Jyske Efterretninger, 1811-03-15
Paris, den 31 Jan. Journal de Empire for igaar leverer nu den 2den Artikel af Hr. Malthe Bruuns Afhandling: Om Englændernes Forbuds=System og deres Opførsel mod de Neutrale. (See Tillæg. get til de Jydske Efterretn. No. 10 d. A.) Vi have seet, at Englændernes Handels=Skinsyge har ditte ret dem en Søe=Coder, som tilintetgiører al neutral Skibsfart. Nu skulle vi bevise, at dette Skridt af England retfærdiggiører alt hvad Frankrig foretog eller endnu fremdeles vil foretage. For at føre dette Beviis, ville vi forførst undersøge, hvorledes Englænderne forsvare deres Søe=Coder. De Tider ere ikke meere, da Selden, som maatte skrive efter Kongen af Englands Befaling, torde paastaae : "Det britanniske Hav, indberegnet Bayerne, Rhedene og Havnene ved de franske Kyster, tilhøre Kronen Storbrittanien som en arvelig Grundeiendom (i Tractaten: Mare ciausum) Ruomstunder vilde man i Oxford og Cambringe skamme sig ved, at qvalificere et ubestemt Rum, det Jngen kan tage i Besiddelse eller omdrage med Grændser, som en Grundeiendom. Ingen Publicist udstrækker en Stats Herredom længere ud, end over den Strækning Vand, som umiddelbar kan bestryges af de Kanonbatterier, der virkelig ere opførste eller mueligviis kunne opføres. Selv den engelske Lovgivning har anerkiendt Grændser for Søeherredommet. Den har nylig bestemt det Strøg, paa hvilket Toldbetienternes Fartøier maatte undersøge de Handelskibe, som opholde sig ved de enge Kyster, til 3 Lieues istedetfor 2 Lieues. Denne Bestemmelse er udentvivl ubillig, men den indslutter dog Anerkiendelsen i enslags Grændse. Den rumme Søe er derfor efter Englændernes egne Love et Gebeet, hvoraf Jngen tør kalde sig lovmæssige og naturlige Herrer. Den rumme Søe kan altsaa betragtes under to Synspuncter. Enten har Ingen den i Besiddelse, eller den besiddes af alle Nationer tilfælles. I første Tilfælde vilde den neutrale Skipper ustridigen have Ret til, at handle med de krigførende Partier; thi, i det han med sit Skib indtager een eller anden Deel af dette til Priis givne og herreløse Gebeet, bliver hans neutrale Nation for Øieblikket Herre deraf, og at angribe et neutralt Skib vilde være ne det selv samme som at angribe den neutrale Nations Gebeeselv. Tilfældet af en Blocade vilde alene giøre en Undtagelse, fordi et af de krigførende Partier da allerede vilde have besat en Deel af Havet med sin Krigs= eller Søemagt. Af selve denne Difinition af en Blocades Rettighed følger, at den alene kunne grunde sig paa en virkelig Possessionstagelse af det Rum, igjennem hvilket de Neutrale maatte passere. At blokere ved en blot Erklæring, er i sig selv en latterlig Handling, men som dog i sine muelige Følger bliver til et Tyrannie. Betragter man havet som en fælles Besiddelse for alle Nationer, saa er det klart, at ogsaa enhver af dem har Rettighed til, at betiene sig af det, at beseile det og at transportere sin Eiendom paa det. Det er desuden klart, at denne Rettighed ikkun kunne indskrænkes ved en Overeenskomst, hvilken er tiltraadt af alle derved interesserte Partier. Jngen Enkelt kan aftræde nogen Deel af det, som tilhører Alle. Men hvor er den af alle Nationer anerkiendte Indskrænkning i Rettigheden, for de Neutrales fri Skibsfart. Den er i det Forbud, at tilføre en af de krigførende Magter noget, som umiddelbar hører til Krigens Førelse, saasom Kanoner, Flinter, Krudt osv. Her finde Publicisterne nu en viid Mark: Bestemmelsen af de Ting, som ere anvendelige paa dette Forbud, eller de Ting, som egen ligen ere contrebande, er mangen Tvivl underkastet, formedelst vort Krigsystems forviklede Natur; men hvilkensomhelst Grundsætning man end antog, skulde man dog neppe finde een, der berettigede en krigførende Magt til, at forhindre de Neutrale i at tilføre dens Fiende Korn, Kaffe, Sukker og andre Ting, der paa ingen Maade kunne bruges som Krigsredskaber. En anden stor Vanskelighed bestaaer i, at erfare, hvor der har at vaage over Vedligeholdelsen af hin Indskrænkning i de Neutrales Søerettigheder. Skal den neutrale Magt selv, eller skulle de krigførende Magter giøre det: Dersom man anseer den rumme Søe, som Jngens Gebeet, og