JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-27
En af Kentucky's største Mærkværdigheder er denne Hule, som har faaet Navnet Mammuthhulen, af dens overordentlige, hidtil endnu ikke udgranskede Størrelse. Det Bjerg, i hvilket den og alle øvrige Huler i denne Stat og i Tennesee forekomme, er Kalksten. Til dens Munding stiger man ned igjennem en dyb Afgrund. Efter en Strækning af omtrent 1000 Fod sammentrække Klipperne sig, hvilke hidtil havde dannet en høi Hvælving, men nu nærme sig saa tæt at de danne et lavt smalt Pas, som dog endnu er høit og bredt nok til Gjennemgang for de Oxer, som arbeide deri. En Fjerdingvei længere borte kommer man endnu igjennem en ensformig Gang, som udvider og forhøier sig mere og mere. Ved Enden af samme seer man 20 til 30 Sorte, beskjæftigede ved svagt Fakkelskin med Udgravning af salpeterholdig Jord. Her er et koldt og skarpt Lufttræk. Nu kommer man igjennem en Gang, som er henimod 4re Fod bred, og hvis Vægge ere imellem 60 til 70 Fod høie. Den er omtrent 3/4 Miil lang, og meget jevn, fordi Oxerne her trække Salpeterjorden paa Karrer til passende Oplagssteder. Maaden hvorpaa Salpeter tilberedes er meget simpel. Den salpeterholdige Jord bliver styrtet i Grave, hvor den udludes med Vand, dette Vand bliver ledet ved Render saa nær som muligt til Udgangen af Hulen, bragt til Dagen i Spande, hældet i Kiedler, forsat med Potaske og afdampet. Der bliver hver Dag produceret fra 3500 Pund Salpeter af denne Hule. Man har trængt 9 til 10 Mile frem i denne Hule, uden at naae dens Ende, ofte ere Passagerne meget besværlige og farlige. Hulen er mærkværdigere for dens Størrelse, end for Skjønheden, og Mangfoldigheden af dens Gjenstande og Drypstensdannelser. Den er deelt i forskjellige mindre Huler af 34 Miles Længde. Efter en Miils Vei, fra de sorte Slavers Standqvarter kommer man til en Træbro, som fører til Høire i en Green af Hulen paa en Mils Længde; Veien er jævn og stenig, Væggene og Taget i Hulen ere overdragne med Drypsteen, Vandet høres i nogen Frastand brusende med stor Allarm, og man kommer til et betydeligt Vandfald, som tilsyneladende udgyder sig under Fødderne. Der er i denne Hule opgravet Liig af Mennesker.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-27
J Ligbone-Liking-Floden i Nærheden af Ohio, i Kentucky, finder man Been af Kæmpe eller Mammuthdyr i meget stort Antal, vel vedligeholdte og i fuldstændige Exemplarer, omtrent 11 12 Fod under Jordens Overflade, i en seig blaa Leer. Museerne i Ny-York, Philladelphia og Baltimore ere forsynede med hele og enkelte Deele af samme, fra denne Egn. Jblandt disse findes 2 Horn af 150 Punds Vægt, 16 Fods Længde og 18 Tommer i Omkreds paa den tykke Ende, samt Tænder af græs- og kjødædende Dyr, hver imellem 3 til 10 Pund tunge. Ribbeen, Ryg led, Fodknokler, Hofter, Kjævebeen o. s. v. bleve meget hyppigt opgravne. En af Høvdingerne for Delaware-Jndianer=Stammen fortalte engang i den amerikanske Revolutionskrig Gouverneuren af Virginien følgende Sagn over denne Gjenstand. J gamle Tider kom engang en Hjord af disse Kæmpedyr til LigboneZick Floden, og anrettede et almindeligt Nederlag iblandt Bjørne, Hjorte, Bøfler og andre Dyr, som vare skabte til Nytte og Fordel for Jndianeren. Dette bemærkede den store Mand ovenfra, da han saae ned, og blev saa forbitteret