Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-04-06
At saadanne almindelige Domme over Forfattere sædvanligen ikke betyde, stort, vidne mangfoldige Exempler om. Naar man besidder Selvfornægtelse nok til at sætte sig bort over Verdens Dom, og til at sige offentlig, hvad andre kun med Frygt og Beskedenhed vove at yttre i venskabelige Kredse, saaer det ikke vanskeligt at levere caracteristiske Skildringer af dette Slags, som endog stundom kunne indeholde adskilligt Sandt og Treffende. Men i den Fornuftiges og Upartiskes Øine ville saadanne let henkastede Tegninger, naar de ikke understøttes af udførlige Grunde, hentede af de skildrede Forfatteres egne Værker, ikke være af synderlig stort Værd. J de senere Aar har det især været stor Mode i Europa, at enhver, som vilde udgive sin Reise=Dagbog eller Reisebeskrivelse, søgte at faae den krydret med mange Anecdoter og Caracteertræk, især af berømte Forfatteres Levnet, og at optegne og siden trykke hvert Ord de i fortrolig Samtale lod falde. Saadanne Mænd maatte derfor være yderst forsigtige i deres Samtale med saakaldte Reisende, fra hvis Haand de i sin Tid kunde formode sig en Reisebeskrivelse &c. Hr. M. siger i sin Fortale, at han ikke veed, om hans Bog vil behage hans Samtidige, men han haaber, at den for mangen en tilkommende Generation vil være af nogen Vigtighed. Man seer heraf, at Hr. M. venter, hans Bog skal overleve ham i mangen Generation, og det kan man kalde at see ind i Fremtiden. For Danske Læsere vil det imidlertid ikke være ubehageligt at finde her Resultaterne af hans Skildringer. Seume, den bekiendte Fod reiser, besad den reeneste, ædleste og fasteste Caracteer, Hr. M. nogensinde har kjendt; men Forskjellen imellem Styrke og Kraft, d. c. imellem Ævne at modstaae og Ævne at virke og skabe, var hos ham meest indlysende. Hans Liv var en Kjæde af Ubestandighed. Nu befandt han sig i den meest nedbøiede, og nu i den meest glimrende Stilling. Men han spillede aldrig nogen betydelig selvstændig Rolle; heller ikke udøvede han ikkun en eneste historisk vigtig Handling, thi dertil manglede han Kraft. Alle hans Skrifter ere fulde af lyst Ræsonnement, og levende udtrykte Folelser, men store, nye Anskuelser og Tanker søger man forgjeves hos ham, og et Konstværk har han aldrig formaaet at skabe. Han besad det Talent, at udtrykke sig med Held, og derfor lykkedes nogle lyriske Digte ham fortræffelig. Hans betydeligste Værk ere hans Spatziergange", men deres hele Værd bestaaer i den Sanddruhed, hvormed han udtrykker sine Eiendommeligheder. Havde hans Forstand og hans Phantasie lignet hans Fornuft og hans Følelser, saa var han maaskee bleven een af sin Nations største Forfattere. - Chr. F. Weisse. Hr. Merkel var allerede indtaget imod ham, før han besøgte ham. Hans Kinderfreund havde ved Læsningen ikke hovet ham, og i hans Sørgespil forekom ham alle Lidenskaberne at lide af Trangbrystighed. Han fandt i ham, ved Besøget, en trindmavet Mand med et net intetsigende Ansigt, med en smukt friseret Paryk paa og iført en Silke slaaprok, ud af hvis Ærmer de lange Manskjetter hang frem: en Personisication, som forekom Hr. M. at være et levende Titelvignet af hans samtlige Skrifter. Han talde meget om det fornemme Bekjendtskab, han havde i Hr. M's Fødeland. Weisses Fortjenester af den fremblomstrende Tydske Litteratur ere store, men han hørte ikke til de originelle kraftige Hoveder, der bane sig en egen Vei. Han besad lys Forstand, Receptivitet for det Skjønne og Store, let