Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1816-01-04
Adskilligt. En udmærket tydsk Kunstdommer fælder følgende korte og sindrige Dom over Kotzebue: "Han lever blot afsine Samtidiges (sin Tids) Synder, ligesom igjen disse toppert fornøie sig ved hans poctiske Synder. Dette kan Man let forklare sig, naar Man seer, at han staaer Dye den i Øiet saalænge, indtil den græder og rører, og naar den er faldet, udstafferer den til noget værdigt. Situatilioner af Effekt forstaaer han godt at skaffe frem paa Stenen. - Da Kotzebue skrev og skriver allene for sine Samtidige, og, uden at skrive et eneste Kunstværk, beregner al sin Hærskare af Theaterstykker efter den ei devant moderne moralskesentimentalske vandede Smag, saa følger naturligviis, at naar Gjesternes Smag forbedres, eller, om Man just vil, blot forandres, saa smager hans Retter dem ikke mere. Da dette nu er Tilfældet, vil han snart have overlevet sig selv, om han ikke forinden skriver sig ihiel. J begge Tilfælde vil han døe ubegrædt, og om ikke foragtet, saa dog uændset, selv af sine fordums Beundrere, thi - en skjønnere Aand er i Vesten, og saa - God Nat, God rolig Nat! Følgende Exempler kunne vise, hvorledes det stod til med Dyrkandskaben i Sverrig endnu i det 17de Aarhundrede for den store Linne. En Professor i Upsala udgav 1624 en Dissertats om hemmelige Egenskaber, hvori han paastod, at en levendt Ædderkop indbunden i en Nød og baaren paa Halsen helbreder Fjerdedagsfeber, at naar en vis liden Fisk fæster sig ved Roret, formaaer den selv i Stormveir at holde et stort Skib tilbage o. s. v. Hans Samtidige, Frank, første anatomiske Professor i Upsala, undersøgde, om Mennesker kunde forvandles til umælende Dyr, (jo desværre!), om Fostere, som, førend de begyndte at bevæge sig, ved utidig Fødsel gik bort, paa den yderste Dag igjen skulde opvækkes, om Qvinder kunde faae Børn efter Om jængelse med onde Aander, om Lapperne ved Toldom kunde lade Slanger og Frøer, fødes i Mennesker og Dyr, a. J Aabo paastod Ala nus, Professor i Physik og Botanik, siden i Theologie, i en Dissertats 1643; at Adelskab ikke er blot Menneskepaafund; men har sin Grund i Naturen, saa at de, som ere af ædel og fornem Byrd, ogsaa faae Børn af ædlere Art. Jblandt den upsalske Professor Bilbergs Disputatser fortjener En om Hanegal at bemærkes, forsaavidt som Hanens Kukliku der findes paa Nover, til Beviis paa at Hanen virkelig synger og ikke blot skriger. Hans Embedsbroder, Lagerløf, inddeelte Aar 1685 Drager i vindeløse og flyvende, og søger at bevise de sidstes Virkelighed. Ti Aar derefter vilde en Bolin bevise, at Dragerne som oftest blive til af Forraadnelse, ligesom Bierne af Oxekjød, Rotter af Ureenlighed m.m. En anden Dissertats fra det følgende Aar gaaer saa vidt at antage: naar Pandekager af Andeeg om Sommeren raadne, fremkomme deraf Frøer, hvortil Aarsagen er, at Ænder ofte maae leve af Frøer og ikke aldeles kan opløse og tilintetgjøre Frøernes Salt. J Arbo anstillede 1683 Aurelius, dybe Undersøgelser om, paa hvad Sprog Dyrene af Adam navngaves. En Professor Hahn definerer Duen saaledes: en sukkende, eenfoldig, reemig, mild og uskyldig Fugl. - Jngen Fornuftig kan imidlertid, ved at læse disse Underligheder, falde paa at hele Forfædrene, som have banet Veien for Os, men snarere deraf tage Anledning til at takke Gud for de beundringsværdige Fremskridt, den menneskelige Aand og Videnskaberne ved den have gjort i det sidste Aarhundrede.