Jyske Efterretninger, 1767-06-26
Nr. Min Ven! du forlanger Svar af mig paa et Spørsmaal, der er af Vigtighed. Du vil forhøre mine Tanker, men du sætter mig saa snævre Grændser for, at jeg veed ikke, hvorjeg skal vende mig. Du skriver, at din eeneste Søn er nu 14 Aar gammel, og det var nu paa Tide at bestemme ham til noget vist, som han i sin Tid kunde tiene sit Fæderneland og sig selv med. Du begiærer, at jeg skal give dig min Betænkning, hvad jeg meener, at det beste var at sætte ham til. Dersom du havde givet mig frie Hænder til at giøre Forslag, saa faldt det mig ikke vanskeligt; Men du har, ved at udtage saa mange Ting, som du ikke vil, at han skal slaae sig til, saaledes indskrænket mig, at mit Svar kunde snart indbefattes i disse saa Ord: Jeg kan ikke besvare dit Spørsmaal. Du skriver: Du vil ikke sætte ham til Bogen: Drengen har vel et godt Hoved, men han gidder ikke siddet og hænge over en Bog fra Morgen til Aften. Du har og hørt, at det koster saa megen Hovedbrud at studere, at du er hange Co for, for, at hans Hoved skulde blive brudt for meget af det Græske og Latinske Sprog, saa han skulde gaae fra Forstanden. Desuden er det nu omstunder ikke saa let i Jylland at faae en duelig Karl for en maadelig Løn, som du kan kun give, til at lære ham, og, naar du fik en, maatte du være fornøyet med ham, hvordan han var, for deels at det skulde ikke gaae ud over dit Barn, om du lod dig forstaae med, at du var ikke fornøyet med hans Opførsel, deels at du skulde ikke komme i Udraab for, at du var ond at være hos, dersom han kom for hastig fra dig. Saa kunde og samme indbilde dig, eftersom du er selv ustuderet, at dit Barn lærte noget, omendskiønt han lærte intet, og, naar du saa havde anvendt Penge paa hans Underviisning udi 6 a 8 Aar. og i den Tid mueligen have havt 4 a 5 Studentere til at læse for ham, kunde det endnu være lige saa vidt med ham, som tilforn. Om du kunde nu blive saa hældig at faae en brav Karl til ham, saa han kunde ved hans Underviisning komme til Academiet, faae det bragt saa vidt, at han kunde faae alle sine Examina overstandne, hvilket vilde koster dig flere Penge, end du kan udrede, og blive en duelig Student, saa kunde han gaae længe, førend han kunde faae et Stykke Brød, da du kiender saa mange gamle Karle, der have meget vel anlagt deres Tid, og ere bekiendte baade for god Lærdom og godt Levnet, hvilke gaae endnu, og søge, saa snart noget er ledigt. Du sætter: Hans Skjebne blev bedre. Han blev kaldet til et Landsbye Kald, saa snart han havde fyldt sine 25 Aar. Hvad var det andet, end at han maatte sætte sig strax i Gield, eftersom du kan ingen Midler efterlade ham, og komme i saadan en Suppe, hvoraf han kunde ikke komme, saa længe han levede, og have det meget kummerligen allene for at samle det, han skulde betale til Renter. Og, naar han saa døde, vilde hans Enke og Børn see sig i bedrøvelige Omstændigheder, neppe have den Seng, de kunde ligge paa, og desuden faae at høre, at de skulde have holdt bedre Huus, medens de havde noget saa havde de nu ikke lidt saa megen Nød og enhver havde faaet sit. Naar du desuden betænker, hvor vigtigt et Embede Prædike-Embedet er, hvor meget det Ord Siæle=Sørger har at sige, hvad Ansvar en Præst har paa sig, og hvad Regn Regnskab han har at giøre, saa gruer du paa din Søns Vegne, og vilde ikke være Skyld i, at denne tunge Byrde skulde legges paa hans Skuldre. Tilmed veed du af det, du hører af andre, at en Landsbye=Præst er i de flestes Øyne, i Jylland et ringe Creatur, saa at faa skikkelige Folk vil have