JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-14
En gammel Bonde nærmede sig med langsomme vaklende Skridt, bærende en Kurv paa den krumme Ryg, en rig Herre, hvis Lyststed, laae paa hiin Side Vandet. Møisommeligen havde han bundet Krandse af det Grønt, han i dybe Grøfter fra Solens Opgang indtil dens Nedgang havde plukket. "Kjøb grønne Krandse, gode Herre, en Skilling for Stykket!" raabte han til den Rige i en skjelvende, bønlig Tone. Hvor gammel er I, spurgte denne. "Ni Aar paa det fjerde Snees", svarede den Gamle, "men jeg ønsker hver Dag, at vor Herre vilde løse op for mig. Jeg er gammel og udslidt, har i min Ungdom tjent som Soldat, og arbeidet til mit fire og halvfjerdesindstyvende som Karl, men nu har jeg og min Kone, det stakkels Skrog, som er endnu svagere end jeg, kun tre Mark om Ugen at leve af. "J ønsker altsaa heller at døe end at leve, spurgte igjen den Rige. "Ja, det veed vor Herre, gav den Gamle til Giensvar. "Jeg er jo blottet for Alt, og eier neppe saa meget, at jeg kan mætte min Hunger og stille min Tørst ved." Rørt ved Synet af den fattige Olding, hvis høieste Ønske var Døden, og hvis største Plage var Livet, udbrød den Rige, vil J stige med mig i Baaden, og følge mig til mit Lyststed paa hiin Side Strandbredden, saa skal jeg forsyne Eder med Klæder og saa megen Føde, som en god Tid behøver." Den Gamle vilde kysse sin Velgjørers Haand, og steg med ham i Baaden. Underveis reiste pludseligen en stærk Kuling sig; Baaden kantrer, og saavel den Rige som den Fattige bliver en Boldt for de vilde Bølgers Spil. Her stod nu den af Livet Kjede, kun ene efter Døden higende Ulykkelige tæt ved sit Ønskes Maal, og saae den attraaede Ven med Tidens Lee i Haanden aabne sit Favn for ham. Han kastede sig sikkerligen med Glæde deri, Jngenlunde. Tvertimod stødte han den saa længselfuldt ønskede Ven fra sig, satte sig paa den Riges Skuldre, ligesom paa et Vrag, stødte ham hver Gang, han vilde kaste ham af, ned og havde aldrig saasnart naaet Bredden, fø han ilede tilbage til sin usle Hytte.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-14
Jndenlandske Efterretninger. Skrivelse fra det Holsteenske, af 8 Junii. Alting bebuder her en frugtbar Sommer; af hvilken Aarsag Kornpriserne neppe ville stige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-14
Ogsaa haves endnu meget Ævre- og Vintersmør, og denne Artikel, vil derfor snarere falde end stige i Prisen. - At Mangel paa Virksomhed, i Handel har havt en skadelig Indflydelse paa vore Jordeiendomme og Producternes Priis, saavelsom paa Landculturen, er let at begribe. Paa adskillige Steder i Hertugdommene ere Grund eiendommenes Værdie faldet til næsten en Trediedeel af hvad, de gjeldte for 20 Aar siden. Under disse Omstændigheder forøger hvert Slags Forlegenhed sig. Naar nogen vilde drive det til det yderste med sine Fordringer, saa maatte han ofte tabe baade Renter og Capital. Udsigterne for Landmanden og alle dem, der staae i Forbindelse med hans Vee og Vel, ere imidlertid ikke saa mørke, som i forrige Aar. Men Kjøbstædsbeboernes Liv beroer ganske paa Landmandens. og naar paa Landet Næringsløsheden og Forarmelsen tiltager, saa deele Kjøbstæderne samme Lod. J Hertugdommen er nu, af alle de Skibe, som forhen pleiede at beseile alle Verdensdele, neppe hvert 10de i Virksomhed. Vor Rapsæd betales godt, gaaer endnu stedse ud af Landet, især til Holland, hvorfra vi igjen faae den Ro olie, vi behøve, tilbage. Paa mange Steder i Hertugdommen hersker Luxus, og mange bære ikke en eneste Traad af indenlandsk Fabrication. paa sig, og have i deres Sale ikke et eneste Stykke Møbel, der er forfærdiget af indenlandsk Træ. En Bonde træffer man vel endnu hyppigen i hjemmegjort Tøi, men hvad Konernes og Døttrenes Klædedragt angaaer, saa bestaaer den hele Pynt ikke af indenlandske Tøier, men af Silkebaand, Bomulds= og andet paa Markederne kjøbt Flitter, Paa adskillige Steder leveres dog skjønne Arbeider, især af Vogne og andre Varer, som finde god Afsætning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-14
