Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1784-01-30
Tanker om Kiønnets Tilnavne. Fruentimmerne kaldes det smukke Kiøn. Men findes der ikke ligesaa mange smukke og velskabte Mandfolk, Hvorved fortiene da hiine dette Tilnavn frem for disse? Skulde ikke maaskee den, der først har opfundet det, kun have havt den Hensigt, at smigre for dem, Naar man betænker, at ethvert ungt Fruentimmer i Almindelighed vil holdes for at være smukt, da kan man lettelig falde paa denne Gisning. En Mandsperson, som enten er grim eller vanskabt, fortørnes ikke saa let, naar andre af hans eget eller af det andet Kiøn paa en skiemtsom Maade bebreide ham det. Fruentimmerne derimod ere alt for ømme til at taale saadan Skiemt. Vi tør vel vove at forekaste dem een eller anden moralsk Feil, men at sige dem det i Øinene, at de ikke ere smukke, dette ville sandelig være en Dristighed, en Forbrydelse, de aldrig tilgav. Man forsøge engang at roese et Fruentimmers Skabning, og lade andre af hendes Kiøn høre derpaa, da skal man snart see at de langt fra ikke sande med os; Nei, de sige os heller strax imod, og have meget at erindre ved den andens Skiønhed. Jeg har ofte med Forundring hørt, hvorledes unge Fruentimmere, hvilke dog selv ikke kunne bryste sig af deres egen Deilighed, paa det nøieste have undersøgt andres Skabning af deres Kiøn, som af hver Mand kaldes smukke, og paa det skarveste bedømmet alle opdagne Feil. Ville disse dog upartisk raadføre sig med deres Speil, og uden Fordom prøve sig efter Skiønhedens Regler, da skulde de vist nok finde hos sig selv ulige større og fleere Ufuldkommenheder. Men til al Ulykke staae de allerede, førend de gaae til Speilet, i den faste Troe, at de ere smukke. Dette er virkelig selsomt nok, og det kan ikke heller lettelig forklares paa anden, end paa en selsom Maade. Skulde ikke en heftig Attraae og Begierlighed efter en Ting virke saa meget, at man kunde troe af være i Besiddelse af samme, Kan man ikke meget let overtale sig selv dertil. Ja søger man ikke ofte med megen Umaae efter Grunde for at kunne troedet? Saaledes kunde da og disse Fruentimmere, der med saadan Attraae ønske at være smukke, naar de først begynde at tvivle paa den Doms Rigtighed, som deres Speil har afsagt, siden selv søge at opdage nogle Skiønheder hos sig, og deraf fødes da den Jndbildning, at de ere virkelig smukke. Hertil hielpe og ikke lidet endeel Mandspersoner, der af adskillige Aarsager roese hiines Skiønhed, endskiønt de dog i Hiertet savne den. Kan man nu ved saadanne Omstændigheder vel fæste Troe til et Fruentimmer, naar hun dadler et andets Skab, ning, Hendes Partiskhed og Fordomme forbyde det. Men naar hun derimod paa den anden Side berømmer et Fruentimmer for hendes Deilighed da vil jeg for min Part uden at have seet den sidste, troe hende paa hendes blotte Ord. Ja, jeg er saa forsikret om at troe rigtig, at jeg endog torde sværge derpaa, og jeg er aldeles ikke bange for at blive meensvoren; thi til al Lykke er dette saa sielden et Tilfælde, at det neppe kan komme i Betragtning. At ville holdes for smuk eller dellig, naar man ikke virkelig er det, er nu vist nok en Skrøbelighed, men det kan dog undskyldes. Et ungt Fruentimmer, som er hverken rigt eller smukt, er paa mange Maader i en slibrig Stilling. Man veed jo, at de fleeste Friere enten tragte efter Penge eller efter Skiønhed. Maae nu ikke den Overbeviisning om at mangle Skiønhed være meget ubehagelig for et Fruentimmer, der ikke besidder Rigdom, Bør man da ikke tilgive hende det, hvis hun ved en sød Indbildning søger at forjage denne for hende saa gruelige Tanke, Fruentimmerne ville gierne behage og indtage. Hvis dem nu fattes en delig Skabning, hvad Under da, at de frygte for ikke at opnaae deres Ønske, Men maaskee de dog tage Feil heri. Et regelmessigt Ansigt, og heele Legemets vel afmaalte Bygning er ikke det eeneste, som giør et Fruentimmer yndigt. Dette kan og under visse Omstændigheder mishage, naar et stolt eller ubehageligt Væsen følger med samme. Den i mange Henseender uimodstaaelige Kraft at intage og fortrylle, af hvilke Fruentimmerne ikke uden Grund kunne bryste sig, har fornemmelig sit Sæde i deres Miner og Lader, i deres heele Adfærd og Væsen, for saavidt visse moralske Fuldkommenheder derved betegnes og udtrykkes. Har nu Naturen negtet dem en delig Skabning, saa kan paa denne Mangel saa tilfulde bødes ved et beskedent, yndigt og venligt Væsen, at man ikke engang savner hiin Deilighed. Disse Egenskabet findes oftere, og i en høiere Grad hos Qvindekiønnet end hos Mandfolkene; Kunde de da ikke siges, at være Fruentimmerne egne, og ere de ikke virkelig hos Kiønnet selv mere almindelige end et smukt Legeme, Altsaa betegner da Tilnavnet, det smukke Kiøn, ikke allene en physisk eller mechanisk, men og tillige en moralsk Fuldkommenhed, og paa denne Maade, gjør dette Navn Fruentimmeret en Ære, hvoraf de kunne blive stolte. (Fortsættelsen følger.)¬