Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-11-13
Af den parrotske Reises Resultater, veed men, at Ararat er 16200 Fod højt, altsaa 1500 Fod høiere end Montblanc. Parrot maalte ikke blot Bjergets Høide, men lod ogsaa ved Hr. Behagel, en af hans Reisefæller, den hele Vei, som fra Tiflis fører derhen, samt den, som fra hin Stad gaaer over Imeretien og Mingrelien til Redouten Kalleh, barometrisk nivellere. Den Reisende beskriver den vestlige Spidse, som er den høieste, som en Flade af 150 Fod i Omfang; østligt staaer den, formedelst en indsænket Platteaa i Forbindelse med en anden lavere Spidse. Mere end 1200 Fod opad er alt bedækket med Sne og Js. - Tre Maaneder herskede Pesten i Erivan, saa at Hr. Parrot ikke kunde forfølge sin MissionsHovedmaal. Han anvendte denne Tid til naturhistoriske Excursioner i Omegnen af Tiflis og i Kachetiens Bjerge. Reisen endte med Bestigelse af det lille Ararat. - Shakespears Fødselsfest. Denne Digters Fødselsdag blev i dette Aar i Stratford ved Avon, hans Fødested, og hvor han døde, feiret ved en tre Dages Fest, der bringer nogenledes i Erindring den Høitidelighed som Garrick i Aaret 1769. i samme Stad foranstaltede, og som i det følgende Aar gjentoges paa Drury-Lane=Theatret i London, hvor den maatte gives 122 Gange efter hverandre. Det var en Art Underholdning (Entertainmaint) som havde det Navn Jubilæet. Skuepladsen var Stratford, og det Hele en aandrig broget SceneAfverling, taget af Landets Sæder, snart en Hytte, hvor gamle Koner forkortede sig Aftentimerne ved Eventyr, Spaadomme, Ballader, snart en Flok fordrukne Matroser, ombaarne i Bærestole, fulgte af Lirespillere, og udkastende Penge, i den Mængde at tre Aars Hyre var Øjeblikkes Forø delse, snart skakkrende Jøder, Gjøglere, Bjørnetrækkere, Liniedandsere, Qvaksalvere, Spidsbuber, tilsidst Drikkebrødre under den Shakespearske Eeg, hvor de under Lovsange over Digteren lode et Drikkehorn omgaae, der var udsnittet af et af enhver af dem plantet Morbærtræ. Pludseligen nærmede sig et festligt Tog, forud blomsterstrøende Dandsere, siden de vigtigste Shakespearske Charakterer, saasom Mabeth, hans Kone, Coriolan, Lear, Richard den tredie, Hamlet, Romeo og Julie, endeligen Melpomene, aabnende Udødelighedens Tempel for Digteren. Denne Fest blev dette Aar i det væsentligste gjentaget, dog med mindre Pomp, og mindre Omhyggelighed i Udførelsen. - Eenhjørningen. Bibelen taler om Enhjørningen. Aristoteles beskriver det under Navnet OryrPlinius under Navnet fera monoceros, de chinesiske Historieskrivere kalde det Kiotuan, og omtale det som et Dyr i Tartariet. Om dette Dyr virkeligen existerer har mange baaret Tvivl. Den bekiendte Hodason, det ostindiske Kompagnies Resident i Nepal, har omsider hævet Tvivlen, da han har sendt Hud og Horn af et af disse Dyr, som var død i Nadscha af Nepals Menagerie, til Kalcutta. Nadscha havde faaet Dyret skienket af Lama i Digurtschi. Af de Personer, som bragte Dyret til Nepal, erfor Hodason, at det opholder sig i det sydlige Tibet, kaldes der Tschiru, og findes hyppigt i den skjønne Dal Tingri i Provindsen Dang. Dalen er fuld af Saltschichter, omkring hvilke Dyret hjordeviis lerer sig. Dets Figur er som alle Antilopers i det hele behagelig; men især har det denne Dyrearts uforlignelige Øine. Dets Farve er i Legemets øvre Deel rødlig som Raadyrets, neden under hvid. Characteristisk ved det er et langt spidst sort Horn med tre smaa Krumninger og kredsformige Ringe ved Basis, som fortil er mere fremstaaende end bagtil, to Buske Haar ved Næseborerne, talrige Børster omkring Næsen og Munden, hvorved Dyrets Hoved bekommer et noget plumpt Udseende, det omtrent fem Centimetre lange Haar, der er saa tykt at det næsten danner en fast Masse, og under hvilket er, som næsten ved alle Qvadrupeder under Himalayas Høide, for Ex. Kaschmirgederne, en meget sin og hvid Duun. Dr. Abel i Kalcutta foreslog, at give Enhjørningen det systematiske Navn Antilope Hodsonii.