Corsaren, 1843-01-13
Død! "Es lebe die Freiheit!" Den liberale Sag ligger i sit sidste Aandedræt" - saaledes har det lydt i disse Dage fra en af den liberale Sags ivrigste Venner og fra en af dens arrigste Fjender. Naar baade Venner og Fjender ere enige om en Anskuelse, saa bliver den i Almindelighed anseet for grundet, og man har altsaa troet, hvad der blev erklæret, kun paa forskjellig Maade: Nogle, overeensstemmende med Cæsars Regel, at "Menneskene gjerne troe det, de gjerne ville troe"; Andre, fordi den liberale Sag allerede begyndte at være deres Sind til Byrde, fordi de ønskede Hvile, og derfor, uden at plage sig med videre Betænkning, med Fornøielse trak deres Skuldre fra den, da det sagdes, at den ikke skulde bæres længere; atter Andre, og deriblandt vi, efter først at have tænkt lidt efter, fordi vi gjerne vilde vove en Kamp imod denne nye Tro, før vi lode den holde sit Jndtog hos os. Men saa have ogsaa vi troet. Vi troe det altsaa. Den liberale Sag liggeri sit sidste Aandedræt, og, da Jngen rækker den mindste Medicin og kun, "Kjøbenhavnsposten" staaer ganske ene hos den og stræber at holde Aanden i den ved at indblæse den noget af det Veir den selv har tilbage, saa vil det formodenlig snart være forbi. Saa siger den liberale Sag til det danske Folk: God Nat, sov vel! Men hvo har da tilføiet den det dødelige i Saar, hvoraf den ligger? Er det Fjenderne, som, efter i Aar og Dag stedse at have gjort den stærkere og fastere ved at løbe mod den, ligesom Vandet ved at strømme imod en Sluses Porte, nu pludselig have faaet den overvundet? Har maaskee "Dagen" skjældt den ud? Eller har "Berlingske" regnet den ud? Eller er "Dansk Ugeskrift for alle Stænder, død som en anden Samson, knusende sig og Fjenden med vældig Haand? Ak, nei! " Dagen" aftørrer vel efter endt Dagarbeide sit flade Sværd og sin brede Pande, eller, om man vil: sit brede Sværd og sin flade Vande-; men med en piinlig Forundring i opdager den, at Sværdet slet ikke er blodigt. Den seer med Forhauselse, at den engang har været uskyldig. - "Berlingske" sidder ganske rolig, ifærd med at beregne Folgerne af denne i "vigtige" Begivenhed; og "Dansk Ugeskrift for alle Stænder" ak! hvor kunde det være en Samson, det var jo netop selv en af Philisterne, der kjæmpede med Samson. Maaskee vilde den saagar, hvis den havde levet i hiin Tid, have været en af de Schakaler, paa hvis Haler Samson satte Brande. Nu, hvem er det da, der har tilføiet Frihedssagen Ulivssaaret? – Som om J ikke vidste det! Som om vi behøvede at optage et Ligstue, hvoraf det vilde sees, at Kuglen er kommen bagfra, fra Vennernes Hær, at Drabet forsaavidt kunde kaldes et Vaadeskud, som det er skeet af Uforsigtighed, idet en Masse Liberale under Forvirringen af den slesvigske Sprog- og National- sag, glemte den og kom til at rette deres Vaaben imod den. Da hiin Strid begyndte, da Gemytterne optændtes af Harme, gav Liberalismens, fornemste Organ", Fædrelandet, og dens allerfornemste Organ, Prof. Schouws Dansk Ugeskrift, den Parole: "Slesvig er det Overordnede, Constitution er det Underordnede". Hele Constitutionens Armee, der allerede i længere Tid har rykket frem med langsomme og vaklende Skridt, imod de utallige Hindringer, satte med eet Tempo, med en Enighed, vi sielden have seet i dens Rækker, Geværet ved Foden og gjorde Holdt, og gik saa hen, som paa Fælleden, hver til Kone og Børn for at tage sig en Hjertestyrtning i ægte National. Constitutionens Armee erklæredes interimistisk for opløst, og en National-Armee stilledes paa Benene. Nu skrev Lehmann sit Variser-Brev og opfordrede Folket til at slutte sig med Tillid