Viborger Samler, 1849-07-07
J Aaret 1848 udbrød et Oprør i Danmarks sydlige Provindser. - En Prinds, Kongens Slægtning, overvældet med Velgierninger af Kongen, beklædt med een af hans Ordener, bemægtigede sig Kiel og Rendsborg, to af det danske Riges vigtigste Puncter. Oprøreren sammenkaldte en Forsamling, under Navnet Stænder. Flere hundrede Studenter fra Universitetet, og Friskarer fra hele Tydskland stillede sig under Oprørets Banner; kort, man organiserede Opstanden. Det var langt fra at Folket billigede det oprørske Foretagende; thi det danske Folk er ærligt, sin Nation hengiven. Let vilde Kongen have gjenoprettet sin Myndighed og Nationalitet i Slesvig, men det mægtige Preussen slog sig paa Oprørernes Side. De i Garanti-Tractaterne interesserede Magter - Frankerig, Rusland og England - holdt Conferencer. Omsider kom man til en Vaabenstilstand; denne ophørte i Marts 1849. Og da nu den danske Hær beredte sig til at drage ud og straffe Oprørerne, styrtede 80,000 Tydskere sig ind i Landet og erobrede Slesvig. Og hvilken var vel den egentlige Bevæggrund til denne Jnvasion; det er Besiddelsen af Havnene, som Tydskland høiligen ønsker. Man har paastaaet, at Slesvig var befolket af Tydskerne. Borgerrepræsentanter, Jeg siger: Neil Nøie har jeg studeret dette Spørgsmaal, da det i enhver Henseende interesserede mig. Slesvigs Jordbund er dansk, med Undtagelse af et Antal Handlende og Landbrugere, som ere dragne ind fra Udlandet. Den selvsamme Konge af Preussen, som for Øieblikket kæmper mod Oprørerne i visse Egne af Tydskland, beskytter Oprørerne i Slesvig. Snart skulle J faae at see om de i dette vigtige Spørgsmaal interesserede Magter blande sig deri; J ville maaskee see den lille Stat, trods dens Standhaftighed, udtømt paa alle Midler, nødsaget til at give efter – enten for Tydskland – eller for Rusland. Borger-Repræsentanter. Alle Danmarks Ønsker, alle dets Sympathier henvende sig imod Frankerig. Gjennem reiser Danmarks Landsbyer, overalt ville J finde den store franske Keisers Portrait. Lytter til Bøndernes Tale; de tale om Frankerig; de have intet andet Haab, intet andet Hjælpemiddel. J ville maaskee udbryde: "Hvad skal der da gjøres, hvad bør der gjøres," Jeg svarer: Opgiver Eders Underhandlinger; allerede længe have J vidst, at J staae ene i Underhandlingerne, at alle de andre Magter ere Eders Fjender. Bestaaer der en Tractat, der binder Frankerig; staae Frankerigs Ære og Jnteresser paa Spil, bør Frankerig rykke frem. Preussen har sine Tropper i Slesvig, Frankerig bør rykke ind i Tydskland. Og naar J dadle Eders Allierede ved at tilraabe dem: Her er Tractaten!" – naar J brændemærke dem som troløse, da ville J vinde Bifald først i Frankerig, og derefter blandt alle Retskafne i alle Lande. Styrer en Nation sine Sager ad Ærens Vei, da skaffer den sig Agtelse. Almeen-Jnteresse følger den. - Men nøle J, opgive J alle disse Spørgsmaal, hvor det gjælder om Æren og Retfærdigheden, da ville J vel have Freden, men en Fred paa sørgelige Betingelser. - Og derfor henvender jeg mig nu til Udenrigsministeren med disse Spørgsmaal: "Hvorledes staaer det sig med de danske Sager, Hvorledes kan det være, at et saa simpelt og klart Anliggende ei er afgjort:" – Hvad gjælder det da egentlig om, Det gjælder om en Provinds, som tilhører Danmark, og som alle Magter have garanteret imod et uretfærdigt Angreb. Vi bør altsaa forlange, at Tydskland rømmer Slesvig. Men dette ville J ei opnaae, med mindre J selv drage ind i Tydskland. Til Eder staaer det altsaa at bringe dette Spørgsmaal til en endelig Løsning; thi Tydskland lægger ikke Dølgsmaal derpaa, at ligesaa snart som dets Begjerlighed er vakt ved Erobringen af Slesvig, vil Lysten til Elsas og Lothringen opstaae hos det. (Neil) Jeg siger jo mine Herrer."