Viborger Samler, 1784-07-12
Tolve AARGANo. Mandagen den 12 Julii 1784. Kiere Hr. Carl. e maae forlade deres gamle Ven, der nogle Gange tilforn har faldt Dem besværlig med lige saadanne Erindringer, om han endnu vover det engang, da han nu finder saa god og beqvem Anledning dertil. De melder i Deres sidste Skrivelse, at Spil har sadt Dem d. A. 2000 Pd. Sterling tilbage. Denne Efterretning har gjort mig hiertelig ondt. Vi Landsbye Folk Dd anseer anseer 2000 Pd. for en meget vigtig Sag, og dersom jeg ikke kiendte Dem bedre, vilde jeg meget forundre mig, at de kan skiemte med saa stor et Tab. Jeg veed, at De gode Herrer i Staden anseer Spil for en uskyldig Tidsfordriv. Jeg derimod har forlenge siden holdt det for en meget stor Synd. De maae forlade en gammel Præst, at han har betient sig af et Ord, der, som jeg hører, i den store Verden er aldeles gaaet af Moden. Men jeg holder Spil for en meget ugudelig Sag, af Aarsag, fordi det kan af en retskaffen Mand giøre en meget slet Mand. Jeg kiender vel Deres Tilbøielighed, og jeg veed, at De efter deres Følelser er tilbøielig til at giøre got, og ligesaa begierlig efter at vedligeholde et got Navn i Verden. De har fra Deres Barndom af været et got Gemytte, og jeg har vel tilforn seet, at De har givet en fattig Mand 6 Pence, da De ikkun har beholdt 2 tilbage i deres Lomme. Hvorledes kan De saaledes falde paa en Ting, der med Tiden kan giøre Dem fornuftig, ikke efter den sande Ære begierlig, men u ædelmodig, uvenlig, uretfærdig: Jeg veed De vil smile og sige: Nu kommer den gamle Præst igien med sin gamle Snak. Got! De veed jo, at dette er mit Haandværk, jeg haaber ogsaa, at jeg ikke skal skamme, derved. Men hvorledes skulde Spil ogsaa kunne foraarsage saameget Ont, som jeg her har sagt? Jeg vil sige Dem det med faa Ord: Man pleier i sine Sæder meget at følge dem, som man omgaaes med MenMen nu er den ringeste Person selv ikke i stand til at lære megen Viisdom af Spillere; thi tager man Kort- og Terning fra dem, saa ere de de feigeste og sletteste Folk. Og en Mand der er opsat paa at spille, søger hellere Selskab med de nedrigste Spillere, end han vil undvære det, og følgelig geraader han i et Selskab, hvor det er plat umueligt, at han derved kan forbedres. Det gode Navn betreffende, saa er visselig en Spillers Carakter meget maadelig. Og saa slet endog Verden, er, saa har dog ingen, saavidt jeg veed, havt nogen Høiagtelse for en Mand, fordi han var en Spillere. Skulde det nu skee, saa maae Sagerne have forværret sig meget, siden Georg 1stes Croning, da jeg sidste Gang var i London. Erindre sig, jeg beder Dem jeg kiender Deres gode Hierte, hvor ofte De har havt i Sinde, at hielpe en værdig Person, men har ikke kunnet, fordi Tærningerne een eller to Nætter tilforn, har været Dem imod. Ved alle disse Leiligheder var det jo blot Tærningernes Skyld, at De ikke kunne være ædelmodig. Naar Jndkomsterne hos en Herre, formedelst Spil aftager, saa maa nødvendig de arme Bønder drives over deres Ævne til at betale Deres Landailde, disse sidste blive ogsaa, saavidt det lader sig giøre forhøiede, for at bestyre de aarlige Udgivter til Spillebordet. Hvor Spil fortærer de fleste Jndkomster, der maae Creditorerne længe bie efter deres Betaling, fordi Spil give ingen Credit. Naar nu Kiøbmanden ikke bliver betalt, saa maa der nødvendig. vendig et Sted skee Uretfærdighed fordi Penges sande Værdie bestaae meestendeels i deres Omløb i Handelen. Paa den Maade har det med min første Anmærkning sin fulde Rigtighed. Dog smerter mig intet meere, end at deres gode Tilbøielighed til at giøre got skal ved saa slet en Tidsfordriv vorde undertrykt. Jeg vil forelegge Dem samme, og dermed rekommendere mig.