Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1827-05-18
Man skuffe sig ikke - vedbliver det - Oppositionen imod Ministeriet er saa almindelig, og saa bundfæstet i Frankerig, at der, hvis Tilfældet indtraf, næsten ingen Fortjeneste meere var i, at fatte enkraftfuld Beslutning. Man behøver blot at komme nogle Dage i de første Salons, forat overtyde sig om den Frimodighed og Aabenhed, hvormed alle Klasser yttre sig, og som er nær ved at bryde ud i Handling. Dog søger Forfatteren igjen at mildne sine Udtryk ved den tilføiede Forsikring, at en Revolution som den af 1789 slet ikke kan befrygtes, da Menigmand har sin Ro saa kjær, at han før kunde see hvad det skulde være, end gjøre kun en Mine til Modstand. Den bekjendte Hertug af Montesquiou, som var Medlem i Pairskammerets Presselov=Kommission, har i en Audients hos Kongen ei allene retfærdiggjort samme, men gik bjærvelig løs paa Ministrene, sigende, at de udi spredte overalt, det var kun Hs. Maj., som vilde Presseloven, Ministrene billigede den ikke, men maatte adlyde. Saa stort et Jndtryk dette end gjorde paa Kongen, skal han alligevel ikke have forandret sin Beslutning, da han har den Overbeviisning, at de hyppige Ministervexlinger bleve Aarsag til Ludvig VIs Undergang. Ved Forhandlingerne over Finantsloven i de Deputeredes Kammer den 7d. forsøgde Hr. Lafitte ogsaa at komme Ministrene til Livs Først viste han, hvorledes Man udsuer Nationens Marv, da de aarlige Afgivter, som for 40 Aar siden beløb sig til 500 Millioner, nu overstige en Milliarde - en Byrde, som Frankerig med al sin Rigdom ikke i Tidens Længde kan bære, og som vidner om en Faktionsaand i Regjeringen. Derpaa kastede han et Blik paa Nationalgadens Opløsning, og svarede, da nogle Stemmer opfordrede ham til at anklage Ministrene: havde jeg i dette Øieblik den Ære at være Deputeret for Paris, vilde jeg ikke betænk mig paa, at underskrive Anklage=Aften imod Ministrene, tilføiende ved den herover opkomne Bevægelse: naar Fire af dem ville fremlægge den, vil jeg være den Første til at underskrive. Her raabte Peton, Thiars, Dupont, Constant, Mechin og flere Deputerede: gjeg ogsaa, jeg ogsaa Paa Raabet fra høire Side: "J fornærmer den Kongelige Majestæt svarede Hr. Mechin: "Man bør sige Kongen Sandheden." Da Lafitte havde endt sin Tale, hvori han endnu bemærkede, at alle Revor lutioner begyndte fra slette Finantser, og at Man ikke kunde beraabe sig paa Engellands Exempel, eller forlange engelske Jndkomster ved spanske Love, holdt Hr. Villeler en lang Forsvarstale, hvori han erklærede: Hjeg havde fortjent at sættes under Anklage, hvis jeg ikke havde raadet til Forordningen om Nationalgardens Ophævelse. General v. Thiard fandt Ministrenes bestandige Strid med Grundlovene iøienfaldende og lode dem høre, at Man havde gjødet Spanien med Frankerigs Sveed og Blod, forat Munkeaand og Despotisme kunde fæste Rødder underLegitimitetens Navn. Næste Dag talede Constant, i samme Aand. Ogsaa han var af den Mening, at Ministrene dyngede Feil paa Feil, hvorved Ulykken daglig voxte. Det var derfor Pligt at vække Tronens Opmærksomhed ved at nægte dem den i Budgettet forlangte Kredit. Et nyt Aftryk af Chateaubriands Tanker om den hensovede Presselov er forøget med en Fortale, som ikke heller kan forfeile sin Virkning paa Gemytterne. Nationalgardens anden Legion har skjænket Grækerne sine Kanoner, som og kunne være dem til større Nytte, end Uniformerne, hvilke Konstitutionel desuden beder dem beholde, da det er umuligt, at en saa ædel Indretning som Borgergarden skulde gaae til Grunde; men den sikkert vil opstaae igjen samme Dag, da Ministrene blive afskedigede. En Abonnent dadler i en Skrivelse til Koureren Nationalgardens Beslutning i Caen, da det ikke er et bevæbnet Korps af Borgere tilladt at føre Brevvexling med et andet. Derimod har den i Rouen, ved at vælge Hr. Bignon til Deputeret, paa den værdigste Maade lykønsket sine Vaabenbrødre i Paris. Overalt skal Kongen, som Man forsikrer, ikke have erfaret sligt et bifald i 12 Aar som paa Mønstringsdagen, og kjørte derfor meget vel tilfreds tilbage til Slottet. Saasnart Hs. Maj. var kommet forbi, ophørte Tvangen og 10 til 1200 unge Mennesker fulgte Prindsessernes Vogn med Raabet: "Kongen leve, Ned med Jesuiterne!" Den muntre Hertuginde af Berry tog det ogsaa i en god Mening; men Dauphine syn tes meget alvorlig og utilfreds derover. Meer end 200 Personer, som i Glædens Ruus over Presselovens Gjenkaldelse skulle have afbrændt Raketter a. om Aftenen den 17 og 18 f. M., ere indstævnede for Politiet.