Almuevennen, 1843-05-10
I Henhold til Foranførte indstiller vi herved allerunderdanigst følgende Propositioner: 1) At da vi anseer det for retfærdigt og billigt og som en Pligt for enhver Jndvaaner i Staten at bidrage sit, og gjøre sine Opoffrelser til det Heles Vedligeholdelse, saa skjønner vi ikke rettere, end at der bør sættes Grændse for Godseiernes og Selveierbøndernes Misbrug af deres Eiendomsret over Fæstegaarde og Fæstehuse paa deres Godser og Jorder, saaledes, at enhver Fæstegaard og Fæstehuus, hvortil ligger Jord med Hartkorn, bliver overdraget i Arvefæste til deres Beboer, med Ret til at sælge, pantsætte eller afstaae det til hvem han vil, og at Arvefæste-Recognitionen bliver bestemt til 40 Rbd., skriver Fyrgetyve Rigsbankdaler Sølv pr. Tønde, Ager og Engs Hartkorn. 2) At enhver Fæstebonde og Fæstehuusmand ikke yder nogensomhelst Afgivt enten i Landgildekorn, Landgildepenge, Hoveri, Hoveripenge, Kreaturer eller andet deslige, men at Enhver istedetfor samme betaler 2 Tdr. 4 Skpr., skriver To Tønder og Fire Skjepper Byg pr. Tønde Ager og Engs Hartkorn, efter hvert Aars Capitelstaxt, thi derved vil Enhver vinde fri Raadighed over sin Tid og sine Producter, til at anvende dem paa bedste Maade som de selv finder for godt. Til Grund for de i disse 2de Poster foreslaaede Jndfæstningssummer og aarlige Afgivter have vi taget Hensyn til, at Middelpriserne for en Gaard paa 5 a 8 Tdr. Hartkorn har i de sidste 20 Aar været 1200 a 1600 Rbd. Sølv, og denne Sum kan de foreslaaede aarlige Afgivter blive tilstrækkelig til Renterne af, naar saa Godseierne hertil for hver ny tiltrædende Arvefæster desforuden erholder den foreslaaede Arvefæste-Recognition, saa skjønne vi ikke at de kan blive forurettede, ligesom vi ogsaa skjønne, at ligesaa godt som Hartkornet er den Maalestok hvorefter de kongelige Skatter og andre offentlige Afgivter i Almindelighed ere og blive beregnede for Enhver, saavel Gaard som Huusmænd, saa maae ogsaa de herskabelige Afgivter kunne bestemmes efter samme Maalestok, at vi ikke fordi der undertiden er Trang paa Huusly og og Opholdsteder – skal af Godseierne derfor tvinges til at give dem i Afgivter alt hvad vi kan erhverve, og saa paa vores gamle Dage, for al vor Stræbsomhed og Flid, have den Løn at vandre over paa Fattigvæsenet. 3) At enhver Contract som bliver udstædt paa et jordløst Huus eller et Jndsidderhuus, skal approberes af Sogneforstanderskabet førend den er i Kraft, at ikke Afgivterne skal blive saa store, at Beboerne om en kort Tid skal falde Fattigvæsenet til Byrde. 4) Da der paa mange Herregaarde er oprettet 1 a 2 Tærskemaskiner, hvilke betydelig forhindrer Arbeidsclassen fra at erholde Arbeide om Vinteren, saa formenes, at Enhver, der eier og bruger een eller flere Tærskemaskiner, burde betale i det ringeste 20 Rbd., skriver Tyve Rigsbankdaler af hver Maskine, til Jndtægt for Communens Fattigkasse. 5) Ligeledes virker det ogsaa meget til at forogs den stedse tiltagende Mangel og Trang imellem Huusmands- og Arbeidsclassen, at adskillige Godseiere indtager flere Bøndergaardes Jorder under Hovedgaardene, og derved bebyrder Huusmændene med forøget Hoveri, der – i det mindste om Sommeren – forhindrer dem fra at erholde nogen Arbeidsfortjeneste, da de hos Godseierne maa arbeide paa deres egen Kost, med egne Arbeidsredskaber, og uden nogen Betaling, og dette skjønner vi ogsaa, burde forbydes Godseierne. Denne vores korte – men sandfærdige – Skildring over Godseiernes og Bondestandens Stilling og Forhold til hverandre, vover vi herved allerunderdanigst at indstille til nærmere Overveielse, og har vi den største Tillid og Forhaabning til, at