Viborger Samler, 1776-07-22
Fortsættelse af No. 28. 9de første 8te Dage af vort Egteskab bleve allerede mine Domme saa idelig reformerede, mine Anordninger saa ofte forbedrede, mine Forslage saa ofte rettede, mine Foretagender saa ofte kasserede, at jeg tilsidst selv begyndte at fatte Mistillid til min stakkels Fornuft. Det gik saa vidt, at jeg endog, naar jeg besaae mig i Speilet, fandt min Mine meget enfoldig, hvilken dog ellers havde forekommet mig at være en af de vittigste, nogen har seet paa sit Ansigt, i Speilet; og Forstanden ligger, som bekiendt er, i Selv=Tillidens Hænder, hvilken snart opblæser den Fierde Aargang. Gar som som en Blære, snart lader den falde sammen, eftersom den har meer eller mindre Aande. - Jeg talte og handlede nu virkelig ikke meere halv saa fornuftig, som tilforn. Af saa vise Hensigter, som nogen Lovgiver kan have havt i Tanker, havde jeg gjort den Anordning imellem de ringere Jndbyggere i mit Huus, at enhver af denne Klasse skulde, saasnart Klokken slog 10, have Lyset slukt og være i Sengen til Ørerne. Da Omstændighederne vare forandrede, agtede jeg denne Lovs Ophævelse nødvendig, ja endog tienlig: dog da min huuslige Regiering var meget indskrænket, kunde jeg ikke uden min Kones Samtykke foretage en saa vigtig Forandring. eg raadførte mig derfor med hende. " og af disse Aarsager holder jeg det nødvendigt at forandre denne Ting, sagde jeg Forandre den, raabte hun. Jeg vilde hellere raade, at Sengetids=Terminen blev ansat til Klokken 9. Hvor skal da de stakkels Folk hen med al den Søvn Lad det være deres Sag. Jeg har mine gyldige Aarsager dertil, som Du formodentlig ikke kan giette. Men Men - jeg vilde giøre en Jndvending der mod, da hun, uden at oppebie den, gik ud af Døren, og offentlig bekiendtgjorde, at for Fremtiden skulde hver Mand sove Klokken 9, og det under Straf af at jages paa Døren; og jeg - hørte til Karper, sagde jeg engang over Borde, smage mig bedre end Krebs, af samme Aarsag, som Prosaister behage mig meere end Porter. Hvilken Smag, Saa liden man ellers kan tiltroe dig, havde jeg dog ikke ventet sligt. - Ere ikke Krebs 1000 Gange deelikatere? Ja, Porter og; just derfor mætter ingen af Deelene. Hun forstod det ikke, og havde derfor den Fornøielse at troe, at jeg havde sagt noget urimeligt, hvilket jeg tydelig læste i hendes Ansigt fra Panden lige indtil Hagen. J Maji reise vi paa Landet. Nei, i April. Himlen begynder at blive overtrukken; det vil nok regne. Nei, snarere vil det snee. Tre Gange Tre gjør Nie Dette sidste var hende en ærgerlig Tiltale, Nei passede ikke dertil, og Ja var hendes afsagde Fiende, og Fiende: Hun negtede altsaa vel ikke reent ud, at treGange tre Skilling kunde udgjøre Nie, dog vilde hun ikke selv nævne de ulykkelige Nie, men sagde hellere - Tie Skilling mindre een. Saaledes var omtrent vor daglige Samtale, beskaffen, og af samme Slags var og den sidste to te - 4 - tete, hun gav mig paa hendes DødsSeng. Hun havde ladet mig kalde, for egenhændig at overlevere mig hendes sidste Anordninger. Jntet af al min rørende og urørende Formue, min egen vigtige Person medberegnet, havde den Lykke at staae hende an, uden en gammel Krøbling af en Mops, der havde holdt min afdøde med Gikt meget plagede Naboe med Selskab paa hans Sygeseng, og som, af Tillid til min Godhiertighed, var ved sin Herres Død bleven testamenteret mig, tilligemed et anseeligt Legatum til dens Underholding. Hans Velynders Sygdom havde smittet ham, paa tre matte Been maatte han slæbe en feed og tung Krop, og var overhovedet, uden at regne hans Udyder, den afskyeligste iblant alle ufornuftige Kreature. Det uagtet tildrog han sig dog, saasnart han kom i mit Huus, hendes Opmærksomhed, og kort efter hendes Kierlighed i saa høi en Grad, at der aldeles intet blev tilovers for mig. Lyselig betragtet syntes Aarsagen svær at giætte, men men hvo der har kastet et Øie i Fruentimmer=Politiken, kunde strax see, at hun aleene elskede ham, forat give hendes Mand at forstaae, hvorledes man maatte være beskaffen, for at blive hendes Kierlighed, værdig. Men da jeg ikke fandt den mindste Drift til, efter dette Vink at aflære Mopsen de udfordrende Egenskaber, saa blev han lige indtil hendes Død i Besiddelse af hendes Kierlighed, og jeg indtil hendes Død udelukt derfra. Hendes Yndlings uvisse Skjebne for Fremtiden havde i hendes Sygdom gjort hende mangen urolig Time, og hendes Hovedbrud over at udfinde Planer til hans Forsørgelse havde ofte saaledes udmattet hende, at hun ikke var i Stand til at svare mig et Ord, naar jeg talte med hende om vore Børn. Endelig havde hendes Vittighed udfundet et lidet Middel, som ikke syntes at være at foragte, og hun havde vist udfort det, hvis ikke den grumme Frydsforstyrrer, Døden, havde qvalt hende midt under Jverksættelsen. Dette Middel var - hun vilde til Slutning, og til hendes Mignons Gavn, unddrage ham en Deel af den sædvanlige Kierlighed og tilvende mig samme, paa det jeg derved skulde lade mig bevæge til efter hendes Død at erstatte ham det med overflødig Rente. Den føielige Opførsel, hun to Dage for hendes Død viste mod mig, havde og maaskee blot for dens Nyeheds Skyld. - gjort mig saa blødhiertet, (hvilket jeg desuden er i alt for høi, Og Grad.) Grad.) at jeg med egen Haand lagde det anordnede cataplasma refrigerativum paa Mignons høire Bagfod, hvor Gikten var blevet til en aaben Skade, hvorfor jeg fik et naadigt Øiekast af hendes dumme Øine, og et sagte Tryk af hendes kolde Hænder. Denne Tvang kunde ikke vare længere, end hendes Kræfter vare i Stand til at udholde den; da Døden havde nedtraadt disse, var hun igien min livagtige Kone, som tilforn, og bortte var hendes Kierlighed. J denne Tilstand lod hun mig kalde til den forommeldte tete à tete. Jeg kom: Mignon laae hos hende paa en Lehnestoel og sov, uden at ville falde hende besværlig med den ringeste Bedrøvelse over den forestaaende Skilmisse. Saa hastig døer du dog ikke, sagde jeg med megen Ømhed til hende. Nei, jeg døer vist, svarte hun med sin sæd" vanlige bedre vidende og belærende Tone. Du seer dog endnu munter ud. Nei, jeg er dødsyg. gaaer over igien.