Berlingske Tidende, 1769-01-30
Den Russisk Keiserl. Krigs Erklæring imod den Ottoman, niske Port dateret 18de Nov mbr. (gl. St.) 1768, og offentlig kundgjort den paafulgte 4de Decbr., lyder Ord til andet fordansket saaledes: Vi Catharina 11. af Guds Naade, Keiserinde og Selvholderske, B. over alle Ruslandene &c. a. a. Giøre for alle Vore troe Undersaatter vitterlig: Den Deel som Vi udi Republiken Pohlen Sager have taget, er grundet baade paa Republikens høytidelig Forbunde med Vores Keiserdom, og paa alle dens Naboers sande interesse i Henseende til samme Republikes Grundforfatningers Haandhævelse. Forbundene, som ere hele Verden bekiendte, flyde af Tractaten af Aar 1686, hvor det med udtrykkelige Ord fastsættes, at den udi Kronen Pohlens Lande og i Storhertugdomme, Litthauen oprettede orthodoxe Russisk Grædske Kirke, skulle uforanderlig og stedsevarende haandhæves ved sine Friheders, Rettigheders og Herligheders Besiddelse." Jmidlertid har 70 Aar Erfarenhed viist, hvorledes denne Troes Bekiendere, omendskiønt ikke aldeles udrøddede, ere alligevel vorden haardere undertrykkede, end nogen kan forestille sig, og ere, saa at sige, med aaben. bare Magt udelukkede fra alle Borgerlige Rettigheder og Fordeele: hvorved ikke allene bemeldte Tractat overtrædes, men ogsaa Grunden til det Pohlske Riges Forfatning, nemlig alle dets Jndvaaneres Frihed og Lighed, tilsidesættes. Denne Forfatning er det som Pohlens Naboer, seende hen paa deres sande Jnteresse, bør tragte at haandhæve, fordi deres fælleds Sikkerhed beroer derpaa. -J Betragtning af denne dobbelte Aarsag have Vi ikke kunnet undlade at kaste et agtsomt Øye paa denne rettroende Kirke og paa vort Keiserdoms Jnteresse, til deres, tilligemed de Pohlske Grundforfatningers Forsvar saavidt, som disse Forfatninger det kunne tilstæde. Vi have til den Ende anvendet Vores Mægling for den en saavelsom den anden Sides Beste, og ladet giøre veenlige, paa billighed og paa Republikens egen Velfærd byggede Forestillinger, hvorhos Vi dog overlode til Republiken selv at vælge Midlerne til den Bod som skulle raades, paa det at altsammen maatte med des bedre Anstændighed og Forderlighed bringes tilrette, og Vi have aldrig tragtet at tilegne Os, frem for andre, nogen Roes for Gelingelsen. - J Følge denne Plan, have Vi ikke ved de sidste Rigsdage forsømt, paa eftertrykkeligste Maade at igientage Vore Forestillinger og Megling for de rettroende Græker, og øvrige Dissidentere, som befunde sig i lige Bestædelse; men en falsk Religions Jver, Begiærlighed og Hovmod, have foragtet dem ligesaavelsom Republikens allerhelligste Forbindelser, og gjort frugtesløse alle de af Os, saavelsom af de ærværdigste Protestantiske Hoffer (som have med Os gjort fælleds Sag, efterdi Disidenterne, under hvilket Navn man ogsaa begriber de rettroende Græker, have længe siden indganget et Forbund imellem sig, til deres fælleds Fordeel) anvendede Midler. - Efter saadan Foragt over de af Os, og at de med Os udi denne Sag forenede Hoffer anvendede mindelige Bemøyelser; og for at afvende nye Forfølgelser fra de uskyldige Disidentere, i sær deres Udelukkelse fra de Fordeele, som bør flyde af Medborgeres Lighed, hvilken Undertrykkelse var kommen saa vidt, at dem var, saa at sige, intet meere forbeholdet, end Frihed til at trække den samme Luft, saa har Menneske=Kiærlighed, dernest ogsaa det, Viere Vores Krone pligtige, ikke tilstædet Os at forhale længere med at gribe til eftertrykkeligere Midler, da alle de lemfældige, endogsaa Trudseler, immer bleve forgiæves. Vel er sandt, at allerede den Tid havde Vi ladet en Deel af Vore Armeer rykke ind paa Republiken Pohlens Grund; men hvem veed ikke, at disse Tropper ikke før traadde over Grændserne, end da Faren for en Borgerlig Krig var overhængende, og efterat Disidenterne, som havde tabt alt Haab om nogen Lindring, havde fundet sig uundgængelig nødsagede at oprette en Confoederation tilsammen – J Pohlen har fast aldrig reyst sig en Conforderation, som jo har styrtet Republiken, meere eller mindre, udi Uorden og Forvirring. Man maatte vente det samme af Disidenternes Confoederation; thi det er vist, at Catholikerne, som vare dem langt overlegne i Antal og Styrke, skulle have yppet indbyrdes Krig med dem, og den havde sandsynligen ikke faaet Ende førend med Republikens aldeles Forstyrring, efterdi Mistanke og ubetænksom Jver, naar de stride med Fortvivlelse, pleye ikke gierne at