Norske Intelligenssedler, 1803-08-24
Bekiendtgiørelser: Nindst havde jeg ventet, at blive sadt i den Nødvendighed, offentlig at igiendrive usandfærdige og ærenærgaaende Beskyldninger. En Laers Steen paa Frederichshald, hvis moralske Værd jeg ikke forhen har haft Anledning at kiende, har behaget, saavel i de Berlingske Aviser som de Norske Jntelligensblade, at lade indrykke en Bekiendtgiørelse af 9de denne Maaned, hvorved han giør sig al Umage for, om mueligt, at berøve mig min Agtelse in publico. Denne Bekiendtgiørelse, som, uagtet sine høje Sving, just ikke giør Forstanden megen Ære, skal være anlediget derved, at en Sag imellem Laers Steen og Haldor Larsen var kommen under Behandling ved Højesteret, uden at nogen Høiesterets Stevning var bleven Steen forkyndt - og hvoraf han, for ikke, efter sit forfinede Sprog, at drømme sig ind i Urimeligheds Virvar, uddrager den hans Hierte og Oplysning værdige Slutning, at enten hans Commissionair Westye Egeberg uden hans Villie og Samtykke maae have vedtaget Varsel (hvorfor undersøgte han da ikke dette, forinden han angreb mig?) eller og at jeg, i Forening med hans Modpart Larsen, skulle have, efter Smugleriesproget, practiceret Sagen ind til den sidste og endelige Jnstance; men lige saalidet som jeg i ovenmelte Sag, paa Steens Vegne har paategnet nogen Høiesterets Stevning, saa burde han ikke heller været uvidende om, at det ikke er en Høiesterets StevningsForkyndelse, men dens Erhvervelse, som bevirker, at den tilstevnte Sag, efter Stevningens Nummer, i Retten bliver paaraabt og saa videre. Jeg gaaer derfra over til den anden Deel af Lars Steens Barbeersnak, hvorunder han friskt mør Publicum om Munden og fortæller, at han har ligget i Dvale eller Slummer i mer end 1 1/2 Aar, men at han endelig er opvaagnet, ved at blive overrasket af Prænt; altsaa Prænet heldigt Middel mod Søvnagtighed - Hr. Steens Allegorie forstaaer jeg for øvrigt ikke anderledes, end at den afgiver et sandt Jdeal paa en ægte Pralhans; men naar han fremdeles paatager sig, paa sin Viis, som han kalder det, at udville de Drømme som i mere end 1 1/2 Aar have plaget ham; saa paaligger det mig, igiennem en bevislig Forklaring over Sagen, at oplyse Publicum om, at Laers Steens Drømme, med deres Udvikling, ikke kan andet end grunde sig et ondskabsfuldt Blod J Aaret 1800 blev jeg af Hr. Kiøbmand Westye Egeberg som Commissionair for Lars Steen anmodet at erhverve Dom over Haldor Larsen for Gield, omtrent 397 Rdlr., hvilken Dom blev afsagt ved Christiania Byeting, samt derefter af mig forlangt beskreven og foranstaltet forkyndt - Larsen indankede denne Dom til Stiftsoverretten, hvor jeg ligeledes mødte og udførte Sagen for Steen; Underretsdommen blev stadfæstet og Debitor tilpligtet at betale Omkostninger etc.; hermed var min Commission udført, men efter Steens og hans Commissionairs igientagne Anmodninger, paatog jeg mig at besørge Dommen exeqveret - Under Executions Forretningen, ved hvilken jeg selv var nærværende, blev fra Vedkommende anmeldt, at Larsens Løsøre-Effecter vare pandtsatte, samt at endeel af de som forefandtes, skulle være andre Personer, tilhørende. Da jeg havde Aarsag at formode Rigtigheden af den angivne Pandtsættelse, ville jeg ikke, for ej at indvikle min Committeent i muelige og bekostelige Processer, borttage de mig