Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-02-10
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. mod Re Syvende Aargang. No. 36. Kjøbenhavn, trykt hos P. H. Höeckes Enke. Løverdagen den 10 Februarii, 1810. Obligationen eller de to Speculantere. (Fortsat.) Tredie Capitel. Glad over den Handel, han havde gjort, kom nu Hr. Blink tilbage fra Supercargo Kornby. "Skal jeg traffe Dem her endnu, Hr. Budæus," sagde han, i det han blev Budæus vaer. "Nu kan jeg sige Dem, at jeg har sluttet Accord om det hele Partie Nankiner og Rhabarber. - Budæns. Ak, hvad bryder og mig nu om Rhabarbeer. Jeg kunde snarere trænge til Rottekrud, – Blink. Jh, hvad feiler Dem, min kjere Hr. Budæus, Budæus. Jeg er en ulykkelig, be Hvad? dragen, fortvivlet Elsker. - Blink (til Lovise). Hvad? Har Du nu igjen været studs og grov imod ham, Du skal, Kronedød, tage ham, om jeg ogsaa skal spærre Dig ind et heelt Aar. Lovise. Kiereste Fader. De raader over min Skjebne. Det staaer i Deres Magt at gjøre mig ulykkelig. Men jeg er overbevist om, at De holder alt for meget af mig til at – – Blink. Jeg vil gjøre Dig lykkelig, og derfor skal Du ægte Hr. Budæus. Han har eengang mit Løvte. Lovise. Men naar jeg nu siger Dem, at jeg ikke kan udstaae Hr. Budæus, – Budæus (afsides). Her ere tene Ord for Pengene! Blink. Hvad, Du kan ikke udstaae ham, Du skal udstaae ham. Bi kun, jeg skal nok lære Dig noget andet. Jeg sender Stanteped Bud til min Procurator. Ægteskabscontracten skal underskrives endnu i Eftermiddag. (Gaaer hen til Chatollet, og bliver, i det han vil aabne det, Romberg vaer.) Hvad? Himmel, Jord og Helvede, Død og alle Ulykker, hvad er det for et Spectakkel, Hvad? – Romberg (med Værdighed). En Mand, som haaber at gjøre Deres Datter lykkelig, Hr. Blink. - Budæns. Eil eil Har man saa store Rotter her i Huset? – Blink. Hu eg kunde blive rasende. (Til Romberg.) Siig mig, Mosis, hvor tør De saaledes liste Dem ind i mit Huus, ligge paa Luur bag mit Chatol, legge Kjereste med min Datter, forføre mit Barn, Hvad? Romberg. Tilgiv, Hr. Blink. Kjerlighed, som glemmer enhver Fare, har givet mig denne Dristighed. Blink. Men hvor har De taget den Uforskammenhed, den Dumdristighed fra, at forføre min Datter, Hvad? – Budæns. Hvad? – Rom berg. Forføre Deres Datter, Hr. Blink jeg er en Mand af Ære. Miskjend ikke mine Hensigter. Kjerlighed kan lede til Ubesindigheder, men ikke til Nederdrægtigheder. - Budæus. Jo, en net Kierlighed. - Blink. At staae hele Dagen paa Svalen og tale Fingersprog med min Datter hænge hende i Hælene naar hun gaaer ud, gjøre Cour hos hende naar hun er et Øieblik i Enrum, og ligge paa Luur bag mit Chatol - hvad kalder De det? Hvad, Jeg vil gjøre kort Proces, forjeg skjøtter ikke om at gjøre Folk ulykkelige. Tak Gud, at De slipper saa godt. See her er en Dør. Pak Dem, og kom aldrig mere for min Øine. - Romberg. Det er tungt og ydmygende at forlade sin Elskede i en saadan Forfatning. Dog - De befaler det, og jeg adlyder. Men, ved Gud, Hr. Blink, inden i Morgen skal De have andre Tanker om mig. Den Crocodil (viser paa Budæus) skal, saa sandt jeg lever, ikke blive min Lovists Tyran. - Med disse Ord, som fremsagdes med en Elskers hele Fyrrighed, gik Rombergbort. Hr. Blink og Budans saae paa hinanden som to Marmorstatuer med ufravendte Blik, Lovise holdt begge Hænderne for Ansigtet for at skiule sine Taarer, og Madam Blink ventede med længselfuld Nysgierrighed at see Opløsningen af denne romantiske Knude. Omsider brød Budæus denne Taushed, og spurgte: hvad mon han nu vil tage sig for, den Salning? – Blink. Lad ham gjøre hvad han vil. Trusler skræmme mig ikke. Tiderne ere forkeerte, men saa