Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-08-24
Nykjøbing, den 24de August. Hs. Majestæt Kongen af Sverrig og Norge har ved sin Gesandt i Kjøbenhavn, Baron Lagerheim, igjennem Fyens Stift amt ladet Dentisten Hr. W. F. G. Heins, der er bosat i Odense, tilstille en kostbar og særdeles smagfuld Guldbrystnaal med Brillanter, til Beviis paa Hs. Majestæts Paaskjønnelse af de forskjellige Opfindelser, der ere blevne Høistsamme forelagte af Hr. Heins. Hr. Proprietair W. Hirschfeldt fra Grossnordsee ved Kiel var tilstede ved den danske Landmandsforsamling i Odense, og yttrer derom i "Landwirthschaftlige Zeitung, og andre landoeconomiske Blade, at af den meget talrige Forsamling fremlyste de Danskes ivrige Bestræbelser ei alene for at indhente andre Lande, men om muligt endog at hæve sig over disse; men dette burde anspore os (Tydskerne) til at gjøre os Umage for, ei at lade os fortrænge fra de engang vundne Fordeele. Under Forsamlingens Forhandlinger, der førtes med megen Livlighed, udtaltes flere Gange den Taknemmelighed, der skyldtes de mod Sønden boende Naboer, i Særdeleshed Holstenerne, for de allerede vundne Fordele af en høiere Cultur." – Tilvisse er det en Eiendommelighed hos den danske Nation, i høi Grad at anerkjende Andres Fortrin, en Anerkjendelse, der stundom endog gaaer saa vidt, at den udarter til overdreven Efterabelseslyst; men det ligger tillige dybt begrundet i Sagens Natur, at selv den meest Beskedne vilkaarligen foranlediges til, naar Andre fremhæve deres Fortrin paa en noget arrogant Maade, at anstille Undersøgelser, hvorvidt disse Fortrin ere imaginaire eller virkelige. Det kan saaledes ikke nægtes: at medens Svingplovene, af en for de forskjellige Localiteter passende forbedre Construction, allerede i mange Aar brugtes og endog forfærdigedes af den danske Bonde, var den i Holsteen endnu aldeles ubekjendt, og enkelte Exemplarer, som Godseierne havde forskreven fra Udlandet, henstode ubenyttede, fordi hverken Huusbonde eller Tiende forstod at bruge dem; at Ledharver i lang Tid brugtes i Danmark, førend Holstenerne oplystes om disses Fortrin, at fortrinlige Tærskemaskiner forfærdiges og bruges i Danmark, medens de i Holsteen, hvor de formedelst Overflødighed paa arbeidende Hænder vel bedre kunne undværes, dog, naar de anskaffes, stedse forskrives fra Udlandet og som oftest endog henstaae ubenyttede, fordi Folkene ei forstaae sig paa at arbeide med disse paa en hensigtsmæssig Maade; at den bedre danske Landmand allerede i længere Tid betragtede Agerdyrkningen fra et meere rationelle Standpunct, medens Holsteneren endnu eensidigen hængte ved sit Kobbelbrug; at Danmark langt tidligere end Holsteen eiede forædlede Schæferier. Dog, alt Sligt ansee vi for altfor store Bagateller, til at de vare værd at omtale; vi kunde endog beskyldes for Arrogants, ved at ville fremhæve Fortrin, der muligen i Andres Øine synes meget ubetydelige: Hr. Hirschfeldt har havt den Godhed, at foreholde os vore Naboer høie Standpunct, – vi bøi os i Ydmyghed; vi erkjende, at det er langtfra at vi have fundet de Vises Steen, men vi haabe tillige, at denne Erkjendelse vil lede os til et høiere Trin, end naar vi troede at have naaet Culminationspunctet, hvorfra vi med stoisk Rolighed ringeagtende kunde skue ned paa Andre, thi Hovmod staaer for Fald, – Hr. Hirschfeldt blev senere i Forsamlingen af Dirigenten opfordret til paa Tydsk at foredrage sine Anskuelser over Drain-Systemet. Han beklager saare meget, ikke at have været tilstede, da Opfordringen blev gjort, men det er os, der ere at beklage, idet vi tabte Hr. Hirschfeldts udmærkede Foredrag, der, fremført med tilbørlig Suffisance, sikkert vilde have electriseret hele Forsamlingen og til de fjerneste Tider havt uberegnelige Følger for vort Agerbrug! – Den samme Hr. H. var saa uheldig, ved et Besøg paa Gjeddesdal ved Kjøbenhavn i dette Foraar, at komme til at passere nogle sletdyrkede Bøndermarker, og at see nogle Bønder i røde Trøier (?) og med Piben i Munden at spadsere til Kroen. Han dømmer derefter, at disse Folk have formeget af den gode Jord og maae være forskrækkelig dovne, og harmes over, at de desuagtet raabe paa Reformer; han forsikkrer, at det var den bedste Reform for dem, dersom de med en god Corporalstok dreves til Flid og til et bedre Avlsbrug, de vilde derved udsvede deres politiske Tendentser og deres Finantsvæsen vilde befinde sig bedre derved, end naar de ligge paa den lade Side og lade deres Marker forkomme. Her seer man ret, triumpherer han til Slutningen, som man driver det, saaledes gaaer det." Vi kunne ikke noksom beundre Hr. H.s skarpe Blik, der saa hurtigen er i Stand til at fælde en decideret Dom over en stor Deel af vor Nation, der dog imidlertid ved slige Udladelser, neppe vil tabe Noget af den Agtelse, hvori den staaer hos det retsindige og bedre underrettede Publicum i Udlandet, som veed at tage dem for hvad de ere. Vi kunne jo ei heller beskylde Hr. H. for Eensidighed eller Uretfærdighed, thi han traf dog paa een Bonde, hvis Wirthschaft var et Non plus ultra, et glædeligt Syn, en – Dase i Ørkenen. Saavidt have vi kunnet følge Hr. Hirschfeldt; ved Ørkenen" maae vi standse.