Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-11-26
St. Germain fortalte, at han havde lært Jnsekttæmmeren Wildmann den Konst at tæmme Bier, at han forstod den Konst at giøre Slanger opmærksomme paa Musik og Menneskenes Bevægelser (to Konster, som ikke ere ubekiendte i Afrika. Han paastod at han kunde forfærdige Diamantectil en utroelig Værdie, men som kostede ham en ubeskrivelig Uleilighed. Han forsikkrede, at han var paa sine Reiser kommen til sine fleste Opdadagelser; saaledes havde han paa en Reise til Ostindien i Aaret 1755 lært den Konst at smelte Stene; overhovedet var det egentlig paa Reiser at man lært noget. Han allene besad et Talent, men som burde læres i alle Familier, det at kunne skrive paa eengang med begge Hænder. Jeg dicterede dom eengang 20 Vers af Zaire, som han øieblikkelig nedskrev paa to Ark Papiir, og saa lignende, at man næsten ikke kunde giøre Forskiel paa begge Afskrifter (saa vidt Greve Lamberg). Forfatteren til Skriftet uber Zauberglauben. tilstaaer ogsaa, at St. Germain besad mange Talenter og betydelige Aandserner, men tillige en udmærket Hang til det Underfulde, og (da han kiendte Menneskenes svage Side i dette Stykke) saa forstod han at giøre sig store Fordeele deraf. Han solgte sine Arkana meget dyrt; han stiftede hemmelige Selskaber og foretog Jndvielserne til dem med meget Pomp og Bekostning. Man siger: at Cagliostro har ladet sig optage i hans mystiske Viisdom. Han var en Person af samme Karakteer som St. Germain, men stod tilbage for ham i Lærdom, Baron von Gleichen, Kongelig Dansk Gesandt ved flere Hoffer, fortæller i sine utrykte Memoires for Tidsrummet fra Aarene 1760. til 1771 følgende om denne Thaumaturg: Dajeg i Aaret 1759 kom til Paris besøgte jeg Chevalier Lambergs Enke, som jeg havde kiendt i forrige Tider. Jeg var nyelig kommen, da en Mand af Mellemstørrelse og af en stærk Legemsbygning traadte ind i Værelset og som var udmærket pragtfuldt paaklædt. Han generede sig ikke, lagde sin Hat og sin Kaarde paa Damens Seng, satte sig ned paa en Lænestol ved Kam nen, afbrød den som førte Ordet og sagde: De veed ikke hvad De siger. Jeg allene kan tale med Sagkundskab om denne Gienstand, thi jeg har studeret den fra Grunden af og uddannet der ligesom Musikken, hvilken jeg opgav efterat have præsteret alt det, som var muligt at giøre ud af den. - Jeg spurgte min Naboe hvo denne Mand var? - Han svarede, at det var den berømte Marqvis St. Germain, en Mand som besidder de sieldneste Hemmeligheder, som Ludvig den 15de har indrømmet egne Værelser i Chambord, som i Versailles tilbringer hele Aftener hos Kongen og Madam Pompadour, og som hele Verden opsøger naar han kommer engang til Paris. Dagen derpaa blev jeg buden til Middag af Madam Lam berg, som sagde til mig med en vigtig Meds, at Marqvien af St. Germain ogsaa vilde indfinde sig og om hvilken det blev fortalt, at han giorde Cour til hendes Datter. Ved Bordet kom vi til at tale om Malerier, som jeg havde seet i Jtalien. Mine bemærkninger behagede Marqvien, som sagde til mig: Jeg er tilfreds med Dem og De fortiener at jeg viser Dem efter Bordet et Dusin Malerier, som De vist ikke har seet Magen til i Jtalien. Han holdt Ord og viiste mig virkeligen nogle Malerier, som vare ligesaa besynderlige som fortræffelige, og som derved bleve mærkværdigere end mange Stykker af første Rang. Han viiste mig ogsaa mange smukke Ædelstene og især farvede af udmærket Størrelse og Fortræffelighed. Det kom mig for som jeg fik at see Skatte i Feernes Rige. Jblandt andre faae ig en Opal af overordentlig Størrelse, en hvid Saphir (som ellers er for det meste blaae saa stor som et Æg, hvis Glands overtraf alle de andre Stenes, som jeg stillede ved Siden af den. Jeg kan rose mig af, at jeg er ikke uerfaren i Kundskab om Juveler, og kan forsikkre, at hvad Synet angaaer, saa kunde jeg ikke drage Fiinheden, af