Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1813-03-05
Om den nye Pengevæsens Forordning taler man paa forskjellige Steder forskjelligt, og ikkun saa forstaaer den rigtig. Dette sees af Varenes høist forskjellige Priser paa de forskjellige Steder. Alle Li dets første Fornødenheder ere siden Pengevæsenets Forandring stegen uhyre, saa at alle fastlønnede Embedsmænd og Pensionister, hvis Stilling Lovgiveren, imodsigelig, ved Forordningen, har havt til Hensigt at forbedre, mistvivle om at opnaae den dem derved tilstatede Nytte. Paa min hele Reise fandt jeg imidlertid ingen Steder en saa frapant og uforholdsmæssig Dyrhed som i Stege paa Møen. Kjøbmænd, Høkere, Brændeviinsmænd, Slagtere, Jøder og Consorter, der, før Forordningen udkom, er talte om andet end Coursen – at en Rigsdaler var kun disse samme Mennesker sige nu en Rigsdaler er jo kun en Mark - ganske rigtig – men er da en Mark mindre end 7 s. eller meer, og naar den er meer, skulle da Priserne stige eller falde, mig synes det sidste burde skee; men tvertimod ere alle Vare, siden Pengevæsenets Forandring, stegne, og dette tildeels til det dobbelte. Saaledes koster en halv Pegel Fløde (som dog, vel at mærke, sælges for en heel Pegel) 2 Mark D. C., da den førende Pengevæsenets Forandring kun kostede 1 Mark, Smør, som før kostede 10 Mark a 2 Rdlr., sælges nu til en særdeles god Ven (thi andre maae give meer eller spise tørt Brød) for 3 Rd. En vis Kjøbmand tager nu 4 Mark for en Flaske Øl, for hvilken han i Begyndelsen af Januar dette Aar tog 2 Mark 8 s., Oxekjødet koster 4 Mark 4 s.; i Begyndelsen af Januar fik man det for 2 Mk. 12 s. til 3 Mk.; i Kjøbenhavn tør Slagterne ikke tage meer end 9 s. Rigsbankpenge og paa Falster kjøbes det for 2 Mk. 8 s. D. C. En Værtshuusmand skal have taget 10 Rdlr. D. C. for et Pund grønsaltet Flesk, en Dagleierkone forlanger nu en Rdlr. D. C. hver Dag foruden Føde, da hun for Forordningen udkom kun tog 3 Mk. og var fornøiet. Saaledes kunne jeg blive ved og vise dig, min Ben at alting, intet undtagen, er siden Pengevæsenets Forandring, bleven dyrere, og ingen Steder meer end i Stege paa Møen, men jeg frygter for at blive for vidtløftig: kun et endnu, som passerede under mit Ophold i Stege, kan jeg ei lade uberørt: Den Mand jeg logerede hos, en bekjendt Værtshuusholder, skal af Christen Kiærlighed mod en fattig Enke, have forlangt 500 Rbd. i aarlig Leie for 2 smaae Værelser, og et Hul som han kalder Kiøkken, hvor hverken Soel eller Maane kan skinne ind. Overalt skal der være stor Trang for Værelser i Stege; desuagtet har en bemidlet Mand en stor, ja den største Gaard i Byen, som et heelt Aar har staaet og endnu staaer ledig. Som Aarsag til de uhyre Priser angav man, at der aldeles ingen Taxt var fadt paa nogen Vare, som i Kjøbenhavn og andre Steder; enhver kan altsaa tage saameget han vil. Man forsikkrede mig ogsaa, at uberettigede Folk, der hverken bærer borgerlige Byrder, ei heller svarer Skatter, driver en utilladelig Forprang med Korn. Politimesteren, hvem jeg under mit Ophold i Stege ei saae, roste man almindelig for en virksom Embedsmand, der, skjøndt til Aars, dog ikke havde tabt sin Kraft Man haabede derfor at han nok vilde tage sig alvorlig af denne Sag og kraftigen befordre det almene Vel, dersom kun nogle vilde anklage alle ublue Opskruere.