Aalborg Stiftstidende, 1846-11-17
J Fredags Aftes afbrændte et i Sommer i Østervang (paa Randers Mark) opført Huus, med iværende Kornafgrøde. Begge Dele vare assurerede. Stænderforsamlingen i Viborg. (Forts.) J Sagen om Forandring i Statsraadet fremhævede Ree det constitutionelle Moment, som han fandt i Forslaget, og holdt følgende Foredrag, hvortil man tør forvente vil blive taget Hensyn ved Sagens endelige Behandling. Jdet han bemærkede, at han ikke var nogen Ynder af en lappende Reform Praxis og derfor havde havt sine Betænkeligheder ved Forslaget, tilføiede han: Men jeg kan dog ikke nægte, at det forekommer mig, at der i Forslaget indeholdes et Stof, hvoraf noget Tilfredsstillende kan udvikles. Forslaget gaaer selv ud fra den Forudsætning, at et saadant Raad, som foreslaaet, skal udruste Kongen med fuldkommen Kraft, med folkelige Midler og med et fuldstændigt Materiale til i sit inderste Raadat komme til Kundskab om, hvad der rører sig i Folkets Midte, og til ved denne Kundskab og Kraft at fremskynde den Udvikling af Folkets Ønsker, som Alt, og Kongen vist ikke mindst, stunder imøde. Jeg antager derfor, at nærværende Andragende indeholder Momenterne til en Behandling, som kan føre til et saadant Maal. Et Tilfælde, der er analogt med det nærværende, synes mig at foreligge i Sagen om de stænderske Committeer, ogsaa disse bleve, uagtet der i Forsamlingen tilvisse ikke var Sympathie for dem, tilraadede under den Forudsætning, at de skulde være et Middel til at føre en friere Forfatning imøde. Under den Forudsætning, at hensigten med det her foreslaaede Statsraad er, at udstyre Regjeringen med Kraft og Midler til at føre til det samme Maal, antager jeg, at Andragendet egner sig til Behandling." Til endelig Behandl. foretoges endvidere i det ellevte Møde Sagen, betr. Udk. til en Anordn. ang. Udvidelse af den i Fong. af 13de Mai 1769 og 22de Novbr. 1837 Selveiere tilstaaede Testationsfrihed. Godsforv. Hjort havde stillet følgende Amendementer: 1) Til den første Paragraph føies: "Dog skal et saadant Testamente være gyldigt uden Confirmation, naar samme tillige indeholder Bestemmelse om, at den efterlevende Svigersøn eller Svigerdatter endvidere ved Tiltrædelsen har at udbetale, til Deeling imellem den afdøde Søns eller Datters Arvinger, en Trediedeel af det Testamenteredes sande Værdi, efter Fradrag af den ved Testamentet fastsatte Kjøbesum og anden mulig paahvilende Gjæld; 2) Den Selveiere ifølge Fag. 13de Mai 1769 og 22de Nov. 1837 samt 21de Mai 1845 § 26 tilkommende særegne Testationsfrihed, og den Udvidelse af Samme, der maatte blive givet ved det foreliggende Lovudkast, skal ogsaa tilkomme Selveierhuusmænd, som have 4 Skpr. Hartk., og derover. Referenten, With, bemærkede, at han ikke kunde tiltræde disse Amendements, der ere stillede af Hjort og senere tiltraadte af Kirk og altsaa maae betragtes som stillede af Committeens Majoritet. Jfølge hans Mening er Testationsfrihed i og for sig ikke ønskelig, men da den nu engang af Bønderne ansees for et Gode, saa burde man hellerei aldeles fraraade den, hvilket ogsaa vilde ligge udenfor Udkastet. Han anseer den ikke for et Gode, fordi den indeholder Spiren til megen Uretfærdighed, og yttrer fremdeles: Allerede selve dens Anvendelse medfører en ulige Arveret imellem Børnene, som dog have lige Krav paa deres Forældres Efterladenskaber. Men Testationsretten, saaledes som den fra først af var indført, gjaldt ikkun for Gaarde, og Gaarde vare dengang en langt større Bedrift, end hvad der nu regnes dertil, nemlig Steder med een Td. Hartkorn, der egentlig kun ere Boelsteder. Vil man vide, hvad der i Lovgivningen blev forstaaet ved Gaarde, veed jeg ikke bedre end at henvise til Fdg. af 3die Decbr. 