derover, at han greb sin Lynild, steg ned paa Jorden, og satte sig paa et nærliggende Bjerg paa en Klippe, hvor hans Sæde og Sporene af hans Fødder endnu ere at see. Herfra slyngede han sin Lynild iblandt Skarerne af disse Kæmpedyr, til de alle vare slagne, den store Bull undtagen, som vendte sin Pande imod Tordenslagene, og afrystede dem saa ofte den kom, men tilsidst forseilede den et, som saarede den i Siden, derpaa løb den rasende omkring, satte over Ohio, Vabasch og Jllinois, og endeligen over den store Søe, hvor den endnu skal leve.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-27
Jndenlandske Efterretninger. Vor berømte Landsmand Botanikeren Det. N. Wallich, Ridd. af Dr., Superintendent forden botaniske Have i Calcutta, opholder sig for nærværende Tid i London, og har dertil medbragt en overordentlig rig Samling af hidtil ukjendte asiatiske Planter. Han er nu beskjæftiget med at udgive sin Flora Birmanniensis. Dette Pragtværk skal indeholde Beskrivelser og Aftegninger af de meest mærkelige af bemeldte store Samling af Planter. En Forlægger, som paatager sig Besørgelsen af Udgaven, vil see sig betrygget med en Subskription af 100 Exemplarer, forinden Trykningen, da der vil medgaae en Bekostning af 3000 Lstl., af hvilket Subskribenttal allerede haves imellem 70 til 80, og de øvrige ville uden Vanskelighed i det rige Engelland erholdes. Det vil udkomme i 3 Vol. i Folio, enhver paa 100 Plader, stukne og illuminerede i den bedste Stil af de meest udmærkede af det engelske asiatiske Compagnies Tegnere. Det udgives i 12 Fascikler hvert paa 25 Graveringer, og til 2 1/2 Lstl. hvert. Man veed, at her i Byen er tegnet for 3 Exemplarer af bemeldte Pragtværk.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-27
Nürnberg i Sept. 1838. J. Schneer. Anmærk. Den ærede Jndsender, siger Müllner i en Anmærkning, har tilligemed Ynglingens Billede, i hans Hittebarn-Costume, stukket af Fleischmann, sendt mig et skrevet lille Blad, med min Adresse paa, og derunder Kaspar Hauser i Nürnberg. Har Hauser selv skrevet, eller ogsaa blot afskrevet dette, saa vækker hans Lærenemhed Forundring, og han synes at være en født Skjønskriver. Billedets Ansigt har et Udtryk af moden Barnlighed, som Malerkunsten i Opfindelse vilde have Møje ved at efterligne. Labyrinthen paa Creta. Af de Gamles Skribenter, som have yttret noget om Labyrinthen paa Creta, taler ingen som Øienvidne, og af alle nyere Reisendeer Tournefort den eneste, som har givet en Beskrivelse af de mærkværdige, ved Foden af Bjerget Ida, i Nærheden af Gor tyne, værende Huller, om hvilke nyere Cretenser paastaae, at de ere Levninger af den gamle Labyrinth. Hvilken Tvivl Jndvaanernes Mening end maa ligge under for, saa lader det sig dog neppe begribe, at de Reisende aldrig have forsøgt paa, omhyggeligen at undersøge disse besynderlige Huler, fordi det tilsidst dog kunde være muligt, at Cretensernes Mening støttede sig paa nogen Grund. Denne Betragtning har bevæget den lærde engelske Architekt Cockerell til at besøge Labyrinthen. Paa Veien derhen blev han allerede vaer nogle Levninger fra Alderdommen, som imidlertid ikke vare vigtige nok til at opholde ham. Endelig kom han til den foregivne Labyrinth. Han kunde ikke finde det mindste Spor af nogen ydre Bygning, der havde staaet i Forbindelse med