deres Børn til at blive det, om de kan ellers faae dem til noget andet. Ja du skriver, at du selv har hørt en anseelig Mand sagt: For skal min Søn blive Ladefoged, førend han skal blive Præst. Dette og andet meere har gjort, at du har besluttet, at din Søn skal ikke studere. Du skriver, at du har tænkt paa at faae ham i Kiøbmand=Standen, men de mange Vanskeligheder, du finder derved, skrække dig fra det Forsæt. Du seer i de smaae Kiøbstæder der i Egnen, hvor du boer, saa mange Kiøbmænd, at den ene tager Brødet fra den anden. Ere der to eller tre, der have noget, saa have de andre neppe LeveBrød, og de sidste maae lade sig nøye med hvad Krummer. de andre vil levne til dem. Desuden er Handelen ikke nu som i gamle Dage. Her ere saa mange Vahrer, der ere contrebande, og da der ere saa mange Kiøbmænd, og de skal alle leve, saa maae de giøre sig Umage for at faae slige Vahre indpracticerede. Dette skeer ikke uden stoer Besværlighed og ofte Livs Fare. Naar de nu blive saa heldige at faae dem ind, saa leve de hver Dag i Frygt for Angivere, Jnqvireurer o. s. v. Kan de faae et Nys om, at saadanne Folk ere i Farvandet, saa gaaer det dem, som naar Indvaanerne i en Stad faaer at høre, at Fienden er i Anmarch. De maae slæbe deres Gods fra et Sted til et andet. Jmidlertid ligger deres Næring. Og blive de saa ulykkelige, at deres Vahrer blive tagne, saa er ofte deres timelige Velfærdt spildt. Saa at naar du betragter alting ret, saa synes du at du opoffrede din Søns Velfærdt, saa fremt du lod ham komme til den Stand. Tilmed skal den, der tænker at bringe det vidt i Kiøbmandskab, saa han kan vinde noget klækkeligt, og ikke sidde altid og høkre, enten selv have Midler, eller dem, der kan tage ham tilstrækkeligen under Armene. Det veed du, at din Søn har ikke, og kan ikke vente sig og det andet kan du ikke see Udveye til. Hvorfor du har slaaet det af dine Tanker. Du meener, at du kunde vel ved dit naadige Herskab, hvis Birke=Dommer du er, faae det udvirket, at din Søn kunde blive Søe=Cadet. Men som du hører, saa er der saamange Reforme Cadetter, at, om din Søn blev det, og han skulde avancere efter Touren, saa kunde han ikke blive Lieutenant, førend han var 40 Aar gammel. Desuden kunde du ikke have Ævne til at holde ham i Kiøbenhavn saa længe, indtil han blev virkelig Cadet, og fik Gage. Naar du saa tilligemed betænker, at, naar han engang blev Lieutenant, ja Capitain, saa havde han kun sin Gage at leve af Han kunde ikke legge noget aarligen op, om han skulde ellers opføre sig efter sin Stand, hvilket du vilde, han skulde. Her ere ingen videre Fordeele, han kunde giøre sig. Hankunde ikke sætte et tusinde Daler paa Rente efter det andet. Og du tilligemed forestiller dig, baade hvad Besværlighed Seyladsen fører med sig, saa og, om der blev Orlog, og han skulde gaae mod Fienden, hvad Fare derved er, da han kunde ikke, som paa Landjorden, løbe sin Vey, men maatte holde Stand, og enten miste Arm eller Fod, eller og maaskee springe med Skibet i Luften, saa vil du ikke umage dit naadige Herskab med den Anmodning. Og at lade ham, om dette kunde skee, komme til Militien, vil du ikke, eftersom du er saa bange, naar du seer en dragen Kaarde, at du skiælver. Desuden maae en Soldat udstaae saa meget Ondt Nu skal han ligge et Sted i Qvarteer, nu rykke op, og ligge i et andet. Nu skal han, saa snart Ordre kommer, holde sig færdig, og gaae Fienden imode. Saa er der ikke heller andet at vinde derved. Ære kan de faae, men her blive ingen Capitaler. Hvorfor du kan ikke heller faae det i dit Hoved