1819 om Udparcelleringer. J denne regnes en Eiendom paa 20 Tdr. Landboniteret Jord for en Gaard, og naar man veed, at 72,000 Alen c: 5 1/8 Tdr. Land boniteret Jord regnes til een Td. Hartkorn, vil man deraf see, at man i denne Anordning som Gaarde kun har anseet Eiendomme med et Tilliggende af circa 4 Tdr. Hartkorn. Testationsfriheden er senere bleven anvendt paa Boelsteder med indtil 1 Td. Hartkorn, fordi Besidderne af saadanne i mange andre Henseender i Lovgivningen blive betragtede som Gaardmænd, og man derfor har fundet det rigtigt, ogsaa at udvide Testationsretten til dem; men nu endvidere at ville udvide den til Huusmænd med 4 Skpr. Hartkorn og derover, er dog vist at gaae vel vidt. De Grunde, som have bevæget Lovgiveren, til at indrømme Gaardmændene Testationsretten, passe nemlig ikke paa saadanne smaae Eiendomme, hvis Conservation i Familien ikke er af synderlig Vigtighed, og jeg har derfor ikke troet at kunne tiltræde Amendementet. Vel er det anført, at der gives enkelte Egne, hvor Besidderne af Huse med 4 Skpr. Hartkorn holde Heste, og hvor saadanne Huse ere af ligesaa stor Værdi som Gaardene; men dette kan dog kun gjælde om meget enkelte Steder; Loven derimod skal gjælde for hele Landet, følgelig maa man vælge den Grændse, som passer for de fleste Deele af Landet, og jeg kan derfor heller ikke troe, at om der end kan paavises enkelte Tilfælde, hvor et lille Boelsted har en saa betydelig Værdi, at det kan sammenlignes med en Gaard, Lovgivningen derfor skulde rette sig derefter. Hvad dernæst det første Amendement angaaer, da er Hensigten med det, i visse Tilfælde at undgaae Testamentets Jndsendelse til Confirmation, og Amendementsstilleren har troet at kunne opnaae dette ved at foreslaae, at Confirmation skal være unødvendig, naar det i et saadant Selveiertestament er bestemt, at for det Tilfælde, at Sønnen eller Datteren, hvem Gaarden er tiltænkt, døer, og Gaarden som Følge deraf skal gaae over til Svigerdatteren eller Svigersønnen, skulle disse foruden den stipulerede, Kjøbesum endvidere til Deeling imellem den afdøde Søns eller Datters Arvinger udbetale 1/3 af det Testamenteredes sande Værdi, vel at mærke efter Fradrag, ei blot af Gjælden, men ogsaa af den ved Testamentet fastsatte Kjøbesum. Ved en saadan Bestemmelse har Amendementsstilleren meent, at der ingen Ubillighed vilde kunne finde Sted imod de øvrige Arvinger, og til Styrke derfor paaberaabes Frdn. 22de Novbr. 1837 § 5, der bestemmer, at det skal være tilladt det Slags Eiendomsbesiddere, som ialmindelighed have Ret til at benytte Testationsfriheden, ved reciproct Testamente mellem Mand og Hustru at bestemme, at den Længstlevende, uanseet at de have Livsarvinger, skal beholde Gaarden med Tilbehør, imod efter edelig Taxation at udbetale den Førstafdødes Arvinger 1/2 af dens sande Værdi efter Fradrag af Gjælden; men herved maa jeg bemærke, at der er en stor Forskiel imellem denne Lovbestemmelse og Bestemmelsen i Amendementet; thi man maa vel lægge Mærke til, at i det i Forordningen 1837 45 omhandlede Tilfælde eier den Længstlevende allerede det halve Bo som sin lovlige Eiendom, og naar den da udbetaler 1/3 af det Testamenteredes Værdi, erhverver den i Grunden kun 1/8." Allerede under nærværende Sags foreløbige Behandling, havde Nyholm og Reetalt imod enhver Udvidelse af Testationsfriheden, som kun vilde skabe den Art Stamhuse og Fideicommisser og deraf flydende Aristokratie i Bondestanden.