Vittighed, og den Gave at afskrive velklingende Vers. Til hans Lykke levede han i en Tidspunct, da der fremstod en Deel udmærkede Aander, som han sluttede sig fast til, og hvis Paavirkninger han forplantede ved sin Flid. Næsten ethvert Fag, W. valgte, blev Mode; men det vil være vanskeligt at finde blandt hans talrige Digtninger og Skrifter et eneste, hvis Jdee tilhører ham. Lessings Hang til Skuepladsen begeistrede ham og hans rigtige Smag belære de. Naar denne hans Lærer skrev et Sørge= eller Lystspil, saa skrev han tre. Vel ere hine varige og disse længst glemte, men som Mellemting hævede de Publicum til at lade hine og Shakespeare vederfares Ret. Hans Operetter ere Efterligninger af de Franske, selv den simple Fabel tilhører i en eneste deraf kun ham. Det høieste Værd havde blandt hans Digtninger hans "Amazoulieder i deres Slags, og blandt hans videnskabelige, hans Bidrag i "allgem. Bibliothek d. schönen Wissenschaften. Gothe. Jkke alt, hvad han skrev, er fortreffeligt, og i mallige enkelte Fag staae mange over ham; men i det Hele synes han at være det meest omfattende og kraftigste Digtergenie, som den Tydske Nation har frembragt. Han modtog det Høieste, hvorved Naturen giver nogen Kald til at være en stor Digter: Ævnen at fremstille enhver Caracteer, enhver Følelse, ethvert Forhold med fuldt Liv for sin Aand, og at finde for alt hvad han vilde udtrykke de eiendommeligste Toner og Udtryk. Forstand, Phantasie, Vittighed ere de første betingelser for denne Ævne, men hvor mange tusinde besidde dem uden samme; Smagen er kun et Anlæg, som udvikles ved Aandsdannelse. Hos Göthe var den endnu ikke i en meget høi Grad, da han allerede henrykkede Tydskland. Han begyndte sin Forfatterbane i sit 18de Aar med "Parodie auf Clodius, der glimrer af Vittighed, og i sit 20de skrev han Gotz v. Berlechingen, der udfoldede hans hele Genie. Baade denne og hans "Werther ere kun i det Ydre uregelmæssige, men i det Jndre følge de Konstens høieste Regel, den Lov, levende at fremstille Sandheder saaledes som den høieste Virkning formaaer det. Han tabte en stor Deel af den Tryllemagt, han i Gotz og Werther udøvede over Publicum ved sin Stræben efter det Classiske, fordi Mængden kun henrives af Enkel heders Skjønhed, medens i det Classiske samme Virkninger og Skjønhed er underordnet det Heles Skjønhed og Virkning. Blandt Göthes dramatiske Digtninger er Jphigenia, den meest classiske. Hans kortere Digtninger, hans Sange, Romanzer, Ballader og Elegier ere af henrivende Skjønhed. Her flyder den lettere med den classiske Methode med yndig Lethed sammen. J de episke Digtninger har Göthe været mindst heldig. Hermann u. Dorthea, er en Tvetulle af Epos og JdylDe skjønne Enkelheder uagtede bliver Totalind- Sine herlige trykket dog ubestemt og svagt. Caracteertegninger, sine indtagende Situationer og sine fortryllende Sange uagtet, er det ubegribeligt, hvorledes en Digter, der i sit 24de Aar skrev Werther, som moden Konstner kunde skrive et saa besynderlig plan, og i det Hele virkningsløst Værk som "Wilheim Meister." Wahlverwandschaften er et Modstykke til hans tidligste Romaner. Ottilie er en qvindelig Werther, og Baronessen en qvindelig Albert. Det Feilagtige i begge Göthes seneste Romaner synes at være en Følge af en urigtig Theorie om denne Digteart. Det lader som han anseer betragtende Ræsonnements og psycologiske Undersøgelser for nødvendige Bestanddele, og Prydelser af ei Roman, uagtet de dog kun ere for samme, hvad Monologen er for Dramaet.