Københavns Adresseavis, 1766-09-24
Som Gud efter en langvarig Sygdom har behaget at bortkalde fra det Timelige til Evigheden. Han er fød i Kiøbenhavn 172, in Januarii, indtraadde i et velsignet Ægteskab 1760. den 28 Februarii med Frøken Anna Magdaleng, fød Herost, en værdig Dotter af Sallig Hr. Schoubynacht Heilst, som tillige med tvende umyndige Sønner veemodeligst beklager dette tillige og bedrøvede Dødsfald, der skede i Stubbekiøbing paa Falster 1766. den 28 Augusti udi hans Alders 42 Aar og 6 Maaneder. Forfærdelige Død, jeg dig med Rette kalder Den grummeste Tyran blant dem, som nævnes kand Du agter ikke Stand, Dyd, Tapperhed og Alder, Men knuser hver og een med din forgiftig Tand. Naar det behager Dig, ey Suk og Bøn bevæger Din Martialske Siel til mindste Ynksomhed; Din Grumhed er saa stor, at alle Verdens Læger, Jmod din Tyrannie slet ingen Middel veed. O! Død, du bittre Død, som Tusinde bedrøver, Hvad har Frue Ulrich gjort? Hvad syndede de Smaa Du Hende smertelig i beste Aar berøver En kiærlig Egte=Ven og Dem en Fader fra. En kierlig Egte=Mand, en Mand, som faa har Liige; Thi Dyd og Fromhed var Hans rette Caracteer: En Under, smertelig man hører Fruen sige: Ach Himmel, trøst dog Dem, som heel bedrøvet er. En Fader mod de Smaa, der tilig maatte miste Den allerbeste af Dem, som bær Fader=Navn, En Herrens Abraham, som aarle underviste De Hierte kiere Børn til Deres Sieles Gavn. En from oprigtig Ven mod Fattige og Rige, Det Vidnesbyrd Han faaer af hver retsindig Mand, Jeg ikke nødig har om Manden meer at sige: Thi Ædelmodighed og Dyd selv tale kand. Ach Læser. Hvo Du er, Tag Deel i Deres Klage, Lad dette store Tab Dig gaae til Hierte med, Helst, om Du har forsøgt, hvad Sorg og Modgangs Dage Medfører, skiønner Du derpaa, jeg dette veed. Men Høystbedrøvede, De lade af at græde, Det saa behager Gud, Dem at bedrøve, han Har allerkierest, og dernæst igien at glæde Og skienke Viin udi, i Sted for Galde=Vand. Har han bedrøvet, han vil visseligen troste, Og være Mand igien, ja Fader for de Smaa, Jeg er forsikret om, de Taarer, De udøste For Deres Hierte=Ven, skal ham til Hiertet gaae Herr Ulrich er vel død Gjeg skriver det med Smerte) Men Gud han lever og ey døer i Evighed; Saa vist som dette er, saa vist Hans milde Hierte En taaler, De af Sorg skal døe og daane ned. Han, som en Fader, vil sig Dennem vist antage O! Glæde, Glæde stor midt i Bedrøvelse! Er Han kun bleven Min: Jeg vil da ikke klage, Naar Modgangs Storme=Hav vil Hiertet giøre vee. Herr Ulrich er vel død, og ikke meere findes Jblant de Levende paa denne Verdens Jord; Hans Navn og Rygte dog med Ære stedse mindes Af hver Retsindig, og med Hannem ey forgaaer Ja det som mere er, Hans Navn er vist indskreven J Livsens Protocol, ey ævig slettes ud Thi Hans høysalig Siel er allerede bleven Deelagtig i den Fryd, der er hos Himlens Gud. O. Glæde sig med Fryd, Hans efterladte Venner; Thi om et Øyeblik De Ham vist favne skal Naar Deres Glæde sig med Haus igien forerner, J ævig Sallighed blant de Udvaldes Tal. Da skal ey nogen Sorg, ey Døden Dem adskille, De ævig leve stal i Lammets føde Skiød, Hvor Døden ey har sted, hvor alle Modgangs Pille Har mistet deres Magt, i Kraft af Jesu Død. O Læsere, Betænk, Dig Døden og vil ramme Maaskee Dit Time=Glas er næsten rundet ud, O! Vil Du ævig ey blant Dievie staae til Skamme, Da tænk i Naadens Tid paa Dødens visse Bud. Jndsendt af Sørge=Husets ydmygste Tiener. P. C. W.