Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-06-28
J de næste Dage blev i Senatet og Statsraadet ivrigen arbeidet paa de nye Statsindretninger. Hvorvidt Senatets Forslag, siger Bre dom, bleve antagne, forkastede, forandrede eller fuldstændiggjorte, lader sig ikke bestemme, da det Memoire, som var vedføiet den første Consuls Svar, ikke er bleven bekjendt. Men kan man antage, at Senatet i sit Forslag især har bestemt de Puncter, der omtales i dets Giensvar, saa vil en Sammenligning imellem dette og det paafølgende Senatsconsultum lære, at man har fundet, at Adskilligt ikke lod sig forene med Nationalchefens Souverainitet, Som Opponenter mod det arvelige Keiser dømmes Jndførelse nævnes, foruden Sieyes, Lanjumais og den forrige Bisp Gregoire. Medens man hemmelig raadslog om denne vigtige Sag, leverede Moniteuren dagligen Adresser fra Stæder, Sogne og Corporationer, der alle ønskede et arveligt Keiserdømme. De Grunde, der anga ves deri, vare stundom heel pudserlige. Saaledes sagde det lovgivende Corps blandt andet: "Neppe tæller han (Napoleon) 34 Aar, og allerede ere hans Livs Begivenheder underfuldere end de Æventyrer, med hvilke man smykkede de gamle Dynastiers Vugger". For at stemme og lede den offentlige Mening udkom ogsaa adskillige Flyveskrifter, der alle tilraadte at indføre et arveligt Keiserdømme. Saa mange Forberedelser og Anstrængelser Modsigelserne ere høist i Øine faldende. Senater taler og Folkets Souveraintet; Senatsconsultet, af 18 Mai indrømmer Keiseren Souverainteten. Senatet taler og Frihed og Lighed, og Republik a., og Senatsconsultet indeholder lutter Bestemmelser, der kun passe for en arvelig Enevoldregjering. kunde, under saa gunstige Omstændigheder, umuelig blive frugtesløse. Den 18 Mai decreterede Senatet, under Consul Cambaceres Forsæde, det Senatusconsult, der tilkiender den første Consul Keisertitelen, og bestemmer at den Keiserlige Værdighed skal være arvelig i hans Familie. Senatet, omgivet af mange Troppecorps, forføiede sig strax derpaa til St. Clond, og Cambaceres over, gav derpaa den første Consul Decretet. Den Tale, som Cambaceres ved denne Leilighed holdt, var fuld af de Tirader, man i de Dage var saa vant til at høre. Keiseren svarede: "Alt, hvad der kan bidrage til Fædrenelandets Vel, er væsentlig forbunden med min Lykke. Jeg antager den Titel, De finder fordeelagtig for Nationens Hæder. Jeg underkaster Arveligheds=Loven Folkets Sanction). Jeg haaber, at Frankrig aldrig vil angre den Ære, hvormed De omgiver min Slægt. J det mindste skulde min Aand ikke mere blive hos mine Efterkommere, dersom de ophørte at fortjene den store Nations Kjerlighed og Tillid. Endnu d. 18 Mai, altsaa førend Folket havde givet Arvelighedsloven sin Sanction, ophøiede Keiseren sine Brødre Joseph og Ludvig, den første til Storvalgherre og den sidste til Rigsfeldtherre, som de allerede ved Senatusconsultet vare udnævnte til Prindser med Titel "Keis. Høihed", og dernæst en Rigserkecantsler (Cambaceres), en Rigserkeskatmester (Lebrun), og 18 Rigsmarschaller. Lucian og Hieronymus vare udelukkede af det i Senatusconsultet nævnte Arvefølge; eller i det mindste i Senatusconsultet forbigaaede med Taushed. Aarsagen til denne Unaade var, at Keiseren med yderste Mishag havde seet, at de havde giftet sig langt under hans Stand, thi under deres Stand kan man ikke ret vel sige, uden at saare Sandheden alt for meget. Hieronymus havde ægtet d. 30 Dec. 1803 i Baltimore i Nordamerica en Miss Patterson, Datter af en derværende formuende og retskaffen Kjøbmand, endskjønt den franske Gesandt ved de americanske Sta) Efterat han allerede den 20de Mai høitidelig havde ladet sig proclamere i Paris som de Franskes Keiser, og efterat han i det i Moniteuren. samme Dag aftrykte Senatusconsultum af 18de Maj havde kaldet sig Napoleon af Guds Naade a. de Franskes Keiser ter, efter engelske Blade, havde gjort Jndsigelser, derimod. J det halvofficielle franske Blad Publicisten læste man: "De americanske Aviser tale ofte om Hr. Hieronymus Buonapartes Ægtefælle.