Jyske Efterretninger, 1768-10-07
Om Medgangs og Modgangs forskelli. ge og virkninger. Malo me fortuna in castris suis qvam in deliciis habeat (). Sma. vor rørende er Synet af den Forvirrelse, som daglisen fremstiller sig for vore Øyne, Overalt seer man det lidet Antal af Vise, som ere en Ziir for det menneskelige Kiøn, at gaae frem i Nedrigheden under den store Hob af de Foragtede; Da de Ugudelige, der ikkuns ere andre til Anstød og Forargelse, opsvinge sig uden hindring, til Høyhedens Spidse. Er det da dydige Siele beskiæret Sø. c) Jeg seer heller, at Lykken har mig til sin Stridsmand, end til sin Kiæledegge. at være et Maal for Gienvordigheder, og skal de Lastesudes Foretagende allene blive kronet med en forønsked Fremgang og Lykke, Vi ville vogte os for at laste Forsynet. Lader os tage den sunde Fornuft til Raads, den tilbyder, os dog nogen Anviisning til at opløse dette vanskelige moralske Spørsmaal - Det er en paa Erfarenhed grundet Sandhed, at saa vel Lasterne som Dyden gjerne unddrage sig Folkes Øyne, hine for at skiule deres Skam, og denne, før at undgaae de for den saa farlige Lovtaler. Men Laster og Dyden skulle begge fremstille for Menneskene er lige nyttigt Skuespil, at der i deres Hierter kunde opkomme en Afskye for hine, og en Efterstræbelse i Henseende til denne. J Verden bliver altsaa Tingenes visse Indretning, eller saadan en Tilstand fordret, i hvilken Lasterne vise sig i deres Hæslighed, og Dyden i sin Skiønhed. Men er ikke den udvortes Lykkes Stand just den selv samme Skueplads, paa hvilken Lasterne sees i deres fulde Afskyelighed og utæmmede Vildhed; Og hvor skinner Dyden klarere, end i Ringhed og i Gienvordighedernes mørke Omstændigheder, Lykke og Ulykke i Verden er altsaa et Middel, hvorved saavel den Lastefulde som den Dydige bliver kundbar og fuldkommen synlig - Den Lastefulde antager ofte Dydens Skin, for ikke at opvække en almindelig Misfornøyelse imod sig. Allene den Forstilling falder ham besværlig. Han ønsker sig de Omstændigheder, i hvilke han kunde frit lade sine Begiærlig beder Tøylen, og ustraffet følge hans lastefulde Drift. Han stræber efter Rigdom og Høyhed. Neppe har han naaet Maalet af sine Ønsker, saa aflegger han Skiulet, og Lasternes Strøm bryder da ud af hans Hierte igiennem alle de forhen modsatte Dæmninger. Naar man for den mindste Feyl angriber og afstraffer den, som er i ringe Stand, saa seer man derimod igjennem Fingre med de Høyes og Riges Forbrydelser, ja, det feyler ikke paa Smigrer, der end og antænde dem Virak. Enhver tilbeder Lykkens Gudinde og hendes Yndling. J disse Omstændigheder har den Lastefulde altsaa ingen Aarsag til meere at forstille sig. Han finder en banet Vey for sig til at giøre det det, som ikke er ret, og hans Lastefulde Handlinger blive fra alle Sider yndede - Lykkens Stand i og for sig selv gjor vel ikke lastefuld: Allene, den er en Byrde, som end og ofte nedtrykker de Sterke. Just den samme Lykke, som ophøyer Menneskeet, fremstiller ham tillige i hans Nedrighed, at han viser sig for det menneskelige Selskab i hans skammelige Røgenhed, og bliver ofte et afskyelsesværdigt Skuespil paa Laster -Men ligesom Soldatens Heltemod allene sees paa Valpladsen, og Styremandens Standhaftighed i de stormende HavBølger, saa vise sig de Vises ædle Siele i Gienvordigheder. Han lever i Trang, og er dog ligegyldig i Henseende til Rigdom, han beviser sin Bestandighed da meest, naar han ingen Hielp fra andre har at haabe til. Som en Eegs Styrke tydeligst falder i Øynene, naar den af Stormvindenne er berøvet al Prydelse af dens Blade, saa er hans Dyd det kostbareste Røgelse lig, som allene paa Jlden lader de Omstaaende finde dets behagelige Lugt Naar den Lastefulde i hans Lykke ofte maae skamme sig for sig selv, saa bliver den Dydige i sin Ulykke for Verden et lærerigt og værdigt Exempel paa Beundring, Kierlighed og Efterfølgelse. Orden. paa Sagerne til Landstinget som skal holdes Onsdagen den 12. Octobr. 1768. Optagen Sag. 1. Søren Nielsen Smed i Bierle, contra Frue Commerce Raadinde Kruuse til Hvolgaard.