disse Stene i Tvivl, især da de ikke vare indfattede. (Desuagtet have de vist ikke været andet end Glaslus). Jeg blev hos ham til Midnat og forlod ham som en erklæret Tilhænger. J 6 Maaneder vedblev jeg at være hans troe og føielige Discipel, uden at lære andet af hans Omgang end Maneren og Besynderligheden ved hans Charlatanerie. Maaskee ingen har besiddet i den Grad som han det Talent til at kunne opvække sine Tilhøreres, Nysgierrighed og betiene sig af deres Leitroenhed. Han vidste altid at passe det Underfulde i sine Fortællinger efter Tilhørernes Evner til at tage derimod. Havde han et Dummerhoved for sig, som han fortalte en Begivenhed fra Keiser Karl den 5tes Tid, saa sagde han ligefremt, at han selv havde været tilstede derved. Var Personen mindre lettroende, saa lod han sig nøie med at skildre alle Omstændighederne ved Begivenhederne med en saadan Detail, indtil Personernes Miner og Gebærder og den fælles Plads, hvorpaa den havde staaet i Værelserne, at man maatte troe, at man hørte et Menneske tale, som havde været tilstæde ved det Passerede. Undertiden naar han indførte Franz den 1ste og Henrik den 8de som talende, saa lod han de Ord falde ind, Kongen vendte sig imod mig. Men Ordet mig slugte han halvt i sig, ligesom et Menneske der fortaler sig, og nævnede nu en anden Person i Stedet. (Dette Konstgreb var dog temmeligt plumt; men det er dog godt at lære saadanne at kiende med Hensyn til de mindre Chorlataner man støder paa i Menneskelivet.) Han havde af Historien mange smaae Omstændigheder godt i Hovedet og forstod at skildre de historiske Begigivenheder saa naturligt, at intet Øievidne kunde have skildret nye Tildragelser med en større Livfuldhed, end han kunde fortælle Begivenheder, som vare passere den for nogle Aarhundrede siden. - Dummerhovederne i Paris, sagde han til mig, troe at jeg er 500 Aar gammel, og jeg bestyrker dem i denne Mening, da jeg seer at de finde saa megen Fornøielse deri; uagtet jeg er vistnok meget ældre end jeg seer ud til at være. Han ønskede nemlig, at jeg ogsaa i en vis Grad maatte hed og være Nar for ham. - Pariserne lode sig imidlertid ikke nøie med at holde dom for nogle hundrede Aar gammel; de gik endog saa vidt, at de holdt ham for at være ligesaa gammel som Jesus Christus (Hvad det dog maae være for enGemytstilstand at drage om i Verden fra et Sted til et andet og vide med sig selv at man er en Bedrager.)Der opholdt sig paa den Tid i Paris en Spottefugl, som man kaldte Mylord Gower, fordi han kunde prægtigt agere en Englænder. Han var i Syvaarskrigen bleven brugt som Spion ved den Engelske Armee, og Hoffolkene i Paris betiente sig af ham til alle Slags Mystificationer. Nogle lystige Brødre fik ham til at agere St. Germain, for Pøbelen i Qvarteret Marais. Da han der fandt Beundring og Tiltroe, saa gik han altid videre i sine Fortællinger, og fortalte tilsidst, at han havde levet paa Christi Tid, stod paa en fortroelig Fod med ham og var bleven hans Ven. - Jeg kiendte ham meget nøie, sagde han engang, han var den bedste Mand af Verden, kun noget romantisk og ubetænksom; jeg advarede ham flere Gange, og sagde ham i Forveien, at det vilde faae et slemt Udfald. (Og det kunde gaae an at sige saadant noget i et christeligt Land uden at blive stenet?) Derpaa fortalte han vidt og bredt om de Tienester han søgte at giøre ham ved Madame Pilatus Biestand, i hvis Huus han daglig kom. Han forsikkrede at han havde meget godt kiendt den bellige Jomfrue, den bellige Elisabet og hendes gamle Moder, den hellige Anna. Hvad den. ne sidste angaaer, saa har jeg, tilføiede han, ikke gjort hende en saa ringe Tieneste; thi jeg var lykkeligviis tilstæde ved Kirkeforsamlingen i Nicæg, og da jeg kiendte Biskopperne og forestillede dem, at hun var en meget god Kone, og at det dog var en saa let Sag at giøre hende til en Helgen, saa fik jeg dem til at udstæde