Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-07-08
Af hans Medansvarlighed med Avisens Udgiver kan hans Strafskyld for det Første ikke udledes, uden under Forudsætning af, at Madame Laub, som Udgiver, har gjort sig skyldig i en Forseelse, hvori Jørgensen, som Bladets Redacteur, er hendes Medskyldige. Uden en Hovedmand eller en Skyldig i en Forseelse, er en Medskyldig en juridisk Umulighed. Men at Madame Laub ikke i nærværende Tilfælde kan have gjort sig skyldig i nogen hende tilregnelig Brøde, vil blive den ærede Ret indlysende af nedenstaaende Fremstilling af det Retsforhold, under hvilket hun udgiver sit Blad. Idet hun nemlig ved Bevillingen af 7de Mai f. A. (Actors Bilag 2 a.) erholdt Tilladelse til at udgive Lollands-Falsters Stiftstidende paa de samme Vilkaar som indeholdes i den hendes afdøde Mand meddeelte Bevilling af 13de December 1839. (Actors Bilag 2 b.), er hun forpligtet til at lade Bladets Redaction besørge af en medansvarlig paalidelig Mand, som hende af Øvrigheden dertil beskikkes, hvilken Mand maa underkaste sig at fratræde denne Function, naar dertil af Øvrigheden, findes Anledning, mod at en Anden paa samme Maade vælges i hans Sted. Der er ei engang udtrykkeligen indrømmet Madame Laub nogen Forslagsret, medens det er desto vissere, at Øvrigheden er berettiget til, uden alt Hensyn til hendes eget Ønske, at overdrage Redactionen til hvem den efter sin Mening dertil finder beqvemmest. Denne Umyndighedsgjørelse har aabenbart sin Grund, deels i at Personer af hendes Kjøn ere anseete uberettigede til at redigere Dagblade, og deels i Præsumtionen om, at hun ikke besidder den fornødne Jndsigt til selv at træffe et Valg af en Redacteur, der paa den ene Side tilfredsstiller Journalistikens Fordringer, og paa den anden Side garanterer det Offentlige mod hvad dette anseer for Misbrug af Presselov givningen. Der er saaledes skeet en meget væsentlig Forandring, i de Betingelser, paa hvilke afdøde Bogtrykker Laub i sin Tid udgav Avisen, hvilken Forandring maa have sine nødvendige Conseqventser, og bevirke, at Bevillingen af 13de Decbr. 1839. modificeres overeensstemmende hermed. Vel hedder det nu i denne Bevillings 10de Post, at ei engang Censors Ansvarlighed fritager Udgiveren for Ansvar, hvoraf synes at maatte følge, at Madame Laub kan drages til Ansvar for Bladartikler af hvilketsomhelst Jndhold, uagtet baade Politimesteren og den hende af Øvrigheden beskikkede Redacteur have anseet dem for uskadelige, passende og lovlige. Men dette er og kun tilsyneladende. Det kan ingenlunde antages, at de samme Regjeringsforanstaltninger, der ikke have anerkjendt hendes Berettigelse eller Evne til selvstændigen at dømme om Lovligheden eller Ulovligheden af Avisartiklernes Jndhold, og som derfor have beskikket en Mand til at forestaae Redactionen, hvis Paalidelighed og bedre Jndsigt er sat over hendes, – at disse selvsamme Regjeringsforanstaltninger, siger jeg, naar der er Spørgsmaal, om Forseelser af Redacteuren, vil have hende straffet for Handlinger, hvis Strafbarhed Regjeringen selv har forudsat, at hun ikke formaaede at fatte. At tillægge hiin Bestemmelse den samme Betydning for Madame Laub, som den havde for hendes afdøde Mand, kan saaledes paa ingen Maade tilstedes, naar den ikke skal bringes i Strid med Retfærdighedens simpleste Fordringer, og naar ikke den nærværende Udgiver skal gjøres til en Undtagelse fra Reglen, at kun tilregnelige Forseelser belægges med Straf. Da det nu er in confesso, at Chr. Jørgensen ved Øvrighedens Constitution af 9de Juli 1845 (v. Actors Bilag 2) er beskikket til at forestaae Bladets Redaction, som en dertil anseet paalidelig Mand, saa blive de nødvendige Conseqvent ser af den med Bevillingen af 13de December 1839 foregaaede Forandring i denne Post disse, at Slutningsbestemmelsen i Bevillingens 10de Post, – naar den ikke ganske skal være hævet, hvilket sidste jeg formener at den er, – dog i al Fald nu ikke længere kan tages i sin fulde Udstrækning, men