Nye Tidender, 1730-11-01
Tyrkiet. De Tidender, som fra de Persiske Grændser indløber, bringe os den eene bedrøvelige Tidende efter den anden. Den Tyrkiske Armee, som stoed i samme Rige, er slagen og forloren, de erobrede Skatter med deres egne tabte, og deres skiønne Artillerie bleven Perserne til Bytte. Tauris, der var saa anseelig og megtig baade af Fortification og Garnison, har efter en lang Bloquade og tapper Modværn, da den saae sig uden ald Haab om Undsetning, maat give sig over paa Naade og Unaade til den Persiske Sophi, der venter endnu 50000 Mand til Undsetning fra sin Sviger-Fader, hvormed hand meener at være i stand til at udføre sit Forehavende imod Tyrkerne, af hvilke hand foruden de giorte Conqveters Tilbagegivelse, paastaar Erstatning for den tilføiede Skade med røven og plyndren, og det ikke mindre end med 10 Millioner Tyrkiske Ducater. Jmidlertid da Tyrkerne synes, at Buen spendes for hart, nærmer hand sig daglig de Tyrkiske Grændser med sin Sejerrige Armee, og beklager intet meere, end at samme Marsk gaar saa langsom forsig, over det at hand ved sine Parthiegiængere har ladet Lan denne, igiennem hvilke den nu falder, ruinere. Vel har et Tyrkisk Parthi underveis faaet Leilighed at nedlegge nogle tusende af deres Fiender, men de har med blodige Pander og deres egen Undergang maat til sidst søge at bierge Livet, om mueligt, ved Flugten. Denne lykkelige Fremgang har gjort, at mand ved det Tyrkiske Hof har været betænkt paa at lade en Armee marskere til Euphraten, og for at engagere de Europæiske Trouper til at tage Deel udi denne Asiatiske Krig, har mand deraf vildet giøre en Religions Krig, som tydelig nok sees af den Ceremonie, med hvilken Store-Sultanen drog over til Asien, ledsaget af Mufti og Alcoranen, som mand lod bære for ved Trouperne, for at give dem den Impression, at det var til dends Forsvar de havde at stride. De fleeste Trouper ere didsendte, og Grændse-Festningerne mod Ungern gandske blottede med dem ere conjungerte 20000 Mand Arnauter, der ere Jndbyggere af det gamle Epiro, og Alba som udgiøre den beste deel af den Tyrkiske Armee. ner Leyren stoed ved Scutari, og Store-Sultanen var ei sindet saa hastig at vende tilbage til Constantinopel, men at opslaae sit Hoflager udi Aleppo, for at være ved haanden til at udferdige de behøvende Ordres til den ved Euphraten staaende Armee. Men Regningen var gjort uden Vert, og forsømt hiemme at giøre de behøvende Anstalter til sin egen Sikkerhed, saa at denne Printz for Tiden og førend hand det ventede, har maat søge Hiemveien til sin Residentz, og passere Hellespont med mindre Pragt end hand nys derover var draget, ja i Constantinopel friste den Skjebne, som saa mange af hans Forfædre forhen have maat prøve; Thi udi Store Sultanens og hans Ministrers Fraværelse haver en gemeen Almues Mand, eller som andre sige, en af de tilbageblevne Janitscharer, om høi Middags Tider den 28 Sept. indfundet sig paa den Plads, hvor den gemeene Mand pleier gemeenligen at rotte sig sammen, naar et Opløb begyndes, samme Person udsatte der en Fane, som hand havde skiult under sine Klæder, raabendes med høi Røst, at hvor der var en god Muselman havde at indstille sig under hans Fane og følge ham efter, da hand, for at giøre sit Anhang desto større, søgte at overtale sine Cammerader, at Mahomet havde ladet sig see for ham, og aabenbaret ham, at det var Regieringens skyld, at den sidste Krig mod den Romerske Keyser havde været satal, og at Himlen var fortørnet over, at mand, imod hvis i Alcoranen var foreskrevet, havde overantvordet Fienderne saa megtige Stæder og Festninger, og at det Tyrkiske Rige lettelig kunde undergaae, om mand længere lod Sultan Achmet og hans Ministrer sidde ved Roret af Regieringen. Saadan hans Raaben og