Aalborg Stiftstidende, 1828-12-27
(Af Kjøbenhavnsposten.) Denne mærkværdige Forbryderske have vi allerede tidligere i dette Blad havt Leilighed til at omtale. J Zeitung fur die elegante Welt, læses nu en Correspondent Artikel fra Bremen som indeholder følgende yderligere Omstændigheder: "Med Giftblandersken Madam Gottfrieds Sygdom skal det nu være i Bedring; man venter hendes fuldkomne Helbredelse. Hun kan allerede gaae; men hun kan ikke sove - hendes vakte Samvittighed røver hende al Slummer og Hvile, hun græder ofte og sukker hyppig dybtbevæget. Man troer imidlertid, at hun græder og klager mere over de Penge, hun har mistet. - Med Hensyn til sin Characteer har denne Giftblanderske den største Liighed med den berygtede Marquise Brinvillier, der levede i Ludvig den 15des Tid, og havde vænt sig saa stærkt til at forgifte Folk, at hun ikke meere kunde lade det være. Saaledes gives der ogsaa Tyve, der ikke kunne lade være at stiæle; man finder ogsaa undertiden saadanne Folk i de høiere Classer; de stiæle for det meste kun Bagateller, blot for at tilfredsstille den uimodstaaelige Drivt. Paa samme Maade maa man forklare sig denne Giftblanderskes Characteer. - Deslige Forbrydere mene det undertiden ikke saa ilde; deres Hjerte er ofte langtfra ikke saa ondskabsfuldt og underfundigt som hos mange Personer, der møde os i daglig Handel og Vandel. Dette skal vistnok ikke være en Undskyldning; snarere er en saadan Forbryder ligesaa strafværdig som Andre, thi ellers tilde de strækkeligste Forbrydelser bestandig mere og mere tage overhaand. Men hos saadanne Misdædere, finder mere Aands end Hjertes-Forvildelse Sted; sielden føle de virkeligt Had i deres Hjerte mod de Personer, som de rydde af Veien. Saaledes synes det ogsaa at være Tilfældet med denne Giftblanderske; hendes Afærd er artig og venlig, hun har et indsmigrende, ja indtagende Væsen, uden at vække mindste Mistillid. Hun forstaaer at tale meget behageligt, at fortælle livligt og med Følelse, ja hun veed endog at røre og at ryste. Maaskee har hun lært dette af sin Roman=Lecture. Hun skal endogsaa have forsøgt at røre sine Dommere, og at vække Medlidenhed for sig, hvilket rigtignok ikke er lykkedes hende. Sit indtagende Udvortes veed hun ligeledes at benytte, for at giøre Jndtryk, omendskjøndt i en yngre Alder med bedre Held. Hun besidder endnu behagelige Ansigtstræk, hendes Haar er dunkelt blondt, hendes Øine mørkeblaae, man skjelner endnu Spor af Skjønhed, interessante Træk, livlige Miner. Men alt dette, ihvor fordeelagtigt det end kan være, vanzires ved en frygtelig stor Gevært, som hun har foran paa Halsen tæt under Hagen, og som hun ikke er istand til at skjule. Processen imod hende har nu allerede varet over et Fjerdingaar. Næsten hver Formiddag holdes endnu Forhører over Personer, som have staaet i fjernere Forbindelser med hende, i Særdeleshed Ungdomsvenninder. Det er at formode, at man nu allerede har Kjendsgierninger nok ihænde, og at Sagen vil gaae fra Kriminalretten til den herværende Overret. Det kan være, at Acterne da ville blive sendte til et Universitet, og at Sagen tilsidst vil komme for de 4 Fristæders Over=Appellationsret i Lybek, som da vil fælde den endelige Dom. Blandt de af hende forgiftede Personer skal ogsaa have været en Tørvebonde. Da hun havde kjøbt Tørv af ham, opholdt hun ham med Betalingen, og lovede at han skulde faae den, naar han bragte det næste Læs Tørv. Utilfreds kjørte han hjem, men blev svimmel, fik ondt paa Veien og døde. Rygtet siger, at hun har villet stillet ham tilfreds med et Glas Brændeviin, hvori der var Gift, og at hun bød ham denne Forfriskning for at slippe for Betaling.