Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-12-06
J Følge det Anførte kan Mennesket, som hørende til Verden, altsaa ikke være noget frit Væsen. Enten man holder sig til Friheden i Almindelighed, eller man indskrænket sig til, hvad man kalder moralsk og fornuftig Frihed, saa bliver Tingen den samme. Det Moralske og Fornuftige maa, ligesom alt Andet, have sin Oprindelse fra Gud, og begges Tilblivelse ligner derfor alt Andets. Den samme Sammenhæng og Afhængighemaa da ogsaa gielde her. Jøvrigt er Aander ikke blot noget Usynligt og Ufatteligt, men man kan endog med Føie sige, noget Ubevidst, thi Aandens Yttringer give ingen Kundskab om selve Aanden; de vise kun, hvad den virker, ikke hvorledes den virker. At søge Friheden hos Aanden, er altsaa det samme, som at ville finde Lys i Mørket. Gaaer man nu over til Undersøgelsen af Menneskets Ufrihed, saa viser denne sig i fuld Klarhed, hvorved Umuligheden af Menneskets Frihed tillige godtgjøres. Menneskets hel Stræben er en Virkning af de Jndtrykke, som den indre Bevægelse, deels i sig selv og deels ved Indvirkning uden fra, foraarsager; og, naar hine Jndtrykke enten udeblive eller forandres, saa udebliver eller forandres ogsaa den menneskelyStræben. Enten Mennesket er glad eller bedrøvet, hidsigt eller roligt, dydigt eller lastefuldt, saa er det Gangen i den indre Bevægelse, som bevirker Sindsstemningen, Tænkemaaden og Handlemaaden. Derfor kan det ene Menneske, ved Indvirkning paa det andet, lede samme i alle muelige Retninger, snart styrte og snart opreise det. Ligesom Mennesket maa følge den oprindelige indre Bevægelse, saa maa det ogsaa følge den, ved Indvirkningen forandrede, Gang i samme, fordi Mennesket ingen anden Kraft har, end den, som ved Bevægelsen erholdes og det er derfor lige saa umuligt for Menneske at tilbageholde det Jndtryk, hvorfra den overhaandtagende Lyst (Attraa) til Tyveri opstaaer, som at modstaae det Jndtryk, hvorved en beherskende Tilbøyelighed til Horerie fremkommer, eller at kunne undgaae de modsatte Jndtryk af Sommerens Hede og Vinterens Kulde. At Menneskets Stræben ofte er dunkel, ja, uden Bevidsthed, beviser tilfulde, at Mennesket ikke bevirker, men kun følger Livets Strøm Bevægelsens Medfør) og sammes mere eller mindre tydelige Indtrykke. Paa samme Maade, som Mennesket ledes hen til Noget, ledes det ogsaa fra Noget, i det en modsat Jndvirkning frembringer en modsat Stræben. Følgeligen kan der ligesaalidet være noget Fortjenstligt i at afholde sig fra Lasten, som i at lade være at skrige Kun naar man ei fornemmer Smerten i en vis Grad, undgaaer man at skrige, og kun naar det Lastefuldes tiltrækkende Jndtryk maa vige for Dydens, undgaaer man Lasten. Jøvrigt finder man, at Forskjelligheden ved de Omstændigheder, under hvilke Mennesket befinder sig, medfører Forskjellighed i dets Ufrihed, men at Forandringen af Omstændighederne ikke ophæver Ufriheden; thi naar Mennesket ikke ledes af det Ene, saa ledes det af det Andet. Derfor kan intet Menneske handle eens under modsatte Omstændigheder, men nødes til at handle eens under lige Omstændigheder. Mennesket er altid glad, naar det Behagelige, og bedrøvet, naar det Ubehagelige omgiver samme, men aldrig bedrøvet i første, eller glad i sidste Tilfælde. Den, der skjeler i Dag, vil ogsaa skjele i Morgen, naar han vedbliver at være i samme Tilstand; men, forandres hans Tilstand, vil det ogsaa blive umuligt for ham at skjele. Man kan saaledes ligesaalidet tænke og handle, som spise, uden Aarsag, nemlig uden et saadant Jndtryk, som kun kan forenes med visse Omstændigheder. Hvad enten denne Aarsag findes nær eller fjern, hvad enten den virker umiddelbar eller middelbar, gjør intet til Sagen: den bliver, i sit Væsen stedse uforanderlig, d. e. lidende eller drivende.