Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1841-03-28
Dansk Folkeblad har for en Tid siden indeholdt et Par Artikler og Almuens Mistillid til de dannede Classer, hvis Forfattere søgte at virke mod en saadan Mistillid ved at forestille Almuesfolk det Ubillige og Ugrundede deri og lægge dem paa Hjerte, hvilke Moisommeligheder de "Dannede have havt at kæmpe imod for at blive stillede paa det ofte kun lidet misundelsesværdige Trin, som de indtage i Samfundet. Jndsenderen troer imidlertid, at disse Forfattere have feilet i, deels at fremstille denne Mistillid som større end den virkelig er, deels at henvende sig paa det urette Sted, for at see den afhjulpen. Det er nemlig ingenlunde altid Tilfældet, at Bonden er mistænkelig mod de Fornemme, og hvor det finder Sted, er Skylden sjelden paa Bondens Side. Saaledes have vi her i Lolland og paa Falster seet flere Exempler paa, at menneskekjærlige Godseiere, der møde deres Undergivne med Velvillie og Agtelse, meget hastig komme i Besiddelse af disses hele Hengivenhed og Tillid, og det hører end- og til Sjældenhederne, at et saadant smukt og ønskeligt Forhold ikke i det Hele finder Sted mellem Bonden og hans Præst. Ligeledes hører man meget sjælden nogen redelig Kjøbmand beklage sig i denne Henseende. Derimod tilstaae vi, at de verslige Embedsmænd ofte ere Gjenstand for Almuens ofte ufortjente Mistillid, men vi mene tillige, at det er ubilligt at lægge Bonden alene dette til Last. Thi det er endnu ikke saa meget længe siden, at Herremændenes Ridefogder, Kudske og Tjenere kunde blive Birkedommere paa Godserne, og at saadanne Rettens Betjente kun anvendte den Smule Lovkyndighed, de havde lært, til "Bonden legitimt at flaae. Flere juridiske Embedsmænd synes at gjøre alt for ringe Fordringer til de Personer, som de antage til Fuldmægtige, og hvem de saaledes overlade Udførelsen af vigtige Embedsforretninger uden at betænke, at de selv maae bære ikke alene det juridiske, men ogsaa det moralske Ansvar for disse Personers Handlinger og Hadet for deres Misgreb. Vi have endnu i de sidste Aar oplevet mange Exempler paa Uredelighed, Undertrykkelse, ulovlige Sportler, Kassedefrandationer o. s. v., ja det er for faa Maaneder siden i den jydske Stænderforsamling fremsat som en almindelig Klage, "at Herredsfogden ikke gjerne befatter sig med andre Sager, end dem, hvorfor derer stipuleret Gehyhr. Naar man nu betænker, at Bondens hele Jdeegang og den indskrænkede Kreds, hvori han opvoxer og lever, fører det med sig at han ikke forandrer en Anskuelse, som ved Erfaring og Tradition er indgroet i hans Bevidsthed, førend han faaer haandgribelige og utvetydige Beviser paa dens Urigtighed, saa kan man ikke undres over, at saadanne urigtige Forestillinger endnu paa mange Steder herske, som den Steen Blicher i sin fortræffelige Smørevise lader en jydsk Bondekarl fremsætte, f. Ex. Og gaaer Du paa Thinge lidt skjælvende og rød, Da prøv, om Pilatus vil ikke spise Brød! Naar Du kun bareste Bjørnen klapper, Han Dig ei napper - Hurra! Gjor baade Ryggen og Haanden krum, Det gier en mild og retfærdig Dom! – Aa jalDet kan derfor ikke nytte at henvende sig til Almuen for at faae den til at have mere Tillid til de dannede Stænder, men dersom disse troe at savne den Tillid, som de fortjene, da kunne kun de selv arbeide paa at faae et bedre Forhold oprettet. Det er til den Ende ikke nok, at de som Pharisæeren i Lignelsen kunne sige sig frie for saadanne grove Synder og Forbrydelser, som den borgerlige Retfærdighed, og ikke alene den almindelige Mening bør straffe, ja det er ikke engang nok, at de handle saaledes, at de fortjene og kunde vedligeholde en allerede tilstedeværende Tillid, men som Sagerne nu staae, maae de gjøre Mere. Thi som det almindelig gaaer her i Verden, at Forældrenes Misgjerninger hjemsøges paa Børnene, saaledes maa ogsaa mangen Embedsmand lide for sine Forgængeres Synder, og derfor paaligger det ogsaa en Saadan at gjøre godt igjen, hvad disse have forbrudt. Han maa ikke alene gjøre sin Pligt, men han maa gjøre den med Glæde og Jver, han maa vise, at Retfærdigheden er ham hellig, og det ikke er ham Hovedsagen at tjene Penge og beregne sig høie Sportler; han maa vise Agtelse, Høflighed og Velvillie mod simple Folk saavelsom mod de Fornemme, velvillig høre paa deres Tale, og veilede dem i deres Anliggender; – da skal han snart erfare, at Almuen i det Hele taget ikke er mere tilbøielig til Mistillid end andre Stænder, og at Tillid ogsaa hos den fremkalder Tillid.