at see, at han kan faae den røde Kjortel paa sig. Du skriver, at jeg undrer mig vel over, at du har ikke meldet om din egen Stand, da jeg vel synes, at han burde legge sig efter det samme, som du har fortient dit Brød ved. Men som jeg seer, kan du ikke heller fatte dit Sind dertil. Du melder, at du, efterat du i mange Aar havde for en liden Løn tient for Skriver=Karl, med megen Møye fik dette lidet Leve=Brød. At du neppe kunde faae det tørre Brød, om du skulde holde din Eed, og efterkomme, hvad Loven og Forordningerne tilholde dig. Hvorfor du maae see igiennem. nem Fingre med meget, for at faae noget til Hielp, og maae være blind og døv, for ikke at sulte ihiel. Og om din Søns Skiæbne skulde ikke blive bedre end din, vilde det gjøre dig meget ondt. Du veed og, hvor mange Hænder der ere omen Bestilling, naar den bliver ledig, at den, der har ikke Patroner, neppe skulde kunde bekomme den. Hvorfor du har og besluttet, at han skulde ikke blive ved Pennen. Den, der har lært et godt Haandverk, synes dig nok at kunde leve alle utrængt, behøvede ikke at giøre Opvartning for nogen, trængede ikke til andres Recommendation, og naar han var noget forkommen, kunde samle Midler; Mender var ingen Ære at vinde derved. Og derfor kunde du ikke heller fatte det Sind at sætte din Søn til et Haandverk. Saaledes har du i at vælge, hvad du skal bestemme din Søn til, gaaet fast alle Stænder igiennem, og finder noget hos dem alle, der holder dig fra, at lade din Søn komme udi den, og nu forlanger du at vide mine Tanker, hvad du skal tage dig for med ham. Hvad skal jeg svare dig herpaa, Dersom jeg ikke vidste, at de Fordomme, du er engang indtagen af, har saa bemestret dit Sind, at al den Umag, man vil anvende paa at føre dig fra dem, er forgiæves, saa vilde jeg søge at overtale dig til at forandre dito Forsæt; Men da jeg veed, at alle mine Overtalelser ere forgiæves, vil jeg ikke begynde derpaa. Du veed da jo selv, at her er ingen Stand tilbage, uden Bondestanden, og, da du har forkastet alle de andre, er der intet, jeg kan sige, uden: Lad din Søn komme i Bondestanden. Dette Svar havde du aldrig ventet af mig. Du vil vel ansee det som et slet Tegn paa Kierlighed, at jeg vilde, at din eeneste Søn skulde blive Bonde, da foruden det Trældoms Arbeyde, som denne Stand fører med sig, den bliver foragtet af alle. Det er ikke heller mine Tanker. Jeg merker af alle Ting, at du vil have, at din Søn skal blive riig uden Meye, anseelig uden Fortienester, og komme sovende til Velstand. Aldrig bedre. Lad ham lære godt at kiende en Hest og en Stud, og slaae en god Pidsk. Det første han da bliver, det er Ladefoged, det er vel noget ringe, men der er intet andet Arbeyde derved, end at befale og slaae, og med Hænderne. Ca paa paa Ryggen staae og see paa, hvorledes de andre slæbe. Du skriver, han har et godt Hoved, dette forfremmer ham til Ridefoged, og veed han saa ret at bruge sit gode Hoved, saa kan du kanskee, skiønt du er temmelig ved Alder, saae den Glæde at kalde ham dit naadige Herskab; See ham kjøre i en Karet med fire Heste for, og gaae paa høire Side af dem, som du nu maae staae med Hatten i Haanden, for. Jeg er Din Ven og Tiener. ----- Skippere. Fra den 18 til den 24. Junii. P. Sørensen af Sønderborg, fra Colding. J. Holm af Aalborg fra Christiania. And. Gundersen af Gottenborg fra Marstrand. Olle Wrolsen, N. Hansen og Christoph. Jonsen af Nedeneslehn fra Øster=Riisøer. H. Hiærting af Aalborg og P. Jversen af Læssøe fra Lybek. Wisbrandt Dirichsen af Dragøe og F. Alberg af Wisbye fra Kiøbenhavn.