Ribe Stifts Adresseaviser, 1837-05-02
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. D. 21de f. M. toge Debatterne i Meuniers Sag deres Begyndelse. Foruden PierteFrancois Meunier, Handelscommis, 23 Aar gammel, født i St. Denis=Lachapelle og bosat i Paris, fremstilledes for Retten Charles Alexander Lavaux, Sadelmager i Paris, 27 Aar gammel, og Henri Lacaze, Handelscommis, 22 Aar gl., født og bosiddende i Auch i Gers Departementet. De to Sidstnævnte anklagedes ikke blot som Medvidere, men som de, der havde tilskyndet Meunier til Attentatet og paa flere Maader, været ham behjælpelige ved Udførelsen. Meuniers Udsagn imod dem var meget graverende; blandt Andet erklærede han, at de alle Tre havde loddet om, hvor der skulde udføre Mordanslaget, og at Loddet da havde truffet ham. Hans Udsagn blev imidlertid aldeles benægtet af Lavaux og Lacaze, og Forsøget paa at overbevise dem om Deeltagelse i Attentatet var, i det Mindste hidtil, aldeles mislykket, som da overhovedet Vidnernes Forklaringer ikke havde Stort at betyde. Ved Beretningens Afgang havde Advocaten Hr. Deelangle begyndt sin Forsvarstale for Meunier. - Deputeertkammeret har med stor Jilfærdighed afgjort Spørgsmaalet om Hertugen af Orleans's forøgede Dotation. D. 21de fremsattes Regjeringens oprindelige Forslag, saaledes modificeret: a. Hertugens aarlige Dotation udgjør 2 Mill. (han har tilforn oppebaaret det Halve); b. 1 Mill. bevilges til Formælingsomkostningerne; e, den forhøiede Dotation begynder med Formælingsdagen; d, hvis Hertugen skulde døe for Tronbestigelsen, erholder hans Enke 300000 Fr. aarlig. Man besluttede at skrive til Debatteringen allerede den følgende Dag. Adskillige Medlemmer, fornemmelig Hr. Garnier-Pages, opløftede deres Røst imod Forslaget; men dette blev dog antaget med 307 Stemmer imod 49. De offentlige Blade have endnu ikke havt Leilighed til at udtale sig om dette Sagens Udfald. - Debatterne om de algierske Anliggender ere blevne fortsatte. Hr. Thiers erklærede det for umuligt at opgive de africanske Besiddelser, fordi Frankerigs Ære og Storhed derved vilde lide et uopretteligt Tab. Han indrømmede, at disse Besiddelser mulig kunde have været sikkrede paa en fredelig Maade; men, saaledes som Sagerne nu stode, maatte Krigen fortsættes med Kraft; man maatte føre en Undergangskamp med de derværende Fiender og erstatte den indfødte Befolkning, med Colonister. Jngen Oekonomi maatte komme i Betragtning, naar der handledes om en stor politisk Jnteresse. 40000 Md. vilde være tilstrækkelige til at naae Øiemedet. Armeen trængte desuden til Beskjeftigelse, til Avancement, og til begge Deele var der Leilighed i Afrika. Man maatte benytte den nærværende Fred i Europa til at tilintetgjøre Fienderne i Afrika og see til at blive færdig med disse, førend man blev forstyrret ved en europæisk Krig. Hr. Piscatory var derimod af den Mening, at man aldrig blev færdig med saadanne Fiender, som Araberne, naar man indlod sig i Kamp med dem; at man derfor skulde indskrænke sig til Besiddelsen af de 3 Puncter, Algier, Oran og Bong, befæste disse, anlægge en Havn ved Algier, søge at komme i venskabelige Forhold til Araberne og kun bruge Vaaben til at forsvare hine Puncter. J andet Fald vilde, efter hans Mening, Frankerig indvikle sig i evige Kampe og maaskee dog tilsidst blive nødt til med Skam og Skade at opgive sin africanske Coloni, naar engang en europæisk Krig hindrede det i at underholde en tilstrækkelig Styrke i Afrika. Hr. Lamartine modsatte sig paa Menneskelighedens Vegne Hr. Thiers. At føre en Undergangsskrig med Araberne - sagde han - var at vende tilbage til Barbariet. J Romernes Tid kunde en saadan Colonisationsmaade gaae an, nu derimod ikke. Han vilde at Frankerig skulde tage Oliegrenen i Haanden, og colonicere Landet og erobre Hjærterne ved Civilisationens umodstaaelige Magt. Hr. Mole, som forgjeves havde forsøgt at faae Forhandlingerne udsatte, fordi hans Colleger i det nye Cabinet ikke endnu vare tilstrækkelig inde i Sagen, erklærede en Jndskrænkning af de africanske Besiddelser og en Undergangskrig med Araberne for lige umulige Ting og mente, at man burde slaae ind paa en Middelvei, som skulde bestaae, først at undertvinge Abdel Kader med Vaaden i Haand og derefter underhandle. De videre Forhandlinger have hidtil ikke fremført Noget af BetydenStorbrittannien og Jrland. Den irlandske Municipal-Reformbil blev d. 25de om Aftenen, uden Afstemning, forelæst anden Gang i Overhuset, og saaledes er denne Bills Princip, der tilforn saa levende blev bestridt af Torverne, nu omsider blevet billiget af de Samme. Morning Chronicle mælder, at Toryerne forud holdt en stormende Forsamling, hvori de Maadeholdne iblandt dem, til Ultrarnes største Harme, satte den Beslutning igjennem, ikke at modsætte sig billens anden Læsning.