Aalborg Stiftstidende, 1837-04-15
Man maae saaledes nøies med Efterretninger fra Paris til den 5te over Holland, men man har intet tabt, thi endnu er intet nyt Ministerium definitivt kommen istand. Vel har man nye Lister paa et nyt Cabinets Medlemmer, men de bære aldeles intet officielt Præg og fortjene derfor endnu ikke at anføres. At adskillige, af det forrige Cabinet udkastede, Lovforslag, ville blive bragte som Offere for et nyt, synes at være udenfor al Tvivl og heriblandt kan man ved regne Appanageringsloven. Jstedetfor denne skal man ville foreslaae, at Slottet Rambouillet bliver overladt Hertugen af Orleans ved hans Formæling til Afbenyttelse paa Livstid og at Hertugen af Nemours erholder en aarliJndkomst af 500,000 Fr. Desuden skal enhver nærværende eller tilkommende Ætling af det kongelige Huus sikkres en aarlig Jndkomst af 150,000 Fr. Da nu saaledes en Slags Tomhed finder Sted paa interessante Nyheder fra Udlandet, nytte vi Rummet til at tiloptage en interessant Discussion, som et Udkast til Underviisningsloven har fremkaldt i de Deputeredes Kammer, hvor et saare aandrigt Foredrag af Hr. Arago og et kort Svar af Hr. Lamartine behandle Qvæstioner, som vi, ogsaa hos os, i længere Tid have seet drøftede i flere af vore bedre Dagblade og Tidsskrifter. Gjenstanden var, om man skulde foreskrive en bestemtere Kreds af Lærefag som almindelig forbindende for Communalskolerne d. c. Opdragelses-Anstalterne af Middelrang, der staae imellem Elementarskolerne og Gymnasierne, eller, om man skulde overlade Bestemmelsen angaaende Underviisningsgjenstandene til Municipaliteterne; især gik Spørgsmaalet ud paa, om det latinske og græske Sprogs Studium skulde være en Forpligtelse for alle Communalskoler. Hr. Arago talte for Benegtelsen af dette Spørgsmaal. Han meente først og fremmest, at man ikke burde ville centralisere Alt, og at det nemligen i Henseende til den offentlige Underviisning var uhensigtsmæssigt, fra Paris af at bestemme Provindstæderne, hvad der skulde læres deres Communalskoler. Raseriet med at styre Alt fra Hovedstaden af, gjorde Regjeringsmaskinen paa en yderst besværlig Maade mere compliceret, hvorom man kunde overtyde sig ved f. Ex. at anstille en Sammenligning imellem den engelske og franske Jndenrigsministers Forretningskreds. England, hvor man, for en stor Deel, har givet Local Øvrighederne fri Raadighed i Behandlingen af deres egne Anliggender, afgjør Jndenrigsministeren sin hele aarlige Correspondence med 40 Breve angaaende engelske, 20 angaaende skotske og 30 angaaende irlandske Anliggender og den engelske Ministers Bureau er saa uanseeligt og beskjæftiger saa faa Betjente, at han, Taleren, da han engang var der, slet ikke kunde troe, at han var i en Ministers Hotel. Ganske anderledes hos os, hvor Hundreder af Contoirbetjente paa alle Tider af Dagen ere i Activitet med at opsætte de Tusinder af Breve, der dagligen maae afsendes fra Jndenrigsministeren til alle Egne af Landet, hvis ikke den kunstige Mechanisme, ved hvilken alle Local-Øvrigheder fra Paris af føres Ledebaand, strax skal gaae i Staal! (Hør, Hør!) Om man bør forkaste den engelske Bestyrelsesmaade maae bedst bestemmes efter den fordeelagtige Tilstand, hvori Tusinder af Stæder i England befinde sig. Han vilde paa ingen Maade negte, at det græske og latinske Sprogs Studium kunde lide under, at man overlod Bestemmelsen af Skoleunderviisningsgjenstandene til de respective Municipaliteter; men denne Udsigt vakte ingen Bekymring hos ham; thi det var hverken Græsk eller Latin, der fremmede Forstandens