tilveiebringe anden Virkning. - Fra denne Fordærvelse blev Republiken ved Vore Troppers Nærværelse bevaret; dem man ogsaa har at takke for den sidste General Confoederations lykkelige og fredelige Bestand. Dem har man endog at takke for Forbedringerne udi de Feil og Mangeler som forefandtes indvortes i Republiken; thi under denne Conforderations Myndighed (hvilken ved et sendte Gesandtskab havde forlanget Vores Hielp og Garantie over de Anordninger, som angaaende adskillige Republikens indvortes Anliggender skulle giøres) have de paa Rigsdagen forsamlede Lemmer, som meget vel kiendte deres Fædernelands sande Fordeele, sat adskillige nyttige og nødvendige Love, i Anledning af Disidenternes Rettigheders og Privilegiers Fornyelse. - Efterat Republiken saaledes havde opnaaet Forbedring udi sine indvortes Mangler, og Vores Attraae derved var opfyldet, bleve befalinger udstædde til Vore Tropper, at komme igien tilbage til Rusland. Adskillige Detachements af dem vare og allerede der ankomne, da denne deres Tilbage Marche pludselig blev standset, ved det man i Provincen Podolien, som ligger ikke langt fra de Ottomanniske Grændser, opdagede iblant den ringere Adel adskillige opreriske Hoveder, hvilke af adskillige Foregivender og sturrende Fabler, som bleve dem indskudte af ildefindede og saadanne Mennesker, som vare misundelige over Vores Berømmelse og Vore Sagers gode Fremgang, der af lode sig saa yderlig forlede, at de ikke allene forsagede at erkiende de nye Love, og satte sig op imod deres Fædernelands lovgivende Magt, men have endog henfaldet til den afsindige Frækhed, at betragte Vort Keiserdom som et fiendtlig Land, med væbnet Haand ved Wennitz og paa andre Steder at overfalde Vore Tropper, og ved udstroede Skrifter af ophidse Vore Undersaatter til en Rebellion, som skulle ligne og være enig med deres. - Republikens Regiering, som tragtede at qvæle dette Onde i Fødselen, ved alle de Midler, som Grundforfatningen tillod, tog i disse Omstændigheder Tilflugt til Vor Venskab og Garantie, forlangende skriftlig, at Vi ville lade Vore Tropper forblive i Pohlen indtil Oprøret blev dæmpet og Roligheden stadfæstet igien. - Vi lode Os saa meget desvilligere formaae til at efterkomme dette skriftlige Forlangende ufortøvet efterdi Vi dertil funde Os forbundne af den nylig med Republiken ingangne Tractat, af Omsorg for Vore Landes Sikkerhed, at Vores Keiserdoms Værdighed, hvilken Oprørerne havde paa en saa rørende Maade antastet, og af Vores Personlige Ære. - Det havde været Vore Tropper en let Sag, at adsprede den første Bande af disse Rebellere, thi udi de Trefninger som siden have for refaldet, ere disse stedse vorden slagne; men saasom de falskelig foregave, at deres Foretagender kuns sigtede til at beskytte den Catholske Religion, saa forøgede deres Antal sig iblant den ringere Adel saa hastig, at reguliere Tropper ikke formaaede at adsprede dem. Jmidlertid, og alle disse Bevægelser uagtet, efterat Cracan var indtaget, Roligheden i Litthauen var vorden stadfæstet. og Podolien renset fra Rebellere, saa havde Vi Aarsage til at haabe, at de øvrige i Pohlen værende Uroeligheder ligeledes skulle snart dæmpes, og Vi ikke længer skulle hindres fra at kalde Vore Tropper tilbage; thi naar Vi overveiede Vore Grund=Regler, og Vort Forhold, som begge ulastbare, kunne Vi ikke troe at nogen anden Naboe, og allermindst den Ottomanniske Port, skulle tage disse Uordener i Forsvar. - Men Tiden og Udfaldet have lært, at Vi bedroge Os i de gode Tanker Vi havde om den Ottomanniske Port uagtet at den i en temmelig lang Tid havde med et roeligt Øye anseet Vore Sagers Tilstand i Pohlen, befindende at dens Tarv, ligesaavelsom Vores, blev der vedbørlig iagttaget. Dette Porten sindige Forhold skulle uden Tvil have vedvaret fremdeles og indtide Pohlske Uroligheder bleve ganske dæmpede, dersom det ikke havde lykkedes dem der vare misundelige over Vores gode Forstaaelse med Porten, ved falske Beskyldninger og allehaande onde Beførelser, gradeviis at ophidse det Ottomanniske Ministerium imod Os- og dersom ikke de Pohlske Rebellere, som havde flygtet over paa de Ottomanniske Grændser, havde indprentet Storsultanen selv de smigrende Haab, at de med heele Podolien, samt det Pohlske Utraine, skulle være ganske færdige til at underkaste sig Portens Herredom for Eftertiden, paa samme Maade som Provincerne Wallacher, og Moldau før havde gjort. (Fortsættesen følger.)