Københavns Adresseavis, 1766-09-24
Correspondence. Besvarelser. No. 140, 5) For at bevare Øl Sommeren over at det ikke vorder suurt, plukker man i Augsburg en Urt paa Marken, som kaldes af Botaniels Grum og af Apotheierne Cariophytlara Luten den voxer med gule Blomster, og naa Blomsten er affalden faaer den en rund Knub som et lidet Galæble, og Roeden lugter næsten som Nelliker. Denne Roed grave de op næst førend Midsommer, kløve og tørre den, sye den ind i Poser, og legge den ind i Tønden. Men denne Maade er ikke saa paalidelig som følgende: Man veed, at der i de Ægyptiske og Arabiske Ørkener er en flyvende Sand, som kommer med Væyret, som flytter fra den eene Sted til det andet, og samles sammen som store Bierge, saa at de Reysende undertiden vorde levende begravne Sanden, og findes, mange Aar derefter, naar Sanden er flyttet bort, gandske uforraadnede staaende som de vare levende, da deres Kiød er blevet haardt og forvandlet til en Mumie. Det er ogsaa bekiendt, at Blomster kunne bevares fra Forviennelse naar de bedekkes med Sand. Heraf har man taget Anledning at efterforske, at Øl ikke kand forvares bedre end i Sand; og det paa følgende Maade. Man lader i Kielderen eller et andet Sted, hvor Soelen ikke staaer paa, giøre en Kiste saa stor at nogle Tønder kunne legges derind; under hver Tønde legges 2 Steene, den eene for og den anden bag under; Tillige bør Tønderne paa alle Sider ligge en god Tværhaand fra Kisten. Naar nu Tønderne saaledes ere indlagte, saa fylder man Kisten gandske fuld af tørt Flyve=Sand, saa at den ligger tet omkring Tønderne paa alle Sider, samt baade unden og ovenPaa Kisten kunde man lade giøre smaa Luger neden under at Sanden kunde siden løbe fra. Naar man legger Tønderne ind, saa maae man sette Tapperne i, hvilke maae være saa lange at de kunne naae uden for Kisten. Ligeledes maae der være en Tap med Svik i, hvorigiennem Luften kand slippes ind hver Gang man behøver at tappe. Men disse Tønder maae i Forveien giøres vel reene saaledes: Man fylder Tønden halv med Vand, tager heede givende Graasteene og kaster i Tønden, saa at Vandet koger derved; og naar dette har afsydet, da friske Steene deri, indtil ald Smag vorder udkogt. Derefter skyller og vasker man dem med Vand, saa faaer Øllet en god og reen Smag derefter, og vorder ikke suurt af Ureenlighed. No. 140, 8) Paa det man ikke skal bedrage sig med Frøe, som er saa gammelt at det ingen Saft har mere til at groe; haver man herved den Fornøyelse at meddele denne Kundskab om, hver mange Aar adskillige Slags Frøe kunne forvares friske paa klige og luftige Stæder: Lattuk, 4 a 5 Aar, Endiven, V. og S. 4 a 5 Aar, Kars, 3 Aar, Syrer, 3 Aar, Portulak, 2 a 3 Aar, Kørvel, 2 Aar, Cochleare, 2 a 3 Aar, Sellerie, 4 a 5 Aar, Vinter=Rapunzel, 4 Aar, Pimpernelle, 2 a 3 Aar, Cicorium, 3 Aar, Morød=Frøe, 3 a 4 Aar, Pestinak=Frøe, 2 a 3 Aar, Persille, 4 a 5 Aar, rødt Bede, 3 Aar, Maaneds Radiser, 5 a 6 Aar, Ræddik, 5 a 6 Aar, Scortzoner, 3 Aar, Havrerod, 2 Aar, guul Roed, 4 Aar, Roer, 3 a 5 Aar, Kaal, 5 a 6 Aar, Meyram, 3 Aar, Timian, 2 a 3 Aar, Rosmarin, 2 a 3 Aar, Basilika, 2 a 3 Aar, Melisse, 2 Aar, Salvie, 4 Aar, Dild, 3 Aar, Vinrude, 2 Aar, Lavende, 2 Aar, Coriander, 2 a 4 Aar, Cardobenedict, 4 Aar, Fennikel, 4 Aar, Annis, 3 a 4 Aar, Kommen, 3 a 4 Aar, Kyndel, 3 Aar, Spinat, 5 a 6 Aar, Mangolt, 4 Aar, Jsop, 3 Aar, Løg, 2 a 3 Aar, Bønner, 3 a 5 Aar, Ærter, 5 Aar, Ærte. skok, 5 a 6 Aar, Æble=Kierner, 5 a 6 Aar, Pære, 2 a 3 Aar, Agurk, 6 a 8 Aar, Melon, 9 a 12 Aar, Canari Frøe, 5 Aar, Hirtz, 2 Aar, Linseer, 2 Aar, Vikker, 3 Aar, Kløver, 2 Aar, Aspargis, 3 Aar, Tobak, 2 Aar. No. 140, 9) Af de hvide, gule og røde Jord=Æble eller Kartusier, kand man faae got Meel. J hvilken Henseende man behandler dem paa følgende Maade: Naar de ere optagne, skylles de i Vand, saa at al Jorden kommer af dem. Naar de ere skyllede kand man strax ved et Klæde tørre Skallen af dem. Hvorpaa man river dem paa et Rive-Jern eller en anden Maskine, Massen skylles i ferskt reent og koldt Vand, og legges i en ordinaire grov Haar Sigte hvilken man setter oven paa et dybt Karr. Siden slaaer man reent Vand derpaa, men rører bestandig om deri indtil at