Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-10-22
J Ægypten havde man, som bekjendt, allerede for mange Aarhundreder siden en Jndretning, som kaldtes Sjelens Apothek, og hvor der findes Apothekere maa der ogsaa gives Doctorer, thi disse følges af og ere sædvanlig sammensnoede som et Æ i Alphabetet; gaves der den Gang altsaa Sjele-Apotheker, saa gaves følgelig ogsaa Sjelelæger. J vore Dage har man Sjelehyrder og Sjele sørgere i hele Europa, men man kan reise Verden, rundt, uden at finde en eneste Sjeledoctor. Underligt nok synes det, at man i en Periode, hvor Oplysningens Soel har gjort Frugterne af den menneskelige Aands store Bestræbelser næsten overmodne, hvor Lyset er saa blændende, at man heller ønsker at samle med lukte Øine end blive blind med aabne, hvor man med Sværdet i Haanden tvinger Folk til at blive lyksalige paa Jorden, ligesom man i Middelalderen tvang dem til at blive lyksalige i Himlen, at i saadan en Periode endnu intet stort og dristigt Genie er faldet paa den Jdee, at stifte et Universitet for Sjele Læger. For det første er det ubilligt at Sielen skal saaledes staae tilbage for Legemet, og endog ikke kunne faae en Læge, naar den engang har en Feber eller et andet Sygdomstilfælde, for det andet vilde Embedernes Tal derved forøges og mangen en Mand kunne kjøre, for ikke at sige sove, sig til sin Lykke, saaledes som mangen en Læge, der kun giver sig af med at curere Legemet; for det tredie vilde mangen en rig og velhavende Mand, som ikke gjerne spenderer noget paa sin Siel, fordi han veed, at den Fødde, den skal have, koster nogen Anstrængelse, gjerne anvende en Bagntel af 100 Rdlr. om Aaret til en Huus-Sjelelægge, som han ved Sielens mindste Upasselighed kunde lade kalde, og som, efter Omstændighederne, kunde ordinere den et eller andet moralsk Laxativ eller Vomiti- og bestandig holde den karsk og sund. Længe har jeg arbeidet paa et System i Sjelelægekonsten og pønset paa at stifte et Academie for Sjelelæger. Men min ringe Person er alt for ringe til at jeg tør begynde paa en Ting, som jeg i det høieste kun vover at foreslaae en velfornemme Velynder, ikke som noget der er faldet mig ind, men som noget Hans Velfornemhed allerede længe selv har tænkt paa, og kun i Tumlen af Forretningernes og Jdeernes Mangfoldighed er gaaet ham i Glemme Men min Erfaring har lært mig, at den krumme Linie ikke allene, som Hogarth har godtgjort, er Skjønhedslinien, men at den ogsaa er Lykkens Linie; thi jeg har kjendt Folk som Goliather, der blot ved at krumme Ryggen som en Aal smuttede igjennem Døre til Lykkens Tempel, der ikke vare høiere end Loftsluger og som end ikke Skrællinger og Dverge kunne komme igjennem, fordi de ei kjendte den krumme Linies vidunderlige Kraft. Min Ryg har nu eengang tabt sin Smidighed, og jeg kan ikke faae den til at krumme sig, om jeg end anstrængte mig nok saa meget. Jeg har derfor besluttet, at lade den Fugl flyve, og reent opgivet den Jdee, at stifte et saadant Academie. De kunde spørge, hvorfor lader De da ikke Deres System trykke, Men herpaa svarer jeg, at jeg maaskee i sin Tid, efter velvise Hr. Doctor Galls Exempel, reiser til Marked med mit System, og da vilde det jo være høist vanstændigt, at de Læresætninger, jeg foredrager i en Kreds af Potentater og andre høie Herrer og Damer, allerede i Forveien skulde kunne faaes tilkjøbs hos hver Bogkræmmer for 4 s. Arket, Nei, Jdeer tabe alt for meget af deres Anseelse og blive alt for gemeene, naar de divulgeres ved Trykken som hver Gadevise. De vil heller aldrig see at høilærde og høifornemme Herrer bekjendtgjøre deres Jdeer ved trykte Skrifter. Nei, de lade dem som Perler blive siddende i Skallen, og derved beholde de den Glands, som de strax tabe, naar de komme ud blandt profane Mennesker.