Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-05-16
Hvad Hensigten var af dette Monument kan ikke siges, det kan være religiøs; det kan ogsaa være blot en Forlystelse. De Vilde ere Børn og Born foretage sig mange unyttige Ting i Forening med hinanden blot til Moerskab; de opføre deres Sneemænd, og lade dem siden smelte, naar de først have faaet dem færdige. Mod dette Steds religiøse Bestemmelse kunde indvendes, at man ikke saae noget Spor til Offringer, eller noget Middel tilat bevogte det. Men følgende læres af denne Opdagelse: 1) at ogsaa i disse Vildes Hierter er Skiønheds=Følelsen indplantet; Følelsen for runde Former, for det regelmæssige, (den ene Halveirkel er mindre ed den anden; de naaede lige ned til Vandet. Sæderne vare anbragte i begge Enderne; SivPlantningerne omkring Halvirelerne vare ligeledes regelmæssige) og for det Udpyntede; (man tænke paa Guirlanderne paa Trae.) Det seer ud som Stedets tilfældige Skiønhed, Træernes cirkeldannede Sammenradning havde opbakt deres Skiønhedsfølelse og opflammet deres Efterlignelses drift og Tilbøielighed til at giøre Naturens Frembringelser endnu skiønnere; men det hele er maaskee intet videre end en barnlig Leeg.) Denne naturlige Tilbøielighed til Symmetrie sees i alle Vildes Tatueringer. 2) At Forestillingen og Rummet og om de Hovedformer, som dette kan modtage, er Mennesket medfødt, vel kun som bunkel Jdee, som et Anlæg der lader sig videre udvikle; thi hvorledes falde ellers Vilde paa, som hverken see mathematiske Figurer for sig i Naturen eller have lært dem at kiende af cultiverede Mennesker, at samle og tegne mathematiske Figure; hvis Væsen, de ikke begribe, og er det meere forunderligt at antage Jndprentelsen af saadanne Tankeformer i Menneskestælen; end Konstdrifterne hos Dyrene som dog maae foregaae efter visse bunkle medfødte Forestillinger, eller med de mathematiske Former, som det er foreskrevet de uorganiske Legemer, at antage naar de chrystalliseres; her var saaledes en Nøgle til de mathematiske Videnskabers Vished opdaget (dette er dog kun en Formodning.) Peron fandt ingen Hytter i Skovene ved Vas se Floden. Han kom paa den Formodning, at de Vilde meest opholde sig ved Saltvands Moradserne, hvor de bedst kunde finde deres Nærin, (nemlig ved at fiske) i hvilke Egne ogsaa de Franske blot opdagede de Vildes Hytter. Det er rimeligere, at de Vilde boe i det skovrige Land paa hiin Side af Biergene, og at de kun af og til komme til Kysterne for at fiske, denne Formodning har Captain Stirlings Opdagelse siden bekræftet.) Derimod fandt Peron i Skovene Spor af Baal og Madradser af Kajaputræet (Meleleucas), Bast, som de betiene sig af til Sengeklæder. Lesueur og Ronhard m. fl. stødte paa to Vilde, en Mand og en Kone, da de Franske løb efter dem, saa toge de Flugten, men da Konen var høifrugtsomme ig og ikke kunde undløbe, kuede hun ned paa Hælene og bedækkede sit Ansigt med Hænderne (Frygtens almindelige Stilling. Dyr, Børn at krybe sammen naar de ere bange for Hug og ikke tør værge sig, naar man vil forsvare sig udstrækker man sine Lemmer, naar man frygter kryber man sammen; en dunkel Bestræbelse for at undgaae Angrebene saalænge som mueligt; man vender Øiet bort, eller bedækker det fra det Skrækkelige, som man ikke tør see; Engel bemærker det samme i sin Mimik, i denne Stilling var hun vel vandt til at modtage Udbruddene af sin Mands Vrede.) Hun saa som forstenet paa Jorden, uden at giøre den mindste Bevægelse, eller at agte paa det som foregik (Frygtens almindelige Virkning, en aldeles Bedøvelse; den maae kunne tilsidst virke som et electrisk Slag.) Hun var ganske nogen; hun har paa Ryggen ned til Lænderne en Sæk af Kænguruh=Hud, som hun med en Snor af Bast havde bundet omkring Panden. Man fandt deri ikke andet end nogle Løg af et Slags Orchideer, som de Vilde ere meget begiærlige efter; men som her ere meget smaae og sieldne; de største som de Franske saae, vare ikke større end almindelige Nødder. Hun var afskyelig hæslig og modbydelig, i høieste Grad mager; de slappe Bryster hængte ned til Laarene, formodentlig saadan som hun saa og kuede; (dog et Kiendemærke paa en Race-Forskiellighed) hun var dertil ubeskrivelig ureenlig. De Franske forærede hende Tvebakker, Speile, Knive, Tobaksdaaser, Halsbaand, en Øxe og to Lommetørklæder; men hun blev siddende ubevægelig i sin Stilling, man lagde derfor Presenterne ved Siden af hende og gik bort hvorpaa hun løb bort, efterat have efterladt paa den Plet hvor hun havde siddet, Spor paa sin Angest og uden at have taget noget med sig af Presenterne. (Frygten bevirker en saadan Jmpuls paa Siælen, at den taber Herredømmet over de naturlige Funktioner, som ere underkastede Villien.)