Foregivende gjorde vel strax et stort Opsyn og megen Allarm, saa at Kiøbmændene i Hast tillukte deres Boeder, og enhver søgte at skiule sig selv og deres Effecter, men dette Menniske havde dog ei stort Tilløb, hans heele Følge udgjorte den Dag ey meere end 50 Mand, med hvilke hand om Natten over holdt det ud paa samme Plads, uden at begaae ringeste Jnsolence, men Dagen efter voxte hans Anhængeres Tal til 600 Mand, dog feylte dem for Anførere, og iblandt dem vare ei nogen Person af Consideration. Til Store Sultanen, som var i Seutari, blev strax herom sendt Kundskab, som vel raadslog derom med sine Ministrer, dog ei fattede nogen tienlig Resolution til at dempe dette Opløb, men med Store Visteren reiste til Constantinopel, hvor de ankom den 30 Sept. og da var alt Rebellernes Hob voxet til 2000 Mand, som ei lidet forskrekkede Hoffet, der af Begyndelsen havde foragtet saadan Opløb. Janitskarerne som saae, af hvor liden Resolution Ministerne vare, begyndte at see dem med Foragt over Skulderne, og forlangte strax af deres Sultan Store Visterens Reis Effendi og Capitain Bassens, som de 3 fornemste Ministrer, deres Hoveder, hvilke 3 ulyksaligge derpaa i Serailet bleve strangulerede, og deres døde Legemer givne den rasende Almue til Priis Janitscharerne gik derpaa videre, de indbrød med Magt i Serraillet, under Paaskud, at søge efter eendeel Personer, som skulle være et Forsonings-Offer for deres Vrede, men Udgangen blev denne, at de satte Sultan Achmet af, og henførte ham i det sædvanlige de afsatte Printzers Fengsel, og ophøiede i hans Sted den 2 October paa Thronen hans Broders Søn Sultan Mahmond, som maatte indgaae adskillige for denne til Oprør og Opløb saa genegen Milicefordeelhaftige Vilkor, og iblandt andre denne, at forøge deres under forrige Regiering merkelig formindskede Tall til 800000 Mand. Videre Jnsolence er ej af disse Misfornøiede øvet ved varende Rebellion, og fleere end de 3 ommeldte Ulyksalige have ey udi dette Opløb satt Livet til, undtagen deres Mufti, hvilken berettes og at være druknet, fordi hand haver tilraadt at udføre Krigen mod Per sten, som saa ulykkelig er udfalden; De staae endnu udi fuld Gevær, og uagtet deres Tall udgiører imod 100000 Mand, holde de dog en meget god Disciplin under sig, og øve ey nogen Overlast. En Ting paastaae de, at ville vide indgaaet og fuldført, neml. at declarere en eller anden blandt de Christne Puissancer Krig. Og vist skal det være, at siden Sultan Mahmond kom paa Thronen, er udi et holden Divan, bleven raadslaget over, om det var Riget tienligt at fuldføre den med den Persiske Sophi begyndte Krig, eller at indgaae med ham Fred, da ihvorvel mange have concluderet til at slutte Fred, i Henseende det for det Tyrkiske Rige ikkuns tegnede meget slet udi Ægypten, ere dog de fleeste Stemmerfaldne ud paa at fortsette Krigen, for at flye Janitskarerne andet at tenke paa end et nyt Oprør, Jtalien. Endnu lever vi i dette Land udi Rolighed, og sidde trygge under vores Figentræer. Med endeel Printzer er Keiseren foreenet om imod visse Summes Erleggelse, ey at bebyrde deres Stater med at give hans Trouper Vinter-Qvarteer; Thi ere samme forlagte deels udi det Mej landske, deels andre Keiseren tilhørende Stater, og gaar Ordet, at Store Hertugen af Toscana til den Kejserlige Krigs-Cassa skal have ladet telle store Summer. Da Genueserne have fra Spanien af erholdet den Forsikring, at de Rebelliske Corser ey have sig fra den Kant af nogen Undsetning eller Hielp at forvente, ere de betenkte, med Magten at bringe dem til Lydighed. De have dets Aarsag antaget i deres Sold 6000 Mand Svitsere, som under Ansaldo Grimaldi Commando skulle overføres til Corsica, hvor Rebellerne hverken feyle for Gevær eller Munition, men daglig forsterkes. Muscau.