Den Vest-Sjællandske Avis, 1838-04-20
ved den bestaaende Jndretning af Fattigvæsenets Bestyrelse ligger altsaa for en meget stor Deel i Forstandernes Valg. Dersom dette var frit, dersom de valgtes af Communen selv, – af alle Dem, som contribuere til Fattigvæsenet, – da vilde de strax føle, at de stode deres Vælgere til Ansvar for deres Deeltagelse i Bestyrelsen; da vilde de ikke være saa afhængige af Formanden, men indtage en meere selv stændig Plads ved Siden af ham; da vilde de faa Jnteresse for Communens Anliggender og, naar de røgtede deres Kald til Communens Tilfredshed, er hverve sig Anseelse i denne; da vilde Forstanderskadet ikke blive betragtet som en Byrde, men som en hædrende Hverv, og da vare altsaa nogle af de vig tigste Elementer af en fri Communalbestyrelse tilstede. Denne Reform kan let og uden Fare indføres i en hver Landsbycommune og danne en passende Overgang til større Frihed. Den kunde være ligesom en Prøve paa, hvorvidt en Commune er moden til en fri Communalbestyrelse, og tillige et Forberedelsesmiddel til den fuldtomnere communale Frihed, Derfor har jeg nævnet den først, og tillige som een af de Reformer, vedkommende Communer selv, uden Forandring i Lovgivningen, i det Mindste for en Deel kunne iværksætte. Jsær naar Præsten vil med virke til at uddanne Fattigvæsenets Bestyrelse til en virkelig Communalbestyrelse, – hvilket, som vi ovenfor have seet, er hans egen Fordeel, – da indseer jeg ikke, at der kan være Noget imod, at Commissionen overlader Valget af nye Forstandere til Communen selv. Men - man kan jo ogsaa tænke sig det Tilfælde, at Præsten, vant til at styre Alt paa egen Haand, vilde modsætte sig en saadan Valgmaade: da kunde jo dog Forstanderne underhaanden erkyndige sig om, hvem Communen ønskede valgt, og derefter afgive deres Stemme. Jeg vil hermed ikke sige, at en saadan Opposition var ønskelig, men kun vise, hvorledes Communerne selv, endog under de ugunstigste Omstændigheder, kunne medvirke til deres egen Emancipation. For Resten mener jeg, at dette Fremskridt i Communalbestyrelsen ikke bør overlades til tilfældige og personlige Omstændigheder, men fremmes ved Lovgivningen; men det er, som sagt, ikke min Hensigt at belære Regjeringen eller give den gode Raad, og jeg kan derfor ikke her opholde mig ved at undersøge, hvorledes disse Valg burde organiseres. Her er det blot min Hensigt at paapege nogle af de væsenligste Mangler ved den bestaaende Communalbestyrelse, for at vække Jnteresse for Sagen og Eftertanke om den. Jeg har derfor fremstillet den bestaaende Fattigbestyrelse fra den mørkeste Side, uden dermed at ville negte, at Forstanderne mange Steder tage virksommere Deel i Bestyrelsen, – eller paastaae, at alle Præster opkaste sig til Eneherskere i Communernes Anliggender. Af samme Grund har jeg ikke taget videre Hensyn til største Lodseiers" Deeltagelse i Fattigbestyrelsen; thi denne er ikke allevegne virksom, da Proprietairen ofte boer for langt fra en Deel af sit Godses Fattigcommuner til at kunne tage ret virksom Deel i deres Bestyrelse. Mange Steder – det vil man vist ikke negte mig - kan Præsten, naar han vil, styre sin Menigheds Fattigvæsen efter sit eget Hoved, og derved ophører det at være en sand Communalbestyrelse.