Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-10-15
Blandede Efterretninger. At Napoleon under sin seierrige Fremgang, i Tydskland a. maatte finde mange og mangehaande Smigrere uden for Frankrig er naturligt; men i den Grad, hvori adskillige tydske Skribentere fornedrede sig, for at tilhykle sig bifald af deres Fædrenelands Undertrykker, overgaaer al Forestilling. Blandt disse udmærke især to Forfattere sig, der gjorde sig det til et Kald, at ophøie al hvad der kom fra Napoleon, om det end skulde skee paa det dybt sukkende og dybt fornedrede Tydsklands Bekostning. Den første af dem er Dr. Karl Venturini, der har fortsat den med lige saa megen Frimodighed som Grundighed forfattede Bredowske Krønike, indtil 1811, og som i alle Dele er en sand Antipode af sin nylig alt for tidlig afdøde Forgjænger. Vel siger han i Fortalen til den første Deel af Geschichte unserer Zeit" (eller Krøniken for 1809) "jeg tør forsikkre, at i min skjulte Bolig, med meget maadelige Fornødenheder og min faste Beslutning: aldrig igjen at søge nogen glimrende Løbebane, som jeg frivillig, for at redde min Selvstændighed, traadte tilbage fra - hver Partiesyge ligesom hver smaalig Menneskefrygt er mig fremmed, men forsaavidt man bør dømme ethvert Menneske efter sine Gierninger som hvert Træ efter sine Frugter, saa modsiger hans Arbeide selv ganske denne Forsikkring. Hans Krønike er en væmmelig Lovtale over den Napoleonske Regjering. Kun til Prøve læse man her, hvorledes han omtaler Kongen af Roms Fødsel: Unægtelig stadfæstes ved en Begivenhed i Aaret 1811, at Napoleon hører til de overordentlige Mennesker, som alt, hvad de foretage sig og ønske, lykkes, indtil den Punkt, hvor deres Planer ikke ligefrem stride mod Forsynets Planer. Napoleon erklærede som Bestemmelses grund for Skilsmissen fra sin første Gemalinde og som Formaal for sin Formæling med Prindsessen af Østerrigt: at have naturlige mand lige Afkom. Han gifter sig, og see, strax i det første Aar af hans Ægteskab nedkommer hans Gemalinde lykkelig med en Søn, og denne Søn opfyldte alle sin keiserlige Faders Ønsker, om han end blev den eneste ". (Alle her udmærkede Ord findes saaledes udmærkede hos Forfatteren selv.)" J denne Tone ere hele denne af tre temmelig tykke Bind bestaaende saakaldte Nutids=Historie skrevne. - Et værdigt Sidestykke til denne Bog ere Untersuchungen aber den Geburtaadel und die Møglichket seiner Fortdauer im neunzenten Jahrhundert, von dem Verf. des nenen Leviathan, 1807. Forfatteren er den bekiendte F. Buchholz, hvis "Moses und Jesus Hr. T. Thaarup har oversat paa Dansk. J nærværende Skrift gaaer Forfatteren løs paa den fødte Adel, og giver sig Umage for at bevise, at der ikke kan være nogen Lykke paa Jorden, saalænge der gives en fød Adel. Men man høre hvilket Middel, han foreslaaer til at indføre en bedre Adel end Fin dal Aristocratiet er og var. "Det eneste Middel, siger han (S. 339) til at opnaae en taalelig Selvstændighed, er at opbyde alle Kræfter, *) Hvorledes Hr. Venturini kunde ansee det for at saa overordentlig Begivenhed; at Napoleon fik sig en Søn, er saa meget mere ubegribeligt, som en saadan Begivenhed, saafremt Forf. ikke vil nægte, at den indtraf efter Naturens evig uforanderlige Love, hører til de almindeligste der kan tænkes. Hvorfor skulde Napoleon ikke lige saa godt som saa mange Tusinde af hans ringeste Undersaattere kunne nyde det vist ikke sieldne Held, at avle i sit Ægteskab en Søn Vil usan indvende, at Lykken egentlig bestod i at det var en Søn og ingen Datter, saa kan man svare, at hvor der allerede fødes et Barn der maa det nødvendigt, naar det ikke skal være en Tvetulle, hvilket allerede hører til de sjeldne Fødsler, enten være en Dreng eller en Pige. De var altsaa entet Overordentligt, at det bleen Søn. En anden Sag er det, naar Hr. Ventariat forsikkrer os, at den, den Gang han skrev omtrent 2 Aar gamle Søn, lovede at opfyld alle hans keiserlige Faders Ønsker, om han end blev den eneste; thi da taler han i en propbetiAand, og for Propheter bør man have stor Respecfor at tilveiebringe en den franske lignende selskabelig Forfatning. Uden Lighed i Bestyrelsen, uden Lighed i Retspleien, uden Lighed i Conscriptionen ingen Redning!" Næsten paa hver Side af hans Bog bestræber han sig for at vise, at der ingen bedre Regjering, ingen bedre Love, ingen bedre Adel gives end i Frankrig, og at dette og Napoleon er det Mønster, Europa ufravigelig bør følge, naar det endnu skal reddes.