Viborger Samler, 1832-01-02
Den 25de Jan. erklærede den polske Rigsdag HuseRomanow udelukket fra Thronen og denne for ledig. Følgen heraf var, at den russiske Hær under GrexDiebitsch den 3die Febr. rykkede ind i Kongeriget, hvorimod Landbuddenes Kammer i Warschau udstædte en Opfordring til de gammelpolske Provindser, at løsrive sig fra Rusland og slutte sig til deres Landsmænd. Uagtet de Hindringer, den kjække Partiegjænger Duernicki lagde i Veien for Russernes Fremmarsch, befandt Feldtmarschal Diebitscsig dog allerede den 19de Febr. ved Grochow, en halv Miil fra Praga, hvor det kom til et yderst blodigt Slag, der endte sig til Polakkernes Fordeel og tilintetgjorde den russiske Hærforers Plan, med sine tvende Fløie at gaae over Weichsel paa begge Siden af Hovedstaden, medens hans Centrum slog den polske Hær. Paa samme Tid slog General Deernicki Prindsen af Würtemberg, der ved Pulawi var gaaet over Weichsel og drev ham tilbage over denne Flod. Diebitsch gientog nu den 24de og 25de Februar sit Angreb paa Polakkernes Hovedarmee, der ogsaa efter en blodig Modstand rømmede Praga og trak sig tilbage til Warschau, efterladende en stær Besætning i det befæstede Brochoved. Skrzineck, udnævntes til Generalissimus. Diebitsch saae sig ikke istand til at benytte sine Fordeele; i Slutningen af Marts udbrød i Ryggen af ham et hæftigt Opror i Lithauen; overalt lagde Beboerne hindringer, i Veien for hans Operationer, og Mangel paa Subsistentsmidler nødte ham til at lægge sine Tropper i vidtudbredte Cantonneringer. Under disse Omstændigheder angreb Skriinecki uformodet Russerne den 31te Marts, ødelagde paa denne og den følgende Dag en stor Deel af Generalerne Geismars og Rosens Corpser ved Wawr og Dembe Wielkie og tilfægtede sig den 10de April en Seier over Resten af disse Tropper ved Siedler. Dernick i rykkede ind i Wolhinien for at understøtte en her og i Podolien udbrudt Opstand; Lithauerne havde erobret Polangen og fordrevet Russerne ind paa preussisk Grund, hvor disse, i smaa Afdelinger forjagede, dog forenede sig til et betydeligt Corps, toge Polangen tilbage og erholdt Hjælp fra Riga og Dünaburg. Men nu ramte flere Uheld Polakkerne. Sierawsk i blev slaaet, Hovedarmeen maatte trække sig tilbage, og General Dernick, der i Wolhinien blev omringet af Roth og Rüdiger, maatte kaste sig ind paa østerrigsk Grund og nedlægge sine Vaaben. Keiser Nicolaus afslog enhver Mægling, og den russiske Garde naaede under Storfyrst Michael den polske Grændse. For at forhindre disse Troppers Forening med Hovedarmeen brød, General Skrzineck, med en betydelig Styrke op, fordrev de russiske Tropper, han forefandt, til Grændsen af Lithauen, hvor Garden stod; men da det lykkedes Dichitsch at forene sig med denne, maatte Skrzinecki, efterat have detascheret Tropper til Lithauen, for at understøtte den derværende Jnsucrection, trække sig tilbage. Ved Ostrolenka forefaldt et yderst blodigt men uafgiørende Slag, efter hvilket Polakkerne trak sig tilbage til Warschau. Dog og saa Russernes Tab var saa føleligt, og deres Stilling ved Opstanden i Lithauen saa mislig, at Diebitsch ligeledes trak sig tilbage, og den 10de Juni mistede den russiske Hær sin berømte Hærfører, der pludselig døde af Cholera. Men hverken dette Tilfælde eller Russernes critiske Stilling kunde formaae Pokakkerne til nogen dristig Daad; det synes, som