Aalborg Stiftstidende, 1830-01-07
Omendskjøndt vore indre Anliggender næsten udelukkende beskjæftige den almindelige Opmærksomhed og kun levne os liden Tid til at agte paa den udenlandske Politik, saa har dog den franske Nation hidtil taget altfor megen Deel i Grækenlands Skjæbne, til ganske at tabe dette interessante Land af Syne. J mange Cirkler, er Grækenlands nærforestaaende Emancipation Gienstanden for levende Debatter og Forslaget til at indskrænke det græske Gebeets Grændser, som gik ud fra vort Ministerium, misbilliges i disse ligesaa meget, som Tilbagekaldelsen af vore Tropper fra Morea. Man tilskriver Hertugen af Wellingtons Jndflydelse paa Fyrsten, af Polignaes Person, at det første Skridt til at forandre Protocollen af 22de Marts og de deri for Grækenland fastsatte Grændser, blev gjort herfra. Thi Fyrst Polignac, som ved Udfærdigelsen af hiin Protocol bestemt erklærede sig for Udvidelsen af Grækenlands Grændser til Bugten ved Arta og Volo, og med megen Veltalenhed søgte at bevise, at de mæglende Magters Hensigt at berolige Grækenland og sikkre det imod ethvert Angreb af Tyrkerne, ene ved denne Grændselinie vilde være at opnaae, synes nu, ved at indvilge de nyere og snævrere Grændser, aabenbart at modsige sine tidligere Anskuelser. Da han dengang berørte de Midler, som vare væsentlig fornødne for Moreas Rolighed, udtrykte han sig i hine Conferentser saaledes: "Roligheden i de Egne, som ligge Norden for Bugten ved Lepanto, vil saaledes bedre være sikkret; de Folk, som beboe dem, have taget virksom Deel i Jnsurrectionen; et stort Antal af dem findes blandt de græske Tropper; en anden Deel er flygtet til Øerne. Grækenlands Jndskrænkelse til Moreas Gebeet vilde saaledes tvinge en stor Deel af Rumelioterne til at give deres Eiendomme til Priis. Da de have impromitteret sig altformeget, kunne de ingen Sikkerhed haabe blandt Tyrkerne, og 180000 Christne, som endnu leve paa det Gebeet, som strækker sig fra Morea til Bugten ved Arta og Volo, opoffrede til 7 høist 8000 Tyrker, som der endnu have overlevet Krigens Rædsler, vilde med Uvillie bære det dem paalagte Aag og meget snart fornye en Krig, som, ved at udbrede Uordener og Blodsudgydelse, paa nye vilde kræve Magternes Mellemkomst. Øen Enboen giør imidlertid en mærkværdig Undtagelse. Vel gjorde den Oprør i April 1821 men, paa nye undertvungen i Juli 1824, kunde Opstanden der ikke faae nogen Varighed. Hele Øen erkjender nu Sultanens Herredømme og den tyrkiske Befolkning, som i det øvrige Rumelien forholder sig til de Christnes som 1 til 10, staae paa Enboen kun i et Forhold som 1 til 6. Disse Hensyn synes rigtignok at være af en alvorlig Natur, men de maae vige for andre af en høiere Art. Enboea, som strækker sig parallel med den græske Kyst, ligger i Flanken af alle dens Forsvarslinier, hvorfor ogsaa Tyrkerne havde indlemmet det østlige Grækenland i Paschaliket Negrepont. Communicationerne imellem begge Bredderne af denne Canal ere lette og hyr pige; uden Negreponte vilde det østlige Grækenland see sin Skibsfart hæmmet og Veiene til Afsætning lukkede. Endelig, om ogsaa Øen for Øieblikket er bragt til Lydighed, saa tør man dog antage, at Gjæringen i Gemytterne endnu spirer. Da det alene var paa Euboegernes Opfordring, at Oberst Fabrier i Aaret 1825 foretog sin Expedition derhen. Det maa altsaa forekomme besynderligt at see et Forslag til snævrere Grændser for Grækenland, komme fra samme Kilde, ved hvilken man for faa Maaneder siden med saa vigtige Grunde søgte at godtgjøre Nødvendigheden af at bestemme Grændselinien mellem Bugterne ved Arta og Volo, som den eneste hensigtsmæssige, da dog Grækenlands Stilling i denne Mellemtid aldeles ikke har forandret sig, og de samme Grunde for Grændsebestemmelsen, som bleve antagne gyldige i Protocollen af 22de Marts, altsaa maa være til endnu. Man maa derfor med Sandsynlighed formode, at det er en fremmed Jndflydelse, som her har gjort sig gieldende og bibragt Fyrst Polignac andre, med hans tidligere Yttringer kun lidet overeensstemmende Anskuelser!