Viborger Samler, 1843-12-05
En fra Odense Herredsting indanket og for nylig ved Overretten paakiendt Justitssag mod en Arrestant ved Navn Hans Mortensen stadfæster atter den Erfaringssætning, at ringe Motiver ei sjeldent bevirke store Forbrydelser. Arrestanten, der er omtrent 21 Aar og ikke før straffet, blev under sin Tjenestetid hos en Boelsmand, Niels Andersen i Stegsted, fortrydelig paa sin Huusbond, fordi denne havde negtet at give ham noget Lærred tilet Forklæde, hvilket Arrestanten formeente at have Krav paa som en Deel af den accorderede Løn. Den 1ste Mai fratraadte Arrestanten denne Tjeneste, og da han manglede det fornødne Linned, hvilket han ikke havde Raad til at anskaffe sig, fattede han den Beslutning at frastiæle sin forrige Huusbond noget Linned, samt tillige, – for at skjule Tyveriet og for at hævne sig paa Huusbonden, mod hvem han ogsaa af andre Grunde nærede Forbittrelse, at stikke Jld i det denne tilhørende, paa Stegsted Mark i nogen Afstand fra de andre Huse beliggende Boelsted, Han anskaffede sig i dette Øiemed nogle Frictionssvovlstikker og indfandt sig seent ud paa Aftenen den 11te Juni sidstl. ved det ommeldte Boelsted, der bestod af 4 sammenbyggede Længder, dog med en Aabning af en god Favns Bredde i det ene Hjørne mellem den sydlige og østlige Længde, hvilken Aabning førte ud til Haven. Efterat han havde staaet noget udenfor, og Alt var blevet roligt, hvorfor han holdt sig overtydet om, at Beboerne vare gaaede tilsengs, gik Arrestanten derpaa gjennem den ikke laasede Port ind i Gaarden, derfra ind paa Loen, hvor han krøb op paa Balken og forføiede sig hen til Loftet over Stuehuset. Her tog han det ønskede, til 4 Mk. vurderede, Linned, og begav sig derpaa samme Vei tilbage, hvorpaa han, efter at være kommen ud af Gaarden, gik hen til en ved den nordlige Længde anbragt Tørv kube, hvis Tagskjæg kun var et Par Alen fra Jorden, og antændte her nogle af Svovlstikkerne, som han stak ind i Straataget. Uden at afvente Følgerne, forlod han derefter Stedet, og først efter at være kommen en halv Miils Vei bort, mærkede han af Lysningen i Luften, af Gaarden brændte. Arrestanten har stadigen benægtet, at det var hans Hensigt, at nogen af Beboerne skulde indebrænde, og tvertimod foregivet, at Jlden efter hans Formening nok vilde blive opdaget saa tidligt, at Beboerne vilde kunne frelse Livet, i hvilken Henseende han har paa beraabt sig, at han, medens han opholdt sig ved Stedet, borte Folk tale sammen i Stested By. Det er imidlertid under Sagen oplyst, at Jlden saa hurtigt omspændte det med Straatag tækkede Sted, at Beboerne kun med stor Vanskelighed, – og navnlig ene fordi Niels Andersen, dog først da Overdelen af den nordre Længde alt var nedfalden, opdagede Jlden, – have været istand til at undgaae den truende Livsfare. Neppe vare Niels Andersens 10 Aars gamle Søn og en Tjenestedreng, der begge laae i den vestlige Længde, komne ud af den brændende Bygning, førend Taget styrtede ned over det Kammer, hvori de havde ligget. Det ved den saaledes paa fatte Jld opstaaede Tab udgjør i Alt 1693 Rbd. 5 Mk. 5 s. S. og T., hvoraf den brandlidte Niels Andersen, der ikke havde Alt assureret, maa bære 650 Rbd. Da Arrestanten ved den af ham forøvede Brandstiftelse saaledes havde udsat Beboerne af det antændte Sted for øiensynlig Livsfare, billigede Overretten, at han i første Jnstants, overeensstemmende med Fordug, 1841 § 1, var dømt til at have sit Liv forbrudt. (Forl.)