om Diplomatiken har efter Slaget ved Ostrolenka lammet deres Operationer; den offentlige Stemme har især i denne Henseende gjort det franske og engelske Cabinet Bebreidelser. Aarsagen til Polakkernes Uvirksomhed er tvivlsom, men det er factisk, at den russiske Hær, afskaaren fra sin Operationsbassis, haardt hjemsøgt af Mangel og Sygdomme, og uafladeligt plaget af Partiegjængere, forblev aldeles uanfægtet af den næsten ligesaa stærke fjendtlige Armee. Persernes Overvinder, Grev Paskewitsch af Eriman, valgtes af Keiser Nicolaus i Grev Diebitsches Sted, og indtraf over Preussen til sin Bestemmelse. Den russiske Hær erholdt nu en ny Operationsbasis, da Kongen af Preussen tillod, at den provianteredes fra dette Land, eller i det Mindste at russiske Skibe bragte dens Fornødenheder til Danzig, hvorfra de gik op af Weichselen til den polske Grændse. Den 13de og 14de Juli gik Russerne over Weichselen i Nærheden af den preussiske Grændse uden at finde den mindste Modstand ligesom Polakkerne heller ikke senere lagde dem betydelige Hindringer i Veien for deres Marsch mod Warschau. Ogsaa i Lithauen havde Sagerne taget en høist ufordeelagtig Vending for Polakkerne. Gielgud havde deelt sin Magt og beskjæftiget sig med hist og her at fremme Opstanden, medens Russerne afsendte de til en Sanitetscordon mod Cholera omkring St. Petersburg dragne Tropper til Lithauen, og da General Gielgud vendte sig mod Wilna, tabte han den 19de Juni et Slag udenfor denne Stad og saae sig nødsaget til at trække sig tilbage. befalingen fra Warschau, at overdrage Hærens Overbefaling til General Chlapowski ankom ikke til sin Bestemmelse, og den 11te Juli trængtes Polakkerne ind paa preussisk Grund, hvor de maatte nedlægge deres Vaaben. Gielgud, der af sine Underhavende beskyldtes for Forræderie, blev paa preussisk Grund skudt af en af sine Officierer. En af de underordnede An forere General Dembinski, slog sig imidlertid med 4 a 5000 Mand igjennem Russerne til Warschau, hvor han ankom den 3die August, med Hensyn paa hans udviste Heltemod udnævntes kan til Gouverneur i Warschau istedet for General Kruckowiecki, der siden Slaget ved Ostrolenka stod i Opposition mod Generalissimus. Den 15de og 16de August indtraf en Revolution i Warschau, hvorved de arresterede Statsfanger bleve et Offer, og Gen. Kruckowiecki, efterat Uordenen var stegen til det Høieste, greb Regjeringens Tøile. Tidligere var Nationens Mistanke, valt mod Dembinsk i for hans ubegribelige Langsomhed, og Dembinsk i udnævnt til hans Eftermand; da Kruckowieck i fik Magten i Hænderne, afløstes Skrzinecki igjen af Prondzinski, der imidlertid heller ikke foretog Noget for at standse de fremrykkende Russere. For at sikkre Hovedstaden for Mangel, afsendtes Romarino paa den høire Weichselbred, hvor han drev Fjenden tilbage og rensede den største Deel af det derværende polske Gebeet. Denne Fraværelse af et betydeligt Corps benyttede Russetne; efter Udløbet af en 14 Dages Vaabenstilstand, angreb Paskewitsch den 6te September Stadens Udenværker og tog dem; efterat en Vaabenstilstand, paa nogle Timer den næste Dag var udløben, stormede Russerne Staden hvorpaa General Kruckowieck i capitulerede, efterat Rigsdagen om Natten havde opløst sig. Den polske Armee afmarscherede i Retningen af Modlin, og vægrede sig ved overeensstemmende med Capitulationen, at gaae til Plock.