Professor Dittmars Veirforudsigelser fra Maaneden April til Slutningen af October (Slutning; see forr. No.) Naar Dagen med den første af Maaneden. August, allerede er 2 Timer, kortere end den 21 Juni, saa indfinde der sig ogsaa, som en Følge af denne Jordstilling, kjølige Nætter. Svalerne forsamle sig med deres Unger paa de af Solen bestraalede Tage, for at lære dem at flyve - og Vinduerne findes allerede tidligt om Morgenen, besatte med Dunster. Nogle varme, ja ofte ret hede Middags- og Eftermiddagstimmer - ligesom og Tordenskyer ville i Høstmaaneden, især i den første Uge indfinde sig. Naar Sæden, ikke staaende paa Roden ved alt for ofte indtræffende Regn og vexlende Solskin, kunde indtil August Maaned blive umeiet og ufordærvet, saa vilde den første og den anden Uge af August bringe det gunstigste Veir til at indkjøre samme; thi fra d. 8de indtil d. 16de d. M. ville overalt varme, ofte ret trykkende hede Dagstimer og Vindstille danne den sande Sommertid, og for Brønd- og Badegjæster det meest passende og velkomne Veir.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-14
Sneelagene paa Bjerghøjene ville nu vanskeligen mere naaes af Jordvarmen, og da ogsaa Regnen stedse bliver sjeldnere, saa ville Skyfrembringelserne formindske sig J Midten af Høstmaaneden indtil sidste Qvarteer af samme vil den varme Luft om Dagen afvexle med de kjølige Nætter, og det mere i det sidste end i det første regne. Ogsaa ville Storkene allerede berede sig til Afreise i denne Uge, hvilket man vil bemærke paa deres Træk Kjølige Nætter i den fjerde Uge af August ville i disse Dage allerede indfinde sig paa Bjerg høiene. Jndtil tiltagende Morgenkulde vil i adskillige Nætter Riim lade sig see paa frie Pladser og i mange Hauger. Behagelige og varme, men dog ikke uden Bygeregn, ville de sidste Dage. slutte Maaneden. Vanskeligen vil den næstfølgende Maaned September. begynde med en lys Morgen, tvertimod lader Høstmaaneden i sine første 8 Dage sig see med alvorlig Mine, som vil tilkjendegive sig med bedækket Himmel, afvexlende Regn, kobber farvet Morgenrøde 2 kolde Vinde og noget Solskin. Ogsaa efter de første Uger ville tykke Skyhobe bedække Solskiven, og mørke Dage. - Taage - nogen Regn og kjølige Vinde endnu vedblive den halve Deel af den anden Uge. Men nogle Dage før Midten af Maaneden vil man see Mariegarnet (Efteraars spindelvæv paa Marken) ankomme, og endnu varme og behagelige Høstdage indfinde sig. Kun Middagsstunden vil endnu udmærke sig ved nogen varm Luft, - i den tredie Uge men Aftenerne blive kjølige og aldeles ikke varme Om end siden nogle Uger Fuglenes Sang er ophørt, og man i Buskene kun endnu hører Musviternes Qviddren, saa ville alligevel Svalerne dog endnu sees indtil den sidste Uge. Hurtige Vestskyer ile med Begyndelsen af den sidste Høstuge forbi under Fuldmaanen, og man vil endnu spore adskillige milde og behagelige Nætter og Morgenstunde. Den stærke Vinduessveed, vil være et Kiendetegn paa de kolde Bjergluftninger, og der vil allerede paa Nord- og Nordostsiden af Tydskland indfinde sig Frostnætter. Behageligere ville de sidste Dage af September være, som overhoved vil have havt mere mørkt end klart Veir. October. vil afvexlende have milde og kolde Nætter, lyse og mørke Morgener i den første Uge, men forbitrækkende Skyhobe ville kun bringe lidt Regn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-14
