Berlingske Tidende, 1820-04-14
Stockholm, den 12te Marts. Fortsættelse af Forordningen om Smuglerie og Toldsvig. 1 Moment. Befalingsmændene for den af Os tilforordnede militaire Kystdevogtning paaligger det, fra Rigets Kyster at afværge hemlig Jndførsel af udenlandsk forbudet Gods, at tilske, at Oplagsfriheden af saadant Gods, der er tilladt, ikke misbruges, og ligeledes have Tilsyn med at opdage og forekomme Toldsvigsfordrydelser. 2 Moment. For hvad som udfordres til Udøvelsen af denne deres Forretning, have de samme Rettigheder og Skyldigheder som Toldvæsenets Embedsmænd og Betiente, med de Undtagelser, som foreskrives i særskte Jnstruxer, som af Os i Vort høie Navn, de Vedkommende meddeles, og hvilke de frulle holde dem efterrettelige. 6 Art. Om Fordeling af Beslags Gods og Bøder, og hvorledes disse, naar den Skyldige ei kan udrede dem, skulle forvandles, samt hvad Domstolene og flere Vedkommende have at lagttage. 1 Momment. J de Tilfælder, hvor der særskildt ikke findes bestemt, hvorledes Bøderne og forbrudt Gods skulle deles, skal Kronen og den som har gjort Beslaget nyde hver den halve Deel. 2 Moment. De Bøder, som i denne Anordning ere bestemte, skulle udtages af den Skyldiges Eiendom, saa langt som denne en alstrækkelig, og den som har gjort Beslaget, fremfor Kronen nyde sin Andeel, fuld ud af hvad der af Penge kan udbringes. 3 Moment. Bøder, for hvilke der stilles Borgen, kunne, saafremt ikke Forseelsen siden befindes at være af den Beskaffenhed, at den med Bøder kan afsones, ikke forandres, men skulle erlægges med Penge saavidt noget kan erholdes hos den Sagfældte eller hans Cautionist. 4 Moment. Med Bøders Beløb, hvorfor aldeles ingen Penge kan udbringes, forfares saaledes, at Bøder under 50 Rd. forvand, les til Fængselstraf, efter den Kongel. Forklaring af 23de Marts 1807, dens 8de Punct i Almindelighed lagte Grund, hvorimod Bøder fra 500 Rd. og derover, saafremt ei anderledes i denne Anordning særskildt findes forordnet, aftienes ved offentligt Arbeide, paa den Maade, at Bøder paa 50 Rd. og derover til 100 Rd., ansees lige med tre Maaneders Arbeide, fra og med 100 til 200 Rdlr. med fem Maaneder, fra og med 200 til 300 med sex Maaneder, fra og med 3 til 400 Rd. med 7 Maaneder, fra og med 400 til 500 Rd. med aatte Maaneder, og saa videre, med Tillæg af een Maaned for hvert 100 Rd. 5 Moment. Herved iagttages, at naar nogen for særskildte Forbrydelser vorder paa een Gang dømt til Bøder, som ifølge denne Forordning bør, naar den Skyldige ei har Formue, forvandles deels til offentligt Arbeide, deels til simpelt Fængsel, skal Bøderne af det sidstnævnte Slags, i saadant Tilfælde, dog aftienes med offentligt Arbeide. 6 Moment. Giør nogen sig skyldige til den Straf af Bøder, Fængsel eller offentligt Arbeide, som denne Anordning bestemmer, og desuden til Bøder eller til Straf for Vold og anden Forbrydelse, som ikke kan afsones med Bøder, bør han dømmes at lide disse Straffe hver for sig, saavidt den tiltalte for siden begaaede Forbrydelser ei giør sig skyldig til Livsstraf eller Fæstningsarbeide paa Livstid, i hvilket Tilfælde Straffen i den førne Henseende bortfalder, uden hvad Ærens Tab angaaer, naar denne Forøgelse finder Sted. 1 Momment. Alle Forbrydelser mod denne Forordning, Vold derunder indbefattet, skal det tilhøre Stoldsretten lovlig at undersøge og paadømme, hvis Sagen ikke, i Henseende til Personen, beroe paa Hofrettens Afgiørelse. Bliver Forbrydelsen opdaget paa et andet Sted, end i eller ved en Stabelstad, hvor Søetoldret findes, bør Paatalen i saa Tilfælde anstilles ved nærmeste Raadstue, eller Grændse=Toldret, efter Beliggenheden af det Sted, hvor Forbrydelsen er begaaet. 