Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1777-08-08
Grundregler til at befordre Ægteskab til alle Enker, Koner, og Jomfruer. Jomfrue Frisk, Hillemænd til alle Enker, Koner og Jomfruer, Jg ja hør kun vel til. Det gielder og hende. Jomfrue Frise. Det var forskrekeligt. Det Stykke er uden Tvivl af den borgerlige Hovmæsterinde. Ney, ney, min Jomfrue. Hør nu! Det beste Middel til at faae en god Mand. og at beholde ham god, er at være gode selv. Mad. Lystig: Det var jo en prægtig Regel. Jomfrue Frisk: Tak ham for det at han er god, naar jeg er god selv. Der er vel intet fornuftigt Fruentimmer, som gaar hen og tager en Gaards-Karl; thi gemene Folk troer jeg ikke dette er skrevet for, eller hvad - At være god selv, en artig Snak Hvad kalder hun at være god, Det er en god Mand, som føyer sin Kone Hvad skulle jeg ellers med saadant et Dyr, Man gifter sig jo for Fornøyelse, og er det ikke nok at jeg forener mig med ham, for at giøre mig ham ævig forbunden. Jkke sandt Madamme. O min Hierte, denne Regel er god nok; thi man kunde opirre det frommeste Kræe, og hun ville dog ingen Torsk have til Mand, Jomfrue Frisk, Naar han kun ikke var tosset i Sælskab, saa jeg skulle have Skam af ham, saa kunde det ikke skade om han var lidt taabelig hos mig: des større Morroe kunde jeg have af ham, og det var et Beviis paa at Gjækken elskede mig. Mad. Lystig; Nu hun er ret en lille Skalk. Ney hør nu Jomfrue, her er min Troe noget for hende; jeg veed dog hun har endeel Tilbedere. Behandle aldrig slet en Elsker, som J agter at tage til Mand, at han ikke enten skal bebreyde Jer det siden, eller giøre Jer Vederlag: og (giv nu vel Agt) skulle J nogen Tid faa i Sinde at være grusom, saa erindrer disse to Linier: De skal finde et mildt Herredom, som har regieret mildt; Men den skal tvinges til en nedrig Lydighed, som har fordret den. Mad. Lystig: Det var for hende Jomfrue, pas vel paa det. Den Regel burde hun saamænd skrive i sin PsalmeBog og læse den 3 Gange fastendes hver Morgen. Psalme-Bog, Da kom hun nok til at skrive den paa Bindet. Jkke sandt, min Hierte, Ney, saa var det bedre, at hun skrev den paa sin Vifte eller paa sin Speylramme paa Natbordet, og det med store forgyldte Bogstaver; thi da er jeg forsikkret om, at hun ikke glemte den, og det vil jeg fandelig raade hende til jo før jo heller. Jeg har hørt, at hun er temmelig streng. Betænk sig det er dog Synd. De Stakler kan blive syge, og var det at belønne en Elsker, Jomfrue Frisk: Skiemter hun Hvordan behandlede hun sin Mand i Frierdagene? Løb hun lige i Armene Jeg tvivler paa det; Om det paa ham: ellers er sandt hvad jeg har hørt ham selv fortælle, og om jeg kiender hende ret, saa har han nok maattet krydse temmelig først, og var endda neppe sikker to Aftener for Brylluppet, og til pass. Jo meer det koster, jo bedre smager det. Mad. Lystig: Ja, ja, min smukke, Jomfrue, Hun maa sandelig ikke være for haard. Betænk: Den skal tvinges til en nedrig Lydighed, som har fordret den. Jomfrue Frise. Jeg gad see den Original, som har forfattet disse herlige Regler. Det maa uden Tvil være en gammel Knark, som er gift med en ung Kone. Hvilken Morroe maa det være for hende, at faae saadanne søde Karresser af Bestefar. Forestiller dem denne bedagede Elsker, indhyllet i en Foerværks Slaaprok, en stor hvid Nathue over Ørene, siddende i en udstoppet Lænnestoel, en Tobakspibe imellem Gummene, med Hosten, Harken og Spytten, holde sine vise Forelæsninger for hans unge Frue, som færdig at briste af Latter, sommetider af Harm, kniber Tænderne, klapper den Gamle: ja, du har Ret min søde Siæl! Hvert Ord du taler er Viisdom. Hvor lykkelig er jeg, som Skiæbnen har forundt saadant et Exempel, at indrette min vanvittige Ungdom efter - - - Hal hal ha! Det er at elske med Fornuft. Nu nu, Jomfrue, lee ikke formeget. Hun kan selv faae en gammel Mand. Jomfrue Frisk, Hillemænd = = = Det er ikke saa farligt at faa en gammel Mand. Saadan en Hovmæster. Det kan min Troe nok giøres nødig. Jeg kunde jo slaae to Fluer med en Smæk. Hal har ha! Det er sandt: Hun kiender jo Eraste, Saadan en gammel Mand var min sandt værd at have. Kand nogen leve lykkeligere, end hans Conthia; Om Morgenen varmer, hun Gubbens Salveter, giver ham sit Gurgel-Vand, sin Kryder-Thee, og dette er det modbydeligste Kysser de nedhængende Læber; dog det er det mindste hun kan giøre. Der er heele Stadsen. Den øvrige Tiid er hun sin egen. Hun veed min Troe og at skiønne Tiden med Baller, Giæstebuder, Promenader og Concerter. Hun forsømmer ingen Fornøyelse: Faar hun den ikke ude, saa har hun den hiemme. Hendes Ungdom og Midler; thi man kan just ikke sige hun er vakker, omendskiøndt endeel paastaaer det; men Gud veed hvordan det er med Smagen i disse Tider. Forlad mig min Hierte, hun er virkelig delig. Ja saa. Hun delig, nu har jeg hørt det med. Jeg forundrer mig allene over, at hun kan snakke saaledes. Madamen kiender hende maaskee ikke. Jo! jeg kiender hende: Vi har gaaet i Syeskole sammen hos Jomfrue Snærp. (Fortsættelse skal følge.)