Berlingske Tidende, 1829-01-24
London, den 6te Januar. Vore Blade meddele nu ogsaa Dr. Curtiss Svar in extenso paa Hertugen af Wellingtons bekjendte Skrivelse til ham at 11te December, der bliver saa meget mærkeligere, som den maa ansees for en middelbar Aarsag til Lord Anglescas Afskeed som Lordlieutenant af Jrland. Dette Svar lyder som følger: Drogheda, den 19de December 1828. Min Herre Hertug, Jeg er aldrig bleven mere behagelig overrasket end ved uventet at have den Ære at modtage Deres Raades høist forbindtlige og endog venskabelige Brev af 11te d. M., og jeg skulde naturligviis have stræbt efter at holdt dets Jndhold hemmeligt, da det kom fra et saa høit Sted, hvi ikke Deres Naade selv havde paasat det deres Postfranco, og den derfor var blevet bekjendt over hele Byen, at jeg havde faaes en Skrivelse fra Dem, førend den var kommen mig tilhænde hvilket ikke er at undres over af et Provincial=Posthuus. Jeg var saaledes nødsaget til Deres Naades og mit Forsvar at med dele nogle faa gode Venner Brevets Jndhold, for saaledes af tilfredsstille Mængden, der ellers let kunde fristes til selv at smedde et urigtigt eller skadeligt Jndhold af samme. Men deres Naades Brev indeholdt lykkeligviis blot saadanne liberale og opFlyste Anskuelser, som alle Partier maae skjænke deres bifald, og som ikke kunne forekomme noget foruroligende. Det er mig des uden et kjært Beviis paa Sandheden af det Vidnesbyrd, som jeg altid har anseet det for min Pligt at give Deres Naadetædelmodige, retsindige og upartiske Karacteer. Det vilde være i høieste Grad latterligt af mig, om jeg vilde vove at fremkomme med noget, som kunde ligne et politisk Raad til en fuldendt Statsmand, som staaer i Spidsen for det første Kabinet i og udenfor Europaa; men da Deres Naade har værdiget for mig at omtale nogle af de Hindringer, der stille sig Veien for Deres Bestræbelser til den katholske Qvæstions Afgjørelse, saa udbeder jeg mig Tilladelse til at forelægge for Deres modnere Dom nogle faa bemærkninger, som ere blevet mig orte af mine saakyndige og upartiske Venner, saavel Protestan, som Katholiker, der forstaae denne Sag langt bedre end jeg tiltroer mig det. De lave med den største Fornøielse og Takneinlighed læst den ædle Erklæring, hvori Deres Naade saa bestemt lægger Deres oprigtige Onske for Dagen, at see den kaibeste Qvæstion bragt i det Reene, hvilket De er overbeviist om vilde geraade hele Landet som hver enkelt Mand til stor Nytte mens Deres Naade beklager, at De ikke øiner nogen Udsigt til en saadan Afgjørelse, fordi heftige Partiemeninger have blanden sig i Sagen, og gjennemkrydse den saaledes, hvor den bliver bragt paa Bane, at det er umuligt, at den kan behandles uden Liden, skabelighed. Derimod vilde det efter Deres Naades Formening ikke være umuligt, naar Sagen i en kort Tid kunde bringes i Forglemmelse, og denne kunde blive anvendt til Qvæstionens Drøftelse, at finde en tilfredsstillende Udgang. Denne menneskekjærlige og ophøiede Anskuelse geraader i sit hele Omfang Deres Raades Hoved og Hjerte til meget Ære og kunde synes til stedsstillende, naar Deres Naade var en simpel privat Mand, men den er det ikke i Deres nærværende høie Stilling, hvor Dehar Magt til, naar fornødent gjøres, at benytte dem af alle Regjeringens Kræfter; thi det vilde være en Plet (Slur) paa den høitpriste og uforlignelige engelske Constitution, at antage, at