Corsaren, 1843-01-20
(Efterstaaende Artikel hører egenlig formedelst den dybe Alvor og Loyalitet, der gaaer igjennem den, til Corpus-Artiklerne, men sættes her under Charivari, blandt andre Grunde: fordi Folk ellers kunde troe, at Charivari ikke ogsaa kan være loyal.) "Folkets Loyalitet, dets inderlig rodfæstede Hengivenhed for Kongedømmet, er en Phrase, som idelig og idelig gjentages i alle Lande, i Rusland saavelsom i England, i Frankerig som i Danmark, og formodenlig i Marocco med, kun med den Forskiel, at i hine Lande har man ved de idelige Gjentagelser bragt en stor Mængde til at troe derpaa, her i Landet har man bragt Folk til ikke at troe det eller idet mindste til at lægge mindre Betydning deri. Og dog er der Intet, der med mere Sandhed kan tillægges det danste Folk end dets, "fra Arilds Tid nedarvede Kjærlighed til Konge og Kongehuus". Det fremtræder som et yderst betegnende Træk i hele Danmarks Historie, i den ældste og ældre saavelsom i den allernyeste Tid. Medens alle andre Nationer have havt deres republikanske Episoder, England, Frankrig, Holland, Jtalien, jaselv "Broderriget Sverrig", eller idetmindste Folkeforere, der i Spidsen for et talrigt Folkeparti have kjæmpet for et reent Democrati, har i Danmark aldrig nogen Bevægelse fundet Sted for Folket selv, altid for en Konge. Selv i Frihedskampen mod Christian den 3die var det ikke for Friheden, men for Christian den 2den at man bragte en Deel af Folket under Vaaben. Ja, endog i den Tid, da Adel og Geistlighed i Forening søgte at omstyrte Thronen, da man havde bragt Kongedømmet ned til en Skygge, da man dræbte Konger enten ligefrem paa Thinge, naar man blev irriteret af dem, eller hemmelig paa deres Jagter a la Kammerherre Sehested-Juel, eller forgav dem i den hellige Nadvere, bevarede Folket altid sin sunde Sands, og, naar en stor Konge var ryddet af Veien, fandt man en lille i en Vugge eller paa en Kjephest og opdrog ham til at regere over sig. Formedelst disse Betragtninger synes det os slet ikke at passe paa Danmark, naar Oppositionen siger, at "Kongen er til for Folkets Skyld, Folket ikke for Kongens." Det danske Folk er aabenbart født til at have en Konge, naar vi havde en paalidelig Historie om vor ældste Tid, vilde vi upaatvivlelig finde, at der her i Landet først var en Konge og derpaa et Folk, ja, naar det danske Folk blev underkastet en omhyggelig Undersøgelse, vilde man efter vor bestemte Overbeviisning finde, at de blive fødte med en Krone indbrændt paa et eller andet Sted. Derfor kan Folket vel engang forvilde sig og geraade i Opposition til sin Konge; men det holder ikke ud i Længden, Naturen gaaer over Optugtelsen, Folket søger kun den kvægende Næring fra Kongedømmets Bryst med desto større Jver efter en længere Adstillelse. Derfor kan en dansk Stænderforsamling opponere mod Regeringen, den kan bestemt forkaste et Forslag fra Kongen - den vil dog ikke undlade at takke Kongen for den Naade, han har viist ved at gjøre Forslaget; den kan beklage sig over at være sammenkaldt for silde - den vil dog takke, fordi den er bleven sammenkaldt; den kan beklage sig over Adskilligt, som ikke er skeet - der er dog altid Noget, som er skeet, og som den takker for. Dette er en reent monarchisk Følelse og Landet eiendommelig, som maaskee ligger i Climaet eller maastre i Jordbunden, og som i saa Fald i Riises Geographi burde staae imellem Landets andre Producter: Korn, Kvæg, Heste o. s. v." Ved utallige Leiligheder dukker den frem; naar man mindst venter det, styder den op, ligesom den rolige, tykke Overflade i et Mæskekar hvert Øieblik giennembrydes af det stillet giærende Element nedenfor. J Tirsdags otte Dages f. Ex. gik en Mand ude paa Pettolettis Theater ind i den kongelige Loge, og strax foler et Blad, der kaldet sig frifindet ja saagar, den Frisindedes, sig saa indigneret, at det troer sig forpligtet til at være Angiver. J Hamborg har dannet sig et "Nordisk Læseselskab" af Skandinaver. Ved Foreningens første Generalforsamling var det første Forslag fra et Medlem, at man skulde "pryde Værelset med D. D. M. M. Kongen af Danmark og Kongen af Sverrigs Portraiter". Hvem var Proponenten? En Dansk. Han kunde ikke læse Aviser i Hamborg uden at have sin Konge hængende for sig in efsigie. Der var i Bournonvilles Ballet "Erik Menveds Barndom" mange smukke Steder, som man beklappede; men, da i 4de Act en Kæmpe, loftede den lille Erik op paa sine Arme og lod ham hylde som Konge, da jublede de Danske; det var opløftende, det gik til Hiertet. Det kan, anvendt paa andre Lande, være sandt, hvad Børne siger, at det at blive Konge er at lede Jupiters Lyn mod sit Hoved; men det springer i Øinene, at Børne ikke har kjendt Danmark, hvor Folket "søger Ly under Skjoldungestammens Grene", og hvor "Fyrste og Folk vandre Haand i Haands". Vi kunde – Gud forlade os det - ønske at være Konge i Danmark.