Den Vest-Sjællandske Avis, 1838-12-04
Skjøndt vi allerede i forrige Uge havde indleveret til Redactionen vor Fortsættelse – der gaaer ud paa at undersøge Spørgsmaalet, om og hvorvidt det er stadeligt, at de med Korn handlende Kjøbmænd have Ret til at drive Brænderie - var det os dog kjærkomment at blive afbrudt ved de Hrr. Capitain-Lieutenant Reckes og Slagelse Borgerrepræsentanters Mellemkomst med deres Stykker i dette Blads Nr. 189, deels for at see vort Angreb fra disses Side drøftet, deels for derved at komme til at trænge fuldstændigere og skarpere ind paa Sagen, ligesom endelig forat faae Leilighed til at slaae to Fluer under een Smække - ikke at tale om, at det var os særdeles behageligt at vise bemeldte Herrer en Forekommenhed. Hr. Capitain Recke gaaer i sit Stykke ikke alene ud paa at vise, at han ved vor foregaaende Artikel om "Kornhandlere og Brændeviinsbrændere, er ble af ven opfordret til at fralægge sig at have ubeføres frembaaret de Hrr. Repræsentanters Andragende til Stænderne, men ogsaa paa at godtgjøre, at disse ikke have indgivet Andragendet som Repræsentanter, for Slagelse, men kun som Privatmænd, og at de ikke have fortjent vor paaankede Tiltale. Han gjør sig saaledes baade til Part, Advocat og Dommer, og vi faae nu at see til, hvorledes vi under saadanne Omstændigheder slippe vel fra det. Part kunde han imidlertid mindst af Alt være, da vi ikke med en eneste Stavelse have gjort Hentydning til, at han havde handlet urigtigt i at andrage Repræsentant=Andragendet; men vilde han endda retfærdiggjøre egen Færd, hvorledes faaer han da Anledning til at gaae videre og paatage sig Repræsentanternes Forsvar, Denne Knude burde han løse, hvis han ikke vil staae i Skygge som den, der blot af Lyst til Klammerie er tiltraadt Striden. Han erkjender vel, at Slagelse Borgerrepræsentanter, efter vort Regulativ, ikkun ere gjorte deelagtige i Communens oekonomiske Bestyrelse netop vor Paastand), men vil dog, at de skulde kunne, ja endogsaa ere forpligtede til at blande sig i Alt, hvad der kunde være til Byens Bedste. Paa en vis Maade have vi heller Jntet herimod at erindre, men NB forudsat, at de ikke gaae af Krogveie, men følge den rette Vei igjennem Øvrigheden dermed, men en slig Jndblanding er ikke egen for Repræsentanterne; den tilkommer ethvert Jndivid, endogsaa udtrykkelig efter vort Regulativ. Det er os imidlertid ikke nok, at Hr. Capitainen fortæller os, at Borgerrepræsentanterne kun som private Borgere have insinueret deres paagjældende Andragende til ham. Naar de nævne sig som Borgerrepræsentanter, formene vi nemlig, at de danne en Corporation, som forestiller Byen; thi indtil Dato har ved Repræsentant været forstaaet en Stedfortræder, og ingen Anden end Hr. Recke (og Repræsentanterne i Knibe) vil derfor kunne finde paa at sige, at de have henvendt sig til ham som deres egne Stedfortrædere, da det jo er det Samme som at sige, at de forestillede dem selv, men vare ikke dem selv. Kan han godtgjøre denne Sætnings Rigtighed, maa han ogsaa kunne faae Folk til at fare ud og ind af deres egen Hud efter Behag. Da han iøvrigt ikke er kommen saavidt med Borgerrepræsentanterne, maa han og de altsaa finde sig i, at vi fremdeles paastaae, at hvor de fremstaae under dette Firma, maa det betegne, at de handle som Stedfortrædere for Byen, eller rettere dens Borgere og Jndvaanere, og da det ikke er modsagt, at deres under dette Firma til Stænderne indgivne Andragende ikke har været forelagt enten Øvrigheden eller Borgerskabet, og det gaaer ud paa Forandring i Næringsveiene (hvis Regulering udelukkende staaer under Magistraten, saa maa det være vel fortjent, at vi have bebreidet dem Anmassenhed og Tilsidesættelse af skyldig Opmærksomhed for baade Øvrigheden og Borgerne, og vor Tone have vil derfor ingen Grund til at nedstemme. Det overgik iøvrigt vor Forventning at see Hr. Recke sat i Stand til at træde og som decideret Jn rist og Lovfortolker; men det gjorde os tillige ondt atter her at erfare, at det ikke staaer sig saa ganske sikkert med hans Synsmaader: at han ikke har været ganske fri for Andres Tanker og visse Hensyn, De Lovgivninger, han slaaer om sig med, ere af os selv citerede, nemlig: a) Fr. af 1ste Febr. 1797 § 358, hvori det hedder: at ingen Anden maa brænde Brændeviin i Kjøbstæderne end de, som derpaa have taget Borgerskab og ingen anden borgerlig Næring, drive; samt de Kjøbmænd i Stæderne udenfor Kjøbenhavn, som handle med Kornvare;" og b) Placaten af 6te Mai 1809, der bestemmer: "at intet nyt Brændeviinsbrænderie i Kjøbstæderne maa anlægges, uden at dertil er ansøgt og meddeelt Tilladelse af det Danske