Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-04-04
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn Da Ros Raad og Sjette Aargang. No. 51. Udgivet og forlagt af J. Werfel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Höeckes Enke. Tirsdagen den 4 April, 1809. Om Læger og Lægevidenskaben. Sculapins, den ældste Læge, Historien kiender, blev af de Gamle tilbedet som en Gud. Saameget agtedes og æredes Lægevidenskaben i Oldtiden. Men Ordet Asklepios, hvoraf denne guddommelige Læge skal have faaet sit Navn, betegner paa Græsk, een, der ikke lader Mennesker døe eller fortørres. Dette beviser, at man tænkde sig ved en Læge en Menneskeven, der anseer det for sin sødeste Pligt, at hielpe enhver Lidende. J vore Dage forguder man ikke mere Læger, og disse brydesig meget ofte lige saa lidet om at kaldes Asklepios som at forgudes. Lægevidenskaben er desværre bleven fra en guddommelig Videnskab til en Konst, som man lærer og udøver for at føde Kone og Glutter. Den har næsten ikke have nogen bedre Skjebne end Poesten. - Men selv i Lægekonstens nærværende uforgudede Tilstand er den sande Læge, der føler sit Kalds Værd og Storhed, een af de vigtigste og hæderværdigste Mænd i Staten, der i sine Medmenneskers Taknemmelighed nyder en Løn, som intet paa Jorden kan opveie. Kan man tænke sig en ædlere og saligere Følelse, end Bevidstheden, at have reddet en Ulykkelig fra den visse Død, at have skjænket en trøstesløs Familie en halvtabt Fader eller Moder igjen, at have lindret den paa Sygesengen sukkende Lidendes Smerter, Den retskafne, duelige og ugennyttige Læge betragter man som en frelsende Engel, der i Menneskeskikkelse vandrer omkring blandt de Dødelige. Man velsigner ham som Forsynets lægende Haand, og betroer ham tillidsfuld den kostbareste Skat man eier, sit Liv og sin Helbred. - Men de fleste Mennesker fordre imidlertid ofte alt for overdreven meget af Læger og deres Videnskab. De ansee de første for rene Guder. De forlange af begge mere end menneskelige Ævner formaae at yde. De fordømme strax den stakkels Læge, hvis Konst maa vige, fordi Naturen ikke vil følge den. De staae i den falske Tanke, at han altid maa kunne hielpe. - For disse Mennesker er efterfølgende lærerige Samtale, forfattet af Voltaire, der viser os Lægevidenskaben og Lægerne fra den sande Synspunct, egentlig bestemt. Jeg antager, at en smuk Prindsesse, som aldrig har hørt tale om Anatomien, bliver syg, fordi hun har spist for meget, danset for meget, vaaget for meget, gjort for meget af alt det, som adskillige Prindsesser gjøre; jeg antager, at hendes Læge siger til hende. Deres Høihed, naar De skal befinde Dem vel, maa Deres Hjerne og Deres lille Hjerte udbrede en sund Marv fra Deres Rygrad, indtil Enden af Deres Høiheds Bag, og denne Marv maa i lige Grad oplive femten Par Nerver paa høire og femten Par paa venstre Side. Deres Hjerte maa trække sig sammen og udvide sig med en bestandig lige Kraft, og alt det Blod, som det sender til Deres Pulsaarer, maa løbe i disse og i alle omkringliggende Aarer omtrent 600 Gange rundt om Dagen. Naar dette Blod circulerer med denne Hurtighed, som er større end Rohneflodens, maa det underveis afsætte det, hvoraf bestandig Deres Høiheds Lymphe, Urin, Galde, Mavesaft, dannes og vædes, hvorved Deres fine, hvide Hund umærkeligen fugtes, og uden hvilket den vilde see