Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1781-05-11
Tanker. At Heste stige vil i Priis i dette Aar. Formode Kiøbere, som Handelen forstaaer, Paa Grund af Englands Krig; - men Jyllands feede Stude, Og hvor de blive af, de velbekiendte Mænd, Med vide Buxer og den runde Kat om Lænd; Det er en anden Sag, hvo løser denne Knude? Paa Hynder sidde de i største Herre=Sahl, Og faaer Caresser for den kiære Capital, Og drikke beste Most, der pirre kan i Pander, Nr. 290 Aar. Og Raader bukke mildt, og Fruer dække Bord, Naar Skaffer siger kun det trøstelige Ord: Myn Heer, soll ve, dat Jaer kopstaaen mit Malkander. - Vel sandt, en Hoben Qvæg nedslagtes paa Forsøg, Og skibes Udenlands i det afrundet Bøg; Men hvad det ey forslaaer, og vil kun lidet klække; Skiønt, naar en Handelmand er virksom i hans Kald, Og skaffer Landmand Træk paa hans opfyldte Stald, Det er Opmuntring værd, og fleere bør opvække. Paa denne Nærings Green alt Landets Vel beroer; Man siger, Koen døer, imedens Græsset groer, Dog kommer Haabet vist, hvor længe det end bier; Om Himlen svarer os fra det begyndte Væ Faaer Danmark sikkerlig Liebhabere til Fæ Naar Krigens mavre Aar har sluget Tysklands Qvier. Historisk En Fransk Ridder var allersterkest hengiven til den Feyl som meest gaaer i Svang. Engang, da Herren om Morgenen klædede sig paa, sagde han forglem ikke, i Aften. - Karlen havde Færdighed og Duelighed nok, og havde for nogen Tid siden henvendt sig i saadant Ærende til en fattig gammel adelig Enke, som havde en ung Pige til Datter, der var smuk, og endnu ikke sexten Aar gammel. Moderens meget store Fattigdom, og denne underfundige Laqvayes Smiggrerier, samt de Berømmelser han lagde paa sin Herres Ædelmodighed og Mildhed, aftvang hende det Samtykke, at opofre ham hendes Datter. Moderens Forestillinger og bevægende Grunde vare vel mange Slags, for at bevæge hendes Barn til en Gierning, hvilken hun selv, som hun sagde, havde Afskye for paa den samme Tid, da hun formanede hendes Datter dertil; men mit Barn, sagde hun, kan du vel see din Moder at døe af Hunger, Pigen sagde hende herpaa ikke længer imod, men sagde med en Graadstrøm, hun vilde gaae, hvorhen man vilde føre hende. Lagvanen forde hende alt R 29. Ar saa til sin Herres Vaaning, og bragte hende ind i et beqvemt Værelse. Da han nu kom hiem, imodtog hans Tiener ham med en frek Fortrolighed, i det han raabte: hun er saa deylig, som en Engel. Da nu Ridderen saae hende flyde hen i Taare, sagde han med megen Forundring til hende: Veed hun ikke lille Pige, hvorfor hun er kommet herhid, Det ulykkelige Barn faldt ned for hans Fødder, og sagde med tusinde Hulke og Taare: Ak desverre, vist veed jeg det alt for vel, hvorfor jeg er bleven bragt herhid; min Moder har skikket mig herhid, for at giøre, hvad De begierer, paa det at hun og jeg kan faae Brød at leve af. Men Gud give, jeg maatte døe, førend jeg skulde blive føyet til de elendige Menneskers Tal, som leve uden Ære Ridderen, traadde tilbage og saade: Ney, saa ryggesløs er jeg ikke, at jeg imod eders Villie vil skille eder ved eders Uskyldighed. Dette Tilfældes Selsomhed opmuntrede ham til Dyden. Han hængte en Kappe om det unge Fruentimmer, førte hende heen til en Kones Huus, som var i Slægtskab, med ham, og lod hende blive der under hendes Opsigt Natten over. Den følgende Morgen skikkede han Bud efter hendes Moder, og spurgte hende, om hendes Datter endnu var uskyldig? Moderen forsikkrede ham, at den Gang hun blev overgivet til hans Tiener, vidste hun endda slet ikke af nogen Mand at sige. Er J da altsaa ikke, sagde Ridderen, en ryggesløs Kone, at i vil befordre eders eget Barn Vanære, Hun slog sine Øyne fuld af Skamfuldhed og Frygt ned til Jorden, og fuld af Forvirring, frembragte nogle afbrudte Ord og hendes Fattigdom. Det være langt fra, sagde Ridderen herpaa, at J skulde søge at forekomme eders Mangel ved et langt større Onde. Eders Barn er en smuk Pige, kiender J ingen, som vil have hende til Kone, Moderen sagde, at der var en vakker brav Mand i Naboelavet, som elskede hende, og som ofte havde sagt, at dersom hun havde tusind Daler, saa vilde han tage hende. Ridderen befalede hans Tiener, at udtælle disse tusind Daler, og derforuden halvtredsindstyve Daler til en Klædning til Bruden, og to hundrede og halvtredsindstyve Daler til en Biehielp for Moderen. Her er en dydefuld Pige, hvis Dyd er herlig blevet belønnet. Her en Mand, i hvis Character der ere blandede mange fleere gode Egenskaber og Skrøbeligheder, end Laster og Dyder, som bliver ligesom belønnet i sig selv, opmuntret til Dyder ved dette skyldige Barns Dyd; thi hvilken indtagende Fornøyelse for denne Ridder, at have reddet en elendig Moder fra Forbrydelse og fra Fattigdom, og en uskyldig Pige fra offentlig Skam, samt giftet en dydig Kone til en retskaffen Mand. - Saaledes belønnes Dyden og bliver dog til Slutningen æret. Om den lærde Montesqvien.