Berlingske Tidende, 1773-12-10
Ved Skrivelse fra Skalholt Stift paa Island af 10de Aug. 1773 meddeles følgende Efterretning. For at indsee den rette Grund og Aarsag til vores nu værende Omstændigheder, er det aldeles nødvendigt, at see tilbage paa Vinteren 1772; hvilken var een iblant de allerkoldeste, som man har havt udi dette Sæculo. Samme og det derpaa følgende meget kolde Foraar foraarsagede, at forrige Somme gav Creaturerne paa fleste Steder liden Provision til VinterForder, hvilket man med Brugen erfarede at have meget svag Kræfter, saa at Oplands Bønden, som nu lever mestendeels af Hornqvægets Producter, havde deraf mindre Gavn, end han i Førstningen ventede. Herpaa fulgte paa mange Stæder, saa haard en Vinter, at det Qvæg som ikke havde Forder maatte enten aldeles crepere, eller ogsaa blev ubrugeligt indtil midt udi Sommeren. Foraaret var saa koldt, at man havde Snee og Frost indtil midt i Junii Maaned. Siden indfaldt meget got og angenemt Veyr, som varede en Maaneds Tid, og gav temmelig got Græs paa mange Stæder. Hvorimod strax midt i Hundedagene indfaldt stor Frost, og paa Vester og Norder Landet saa megen Snee, at den var 1/4 Alen høyt. Det Foeder man nu har indsamlet, meenes at være got, saasom Sneen agtes for at være bedre Giødning end Regn, hvilket Tiden dog best vil lære. - Fiskeriet har udi Guldbringe Syssel faldet meget vel, men paa andre Stæder maadeligt, dog paa de fleste Stæder noget. Naar alt dette sammenlegges seer det ikke ud hos os til nogen særdeles dyr Tid, men dog til saadan Knaphed, at, om Resten af Høebiærningen falder ikke ud paa den beste Maade, saa vil Oplands Bonden faae at erfare noget haardere, end han nu kanskee mener, eller forudseer; men de fleste af dem, som boe ved Søekanten, maae have temmelig Forraad af Fisk, om de dermed gaae forsigtig gen tilværk. - Qvægsygen har nu næstafvigte Aar grassere, paa det haardeste, saa at det som var igien opkommet, enten døde udi den haarde Foraars Kulde og Foeder Mangel, eller ogsaa blev ganske unyttigt, saa det høyeste Gavn, som de flest deraf haver at vente, vil bestae udi Haabet at faae noget For der til at opholde det med udi næstkommende Vinter; thi endskiønt dette syge Qvæg udkræver dobbelt saa meget Forder, som det friske, giver mestendeels ingen Uld, og inficerede Afkom me, saaeragtes det dog bedre end intet. Paa adskillige Steder, nemlig udi Rangaaevalle=Bardstrands Dahle= og Øefiords=Sysseler har Folk efter den høyeste Øvrigheds høyprise, lige Anstalt begyndt med at udrydde det syge, og igien anskaffe sig frisk Qvæg, hvilket paa nogle Stæder gaaer ret ønskeligen an, men paa andre noget seenere; den største hindring i Verket vil foraarsages af de haarde Vintere, som nu Aar efter Aar indfalde, og paa de fleste Stæder have borttaget den største Deel af saadant Qvæg udi de saa kaldede (helbrede, eller uinfice rede Province, saa at den fattige Bonde kan lidet faae, og de meere bemidlede ikke meget, thi de, (som rimeligt er) behøve langt meere til at besætte deres Godser. Sagen vil have langt Udseende, og Jsland vil neppe inden 20 Aar, saavidt denne Post angaaer, komme i samme Stand, som det var 1760. Dog kan Himmelens store Velsignelse giøre langt med re og bedre, end man kan see eller tænke. - Hekla og andre ildsprydende Bierge giør os nu ingen Skade, dog har man næstafvigte Aar udi September og December seet Jld ukomme af Hekla, og meget flere gange stærk Røg og Damp. Jordskiælv har dermed ikke fulgt hvilket synes at give tilkiende, at endskiønt der er endnu nok Materie for Jlden, saa ere dog ikke Obstacula saa stærke, at de kan forvolde stor Knagen og Bragen. Den lærde Engelænder Hr. Banks og Doctor So lander, af Nation en Svensk, reyste til Hekla udi næstafvigte September Maaned, med temmelig talrig Sulte, og efter som