Melet er altsammen gaaet igiennem Sigten. Naar det faaer staaet i 3 eller 4 Timer, saa staaer man det Vand af og øser frisk Vand paa; derefter tager man det Meel op, som er synket til Bunds saa at det rand blandes med Vandet. Derpaa tager man en fiin Floer=Sigte, hvorigiennem det oprørte tilligemed Vandet sees igiennem i et andet Karr, for at fraskille det grove, som er gaaer igiennem Haar=Sigten. Siden lader man det staae at synke, og derpaa slaaer reent Vand paa igien. Endelig tages det op, og udbredes til at tørres i en Ovn ved jævn Varme, thi er Varmen for stor, saa løber det sammen i Klumper. No. 140, 10) Paa følgende Maade freder man Lam i Herfordshire i England: Saasnart Lammet begynder at æde, setter man det i en Krog som holdes reen og varm. Der setter man et Trug for det med Klid og hvide Ærter, i, der snører man en Visk fiint Høe, og legger et Stykke Kridt for det at det kand slikke paa: (dette bruger man ogsaa for Kalve, paa det at Kiødet kand vorde hvidt) Gange om Dagen slipper man Faaret ind til det at give det patte, nemlig Kl. 8 og 10 om Formiddagen; og Kl. 3. og 8 om Eftermiddagen, og lader Lammet patte saa meget det vil, saa bliver det inden 3 Uger meget feedt og velsmagende. No. 140, 11) Til at faae saadan en Olie, hvorved Jern=Redskaber og Geværer holdes rustfrie, tager man en feed Aal, skierer Hovedet, Skindet, Jndvoldene og Beenene af den, og hænger den saa en halv Dag ud i Solen eller for Jlden, paa det at alt det vandagtige som er hos den kand dampe ud. Derefter skierer man den i smaa Stykker, og legger dem i en nyeglasseret Steen=Krukke, hvor de steges indtil de ere blevne brune, siden slaaer man denne Olie, en anden Krukke, og steger den i nogle Skiver Brød, saa at alt det overblevne Vand kand trækkes i Brødet. Denne Olie gjemmer man til omtalte Brug. No. 140, 12) Af gamle Næver blandede med Ledumkand man brænde den Olie som Russerne bruge til Læder og Jucht=Beredning. Man renser Næverne og pakke dem paa Kanten saa tæt skee kand i en Gryde. Man legger siden et Laag paa Gryden som der er et Hul midt paa og kliner det godt til med Leer, siden sætter man denne Gryde ned i et Hull i Jorden. Der giør man Jld oven paa Bunden af Gryden som man sætter forkeert need; saa rinder Olien igiennem det Hul som er gjort paa Laaget ned i et Karr som man sætter neden under. No. 140, 13) At salte og tilrede Skinker paa den Westphaliske Maade skeer saaledes: Man tager Skinker af Svin som ikke ere alt for gamle: dem Blod salter man, saa at Blodet kand trækkes vel ud. Siden tages de op af Blod Lagen og tørres vel med et Klæde, at slet ingen Lage bliver derpaa. Derpaa tager man i Skaalpund bruunt Pudder, Sukker, 8 Lod Salpeter, enfierdendeel Qvarteer fiint Salt, samt i Qvarteer gemeent Salt. Dette støder man fiint og blander det vel sammen i en Pande over Jlden, at det kand vorde vel varmt, dermed river man Skinken saa varmt man kand taale det; og lader den saa ligge i 3 Uger dette Salt: Naar den saa er røget, graver man den need i en Malt Bunke, saa trækkes alt det Skarpe af Røgen af den. No. 140, 14) Grantræet kiendes derpaa at være modent; 1) Naar Top=Skuddet kuns bliver lidet. 2) Naar Barken begynder at vorde hvid, og naar der sætter sig hvide Skiel eller Lameller derpaa. 3) Naar Grenene ved No. den tørres. Dog nægtes ikke herved, at Træet voxer saa længe som det yderste er frisk. Fyrretræerne menes og at have samme Kiendetegn paa Modenhed. No. 140, 15) Til at giøre godt Ympe=Vox, som taaler, baade Varme og Kulde, tager man 2 Pd. skiert GranHarpir, som er luttret, 1 Pd. Vox, 4 Lod reent SvineJster, et halv Skaalpund Fugle=Liim, og et qvart dito Terpentin. Dette smeltes sammen i en Gryde ved maadelig stærk Kul-Jld, og imidlertid rører man det stærkt med en Træe=Sløv, og agter at det ey kaager over. Siden tages det af Jlden og slaaes i et Kar, som er halvefyldt med Vand, at det der kand styrknes, saa at man kand tage det op med Hænderne. Man krammer da Vandet got ud af det; og arbeyder det Stykkeviis imellem Hænderne; dog at man smører først Hænderne med Olie eller andet Fit, at det ikke skal klæve ved. Saa arbeyder man det got indtil det vor der vel seyt, da det er færdigt.