Regjeringen og Statstyrelsen vil være enig med os i, at ikke Godseiernes Paaberaabelse af deres Eiendomsret, kan bringe enhver anden billig og fornuftig Fordring til at forstumme, eller at Landet kan ophielpes, ved, at de faa Godseiere stedse skal vedblive meere og meere, at undertrykke og udpine saa mange Tusinde af Landets Jndbyggere, som Bondestanden er, hvilket ogsaa strækker sig til Borgerstanden; thi vi føle og indsee at vi baade er og ogsaa i Fremtiden vil være en ligesaa trofast og kraftig Støtte for Konge, Fædreland og Medborgere, som Godseierclassen",De Deputerede fra de 2de Sogne der vel mødte i Forsamlingen, men som ikke vilde underskrive eller vedtage foranførste Propositioner – uagtet de ikke havde noget imod dem at erindre – vare, fra Kjøng Sogn, Sognefoged og Sogneforstander Peder Hemmingsen i Kjøng og Hielpesognefoged og Sogneforstander Jon Svendsen af Koestræde, og fra Skibbinge Sogn, Sognefoged og Sogneforstander Hans Christophersen i Skibbinge og Gaardmand og Sogneforstander Henrich Jensen i Egebjerg. Det er imidlertid beklageligt at saadanne Mænd der af Medborgeres Tillid er valgt til deres Repræsentanter, og som tillige i flere Aar forhen have været Sognefogder, om hvem man maatte vente, at de fremfor Andre af Bondestanden skulde være særdeles oplyste og liberale Mænd, ikke vil tage mindste Hensyn til, eller har Følelse for deres Medborgeres Tarv og Trang, da dog alt det der i Propositionerne er anført (hvis de ikke ere fuldkommen blinde for Sandheden kan og maae af dem, saavelsom af Alle, der kjender til Bondestandens Stilling og Forhold til Godseierne, erkjendes for den fuldkomneste Sandhed. Men maaskee De Herrer Sognefogder, ogsaa af Godseierne erholde f. Ex. en aarlig Udviisning i Skoven, eller andre Gunstbeviisninger, og det var jo Skade om de – for at paatale og understøtte deres mindre formuende og fortrykte Medborgeres Tarv – skulde staae i Fare for at miste disse; eller og Godseierne, Forvalterne, eller andre af det conservative Parties Tilhængere, ikke skulle ville hilse saa høfligt paa dem og række dem Haanden, som de maaskee nu giør, da var det jo ogsaa til stort Tab for dem. J Anledning af denne Sogneforstander forenings Afholdelse har Rygtet tillige ogsaa sagt mig, at adskillige Godseiere, Forvaltere, Forpagtere o. Fl. skulle have yttret til Adskillige af Bondestanden, at de Propositioner der er forfattet og vedtaget i fornævnte Sogneforstanderforening, saavelsom Foreningen selv, er et Opspind eller Paafund af mig, og at de (Bondestanden) skal tage dem lagt for mig, da jeg kun søger at vildlede dem, og at lede dem i Ulykke eller Forlegenhed; men skulle dette forholde sig saaledes (hvilket jeg umulig kan troe) da vil jeg gjøre de Herrer opmærksom paa, at de maae ikke troe jeg er den eneste af Bondestanden, i denne Kant af Sjælland, der besidder nogen Oplysning og Kundskaber, thi det er at tillægge mig en altfor stor Berømmelse, hvilken jeg langtfra ikke fortjener. Nei, der findes mange flere og maaskee meere fornuftige og tænksomme Mænd iblandt Bondestanden, heri Egnen end jeg er, saa jeg gaaer nok ikke saa let til at vildlede dem som man maaskee tænker, hvilket heller aldrig har været min Hensigt. Desuagtet vil jeg alligevel ikke negte, at jeg jo har havt en virksom Deel saavel i Sogneforstanderforeningens Oprettelse, som ogsaa at forfatte Propositionerne, og hvis de Herrer, som søger at laste mig herfor, skulle have noget derimod at erindre, (hvilket jeg ikke formoder) da staaer det dem frit for, at henvende dem til deres stedse beredvillige Peder Hansen, Fæstehuusmand. Lundby pr. Præstøden 1ste Mai 1843. Uadelig Handlemaade.