Viborger Samler, 1816-08-31
Brevsækken. Hr. Samler! Blant det meget Folk nu bliver ret ligesom for givet med, er og i de sidste Aar, den megen Præken og Qvækken og Sprekken om Berberisset. ne. Saaledes har enhver Tid sin Kjephest, saaledes gik det med Nellikeroden, med Kamferolien, med Magnetismus, Galvanismus - Man skal immer have noget at hænge sin Hat paa, noget at give Skylden for det man ikke kan forklare; thi foruden andre Under som Fornuften fører med sig, er stundom og den, at ville være alt for fornuftig eller paastaae at have keget tilbunds i Naturens urandsagelige Væld. J gamle Dage fik Fanden (med Respekt at sige) Skyld for alt det Onde der skeete paa Guds grønne Jord - og, da gik man flittig i Kirke, bad, korsede sig, manede de salig Fordømte - Siden fik Fornuften Herredømmet og gøede af fuld Hals mod den gamle Bibel, Præsterne og Bisperne med - og see, nu fik Præsterne Skyld for at hav præket Folk Fornuften ud af Hovedet - Enden derpaa er bleven, at Kirkerne staae saa tomme som Tøi huse i Krigstider, og det dummeste Klods af Menneske bilder sig ordentlig ind, at det er en Skam at gaae i Kirke, fordi de fleste Fornemme ere blevne fornemmere end vor Herre selv, der dog lader sig finde allevegne; dem kan man om Søndagen bedre finde paa Spille- og Drikkehuse, end i Guds Huus. J saa Skam kan man saa - Derfor seer man og nogle ældgamle Kirker nedrives; andre nedlægges som det hedder eller lukkes, og endelig staae de overblevne ganske forrevne og pialtede og skidne uden og inden og ligne paa en Prik et Skib som har mistet Takke lassen i Storm, ja Kirkeeierne lade som oftest for deres Svinestier udspække og deres Stalde hvidte, før de anvende en Tønde Kalk paa deres Kirke. Notabene naar de turde, for disse Kirkesyn - Hvorlænge varede vel Fornuftens Regimente, Ganske kort Hr. Samler, Saa kom noget andet man skulle tage vare paa. Den store Bonaparte nemlig. Ja saa Skam kom han. Det var akkurat som naar en Kat kommer til et Muserede. Han fandt, at Fornuften var den ufornuftigste Gave Mennesker fik af Naturen og befoel at klemme den ned i Maven og Benene og Hænderne og, lode Mathematik og Taktik tylde i Hovedet Enten den mundkaade Fornuft peeb eller Sang, maatte den tridse af og kukelure som en Skruptudse i et Steendige. Han og Præster og Profeter og Kirkebrægerne ud af deres Smørhuller, lukkede Templerne og stod som Englen med det luende Sværd uden for Paradiset. Bajonetten, Sablen og Kanonen bleve nu den Treenighed, hvortil hans Bekjendere maatte sværge. Ja saa Skam maatte de saa - Saa fik man Parader istedet for Kirkefester; Theassembleer og Concerter isteden for Aftensang og, Comoedier og Gøglespil istædet for Guds Ord. Ja saa Skam gjøre man saa. Da De selv skriver en Avis, Hr. Samler, (som jeg dog maae sige Dem, faa holde, fordi der er hele Gader i vor Bye, der kan nære sig med een Avis, da den ene laaner at den anden og Pengene har saamange Stæder Wren de) saa veed De vel hvordan dette mathematiske Hoved puffede den halve Verden over Ende, og endevendte den anden halve; ja vippede Hans Hellighed Paven ned af St. Peders Stoel, og blæste ham bort som en Hvedeavne - Ja saa skam vippede han ham ned. Nu maatte denne Bonaparte jo ret være et Guds Barn, om ikke mere, da han kunde kuske Antikrist og træde ham ned som han var en Kaalorm. De kan troe, der vare mange Tusender, for en at sige Millioner, der troede meere paa Bonaparte end paa Gud i Himlen; thi Fornuften var, som sagt, i Maven og Benene og Soldathænderne og, i Hovederne paa de fleste Mennesker laae store mathematiske Beregninger over Handelsfordele og politisk Sniksnak og Drømmen om den Herlighed der skulle blive paa Jorden, naar alle hans Modstandere vare i hans Vestkomme, eller ihielskudte som Spurve, eller slagne som Fluer, flade som Pandekager. Man satte, kor sagt, sin Tro og Liid til dette Afgudsbillede og brød sig hverken om Lærebog eller Luthers Katekismus. Alting har sin Tid, siger Salomon. Denne Jordens Gud som havde gjort næsten hele Menneskeslægten stærblind, blev lynet ned fra sin Himmel, han faldt, som et ormstukket Æble, længe før det skulde, og var nu ikke meere æstimeret end en slikke, Ærtebælg eller en frossen Agurke - han maatte behage at spadsere til en anden Verden. Ja saa Skam maatte han spadsere fra denne Verden. - Det er omtrent som naar En bliver begravet, der ei er død endnu. Nu bleve alle Aviserne bandsat magre, selv Deres Samler, med Forlov at sige; thi hvad skulle man faae at fortælle – J et par Maaneder fik man noget politisk Bundfald om hans Paaklædning, hans Luner og hans Reiseselskabere og tilsidst, da han var seilet til Helena, adskillige krydrede Fortællinger og Farten derhen og hans første Ophold der - men nu er og det forbi. Det er nu som han var overmaade død - Ja saa Skam er det saa - Vor Verden ville altsaa have blevet meget forlegen for Moroe, dersom ikke nogle Smaafeider erstattede Savnet af Krigen i det Store, som den styrtede Keiser rundelig forsynede dem med. Men see, til Lykke vaagner nu den 1813 paa Frysenborg Grevskab begyndte Krig igjen mod Berberisserne, som man troede var forbi, siden saa mange Tusende af dem med Øxer vare henrettede og andre drevne paa Flugt og en god Deel brændte som Kjettere og Hexer, og det paa lige saa gyldige Grunde, som dem, hvormed Bo. naparte børstede Jorden og Hexerne i Ribe og Kjøge bleve brændte. Der var saa nogenlunde Stilstand, i 1814 og 1815, da der i det sidste Aar var mindre Rust end 1813; men nu i Aar begynder man allerede at vexle i Aviserne foreløbige Noter, som tydelig nok lade formode, at Krigsluen atter vil rase og ver denne Planteslægt. Ja saa Skam vil den rase Vil De nu min Hr. Samler, samle deres Tanken alvorlig hen paa denne Gienstand og tale reent udaf Skjægget hvad De mener, og lade det komme i Brevsækken, Troer De, vil jeg spørge, at Gud tvertimod Moses Paastand, har skabt saa ond en Plante, der skulle kunne, endog hvor den ikke findes, ødelægge den Kornart, som alle Nordboer erkjende for deres fornemste Fødemiddel, Hr. Pastor Hansen i Thodberg, har i Aarhuus Avis den Mening, at det er en ond og diævlelig Plante. Han maae ikke troe Deres, at være den samme, da han netop blandt Avisudgiverne som han anmoder om at indrykke sit Manifest, ikke nævner Deres Navn. Jeg er deres intime Ven Pandolfus. P. S. Her seer De Hr. Samler hvad jeg har samlet op i min Hjerne, vil De nu og opsamle hvad De veed, til gunstbehagelig Svar og Efterretning. Pandolfus.