Hulerne. Han begav sig nu med sine Reisekammerater, efterat de havde stillet en sikker Bevogter ved Indgangen, ledsagede af Folk fra Egnen, der vare forsynede med Fakler, stedse dybere ind i de underjordiske Gange. De gjennemvandrede dem i alle Retninger, ikke sjelden nødte til, formedelst Jndstyrtninger, som næsten udfyldte Gangenes hele Rum, at hjælpe sig frem paa Knæerne. Hulen selv bestaaer af en, vel 1600 Skridt lang Gang, der overskjæres af flere Sidegange, som fra Tid til Tid blive afbrudte ved Kammere, og omsider løbe sammen i sig selv. Det Hele danner en uregelmæssig Figur, som strækker sig over 300 Skridt til den ene, og 200 til den anden Side. Irgangene i denne Hule ere virkeligen af en saadan Beskaffenhed, at en Reisende uden Fører ufeilbarligen maatte omkomme deri. Cockerell holder denne Hule for den gamle cretensiske Labyrinth; kun staae Strabo's og Pausanias's Autoriteter i Strid med denne Mening, hvilke paastaae, at den gamle Labyrinth ikke har ligget ved Gortyne, men ved Gossus, hvilket ogsaa bliver stadfæstet ved de gnossiske Mynter, paa hvis Bagside Labyrinthens Figur er præget. Paa Diodor af Siciliens Tider (omtrent 50 Aar før Christus) fandtes allerede intet Spor mere af denne gamle Labyrinth. Anckdote. En vis Professor var en lidenskabelig Tobaksrøger. Da Een engang rakte ham en Pibe med Undskyldning for at Hovedet var saa lille svarede han: "Det skader intet; hvad der fatte i Genie, kan oprettes ved Fliid.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-27
Kjøbenhavns Børs d. M. Januar 1839. Hamburg 2 M. - a vista Species 210 Specier solgtes til 12 Rbmk. 9 12 s. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler pr. 100 Specier 1483, 149 Rbd. Sdl. Svenske Sedler. 52. ved, Abs. Tegn pr. Rdlr. Rigsgjeld. 4 pCt. Kgl. Oblig. (u. R.) Rbd. Sedl. Dito Dito. ......... i Banco.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-27
Nationalbank-Obligationer - Rbd. r. S. (af Laanet 4 Febr. 1820) Dito Dito. ...... i Banco. 4 pCt. uopsigel. Rigsbkobl. Renter pr. 6 Januar r. S. 6 pCt. norsk Laan, ved Hambro & Søn. 106 1064 i Banco. 4 pCt. nye norske Obligat. ved Dito lydende paa r. S. 87 r. S. 4 pCt. Dito Dito. i Banco. 3 pCt. nye danske Obligationer L. Sterl. Kjøbenhavn. Forlagt af S. Soldin. Trykt i L. J. Jacobsens Bogtrykkerie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-31
Nyeste Skilderies kjøbenhavn. maa Sexogtyvende Aargang. No. 9. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-31
Fortegnelse over, og korte Efterretninger om de Mænd, som have været Præster ved Holmens Kirke i Kjøbenhavn, fra dens Stiftelse 1617 indtil vore Tider. mandante. 2) Sognepræster.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-31
J Begynderen var ved Kirken kun en Præst, Sognepræsten, ansat, og den allerførste Kapellan blev 1621 beskikket; i 20 Aar var kun een Kapellan, men 164 anordnedes, at der skulde være tvende Kapellaner, og under 9 April 1643 blev imellem dem indbyrdes afgjort, hvad enhvers Forretning skulde være. 1) Hr. Jens Andersen var den første Kapellan, som 1621 hertil forflyttedes fra Vartou Hospital, hvor han hidtil havde været. Han var ved Kirken i 9 Aar, men enten han blev forflyttet derfra, eller han døde i Embedet Aar 1630 vides ikke. 2) Hr. Søren Sørensen fra 1630237. om hans Afgang var formedelst Forflyttelse, eller ved Dødsfald, vides ei heller. 