Cancellie. Denne sidste og sildigste Lovgivning, fortæller han, skal forklares ved den første, imedens Enhver, som kan læse, kan see, at der Jntet er, som trænger til Forklaring; bemeldte § 358 gaaer nemlig ikke videre end til at tillade de med Korn handlende Kjøbmænd at brænde Brændeviin (uden dog at tillade dem at anlægge nyt Brænderie), og Placaten af 1800 forbyder kun nye Brænderiers Anlæg (uden at gjøre Undtagelse med bemeldte Kjøbmænd, eller at betage den Ret til at brænde, naar de have Brænderie). Dog det Bedste er, at han, for at give sin Fortolkning Vægt, lader den kongelige Commissarius erklære i Stænderforsamlingen, at enhver Kjøbmand, som handler med Korn, har Ret til at anlægge sig et Brænderie." Læserne behage blot at læse det Sted hvortil Hr. Recke henviser (Stænder=Tidendens 1ste Række Side 458), og de ville da blive overbeviste om, at Hr. Recke har hentet sit Argument fra Luften, og ikke fra Conferentsraad Ørsteds Ord. Havde Kjøbmand Bollhorn heri Byen bare havt saadan en Mand som Hr. Recke til Talmand fornylig, da Cancelliet fandt forgodt at kræve, at han skulde ansøge om Tilladelse til at anlægge et nyt Brænderie, førend han turde det, og betale Bevillingen dertil, skjøndt han var af de Kjøbmænd, der handle med Korn, saa havde bemeldte Collegium nok faaet bedre at vide, hvorledes Placaten af 6te Mai 1809 skulde forstaaes. Men saaledes gaaer det, naar vore dygtigste Mænd ere borte i Stænderforsamlingen. Til Hr. Capitain Reckes Forsvar henskyde de Hrr. Borgerrepræsentanter sig, hvilket fra en vis Side gjør os ondt, da det forekommer os alt for ydmygende for dem at skulle trænge til hans Pen; men det letter os imidlertid Kampen, idet vi saalede kunne byde dem at søbe af samme Fad, som vi have sat for ham, og bede vi dem at tage til Takke. Den Forgyldning, de Hrr. sætte paa deres Stilling, huer os ikke. Vi kjende intet Kongebud (for dog at bruge Noget af deres), som hæver dem over deres Medborgere, og betragte dem derfor kun som tjenstgjørende Borgere, om hvem vi hellere havde seet, at de kunde fortælle os Noget om, hvorledes de hædrede deres Stilling og svarede til den Tillid, deres Medborgere skulle have sat til dem ved at vælg. dem til Repræsentanter, end at de broute med at være betroede et hæderfuldt Hverv ved deres Medborgeres Tillid, da dermed ikke er godtgjort, at de have fortjent saadan Vi finde det meget naturligt, at de Hrr. Repræsentanter erklære sig imod at ville tage en Person til Formynder, hvis Paastand er saa afvigende fra deres (og Hr. Capitain Reckes), at han gaaer saa vid at antage, at der er Forskjel paa at have Ret til at brænde Brændeviin og at turde anlægge nyt Brænderie; thi at faae en Saadan med vilde jo kun lede til Discussion og anstrengende Overveielse i Borger collegiet, og det kunde jo kun føre til Hovedbrud og ende med, at Tingene kom ud af deres gode gamle Gang. Ellers frygte vi dog for, at det, hvis Repræsentanterne – som de dog pege paa Muligheder af – skulde komme i den beklagelige Stilling at far tes en Formynder, vilde falde meget vanskeligt at faae en saadan Post besat; der skulde megen Tournure til at omgaaes med saamange forskjelligt dan nede Mænd. En saadan Mand maatte i al Fald have Borgerskab, hvilket endnu fattes os. Det havde ellers været tidsnok for de Hrr. at paaberaabe Loven imod os, indtil vi havde overskredet Skrivefrihedens Grændser; men da heri kan ligge et gode Raad til de Hr. selv om større Forsigtighed i Fremtiden ville vi tillade os at gjøre dem opmærksomme paa, at det ligger Noget, som man kalder Skumlerie, i at de Her have tilladt sig at stikle offentligt paa vore tidligere Frembringelser, uden tillige at have dristet sig til at angribe dem fra nogen Side som dadelværdige, og de Hrr. kunne ikke give os bedre Satisfaction end ved at motivere, hvad de have sigtet til. Deres Beskyldning om, at vor paaankede Artikel skulde indeholde Personligheder mod dem, beviser kun, at de intet Begreb have om dette Ords Betydning; thi langt fra at vi med et eneste Ord skulle have angrebet deres Personer, have vi blot nævnt det Factum som vi fandt urigtigt af dem i deres offentlige Stilling. Men istedetfor at forsvare sig derimod have de Hrr. fra det første til det sidste Ord i deres Frembringelse brugt Personalia, forsaavidt Stykker ikke indeholder Roes over dem selv. Man behage blot at gjennemløbe det, og det vil da stadfæste sig at det ene giver sig af med den Person, der offentligt omtalte deres Færd, uden at berøre Sagen selv; deres paaankede Færd. Da vi iøvrigt høre til de Liberale, skulle vi for denne Gang lade det være nok at have holdt dem Speilet for Øine.