Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-20
Bøn om Maskerader. Høistærede Hr. Udgiver! Ingen veed bedre end De, at Mangelen, paa Fornøjelser, næst Mangelen paa Penge, aldrig har været større i Kjøbenhavn, end netop i denne Tid. Undtager man den Smule Komedie og de fattige Baller, som gives i de endnu fattigere Klubber, saa gaaer Vinteren bort i Sorg og Kedsomhed. Veiret er trist, og hjemme hører man ideligen ikke andet end Klager over Tiderne, medens den ene Jobspost afløser den anden. Komedien, som skulde være Hovedfornøielsen i Hovedstaden, bliver med hver Dag magrere. Holberg og atter Holberg - og i det Høieste den Mozartske Figaro eller gale Dag, som man tilsidst selv kan blive gal over. Og naar man vel har belavet sig paa at see et Stykke, saa bliver Hr. - eller Jomfr. eller Mad. - syg, - og saa maa atter Holberg hielpe os ud af Nøden. Klubballerne ere, som sagt, blevne til den rene Elendighed. Først maa Budet i fire Uger løbe med en Circulaire omkring blandt 200 Medlemmer, for at faae femten eller sexten til at tegne sig. Ballet maa da udsættes fra den ene Maaned til den anden, og der gjøres i det Hele et Væsen af denne Tegnen, som om det skulde være til Actier i en engelsk Canal eller i en Jernbro, til 100,000 Pd. St. Og naar man saa kommer paa Ballet, saa vrimler der af Damer, og er der Ti af dem om een Chapeau. Maskerader i Klubber er der ikke at tænke paa. De maa dog tilstaae, Hr. Udgiver, at dette er et kummerligt Liv, især for en Pige i min Alder. Jeg har derfor tænkt, at det kunde ikke være af Veien, om De i eet af de første No. af deres Blad skrev en liden ydmyg Afhandling om Hovedstadens store Trang til en offentlig Maskerade paa Hoftheatret eller et andet saadant Sted, f. Ex. Børssalen, der desuden i denne Tid staaer ledig. Nytten deraf er aabenbar og indlysende. Ei at tale om, at Næringsveiene, over hvis Standsning saa meget klages, derved kunde ophielpes, ved at skaffe Maskeforfærdigere, Dragtudleiere, Musicanter, Hyrekudske a. noget at fortjene, saa kunde derved ogsaa Veien til Lykke aabnes for mangen giftemoden Pige, hvis An digheder nu mangle al Leilighed til at gjøre en Prise paa Kjerlighedens Hav. Rigtig nok kan man, for at blive seet, besøge Komedien, men det er et Farvand, hvor saa mange af dette Slags Corsarer krydse, og kommer man ikke at sidde paa første Bænk i første Etage, saa er det umueligt at blive seet. Men paa første Bænk ville alle sidde, om det end var Jomfruer paa 45 og Enker paa 55 Aar. Kommer man ikke i det samme Øjeblik, der lukkes op, og trænger sig frem, saa maa man sidde bagerst, og saa er al Ens Umage spildt med Pyntning opsev. Paa Maskerader derimod, især paa Hoftheatret, kan alle og enhver forsøge sin Lykke, lige fra den fornemste Dame indtil den simpleste Tjenestepige, og jeg erindrer endnu, at for fem Aar siden vor Stuepige Else tog sin Støvkost i Haanden, og Masken for Ansigtet, og gik saaledes paa Hoftheatermaskeraden og blev virkelig forlovet der. Det ugeneerte Væsen og den Leilighed, her haves til Kommerts har altid behaget mig meget. Min Broder Klaus holder ogsaa meget af de offentlige Maskerader, for der har han ret Leilighed til at vise sine Talenter. Han kan f. Ex. efterabe alle Slags Folks Gebærder og Mæle, og naar han saa er paa Maskerade, saa kan han gjøre saa mange Løier, at alle Folk blive nysgjerrige efter at faae at vide hans Navn. Det vilde være evig Skade, om hans store Talent skulde blive unyttet og ligge hos ham som et begravet Pund. Han har ogsaa adskillige Kammerater, som ere raske Fyre og kunne gjøre tusinde Løier. De kan troe, at dersom vi ere saa heldige at faae den store Trang til en offentlig Maskerade afhjulpen, saa vil der blive en Kommerts, som man nok aldrig før har seet Mage til, for saadanne Genier, som man nu i dette Fag finder blandt vore Dages unge Mennesker, har man aldrig kjendt til i fordums Tid. For bestod Vittigheden i det Høieste i at knække Lygter, flytte Skildter, og gjøre Spektakler paa Gaden om Midnat, nu er Oplysningen stegen og Sæderne forfinede nu giver man sig ikke meere af med slige Pøbel streger. Hvorledes man bærer sig ad, behøver jeg ikke at sige Dem. Faae vi Maskerader, saa ville vi ogsaa faae Leilighed nok til at see Prøver derpaa. Forglemmigei. er Om Hundeskatter.