3) Hr. Mads Hansen Mariager. 4) Hr. Axel (Ansgarius) Jensen Bjørn. 5) Hr. Haagen Bendsen. 6) Hr. Christen Nielsen. 7) Hr. Christen Andersen Taarne bye, døde i Embedet Aar 1663 i sit 54 Aar, og blev 11 Octbr. begraven i Holmens Kirke. 8) Hr. Christen Nielsen Spend blev 1663, medens Faderen, den blandt Sognepræsterne nævnte Provst Niels Spend levede, Kapellan her: men siden Sognepræst i Vordingborg, hvor han 1679 døde. Han var en duelig Chemist. 9) Hr. Henrich Madsen Wallensbeck blev 1659 Kapellan til Holmens Kirke og tillige Præst ved Qvæsthuset, som da var bleven bygt inde paa Bremerholm, og blev af ham indviet ved en Tale, trykt 1660. Siden blev han Legationspræst i Paris hos den danske Ambassadeur Hannibal Sehested, og i denne Post døde han 19 Dec. 1662. (See Lit. Lex.) 10) Hr. Hans Hansen Winther var først dansk Kapellan ved Frelserens Kirke paa Christianshavn. 1662 Kapellan ved Holmens Kirke. 1676 Sognepræst og Provst (see ovenfor).
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-31
Døde 1686. 11) Hr. Laurits Hansen Grønbeck blev 1663 Kapellan her. 12) Hr. Jens Richardsen Stoud blev 1676 Kapellan, og døde 6 Juli 1693 i Embedet; begraven i Kirkens Chor. 13) Hr. Peder Clausen Ramløse, anden Capellan 1676, og døde Mai 1697.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-31
Jblandt de forskjellige, der af gamle skrevne og trykte Krøniker have uddraget og sammenholdt de haardeste og koldeste Vintere, saavidt man har kunnet hente Efterretninger om dem, er Calvisius, en Cantor i Leipzig, en af sin Tids største Chronologer. Aar 443 efter Christi Fødsel har en uhyre Mængde Snee ligget et halvt Aar inden den borttøede. - 605 alle Træer frøs fordærvet. 717 Jorden var i Asien skjult med Snee i 100 Dage. - 764 i Februar dreve store Istykker fra det sorte Hav ind mod Konstantinopels Mure.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-31
Allerede ved Nytaarstider var det sorte Hav tilfrosset, og Jsen berettes at have været 30 Fod tyk. - 821 alle Floder i Europa tilfrosne i 40 Dage. - 859 det adriatiske Hav saaledes tilfrosset, at man gik over samme til Venedig. - 992 en meget lang og haard Vinter; stærkt Nordlys første Juledag 1400 en forfærdelig Kulde; alle Floder og Vande vare rent tilfrosne. - 1608 en stræng og vedholdende Vinter. - 1709 og 1740, to udmærket kolde Vintre, især den sidste, som ovenfor tildeels er beskreven. Diamanten.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-31
En Juveleer fik Bestilling paa en kostbar Ring. Dertil skulde han have en ret udsøgt Brillant. Efterat have forhørt sig paa mange Steder fik han endeligen en opspurgt, som han vilde have den. Han kjøbte den altsaa, men maatte betale den stærkt. Paa Hjemvejen med dette Klenodie mødte han en Ven. Seer de her, sagde han, en ypperlig Steen, som jeg, efterat have løbet i fire Uger, har faaet. Det var Vintertid, og der laae 6 Tommer høi Snee, som var falden Dagen forud. Uheldigvis glider Diamanten ud imellem Fingrene paa Juveleren, i det han vilde vikle den ind igjen. Man ledte efter den, men forgjeves; man hentede Vand fra det nærmeste Huus, hældte det paa Sneen, alt forgjeves; man ledte og ledte en heel Time igjennem; fandt intet. Man tænke sig let, at saadant Tab maatte ej blot smerte Juveleren, men sætte