Aalborg Stiftstidende, 1840-08-04
J Anledning af Major ved Kongens Regiment, v. Voss's dødelige Afgang er skeet følgende Avancement ved Regimentet: Capit. Staggemeier til Major, Stabscapit. Mau til Compagnichef, Premierl. Løvenion til Stabscapitain, Secondl. Stolpe til Premierlieut. (Loll. Falst. Av.) 2. - Lithograph ved den militaire Høiskole og Lærer ved Landcadetakademiet, Capit. v. Mansa, der siden 1837 har arbeidet paa Udgivelsen af specielle Kort over Kongeriget Danmark, hvoraf 6 Planer (Sjælland i 4, Lollands=Falster i 1 og det nordlige Fyen i 1) ere udkomne, har af Hs. Maj. Kongen allernaadigst erholdt tilstaaet et Stixendium til at foretage en geographisk Undersøgelsesreise i det nordlige Nørrejylland, lig den, han tidligere i samme Øiemeed har foretaget paa Øerne, og agter Hr. Mansa derfor i August og September Maaneder d. A. at bereise Vensyssel, The og de nærmeste Egne sydlig for Liimfjorden, hvor han sikkert tør regne paa, hos alle localkjendte Mænd, saasom juridiske Embedsmænd, Præster og Herremænd, at erholde enhver Underretning, der ved hans gavnlige Arbeide kan være ham til Nytte. Roeskildske Stænder. Discussionen om Skattebevillingsret. Efterat 3 Petitioner, fra Lolland=Falster, Langeland og Faaborg, vare blevne fremlagte, yttrede den kgl. Commissarius: "Det har neppe været Petitionairerne bevidst, hvad det er, de søge om, naar de andrage, paa, at Skattebevillingsretten skulde overdrages til Provindsialstænderne og navnlig til Provindsialstænderne for Danmark og Slesvig. De have neppe indseet, at deres Andragende gaaer ud paa intet Mindre end en Omstødelse af Kongeloven. Saavel denne som L. 111 viser, at Kongen har Ret til at udskrive Skatter, og denne Ret er en væsentlig Bestanddeel af den lovgivende Magt, som tilkommer Kongen. Det er altsaa klart, at naar Folket fik Skat, tebevillingsret, saa vilde Magten være deelt, og Danmark vilde da ophøre at være et uindskrænket Monarchie. At andrage paa en saadan Forandring ligger imidlertid udenfor de raadgivende Provindsialstænders Competence, og det i en ganske anden Betydning end en Petition om Stændernes Forening. Commissarius erkjender nemlig, at en Petition af det sidstnævnte Jndhold ikke i og for sig er ulovlig, skjøndt Stænderne efter hans Overbeviisning i deres Stilling som Provindsialstænder ikke have nogen Adkomst til at indgive en saadan; men ganske anderledes forholder det sig med nærværende Andragender, der gaae ud paa en Forandring, i Rigets Grundforfatning. J forrige Session blev det ogsaa under Forhandlingerne angaaende Stændernes Forening af flere af de Medlemmer, til hvilke Forsamlingen har den største Tillid, og hvis Frimodighed og Jnteresse for Jnstitutionen er almindelig erkjendt, udtrykkelig erklæret, at Stænderne ikke lovligen kunde petitionere om nogen Forandring i Rigets Forfatning. Dette blev først at Professor Bang (s. St. T. 1 R. S. 284) erkjendt, hvorefter Præsidenten holdt et Foredrag, der indeholdt den samme Erkjendelse, og endelig henholdt Assessor Algreen-Ussing sig til hvad Prof. Bang og Præsidenten havde yttret om Stændernes Competence. Da der siden af en anden Deputeret blev fremført Yttringer, der bleve fortolkede som om de indeholdt den Paastand, at der til Grund for Petitionen laae et Ønske om Forandring i Statens Forfatning. saa blev dette betragtet som en Forbrydelse, hvorfor man havde sigtet dem af Forsamlingens Medlemmer, der havde udtalt sig for Foreningen. Hvad angaaer det gode Overlæg, hvormed de her omhandlede Andragender skulle være indgivne, saa tvivler Commissarius paa, at Fleertallet af dem, der have underskrevet Samme, have havt Begreb om, hvad Skattebevillingsret er, og i hvilket Forhold denne staaer til Forfatningen. Dette fremgaaer deraf, at Petitionerne ikke dermed have forbundet et Andragende om en total Forandring i Stænderinstitutionen. Det vilde endog være en aabenbar Urimelighed, at Provindsialstænderne skulde have Skattebevillingsret; thi naar den ene Forsamling bevilgede Skatter og den anden nægtede dem, saa vilde naturliquus de under hiin henhørende Provindser blive over bebyrdede. Allerede Afsondringen imellem Danmark og Hertugdommernes Stænder gjør Skattebevillingsretten aldeles umulig, skulde den nemlig finde Sted i Danmark og ikke i Hertugdommerne, saa vilde Kongen i Hertugdømmerne kunne udskrive de Skatter, som han ikke kunde erholde bevilgede i Kongeriget, og omvendt. Da en lignende Sag i 1838 blev forhandlet i de holsteenske Stænder, fandt ogsaa flere af de indsigtsfuldeste Deputerede, at en saadan Petition ikke fornuftigviis kunde indgives, fordi det efter Forholdene vilde være en Urimelighed, at Skattebevillingsret skulde finde Sted i den ene Deel af Staten uden at inde Sted i den anden. At forene alle 4 Stænderforsamlinger vilde imidlertid udentvivl