Politivennen, 1800-01-01
Nyt Forslag. I Anledning af Stykket: Nogle Ord om vore uendelig mange Hunde. See Politivennen No. 98 d. A. Naar Forfatteren af ovenmeldte Stykke klager over Kjøbenhavns mange løse Hunde, istemme neppe nogen villigere end jeg denne Klage. Disse omsværmende Dyr udsætte Os jo, saavel om Dagen som om Natten, for Overfald og mangehaande Ulejligheder. De bidrage vist nok ogsaa deres Del til Levnetsmidlernes Dyrhed for den Fattige. - Ogderfor ønsker jeg med Forf., at der maatte træffes virksomme Midler til at formindske Hundenes Antal. Upaatvivlelig vilde Forfatterens foreslagne Middel findes meget probat; der vilde vist neppe - ifald det blev antaget - om nogle faa Aar blive andre end Lænkehunde tilbage. Nen jeg maa tilstaae, at jeg ikke kan billige Forslaget - at jeg endog højligen misbilliger det. Jeg skulde betale i aarlig Skat for en Hund 2 Rdlr., og dog være Udsat for at miste den - hvilke Ubilligheder? og - hvorfor skulde man heller ønske, at dette Dyr maatte blive erklæret saa aldeles fredløs? Mange, som holde Hunde, ville vel ikke let kunne opgive nogen bestemt Nytte af dem; men skulde man desaarsag formene hine den Fornøjelse, de kunne have af disse, naar - det forstaaer sig af sig selv - den Fattige ikke ville komme til at lide derunder, og den offentlige Skkkerhed vilde kunne bestaae dermed? Jeg mener Nej, og flere med mig gjør vist det samme. Derimod er det upaatvivleligen ligefuldt Almenhedens ønske, at Hundetallet maatte blive formindsket; men tillige, at det maatte skee uden Fornærmelse for Ejeren, og paa den mindst anstødelige Maade. Man læse mit Forslag og prøve det; muligt Noget deraf kan komme til Nytte. Her er det: 1) Enhver, som vilde holde Hunde, burde aarlig betale for hver 2 Rdlr. Disse 2 Rdlr. skulde betales fornd. 2) Hunden skulde gives et kjendeligt Tegn, som Ejeren selv maatte betale. Dette Tegn burde aarlig omskiftes. Man maatte heel nøje bemærke Hundens Art, Farve og øvrige Egenheder, at ikke Tegnet skulde kunne bruges til slere Hunde. 3) En Hund, forsynet med saadant Tegn, burde uforhindret og uantastet kunne lade sig see, saavel i, som uden for Byen, hele Aaret igjennem. Paa Volden og i de Kongelige Haver maatte man ikke lade dem gaae løse. 4) Enhver, som vægrede sig ved at koste saa meget paa sin Hund, og desuagtet ikke skildte sig ved den, burde, efter skeet Angivelse, straffes paa Penge - første Gang med 2 Rdlr., anden Gang dobbelt og tillige miste Hunden. Husejerne eller Quasi-Husejerne skulde det paaligge, maanedligen at angive for Rodemesterne, hvormange Hunde der vare i Husene, og tillige, om de vare forsynede med Tegn. Kunde man befrygte, at alle slige Angivelser ikke vare fuldkomment tilforladelige, behøvede Vedkommende blot at udsætte en liden Belønning for hver den, der opdagede indløbne Urigtigheder. 6) Pengene, som maatte indkomme for lovligt og ulovligt Hundehold, skulde af Bestyrelsen for Fattigvæsenet anvendes til Bedste for de Fattige. Maatte nu disse eller lignende Poster ved en Politiforordning blive bekræftede og satte i Udøvelse, troer jeg fuldt og fast at Hundetallet kiendelig vilde aftage. Alle de, som nu holde Hunde, vilde ikke kunne taale at betale Skat af dem. Derfor maatte de nødvendig skille sig ved dem, da de ellers kunde befrygte at blive angivne og straffede. De kunde i saa Fald ikke finde sig fornærmede ved at deres Hunde bleve aflivede. Med det samme vilde der fra denne Side være sørget for den offentlige Sikkerhed; og den paalagte Skat vilde komme den Fattige til Gode. Og saa vilde den hidtil brugte Maade, offentlig at nedslaae Hundene, enten af sig selv ophøre, eller i det mindste kun fjeldent være fornødne. Dog - man kunde jo let opsinde en mindre anstødelig og barbarisk Maade til at myrde de Hunde, som bleve at ansee, som res nullius.