Viborger Samler, 1841-03-25
Storbritannien og Jrland. "Ministrene, udbryder Journalen the Times, vove ikke at erklære i Parlementet, at Lord Ponsonby enten har udviist tilbørlig Nidkjærhed for at forhindre Jnvestiturfermanets Pubuering, eller har udviist utilbørlig og ubeføiet Virksomhed for at fremme Fermanets Publication. . . Men den Agent, der har tvunget Porten til den Act, man nu ligesaalidet vil anerkjende som desavonere, er den samme, der i sin Tid tilskyndede Porten til at udtale Paschaens Afsættelse, – til Trods for de fire Magters Hensigter; den samme, der dadlede Napiers Convention i de heftigst Udtryk, – til Trods for de fire Magters Hensigter; den samme, der paaskyndede Jværksættelsen af Blokaden for Alexandrien, – til Trods for de fire Magters Hensigter; – den samme, der i Aaret 1839 tilskyndede den dende Sultan til at sætte sin Hær paa Spil i hiint Aars sørgelige Felttog, ligeledes til Trods for enhver sornuftig europæisk Statsmands Ønske. – Denne Agent var og er den britiske Gesandt i Constantinopel." – De ministerielle Organer have imidlertid ikke tøvet med af optage den dem af the Times tilkastede Stridshandske The Times," siger Morning Chronicle, "fortsætter sine Angreb imod Lord Ponsonby, under den Forudsætning, at den Haardhed, Hattischeriffet udviser, hidrører fra Lordens personlige Fiendskab imod Mehemed Men Jntet er mere ubegrundet end saavel denne Forudsætning, som den deraf uddragne Slutning. Den Paastand, at forvidtdreven Haardhed fremhersker i Fermanet, røber Uvidenhed angaaende dette Actstykkes Hensigt. Hvad har ligefra Begyndelsen været Formaalet for de Allieredes Politik, Havde denne ikke til Hensigt at forebygge Jndførelsen af en ny Souverainitet i Ægypten, Vilde altsaa ikke de Allieredes Maal aldeles forfeiles, naar Paschalikket ubetinget overlodes en heredite? Vi gjentage, hvad vi tidligere have erklæret: det er kun imod denne Betingelse, at Mehemed viser Modstand, og, efter hvad vi have erfaret, grunder hans Modstand sig fornemmelig paa hans Formening, at denne Artikel skulde være affattet med Hensyn til Jbrahim Pascha. Men denne Formening er saa lidet begrundet, at vi tør forsikkre, at der samtidig med Hattischeriset er indløben til Alexandrien en confidentiel Meddelelse, hvorved Paschaen har erholdt Forsikkring om, at det er Sultanens Hensigt at dispensere saavel Mehemed som Jbrahim – saafremt Denne skulde overleve Faderen – fra at indfinde sig personlig i Constantinopel, for der at modtage Jnvestituren, saa at altsaa Jbrahims Arvefølge er garanteret paa indirect Maade. Ei heller betvivle vi, at Udtrykkene i Fermanet, hvilke kun gaae ud paa at forbeholde Sultanens Ret til Udnævnelse i det Tilfælde, at den legitime Efterfølger enten er umyndig eller uduelig, jo ville vorde tydeligt forklarede og udviklede, for saaledes at hæve enhver Frygt hos Mehemed. Denne har i Virkeligheden antaget Hattischeriset; han beder kun om en Modificering i nogle Artikler, at hans Bøn skulde vorde afslaaet, er ingenlunde sandsynligt." Paa sammeMaade besvarer the Glohe Toryjournalens Angreb"Vor Modstander, siger Globe, "forvexler arvelig Succession med absolut Souverainitet. Hiin er ved et høitideligt Løfte tilsikkret Mehemed af Sultanen, der ingenlunde har isinde at gaae fra sit engang givne Ord. Men arvelig Succession betyder i muhamedanske Lande ikke ubetinget Succession ved den ældste Søn, saaledes som det i Almindelighed er Tilfældet efter europæisk Arvefølgeorden. Betragter man Praxis med Hensyn til Arvefølgen i de muhamedanske Lande, saa vil man finde, at Thronen – naar ved den regjerende Monarchs Død ogsaa den ældste Søn er død, men efterlader sig mandlige Descendenter – tilfalder Broderen eller den næstældste Søn, men ikke den afdøde Søns mandlige Askom. Hvad forlanger altsaa Sultanen? Hverken meere eller mindre, end at Paschalket i Dødstilfælde skal tilfalde af Mehemeds Familie det Jndivid, der efter den regjerende Sultans Anskuelse viser sig at være meest værdig til Embedet. Den Reservation, imod hvilken the Times tordner, er netop given, for at forebygge det Tilfælde, at enten et Barn eller en Dumrian skulde succedere, og altsaa et Regentskab blive nødvendigt."