Berlingske Tidende, 1830-06-15
Grækenland. (Slutningen af Grev Capodistrias Brev til Prinds Leopold f. No. 95.)"Jeg beder Deres Kongelige Høihed om at tillade mig at henvende Deres Opmærksomhed til disse tre Punkter, Ene ved faatiske Demonstrationer kunne Grækerne overtydes om, at de, til Vederlag for de Provindser, som de have tilkjæmpet sig ved deres Blod, men nu maa afstaae, erholde andre Provindser, i hvilke Krigens afvexlende Lykke ikke har været dem gunstig. Jmidlertid fordre de allierede Magter, at Grækerne ufortøvet skulle drage, deres Land= og Søemagt tilbage fra det af dem besatte vestlige Grækenland. Kan dette vel skee uden Uorden, dersom ikke en Autoritet, der er berettiget til at fordre Agtelse, er tilstæde: Jeg holder det for overflødigt her at bemærke, at kun Grændsecommissairernes Nærværelse og den Bistand, som de Allieredes Flaader ere i Stand til at yde dem, formaaer at afvende Uordener, der vilde være uundgaaelige, dersom man anbetroede hiin Pligt til den græske Regiering og dennes Agenter. Endelig vilde ogsaa det vestlige Grækenlands ulykkelige Beboere, hvilke Regjeringen, efterat Lepanto, Missolonghi og Vonitza bleve besatte, har bevilget nogen Underflyttelse, at de kunde besaae deres Jorder, og nyde dette Aars Afgrøde, upaatvivleligen forlade deres Hjemstavn. Men hvorledes skal Regjeringen kunne forskaffe dem et Tilflugtsted, naar den ikke er i Stand til fremdeles at understytte dem, Hos deres Brødre i det østlige Grækenland og i Peleponnes kunne de ingen Hielp vente, thi disse ere selv endnu ikke befriede fra al den Elændighed, der havde overvældet dem. Rig tilkommer det ikke at undersøge, om den Linie, som bestemmes ved Aspropotamos vil kunne garantere det fredelige Naboeskab, som man ønsker at vedligeholde imellem Tyrkiet og Grækenland. Men aldrig vil jeg ophøre at gjentage : at de Provindser, der blive tilbage under det tyrkiske Aag, nemlig : Akarnanien, Vonitza, Valtos, Blochos, Agrapha, Cravasi, Carpenissa- og Paradzick, indeholde en christelig Befolkning af omtrent 100,000 Jndividuer, som ene stiller næsten 2/3 Dele af den græske Armee. Desuden er det notorisk, at disse Provindser, der udelukkende beboes af Grækere, aldrig vare Porten aldeles underdanige, og at det har været deres Soldater og Chefer, hvis Tapperhed meest bidrog til, at Krigen med Tyrkerne siden Aaret 1821 fik et heldigt Udfald. Hvad ville de nu gjøre, naar de modtage den Efterretning, at deres Fødeland igjen skal underkastes Mahomedaners Herredømme, Blive de i den græske Armees Rækker, saa kan den ny Grændses Beskjærmelse ikke betroes dem. Foretrække de Tyrkernes Herredømme, for atter at hengive sig til deres gamle Haandværk som Armatoli, vilde de da vel, om de, som sædvanligt, leve i fjendtligt Forhold til Musselmændene, respectere hiin Grændse? Jeg kan vel sætte Liid til værdige Mænds Forsikkringer, at Aspropotamos og Sperchius paa mange Steder ikke ere andet end Bække, der let kunne gjennem vades; at Landet paa denne Side af begge de nævnte Floder ikke er andet end en stor Udørken uden Stæder og Landsbyer; kort at den hele ved Protocollen af 3die Februar betegnede Grændselinie neppe vil forskaffe deres Land de naturlige Forsvarsmidler, der ere saa vigtige for det, dersom den Fred, som de allierede Magter have gjenoprettet med saa mange Opoffrelser, skal bevares det for Fremtiden. Jeg vil her ikke udlade mig udførligere om denne Gjenstand, der ikke kan være Deres K. H. behagelig, jeg tilføjer blot, at dersom de allierede Hoffers Beslutning i Henseende til Grændserne er uigjenkaldelig, saa kan ikkun Deres K. H. selv, ved Deres personlige Nærværelse, være i Stand til at bortrydde, de næsten uoverstigelige Vanskeligheder, der uden Tvivl ville finde Sted, naar hiin Beslutning skulde iværksættes ; ikkun De formaaer aldeles at afrende de ulykkelige Følger deraf for dette Land. Indstændigen beder jeg Dem derfor, at fremskynde Deres Kommetil Grækenland saa meget mueligt. Jngen vilde kunne paatag, sig at beklæde Deres Plads, min Fyrste, i en saa vigtig og critisk Tidspunkt, uden at give baade Grækerne og de allierede Magter, ja Porten selv, Anledning til særdeles meget at beklage Deres Fraværelse. For at kunne lindre Nøden og forebygge de Uordener, som maa være det første Resultat af den ny Grændselinie, bør den græske Regjering sættes i Stand til at yde Hjelp. og opfyld Forhaabninger. Men ingen Regjering, der er sin Banes Ende nær, kan tilbørligen opfylde denne Pligt, og lige saa lidet kan en saadan Regjering indgyde Tyrkerne Tillid, eller staae i Credi hos de allierede Magter, for at overtyde disse om, at de Compcationer, der maa udspringe af de Beslutninger, som Magterne have vedtaget, ere at betragte som en Følge af selve disse Beslutningers Natur. Alt hvad der endnu længer kan holde Deres K. H. fra at reise til Grækenland bør betragtes som en Gjenstand af underordnet Vigtighed, dersom De skjænker de bemærkninger, som jeg har havt den Ære, her at forelægge Dem, Deres Opmærksomhed. Hvad mig selv angaaer, da vil jeg. endskjøndt overvældet af Arbeider og Sorger, anvende al min Jver og al min Kraft paa at retfærdiggjøre saavel Grækernes Tillid, som den Tillid, med hvilken D. K. H. beærer mig; jeg vil agte mig lykkelig ved at opfylde denne Pligt, saalænge min Helbred tillader det, og saalænge Deres K. H. vil modtage den Hylding, som jeg bringer Dem ved min ringe Tjeneste. J. A. Capodistrias,