Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-12-12
Sagen ang. Lettelser for Liimfjordens vestlige Kjøbstæder foretoges til foreløbig Behandling. Committeen tilraadte at indgaae med en Petition om, at Viborg, Thisted, Nykjøbing, Skive, Lemvig og Holstebroe maatte oprettes til fuldstændige Toldstæder. Funder oplæste den vore Læsere allerede bekjendte Petition fra 288 Borgere og Jndv. i Aarhuus ang. statsretlige Garantier. Derefter oplæste Refsgaardet Andr. fra 105 Gaardmænd i Salling, hvori anholdes om, at Stænderne ville petitionere om, at de raadgivende Provindsialstænders Indretning maa forblive uforandret. – Producenten bemærkede, at hvorvel han ikke aldeles deelte de i Andragendet udtalte Anskuelser, navnlig for saavidt angik Skattebevillingsret, var han dog enig i, at Stænderne ikke burde forenes. Niogtyvende Møde, den 18de Novbr. Sagerne betr. 1) Udkast til en Forordning ang, Beviset i criminelle Sager, og 2) Udkast tili en Placat om hvorledes den i visse Tilfælde skal ansees, der findes i Besiddelse af stiaalne Koster, bleve forelagte til endelig Behandling. See St. T. S. 1206 til 1249. Tredivte Møde, den 19de Novbr. Sagen ang. Brink-Seidelin's Forslag betr. Tiden. ders og Journalers Postforsendelsesret foretoges til forel. Behandling. Som Referent oplæste Otterstrom Comitteens Betænkning, der forekommer os at være et chef d'oeuvre af sit Slags. Placaten af 10de April d. A. har hverken svaret til Stændernes Ønsker eller til Folkets Forventning. Journalers Forsendelse med Brevposterne er, nu som før, en Naadessag, underkastet alle de administrative Former og af en yderst precair Beskaffenhed. Det siges om Regjeringen, at den ved denne Leilighed benytter Postindretningen i et Øiemed, som aldeles ikke kan forenes med dens Bestemmelse. Det betegnes som et høist forkasteligt Princip, at tillægge Journalliteraturens indvortes Beskaffenhed nogen Indflydelse paa Afgjørelsen af Sporgsmaalet, om den kan tilstaaes den hurtigere Befordring med Brevposten. Saameget mindre kan man erkjende Gyldigheden af et saadant Princip, som det især er Provindsens Beboere, hvis Jnteresse lider derunder. Der gives, i faa, men skarpe og sande Træk, en Skildring af Oppositionspressens vanskelige og møisommelige Kald, og henvises til Omstændigheder, hvori den Mangel paa Maadehold, som stundom bebreides den, maa finde en Undskyldning. En skarp Critik er i sig selv ligesaameget i Regjeringens som i Borgernes Jnteresse." Frygter Regjeringen en agitatorisk Tendents hos denne Presse, da har denne Frygt ingen tilstrækkelig Grund. Det Formaal, Regjeringen har med hiin Foranstaltning, forfeiler den aldeles. Vi kunne ikke tvivle om, at Regjeringen vil finde det at være i sin egen Jnteresse, at opgive en Foranstaltning, der saa aabenbart savner sin Støtte i den offentlige Mening." Imod denne Comitee-Betænkning talte Jngen, eiengang den kgl. Commissarius. Derimod understøttede to Deputerede Sagen med djerve, besindige Ord. Den Første var Gaardmand Kirk. "Det er en afgjort Sandhed, sagde han som jeg selv har erfaret, at jo længer man læser Bladene, destommere bliver man overbeviist om deres Gavnlighed, og jo friere Redacteurerne kunne yttre sig, desto vissere kan man være paa, at Sandheden kommer frem. Paa den anden Side følger det jo af Tingens Natur, at den, som har sat sig i den Stilling, at ville paatale, hvad der er Ret, og paaanke de Feil, der begaaes af Regjeringen og Private, er udsat for at gaae Sagen for nær og yttre sig yderligere, end han egentlig selv har villet. Men det forekommer mig dog alligevel at være aldeles urigtigt, at det Almindelige skal lide, fordi Skribenterne have forseet sig, og at Postforsendelsesretten skal indskrænkes, fordi en Redacteur er gaaet for vidt. Have de forseet sig, da kunne de jo dømmes efter de bestaaende Love, og dermed forekommer det mig at burde være nok, uden at det skal gaae ud over tredie Mand. Vel kan man faae Bladene sendte med Pakkeposten, men det koster mere, og de komme uregelmæssigt. Jkke destomindre læser man dem alligevel; Forbudet kan altsaa ikke hielpe noget." Den Anden var Proprietair Formann. Regjeringen vil forebygge Bladenes Læsning; men denne Hensigt opnaaer den ikke. "De Blade, som Postforsendelsesret er nægtet, læses over hele Jylland, og deres Tumleplads er saa stor, som den kan blive. Forbudet har altsaa ikke hjulpet." Derimod fremhævede Taleren en anden høist skadelig Virkning af Forbudet: "Adgang til den Aandsføde, som er saa gavnlig, er Provindsbeboerne nægtet!" Forbudet er ikke politiskerigtigt; thi netop Forbudet vil gjøre, at mange Journalister ansee sig behandlede med Mistillid og derved blive meere bittre i deres Yttringer om offentlige Anliggender, end de ellers vilde have været. Naar derfor Regjeringen uden at ændse mindre vel over lagte eller endog skarpe Yttringer, lod de offentl. Blade gaae frit og uhindret ud i Folket, vilde Journalisterne vistnok blive meere moderate, og naar Regjeringen mere vilde agte paa Folket, lytte til dets Stemme, og handle i dets velforstaaede Jnteresse, vilde der snart, iblandt Folket selv, reise sig mægtige og grundige Stemmer, som vilde bringe de ubesindige Skribenter til at forstumme. Det synes ogsaa, at da Forbudet har til Hensigt, at forebygge skadelig Læsning, og der ikke for Hovedstaden er truffen en lignende Bestemmelse, har Regjeringen havt for Øie, at Provindsens Beboere ikke skulde kunne skjelne mellem den gode og den slette aandelige Føde. Men til at antage dette, er ingen Grund. Det er forøvrigt ikke Journalisten alene, Sagen gjelder; jeg finder, at Sagen har særdeles Betydenhed for Nationen; thi det er netopdet læsende Publikum, Forbudet gaaer ud over. Betragter jeg Sagen fra Principets Side, forekommer det mig ogsaa høist betænkeligt, at overlade til et Regjeringscollegium, at stemple et Blads Jndhold som saa slet, at det ikke bør udbredes i Publikum. Regjeringen synes at sætte Provindsen under et Slags Formynderskab, saaledes at den selv vil afgjøre, hvad Provindsens Beboere kunne taale at læse."(fortsættes.) Forlangte Jndrykkelser. Ærbødigst, Opfordring til Alle og Enhver.