Viborger Samler, 1826-01-16
Nyeste Postefterretninger fra Udlandet. (Fortsættelsen af forrige No.) Første Bilag: Skrivelse fra Hs. Keiserlige Høihed, Cesarevitsch, Storfyrste Constantin, til Keiser Alexander den forste, dateret: Petersborg, den 14de Jan. 1822. "Opmuntret ved alle de Prøver paa ubegrændset Velvillie, som Deres Keiserl. Majestæt har givet mig, vover jeg endnu een Gang at tye dertil, og nedlægge for deres Fodder Sire, en underdanigst Bøn. Da jeg ikke føler hos mig, hverken det Gennie, eller de Talenter, eller den nødvendige Styrke, som udfordres til nogensinde at ophøies til den souveraine Værdighed, hvortil jeg efter min Fødsel kunde have Ret, saa ansøger jeg Deres Keiserlige Majestæt om at overføre denne Ret til den, som den tilkommer efter mig, og saaledes sikkre for bestandig Rigets Fasthed. Hvad mig angaaer, saa tilføier jeg ved dette Aftald en ny Garantie og en ny Kraft til den Forpligtelse, som jeg frivillig og høitidelig har indgaaet i Anledning af Skilsmissen fra min første Gemalinde. Alle de Omstændigheder, hvori jeg nu befinder mig, bringe mig mere og mere til denne Forholdsregel, som for Riget og for hele Verden skal vidne om mine Følelsers Reenhed &c. (Undertegnet) Constantin, Cesarevitsch. Andet Bilag; Svar fra Hs. Majestæt Keiser Alerander den første, dateret Petersborg den 2den Februar 1822. "Kjæreste Broder, Jeg har læst Deres Skrivelse med al den Opmærksomhed som dens Jndhold udkrævede. Da jeg altid har vidst at vurdere Deres Hjertes ophøiede Følelser, saa fandt jeg i denne Skrivelse intet Uventet. Den har givet mig en ny Prøve paa Deres rene Hengivenhed for Staten, og paa Deres Omsorg for dens uforstyrrede Rolighed. Overeensstemmende med Deres Ønsker, har jeg meddeelt Vor kjære Moder Deres Skrivelse, Hun har læst den med samme Følelse, som jeg, og erkjendt de ædle Bevæggrunde, som have ledet Dem. Jngen af Os kan nu andet, efterat have overveiet, de Grunde, som De anfører, end at overlade Dem Frihed til at følge Deres uforanderlige Bestemmelse, og bede den Almægtige at velsigne Følgerne af saa ædle Hensigter. Jeg er &c. (Undertegnet) Alexander. Tredie Bilag: Keiser Alexanders Manifest: Vi Alexander den første, af Guds Naade &c. &c. &c. gjøre vitterligt til alle Vore troe Undersaatter. Fra det Øieblik da Vi overtoge Regjeringen over alle Russer, have Vi bestandig folt, at det var Vor Pligt mod den Almægtige, ikke alene at stadfæste og for- oge under selve Vor Regjering Vort kjære Fædrenelands og Vort Folks Lykke, men ogsaa at berede og sikkre deres No. og Lykke efter Vor Død, ved en klar og tydelig Udnævnelse af Vor Efterfølger overeensstemmende med Vort Keiserlige Huses Ret og med Keiserdommets Fordeel. Vi kunde ikke, efter vore Forgjængeres Exempel, udnævne ham umiddelbar, i den Forventning, hvori Vi var, om det ikke maatte behage det guddommelige Forsyn, at skjænke Os en Tronarving i den lige Linie. Men jo ældre Vi blive, desto mere troe Vi at burde ile med at sætte vor Trone, en Stilling, at den ikke noget Dieblik kunde blive ledig. indkom Vor meget kjære Broder, Cesarevitsch og Storfyrste Constantin som derved fulgte sin frivillige Tilbøielighed, til Os med Begjæring om at overføre hans Ret til den souveraine Værdighed, til hvilken han engang kunde blive ophøiet ved sin Fødsel, til den, som efter ham tilkom denne Ret. Han forkyndte paa samme Tid sin Hensigt, derved endmere at bestyrke den additionelle Act om Tronfølgen, som Vi have udstædt i Aaret 1820, hvilken Act er frivillig og høitidelig anerkjendt af ham for hans Vedkommende. Vi ere inderlig rørte af den Opofrelse, som Vor elskede Broder har bestemt sig til at gjøre, med saa megen personlig Fornægtelse, for at befæste Vort Keiserlige Huses Arvelov og det Russiske Riges uforstyrrede Rolighed. Efterat have paakald Guds Bistand, og nøie overveiet en Sag, der er ligesaa dyrebar for Vort Hjerte som vigtig for Staten, og efterat Vi have fundet, at de Grundlove, som bestemme Tronfølgen, ikke betage dem, som have Ret til Tronen, Magten til at gjøre Affald derpaa naar der under slige Omstændigheder ikke viser sig nogen Hindringer i Tronfølgen - saa have Vi, med Vor ophøiede Moders Samtykke og ifølge Vor høie Ret som Hoved for den Keiserlige Familie, der er tilfalden Os ved Arv og i det Vi udøve den Magt, som Vi have fra Gud befalet som følger: 1) Den frivillige Act, hvorved Vor Broder, Cesarevitsch, Storfyrste Constantin som i Alder følger paa Os gjør Aftald paa sine Rettigheder til Tronen over alle Russer er og bliver fast og uforanderlig. Denne Afkaldsact skal for at dens Ægthed kan være saameget desto vissere opbevares i den store AssomptionsCathedralkirke i Moskov og i Vort Keiserdømmes tre høie Collegier i det hellige Synode i Rigets Raad og i det dirigerende Senat. 2) Jfølge disse Bestemmelser, og i nøie Overeensstemmelse med Arvefølge=Loven, erklæres Vor anden Broder, Storfyrste Nicolaus, for Vor Tronarving. Saaledes have Vi da det behagelige Haab, at Rigets høie Administrationer - naar det behager Kongernes Konge, efter den for alle Dødelige fælleds Lov, at kalde Os fra vort timelige Rige ind i Evigheden - at da disse Administrationer, hvem Vor nærværende og uigjenkaldelige Villie og lovlige Bestemmelse vil blive communiceret til beleilig Tid og efter Vor Ordre, ville ile med at aflægge Troskabsceden til den Arve=Keiser, som Vi nu have bestemt for alle Russers Trone, for Kongeriget Polens Trone og for Storhertugdømmet Finland, som ere uadskillelige derfra. Hvad Os selv angaaer saa bede vi alle Vore Undersaatter at de, med den samme Kjerlighed, hvilken lod Os betragte som Vort første Gode paa Jorden den Omhu, som Vi have for deres fremtidige Vel, ville henvende deres inderlige Bønner til Vor Herre, Jesus Christus, at han naadigen, med sin uendelige Miskundhed, vil modtage Vor Sjæl i sit evige Rige. - Givet paa Tarskoe=Selo, den 16de August 1823, Vor Regjerings 23de Aar. (Undertegnet) Alexander.