den under en god Bestyrelse ikke besidder eller kan forskaffe sig Midlerne til at indføre, hvad der er erkjendt at være til Gavn for hele Samfundets Fred, Sikkerhed og Rolighed, og til at omstyrte og tilintetgjøre enhver Jntrigue og Partieaand, som modvillig prøver paa at bekjæmpe et saa stort Gode, Mine Venner inddrømme, at slige Bestræbelser, undertiden kunne være frugtesløse, naar Regjeringen er i svage Hænder, og at de forlange en Premier=Minister som den, Nationen nu besidder og længe, jeg haaber det, vil besidde, der efter en uafbrudt Række af de største Seire, og efter lykkeligen at have ordnet de meest indviklede vigtige Interesser, som maaskee nogensinde have krydset sig, er bleven sat i Spidsen for Regjeringen ved vor naadige Konges velfortjente inderlige Tillid, og til hele Nationens, ja til hele Verdens Glæde. De sige, at under et saadant Overhoved vilde intet Partie vove at modsætte sig det almene Vel, naar dette Overhoved vilde gjøre Brug af dets Prærogativer, og at Modstanderne øieblikkeligen vilde flye og for stedse holde sig rolige, naar Deres Naade blot vilde kundgjøre Deres alvorlige Villie, bestemt at ville see den katholske Qvæstion afgjort. De sige endvidere, at naar Qvæstionen først var afgjort, vilde der snart ikke meere tales derom, end om de Dissenterne indrømmede Concessioner, thi Afgjørelsens Fjender ere i Virkeligheden ikke nær saa opbragte, som de tre sig, for ved denne Fugleskræmme (hug bear) at sætte deres Krig igjennem. Men mine Venner tage heller ikke i Betænkning at erklære, at Deres Naades Forslag : at bringe den katholske Qvæstion i Forglemmelse, for mere i Mag at kunne drøfte den, en aldeles uantageligt, og at det vilde i høieste Grad forbittre dem, som allerede ere for meget opbragte, og som blot vilde betragte denne Beslutning, som en Gjentagelse af det gamle Paaskud, der saa ofte er blevet brugt mod dem, for derved at skuffe og tilintetgjøre deres Forhaabninger ; at det, ifald det gik igjennem. blot vilde tjene til at gjøre Vanskelighederne endnu større, idet det vilde give alle stridende Partier, og især Fienderne af enhver Concession, den Leilighed, som de søge, til at forberede og ordne Midlerne til Modstand og Vold, som de nyligen i saa høi Grad have udøvet, og som de have forkyndt, og offentligen tilstaaet i oprørende og blodtørstende Udtryk. Herpaa vilde jeg dog ikke have henpeget, thi jeg ønsker ikke at spille en Anklagers Rolle; men overbeviist om, at Deres Naade har læst disse skrækkelige Trudsler, som saa ofte forekomme i Brunsvigernes og Orangisternes Skrivter, er jeg saa sti at henlede Deres Naades Opmærksomhed paa dette sidste Punkt, og at anraabe Deres mægtige Beskyttelse, ydmygst bedende om at Deres Naade ikke vil taale, at den offentlige Fred og Enighed under nogetsomhelst Paaskud bliver krænket og forstyrret. Den kraftigste Hielp vil kun koste deres Naade et eneste Ord. Jeg veed vei at jeg ikke bør blande mig i verdslige Sager, men jeg anseendet for en hellig Pligt, uophørligen med alle mine ærværdig Brødre, at indprente alle den, der ere betroede til vor geistlige Omsorg, Følelsen af det sande kristelige Taalmod, Maadehold, og Kjærlighed mod alle Mennesker uden Undtagelse. Jeg beder Deres Naade om Undskyldning for dette Breve Længde, og haaber, at De vil værdige at betragte det som et Beviis paa den uskrømtede Høiagtelse, hvormed o. s. v. Curtiis.