Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1823-01-10
Fædrelandet: Offentlig Foranstaltning. Statistit. Blandinger. Om Krig og Fred. kan nu i Grunden ikke være stort at sige, før det erfares, hvorledes de fra vedkommende Magter afsendte Erklæringer, blive modtagne i Madrid. Saalænge maa Man derfor tage tiltakke med Journalisternes som oftest heel forskjellige Betragtninger. Medens Journal des Debats saaledes finder den fuldkomneste Harmonie imellem det franske og de med det allierede Kabinetters Beslutninger, hvilke neppe ville befindes at overgaae samme i Energie, Klarhed og Bestemthed, paastaaer Journal de Paris, at Frankerig netop derved er fulgt sin egen Vei. Qvotidienne gaaer endnu videre, og holder sig forvisset om, at Hr. Villeles Jnstruktion til den franske Ambassadeur i Madrid staaer i aabenbar Modsigelse med Østerrigs, Preussens og Ruslands Erklæringer. Forskjellighed i saa væsentlige Punkter, siges der, er det samme som reen Adskillelse. Medens hine tre Magter forlange bestemte Forandringer i det paa Halvøen herskende System, indskrænker Frankerig sig til Ønsker, som ved den ubestemte Maade, de ere udtrykte paa, hverken kunne holdes for truende eller lade befrygte noget Brud, Ogsaa skal den franske Ambassadeur forblive i Madrid til videre Ordre, medens de 3 Magters Ministre skulle forlade det, hvilket dog sandsynligviis ikke vil have andre Følger end samme Ministres Bortreise fra Lissabon, hvorhos maa lægges Mærke til, at Man slet ingen Fordring har gjort til Portugal, hvis Konstitution dog er endnu mere demokratisk end den spanske. Efterat have anført Ministervexlingen i Paris, som det bedste Beviis paa Forskjellen imellem en konstitutionel og en uindskrænket Regjering, og viist Ligheden imellem Resultaterne af Kongressen i Verona og i Aachen, da den daværende Underhandler, Hertugen af Richelien, dengang, ligesom, nu Montmoreney, maatte trække sig tilbage, fordi han havde ingaaet Forbindelser med uindskrænkede Regjeringer, som det konstitutionelle Frankerig ei kunde opfyldes lover bemeldte Blad sig heraf til Slutning betydelige Forandringer i Frankerigs politiske System, og haaber, at Man for Eftertiden ikke vil forvise umistænkte Spaniere, som Llorente, der har boet 7 Aar i Frankerig, eller med Forkjærlighed optage de vandrende Riddere, som fægte for Despotismen og Jnqvisitionen imod deres eget Fædreland. Tvertimod ville de Grændsen nærmeste Authoriteter da ile med at bekjendtgjøre de Ulykkelige, som Borgerkrigen har til forjaget fra eget Land, hine Atter, hvorved det tillades dem at vende tilbage; thi disse After bevise netop den spanske Regjerings Maadehold, og det vilde være en reen Modsigelse, paa den ene Side at kræve forsonlige Forholdsregler, medens Man paa den anden stræbte at skjule dem, der virkelig vare tagne. Man vil ei heller mere fratage Troes armeens Soldater de spanske Vaaben, og give dem franske istedet; Man vil ikke meere see Spekulantere aabne Laan, for en rebelsk Kommittee, der byder et Lands Jndkomster, som det har maattet rømme, til Pant. De franske Journaler ville da ikke længer bagtale den spanske Regjering, 2 eller skildre Ministrene som Rebeller, Cortes som Partie, gjængere og Generalerne som Røvere, kort, ønsker Man, for at bruge Hr. Villeles egne Ord, Halvøens Beboere, gjengivne Friheden, da forebygge Man Alt, hvad der kan nære Splid og Borgerkrig imellem dem.