at den for Udgiverens Vedkommende maa indskrænkes til, i det Høieste at angaae de i de foregaaende Poster indeholdte reglementariske Forskrivter, maaskee ogsaa til at paasee, at ingen factiske Urigtigheder gives Plads i Bladet, hvorimod Udgiveren i sin nuværende, saa at sige dobbelte, Umyndighedstilstand, maa ansees fritaget for al Deelagtighed med Redacteuren for Artikler af almindeligt Jndhold, om hvilke der reises Spørgsmaal om, hvorvidt de ere lovstridige, skadelige, eller de overskride den pligtskyldige Opmærksomheds vidtstrakte Gebeet. Jeg indseer sandeligen ikke, hvorledes det engang skulde have faldet Madame Laub ind, at den incriminerede Artikels Jndhold var lovstridigt, eller at nægte sit Samtykke til dens Optagelse i Bladet af en Mand, hvis Paalidelighed og bedre Jndsigt hun ei engang er berettiget til at betvivle, - hvis Lovlighed af Censor selv var anerkjendt, og jeg indseer i Sandhed ligesaa lidet, hvorledes en Domfældelse, bygget paa nogen anden Grundvold end Tilregnelighedens, skal kunne finde sin Retfærdiggjørelse. Her er ikke Spørgsmaal og Overtrædelse af Bevillingens reglementariske Bestemmelser, og eiheller om hvorvidt den incriminerede Artikel laborerer af factiske Urigtigheder, men og hvorvidt dennes Jndhold er strafbart efter Jnjurielovgivningen, hvilket stundom kan være vanskeligt nok at afgjøre for Juristen ex professe, endsige for Læg manden. Madame Laub har som Udgiver af Avisen ingen anden, hun kan henvende sig til og Raad og Bistand, end til den af Regjeringen bestaltede Censor, og den hende af Øvrigheden beskikkede Redacteur; men naar nu disse Regjeringens og Øvrighedens autoriserede Tjenere have forsikkret hende om Lovligheden af Bladets Jndhold, hvad kan da billigviis tilregnes hende Kan hun retfærdigen drages til Ansvar, fordi hun har fulgt disse Mænds Mening, som hun er uberettiget til at underkjende, Jeg skulde dog troe, at den ærede Ret vil besvare disse Spørgsmaale, benægtende, at den vil tillægge hende pure Frifindelse, hvilket jeg af ovenanførste Grunde principaliter skal forvente og paastaae. Idet jeg saaledes har beviist, at Madame Laub hverken har eller kan have gjort sig skyldig i nogen hende tilregnelig Forseelse, har jeg med det samme godtgjort, at Redacteur Jørgensen eiheller kan være hendes Medskyldige, eller at der in casu kan blive Spørgsmaal og nogen ham efter Bevillingens 10de Post paahvilende Medansvarlighed. Hans Redacteur=Virksomhed maa følgeligen in cas, betragtes som isoleret, og uafhængig af hans, ved hiin Bevilling organiserede Forhold til Avisens Udgiver, - og følgeligen bedømmes efter Lovgivningens almindelige Grundsætninger og Forskrifter, uden alt Hensyn til Bevillingens 10de Post. Men ifølge disse er ikkun Redacteuren af et ucensurer et Blad ansvarlig for Indholdet af de i samme optagne Artikler (Frd. 27de Septbr. 1799 § 19), hvorimod Redacteuren af en censureret Tidende, ligesom Forfatteren, alene kan paadrage sig Ansvar, naar han enten har unddraget sig Censuren, eller han har optaget Artikler, hvori der debiteres factiske Urigtigheder, eller han aabenbart har gjort sig skyldig med Censor i en Forseelse, hvilket saameget mindre kan supponeres at være Tilfældet her, som denne Embedsmand in casu ikke er dragen til Ansvar. Det er saaledes af alt Ovenstaaende evident, at hverken Madame Laub som Udgiver, eller Chr. Jørgensen som Forfatter og Redacteur, retligen kan drages til Ansvar for en med Politimesterens Tilladelse ved Pressen publiceret Artikel, selv om dens Jndhold i og for sig var lovstridigt, og at de følgeligen, uden alt Hensyn hertil, ville blive at frifinde for Actors Tiltale. Men, skjøndt jeg altsaa paa Grund heraf kunde finde mig fritaget for at indlade mig paa en Undersøgelse af den incriminerede Artikels Jndhold, skal jeg dog, for det Tilfælde, at Retten, imod Formodning, maatte finde sig anlediget til at lægge dette til Grund for Sagens Paaskjendelse, ikke undlade ogsaa at mod gaae de af Actor fremhævede Ankeposter.