Det er meget sandsynligt, at i Nordost og Nordtydskland Luften fra Østen vil sætte sig i Bevægelse og medføre smukke Dage, efter taagede Morgener.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-14
J den anden Uge vil Nordluftens kolde Aande berøve Træerne deres Blade, og skarpe Lufttræk med kuldefrie Nætter, Eftermiddags Regntimer med Solskin være Forberedelse til Vintermaaneden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-14
Med den tredie Uge blive Nætterne mindre kolde, Dagen for det meste behagelige, men adskillige Eftermiddage mørke og regnfulde, og i det mindste ligesaa smukke Høstdage vilden sidste Octoberuge bringe, uagtet Træernes Blade næsten alle ere guldgule, og ved det andet Pust af den kolde Luft ville falde til Jorden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-14
Efter al Sandsynlighed vil Luften i denne Uge blæse fra S. V. - og endes snarere med milde Nætter - taaget Morgen og noget Regn, end med Frost og Snee. I Almindelighed kan i Sommer ikke ventes en saa stor Varme eller vedholdende Tørke, som i sidstafvigte Aar. Men enhver Maaned har sin Afdunstningslinie, som Solens Straaler fra Jordens Flader og Frembringelser opløse paa Bjergene og Høiene. - Der lader sig derfor ikke allene vente en større Sum kjølige Dage og Regn, men ofte ogsaa en kold Luft fra Nord= og Nordvestsiden. Naar Jsen paa Nord kysterne kommer i Bovægelse, og den store Golf vil strømme sammen, da kan Luften over Europa, fra den Side, hvor Jisstykkerne smelte i Havet, ikke blive varm. - Der er altsaa ingen varm Sommer at vente, endskjønt i Almindelighed enkelte ret brændende Dage ville indtræffe.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-14
Kjøbenhavns Børs, d. 13 Junii. Cours. Hamb. 2 M. 244, a vista 247. Spec. 250. - Specier solgtes til 15 Rbmark. Obligat. (med Renter fra 11 Jun. 1823) 75 1/2 a 76. Nationalbank-Obligationer (af Laanet d. 2 Febr. 1820) 102 Rbd. r. S. (uden Renter) eller 12 Rbd. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. - Norske Sedler 16 1/4 a 15 3/3 Rbdlr. pr. 10 Specier norsk. - Svenske Sedler 60 1/2 s. - Disconto 5 pC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-14
Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-17
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. 200000 RosoTyvende Aargang. No. 48. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 17 Juni 1823. Ved Grev Danneskjold-Samsøe's Grav. Den 14 Junii 1823. Hvor Bøgen sig om Egen slynger, Hvor Træer staae i tætte Klynger, Der valgte Du Dit Hvilested. Dit Støv har Roe i Skovens Skygge; Din Aand kan ei i Graven bygge, Den svæver alt i Himlens Fred. Skjøn er Dit Gisselfeldes Have Ved Kunst og ved Naturens Gave; Og skjøn er Gisselfeldes Borg. Der saae vi Dig saa huldt at vandre, At deele Glæden glad med andre, At skabe Fryd, at lindre Sorg. Ru vandrer Du i bedre Egne, Som ingen Pensel kan aftegne, Hvor der er ingen Storm og Brand. Opløftet over Jordens Møie, Du skuer med forklaret Øie, Hvad her vi svagt kun ane kan Du følte varmt for alt det Gode; Det gjorde Dig saa vel tilmode, At skue Rets og Sandheds Seir. Nu seer Du midt i Himlens Glæder. Hver ædel Siel i Straaleklæder, En Helt i Engles Himmelleir. Men Gisselfeld Du aldrig glemmer, Din Aand dets Sorg og Fryd fornemmer; Thi Kiærligheden varer ved. Du glædes end med Dine Kjære, Mens De Dit Minde trofast ære, Mens skjønt De vandre i Dit Fjed. O, hvil da Støv i Graven rolig, Lev ædle Aand i Himlens Bolig, Nedsmil Din Trøst fra Lysets Land! Dit skjønne Navn Din Slægt vil ære, Dit Minde skal velsignet være Du gjæve, danske Adelsmand! N. Fogtmann. Om Polphistore.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-17