til Kongen. " Til Kongen" "Til Kongen" , for gamle Danmark"! lød det nu overalt. Vi skulle ikke driste os til at sige Noget imod en saadan Opfordring; men hvad bliver der bagefter af den 'liberale Sag'? Den liberale Sag fordrer just ikke Mistillid og Had til Kongen; men, idet den af Kongedommet fordrer Garantier, fordrer en Formindskelse af selve Kongemagten, stiller den sig i et spændt, oppositionelt Forhold til Kongedømmet, og det er af Folkets større eller mindre Deeltagelse i denne Opposition, at den liberale Sag afhænger. Nu have de ført Folket i Armene paa Kongen; lad os see, om de kunne føre det ud deraf igjen. Til Kongen"! Til Kongen"! "For gamle Danmark"! lyder det nu: det er den "nationale" Begeistring. Al Jveren for , Dana" og "gamle Danmark" og "Dannerfolket ", alt det Stof til Sang og Klang om, Danefolket og Danekongen, der gaae Haand i Haand", som er saa godt kjendt fra Tidsrummet 1801-30, er vaagnet op igjen. Her kiende vi Danske os igjen, her i ere vi i vort Element, og herfor vanker heller ikke Prygl, naturligviis med Undtagelse af det Tilfælde, at vi skulde forstyrre den offenlige Rolighed. Det Nationale er vistnok helligt og Begeistringen herfor skjøn; men en eensidig Begeistring, herfor end værre end slet ingen Begeistring, det har Fortiden noksom lært. Heiberg siger vel, at det Nationale er mere end det Politiske (Friheden), hvilket er den i mere Almindelighed udtalte Sætning istedetfor "Fædrelandets" mere specielle: at Slesvig (den danske Nationalitet) er det Overordnede, Constitution det Underordnede; men vi skulde mene, at det Nationale kun staaer ved Siden af Friheden, at det er Nationernes i Bestemmelse som Nationer kun gjennem deres forskjellige Nationalitet at realisere Frihedens Jdee, at derfor det Politiske (Friheden) kan haandthæves og holdes i Ære ved Siden af det Nationale, ligesom Constitutionen ved Siden af Slesvig. Det Forunderligste herved er, at det ikke blot kan være saa, men skal være saa, at der tydeligt vises et Foreningspunkt mellem Frihed og Nationalitet, at de nøiagtigt ere bundne til hinanden og ikke kunne realiseres særskildt. Thi ved, efter Heiberg, at lade alle slesvigske Theologer studere ved Kjøbenhavns Universitet, eller ved, med, Fædrelandet", at flytte nogle Regimenter fra Slesvig til Holsteen og andre fra Jylland til Slesvig o. dsl., udrydder man neppe Sympathien for Tydskland hos de tydsktalende Slesvigere. Men, dersom man vilde tænke som saa: det slesvigske Folk, den meest opvakte Deel af den danske Nation, tiltales af det Liv, der i mægtig begynder at røre sig i Tydskland, af den store, rige, frie Fremtid, som Tydskland forjætter, idet den tydske Aand, der hidtil har arbeidet i Dybden, nu er stegen eller er i Begreb med at stige op som af en Bjerggrube, beladt med dennes Skatte, op i den frie Luft, op under den frie Himmel. Vi kunne ikke kue denne Sympathi med Cavalleriregimenter eller theologiske Candidater eller Festmaaltider, men vi have selv en Fremtid, lad os gjøre den rig og tillokkende, og lad os skynde os at komme foran Tydskerne - - - dersom man tænkte det, eller rettere: dersom man havde tænkt det, dersom man ikke havde ladt ogsaa den anden kostbare Leilighed under Christian den Ottendes Regjering til at komme et stort Skridt nærmere til Constitution gaae ubenyttet forbi, saa troe vi, at det havde staaet bedre med de slesvigske Udsigter. Hvem nu disse "vi" er? Om det er en Conferentsraad, en Etatsraad eller dog en Professor eller i det allermindste en Cand. juris? Vi forlange ikke, at det skal betyde Andre end dem, der maatte finde vore Ord sande og slaae sig til vor Mening.