ham meget tilbage. Fra mange Kanter fik han vel smaa Understyttelser; men de forsloge intet imod et Tab, der gik til flere tusinde Dalers Værd. Den ulykkelige Mand græmmede sig, og en Familie, som ellers havde levet i en Slags Velstand maatte begynde at lære, hvad Nød er. – En god Tid forløb, da hans Vei faldt igjennem samme Gade, og han stødte paa en Ven, han i lang Tid ikke havde seet. Her paa denne Plet, sagde han, stod jeg den Gang, og just som han talede, funklede paa engang hans tabte Diamant ham i Øinene fra en Vinkel imellem to Brostene. Aldrig havde nogen Straale vel trængt ham dybere og frydeligere i Sjælen end denne. Bedste Ven udraabte han henrykt, i det han tog den frem, hvilken velgjørende Skytsaand har bragt dem herhen, Himlen være lovet for vort Møde, og at jeg talede med dem, og at mine Øine skulde falde paa den. Han ilede strax Hjem, og underrettede sin bekom rede Familie om det Held, der var mødt ham og dem.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-31
Jndenlandske Efterretninger. Veiviser eller Anvisning til Kjøbenhavn, Christianshavns og Forstædernes Beboere for 1829, redigeret, forlagt og udgivet af Boghandler L. Thiesen, er i disse Dage udkommen og faaes i hans Boglade paa Børsen Nr. 12, saavelsom i hans Bopæl ved Nybørs Nr. 65, 1ste Sal, indb. paa Trykpap. for 2 Rbdlr. Udgiveren vedbliver med hvert Aar at give denne nyttige Haandbog, forøget Fuldstændighed. Denne Gang er den atter 41 Sider større end i Fjor, uagtet Prisen er den samme. For destolettere, i paakommende Tilfælde, at kunne finde Lægerne og Jordemødrene, ere deres Navne betegnede med 1. En ikke uvigtig Artikel, hvormed denne Aargang er forøget, er Tiden og Stedet, paa hvilke nogle offentlige Samlinger og Mærkværdigheder forevises.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-31
Allernaadigst behagede det Hans Majestæt Kongen at befale, at et godt Middagsmaaltid skulde gives paa Allerhøistsammes høie Fødselsdag, til Eleverne i samtlige Underviisningsanstalter for Underofficerer og Spillemænd, samt i de militaire Caserneskoler, under Bestyrelse af Directionen forGarnisonsskolevæsenet. 441 Personer deeltoge i denne Fest, der endtes med den inderligste Bøn om Velsignelse over den bedste Konge, og med den taknemligste Erkjendelse af Allerhøistsammes store Naade.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-31
Blandede Efterretninger. Ved Udgravningerne i Pompeji 1826 fandt man adskillige Beenrade, der tjente til et nyt Beviis paa, hvor overraskende og fordærveligt den ødelæggende Aske fra Vesuv udbredte sig over den ulykkelige Stad. J en Bod fandt man to Beenrade, der omfavnede hinanden, og af hvis Beenbygning man kunde see, at de vare af forskjelligt Kjøn, ligesom af deres velbevarede Tænder, at de vare begge unge. Sandsynligviis stode de i Begreb med, at flye til Boddøren, da de enten qvaltes af Asken, eller bleve begravede under de sammenstyrtende Ruiner. Ogsaa har man samme Aar opdaget Beenradene af sex Mennesker, der vare flygtede ned i en Hvælving, for at redde deres Skatte. Man har fundet der 68 Guldmynter, for det meste af vespasiansk Præg, 1065 Sølvmynter, Guldringe, 5 Skeer, et lidet Fad, er hankeløst Kar og andre Brudstykker af Sølvred, skaber, hvilke vidne om de Ulykkeliges Hensigt, at bringe deres Eiendom i Sikkerhed og oppebie her Enden paa Stormen. Over sytten Hundrede Aar have de saaledes hvilet her ved deres Skatte, og først nu, efterat hele Riger og Stater ere gaaede under i Tidens Løb, komme de frem, i samme Tilstand, hvori de nedlagdes.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-31