Blandt de methodiske og systematiske Lærde, gives der neppe en værre Benævnelse end Polyhistor. Om ham hedder det hos dem: at omnihus aliquid, in toto nihil Han er blandt dem omtrent det samme, som en Tusindkonstner blandt virkelige Konstnere. De sammenligne ham med en Kryderlade, hvori alle Kryderierne ere blevne sammenblandede, og ikke en eneste er, som den bør være; med et Pulterkammer for al Viden, og et Daarehuus for Genialiteten. Hans Hoved kalde de et Chaos, hvori ingen uden en Skaber kan bringe Orden. - Men er da en Polyhistor virkeligen et saa foragteligt, ubrugbart Væsen, som disse Lærde ville stemple ham til, og tusinde Eftersnakkere, uden at tænke selv det ringeste over Sagen, antage ham for - Dette Spørgsmaal fortjente dog vel en Undersøgelse. Vi ville prøve den. At Videnskaberne paa det nøieste ere sammenkjædede, derom ere Alle enige. Det er ikke nok at kjende een Videnskab fra Grunden af: man maa, var det end kun overfladisk, ogsaa kjende alle dem, der staae i Forbindelse dermed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-17
Hvorledes vil f. Ex. en Philolog kunne forklare Skildringen af Solens Opgang hos en classisk Digter, naar han aldrig i sit Liv har seet den opgaae? Hvad nytter det ham, at kjende en Plantes Navn, naar han ikke kjender det mindste til dens Egenskaber, Eensidighed vil altsaa findes i den største Philologs Arbeider, naar han, for at opnaae saakaldt grundig Kundskab, har helliget Classikernes linguistiske Studium udelukkende sit Liv, og hvad der er eensidigt, kan i sig selv ikke være grundigt. De Gamle, der ikke behøvede at lære saa mange Sprog, som vi, kunde anvende saa meget mere Tid paa at lære Ting, og paa at studere Naturen. Naar Cicero, næst sit Modersmaal, forstod Græsk, og saae sig istand til at læse og studere Grækernes Værker, saa var hans Sprogstudium fuldendt. Vi derimod ere ikke allene nødsagede til at lære hine to, nu, som døde, saa meget vanskeligere Sprog, men vi skulle ogsaa desuden lære fem, sexrlevende, tildeels i deres ældre og nyere Form. Naar en Cicero, en Virgil kun saaledes behøvede at opfylde sin Hukommelse med to Slags Ord til at udtrykke hver Gienstand, saa maa vi opfylde den med sex til otte. Saa megen Tid og Anstrængelse medfører blot Døren til Videnskaberne, Sprogkundskaben, og hvor ufuldkomment denne kan erhverves, fremlyser allerede deraf, at kun faa Mennesker forstaae flere end to Sprog, til nogenlunde Fuldkommenhed. Videnskabernes og Konsternes uophørlige Udvidelse og Berigelse gjør de levende Sprogs Studium naturligviis alt mere og mere vanskeligt. Under denne Tingenes Stilling kan Sprogstudium, betragtet som et sammenhængende Heelt, neppe blive andet end Polyhistorie. Man føre den saakaldte Sprogkjender, havde han end anvendt sit hele Liv paa at studere Sprog, ind i et Værksted, hen paa et Skibsværft, eller i et Laboratorium, i et architectisk Atelier o. s. v., og han vil hvert Øjeblik komme til at føle, at eet er at lære at kjende Naturen og Konsten af Bøger, et andet at kjende dem af Livet selv. - Henvende vi nu vort Blik fra Sprogene paa Videnskaberne, og den nøje Forbindelse, de staae og maa staae i, saa finde vi, hvor nødvendig en encyclopædisk Kundskab er, og at man i intet Fag, uden den, kan i vore Dage levere noget Udmærket. Philologen selv vil blive høist eensidig, naar han med de gamle Sprogs Studium ikke tillige forbinder Jndsigt, saavel i de levende Tungemaal, som i de forskjellige andre Videnskabsfag, og saaledes bliver Polyhistorie ogsaa nødvendig for ham, naar hans Arbeider ikke skulle bære alt for tydelige Præg af Skolepedanterie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-17