Udvikling, hvilket dog stedse maatte være Hovedsagen; navnligen gav disse Sprogs Studium ikke det skarpe, sikkre, Blik eller Færdighed til forud at udkaste et almindeligt Omrids af et eller andet aandigt eller mekanisk Værk og først da at udføre det i dets Enkeltheder. Hiint Blik og denne Færdighed vare imidlertid uundværlige, ligesaavel for Videnskabsmanden, som for Kunstneren, da begge, ved at mangle disse Evner, vilde komme til at begynde paa tusinde Ting, uden at tilendebringe dem, fordi de ikke formaaede, forud at beregne deres Foretagendes Omfang, og netop dette Blik og samme Færdighed, med et Ord, denne Ordning ved Forstanden tilegner man sig lettest ved at studere mathematiske og physiske Videnskaber. "Jeg er virkelig en stor Ven af classisk Dannelse. – vedblev Taleren – og sætter den navnligen høiere end hiin Academiker og Digter, vor Samtidige, der erklærer, at han især agter Literatur og Poesi, fordi de skienke Gallanteriet mere Ynde og Nydelsen større Delicatesse, (Man loe, Taleren forsvarede sig imod den Formodning, at have sigtet til nogen Tilstedeværende). Men jeg troer ingenlunde, at man alene ved Latin og Græsk er istand til at erhverve sig en classisk Uddannelse. Det er meget meres vort Modersmaal, der grundigen bør studeres og med Sammes Studium burde man da forbinde Underviisning i et eller andet levende Sprog. Jeg vilde f. Ex. ikke have noget imod, at man i Communalskolerne (jeg taler naturligviis blot om disse, ikke om de høiere Gymnaster) i Bayonne, Strasburg og Havre vilde give Underviisning i Spansk, Tysk og Engelsk, istedetfor i Latin og Græsk. Kun maatte Underviisningen i Modersmaalet ikke forsømmes derfor Det maa snarere danne Grundvolden til at solid Dannelse. Eller skulde man muligviis troe, at Bossuets, Fenelons, Montesquiens og Molieres, den udødelige Molidres, Studium, skulde mindre egne sig til at forædle Aands og Hjerte, end Studiet af de Gamle? Hvo som troer, at man ikke kan uddanne sine intellectuelle Kræfter uden Latin, kaste blot et Blik paa den Jntelligents, der af alle Partier, hvor forskjellige deres Anskuelser endog ellers kunde være, ansees for den uforligneligste Jntelligents i vort Aarhundrede. Jeg taler og Helten, der døde paa St. Helene, om Napoleon, der, som bekjendt, hverken forstod Græsk eller Latin og blot kjendte sin Plutarch og Cæsar af Oversættelser. Men - indvender man - den, der ikke kjender de gamle Sprog, vil altid blive middelmaadig Forfatter. – Eier Frankrig imidlertid ikke netop nu en Digter, som forbinder den ædleste Caracteer med de herligste Talenter, af hvis Værker Bogtrykkerierne og Bogladerne ikke have kunnet gjøre saa store Oplag, som Publicums Utaalmodighed krævede, hvis Vers ere i Alles Munde, eier Frankrig ikke en Digter, som man kalder den nationale Digter og som er aldeles ukyndig i Latin; eier det ikke Beranger Ogsaa paa Ludvig den Fjortendes Tid gaves der store Forfattere, som heller ikke forstode de gamle Sprog, og Shakespeares Kæmpegeni opvoxede ligeledes uden de gam Classikere. Men - indvender man fremdeles – man lærer da først grundig at kjende sit Modersmaal, naar man dermed forbinder et fremmed Sprogs Studium. Jeg troer imidlertid, at Homer, Plato og Euripides have forstaaet deres Modersmaal temmelig fra Grunden af, og jeg troer ikke, at de havde forskaffet sig større Færdighed deri, ved at lære Ægyptisk, Chaldæisk eller noget andet fremmed Spreg." (Fortsættes.) Efter saaledes af Arago at være i Tanken ført tilbage, til den classiske Oldtid, gaae vi over til at gjøre et Blik indi det nye Grækenland.