Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-11-27
J en Bedømmelse over det i Paris 1820 udkomne Værk: Poesies de Marie de France, poete anglomormand du 13me Siele, par B. de Roquefort, 2 Voll. 80. Fig. (Digte af Marie fra Frankrig, en anglo-normannisk Digterinde fra det 13de Aarhundrede a.), der læses i Journal de Savans, Juli og August 1820, gives følgende Oplysning om det danske Sprogs Skjebne i Normandiet: Under Carl den Stores første Efterfølgere, da de nordiske Folkeslag overfaldt Frankrigs Kyster, trængte ind i det Jndere af Landet, hærede det længe og stærkt, og tvang Kongen til at afstaae dem adskillige Lande, var det romaniske Sprog Folketungemaalet i Frankrig. Men ved de Danskes Jndfald der, under deres Anfører Hasting, fik denne Landet Chartres. Det er sandsynligt, at Hasting og hans Følgesvende, for at vedligeholde Samqvemmet imellem denne Egns Jndbyggere og deres Konge, antoge det romaniske Sprog, uden derfor at give Slip paa deres eget Tungemaal. Nogle Aar efter at Hasting havde sat sig fast der, ankom Rollo(Hrolf) i Spidsen for andre danske Tropper. Efter Dudon de St. Quentins Beretning, sagde ved dette Jndfald Rainand (Ragnold?) til Hasting: Du, som er af denne Nation, giv os et Raad; Hasting raadte ham at sende Gesandter. Rainand anmodede Hasting at gaae Rollo i Møde, denne svarede: jeg gaaer ikke allene. Man gav derpaa Hasting to Riddere, der forstode Dansk, til Ledsagere. Efter Wilhelm fra Jumiege Beretning valgte Hertugen, for at kunne underhandle med Rollo, blandt andre Hasting til Gesandt, fordi han kunde Sproget. Romanen om Rou giver i Henseende til denne Begivenhed følgende Oplysning: Hasting kom til Norman spurgte hvo han var, Fra hvilket Land han kom, hvad i Skjold han bar? Og Du, sagde Rou, Du, som vores Sprog kjender, Est du Dansk eller Fransk, som man i Ærind sender? Rollo bosatte sig ogsaa med sine Folk, som talte Dansk, i Frankrig, men, efterat Carl den Enfoldige havde afstaaet Normandie til ham, og han havde ægtet en fransk Prindsesse, bevirkede det nye Forhold, der nu kom til at finde Sted imellem de nye og gamle Jndbyggere, at det danske Sprog snart forsvandt. Prindsen og hans Folk antoge Christendommen, hvilket Hasting ikke gjorde. Biskopperne ved Rollos Hof søgte at gjøre det latinske Sprog gieldende, hvilket, som Religionens Sprog, ogsaa blev Regjeringens, fordi det ligeledes var Naboeregjeringernes, og fra nu af maatte de Fremmede, der omgave Rollo, foretrække det romaniske Folkesprog for deres eget, fordi det nærmede sig Religions- og Regjerings sproget, og taltes af Landets gamle Jndbyggere. Da deres Tal var større, behøvede de ikke at lære fordærvet Dansk, hvilket vilde været uden Nytte for dem, da de desuagtet havde maattet beholde det romaniske Tungemaal, for at kunne blive i Forbindelse med det øvrige Frankrig. Den samme Dudon fra St. Quentin, der skrev i Aaret 1000, leverer, i det han omtaler Opdragelsen af Richard, Søn af Wilhelm den Første, Hertug af Normandie, en befaling fra Hertugen i følgende Udtryk: "Og da Staden Ronen foretrækker Brugen af det romaniske Sprog for det danske, og Staden Bayeux hyppigere betjener sig af det danske end af det romaniske Sprog, saa viljeg, at min Søn, saasnart som mueligt bringes indenfor Bayeurs Mure &c." Heraf er det klart, at i Rouen, Normandiets Hovedstad og Hertugens Residents, det romaniske Sprog var saa herskende, at Hertugens Søn ikke der saa let havde kunne lære det danske, det var imidlertid nødvendigt, at den unge Prinds lærte det Sprog, som endeel af hans tilkommende Undersaatter talte, og hans Fader saae sig derfor nødsaget til at sende ham til Bayeux, der laae mod Søen til, og sandsynligviis var beboet af Søefolk, der stode i nøiere Forbindelse med deres oprindelige Fædreneland. (Jv. Sums Historie af Danmark, T. 2, S. 45051.)