Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-09-08
En gammel Mand, som havde et ualmindeligt stort Skjæg, gjorde de den Tieneste at rage; dette behagede de øvrige saa godt, at de alle vilde barberes (som overhoved alle Nyhollændere have stor Lyst til. Et Sted traf de paa en Krøbling, som ellers er meget sieldent at see blandt de Vilde der, paa Kysterne ere disse mere maare og tyndere af Lemmer end de inde i Landet. - Ogsaa den samme besynderlige Skik fandt man hos de Vilde inde i Landet, som hos Kystbeboerne, at de trække den midterste af de øverste Fortænder ud, dog er dette ikke brugeligt hos dem alle; men alle have Been stukne igjennem Næsen. De bruge, ligesom alle andre Vilde, at tatouvere sig, ved at skjære Huden i lange Striber, som staae meget tæt ved hinanden. De male deres Ansigt med en guul eller rød Jord. De gaae nogne, paa det nær, at de have enten et Belte om Livet, eller en Kappe af Dyreskind over Skuldrene. Ogsaa pryde de sig undertiden med Fuglefjedre og med Halsbaand af Tænder. Deres Vaaben ere Steenører, Køller og Spyd, og paa Floderne og Søerne betiene de sig af nogle smaae Baade, men som ikke vare større, end at eet Menneske kunde sidde deri. - Englænderne fandt nogle Gravhøje inde i Landet af en besynderlig Skikkelse, og som slet ikke lignede de Vildes Gravhøje paa Kysterne. Middelpunktet af Gravhøjen var 5 Fod høi og 9 Fod lang, og dannede en Kegle med en langagtig rund Basis. Omkring denne Begravelse var der opkastet 3 runde Forhøininger til at sidde paa; Englænderne gravede dem op, og fandt først 3 til 4 Lag af Træe, og under dette tørt Græs og Blade; 2 Alen dybt nede i Jorden laae Liget. Fødderne vare bøiede sammen til Hovedet, og det var omgivet med sin sædvanlige Beklædning; paa den østlige og nordlige Side af Graven stode to Cyprestræer, hvis Stammer, paa de Sider som vendte imod Graven, vare afbarkede, og hvorpaa forefandtes nogle dybt indgravne Tegninger, og det paa en saa konstig Maade, at det maa have kostet dem megen Møie og Tid. Om disse Vildes Characteer kan følgende bemærkes: Naar de ikke havde seet Europæere før, som dybt inde i Landet, vare de meget frygtsomme og toge Flugten, inden man kunde komme dem nær. Englænderne overrumplede engang 8 Fruentimmer og 12 Børn, som de bare paa Ryggen; da de ikke kunde undgaae Englænderne, toge de hinanden i Haanden, sluttede en Kreds, og kastede sig med Ansigtet ned i Jorden, hvor de lode høre en svag Klagetone. Mændene raabte til dem i en Afstand, men turde ikke komme dem til Hjelp. Et andet Sted omringede de en Vild, som var krøben op i et Træe efter en Pungrotte. Han skjælvede af Frygt, og udtrykkede sine Følelser, ved tusinde forunderlige Bevægelser, og ved en convulsivisk Latter. De Vilde inde i Landet, som paa deres Streifetoure havde seet Englænderne i Bathurst, vare ikke saa frygtsomme, men mere omgjængelige; derimod vare alle de Vilde inde i Landet meget jaloux over deres Fruentimmer. Nogle af dem vare meget beskedne og godmodige, men andre havde Nyhollændernes almindelige Characteer, vare fiendtlig sindede, truede med deres Steenører, Køller og Landser. Englænderne erfarede, som man ofte har gjort, især nærmere hen ved Kysterne, at man slet ikke kan forlade sig paa disse Folk, men at de, som man har levet i den bedste Forstaaelse med, kunne pludselig paa en lumsk Maade overfalde Europæerne. Dette er saaledes Udbyttet af disse to første Forsøg paa at undersøge det Jndvendige af dette store Fastland; Resultatet af disse Reiser vil bidrage til at udbrede Culturen videre i samme; men man maa tilstaae, at det er kun en saare ubetydelig Deel af det, som man har lært at kjende, og at en stor Bane staaer her aaben for Undersøgelser og Betragtninger. Slagelse, d. 1ste August 1821. H. Bastholm.