2 Moment. J Voldssager skal Hofretten være Overdomstol, hvorhen Underrettens Dom, naar Sagen angaaer Liv og Ære, 2 ethvert Tilfælde bør indsendes til nærmere Paakiendelse; men i alle øvrige Sager, hvad enten de angaae Toldbetientens Fril og Forseelser i Tienesten, Smugleri, Toldsvig eller andre mod Told=Anord, ningerne stridende Foretagender, maae den Misfornøiede ved Com mere Collegiet føre Anke over Underrettens Kiendelse. J saadanne Sager, hvorved den Sagfældte dømmes til Ærens Tab, indstilles Underrrettens Kiendelse til bemeldte Collegium. 3 Moment. Vorder nogen til Bedækning eller Haandrækning ved Eftersøgelsen af indsmuglet og urigtig fortoldet Gods, ved Be Slags Foranstaltning eller ved confiskerede Varers Transport fra et Sted til et andet beordret Militair overfaldet med Hug og Slag, eller der anderledes giøres ham Ufred, maae vel den Toldret, som bør dømme i Confiskationssagen, have Ret til at undersøge alle Omstændigheder ved den dobbelte Forbrydelse, men dog saaledes, at det, som angaaer Vold paa Militaire, bliver overladt til behørig Dom stor, som det paaligger, efter at yderligere Undersøgelse i fornøvenFald er foranstaltet, derover efter Loven og Sagens Beskaffenhed at afgive Kiendelse. 4 Moment. J Voldssager, hvori Underretten har dømt, paa ligger det den Misfornøiede, at indgive sine Besværinger over Rettens Kiendelse til Overrettens Paadømmelse ved den vedkommende Hofret inden den halve Deel af den Tid, som for den almindelige Rettergang er bestemt for Sagens Forfølgelse fra Raadstue=Retterne. Men i alle øvrige Sager maae Besværing indgives til CommerceCollegiet, i Stockholm, Stockholms Lehn, Upland, Sødermanland, Vestmanland, Merike og Gestrikland inden Kl. 12 den fenttende Dag; i Kobberviergs Lehn, Østergothland, Helsingland, Jemtland, Herjedalen, Medelpad og Angerminland paa den tra og tyvende Dag; i Jønkspings, Wexis, Calmars, Carlstads, Martestads, Vennersborg, samt Gothenborgs og Bahus Lehn. Halland, Skaane og Biering, Vester og Novebotten paa den trædivte Dag; samt fra Gottland paa den fem og fyrgetyvende Dag, den ikke medregnet, da Kiendelsen blev given 5 Moment. Er den Klagende dømt til Bøder, skiønt ei fæng slet, men paa fri Fod, skal han med Besværingen vedføie enten af to vederhæftige Mænd udstædt Caution, hvor de een for begge og begge for een indestaae for de Bøder, han er idømt, eller og behørigt Beviis, at samme Bøder i Renteriet ere nedlagte. Borger bør forud opgives for Underretten i Byen, som har at prøve den Vederhæftighed, og meddele Beviis derfor. Er Borgen gyldig, bør Beviis derfor vedlægges. 6 Moment. Paa Landet maae vedkommende Kronens Betient, eller ogsaa Præsten, eller den der i hans Sted er i det Sogn, hvor Cautionisterne ere boesatte, bevidne at disse have Huus og Gaard, eller i anden Maade ansees, at være vederhæftige for hvad de have gaaet i Borgen for. 7 Moment. Er den Sagfældte saa fattig, at han ikke paa ovenmeldte Maade kan enten betale Bøderne eller stille Borgen, skal han angaaende sin Fattigdom begiære Domstolens og Dommerens Vidnesbyrd, eller, om det ei kan skee, vedlægge Vidnesbyrd derom ved sin Besværing af vedkommende Kronbetien eller Præsten i Sognet, hvor den Sagfældte boer og har nu Hjemstavn. 8 Moment. Den Sagfældte, som saaledes forfølger sin Paaanke, skal desuden enten selv eller ved Ombud, ved Overretten, dersom Paaanken sættes ud til Forklaring, udtage denne, og med dele sin Vederpart imod Beviis, hvilket inden tre Gange saa lang Tid, som fra hvert Sted findes bestemt for Besværingens Jndgivelse, fra den Dag, da Kiendelsen og Forklaringens Nødvendighed, udfaldt, bør indgives til Overretten. (Fortsættes.)