Københavns Adresseavis, 1764-11-21
J Selskaberne traf jeg Folk, som hver i sit raisonnerede efter en fri Jndsigt. Nogle fremsatte, nogle modsatte, nogle forsvarte. Jeg anhørte dette med Forundring, Hver viste en Slags Forre. som de syntes mig at philosophere med Kunst Ord. Jeg spurgte min Vert, om disse vare studerede, som sagde, Ney, men at de, som han, i deres Svenne=Aar, naar Verkstædet Klokken 7 om Aftenen var forladt, har passeret endeel af Aftenerne med at anhøre philosophiske Discurser i en og anden Materie, som nærmede sig til deres Profession, og at de anvendte samme siden i deres Samlinger, hvor de af Lyst disputerede saavel af Theorie som Practic. Min Vert meente, at slige Discurser, som holdtes hist og her i London, var tildeels Aarsag til den Jndsigt hver saa almindelig havde i Oeconomien, at hans Nation umueligen havde bragt Tingen til nærværende Fuldkommenhed, uden denne Methode. Han troede, at den grundigste Kundskab, indskrænket til visse Personer, vil ey være nok til at opnaae Øyemedet af en Republie, med mindre den blev almindelig, som faa Personer ere kun Lærere, men Mængden Discipler, der just bør sætte Kundskaben i Verk. Dette er Aarsagen, sagde han, at hver er som Philosoph i sin Profession. Jeg hørte og de almindelige Forelæsninger, hvor jeg maatte admirere Forelæsernes enfoldige Fordrage, og Tilhørernes fri Jndvendinger, som enten strax bleve besvarede, eller i næste Samling, J Anledeller uden Skam tilstaaede, de ey kunde besvare dem. ning af dette, foresatte jeg mig ved min Hiemkomst, (skiønt det hos os er nyt,) at indbyde til slige Discurser mine ulærde Landsmænd, i sær af Professioner, for derved, efter min ringe Beqvemhed, ey allene at tiene og fornøye dem, men især at opmuntre de Lærde, dueligere end jeg, til at giøre samme. Har derfor foresat mig, at holde en physisk Discurs i mit Moders Maal, og indbyder enhver af Profession, og uden at anhøre samme. Jndholden af samme skal være, at vise alle Tings første Aarsag, og dens Fuldkommenhed; de andre Aarsager og deres Virkning; at handle om Sympathie og Anthipathie, om Magneten, om Qvægsolvet, om Gift, om Aarsagen til Sygdom og Sundhed, om alle Tings første Materie, og de materielle Tings Mellemrum, om de himmelske Legemers Væsen og Bevægelse, om de Ting, som lader sig tilsyne i Luften, om Vinde og deres Natur, om Hagel, Snee, Frost, om Jorden, Vandet, og de af dem sammensatte Legemer saavel oven som under Jorden, om Ebbe og Flod, om de sandselige Creature, i sær Mennesket og dets udødelige Siæl, og om Verdens Undergang. Jeg skal søge at bevise alt med Raisons og simple Experiments, svare paa Sporsmaal efter givne Grunde enten strax eller i næste Samling, saa vidt det angaaer Materien, og i alle Ting søge at fyldestgiøre Tilhørernes Ønske. Mine Hensigter ere, at de Ulærde ved en almindeligt Jndsigt kand bringes til selv at giøre Forsøg, paa et og andet. At de, som paa deres Professioner reyse af Landet, kunde være sit Fæderneland til lige saa stor Ære, som andre er deres, (Nationer dømmes af Mængden,) som endelig og at indsee vort eget Fædernelands saa nyttige Indretninger, da det ufeylbar er vor allernaadigste Konges Hensigt med fine høystpriselige Foranstaltninger, i alle Henseende at gjøre sine Undersaatter lyksalige. troer, at mine Landsmænd seer, at de nyttigste Anordninger har liden Force, naar de, som skal efterkomme dem, ey indseer dem, i sær naar man betænker, at de skal efterkommes ey af blotte Maskiner, men fornuftige Creature. Det er usikkert at see med andres Øyne. En Occonomie, dreven ved blot Force, falder af sig selv. Fornuftige Maskiner, anmerede ved det Nyttige, gaaer som et Perpetuum mobile, naar det først er sat i Gang. Det er let at anordne det Nyttige, naar Mængden indseer det; men vanskeligt at faae Blinde til at begynde. Jndsigten giør Begyndelserne lette, Nytten opmuntrer at vedblive. Der behøves ingen Love, hvor sidste er bekiendt; Erfarenhed kand tale. Uden at indsee Tingene, deres Aarsager, Sammenheng, Nytte og Ende, vil alting falde om hinanden eller staae stille, som de inderste Dele i et Uhr, naar Storsteren brister. Men om samme i nogen Maade kand forebygges ved ovenmeldte physiske Discurser, derom maa mine Landsmænd dømme, som vil værdige mig deres Nærværelse. Maaskee et og andet vil forekomme i vor Discurs, som ey strax er troligt, da det kand være ubekiendt for endeel. Man accorderer sig ey forud en philosophisk Troe. Alt hvad, som er bekiendt, er derfor ey altid troværdigt. Naturen er dyb. Friheden i dette Systeme, (naar den ey er imod Religion og Stat,) er vel saa stor, at man kand sige med hin Philosoph: Sed quid, si sie, men om det kunde være saa. Jeg er for svag at modsige nogen; men vi ere fødde under et alt for reent Clima, at vi skulle torde sværge paa en andens Ord. Sallig Baron Holberg meente, at Fædernelandets Børn havde og Hoveder. Hendelse og Tænkefrihed har jo næsten givet Anledning til ste Konsters og Videnskabers Opkomst. En indeirklet Forstand er som en maned Slange. Alt for stor Frihed giver Anledning til Debauche, men for stor Tvang Slaverie. Regler ere gode; men ere de for knap tagne, gaaer det de Fornuftige, som Hesten, der staaer i en Eng i et kort Reb, han æder op om sig, og siden døer af Hunger. Det er sandt, Friheden kand give Anledning til Feyltagelser; men ere de ey imod Gud og Konge, fortiener de kun enten Medynk eller kierlig Rettelse. Jngen beles uden den, som ey kiender sig selv. Hvo lever, uden at kunde seyle? En Aristoteles, Spinoza, Cartesius, Vols, a. har meget got, men er vel ey alt saa. Skulle mine Discurser nyde nogen Approbation, vil jeg søge at forfatte dem ordentlig, og med Tilladelse see dem publicerede, for ey allene at give mine Akademiske Medborgere Leylighed til at vise deres Forre i at rette mine Feyl, og fuldføre en saa svag Begyndelse, men endog Anledning til at glæde sig ved, at de kand være Aarsag til, at de Dumme kand komme til at tale, og de Ulærde philosophere. Paa Adresse=Contoiret kand maa saae at vide Personens Navn og Logie, som inviterer, ved hvis Samtale, fuldkommen Efterretning kand faaes.