Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-04-21
af saadanne, der laugsmæssigen have lært Uhrmagerkonsten, Malerkonsten o. s. v., Kan man sammenligne de Knive, som forfærdiges af vore Kniv smedde, de Knapper, som vore Gjørtlere gjøre, de forskjellige Slags Metalvarer, som vore Laugs arbeidere levere, med de tydske, franske og engelske Varer, som gjøres i fuldkomne Fabriker af lutter Folk, som hverken høre til et Laug, eller have udstaaet deres Læretid, Er den Konst at gjøre Pynt ikke større end den, at gjøre Klæder, og er hiin ikke uden Laug dreven til end større Fuldkommenhed end den sidste – Hvor Jndustrien er i Flor, der søge Mesterne af sig selv Læredrenge, og naar Drengene vide, at de betales ligesom de gjøre Fremskridt til, saa gjøre de sig mere Umage for, snart at lære hvad man viser dem, end naar de vide, at de maa staae 36 Aar i Lære, hvad enten de lære noget eller ei. Denne Sandhed, kan kun den miskjende, som forudfattede Meninger for alt Gammelt have gjort blind for Alt hvad der afviger derfra. - Hvad for det andet, Betryggelsen for Udkomme, som wed Laugsvæsenet forskaffes hver Haandværksmand angaaer, da grunder dette sig deels paa en Chimære, deels er det til Skade for det øvrige Publicum, deels kan denne Hensigt endnu bedre opnaaes paa en anden Skal Regjeringen nøje afgirkke, hvor Vei. mange Skomagere, Skrædere, Tømmermænd o. s. v. der ere fornødne for hver Stad, hvert District o.s. v. - hvilket uhyre Arbeide, og hvorledes bliver dette mueligt? Men da Forfatteren selv ikke ønsker en saadan Afcirklen, men forlanger, at enhver skal have fri Adgang til saadanne Lauge, og Laugenes Virksomhed frit udbrede sig over hele Landet, hvorved sikkres da Langsmedlemmerne deres Brød, Kan der ikke ligefuldt blive for mange af een Profession paa eet Sted, Og hvad om Fornødenheden forandrer sig, Om Folk paa eengang klippe sig Haaret af og kaste Parykerne, som i Aarene 178085, Hvor er da Parykmagernes og Haarfriseurernes Udkomme blevet af Naar Alting omkring dem er lukket ved Lauge, hvad skulle de da gribe til Var det i saadan Tilfælde ikke bedre, at alle Haandværker vare frie, Og havde da Haarsklærerne ikke lettere kunnet finde deres Udkomme og fordeele sig som Barberere, Skrædere, Skomagere o. s. v. Deres Nød havde da i det Høieste varet fire Uger, da derimod ved Laugsindretningen mange ere fordømte til Bettelstaven. Og hvad lider ikke Publicum ved den Sikkerhed, som Forfatteren vil have beskyttet, Jngen Mester skal holde flere end et bestemt Antal Svende, paa det de øvrige Mestere ikke skulle miste deres Næring. - Altsaa skulle Forbrugerne være tvungne til at lade deres Arbeide forfærdige hos slette Mestere, naar de gode ikke have Leilighed dertil, – en smuk Politik, Thi naar en Mester har saa meget at bestille, at han stedse maa antage flere Svende, saakan Aarsagen dertil dog ikke være andet end at han bedre forstaaer at tilfredsstille Publicum end de øvrige, og, maar de andre ikke have saa mange Kunder, saa maa de arbeide dyrere og slettere. For at kunne dette skal Statsindretningen være dem behielpelig? – Forfatteren befrygter at veden saadan Frihed, den ene eller den anden Rige vilde oprette en Fabrik, og derved rive alt Arbeide til sig. - Men naar han derved skaffer billigere og bedre Varer, hvorfor skulde dette da ikke skee? Kunne andre ikke udholde Concurrencen