Viborger Samler, 1783-01-20
laus Glob nedstammede fra en høi og paa den Tid særdeles mægtig Adelig Familie. Han havde i sin Ungdom studeret til Paris og reist vidt omkring, hvorpaa han ved sin Hiemkomst blev Prælat, og Provst i det Børglumske Convent. Siden efter i Aaret. i Aaret 1251 blev han Biskop der i Stiftet, formodentlig ved Hielp af Erke=Biskop Jacob Erlandson, da denne Værdighed synes ellers, at være gjort ham stridig. Thi Pave Urbanus den 4de forekastede Ærke=Bispen det som en Egenmyndighed og Mishandling i et Brev af 1264, med disse Oro. Til Børglum Kirker haver du imod den Romerske Stoels Villie ordineret en ved Navn Olaus, som er berygtet for mange lastefulde Gierninger. Saa stor en Velynder bemt. Erke=Biskop var af Biskop Glob, saa meget blev han hans Fiende, fordi han holdt Kong Christopher den 1ste, hans Partii, hos hvem Ærke Bisp Erlandson Aar 1256 var falden i Unaade; hvorover og Erke Bispen satte Biskop O. Glob i Bann, i sær fordi Glob imod hans Forbud havde indfundet sig i Odense ved Prinds Eriks Kronnings=Fæst. Uagtet denne Lydighed og Troeskab mod sin Konge, besad dog Biskop Glob ingen god Karakteer, hvilket sees saavel af foranførte Pavelige Skrivelse, som og af følgende hans Foretagende: En Adelsmand Glob, Herre til meget Landgods i Provindsen Thye, sendte sin Søn Jens Glob da samme var i sit 10de Aar, ud i Fremmede Lande, man veed ikke, i hvad Henseende. Jmidlertid døer Faderen. Biskoppen Olaus Glob af Børglum, en Forvandte af samme Huus fik Lyst til, at drage disse mange Godser til sig, som tilfalt den unge Herre Jens Glob, der var udenlands. Til den Ende indviklede Biskoppen Enke=Fruen i en vidtløftig Proces, og bragte det endelig hos Paven saavidt, at hun Hs hun blev sadt i Bann og alle hendes Godser faldt i det Geistlige Jnterdict, saaledes, at paa værende Tid maatte intet Barn blive døbt, intet Liig begraves, ingen Kirke aabnes, og ingen af Enke=Fruens Venner eller Underhavende torde vise hende mindste Hielp eller Tieneste. Hun skal derover i 7 Aar, ved Hielp af en eneste Pige selv have dreven sin Agerdyrkning. Endelig besluttede hun sig til, at reise til Rom og aabenbare Paven hendes Nød og Uskyldighed. Paa denne Reise havde hun, efter Sigende kun 2 Oxer for hendes Vogn og hendes Pige var hendes Kudsk. J Tydskland mødte hende af en Hendelse hendes Søn Jens Glob, som hun kiendte og anraabte om Hielp. Han tog sig Moderens Sag an, reiste derpaa til Rom og udvirkede saa meget hos Paven, at hans Moder og alt hende tilhørende blev løst af Bann og fuldkommen sat i forrige Stand igien. Efter Hiemkomsten lagde Jens Glob Sag an imod Biskoppen for hans forøvede store Mishandling og Ondskab, men kunde intet udrette, fordi han undslog sig for alle verdslige Retter og henskiød sig til Paven. Da nu den Fornærmede havde fast besluttet, at havne sig paa Biskoppen, og bragte i Erfaring, at Biskoppen med det første vilde komme til Thye, for at holde Kirke Visitatz, skrev han til sin Svoger, Oluf Hase, der boede i Salling, og bad, at han med sit Mandskab vilde komme til ham i Hvidberg Kirke paa Thyeholm. Denne Svoger, som ikke vilde negte ham sin Troskab og Hielp, vovede sig derfor med Livsfare over Liimfjorden ved Venøe eller Otte Otte=Sund, og mistede i Oversvømmelsen 12 af de Ryttere, han havde med sig. Da han kom til bemt. Kirke, mødte ham Jens Glob. Han spurgte ham da, hvorledes det nu stod med ham og Biskoppen og fik til Svar: de havde sluttet Forliig. Forliig! sagde Oluf Hase, saa vil jeg ligesaalidet skiænke dig Livet som biskoppen; hvorpaa han trak sit Sværd og vilde dræbt ham. Men da han paa Jens Globs Begiering fulgte ham ind i Kirken, fandt han Forliget sluttet saaledes, at Biskoppen laae for Alteret og ligeledes alle de Tienere og Folk, han havde med sig, nedsablede og døde. Broderlighed.