at dette, efter ethvert af et neutralt Skib indtaget Rum, derved bliver til en Deel af neutralt Gebeet, saa er Svaret let den neutrale Magt har da ogsaa alene Ret til at udøve Politiet over dens Undersaatter, da man maa ansee dem, som om de vare paa dens Gebeet. Men vil man, istedetfor med de franske Publicister at see i ethvert neutralt Skib en Deel af det neutrale Gebeet, betragte med de engelske Publicister Handelskibene som Lastvogne, som kiøre paa et Gebeet, der er tilfælles for alle Nationer, saa viser der sig etslags Grund til, at indrømme enhver af de krigførende Magter en Rettighed til Opsynet over den neutrale Skibsfart. Disse Magter ville sige: "De ere Neutrale, men de fare paa et Gebeet, som ikke er ganske neutralt, fordi det deels tilhører os, og deels vore Fiender. Derfor fordre vi den Rettighed, at vaage over disse neutrale Undersaatter, som, langt borte fra deres Regieringers Øiesyn, kunde tillade sig neutralitetsstridige Handlinger, som f. Ex, den, at tilføre vore Fiender Munition. Dette er den eneste Maade til at grund Rettigheden til de Neutrales Undersøgelse paa; men af disse Argumenter til Gunst for Giennemsøgningen flyde ligefrem tvende Følger, som betydeligt indskrænke denne Rettighed: 1) den krigførende Magt over denne Opsynsrettighed kun i den Hensigt, at vedligeholde den neutrale Handels lovmæssige Grændser, 2) den over den kun, for at erstatte det manglende Opsyn af den neutrale Regiering. Det er altsaa en uhyre Fordring, at een af de krigførende Magter skal have Ret til, at foreskrive den neutrale Handet vilkaarlige Love. Kunde England paa en lovmæssig Maade forbyde et americansk Skib, at bringe en Ladning Sukker fra Martinique til Bourdeaux, saa kunde Frankrig tilvisse med den samme Ret forbyde, at et svensk eller preussisk Skib forde engelske Manufacturvarer. Er Folkeretten engang overtraadt at eet af de krigførende Partier, kan det andet ikke underkaste sig samme uden aabenbar at skade sig. Naar de Neutrale taalmodigen lide een af disse Magters Uretfærdigheder, er der ingen Grund, meere, hvorfor de ikke ogsaa maae lide af det andet Partie; med mindre, at de gave sig ind i en Fiendtligheds Tilstand med det Partie, som først har trænket deres Rettigheder. Endnu er det en uhyre Fordring, at forlange Rettighed til at undersøge et neutralt Skib, som farer under Bedækkelse at et neutralt Statskib, der behørigen er overdraget, at tage dette Skib under Opsyn og Beskyttelse; thi saasnart den neutrale Regiering selv fører Opsynet over sine Undersaatter, saa ophører Opsynsrettigheden paa den krigførende Magts Side, tilligemed Grunden der gjorde den tilladelig. Hvis denne Magt foregiver, at den neutrale Regiering begunstiger dens Fiende, saa erklærer den Krig imod den; men aldrig troe den, at den kunne øve Voldsomhedshandlinger over en neutral Nation, og tillige roligt drive Handel i sammes Havne. Den bilde sig ikke ind, at den alene har Ret til, at være paa eengang i Fred og i Krig med een og den samme Nation, at kunne nyde Fordelene af et fredeligt Forhold til den og undgaae Uleiligheder, ne af en fiendtlig Stilling! Den anden krigførende Magt vil fra Øieblikket af faae Ret til, at gaae frem mod de Neutrale efter lige Grundsætninger. Naar Englænderne f. Ex. fordre Ret til, at undersøge en neutral Convoi, som farer under den neutrale Regierings Autorisation, saa faaer Frankrig straxen Ret til, at kunne undersøge den neutrale Magts Havne og Magaziner paa det faste Land. Begge disse Handlinger fornærme rigtignok Folkeretten; men den staaer til Ansvar for begge som ved at begaae den første Uretfærdighed, gjorde den anden nødvendig. Englændernes Paastand, at foreskrive de Neutrales Privat handel vilkaarlige og foranderlige Grændser, efter som deres Jnteresse hvergang fordrer det, den endnu urimeligere Anmasning, at ville endog undersøge de neutrale Skibe, som fare under deres Regierings Beskyttelse, med eet Ord, den brittaniske Søe=Coder foraarsager og retfærdiggiører altsaa et ligedan System fra Frankriges Side i Hensyn til de Neutrale; et System, som dette Rige med al Føie allevegne sætter i Udførelse, hvor det kan strække sin Jndflydelse hen.