Norske Intelligenssedler, 1765-09-11
J denne store Samling af menneskelige Elendigheder, vare og alle Slags Sygdomme, men fleere indbildte, end virkelige. En liden Pakke faldt blandt andre særdeles i Øynene, det var en Bundt av alle de Sygdomme, som den menneskelige Natur er underkastet: denne var i mange fornemme Folkes Hænder, og kaldes i Almindelighed Milt=Syge; men intet forundrede mig meere, end at ikke en eeneste Last eller Daarlighed befandtes i den heele Stabel; da jeg dog havde tænkt, at Menneskene ville benytte sig af denne Leylighed til at blive skildt ved deres Sindsbevægelser, deres Fordomme og Skrøbeligheder. Jeg mærkede i sær en meget liderlig Krop, som jeg vist forestillede mig kom belæsset med sine Laster, men da jeg skulle undersøge Bylten, saa var det allene hans Hukommelse, som han havde kastet fra sig. Han blev efterfulgt af en anden lumpen Slyngel, som slængte sin Undseelse bort i stæden for sin Vankundighed. Da den heele menneskelige Slægt saaledes havde befriet sig fra deres Byrder, og det Spøgelse, som nys havde viist sig saa geskjæftig, saae mig staae som en blot Tilskuer, nærmede det sig til mig. Jeg blev uroelig ved hendes Nærværelse. J det samme tager hun op hendes Forstørrelses-Glas, som hun holdt mig for Øynene; jeg blev fortrædelig over mit Ansigts Korthed, som nu forekom mig reent utaalelig Lineamenternes umaadelige Breede gjorde mig meget misfornøyet med mit Fiæs, jeg kastede det fra mig, som en Maske. Det traf saa lykkelig, at En, som stod ved mig, havde nys skildt sig ved sit Ansigt, som faldt ham noget for langt. Det havde sandelig og en skammelig Længde. Jeg troer at Hagen allene, for ikke at giøre for meget af det, var ligesaa lang, som mit heele Ansigt. Vi havde begge Leylighed til at forbedre os, Nu, da alle Skatterne vare indbragte, havde enhver Frihed til at omvexle sin Ulykke med en andens Slaat befriet fra dets Sorger, Saaledes saae jeg da den heele menneskelige Ste omendskiønt paa samme Tiid som vi stoed rundt om denne Stabel og betragtede de adskillige Materialier, hvorav den bestoed, var der neppe et Menneske iblandt denne store Mængde, som jo aabnede sine Tanker og hvad han ansaae for Vellyst og Livets Fornøyelser, og forundrede sig over, at deres Eyere nogen Tiid havde kundet betragte dem som Byrder og Fortrædeligheder. Som vi nu meget agtsom beskuede denne Forvirring af Elendigheder, dette Chaos av Jammer, foed Jupiter udraabe en nye Bekiendtgiørelse, at enhver kunde bytte om sine Bekymringer, og vælge sig ud saadan en Bundt, som han best ligte. Herpaa begyndte Jndbildningen paa nye at yttre sin Fliid. Hun tog alting Stykkeviis fræm med en utrolig Hurtighed, og anprisede til enhver sin Bylt. Den Larm og Forvirring som da herskede, er ubeskrivelig. De mærkværdigste Hendelser skal jeg meddeele Læseren. En gammel ærværdig graae hærdet Mand, som havde needlagt sin Kolik, og som manglede en Arving, snappede op en ulydig Søn, som en Fader i Forbittrelse havde kastet i Hoben. Jnden et Qvarteer plukkede denne U-taknemmelige den Gamle i Skiægget, og havde nær slaaet hans Hierne ud: Da han nu mødte den rette Fader, som just var angrebet af Kolik, bad han ham at bytte om igien; men det var umuligt at forandre Valget. En stakkels Galley=Slave havde omvexlet sine Lænker med Podagra, men vred sig saa jammerlig, at man læt kunde slutte, at han ingen Fordeel havde haft af dette Bytte.