forkeerte ere de dog ikke, at en Fader skulde være nødt til at lade sig commandere af sin Datter. - Lovise. Eller at en Datter skulde være nødt til at lade sig gjøre ulykkelig af sin Fader. - Blink. Strax op paa Dit Kammer, Tøite (til Mad. Blink) Følg hende derop Moer, og luk Døren i Laas efter hende. - til Lovise) Du skal giftes med Hr. Budæus, Du skal, om jeg saa skal lade Dig trække til Brudeskammelen af Vægtere og Politie. Fort Op, paa Dit Kammer, Taske! - Lovise (slaaer Hænderne sammen i det hun gaaer). Ulyksalige Lovise, hvad skal der blive af Dig! - Budæus (følgende efter hende). Græd ikke, huldeste Engel Husk paa Din Tilbeder - Din lille Erik! Han vil, reent ud at sige, gjøre alt – alt for Dig! Blink. Lad hende kun gaae, den Taske. Hun bliver nok god igjen. - Budæus. Det vil jeg haabe. - Blink. Lad mig kun sørge for det. Er jeg ikke Fader, og Herre i Huset? Hvad? Hun bør lyde - hun bør gjøre hvad jeg befaler hende. Om jeg ogsaa vilde give hende en eenøiet, pukkelrygget, skjævbenet Mand, saa skal hun tage ham. - Budæus (lidt stødt).Men saa slemt er det dog heller ikke fat med mig, Hr. Blink. Jeg er, reent ud at sige, just ingen Spyttegjøg eller Flødeskjæg, men jeg har dog, Gud skee Tak, mine ranke Lemmer saa godt som nogen. Blink. Jh, hvem tvivler paa det, Jeg har altid ønsket mig en ordentlig, sat, fornuftig og ærbar Mand til Svigerson. - Budæus. Det haaber jeg, uden at rose mig selv – Blink. Og saadan en Mand har jeg just fundet i Denn. - Budæus. Jeg takker ærbødigst for Deres gode Tanker. - Blink. Ære den, som Ære bør, det er mit Valgsprog. Jeg har aldrig kunnet udstaae disse forlidte Giftermaal. Overlæg, Langsomhed og Koldsindighed varer længst i Kierlighed som i Kommersien. Hvad - Budæns. Vist nok, Hr. Blink. Men i vore Dage er det jogen Ære at være letsindig. Unge Mennesker kan jo ikke tidlig nok blive gifte. De løbe til Brudeskammelen som til et Bal. Om Kone og Børn siden skal logere i Gardergaarden, om de Dagen efter Brylluppet skal danse i Slutteriet, det bryde de dem ikke om. Kan man undres over at hvert tredie Ægtepar i Kjøbenhavn løber fra hinanden, som jeg nylig læste? J mine unge Dage har jeg været saa bange for at gifte mig som for en Pest. Først Penge, siden en Kone, tænkde jeg. Naar Pengene er der, kommer Konen af sig selv. Derfor eier jeg ogsaa noget nu, og har bestandig kunne svare hver sit. - Blink. Og derfor skal De ogsaa være min Spigersøn. Lovise skal Bitterdød tage Dem, om hun saa satte sig nok saa meget paa Bagbenene. En Fader maa jo nok vide hvad der er hans Barn gavnligt? Hvad? – Budæus. Det forstaaer sig. Jntet er værre end naar Ægget vil lære Hønen. - Blink. Jnden i Morgen er Lovise Deres Kone. Naar De først er min Svigersøn, og vi saa at sige, ere et Kjød og Blod, saa skal vi ret begynde at speculere. Hvad? - Budæus. Et Kjød og eet Blod, – een Casse og een Jnteresse - Hr. Blink og jeg, og jeg og Hr. Blins, og det skal være som Legem og Siel, Lys og Skygge adskillelige i Livet som i Døden. - Blink (rækker ham Haanden). J Livet som i Døden Fra nu af kalder jeg Den Svigersøn. Hvad? - Budæus. Og jeg kalder Dem mæn Svigerfader. Derved bliver det. Nu gaaer jeg, for at tage noget reent paa og lade mig rage. Jeg seer lidt forstyrret ud, og i Amors Tempel indlades ingen, som ikke er baade raget og skrabet. Det er nu eengang en Formalitet, og man maa heller ikke kaste alle Formaliteter af Nakken. Blink. Jeg maa ogsaa afsted, for at gjøre Alting kant og klart. Jeg overvældes i Dag af Forretninger. Naar det kommer, saa kommer det alt paa eengang. - Budæus (omfavner ham). Farvel, kjere Svigerfader. - Blink. Farvel, søde Svigersøn. (Fortsættes.)