Ordet gaaer, skal de uden stor Møye være kommet op paa det af Naturen meget lidet, men i sig selv forunderlige Hel Bierg, og fundet der overalt koldt og roeligt, hvilket man le der staae ved sit værd; thi Erfarenhed har lært, at ildspryder, de Bierge ere ofte paa nogen Tid ganske stille, men inden fo Tid begynde igen at sprude. Andre, nemlig Hr. Vice=Lemand Olafsson og Hr. Land Physicus Paulsen, ligeledes og Hr. Kønig, med flere, foregive, at de ere ogsaa komne paa Hikla, hvilket ingen nægter. Alle disse sige, at de have su det der alle Ting i roelig Tilstand. Af store Begivenhed, anmærkes her: Havets forskrækkelige Brusen, som paa at skillige Stæder og Tider har indfundet sig, særdeles udi HoluStift, eller ved Norderkanten af Jsland. Man siger at de navnkundige Drangøe skal derved have taget stor Skade, saa en høybetydelig Deel af Øen skal derved være nedfalden, Vi kommende til stor Skade. Ligeledes berettes, at et meget bil gigt Nes, som i Historierne, saavel Landnæma som andre i vel bekiendt, under Navn af Siglunes, skal være af den Aarsag igiennemskaaret, og henved 60 Fiskebaader ødelagt og dette alleneste udi Holum Stift. J Skalholt Stift gik de ikke saa haard paa, men dog saa, at mange havde deraf stod Skade, særdeles de for nogle Aar siden fra Sundmøer i Nor indsendte Fiskere, som derved mistede de fleste af deres Fiske Baader, kanskee af den Aarsag, at de passede ikke saa vel paa dem, som de indenlandske paa deres. Man har meer en eengang formærket saadanne Bevægelser, endskiønt de har ik gjort nogen overmaade stor Skade. - Ved Sneeflod og Fieldskred skal udi Norder Syssel være paa eengang ødelagde 3 Bøndergaarde, og derved 8 Mennesker omkomne, hvor ved er at mærke, at efter 8 Dage skal midt i Snee=Floden og Fieldskreden være fundet et ungt Menneske endnu i Live, som kom sig saaledes igien, at han nu foregives at være fuldkommen restitueret. Et andet Menneske skal ogsaa endda har været i Live, men døde strax derefter. - Paa Munke Thveraae Kloster opkom om Natten imellem den 17de og 18de N. vemb. Jld i et Smedehuus, som stod ikke langt fra et and meget større og vigtigere Forraads Kammere, hvorved en sit Deel af Gaardens Opsidder Hr. Laugmand Sølvesons Meu ler blev lagt i Aske. Kl. 12, da Folk gik til Sengs, saa man ingen Fare for Haanden, men i Dagbrækningen, herved Kl. 7 1/2 stod Huset i saadan Lue, at det var umueligt at slukesamme, eller at bierge nogen Ting - Fornemste Døde fald ere: Provst Hr. John Bergson, Præst til Kalfeselden 15de Julii paa sin Reyse til Landemodet, henved 50 At gammel. Hr. Nicolaus Magnussen, Præst til Berafiord 46 Aar. Hr. Gisle Biarne Søn, 70 Aar. Hr. StephaThorsteinson, 80 Aar. Hr. Oluf Jonson, 90 Aar. H. Einer Haldorssen, 40 Aar. De 3 sidste vare Emeriti, for Alders Skyld, men den sidste fordi han var angreben Scorbuto maligne. Af Verdslig Stand ere ved Døden af gangne: De navnkyndige Sysselmænd Hr. Biarne Halde son udi Hunevatns Syssel, 70 Aar, som havde tient udi og fentlige Ember 50 Aar, nemlig 5 Aar som Rector udi Ste holt Skole, og 45 Aar Sysselmand udi Hunevans Syst og Sysselmand Hr. Erlendur Olafsson udi Jsefiords Sysetil hvilken af disse man skal legge Hr. Thorlakur Gudmundsson, som døde i næstafvigte Junii Maaned, thi han havde tient nogle Aar som Præst til Selardal i Bardestrands Syssel, siden som Sysselmand paa Westmannøe, derefter i adskillige andre Embeder. Af fornemme Fruentimmere udi SkalholStift er Sysselmand Hr. Eggertsens Kiæreste afgangen, 30 Aar gl., var en Datter af den berømmelige Sysselmand udi Arnes Syssel, sal. Brinsolf Sivertsen. - Udi SkalholStift ere i Aaret 1772 copulerede 230 Par, føde 610 Drenge, 610 Piger, tilsammen 1220, deraf 107 uægte Børn; døde af Mandkiøn 479, af Qvindekiøn 484, ti sammen 963, ere altsaa 257 flere føde end døde.