Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-12-30
Violinspilleren Paganini. Læserne erindre, med hvilken Enthousiasme denne Virtuos, er hørt i Wien. Det hele Publicum var henrykt, og de der udkommende Blade kunde ikke blive færdige med hans Lovprisning. Om end derved, som stundum en tilfældig Impuls ved Bifald eller Mishag pleier at medføre, nogen Overdrivelse maatte antages muelig, saa maatte man dog altid forudsætte noget Stort hos denne Konstner. Saa meget mere overraskende maatte det blive at erfare, at det Jndtryk han gjorde i Prag, saa at sige anden Hovedstad i Keiserriget, og hvor Musiken har saa mange Kiendere, Tilbedere, og Anstalter, skal have været gandske modsat. Et Brev derfra, skrevet af en Kunstven, som om end en alt for høi Forventning kunde have opvakt hos ham en Reaction, dog ikke kunde have nogen særdeles Partiskhed, lyder saaledes: Onarriske Verden, og synderlige Smag, o enthousiastiske Wienere, aldrig et jeg saa pludseligen nedstyrtet fra alle mine Himle, som ved denne - Virtuos. Jeg begriber ikke, naar man har hørt Romberg, Rhode, Spohr, Lafond, og fl. hvorledes man ikkun for et Øieblik kan laane sine Øren til slig Harlekinade. Jeg har været en Gang i hans Concert, men aldrig skal jeg sætte min Fod der oftere. Han har en stor Færdighed i den venstre Haand, hvortil man kan komme ved Øvelse uden Talent, Genie, Aand Følelse eller Forstand. - Det er en reen mekanisk Færdighed. Hovedsagerne, som stedse igjentages, ere en uudstaaelig modbydelig Piben ved Violinstolen, som ikke er nogen regelret Tone, men Qvinkeleren, og derefter ved Slutningen af enhver Variation et hurtigt Pizzicato med den venstre Haand af sex Toner, noget enhver Violinspiller, naar han vil lære saadant unyttigt Tøi, kan paa et halvt Aar indstudere sig. Hans Compositioner, og han spiller kun sine egne, som han i de femten Aar har sandsynligen spillet et Par tusinde Gange, ere under al Kritik. De tyrkiske Trommer og Bækkener, ja ogsaa Basuner, spille derved Hoved rullerne. Tænk dem kun, ved Bønnen i Rossinis Moses, hvoraf han ogsaa har æltet sig en slig Deig, lader han ogsaa tyrkiske Trommer og Bækkener accompagnere i Orchester!!! Det saa kaldte Klokkespil, hvorover Wienerne ere næsten blevne galne, hvad er det Følgende: J Orchestret slaaer en Person to Gange paa en liden Klokke, pik, pik, Han, ovenfor – tager Flageolet paa E Strengen, og støder to Gange med Buen fra neden opad, saa at det faaer en meget fjern Lighed, med Klokketonen, men dog ei anderledes end som to Flageolet-Toner klinge paa Violinen. Disse eneste to Toner, som næsten enhver Violinspiller her kan gjøre ham efter – det er hans hele Klokkespil. Buestrøget er det elendigste, man kan tænke sig. Her er ikke en eneste Musiker, som skulde faae det Jndfald, at slaae sit Jnstrument istykker, (hvilket skal være skeet i Wien, men her leer man kun ham og Wienerne ud. Om en Adagios Følelse, Aand og Foredrag, en Concerts Glimrepunkter, er her aldeles ingen Jdee. Vist nok gives ogsaa her Mennesker, som lade sig blænde ved Rygtets Roes, og overtale sig selv til at antage, at Alt dette maa være skjønt, ja her skal endog en følsom Dame have grædt ved hans Concert, men da kun hun har fældet Taarer, saa vil endog ingen troe hende. Man talte om, at han her vilde give 6 Concerter, og blive her noget; men nu lyder det anderledes. Han lod sig Billetterne femdobbelt betale; de første Loger, 50 fl. W. W. Første Gang vare Logerne og Bænkerne fuldt besatte; Parterret temmeligen fuldt; ved anden Concert vare allerede 14 Loger og 70 Bænk pladse ubesatte, Parterret kun halvt fuldt. Han skal vanskeligen faae en tredie Concert bragt istand. Jeg er overbeviist om, at man i Norden vil vurdere ham, som han fortjener. Man vil beundre hans Færdighed i mange unyttige, og ej behageligt lydende Kunstlerier, og dermed Basta. Virkning af et Cameraobscura.