En Polyhistor, det vil sige, en Mand, derikke har kunnet følge den Forskrift, enten at dritte dybt eller aldeles ikke af hver Kundskabskilde, men, som har nippet saa meget af de fleesom Kundskabsmassens Storhed i vore Dage tillod ham, skjøndt han dog besidder Smag og Dømmekraft nok til, efter bedste Ævne, saa an sige, at gaare med det Pund, han har, er derfor neppe et saa beklageligt Væsen, som Mange ville gjøre ham til. Han er det saa meget mindre, som den Universalitet, man nu omstunder fordrer af Videnskabsmanden, gjør Polyhistoris til en nødvendig betingelse og, nøje betragtet, de fleste maaskee ere Polyhistore. J fordums Tid kunde man forskaffe sig Navn af en stor Lærd, f. Ex. blot ved eene at begrave sig i de gamle Classikers Studium, hvoraf fulgte, at "ciceroniansk Pølsesnak, som Birkner kalder slette Tanker, indklædte i godt Latin, blev meget almindelig, og Stygotiussernes Classe saare talrig. Nu fordrer man ikke allene et godt Drapperie, men ogsaa en skjøn Figur, ikke blot et godt Sprog, men ogsaa gode Tanker. Men Universalkundskaber lade sig ikke erhverve uden paa den saakaldte Grundigheds Bekostning i de fleste Grene. Jo flere Sprog og Videnskaber, man, for at holde Skridt med Tiden, seer sig nødsaget til at lægge sig efter, desto flere Polybistore maa der blive, og den Mand, som udelukkende vilde ellige sig en eneste Videnskab, vilde rigtig nok deri, naar ellers Ævnen dertil ikke manglede ham, kunne levere noget Udmærket; men baade han selv og hans Arbeide vilde alt for meget røbe hans eensidige Studium. Han vilde i Videnskabernes Rige ligne de Konstnere, der kunne forfærdige ypperlige Arabesker a. til Bygningsprydelser, men aldrig selv ere istand til at opføre en heel Bygning. Noget om den tidligere og sildigere videnskabelige Dannelse. (Slutning; see forr. No.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-17
(Jndsendt.) Erklæring. Jndholden af det tilsendte anonyme Brev er af den Beskaffenhed, at jeg hverken kan eller vil tale derom med H. Ex. S.; det er bedst, at De selv gjør det, saa opfylder De en brav Mands Pligt. - Jeg vil lægge Mærke til, hvorledes Vedkommendes Adfærd bliver. – Naar De i Fremtiden vil skrive som Anonym, saa brug aldrig et Signet med Bogstaver til Forsegling; man kan tage Feil i Gisningen og forvolde ubehagelige Følger. Jeg takker for den mig givne Oplysning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-17
Blandede Efterretninger. Magister Arvidson, Udgiver af en Tidende, Morgenbladet, i Abd, der tillige beklæder en Adjunctsplads ved det derværende Universitet er blevet afskediget fra sin Post, og har maattet forlade Staden, fordi han havde gjort sig skyldig i at udbrede paa sine Forelæsninger farlige Grundsætninger blandt Ungdommen, og i det anførte Blad fremsat for frie Yttringer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-17
Postindretningerne have i Tydskland forbedret sig saa meget, at den almindelige Brevpost tilbagelægger Vejen mellem St. Petersborg og Paris i 17 Dage, medens tilforn Courerer, behøvede 23 Dage til denne Reise. Majocchi, der i Dronningen af Engellands Proces spillede en saa paafaldende Rolle, er nu Vognhandler i Mailand, og har overalt i Jtalien faaet det Øgenavn Nonmiricordo (jeg erindrer det ikke; hvilke Udtryk han betjente sig af i Forhørene, naar noget ikke passede sig til hans Rolle).