Efter syv Aars Tjeneste fik nu Adam en anden Herre, men som aldeles ikke kunde komme nogen Vei med ham. Men da han derpaa blev overgiven til sin nuværende Rytter August och, vidste denne fuldkomment at forskaffe sig Dyrets Yndest 3och fik Adam saa tam, at denne fulgte sin Rytter, som en Hund, og kom, naar Rytteren kaldte, endog i en lang Frastand. Men iøvrigt beholdt han sin tidligere Vildhed mod enhver Fremmed og hadede Enhver, der lignede en Smed, fordi man engang paa en Jlmarsch, hvor han havde beskadiget sig Hoven, vilde tvinge ham til at lade sig beslaae. Siden den Tid turde ingen Smed komme ham nær, og er han heller ikke bleven skoet J Feldttoget 1812-15 ydede han ved sin næsten til det Utrolige grændsende Hurtighed, Styrighed, og Mod de væsentligste Tjenester, i det han engang ved et Overfald i Meaux (1815) kæmpende med For= og Bagbenene, befriede sin allerede omringede Rytter og hans Kammerat. Jdeer af S. C. Lichtenberg. 1. Det er ikke at undre over, at Petitmaitrene see sig saa gjerne i Speilet, thi da see de deres hele Jeg. Kunde Philosopherne faae et Speil, hvori de saae sig ligesaa heelt, kom de sikkert aldrig derfra. 2. Man kjender den horatziske Regel, nonum prematur in annum, men da Forfatteren har selv kun havt 9 Maaneders Leie i sin kjere Moders Liv, indseer han ikke, hvorfor dennes Foster skal ge 9 Aar i Pulten. 3. At ville lede i Bøger om Mennesker, bør af den Grund ansees for et unyttigt Foretagende, fordi saa saare saa ere istand til at bringe Menneskene tilbogs just saaledes som de ere. 4. En menneskelig. Slægt af lutter Vise vilde ligesaa lidet være den lykkeligste, som en af lutter Narre. 5. Hvis Himmelen skulde finde det nødvendigt og nyttigt, at gjøre et nyt Oplag af mi og af mit Liv, saa vilde jeg meddele den nogle ikke unyttige bemærkninger til det nye Oplag, hvilke især skulde angaae Portraitets bedre Tegning og det Heles klogere Plan. Anckdore.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-31
For nogle Aar siden opførtes paa det franske Theater (theatre francois) i Parts et Drama under Titel. De tre Sønner. Det mishagede, og blev en siden givet. Forfatteren, Desmoutiers opholdt sig under Forestillingen, i en Loge, for at være Vidne til sit Stykkes Held eller Vanheld. O! hvor det er afskyeligt, raabte hvert Øieblik en ung Mand, der stod ved Siden af ham. Havde jeg dog en huul Nøgle, hvor jeg skulde pibe. - Min Herre, svarede ham Desmoutiers; det er mig kjert at kunne opfylde deres Ønske: her er en huul Nøgle. - Den unge Mand tog den og ped af alle Kræfter til sin Naboes store Ærgrelse. Da Stykket var endt, kom en af Forfatterens Venner og i Logen, og hans første Ord vare, hvor det gjør mig ondt, kjere Desmoutiers, at see dit Arbeide saaledes mishandlet. Hvad min Herre, sagde den unge Nøgle mand, De er Hr. Desmoutiers, tilgiv min Grophed. Det har intet at betyde, fik han til Svar. Viis mig den Artighed at spise Frokost med mig i Morgen. Den unge Mand kom og blev venligen modtagen; han fik Mod til at komme igjen, og fik saa