Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-07-26
Nyheder fra Udlandet. Om Sultanens Død og Begravelse meldes følgende fra Constantinopel. J nogle Dage, havde Hovedstaden været i den ængsteligste Spænding; de meest modsigende Rygter og Sultanens Befindende lode snart forvente en sørgelig Katastrophe, snart en lykkelig overstaaet Krisis. Den 1ste Juli om Middagen blev ved Kanonskud forkyndt det sørgelige Budskab at Sultan Mahmud var død. Der var en almindelig og oprigtig Sorg, thi man indseer vel, hans Tab er uerstatteligt. To Dage førend han døde havde han kaldt Serailets Fortroligste og Rigets Store til sig, og, idet han tog Afsked fra dem, tydet paa, som om der blandt dem der omgave ham vel kunde være Nogle, som ikke havde handlet mod ham som de burde, og disse Ord havde han udtalt med en Betoning som om en hemmelig og betydningsfuld Tanke laae skjult, deri. Derefter lod Storherren sin ældste Søn, den nuværende Sulian, sin Svigersøn Hatil og den bekjendte Chosrew Paska kalde til sig, hvilken Sidste medrette staaer i Ry for udmærket Klogskab og stor Verdenserfaring. Efter at han havde søgt med kjærlige Ord at trøste sin Søn, der grædende var traadt til Sultanens Leie, sagde Denne blandt andet til ham: at fra nu af vilde Jngen meere vise sig for ham som han virkelig er i sit Indre, maaskee kun Halil og Chosrew vilde gjøre det; sjelden vilde han faae den rene Sandhed at vide, han skulde derfor holde sig til disse To, hvis skarpe Syn kan gjennemtrænge den. Den Ene skulde i disse Bevægelsens og Omvæltningens Tider være ham et Symbol paa Mod og fast Caracteer, den Anden paa Forsigtighed og Overlæg. Fuldend nu, min Søn, sluttede han, det Værk som Din Fader har begyndt." Derpaa velsignede han ham, og saae ham ikke mere. Endnu i sine sidste Øieblikke sørgede han for sine Undersaatter: han løskjøbte alle Gjældsfanger, uddeelte store Summer blandt de Fattige af alle Nationer, osv. Saasnart den unge Sultan (der skal være svækket og gebrækkelig) var bleven hyldet, blev hans Faders Liig, indsvøbt i Prophetens Kappe, bragt over i det gamle Seral. Liig, begængelsen blev forkyndet ved Kanonskud og Qvindeskrig. En utallig Mængde saakaldte Klageqvinder tilte foran Processionen, med Hyl og Skrig Liigkisten var behængt med fem af de kostbareste Shawler. Hele Liigfølget var tilhest, endogsaa den øverste Mufti. Toget endtes med to Mohrer, med store Poser, hvoraf de udkastede Penge blandt Folket. Den 11te skulde der være en ny Høitidelighed, den unge Sultan skulde da omgjordes med Sværdet, det samme som Kronningen hos os. Blandt de europæiske Gesandter har det ikke gjørt noget gunstigt Indtryk, at den nye Sultan har befalet, at Qvarantaineforanstaltningerne (mod Pesten) skulle ophæves. En Diplomat har skrevet hjem: "Med Mahmuds Død begynder en ny Æra, men ingen gylden, for det osmanniske Rige. Endog Muselmændene tale og Rigets nærforestaaende Undergang. Tilstanden er kritisk. En sygelig 16aarig Regent faaer en vanskelig Opgave at løse. (Som Rygte fortælles, at Sultan Mahmuds Død har forvoldet Uroligheder i Provindserne Albanien og Thessalien. Ogsaa her skal den gamle Mehemed Alt have Haand i Spillet.) Den nye Sultan, eller rettere, Portens Regentskab, har afgivet den Erklæring til de fire store europæiske Magters Gesandter i Constantinopel, at kun naar Pasken af Ægypten rømmer Tarsus, Adana og Syrien, samt hele Arabien lige til det røde Hav, og nøies med Ægypten alene, vil Hs. Høihed, skjænke Mehemed Ali og hans Søn sin Gunst samt tilstaae dem dette Lands Arvelighed som flere andre Sultanater have den under Portens Overherredømme. Paskaens Svar vil sandsynligviis beroe paa hvilket Udfald de første Slag ville faae mellem ham og Portens Tropper. J den tyrkiske Leir var et Krudtmagazin fløiet i Luften, hvorved 500 Mennesker og ligesaamange Heste vare dræbte samt henved tusinde Soldater saarede.