Københavns Adresseavis, 1772-09-16
En Karl eller en dygtig Pige kan om Morgenen tidlig eller om Aftenen, paa een eller halvanden Time, eftersom Veyen er lang at gaae, afmeye og sammenbinde Forder for et Dosin Høveder til 24 Timer, og om det er for langsomt at føre hiem paa en Karre, da kan det mageligt og Aftenstunden føres hiem paa en Vogn, og aflæsses paa en Plads i Nærværelsen, at det kan være ved Haanden. En vel indrettet Stald Forring udfordrer da ingen dertil særdeles holdende Folk. Thi hvad Arbeydet i Stalden angaaer, med at udrense Giødningen, da lønner det desuden Umagen af sig selv, og udfordrer daglig omtrent en Time. At der ved Staldfoeringen skulde være fleere Bygninger, fornødne end forhen til at holde Qvæget inde udi, finder ikkun da Sted, naar man har fundet raadeligt at forøge Qvægstabelen; og dersom saa er, kan man ikke see paa Bekostningerne til større Stalderum, og en Qvægstald lader sig saaledes indrette, at den foruden til at rumme Qvæget, kan tiene til at lægge Korn og andet udi, og Ovæget maae dog desuden om Vinteren have sin Stald, og den kan ogsaa være tilstrækkelig paa andre Aarets Tider til at holde Qvæget inde udii. At nogle Marker skulde blive bedre nyttede ved at drive Qvæget ud derpaa, end ellers, dertil kan man stet ingen Grund indsee. Er maaskee ikke det derpaa befindlige Korn ikke af den Beskaffenhed, at det føyelig kan blive afmeyet, saa staaer det jo frit for at lade samme afgræsse af et eller andet Stykke Qvæg, hvilket Qvæget ikke glemmer, omendskiønt det er vant til Stalden. Om Qvæget skulde blive sygt, ved bestandig at staae og ligge i Stalden, det maae Erfarenhed afgiøre. Af en StaldFoering, som er dreven paa 23de Aar med 12 til 20 Stykker, Horn=Qvæg, kan gives den visse Forsikkring, at saadant ikke er at befrygte. Nogle Stykker Malke=Kiør ere form de sk. deres Dyd blevne holdte friske derudi, indtil de vare 16 Aar. gamle, som da for deres Alders Skyld bleve fedede og slag tede. Endog det Qvæg, som fra Kalve af har gaaet i feed Græsning indtil femte og stette Aar, er uden Skade bleven vant til en ulige ringere Stald Forring. Et Stykke HornQvæg, som er staldforret og er blevet gammelt, lader sig og uden Betænkning drive ud i en feed Græsmark, naar det en mavert, og skal derfor fedes i samme, hvorom igientagne Enfaringer vidner. At Qvæget skulde staae sig stivt, er desuden saa lidet at befrygte i den varme Aars Tid, som at man mærker noget dertil om Vinteren, da dog alt Qvæg paa den Tid er i Stalden. Ved Qvægets ordentlige Rygtning paa Stalden anvender man Middags Timen til at bringe Giødningen paa sit Sted, og forskaffe reen Strøelse. Jmedens dette Arbeyde giøres, bliver Qvæget lukket ud af Stalden, og kan og tillige bringes hen til Vandet, men det er ude. Befrygtelserne i Henseende til Stald Foeringen berver altsaa paa ugrundede Forestillinger, og stemmer ikke allevegne overeens med Erfarenhed. Det var at ønske, at den for den største Deel kunde blive indført, at forstaae, hvor der ikke findes naturlige Forhindringer i Veyen, eller saadanne, som ei med Tiden kunde ryddes bort, eller hvor man ikke af uovervindelig Egensindighed vil endelig blive ved den gamle Slentrian; thi ellers maatte den formedelst dens store Fortrin ingen Undtagelse lide. Man maatte giøre Begyndelsen med de fuldkomne Malke=Kiør, den øvrige Nytte af denne Anstalt maatte siden blive indseet af sig selv. Kunde man paa nogle Steder, ikke