Københavns Adresseavis, 1790-01-13
Der hersker paa nogle Steder i de holsteenske Provindser blant Heste og Hornqvæg en Sygdom, som i disse Lande er usædvanlig og som, saa vidt det vides, ikke har nogen Tid grasseret i danske Provindser. I Tydskland, og andre Lande, hvor den ikke er usædvanlig, har man kaldet den Tunge=Kreft og Brandbyld paa Tungen. Denne Sygdom dræber mange Kreature, naar den overlades til sin egen Gang; men dens ødelæggende Virkning kan temmelig let standsees ved rigtig Behandling og betimeligen anvendte Midler. Og da det er mueligt, at denne Sygdom, kunde udbrede sig fra Holsteen til Dannemark, saa har man anseet det nødvendigt, at give de danske Landmænv betimeligen Underretning om denne Sygdoms Beskaffenhed og om de Midler som Erfarenhed har viist at være gavnlige. - Sygdommen giver sig tilkiende ved en Blign, sædvanligst oven paa Tungen mod Roden, undertiden paa Fordeelen, og undertiden paa Underdelen eller Siderne af samme, sieldnere paa andre Steder i Munden. Denne Blegn bliver i en Tid af 24 Timer til et giftig, ædende, eller brandigt Saar, som hos en stor Deel af de Syg enten fortærer Tungen at den falder af, eller udbreder sig til Svælget og dræber Kreaturet. Man mærker ikke noget andet Sygdoms Tegn hos de Kreature, som angribes af denne Sygdom; de æde ofte meer end sædvanligt, og Køerne sætte ikke af paa Malken, saa at man uden at randsage Tungen ikke kan mærke nogen Sygdom hos Kreaturerne, førend de høre op at læde, og styrte. - Denne Sygdom synes ikke at være smitsom, men blot grasserende, da den kan herske i en Stald og dog et betydeligt Antal Kreature i samme aldeles undgaae Sygdommen. Dens Aarsag er endnu ubekiendt, og den synes at bestaae allene i denne farlige Blegn og paa følgende Saar, ligesom og dens Farlighed afværges allene ved at forhindre Saarets og Brandens Udbredelse. - Hvor man derfor frygter for denne Sygdom, maa daglig eftersees Kreaturenes Mund og Tunge, og dersom man da bemærker en Blegn med en Prikke i Midten eller et svampig ureent Saar, (i hvilket sidste Tilfælde Kreaturets Mund er stinkende) saa maa man strax med et dertil beqvemt Instrument, saasom med Bladet af en Sølvskee, der mod Enden er skarp, eller i Mangel heraf, med Randen af en Toskilling, skrabe Blegnen eller Saaret indtil det bløder overalt, og da tillige forekomme, at intet af Materien eller Blodet nedsynkes at Kreaturet. Derefter vaskeer man det skrabede Saar med skarp Viin=Edike, hvori man har opløst saa meget Salt, som den kan modtage og holde opløst. Derefter maa Saaret tvende gange daglig eftersees, og hver gang indgnides med saa meget som kan holdes imellem 3 Fingre af følgende Pulver, bestaaende af stødt Salmiak 8 Lod, om rørt og blandet med en Spiseskee fuld eller et halvt Lod Terpentin Olie. Hver gang dette Pulver er bleven ind gnedet i Saaret afvaskes det igien med ovenmeldte Salt Edike. Saa snart Saaret nærmer sig til Lægning og faaer et frisk Udseende, behøves det allene at vaskes med Salt=Ediken. - De af Sygen angrebne Kreature bør adskilles fra de sunde, for at forhindre at den skarpe og stinkende Materie som flyder af Munden ikke ved Foderet skal skade de sunde. Stedet, hvor det syge Kreatur har staaet, bør og renses og vaskes, og det der værende Foder borttages og brændes. En anden i det Hannoverske Lande bekiendtgjort, og i Holsteen med megen god Virkning brugt Cur=Methode, er følgende: Naar man har ved at trække Tungen ud, mærket et Huul eller en Blæts paa det ommeldte Sted, saa ren seer man først Tungen med et vandt Klæde fra Sliim, derpaa gnies Tungen paa det Sted, hvor Blæren eller Hullet findes, med Viin=Edike og Salt, og pirres saa stærkt med et skarpt Jnstrument, at det klare Blod kommer udI dette Saar trykker man lidt af et Pulver, som bestaaer i lige Dele af renset Salpeter, stødt skarp Peber og brænde Allun. Dette skeer tvende gange om Dagen indtil Saaret er lægt. Naar det er lægt, smøres det med Bomolie og Honning. En Time efter at dette er foretaget med Qvæger, maa det hverken æde eller drikke. For at forekommes Sygen, toes Tungen paa det friske Qvæg hver Dag med Vand og Edike, og gnides med Salpeter og Edike Man har bemærket at denne Sygdom ofte er saa ondartet, at Mennesker og Kreature, som have fortæret Kiødet af saadanne Syge, ere bleven angrebne af farlige og dødelige Tilfælde, og at Melken af de syge Køer har været skadelig; men i sær, at det er høyst farligt for den, som har noget Saar paa Fingre eller Hænder, at berøre dette giftige Tunge=Saar.