med ham, saa maa de foretage dem noget andet. Til at kunne dette og finde Leilighed dertil vil netopHaandteringsfriheden, der tilbyder dem uendelig mange Grene af Jndustrien, være dem behielpelig. Men naar man fordømmer Folk til en vis Haandtering, saa blive deslige unaturlige Jndskrænkminger nødvendige. - Ogsaa betragter Forf. det som en Fordeel ved Laugene, at enhver indskrænker sig til een Haandtering, og ikke tør give sig af med Andet; thi derved lærer han den ret tilgavns. Men denne Fordeel vil, hvor den er sand Fordeel, opnaaes uden Laugsindretning. Arbeidets Fordelelse er Virkningen af voxende Befolkning og Rigdom. Uafhængige af alt Laugsvæsen kan man i store Fabrikstæder see dem i største Fuldkommenhed. Hvor deslige Delinger ere gavnlige, der bringer Egennytten dem frem af sig selv. En Tømmermand vil helst forfærdige Tømmerarbeide; thi han er bedre hjulpen dermed end naar han skulde være Snedker eller Dreier. Men naar man opholder sig i en liden Stad, saa finder man sig meget vel tjent med, naar den, der gjør Rammerne til Vinduer, ogsaa kan indsætte Ruderne og gjøre Beslagene dertil. Thi ikke alle Slags Haandværksfolk findes der. Paa saadant et Sted i Polen finder en Mand, der istand sætter Uhre, stemmer Fortepianer, gjør Skabe, reparerer Laase o. s. v., ret godt sit Udkomme. Havde en Kleinsmed, en Snedker, en Uhrmager, en Fortepianemager villet nedsætte sig der og hver af dem ikke drive andet end sit Fag, saa maatte de alle ved Siden af hinanden sulte ihiel. Men hvis man nu havde havt Laugstvang der? Man havde da maattet forskrive hver enkelt Haandværksmand fra Warschau eller Willna. Fordelen ved kun at forfærdige Sager af eet Slags, er saa stor og afgjørende, at der aldeles ikke behøves noget borgerligt Jnstitut for at befordre dette. Hvor det er mueligt og nyttigt, vil det allevegne skee af sig selv. Men hvor det ikke er nyttigt der vil Frihedens Jndskrænkning til een Forretning kun stifte Skade. - Enkers og Familiers Forsørgelse, den tredie Fordeel, som Hr. L. roser ved Laugene, kan ligesaa godt opnaaes ved Laugs frihed. Hvorfor skulde der ikke uden Lauge kunne dannes Corporationer, flere Classer af Corporationer, der udmærkes ved politiske og borgerlige Fortrin, og som kunde befordre alt det virkelige Gode, som Laugene frembringe, uden at de have jus exclusivum til deres Haandtering? - Ogsaa Mesterskabet kan vedblive og dets Værd sikkres, naar det kun tillige bliver enhver anden tilladt at søge sit Brød paa hver redelig Vei. Hvad endelig Vanderskabet angaaer, saa bliver Jndustriarbeidernes hensigtsmæssige Bevægelse meget bedre befordret, naar det offentligen bekjendtgjøres hvor overflødigt Arbeidere af hvert Slags findes og hvor de mangle. Da vil Haandværksvendene lettere finde deres Udkomme end nu, hvor en Svend maa gjennemvandre alle Herrers Lande paa Hundrede Mile, førend han kan faae Arbeide. Det er besynderligt, at Hr. L. mener, at disse Vandrere ikke falde Publicum til Byrde. Men hvo betaler da, naar Alt kommer til Alt, det, som Svendene faae af Laden, eller sammenbringe ved Fægten. - De Lande kunne takke Gud, hvor det pedantiske og stedse med Mytterier og Opsætsighed omgaaende Laugsvæsen er afskaffet, Gid det kun ogsaa var borte fra Lærdommens Rige, Thi her driver det endnu sit allerværste Spil, som vort Mester- og Burschenvæsen tilfulde lærer *).