betiene sig af Stald Forringen, uden i Henseende til Malke Kiøerne allene, saa skulde dog samme allerede være en stor Forbedring over et heelt Land. Det er mueligt, at man kan udrydde Lyng og Hede ved Ompløyning, og dyrke samme med Esparcette eller andet kunstigt Græs, efterdi ingen Jordbund er saa slet, at derudi ikke skulde voxe et eller andet Slags, naar man tager Giødning til Hielp, hvilket man udtrykkelig kan see paa de Steder af Heden, som dyrkes til Korn eller Græsavl. Men den blotte Hedens Ompløyning uden Giødning hielper ikke, eller naar den ikke Aarligen bestandig ompløyes og giødes. Hede=Jorden er af den Art, at den bærer Lyng og Hede paa nye, omendskiønt den engang er dyrket, naar den siden bliver udyrket i ti eller flere Aar. Jblant de bekiendte Foer=Urter har Esparcette den Natur, at den tager til Takke med den sletteste Jordbund, naar den ikke er blot Sand, og forsynet med en nærende Grund. Men i Hede Jord, som ikke er giødet, kan den ikke komme fort. Af et Høved, som foeres got, kan man have ligesaa store Nytte, som af flere, der foeres slet. En stor Qvæg Stabel, som bliver holdet og ernæret kummerlig, forskaffer udtrykkelig flettere Nytte, end en vel udfoeret liden Qvæg Stabel. En Koe, der faaer fuld Forring, giver ligesaa megen Mel og Grødning, som to Stykker ved halv Forring. Ved en liden Qvæg Stabel er ikkun halv saa megen Fare for Tab, som ved en nok engang saa stor. Til en stor Qvæg Stabel maae Vinter=Forringen i slette Aaringer meget kostbart anskaffes, da den for rede Penge bliver ligesom kjøbs paa nye, og sætter da Eiermanden i en gandske betydelig Forliis. At foere Qvæget med det, som affalder i Huusholdningen, forsømmer vel ingen sparsom Landmand, men det maae mærkes, at saadan Forring er ikke tilstrekkelig. Kunde man end i en Huusholdning foere nogle faa Stykker dermed, saa vilde det dog ikke være fordeelagtigt, med saadanne Urter at dyrke noget stort Stykke Jord; thi Affaldet i den største Huusholdning kunde ey blive saa meget, at nogle faa Høveder kunde tilgavns foeres dermed. Til Foer=Avlingens Formerelse har nogle raadet til, at af meye den grønne Sæd, medens den endnu er ung, og at tørre samme til Vinter=Forring. Om nu endskiønt de grønne Blade af Korn og Mark=Frugter, naar de afmeyes unge, giver et got tørt Forder, og ommendskiønt man dermed kunde opfylde et temmeligt stort Rum paa Loftet, saa er det dog næsten troeligt, at de vilde soinde meere ind end andet Høe, som afmeyes ungt. Det nægtes ikke, at saadanne grønne Blade jo er et meget kraftigt Qvæg Forder, naar de gives Qvæget, medens de endnu ere grønne, og i saa Fald er det et stort Hielpe Middel, at kunde foere sit Qvæg med Nytte og vel paa en Tid af Aaret, naar der ofte er Mangel paa andet grønt For der; men det er ikke afgjort, om Sæden ey ved saadan Afmeyning tager Skade. Det skeer vel ikke, naar den ey endu er voxet saa høyt, at den er nær ved at sette Ax, og naar Jorden, hvorudi den voxer, er vel giødet; men saadan Afmeyning er gandske vist skadelig for den Sæd, som er saaet i ugiødet Jord. Deels vilde Ukrudet derved faae for megen Luft, og deels vilde Agerens liden Næring foraarsage, at HovedHalmstraaerne vilde blive smaae, og ikke kunde frembringe dygtige og fuldkomne Ax. De Steder, som lider derved, at Qvæget undertiden anfalder dem, og afæder Bladene, medens Kornet endnu er ungt og i Utide, kan derpaa give det øyensynligste Beviis. Nyeheder.