megen Agtelse for og Tillid til Hr. Desmoutiers, at han tilstod Desmoutiers, at ogsaa han var Skuspildigter, og ønskede hans Bedømmelse over et Lystspil, som han just havde medbragt. Desmoutiers bad ham forelæse det, den unge Mand læste, og spurgte sin Tilhører, da Oplæsningen var endt, Nu min Herre, hvad siger de derom, Min kjære Ven, svarede Desmoutiers ham smilende, kan De ikke og laane mig en huul Nøgle, Ewd. 28ste Jan. 1829. ogsaandog Dælling æst jæ de Fæselsdæd, Oesen gaaen Kjønnings, ocsen Frederiks Dærfor lædt os nu den altomal Sin alen jör Vjæl, en fiin trau leit Riks, Roch fon Herten vænske manig Mal: Læds os ihre den grotte Dæl, Fon boven mæi hæm tokæme Gau Sünhæld, sa long æs hi man lævet Ew sin il, in Ir tobrogte Væg Gau Lük un al, var hi hæm forenæmt Ew sin Lævens betoochlege VægDerun wan wi al unstæme! Roch oft mæi dat hæm nog væseDat hi sælf og medt hile Kjönnnings Høs, (Aaline to faun en uneste Stöun, Dær hæm bedrøwe vordt, – en mör nog de Fire kon med sin gau Hertens Loun Dænne Dæi, en long læve Eb nu, Fræske, dæiling man viVat ahl oes Tætes-Tæte hæve dæn, Oesen Kjønning, Frederik, schære, Trau to væsen; jæ for hæm skel rændes Blod's leste Prov aane Være Jæ, ihres self efter Dus skel hi 3. Hansen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-31
Kjøbenhavns Børs d. 30 Januar 1829. Hamburg 2 M. - a vista 208. Species 210. Specier solgtes til 12 Rbmk. 9 12 s. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler pr. 100 Specier. - Rbd. Sl. Svenske Sedler. Rbs. Tegn. pr. Rdlr. Rigsgield. 4 pCt. Kgl. Oblig. (u. R.) 89 Rbd. Sedl. 80 i Banco. Dito Dito. . . . . . . . . Nationalbank-Obligationer (af Laanet 4 Febr. 1820) Rbd. r. S. Dito Dito. ..... i Banco. 4 pCt. uopsigel. Rigsbkobl. Renter pr. 6 Januar r. S. 6 pCt. norsk Laan, ved Hambro & Søn. 106 106 1/2 i Banco. 4 pCt. nye norske Obligat. ved Dito lydende paa r. S. 963 97 r. S. 4 pCt. Dito Dito. . . . . . i Banco. 3 pCt. nye danske Obligationer. L. Sterl. Kjøbenhavn. Forlagt af S. Soldin. Trykt i L. J. Jacobsens Bogtrykkerie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-02-03
Nyeste Skilderie Kjøbenhavn. Sexogtyvende Aargang. No. 10. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Nogle Kjøbenhavnske Gaders Navne. saa ogsaa Pilestræde er for 400 Aar siden kaldet Pilegaard i Documenter af Aar 1419 og 1432, derefter finder man, at det i nogle Documenter af Aar 1446 er kaldet Pilestræde, og Aar 1490 er det kaldet Pilegaardstræde. Gaden har fra fordum Tid faaet dette Navn af den store Mængde af Pile-Træer, som da har staaet paa et Sted ved Enden af den gamle St. Nicolai Kirkegaard saa nær ved Søkanten; af hvilke Pile-Træer de Tiders Jndvaanere i Staden betjente sig paa landsbyviis til Stavre og Gjærdsel at indelukke deres Kaalgaarde med, hvorom de ældgamle Huusskjøder og Jordskylds Breve tydeligen vidne; da endog til Kong Hans's Regjerings Tid Kjøbenhavn ei overalt endnu havde Kjøbstæd Bygning, men kun leerklinede Vægge og Straatag. (See C. Pontoppidans Orig Hafn. S. 42.) Silkegaden fra Pilestræde til store Kjøbmagergade har sit Navn af en Silke=Fabrik, som Kong Christian den Fjerde med stor Bekostning lod bygge paa Hjørnet af denne Gade og Pile Fortsættelse af Listen over Holmens Kirkes Præster kan ej gives førend i næste No., da enkelte Oplysninger endnu mangle.