Aalborg Stiftstidende, 1841-11-27
J denne Anledning skal jeg imidlertid blot tillade mig at bemærke, at ligesom en slig Frigivelse i Reglen ikkun tildeles den, der tiltales for første Gang begaaet Tyveri eller anden mindre Forbrydelse, saaledes vilde det ligefrem stride mod Lovens Princip for Varetægtsarrestens Anvendelse, om saadanne Forbrydere vare blevne belagte med Arrest. Hvad der i saa Henseende er skeet, er altsaa skeet i fuldkommen Medfor af Loven, og havde Hr. Boggild kjendt denne, mærkning, der hos den Ukyndige kun kan egne sig til at fremkalde en ligesaa hadefuld som fordærvelig Mistillid. Uvidenhed maa imidlertid undskylde Meget og saaledes ogsaa Hr. Bøggild i foranførte Punct; men naar han derefter, som en Art Conclusion til det øvrige Jndhold af sit Brev, siger, at en hvitstaaende Embedsmand i Kjøbenhavn engang har yttret, at Vensyssel er et Land, der ligger norden for Lov og Rett, og at disse Ord - idet minde ste for Dronninglund Herred - synes at ville stadfæste sig. da gaaer han unægtelig for vidt, og jeg troer neppe at kunne icile, naar jeg antager, at en saa aabenbar ugrundet og fornærmelig Jnsinuation, hvorved det er øiensynligt, at han ikkun kan have havt til Hensigt, at ville saare en at Alle agtet Embedsmand, vil blive mødt med den Foragt, den fortjener. Sæby, den 2de November 1811. Kühnel. Jeg maae fuldkommen tiltræde, hvad Hr. Forpagter Bøg atid i dette Blads Nr. 224 har anført om den svækkede Tilstand, hvori Eiendomssikkerheden i Dronninglund Herred befinder sig. Der er saaledes ikke saa Exempler paa, at hele Huse i 3 a 4 Nætter ere aldeles nedrevne og bortstiaalne. Ja Tyvenes Uforskammethed er endog gaaet saa vidt, at de have stiaalet Huset over Liget af en død Fæster, saa at Konen maatte flygte derfra og overlade Liget til de ubekjendte Gjæster. Et andet Tilfælde kan ogsaa anføres, hvor den halve Deel af et Huus blev bortranet medens den anden halve Deel beboedes af et gammelt Fattiglem. Avlsredskaber tør man aldrig tænke paa at lade forblive paa Marken Natten over, da man ikke alene ikke er sikker paa at have dem i Behold næste Morgen, men man kan endog være temmelig vis paa, at de enten ere aldeles forsvundne eller idet mindste plyndrede for Alt, hvad derfra kan løsnes af Jern, eller ituskaarne og tildeels bortførte. Ja med faa Ord, der er intet, enten Levende eller Dødt, som er nogen, ledes let at bevare i Tyvenes Huler, som staaer sikkert for Tyvehaand, uden i Huus og under Laas, og saa gjælder det endda og stærke Huse og stærke Laase. Jeg maa derfor paa Jurisdictionens og egne Vegne gjentage det nu oftere udtalte Ønske, at der fra Regjermgens Side maae blive truffet saa kraftige Forholdsregler imod hiint Uvæsen, at det kan blive hæmmet. Ogsaa den personlige Sikkerhed staaer, som det viser sig. paa saa svage Fødder, at det er at vente, at den vil tildrage sig Vedkommendes Opmærksomhed. Ja endog Retsnye delsen er efter min Erfaring i høi Grad uvis at opnaae, selv hos den, som her i Jurisdictionen efter sin Eed burde hævde Ret og Retfærdighed. Og har denne Omstændighed, som vel ikke er uantageligt, havt en mægtig Jndflydelse paa den saa svækkede Persons- og Eiendoms-Sikkerhed med alle sine sørgelige Følger, hvormeget mere bliver det da ikke Pligt herom ofentlig at udtale sin Overbeviisning, naar derved muligen kan virkes til en bedre Tingenes Orden. Vel træder jeg ved disse mine Yttringer i Oppositions Forhold til Embedsmanden og forudseer, at Saadant for mig kan have ubehagelige Følger, men Tanken herom kan ikke bringe mig til at være taus, hvor det gjælder det almindelige Vel. Det vilde være for vidtløftigt, her at opregne alle det Tilfælde, hvor jeg troer, at der har været Grund til at anke over Mangel paa Retsnydelse. Men den Embedsmand, som hvem det offentlig i Retten har kunnet siges at han efter den strænge Ret har gjort sig skyldig til at bøde sine 3 Mk. efter Lovens 33-11 uden at han har dristet sig til, herimod at tage til Gjenmæle; - Den Mand, om hvem det ligeledes har kunnet siges, at han har afgivet en aabenbar urigtig Erklæring, til Præjudice for Vedkommende; - Den Mand, som kan oppebære Auctionsgebyhn, af Eiendomme, som sælges underhaanden fra et ham til Skiftebehandling overgivet Bo, ligesaafuldt som om de vare solgte ved offentlig Auction; - Den Mand, der undlader at behandle eller tilendebringe for ham anmeldte Tyvsager - Den Mand, der frifinder Huustyven for Straf og henviser den Bestiaalne til Udøvelse af Huustugten - Den Mand, som ikjender nogle Dages Vand og Brødstraf for at have opbrudt Kirkens Fattigblok imod Lovens 6164. - Den Mand, som ikkun ikjender 10 Dages Fængsel paa Vand og Brød, for det gjenstridige og opsætlige Tjeneste tiende, som i flere Tiendes Overværelse og uden mindste Anledning, indtil Blods Udgydelse, voldsomt har overfaldet sin Husbond ; Den Mand, som har modtaget Vidneforklaring af Personer, som efter Lovens 113-16 ei skulle ansees, og uden at den Paagiældende har været varslet, til at paahøre Forklaringen; - Den Mand, som har taget saadanne Vidner i Eed, og det uden den Paagiældendes Nærværelse i Retten, men først senere for at bøde paa det Forsømte, for hiin har ladet Vidnerne ratihabere de allerede vedfæstede Vidneforklaringer: - Den Mand, som har modtaget Vidneforklaringer, ligeledes den Paagiældende aldeles uafvidende, og som den simple Menneskeforstand maatte sige ham var aldeles falsk, og dog senere benytter dem som Actstykke imod hiin : om denne Mand er det vel ikke formeget sagt, at Retsnydelsen ved ham er uvis, og denne Mander By- og Herredsfoged Heiberg i Sæby. Dronninglund, den 22de November 1841. A. Formann. rer.