have uovervindelige Vanskeligheder, og allerede Sprogforskjellen vilde være til Hinder herfor. J alt Fald vilde mange Forberedelser være fornødne. En Petition om Skattebevillingsret, som ikke gaaer ind paa de Forandringer, uden hvilke hiin Ret er umulig, vidner visselig ikke om Overlæg, og dersom det var gjort Petitionairerne klart, at Andragendet gik ud paa en Forandring i Forfatningen, vilde de neppe have underskrevet det. - Agent Bruun yttrede, at, naar over 3000 agtbare Borgere fremkom med et Andragende, kunde det vel fortjene, at der blev nedsat en Committee til at tage det under Overveielse, og han maatte derfor andrage herpaa. - Commissarius. Dersom de omhandlede Andragender gaae ud paa Noget, som i og for sig er utilladeligt, saa kunde de mange agtede Mænds Autoritet, der skulle have underskrevet Samme, ikke afgive noget Motiv for Forsamlingen til derpaa at indlade sig. - Prof. Bang: Den kongelige Commissarius har anført, hvorledes jeg i nærværende Forsamlings forrige Session, under Forhandlingerne om Stændernes Forening (Tidendens 1ste Række, S. 284) yttrede, at der ei lovligt kan petitioneres om en Forandring i Kongeloven og den Samme grundede Forfatning. Men jeg skulde dog ikke antage, at der var Noget til Hinder for, at Forsamlingen strax skrider til at vælge en Committee. Det kan nemlig: meget vel tænkes, at mange af Forsamlingens Medlemmer, som holde sig overbeviste om, at en saadan Petition, som den her omhandlede, fortiden ei kan eller bør indgives, ikke destomindre ønske, at Grunden for denne deres Anskuelse drøftes og udvikles igiennem denne Forsamling, og jeg maa selv antage, at det vil have en gavnlig Virkning, om den nedsættes en Committee til omhyggeligt at overveie alle de berhen hørende Betragtninger. Uden derfor nu at indlade mig paa Spørgsmaalet om Lovligheden eller Ulovligheden, af en Petition om Skattebevillingsret, maa jeg holde forat denne hele Gjenstand har sat saamange Gemytter i Bevægelse, at det allerede fra den Side vilde være beklageligt, om de foreliggende Andragender bleve afviste ved en simpel umotiveret Amemning, hvorimod det siden vel kunde blive Tilfælde, at deres Tilsidesættelse, som Resultat af en omfattende og grundig Drøftelse, vilde tjene ligesaameget til Beroligelse, som deres vieblikkelige Forkastelse kunde have (Sluttes i næste Nr.) den modsatte Virkning. - Som bekjendt har Prof. Bang ved Stænderforsamlingen oplæst et Andragende om Modificationer i Provindsialstændernes Jnstitution. Dette Andragendes Hovedpuncter ere: a) At de tvende danske Stænderforsamlinger forenes til een. b) At Valgbarheden ei knyttes til andre Betingelser, end de almindelige personlige Qvalificationer: at den Valgte har et uplettet Rygte og fuld Myndighed over sin Formue, har opholdt sig i 5 Aar Kongens curopæiske Lande, opnaaet en Alder af 30 Aar og ikke staaer i saadant Tjenesteforhold til en fremmed Stat, som medfører, at han i det Væsentlige kan ansees for dansk Borger, ei heller i de i Fran 15de Mai 18345 5 nævnte høieste Embedsforhold: ligesom Valgdirecteuren ei skal kunne vælges i den Valgforsamling, han selv præsiderer. Denne foreslaaede Udvidelse gaaer endvidere ud paa, at de mosaiske Troesbekjendere ikke længere skulle være udelukkede fra at kunne vælges til Stænderdeputerede. Ligeledes skulde de almindelige Consuler, saalænge de ei kunne ansees som den vedkommende fremmede Stats fastlønnede Embedsmænd, ei heller være udelukkede fra Valgbarhed. e) At det tilstedes samtlige ordinerede Geistlige at vælge i Deputerede, tvende for Østifterne og tvende for Nørrejylland, og at det inddrømmes Kjøbenhavns Universitets Lærere at vælge cen Deputeret. d) At alle valgbare kongelige Embedsmænd skulle kunne modtage det paa dem faldne Valg, uden at be hove at erhverve Regjeringens specielle Tilladelse, idet Regjeringen, forsaavidt fornødent gjøres, vilde lade constituere en Anden til at udføre Embedsmandens Forretninger, medens han er fraværende ved Stænderforsamlingen. e) Atder blev bestemt en vis ordinair Varighedstermin for hver sammentrædende Stænderforsamling, som vel passende kunde fastsættes til 3 Maaneder, og ligeledes til en vis Til af Aaret, paa hvilken Forsamlingen hvert andet Aar blev at sammenkalde, hvilken Tid, under Forudsætning af een Stænderforsamling, og med Hensyn til, at Communicationen imellem Provindserne om Vinteren oftere standser ved Jisgang, synes at kunne fastsættes til Slutningen af Marts Maaned eller Begyndelsen af April. 1) At Forhandlinger, ne føres offentligen; og 2) At der indrommes Stænderforsamlingen at medvirke til en heldig Finantsadministration, ved at afgive Betænkning over et almindeligt Samme forelagt Budget og ved at controllere Overholdelsen af det til Lov ophøiede Budget, ved en Revision af de aflagte Stats regnskaber.