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-17
Den afdøde Marquis af Londonderry har De indsat sin Gemalinde til Universalarving. Juveler, han selv efterlader, anslaaes, naar de, kan har faaet forærede af Fyrster, regnes med til 40,000 Pd. St.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-17
J Brugges (Belgien) er nu et Gjestgiver sted; til den hollandske Ko kaldet, som skal være det prægtigste i Europa. Man tænke sig et Værelse, skriver en Reisende, af 50 Fods Længde og 50 Fods Brede, Loftet, baaret af prægtige Marmorsøiler, en overvættes Mængde Speile af største Maalestok, Drapperier, værdige fyrstelige Gemakker, en Buffet af straalende Forgyldninger, Speile og Crystaller; udsøgt Smag i det Hele; de fortræffeligste Drikke, og et stedse talrigt og udsøgt Selskab, og man har en Jdee om den hollandske Ko i Brugges." (Det kommer kun an paa, om dens Eier ikke vil malke den for meget paa Gjæsternes Bekostning.)Man anslaaer den Formue, som den berømte Canova efterlader, til 7 Mill. Franker. Da han forfærdigede sit første Værk, var han saa fattig, at han maatte tage Steen til en liden Figurs Forfærdigelse. En rig Konstynder, der faae denne Billedstøtte, gav Konstneren ikke blot saa meget, at han kunde kjøbe en Marmorblok, men forærede ham ogsaa endnu saa meget, at han ei led Mangel paa de første Fornødenheder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-17
Præsidenten for det Kgl. Maleracademie i London, Lawrence, saae for ikke længe siden tilfældigviis blandt en Mængde andre slette og fordærvede Malerier, der skulde sælges ved Auction, et Malerie af P. Rembrand. Han oppebiede dets Salg ved Auctionen, og det var paa et Haar nær blevet ham tilslaaet for 4 Pd., da en luxøjet Maleriehandler ogsaa opdagede Stykkets Værd, overbød ham, og fik det omsider for 200 Pd. Han tog det hjem, reengjorde og restaurerede det, og tilbød derpaa igjen Lawrence det for 700 Pd. Det skal være den skjønneste Rembrand, man nogensinde har seet, og være 7000 Pd. værd. Det forestiller Joseph med Potiphars Huustro.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-17
Om den dyriske Magnetismus er udkommet et vigtigt Værk under Titel af System des Tellurismus oder thierischen Magnetismus, ein Handbuch für Naturforscher und Aerste, von Dr. D.G. Kieser, Hofrath u. Prof. zu Jena, 2 VolDet recenseres i Jen. Lit. Zeit. f. Januar d. A. Rec. begynder saaledes: "Jntet Naturphænomen har i nyere Tid tildraget sig en saa almindelig Opmærksomhed, som den saakaldte dyriske Magnetismus. Naturforskere overhoved, Læger i Særdeleshed, og saare mange læg Folk have erklæret sig for og imod den. Mange have nægtet samme, de Fleste troende antaget den, de Færreste fæstet et skarpt Øje derpaa, meest have den dyriske Magnetismes saakaldte Vidundere ophidset Phantasien, og et vist mystisk Partie trættes ikke ved at belære os, at Guds Finger bliver synlig deri. Ved denne mangehaande Forvirring i Anskuelserne ere vi endnu ikke engang komne til en nøiere Bestemmelse af, hvad der hører til den dyriske Magnetismes Gebet, og hvad der ikke henregnes under dette." Recensenten ender sin udførlige Bedømmelse med, at uagtet han paa mange Steder aldeles ikke kan være enig med Forfatteren, men ofte er af ganske modsat Mening, saa yttrer han dog gjerne den Overbeviisning, at Forf. har bearbeidet denne Gjenstand med Forkierlighed, og er ulige dybere trængt ind i den dyriske Magnetismes egentlige Væsen, især i det andet Bind, end alle hans Forgængere. Men det er netop derfor og saa meget mere at beklage, at han har optaget saa meget, som aldeles ikke hører under den dyriske Magnetismes Gebet, og i det Høieste kun fra den negative Side fortjener Opmærksomhed, nemlig for saavidt som det nok er paa den høieste Tid, at fremstille Fosterne af en overspændt Phantasie, en uklar Mystik og en ubegrundet Tro, som ikke hørende under en grundig Naturkundskabs Gebet." O. v. Kotzebues Opdagelsesreise.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-17
Grev Romanzoff lod, som bekjendt, paa egen Bekostning, udruste en Expedition i et reent videnskabeligt Øjemed, hvis Anførelse blev betroet til O. v. Kotzebue, Søecapitain i russisk Tjeneste, og Søn af den bekiendte Lystspidigter. Han tiltraadte sin Reise d. 30te Jul 1815 med Skibet Rurik paa 1800 Tønder, til Sydhavet, ledsaget af to Naturforskere, Chamisso og Dr. Eschscholz. Han omseilede Cap Horn, og søgte en Gjennemfart i det nordatlantiske Hav, fra Kamschatka af, som han forlod Juli 1816, hvorpaa han gjennem Behringsstrædet seilede henad Kysten af America, indtil 679. og mod Østen opdagede et stort Land, og selv i Sydhavet adskillige Øegrupper, som han kaldte Romanzow, Spiridow, Kutusow &c.