Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-02-25
Nicolaus Copernicus, denne høist fortiente Mand, som var den første der gav Menneskene en rigtig Forestilling og Verdens Bygning, hvilken Forklaringsmaade blev efter ham kaldet det copernicanske System, er født i Thorn i Preussen, den 19de Februar 1473. Hans Fader Nicolaus Kopernik var en Chirurg fra Krakau. Copernicus blev bestemt til Studeringer og erholdt Underviisning i Videnskaberne, først i Thorn og derpaa ved Universitetet i Krakau. Han besad fra sin Ungdom af en udmærket Lyst til at studere Mathematik, af de mathematiske Videnskaber vare Læren om Perspektivet og Astronomien de meest tiltrækkende for ham. Da han var 2 Aar gammel reiste han til Jtalien, hvor han i Bologna nød en meget venskabelig Modtagelse af Dominicus Maria Novarra, en i de Tider berømt Astronom. Han begav sig derfra til Rom hvor han ligeledes blev meget gunstigt modtaget Efter nogle Aars Forløb reiste han hiem til sit Fædreland og erholdt der et Canonicat ved Domkirken i Frauenberg. Her anvendte han meget af sin Tid paa at tage sig af de Trængendes Understøttelse, at helbrede Syge og at forsvare Domcapitets Rettigheder mod den Tydske Ridderorden. Han blev ogsaa af og til brugt i mang vigtige offentlige Anliggender og udviste derve meget Mod, Standhaftighed og Udholdenhed i Karakteren. Den Tid, som han kunde faae derfra tilovers anvendte han paa sine mathematiske og astronomiske Studier. Ved at fordybe sig dem kom han efterhaanden til den Jndsigt, at de Forestillinger, som man hidindtil havde gjort sig om de himmelske Legemers Forhold til hinanden og Bevægelser, ikke var rigtig. For nu at kunne forklare sig det sande Sammenhæng dermed, læste han alle de ældre Philosophers Skrifter, for at see om ingen af dem havde forestillet sig Sagen paa en anden Maade end den man nu holdt for den rette, nemlig at Jorden flod i Verdens Middelpunkt og at alle Himmellegemer bevægede sig omkring den. Han fandt nu hos Cicero, at Grækeren Nicetas havde været af den Mening, at Jorden bevægede sig. Hos Plutarch læste han at andre gamle Philosopher havde været af samme Mening (et Beviis paa hvorledes det kan lykkes for et tænkende Hoved af det Sandsynlige at giætte sig til det Sande); deraf tog han nu Anledning til at tænke over Jordens Bevægelighed og udspeculerede efterhaanden sit System. Han arbeidede paa det i 23 Aar, og udarbeidede et Værk derover, som man troer at han fuldendte i Aaret 1530; men som han derfor ikke udgav. Han lærte deri, at Solen staaer i Middelpunktet af Solsystemet; at Merkur, Venus, Jorden, Mars, Jupiter og Saturnus dreie sig rundt paa deres Axler og vandre fra Vesten til Østen rundt omkring Solen; at Maanen dreier sig rundt omkring Jorden; derimod at Stiernerne ere ubevægelige og staae i en umaalelig Afstand fra Jorden. Uagtet Copernicus ikke lod sit Værk trykke, saa blev dog hans nye Synsmaade efterhaanden bekiendt blandt de Lærde, thi han skiulte den ikke for sine Venner; men han bekiendtgjorte ikke sit System offentligen, fordi han vilde først være ganske sikker i sin Sag, og være istand til fuldkomment at bevise sin Paastand, tillige fordi han vidste, at alle Mennesker paa hans Tid vare nu engang af den Mening, at Jorden stod stille og at alle Himmellegemer dreiede sig rundt omkring den, og at de derfor vilde betragte hans Lære, som en Absurditet, endelig ogsaa fordi han kunde forvente at de Geistlige vilde fordømme den som stridende mod Bibelen. (Det er dog en besynderlig Stilling for et Menneske at befinde sig i, naar han ved sine videnskabelige Undersøgelser erholde nye Jndsigter og vigtige Gienstande, og som ingen kan indsee uden han selv. Man seer dette Phoenomen i hele Christendommens Historie, hvori enkelte Mænd have traadt frem med lyse Blikke i en overtroisk og stupid Tidsalder, og ere blevne overdøvede af deres Medmenneskers Fanatisme og Forblindelse.) Det gik Copernicus, som alle store Mænd, han havde mange Fiender og Misundere, og da hans System begyndte at blive omtalt, saa fik de en Comoedieskriver til at skrive en Farce om ham, for at giøre ham latterlig paa Theatret, ligesom Aristophanes fordum giorde ved Socrates. Han lod sig endelig overtale af sine Venner til at udgive sit Værk i Trykken. Udgaven blev besørget af Andreas Ost ander og udkom i Nürnberg 1543 i Folio, underTitel af Nicolai Copernici Thorincensis de revolutionibus orbium coelestium libri VI. Copernicus var den gang 70 Aar, kort førend Trykningen af hans Værk blev fuldendet, blev den gamle Mand syg, nogen Tid derefter blev han apoplectisk i den høire Side; hans Hukommelse, og øvrige Siæltevner tabte sig, og han døde den 24de Mai 1543. Faa Timer førend hans Død bragte man ham et Exemplar af hans Værk, som nu var nyelig blevet færdigt. Han blev begravet i Domkirken i Frauenberg, foran det Alter ved hvilket han pleiede at læse Messe. Biskop Martin Cromer af Ermeland opsatte en Marmorplade i Kirken med en Jndskrift paa til hans Hæder, og en Læge i Thorn, Melchior Pyrnesius, lod opsætte et Mindemærke for ham i Johanniskirken i denne Stad. – Copernicus var en fordomfrie, retskaffen og standhaftig Mand ved alt det, som han ansaae for at være sandt og godt. Han var i sin Omgang en meget blid og forekommende Mand mod alle, men især mod sine Venner; men han var tillige en alvorlig Mand, og kunde ikke godt finde sig i en uforstandig Passiar. Man har flere Portraiter af denne berømte Mand. (Redacteuren er selv i Besiddelse af et meget smukt Portrait af ham, som er en fortræffelig Copie efter et Malerie der gjemmes i Videnskabernes Selskab i London, som skal være aldeles lignende. Ansigtet røber en roelig, fast og dog blid Karakteer, ganske saaledes som hans Venner skildre ham. Man kan see paa ham at han er en tænkende Mand. Hans Hoveds Form er langagtig oval, ogsaa Hagen er meget lang og spids; den har den dybe Jndbugtning i den, som Physiognomerne paastaae at være et Kiendemærke paa en kold og forstandig Karakteer).