Aalborg Stiftstidende, 1829-07-18
J det sidste Hefte af Ladys Magazine læses følgende Begivenhed, hvis Catastrophe henhører til den sildigste Tid, og som sikkert vil blive læst med almindelig Jnteresse. "En ung Mediciner i Dublin besøgte jevnlig et Hospital, der stødte til en Privat-Anstalt for Afsindige. En Dag blev han opmærksom paa de klagende Toner af en qvindelig Røst i Daarekistens Hauge. Af Nysgierrighed besteeg han Muren, og saae en smuk Pige, der sad i sørgmodig Abstraction, som Sternes Marie, og plukkede Bladene af en Rosenknop, idet hun sang sin klagende Vise. J det hun løftede Hovedet iveiret, og fik Øie paa den Fremmede, smillte hun og vinkede af ham, at han skulde komme ned til hende. Efter et Øiebliks Betænkning sprang han over Muren, og satte sig paa Bænken hos hende. Hendes Sind syntes at være aldeles roligt og barnligt, og idet hun saae med sine mørke udtryksfulde Øine paa ham, smillte hun, omfavnede ham med barnlige Kjærtegn, og nynnede mangfoldige Gange den samme Sang, hun havde sjunget da han første Gang hørte hende. Hun bad ham hjerteligt komme igjen, og indskiød ham snart den inderligste Kjærlighed. Hendes Helbredelse for sin Sindsvaghed foregik saa hurtigt, at den vakte Opmærksomhed hos Anstaltens Opsynsmand. Han opdagede hendes hemmelige Sammenkomster, og forbød dem, og et Tilbagefald, med forøget Kraft, var følgen deraf. Da man havde tilmeldt hendes Forældre hvad der var forefaldet, besluttede disse at anmode ham om igjen at komme til hende, og at lade Sagen gaae sin Gang. Paa ny helbredtes hun saa hurtigt, at hun snart blev givet tilbage til sin Familie. Ogsaa her kom hendes Elsker oftere til hende, derpaa saae han sig nødsaget til at forlade Jrland; men efter en lang Sygdom, foranlediget af den ved hendes Sindsvaghed, fremkaldte Udmattelse, og en Række af Tilbagefald, gjenvandt hun endelig fuldkommen og for bestandig Brugen af sine Forstandsevner. Ved sin Tilbagekomst til Jrland tilte Ynglingen med at omfavne den Elskede, som han aldrig havde tabt af sine Tanker. Hendes Forældre følte den varmeste Taknemmelighed og Kjærlighed for ham, da de holdt sig overbeviist om, at han havde været Hovedredskabet til deres Datters Helbredelse; men Udfaldet af denne Sammenkomst saae de imøde med smertelig Ængstelse. Hun havde i lang Tid holdt op at nævne hans Navn; han selv syntes at være forsvundet af hendes Erindring, tilligemed alle andre Begivenheder fra hendes Sindsvildelse, og dette Øieblik skulde nu vise dem, om nogen Omstændighed, kunde bringe Erindringen til at gjenkalde hende hiin Periode. Det rystende Stød, som dette Møde bibragte ham, forvandt den Ulykkelige aldrig. Hun modtog ham som en aldeles Fremmed, for hvem hun ikke følte mindste Jnteresse; hun kom ham imøde med rolig og kold Høflighed, og kunde kun slet skjule sin Forundring over hans oprørte Bevægelse og Fortvivlelse, da han kun alt for tydelig saae, at han ei alene ikke modtoges med den Ømhed, han havde ventet, men end ikke længer levede i hendes Erindring. Han kunde ikke tilbageholde sin Attraa efter at minde hende om deres forrige Forhold; men hun hørte kun hans Hentydninger derpaa med Forhauselse og stolt Forundring. - Han fandt nu, at det eneste Skridt, der stod tilbage for ham, var at vove et Forsøg paa at gjøre et nyt Jndtryk paa hendes Hjerte; men han forfeilede dette Maal, og saae sig ved hendes erklærte Modbydelighed for ham nødt til at frafalde sit Forsæt. Kort Tid efter blev hun gift med en Anden. Hendes Elsker følte sig høist ulykkelig, forlod sit Fædreland, og gik til Grækenland, hvor han blev saaret i Træfningen ved Sphacteria.