guulgraa ud og være saa tør og rynket som et Stykke gammelt Pergament. Prindsessen. Vel, min Herre, Kongen lønner Dem for, at forrette alt dette hos mig; glem ikke at besørge alting rigtig, og at sætte mine Vædsker i et saadant Omløb, at jeg finder mig fornøiet. Jeg siger Dem reent ud, at jeg aldrig vil lide. Lægen. Deres Høihed, denne Befaling maaDe give Naturens Skaber. Den samme Magt, som lader Millarder Planeter og Cometer løbe omkring Millioner Sole, har styret Løbet af Deres Blod. Prindsessen. Hvorledes, De er Læge, og De kan aldeles intet give mig Lægen. Nei, Deres Høihed, vi kunne intet uden fratage Dem. Man kan aldeles ikke føie noget til Naturen. Deres Tjener feier Deres Palais reent, naar Bygmesteren har bygt det. Naar Deres Høihed har spist alt for graadig saa kan jeg rense Deres Jndvolde ved Cassia, Manna eller Senesblade; det er en Feickost, som jeg putter derind, og feier Maven reen. Har De en Steen i Blæren, saa kan jeg befrie Dem for den ved Hielp af et Jnstrument, og De foler langt mindre Smerte derved end Mandfolk; jeg afsætter Dem et Been, som der er Koldfyr i, og De kan gaae paa det andet. Kort sagt, vi Læger ligne fuldkommen Tand-Doctorerne: de befrier Dem for en ormstukken Tand, uden at kunne sætte en anden i dens Sted, hvor store Markskrigere de end ere. Prindsessen. De sætter mig i Forfærdelse. Jeg troede, at Lægekonsten helbredede alle Sygdomme. Lægen. Vi helbrede ufeilbarligen alle de Sygdomme, der læges af sig selv. Det er i Almindelighed, og paa nogle faa Undtagelser nær, med indvortes Sygdomme som med udvortes Saar Naturen ene læger dem, der ikke ere dødelige. De, som ere det, finde i Konsten intet Hjelpemiddel. Prindsessen. Hvorledes, alle hine Hemmeligheder til at rense Blodet, som mine Selskabs damer have talet om, hiin Livsbalsom af Signor Livre, hine Kryderposer af Sr. Arnand, alle hine Piller, som deres Kammerpiger rose saa meget Lægen. Ere kun opfundne for at fortjene Penge og smigre de Syge, medens Naturen ene virker. Prindsessen. Men der gives dog enkelte Lægemidler. Lægen. Ja, Deres Høihed, ligesom der gives Ungdomsvand i Romaner. Prindsessen. Hvori bestaaer da Lægekonsten. Lægen. Jeg har allerede sagt Dem det, i at ryddeliggjøre, udfeie og reenholde det Huus, som man ikke kan opbygge igjen. Prindsessen. Jmidlertid gives der dog skadelige og uskadelige Ting. Lægen. De har gjettet Hemmeligheden. Spiis, men med Maadehold, hvad De af Erfaring, veed, der er passende for Dem. Der er intet sundere for Legemet end det, man fordøier. Hvilket Lægemiddel kan skaffe Dem Fordøielse, Bevægelsen. Hvilket erstatte Deres udtømte Kræfter, Søvnen. Hvilket formindsker ulæggelige Sygdomme, Taalmodigheden. Hvilket kan forandre en slet Legemsbeskaffenhed, Intet. J alle voldsomme Sygdomme have vi ingen anden Recept end Molieres, seignere, purgare, og om man vil, clisterium donere. Der gives ingen fjerde. Alt dette er, hvad jeg allerede har sagt Dem, intet andet end at feie et Huus reent, som man ikke kan forøge med en eneste Pind. Hele Konsten bestaaer kun i at passe Tiden. Prindsessen. De sætter ikke nogen Sminspaa Deres Vare. De er en retskaffen Mand Dersom jeg var Dronning vilde jeg gjøre Dem til min første Læge. Lægen. Lad Naturen være Deres første Læge. Det er den, der gjør alt. Af alle dem, der naaede en Alder af hundrede Aar, hørte ingen til Facultetet.