Ribe Stifts Adresseaviser, 1792-06-01
Moralsk. En ædel Handling. *) Gen ung Mand, ved Navn Roberts, stillede sig hen ved Færgestedet i Marseille, i det Haab at nogen skulle komme og lade sig sætte over af ham. Der kom rigtig nok en, men da Roberts ei saae ud til at være en Baadmand, gik han igien og sagde: at siden Færgemanden, ikke var her, ville han gaae hen og finde en anden. "Jeg er Færgemanden (sagde Roberts, hvor agter De Dem hen." Jeg ville blot roes omkring i Havnen; svarede den Fremmede, forat nyde den friske Aftenluft; men Du har jo hverken en Søemands Lader eller Udseende. *) Af London Magazine 1784. Jeg er ikke heller Søemand (sagde Roberts) jeg anvender blot min Tid her og Søn= og Helligdage for at vinde Penge." Hvad, er Du allerede gierrig i din Alder? – Ak Herre kiende te De mine Grunde, hvorfor jeg her anvender min Tid, De beskyldte mig vist ikke for saa nedrig en Last - Godt, roe mig derhen, hvorjeg bad Dig, og fortæl mig saa dine Aarsager. Jeg har kuns een, men det er en sørgelig een: min Fader er i Slaverie - i Slaverie; - Ja Herre, Han var Megler i Marseille og med de Penge, han og min Moder, som syer Stads for Folk, havde kunne samle i mange Aar, kiøbte han sig en Part i et Skib, som handlede paa Smyrna: Hans Attraae efter at bringe og giøre sine Børn og Familie lykkelig var saa stor, at han ville gaae selv med Skibet, for at giøre giøre det meest mueligt ud af sin Andeel; de bleve underveis angrebne af en Søerøver og min Fader tilligemed alle de øvrige slebt Fangen til Tetuan. Hans Løsepenge er ansat til 1000 Krondaler; men da han havde vovet sin hele Formue paa det ulykkelige Skib, ere vi langt fra at eie slig en Sum. Min Moder og Søster arbeide Dag og Nat og jeg ligesaa. Jeg staaer i lære hos en Juvelerer og søger, som De seer, at fortiene noget og Søn= og Helligdage, naar min Mesters Bod er lukket. Jeg havde isinde at gaaet og befriet min Fader ved at paa tage selv hans Lænker og var i Begreb med at sætte mit Forehavende i Verk, da min Moder fik det at vide, forsikkrede mig, at det var ugiørligt og farligt, og forbød alle Skippere paa Levantet at tage mig Ombord. " Hører Jnogensinde fra din Fader, veed du hvem hans Herre er i Tetnan, og hvorledes han der behandles, - Hans Herre er Opsynsmand over Kongens Haver, han behandles lemfeldigen og hans Arbeide er ikke strengere end han kan jo nok holde det ud, som han selv skriver; men at, hvor er den Trøst, han pleiede at finde i Selskab med en kier Kone og 3 elskte Børn? – Hvad Navn bær han i Tetuan og - Hans Navn er Roberts, han har aldrig forandret det; thi han har ingen Aarsag til at skamme sig derved. - Roberts og hans Herre Opsynsmand over de kongelige Haver? – Ja Herre, – Dit Vanheld gaaer mig til Hierte, og jeg finder din Tænkemaade saa ædel og dydig, at jeg troer, jeg tør spaae dig en bedre Skiebne for Eftertiden og jeg forsikkrer, at jeg ønsker dig al den Lykke, du fortiener. Nu er jeg en smule tankefuld og jeg haaber, du vil ei ansee mig for stolt, om jeg tier reent stille; thi nødig ville jeg være hoffærdig og endnu nødigere ansees derfor af saadan en Mand som Du - Da det blev mørkt, for langte denne Fremmede at roes i Land, og i det han sprang ud af Baaden, lod han falde en Pung og løb af alle Kræfter. Pungen indeholdt 8 dobbelt Louisdører og 10 Kroner i Sølv. Denne Ædelmodighed gjorde det meest levende Jndtryk paa Roberts og hvad der smertede ham meest, var, at den anden løb saa hurtigen bort at han ei engang fik Tid at takke ham. Opmuntret ved denne Hielp fordoblede denne dydige Familie deres Bestræbelser for at befrie deres felles Fader, og næsten negtede den selv at spise sig mæt i den groveste Føde. 6 Uger efter, da Moderen og de 2 Døttre saad og spiste til Middag nogle faa Kastanier, Brød og Vand, saae de Roberts, deres Fader, komme ind. Man forestille sig deres Glæde, deres Henrykkelse, deres Bestyrtning. Den gode gamle kastede sig i deres Arme, takkede og kyssede dem 1000 Gange for de 50 Guineer, han havde faaet efter sin Løskiøbelse: for at de havde betalt hans Over reise med Skibet, for de Klæder de havde sendt ham: ja for al den Nøiagtighed og Omsorg de havde draget for ham i alt, hvad der angik hans Friehed og sikkre Tilbagereise: Han vidste ikke hvorledes han var istand til at giengielde saa megen Ombyggelighed og Kierlighed. Moderen og Døttrene hørte til og saae med ubevægelig Forundring paa hverandre, tilsidst brød Moderen Tavsheden; Hun erklærede, at hendes Søn havde gjort det altsammen, skiønt hun vidste ei, paa hvad Maade, og fortalte, hvorledes den unge Roberts fra det første Øieblik af hans Slaverie ville, ifald hun ei havde forekommet ham, gaaet hen og taget Faderens Plads, samt at de havde over 500 Kroner liggende til hans Løskiøbelse, hvoraf det meeste var kommen ind ved den unge Roberts Vindskibelighed a. Ved at høre dette fattede Faderen en sørgelig Mistanke, at hans Søn havde brugt nogen anstændig Maade at faae ham frie paa; thi ellers kunne han ei finde ud deraf, han sendte Bud efter Sønnen. Ulykkelige Dreng, (sagde han, hvad har de gjort, Bille du, at jeg skulle have Forbrydelser, og Vanære at takke for min Friehed, Du behøvede ei at holdt din Fremgangmaade skiult for din Moder, havde den været god: Jeg skælvede ved at tænke paa, at saa dydig en Lidenskab, som Kierlighed til din Fader skulle giøre dig skyldig i Vær kuns rolig min Fader, faldt den Unge ham ind i Talen, Deres Søn haaber jeg, er Dem ikke uværdig, ei heller er han lykkelig nok til at have udvirket Deres Befrielse og vise Dem, hvor kier hans Fader var ham. Nei det er ikke mig, det er, ja det maa være vor ædelmodige Velgiører, som var ude med mig i Baaden, han, min Moder, som gav os sin Børs. Jeg vil søge ham op over heele Kloden, jeg vil finde ham og bringe ham hid, at han kan see den Lykke, han har stiftet. Derpaa fortalte han Faderen den ommeldte Tildragelse.