Berlingske Tidende, 1770-05-01
Efterat Hs. Mst. udi en Forordning havde igiennemgangen Virkningerne af Visa, talede Hs. M. fremdeles saaledes: Vel havde Vi, som tilfælles Fader for alle Vore Undersaatter, hvilke alle ere Os lige kiære, villet optage Interessenterne i det Jndiske Compagnie iblandt Vore Creditorers Tal, da der iblandt dem ere mange gamle Familler, som meget dyre, have erhvervet sig Actierne, i de Tider, da de tvungne Betalinger tillode dem ikke anden Anvendelse, for at skaffe sig en Rente; men, vore Financers Tilstand, og den store Mængde andre af Os erkiendte Creditorer, tillode Os ikke at paatage Os en saa anseelig Artikel, som disse Actiers Afbetaling efter deres bogstavelige Værdi skulle beløbet sig til, allerhelst da de, i Følge Jnteressenternes Angivelser, vare dem Værdi for 900 Millioner." - Saa rørende og faderlige Ord udbrød Hs. M. med, ved at vende Sine Øyne hen paa Jnteressenternes tynde Skæbne: Saa fuld af Retfærdighed og Godhed var den Tænkemaade, som fra de første Aaringer af Hs. Msts. Majorits lod sig tilsyne at boe i Hans Hierte; det er det samme som Han bestandig har ladet see, og som giør Ham saa kiær hos Sit Folk. "Vel havde Vi, som tilfælles Fader for alle Vore Undersaatter, hvilke alle ere Os lige kiære, villet optage Interessenterne iblandt Vore Creditorers Tal"&c., hvilken Godhed i disse Ord, hvilken billighed i denne Anger, Man ligne denne Tone at tale udi af Regenten, med det oprippende Jnquisitions=Systema, som en Privat=Person nu omstunder slaaer paa, han, som selv lever under Lovenes Skygge, som har dem at takke for at han veed hvad hans er, og det indtil den Frihed som han giør Afgud af. Jmidlertid, udi samme Aar 1725, da Hs. M. saaledes gav Sin Anger tilkiende over Jnteressenternes Skæbne i det Jndiske Compagnie, nøde de da tilværende, og fra Visa overblevne 56000 Actier hver 150 Livres Udbytte, hvilket man havde formaaet at udgjøre for dem af Levningerne af deres forrige Velstand. Samme beløb sig for alle disse Actier tilsammen8400000 Livres. Fra den Tid af er det saa langt fra at Udbyttet forsørgede sig for Jnteressenterne, at det tvertimod var i Aaret 1746 faldet til 70 Livres, og Aar 1749 til 40 Livres. Og ikke førend efter Aar 1764 er det igien kommet i 80 Livres, men ikke paa anden Maade, end ved et gjorte nyt Tilskuds Hielp paa 400 Livres for hver Actie, da Renten for de Actier, som ikke betalte dette ny Tilskud, blev fastsat til 50 Livres. Kort sagt, (som De og i Deres Afhandling Pag. 35 have meget rigtig sagt) Jnteressenterne have seet deres Udbytte siden. 1725 at aftage de 2/3 Parter; men De have uden Tvivl glemt. dette igien Pag. 162, hvor De fortælle os, at Kongen kunne sige til disse samme Jnteressentere: "J have anvendt Regiæringens Undsætning til Eders private Fordeel, J have i de bedre Tider profiteret, J maa nu og finde Eder i at tabe. Man kan med Sandhed sige, at der neppe gives nogen kraftigere civil Rettighed, end den, med hvilken Jnteressenterne i det Jndiske Compagnie besidde den dem overblevne Eiendom. - Dersom det var tilladt at gaae tilbage, og for billighedens Ret indstille Oprindelsen samt Grunden til de Love, som bestemme Jnteressenternes Eiendom, da skulle Jnteressenter, ne, langt fra at frygte for en saadan Exammen, med al Jver drive paa den. De kunne og virkelig, uden at tale om de Capitaler, som de fra 1664 indtil 1717 have indskudt, og uden at opvække Medynk over den ulykkelige Medfart an Visa Aar 1720 lade sig nøye med at begynde Tidspunkten for deres Rettigheder i Aaret 1725. De skulle da sige: "Vi bekomme den Tiid 150 Livres i Udbytte, og samme var saa lidet at ligne imod de Capitaler, som Jnteressenterne i Compagniet har de indskudt, at