Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-05-20
Udenlandske Efterretninger. Det franske Deputeretkammer blev endelig den 10de de, færdigt med de vidtløftige og kjedsommelige Undersøgelser og Valgene: Commissionens Jnd stillinger, hvorved nogle Valg forkastedes, bleve i ke det hele antagne, og Justitsministeren lovede at lade nogle stedfundne Bestikkelser og andre Urigtigheder. paa det Nøieste undersøge. Efterat Kammeret derpaa, foruden de forhen tilstaaede Summer, havde bevilget 600,000 Fr. til Mindemærket for Napoleon, skred man til de med saa stor Spænding imødesete Forhandlinger over Sukkerloven. Hr. Mermillod aabnede Debatten: Han talte imod Commissionens Betænkning, som tilraader en gradviis stigende Afgift paa den indenlandske Sukker production og forsvarede Regjeringens Forslag, som gaaer ud paa fuldkommen Ophævelse af den indenlandske Fabrikation imod Godtgjørelse til de nuværende Fabrikanter. Derpaa optraadte Hr. Garnier Pages med et udførligt og grundigt Foredrag, hvori han angreb begge de i Forslag bragte Systemer. Commissionens Plan, sagde han, vilde ingen Forbedring bevirke i de nuværende uheldige Forhold. Regjeringen vilde sætte fremmed Sukker i Stedet for det indenlandske, men det var urigtigt at ville opoffre Hjemmets Jndustri for Udlandets. Førend man tog fat paa Sukkerspørgsmaalet, burde man have afgjort Spørgsmaalene om Slaveriet, Slavernes Emancipation (Frigivelse) og om Lettelse for Plantage-Eierne i at optage Laan i deres Besiddelser. Sukkerindustriens førgelige Stilling hidrørte ikke derfra, at Sukkeret ikke kunde finde Afsætning, men derfra, at Sukkerplanteurerne i Colonierne vare for fattige til at levere Sukkeret saaledes, at det kunne udholde Concurrencen med indenlandsk Sukker af Runkelroer. Taleren forsikkrede, at han var meget gunstig stemt for Colonierne, og erkjendte deres Vigtighed for Sømagten, men han følte endnu varmere forsit Fædrelands Uafhængighed. Han foreslog at nedsætte Jndførselstolden paa Colonialsukker, hvorved dette altid vilde finde hurtig Afsætning, og han holdt sig overbeviist om, at det tiltagende Forbrug og den saaledes forøgede Jndførsel vilde dække det Tab for Finantserne, som synes at maatte følge af en saadan Nedsættelse. Hr. Jollivet angreb med Heftighed Commissionens Forslag, hvilket han betragtede som dødfødt; han stemmede for Regjeringens Udkast. Efterat flere Talere havde yttret sig for de forskjellige Anskuelser, tog Handelsministeren Ordet og forsvarede det i Lovudkastet opstillede System som det eneste virksomme, og det eneste, som tilbørligt og Hensyn tilde forskjellige Jnteresser. Den forøgede Frembringelse af indenlandsk Sukker virkede saa fordærveligt for Colonierne og Skbsfarten, at han meente, at Tiden nu var kommen, da Regjeringen med Kraft maatte gribe ind i disse Forhold. - Under de fortsatte Forhandlinger, hvorom vore Efterretninger gaae til den 13de, vakte en Tale af den store Lamartine overordentlig Opsigt, da han erklærede, at han siden den foreløbige Behandling havde ved nøiere Undersøgelse forandret sin Anskuelser, og nu ønskede at den indenlandske Sukkerproduction aldeles maatte ophøre, dog haabede han, at dette kunde opnaaes ved Rørsukkerets Fortrinlighed og Priis billighed og ikke ved et Magtbud.