Berlingske Tidende, 1784-03-29
Lord Surry holdte for, at der nu var vigtigere Aarsager til en indskrænket Mutinybill, end i afvigte Aar, og spurgte Krigssecretairen, hvorfor de Hessiske Tropper endnu ikke vare skaffede bort fra Engeland. Krigssecretairen svarede, at det var en Umuelighed, at føre Tropperne over til Tydskland, saa længe Frosten havde tillukket Elben og Weser. Han sagde, at han saae nok, hvorhen Lord Surry stilede med dette Spørgsmaal. Lord Surry paastod, at han var berettiget til at spørge, og at hans Spørgsmaal ikke havde haft nogen ond Hensigt. Hr. Rigby vilde ikke tilstaae, at Armeen kunde i nogen Tiid holdes samlet uden Mutinybillen. Jngen vilde give Soldaterne Qvarteer, uden saa var, at Urtekræmmer=Lauget, der nyelig havde saa godt beværtet Hr. Pitt, vilde inddrømme Soldaterne deres Laugshuus til en Barakke, og der underholde dem. Man blev fra begge Sider endnu længe ved at tale, indtil det omsider kom til Omstemming over den af Hr. For forlangte Udsættelse; 171 Stemmer vare med og 162 derimod, saa at Ministeren havde imod sig en Overvægt af 9 Stemmer. I Gaar kom endelig den Dag, da saa manges Forventning skulde blive fyldesgjort i Henseende til hvad Coalitionisterne vilde foretage sig efter det nyelig anmeldte Svar fra Kongen. Underhuset var allerede meget tidlig gandske opfyldt paa Galleriet. Hr. For og Coalitionisterne vare gandske utaalmodig, fordi Hr. Pitt ikke kom tidlig nok. Da han omsider kom efter Klok. 5, og enhver var opmærksom paa hvad der vilde foregaae, sagde Sir James Lowther, at han havde villet bringe en Paarørende op paa Galleriet for at høre paa Debatterne, men han kunde ikke faae Plads, og ingen vilde giøre Plads for ham, hvorfore han anmodede om, at Galleriet, maatte blive rømmet af alle Tilskuerne. Da dette maae skee paa Forlangende af en eneste Parlementslem, bleve alle Tilskuerne tvungne til at forlade Huset. Jmidlertid veed man, at Hr. Før har forelagt Huset en vidtløftig Resolution til Antagelse, hvori alle de Resolutioner igientages, som hidindtil ere blevne fattede imod Ministrene, og hvori Underhuset retfærdiggjør sit Forhold. Videre ledsages det sidste Svar fra Kongen med lange Anmærkninger i denne Resolution, og paastaaes, at Underhuset har Ret til at raadføre Kongen ved udøvelsen af hans Prærogativer, at billige de af Kongen udnævnte Ministre, og at indgaae til Hs. Majestæt med Forestilling om Ministrenes Afskeed, uden at have nødig, at anføre Criminel=Forbrydelser imod samme. Siden Revolutionen indtil nu har der stedse hersket den største Enighed imellem Kronen og Underhuset. De Personer, som have raadet Hs. Majestæt til det sidste Svar, søge altsaa at bringe hine uroelige Tider tilbage, da Kronen ved en Stuarts hemmelige Jndflydelse agerede imod Underhuset, og samme blev drevet ud af Riget. Underhuset havde Ret til at holde Subsidierne tilbage, naar det ingen Fortrolighed havde til Ministrene. Men i nærværende Tiid vilde det ikke holde Subsidier ne tilbage, da Pengene nødvendig maatte bruges, og da det ikke søgte at drive sine Priviliger til det yderste. Det kom til Omstemming, om denne Resolution skulde blive Kongen forelagt ved en af det geheime Conseil, 191 Stemmer vare derfor og 190 derimod, saa at Hr. For fik sin Villie frem ved en eneste Stemme. Hvortil denne Foreleggelse af Resolutionen skal nytte, lader sig endnu ikke forudsee. Mutinybillen og alle andre Forretninger, som i Gaar skulde have kommet for, ere igien blevne udsatte. - Hr. Pitt og Hertugen af Portland have endelig i Gaar havt en Samtale med hinanden, som varede i 2de Timer. Hvorledes samme er løbet af, og hvad deri er bleven besluttet, er endnu ikke tilforladelig bekiendt. Men af Parlementets Debatte i Gaar kan man slutte, at intet er blevet udrettet, og at alt Haab til Forliig er nu aldeles ude.