Kongen Aar 1725 værdigede at tilkiendegive Sin Anger derover. Fra denne Tiid af have vi ikke haft mindste Deel i vore Sagers Bestyrelse. Siden Aar 1723 har det været os betaget, selv at udnævne vore Directeurer. Siden Aar 1730 ere K. Commissarier indførte i Compagniets Forvaltning, og samme have der haft al den Jndflydelse, som til kom Magten. Slet intet er vorden bestyret hverken af os eller med os, eller af nogen vore Fuldmægtiger, eller med vore Representantere. Vi have ved intet andet vidst af at vi vare Jnteressentere i det Jndiske Compagnie, end ved Askort ning i vort Udbytte. Vi have hverken vidst hvorledes man vandt eller hvorledes man tabte. Vi have hørt sige, at det stod vel til med vor Handel, vi have seet skiønne Establissementer; man har forelagt os fordeelagtige Balancer, men hvilke som vi nu erfare, skulle føre os bag Lyset. Var det ikke billigt, at man satte os igien der, hvor man tog os, Naar man uden vort Minde paatog sig at forvalte vore Ting, var det ikke paa nogen Maade at indestaae for Udfaldet?" Se her, hvorledes Jnteressenterne maaskee ville sætte i Rette, der som de kunne for et Øyeblik antage det oprippende Undersøg, nings=Systema, som De indskyde; men de skulle lade det være langt fra sig at bifalde det, om det end til deres Fordeel blev bragt paa Bane. Deres Regentes sidste Kiendelse skal stedse bestemme deres Begreb om det dem tilhører, og hans sidste Love skal det alene være, til hvilke de ville henholde sig. - Paa hvad Side man end betragter Adkomsterne for Jnteressenternes Eiendomme, skal man befinde dem at være i Sikkerhed for alle de Undersøgninger, som imod dem kunne optænkes: Dette er det jeg har troet at burte bevise som Jnteressent; men, som Lem af Societetet i Almindelighed, holde jeg mig pligtig at opholde mig et Øyeblik ved det Begreb, som De betiene sig af til Grund for deslige Undersøgningers Lovmæssighed. De paastaae, at ingen Hæv (Prescription, maa være til, som strider imod det gemeene Beste. Dette Begreb er billigt i Henseende til Regjærings Love; thi da den ikke længer ligger Magt paa deres Varighed, end de ere nyttige, saa bør de i deres Vedvarende følge Begreebets Omskiftelser. Men det er anderledes beskaffent med de Love, som bestemme Eiendom: J Henseende til dem beroer det gemeen Beste fornemmelig paa den Forviisning man staaer udi om de res Bestandighed. Dersom der var ingen Ende paa at craminere Adkomsterne for hvad man eyer, skulle den Uendelig hed holde enhver Jndvaaner i en uafladelig Bekymring; den skulle bittergiøre en iblant de største dette Lives Gode, en god Samvittighed med det man besidder, og Forviisning om at være det raadig. - Denne Meening, at ingen Hævd maa være til, som strider imod det gemeene Beste, saaledes som De anvende den, bliver til en forfærdende Regel; thi dette gemeene Beste, hvilket De vil tillegge saa stor Magt, skal kuns have Mennesker til Fortolkere; og, ret ligesom disses Ukyndigheds og Lidenskabers District ikke strakte sig vidt nok, viDe endnu give dem en uendelig Magt over Lovene for Dit og Mit: De vil, at paa en Tiid af 50 til 100 Aar langt fra de Omstændigheder, som foranledigede disse Love, skal de endda kunne rygges; og at saaledes, gradeviis, vorder den allerfuldkommenste Ukyndighed Dommer i sidste Jnstance. Det er af Jver for Friheden i Almindelighed, at De antaste de Jndiske Compagnies Privilegium; og dog tage De ikke i Betænkning at fremsætte saadanne Begreber, som i uendelig Maade skulle legge alt hvad Jndvaanerne eyede hen under vankundige eller ilde underrettede Menneskers uindskrænkede Herredom, hvilke ville efter eget Behag forklare Lovene for det almindelige Beste, saavelsom Grændserne for deres egen Magt.