, og bad ham om intet andet, end at han vilde giøre sin Opvartning hos Kongen og Hertugen af Nork, og det med Hatten under Armen, og at han ey vilde sige Du til dem. Den unge Vilhelm svarede, at hans Samvittighed ey tillod ham saadant, og at det altidvar bedre at adlyde Guden som Menneskene. Herover blev da Faderen fortørnet, og da han intet Haab havde omhans Bedring, og han ham paa Dør af sit Huus. Den unge Pen lovede Gil D, fordi han allerede blev værdig til at liide for hans Skyld, og gik bort og prædikede i Staden. Her skaffede han sig mange nye Tilhængere. Hver Dag bleve nogle oplyste ved slige Prædikkener, og som han var ung, smuk og velvoxen, havde han et stort Tilløb af Fruentimmer, baade fra Hoffet og fra Staden, som kom i største Andagt for at høre ham.