et Naadebrev for hende. Dette Galimathias havde dog den Virkning at udbrede den Overtroe i Paris, at Hr. v. St. Germain var i Besiddelse af et Lægemiddel, hvorved man kunde blive ung paanye og udødelig. (Det var et afskyeligt Lægemiddel; hvilket fornuftigt og religiøst Menneske kunde ønske at blive altid her, i dette ufuldkomne Jordliv, Man fortalte endog, at en gammel Kammerpige, havde fundet denne Elixir, hos sit Herskab og drukket saa dygtig af den, at hun var bleven fra ung som et Barn. - Fornuftige Folk kunde vel ikke skiænke disse Eventyre eller øvrige Fabler, som vare i Omløb om St. Germains patriarkalske Alder nogen Tiltroe; men saa meget er dog vist, at han besad en Legemskraft af en beundringsværdig Vedholdenhed. Saavel Ramenu som en gammel Slægtning af en Fransk Ambassadeur i Venedig forsikkrede mig, at de havde seet ham i Aaret 1710; den Gang saae han ud som en Mand paa 50 Aar. J 1759, altsaa 49 Aar derefter, saae han ud som en Mand paa 60 Aar. Min Gesandtskabets Secretair Hr. Morin, for hvis Paalidelighed jeg kan indestaae, havde seet ham i 1735 og forundrede sig over at han i den Tid var næsten ikke ældet. Han døde saavidt jeg veed i Schlesvig i Aaret 1730 eller 1784, og de Personer, som til den Tid have seet ham forsikkre, at han saae ud som en Mand paa 60 Aar. Denne Egenskab er maaskee den overordentligste og mærkværdigste i hans hele Historie. (Man har imidlertid flere Exempler paa en overordentlig Conservation af det legemlige Udseende i en høi Alder. Konge Henrik den 2dens Maitresse Diana af Potiers, Hertuginde af Valentindis, var 40 Aar gammel, da han blev dødelig forelsket i hende; hun var 60 Aar da han døde og havde aldeles ikke tabt sin Skiønhed. Det samme var Tilfældet med den berømte skiønne Franske Hetære Ninon de Leuclos; med hende mødte det, at hendes uægte Søn, som ikke vidste at hun var hans Moder, blev forelsket i hende og og en Dolk i sig, da Hemmeligheden blev ham aabenbaret.) St. Germain besad mange chemiske Hemmeligheder og forstod især at tilberede Farver, Tinkturer og et Slags Similor, som var overmaade smukt. Maaskee han har ogsaa selv fabrikeret de omtalte Juveler, hvis Uægthed ikke kunde opdages uden ved Filen; men jeg har aldrig hørt, ham tale om, at han var i Besiddelse af nogen Universal Medicin. (Der har været flere Personer, som ved at være i Besiddelse af nogle chemmiske Hemmeligheder have forskaffet sig store Rigdomme; blandt andre den saa bekiendte Hofraad Beris i Helmstadt, hvorom en anden Gang.) Han levede overmaade maadeligt og drak aldrig til Maden (som nok ikke heller er fundt, da de Safter, som udkræves til Fordøielsen, blive derved fortyndede) og brugte imellem et afførende Middel, som han selv tilberedte af Sennepsblade. Naar hans Venner spurgte ham om, hvad de skulde giøre for at leve længe, saa gav han denikke noget andet Raad. Han udgav sig ikke. som andre Charlatans, for at være i Besiddelse af overnaturlige Kundskaber. Han talte i myste, riøse Udtryk om Naturens Dybheder og aabnede for Phantasien et vidt udstrakt, dunkelt og ubestemt Blik i sine Jndsigter, Rigdomme og sin Herkomst Adel. Han fortalte gierne Historier, fra sin Barndoms Tid, om hvorledes han var omgivet af et talrigt Følge og spadserede paa prægtige Altaner i et herligt Land, omtrent som han kunde have været en Kronprinds af en Konge af Granada i Maurernes Periode. Saa meget er vist, at aldrig har nogen enkelt Person eller noget Politie formaaet at opdage hvem hanvar, ikke engang hvilken Nation han tilhørte. (Altsaa maae det være urigtigt hvad Greve Lan berg fortalte, at han var fød i Vitri, eller St. Germain har engang havt det Jndfald at fortælle det.) Han talte meget godt Tydsk og Engelsk, det Franske med en Piemontesisk Udtale; det Jtalienske fortræffeligt, men især Spansk og Portugisisk godt uden den ringeste udenlandske Accent. (Fortsættes.)