Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-24
Senatet beraaber sig paa Artikler i Constitutionen, for at kuldkaste Constitutionen ). Det blues ikke ved at giøre Keiseren Bebreidelser, uden at betænke, at det selv, som det første Statscorps, har taget den største Deel i alt, hvad der er skeet "). lighederne, og den inderligste Deeltagelse ved Bulletinerne om Smaating, og Napoleons fortreffelige Hund hed under og efter sit Tog til Rusland, 2) Kun ikke til Ægyptens brændende Ørkener og Ruslands isklædte Slætter, for at omkomme hist i Sandørkener og her i Jslætter. 3) Med større Ret, end den fra Ægypten hiemkommende General Buonaparte tiltog sig at raade overden daværende Directorialregjering og de Gamles Raad. Jkke ham, men Nationen har det at takke for sin Magt. Keisermagten er ikke yngre end Senator magten. 5) Altsaa var Talleyrand, Steyes, Pastoret og saa mange flere hadede af Nationen, og ikke kjendte længe førend man havde tænkt paa Napoleon? – Jøvrigt er det meget caracteristisk, at Napoleon her selv vi kaste Skygge paa sit eget Værk, og sige, at hans over ste Regjeringscorps, som han selv havde givet Matz ten, bestod af Medlemmer, der maatte beskyttes mod Nationens Had og drages frem af Mørket! 6) Beraabte man sig da ikke paa Artikler i Constitutionen i Revolutionen d. 18 Brumaire, for at fuld kaste Constitutionen, En Constitution er hellig saalænge de, der have svoret paa at hævde den, holde den hellig. Men enhver Constitution hviler paa gjensidige Pligter. 7) Dette modsiger igjen hvad ovenfor er sagt. Har Senatet Keiseren allene at takke for sin Magt, stod det ikke til dette at raade over Regiering, saa kan det jo heller ikke havt Deel i Begivenhederne; thi da det, Det er gaaet saavidt, at det forekaster den høieste Magt Forfalskning af dets Acter. Verden veed, at der ikke behøvedes saadanne Konstgreb; et Vind var det en befaling "), og det har stedse gjort mere, end man har forlangt af det. Keiserens Øre var til enhver Tid aabent for kloge og i reen Hensigt forebragte Jndvendinger af hans Stats betiente; men har stedse forgjeves ventet dem for sin Trone. Hvad han hørte, var ingensinde andet end den meest ubetingede billigelse af alle de Forholdsregler, han foretog, og et Beundrings- og bifalds=Sprog, som bar alle Sandhedens Kjendetegn *). Bar Enthusiasmen i Adresserne og de offentlige Taler hyklet, da har Keiserens Godtroenhed) bedraget ham; men de, som have ført dette Sprog, have sig selv at tilskrive de fordærvelige Følger af deres Hyklerie?) De undsee sig ikke ved at tale om Haanskrivter imod fremmede Regjeringer, og forglemme, at Nogle af deres egen Midte selv redigerede dem. Saalænge Lykken viste sig deres Fyrste tro, forbleve de hos ham, og opløftede ingen Klage over Magtens Misbrug. Dersom Keiseren har foragtet Menneskene, som man har bebreidet ham, da vil Verden nu erkjende, at han har havt Grund dertil ). Hans Værdighed er givet ham af Gud og Nationen; kun saasom Napoleon selv siger, ikke var andet end Undersaatter, saa kan jo en saadan Deeltagelse ikke betragtes som nogen frivillig Handling, men ene som et Lydighedsbevis, Undersaatten skylder sin Enevoldsherre. Paa den ene Side skal Senatet ikke have Magt til at deeltage i Begivenhederne, og paa den anden bebreider man det, at det har deeltaget deri, 8) Og hvorfor Fordi det maatte frygte for Despotismens alt fønderknusende Torden. 9) Dette beviste rigtig nok de strænge Forfølgelser mod Forfattere og det skrækkelige Censurvæsen, der udmærkede hele den Buonapartiske Regjering! 10) Det er tungt, at en Mand med Buonapartes guddommelige Genie ikke bedre kunne skille Sandhed fra Løgn. 11) Om den har man aldrig hørt tale for nu. 12) Hvor Despotismen fører Spiret, der avles Hyklere af sig selv ligesom Spystner hvor der er Aadsler. 13) Det vil Verden ligesaalidet nu som forhen; der gaves Mennesker i Tusindtal, der holdt med en Nero, Caligula o. fl. saalænge Lykken tilsmilede disse Man kan sige her hvad Roussenu sagde Tyranner. ved en anden Leilighed, Mennesket er godt, men Menneskene due intet. ledes kan den fratages ham *). Han har stedse baaret den som en Byrde, og aldrig anseet den før noget Attraaværdigt "*). Naar han desuagtet paatog sig den, skeete det i Følelse af sin Kraft, og med den Bevidsthed, at han allene af Alle var den hans Lykke syntes ham hans Kald ""). voxen Nu, da Lykken har erklæret sig mod ham, kunde kun Nationens tydelig udtalte Villie formaae ham til længere at dvæle paa Tronen. Skal han ansee sig som den eneste Hindring for Freden, da vil han gjerne bringe Frankrig dette sidste og mindste Offer. Han har derfor sendt Fyrsten af Moskra og Hertugerne af Vicenza og Tarent til Paris, for at indlede Underhandlinger. Armeen kan være rolig; dens Hæder vil aldrig geraade i Modsigelse med Frankrigs Vel." - Keiser Franz befaler sin Stats= og Conferenceminister, Sr. Zichy, at i alle Kirker i de østerrigske Stater en høitidelig Takkefest skal holdes i Anledning af Pavens Befrielse.