paa Steens Vegne ved den fremmede Execution udlagte Effecter, hvorunder Enhvers meere prioriteret Ret var bleven reserveret - Desuden skulle Effecternes Bortbringelse, efter Stedets Beliggenhed, bleven meget bekostelig, ligesom jeg ikke heller kiendte nogen der i Nærheden, som havde været villig til at modtage de udexeqverede Ting under Bevaring og Ansvar - Derefter erholdt jeg fra vedkommende Jurisdictions-Betient legitim Vished om den paaberaabte Pandt sættelse, samt ligesaa snart indberettede samme med alle sine Omstændigheder saavel til Laers Steen som hans Commissionair, da de og ikke jeg maatte bestemme, hvad videre i denne vanske lige Affaire skulle foretages; men jeg bekom aldeles intet Svar eller mindste Bestemmelse fra Steen herom, forinden jeg af et Rygte hørte, at Auction over de hos Larsen uexeqverede Effecter var berammet, hvoraf jeg altsaa med Grund maatte formode, at Steen havde antaget en anden Fuldmægtig, hvormed jeg saa meget mere var fuldkommen tilfreds, som jeg endnu ikke havde erholdt enten Sallarium, eller Erstatning for mine udlagde Penge. At min Collega Hr. Procurator Lund, efter Steens Forsikring, ved Auction hos Larsen, udviste roesværdig Anstrængelse, til Værdie 28 Rdlr. 79 s., men at denne hele Roesværdighed gik bort i Auctions-Omkostninger og et cætera, er jo Beviis paa, at endog overspendte Anstrængelser kan medbringe Tab. Naar Hr. Steen opholder sig over, at han, uagtet at eftersøge mig tvende Dage i Christiania, ikke kunne faae mig i Tale, som han efter sit moderne Sprog kalder Audience, saa fordrer han ufejlbarlig formeget af Embedsmanden, som ikke altid kan sidde hiemme, for at modtage personlige Besøg, jeg har megen Grund til, ogsaa i dette Tilfælde, at drage Hr. Steens Beretning i Tvivl, saameget meere som det var i den Tid, da han endnu slumrede, men sætt, at han ikke, som han beretter, kunde træffe mig hiemme, saa kunde han dog vel have træffet Blæk, Pen og Papiir i Christiania; og saaledes burde han have tilskrevet mig - Saadanne udenlandske Herrer pleje desuden som oftest melde sig med skriftlige billetter. Da Sagen virkelig forholder sig, og af mig kan bevises, at forholde sig saaledes, som den nu af mig er opgiven, saa vil man deraf kunde bedømme hvad det er, som Laers Steen med en saa vigtig Mine har betitlet med det lærde Navn Catastrophe, der formodentlig er en bevaret Blomst fra hans pederpaarske Reiser - Hvorhos jeg med den samme Beskedenhed, som Steen selv ubegribeligen yttrer i Slutningen af sin Bekiendtgiørelse, overlader til Enhver, der tænker billigere og fornuftigere, end han, at bedømme, om jeg i hiin Affaire kan siges, at have tilsidesadt, den redelige og retskafne Embedsmands Pligter, Endelig er jeg gandske ligegyldig ved at være annuleret i Hr. Steens Hukommelse, efter som hans Venskab hverken kunde være hæderligt eller fordeelagtigt for mig; men dette maae jeg bede, at han, forinden jeg gandske udslettes, ville betale mig de 48 Rdlr. 3 Mk., som jeg hos ham har tilgode for Udlæg, Sallarium og Reiser i bemeldte Sag, efter den ham under 8de Febr. f. A. tilstillede Regning. Et uhældig Beenbrud, hvoraf jeg har været og endnu er sengeliggende syg, er Aarsag, at jeg ikke, forinden nu, har kundet besvare Steens Bekiendtgiørelse Min lovlige Tiltale mod Moss den 31te Julii 1803. ham forbeholdes.