Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-08-13
For et Forslag som dette anbefaledes af nogen tænkende god Mand men især af en Præst en kristelig Religionslærer, burde vist været godtgjort, at Gæssene ved denne Fjærplukning intet lide. Hans Velærværdighed vidner vel og i sit Brev herom, Selv ikke at have kændt mindste skadelige Virkning deraf for sine Gæs. Men har Hr. Pastoren ved Gæssenes Plukning kunnet sat Sig i deres Sted, og følt hvad de vist maa have følt, Thi skulle Fjærkreaturet ikke ligesaavel føle Smerte ved voldelig at afrives Fjærene, som Mennesket føler det ved med Magt at lade sig sine Haar afrive? Men at denne Fjærplukning ikke uden Vold og Magt altsaa et for Gaasen føleligt Onde kan ske, derfor synes mig taler, at selv naar Fjær plukkes af døde Gæs kan det ofte ikke skee uden med Magt, saaat stundum endog Kjødet følger med. Det er og bekændt, at Fuglenes Fjære ere meget stærkt indhæftede i Kødet og Vingerne, da Posen eller Spolen sidder stærkt fast i en Hudpose som et Futteral, der har mangfoldige Nerver, og desuden har de stærke Svingkjære, der ikke gaae ind i Vingebenet men i den over Vingebenet skraaliggende Hudpose, en stærk befæstelse ved nogle Baand eller Sløifer, som sidde i Hudposen. Jkke er det derfor heller muligt med Rode at oprykke Fuglenes Fiær, uden mere eller mindre at røre Nerverne, og sønderrive deres Trevlever, hvorved nødvendigt Dyret maa tilføjes Smerte. Smerten tør maaske være mindst paa den Tid Gæssene fælle og Fjærene ere løse. Men alle Fjærene løsnes ikke paa en Gang, og i Almindelighed fælle Fjærkreaturet, faa som Ryperne undtagne, kun en Gang om Aaret. At forudsætte den lempelige Omgang, der maaske noget kunde vel ikke forebygge men dog lindre de Smerter, levende Gæs maa føle ved denne Fjærplukning, er formeget forudsat af hvem der kænder Almuens almindelige Omgang mod Dyrene, og Tjenestefolk saaofte paaklagede Skødesløshed og Ligegyldighed. Men enhver Huusfader, eller Huusmoder kan dog ikke altid Selv overvære denne Fjærplukning. Forslagets Hr. Forfatter giver jeg dernæst at betænke, om den skabende Natur, der klædte Gæssene med Fjær, ikke derunder har havt Hensigten, hvorimod ganske handles af Mennesket, som saaledes afklæder sine Gæs. Saadan en Fjær plukning, hvorved de arme Gæs tre til fire Gange om Aaret skulle afklædes, maa nødvendig baade udsætte dem for Kulde, og gøre dem uduelige tilat flyve som til at svømme. Dette sidste er saameget betænkeligere, som Vandet er til Gæssenes Trivelse et meget vigtigt Element. Man finder og derfor de største, sundeste, og stærkeste Ges i Egne, som have overflødig Vand af Søer, Aaer, eller Bække, hvori Gæssene kunne efter deres Natur opholde sig. Naturerfarne Huusfædre og Huusmødre paastaae og, at de som skulle købe Gæs, for at sætte paa Sti, altid bør søge at faa dem købte fra saadanne paa Vand, være sig salt eller færsk Vand, rige Egne. At Faarene klippes vil vel ingen anføre til Forsvar for denne Gaaseplukning, som er ganske forskællig fra Faareklipningen. Thi skønt vel Dyrenes Haar som Fuglenes Fjær gro paa Planternes Maade, det er befæstes ved Rødder, saa har dog den Deel som staar uden for-Legemet ingen Nerver, og kan altsaa afklippes uden at tilføje Dyret Smerte. Faaret føler derfor ikke, at det afklippes sin Uld. En anden Sag tør det være hvorvidt Mennesket, ved at betage det den Klædning, Naturen skænkede det, og uden at erstatte med konstig Omhu dets Savn i andre Maader, krænker sin Pligt mod Dyret. Thi vist at og fra denne Synspunkt er den Handling at blotte en levende Fugls Legeme for Fjær, intet mindre end ligegyldig. Jngenlunde kan jeg altsaa underskrive det Ønske, Anmælderen af dette Forslag til Gæssenes Fjærplukning gør, at hvo der havde Ævne ville løbe et Antal Elsemplarer af Hr. Pastor Rønnes Brev herom til fri Uddeling mellem Landalmuen. Derimod ønsker jeg inderlig, at Naturkyndige eller Dyrelæger lydeligen ville vise, hvad de arme Gæs maa lide ved denne Behandling, og at da hver en Præst ligesaa lydeligen ville for Almuen tale mod denne barbariske Brug. Ja jeg tror endog, at om dette Barbari alligevel skulle hist eller her faa almindelig Jndpas, ville det være Politiets Pligt, at lægge sig derimellem. Thi et klogt Politi maa kunne forudse Følgerne af Dyrenes Mishandling. Odense den 4 August 1808. Gustav Ludvig Baden.