Aalborg Stiftstidende, 1840-08-27
Aalborg, den 27de August. Med det igaar hertil ankomne Nr. af Folkebladet, fulgte tillige den af Aalborgs høitagtede Stænderdeputerede, Hr. Etatsraad og Ridder, Amtsforvalter Brink Seidelin, paa Trykkefrihedsselskabets Opfordring forfattede, populaire Fremstilling af det danske Skatte og Afgiftsvæsen, som vi anbefale til Læsning af alle Kjøbstad- og Landbeboere, der deraf ville erholde mange nyttige Oplysninger og Vink om Gienstande, hvorom hidtil mangehaande feilfulde og vrange Forestillinger have været fremherskende. Vi tillade os foreløbigt af dette nyttige Skrift at hidsætte følgende Ord, hvormed Forfatte ten udtaler sig om Brændeviinsfabricationen og den paa Samme lagte Afgift: Ret til at brænde Brændeviin blev allerede Aar 1672. henlagt til Kjøbstæderne, da disse behøvede at fremhjælpes, og Staten herved vandt en Jndtægt, som den ikke kunde sikkre sig uden der, hvor tilstrækkeligt Opsyn kunde finde Sted. Brændeviinsfabrication egner sig fuldkommen til Beskatning, og den skaffer Finantserne meget stor Jndtægt (Aar 1834, 778,877 Rbd.); men den afgiver dog er en til Forbruget svarende Jndtægt, thi for at skaffe sig Brændeviin for bedre Kjøb, for at kunne have det til Salg til Naboer, ja endog indsnige det i Kjøbstæderne, og for bedre at kunne fodre sin Besætning, er der, som bekjendt, Landmænd, i mange Egne, der brænde i Smug. Herved overtrædes Lovene, tilføies Statskassen Tab, idet at det Qvantum Brændeviin, hvoraf svares Afgift, bliver mindre, og forurettes Kjøbstædbeboerne, der maae svare hos Afgift, og for hvem Afsætningen derfor aftager, hvilket har havt til Følge, at i Jyllands Kjøbstæder mange Brænderier ere blevne nedlagte. Det er da i flere Henseender en daddelværdig Handling, som burde stemples med almindelig Foragt istedetfor at finde Hjælpere og Forsvarere. Mange ere af den Mening, at enhver Landmand skulde have Ret til at brænde til egen Fornødenhed; men herimod bør indvendes, at tilstrækkelig Control med, at denne Grændse ei blev overskre, den, vilde blive umulig, og at det Affald, der vandtes ved Tillavning af det Brændeviin, een Familie behovede, vilde ei strække stort til Kreaturenes Fodring; en Afgift maatte sættes istedetfor Consumtionen, men dennes Fordeling vilde mode mangfoldige Vanskeligheder og vække Misfornøielse hos Mange; Friheden til at brænde, uden af Brændevinet, at svare Skat, vil forøge dets Brug i Huset, som, om end det af Kornet vundne Brændeviin kunde ansees for reen Gevinst, lettelig vilde have Hjemmedrikken og Uorden i Følge. Jmidlertid er der Egne i Jylland, hvor Afsætning af Korn ofte er vanskelig, og hvor Affaldet blev af forøger Værd, fordi Halmen er strid; her vilde Brænderiers Anlæg være fordeelagtige, og til saadanne Anlæg, naar de kunne blive til væsentlig Gavn for Landmanden, vil ifølge kongelig Resolution af 19de August 1835, paa indkommende Ansøgninger mulig blive meddeelt Bevilling. Det maatte da med Hensyn til Kjøbstæderne, som dog herved betages en saa at sige udelukkende Ret, de i lang Tid have bend det, ønskes, at deres Brænderier kunde, snarest muligt, befries for besværlige Former, og Afgiften modtage saadanne Modificationer, at Kjøbstæderne ikke kom til at udove deres gamle Ret under ringere Vilkaar, end de paa Landet privilegerede Brænderier, hvilket vilde være stor Ubillighed, men ogsaa er søgt undgaaet ved Bestemmelserne i den ovenanførte kongelige Resolution af 19de August 1835 og en sildigere kongelig Resolution af 28de Juli 18387.