Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-17
Bogauctioner. Et Bogcatalogue er det samme for Forfattere som Sjelemesser i den Catholske Kirke for de Afdøde. Mangen en aldeles forglemt Skribents Navn drages, her frem af det Mørke, som det ligger begravet i. Det fremstilles for Verdens Øine med den største Upartiskhed. Friedrich den Anden, som var Skribent og Konge, og Reiser, som var Skribent og Barbeer, staae her, uden Forskjel paa Rang og Stand, ved Siden af hinanden. Et Bogcatalogue er Lighedens sande Rige. Men en Bogauction er et memento mori for den hele litteraire Verden. Havde jeg en Søn, som vilde bestemme sig til at være Skribent, saa skulle Bogauctioner være hans Skole. Digtere, der troe om sig selv, at de have Expectance paa at blive en anden Evald, burde især besøge disse Steder, hvor man lærer at indsee, hvorledes tiltryglet Navnkundighed med Tiden forsvinder, og miskjendte Fortjenester endog efter Aarhundreders Forløb paaskjønnes af en retfærdigere Efterverden. Her seer man Værker af Yndlingsdigte re, ja af Philosopher, der for en eneste af deres Bøger have faaet et Lyststed i Honorar), uden Naade at sælges til Kræmmerhuusfabricanter. Værker i mange Foliobind, hvis Forfattere ansaae Udødeligheden for en Fugl, som de allerede havde i Haanden, og som aldrig kunde flyve fra dem, opstilles her i Rader som Soldater, Spekhøkere, disse, alle tykke og store Bøgers Dødsengle, som kun agte det Materielle, lure med gridske Øine paa de Folianter, som staae i en lige Linie paa Bordet. De litteraire Tilskuere betragte derimod disse Slagt*) Dette har f. Ex. været Tilfældet med Philosophen Meyer's Logik, som i vore Dage sælges paa Auctioner for Maculaturpriis. offre med samme Øine, som Darius sin Hær, da han rykkede frem mod Alexander. De mindes her om de menneskelige Forventningers Forfængelighed. Paa Grev Thotts Bogauction tilbragte man ofte hele Dage med at sælge Bøger efter Vægten. Naar man undtager nogle faa Mænd, der havde Commissioner for Bibliothekerne, saa bestod Resten af Kjøberne stundom ikke af andre end Urtekræmmere, Spekhøkre og Theehandlere, som kjøbte hele Vognmandslæs af disse Aandsproducter. Man kan uden Overdrivelse antage, at henved 50,000 Pund af disse Bøger bleve forvandlede til Kræmmerhuse &c. Et heelt Værelse fuldt af brillant indbundne Psalmebøger i alle muelige Sprog, og Tungemaal blev solgt for syv Rigsdaler. Hvad mon Forfatterne til disse Værker vilde tænkt, dersom de havde kunnet være Vidne til, hvorledes Frugterne af deres Aandsanstrængelse og søvnløse Nætter, hvorledes deres litteraire Eftermæle og Udødelighed vandrede saaledes til Urteboden? Hvad mon den ucultiverede Vilde vilde sige, om man førte ham hen paa en saadan Auction, og viiste ham, hvorledes de cultiverede Europæere behandle deres ViisdomsSkatkammere, hvorledes det ene Decennium gjør Kræmmerhuse af det, som det foregaaende har hyldet og beundret? - Han vilde uden Tvivl lee af vor Viisdom og beklage vor Lærdom. Men uagtet der gives et saadant Hav af Bøger, at ingen Urtekræmmer behøver at frygte for, nogensinde at komme i Forlegenhed for Kræmmerhuse til sine Rosiner, saa svede i de fleste Lande dog endnu Forfatterne, og med dem Presserne. Enhver af dem raaber paa, at han vil afhielpe en væsentlig Mangel i Litteraturen, og at han vil udgive et Værk, som man hidtil har savnet. Kong Salomon, som selv var Forfatter, skjønt han just ikke skrev for nogen Boghandler eller Bogtrykker, har allerede for tre Tusinde Aar siden sagt, at der gives Bøger nok. Efter hans Tid er der trykt en temmelig Slump, men desuagtet vedbliver man dog endnu bestandig at stoppe Huller i Litteraturen. Var det mueligt at opstable alle skrevne og trykte Bøger, i en Dynge, saa maatte man kunne faae en Stabel af dem, der var høiere end det Babylonske Taarn. - Dette bundløse Hav af Bøger caracteriserer Menneskene, og er et sørgeligt Beviis paa, at al deres Viisdom og Bestræbelser ere en Labyrinth af evige Modsigelser. De bygge Systemer og rive dem ned igjen, som Barnet sit Korthuus; de gjøre Opfindelser og glemme dem; de opfinde dem paa ny og glæde sig over deres Opdagelse; de lee af deres Forfædre, ligesom deres Efterkommere igjen ville lee af dem, og for ret at forevige deres Børneværk, skrive og trykke de Bøger og Alting.