Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-08-07
J Tydsklands Literatur, er nu Alt i en Partiskheds Tilstand. Venskab eller Fiendskab fører Dommerens Pen. Enten roser man ufortjent, eller laster man ufortjent. Trangen til at sige noget ret Paafaldende, noget, som pirrer Mængdens fordærvede Smag, bliver en vigtig Spore til af slaae om sig som en Hugat, naar intet Venskasaares og ingen Modstand befrygtes. Hvor Gjærdet er lavest, vil man over, og den tankeløse Hol løber bag efter. Pøbelen gotter sig, ved at gjenkjende sig selv i Skribenten, og undseer sig ikke mere ved at sige, hvad man offentligen tør skrive Dette er anonyme Recensioners Skyggeside, og hvor ønskeligt vilde det ikke være, om den stigende Cultur kunde befrie os fra saadanne og lignende Onder Flere Norske Læsefrugter. Noget for Dueelskere. Det er en fortrædelig Sag for Elskere af Duer, at see disse forlade deres Slag og at drage til andre. Man har flere Midler, for at forhindre dette og at gjøre dem deres Bolig behagelig. Duerne holde meget af vellugtende Sager. Nogle pleie derfor at overstryge Duehusets Aabninger med Balsomolie og endog selve Duerne med Anisolie, og at kaste førend de flyve ud, Karve for dem, hvorefter de ikke allene selv gjerne komme tilbage, men ogsaa ved deres Lugt lokke andre til at komme med Andre blande Korn og Karve med Anis eller Honingvand og give dem Saadant til Føde, eller lægge haarde Kager af Leer, blandede med Salt, Hampfrøe, Rugkorn og deslige, ind i Dueslaget fordi Duerne gjerne pikke derpaa. Dog dette vilikke hielpe, naar ikke følgende Regler iagttages: 1) Da Duerne holde af Solen og ere desto muntrere, jo tidligere de have den, saa maa Slaget ligge imod Øst og saa høit som muligt. 2) Det maa holdes overmaade reenligt. 3) Det maa ved et Gitter, der nedlades om Aftenen og oplades tidlig om Morgenen, beskyttes imod Duernes Fjender. 4) Baade uden, og indenfor maa Due huset være tilstrækkelig forsynet med Stænger, forat sidde paa. 5) Man maa komme Duerne til Hielp ved Bygningen af deres Reder og forfærdige for dem flettede Kurve af Straae eller Pileqviste, som hænges overalt omkring i Slaget. Hvor som iagttager dette, vil vist være heldig med sine Duer. (Sch.) Lavendelvand (Ean de Lavende). Til otte Potter Viinspiritus tager man 1 1/2 Pund ganske friske Lavendelblomstre. Man hælder hiin først ind i Blæren, og sætter i denne enten en Jernring, over hvilken der spændes et Haardug og hvorpaa Blomstrene kastes, eller en Kork, der staaer paa en Trefod. Paa denne Maade skrider man til Destillationen, hvorved de fra Viinspiritus opstigende Dunster trænge igjennem Blomstrene og blot tage de fineste vellugtende Dele af Sammemed. Naar man har aftrukket 5 Potter, ophører man. En sammen at Lavendelspiritus erholder man saaledes. Man blander 3 Potter Lavendelspiritus, med 1 Pot Resmarinspiritus, (der tillaves af 2 Pund Rosmarinblomster og 8 Potter Viinspiritus, ligesom det omtalte Lavendelvand) sætter en halv Untse Kaneel, ligesaa meget Muscatnød og 3 Qvintin rødt Sandeltræ dertil, lader det nogen Tid staae i Solen og siler derpaa Spiritus igjennem. i Sch.) Jern- og Staal Politur. Naar Staalet ved den sædvanlige Gidning med fiin Leer og Bearbeidelse med Blodsteen m.m. er tilberedet saa omhyggeligen som muligt, meddeles Samme ved følgende Blanding den høieste Politur og en behagelig sort Farve. Man tager 6 Lod Zinober og 1 Lod Arsenik, gnider det paa det fineste sammen, og polerer med Hielp af en dertil skikket Læderfiil med dette Pulver. Under dette Arbeide maa man for Arsenikens Skyld have et Tørklæde for Næsen og Munden. (Sch.) Vorbusken, Nyrica ocrefera.) Den opnaaer en Høide af 312 Fod, voxer vildt i de midterste Egne i Nordamerika og elsker et fugtigt og godt Jordsmon, samt en skyggefuld Beliggenhed. De om Høsten plantede Bær groe og voxe i Almindelighed den næste Vaar, nogle blive dog liggende til det følgende Aar, undertiden endog længere, ja til det femte Aar. De fremkomme sikkert den næste Vaar, naar de om Vinteren lægges i fersk Komøg i et Kar, som ei udsættes for Frost. Frugten bestaaer i kugelrunde, sorte, hvidtpunkterede Bær, som meget ligne den sorte Peb ber. Busken blomstrer i Maj og bærer modne Frugter i September eller November. De samles og anvendes paa følgende endog i Tydskland med Held forsøgte Maade. Bærrene, lagte i et Kar med kogende Vand, udsvede et fedt Stof, som svømmer ovenpaa Vandet, afskummes og forvares i et andet Kar. Kogningen fortsættes, saalænge der afsondres nogen Materie. Det kjølede fede Stof ligner i Consistens Talg eller Vox, og har almindeligviis en smudsig grøn Farve, som ved Smeltning, Rensning og Blegning ganske forsvinder. Dette Vox benyttes i Amerika til Lys, saavelsom til Lak og Plaster. De heraf forfærdigede Lysere ikke meget skjøre, smelte ej let i Heden, brænde bedre og langsommere end andre Lys, røge ubetydelig og give, naar de slukkes, en behagelig Lugt. Man pleier at blande dette Vox med noget Talg. Busken er meget frugtbar og yder rigelig Frugt. Af 3 til 4 Potter faaer man 1/2 Skaalpund Vox. Dens Dyrkning fortjener derfor høiligen at anbefales. Dette Vox solgtes allerede for 50 Aar siden billigere end almindeligt Vox. Det oekonomiske Selskab i Mark Brandenburg havde d. 10de Decbr. 1821 erholdt fra Nordamerika et lidet Partie af disse Bær, som det tilbød sig at uddeele blandt Personer, der agtede at gjøre Forsøg dermed. Busken, der opsaa kan forplantes gjennem Aflæggere, taaler sikkert vort Klima, idetmindste i Norges og Sverriges sydlige Bygder, og fortjener saaledes ogsaa iblandt os at blive almindelig. Bærene plantes i god Jord, som som holdes fugtigt, Planterne flyttes ind i Træ skolen, hvorfra de udplantes, naar de have vundet nogen Styrke, paa stidt Land i 4 Fods Afstand fra hverandre. (C. J. S.) Aant troede Arvesynd. Meddelt af Louis.