Aalborg Stiftstidende, 1828-03-01
Sultanens Manifest. (Sluttet.) Omendskjøndt den høie Port ved Conferensen selv havde anmodet Ministrene om, at give deres respective Hoffer Kundskab om disse venskabelige Meddelelser og dens grundede Undskyldninger, og tillige at underrette dem om, at den forlangte Amnestie vilde blive overholdt, indtil Svarene kunde indløbe, tjente dette Alt dog kun til at forøge deres Stolthed og Anmasselser; de bleve haardnakkede ved den Erklæring, at de intet vilde antage, med mindre man inddrømmede Grækerne Morea og Omegnen af Athenen, hvilket de kalde Hellenernes Land, og tillige bevilgede de Græske Øer de forlangte J alle tre vilde af rise. - Dagen staaer nu for Tiden saaledes: Naar vi paa vor Side, i det vi tage deres Adfærd og deres Alliance i Betragtning, skyede Krig og bevilgede Græ ternes Uafhængighed, hvorfor Gud bevare os, i det vi ei mere formaaede at standse den revolutionaire Pest, saa vilde denne angribe alle Græker i Europa og Asi een; de vilde inden kort Tid erklære sig uafhængige, træde ud af skatskyldige Undersaatters Forhold, om et Par Aar bringe den høimodige Muselmandske Nation under Aaget og tilsidst gjøre det af med os. Det er klart, at følgerne deraf vilde være vor Religions og vort Riges Tilintetgjørelse. Det er afgjort vist, at, da, Gud skee Tak! de Tyrkiske Provindser i Europa og Asien ere opfyldte med en utallig Mængde Muselmænd, vi vilde handle forræderisk imod vor Religion og vore Love, om vi af Frygt for Krig vare Aarsag i, at vor Religion blev nedværdiget; det vilde hede, med egen Haand at hengive vore Provindser, vore Koner og Børn, vore Eiendomme i de foragtelige Vantroendes Hænder. Desuden staaer det til at overveie, at, herskede end i Fortiden de Vantroende over hele Jorden, saa have dog, Gud skee Tak! lige siden vor Religions Stiftelse, med den Almægtiges Hielp, fra Prophetens lykkelige Tidlige til vore Dage, vore forhen levende Muselmandske Brødre, besielede af deres Religion og i Følelsen at deres Magt, aldrig i Kampen agtet paa de Vantroen des Tal, men i enig Samvirken flere hundredetusinde Gange ladet Hundrede Tusinder af Vantroende springe over Klingen, og med Sværdet erobret flere Provindser og Stæder. Saaledes vil det ogsaa gaae den Dagi Dag, naar vi med forenede Hjerter drage frem til Kampen af Herrens Vei, thi med den Almægtiges og hans Prophets Hielp, og i det vi træde i vor Religions andre Helliges Fodspor, ville vi uden Tvivl tilfægte os glimrende Seire. Thi staae vi fast ved vor Vægring, ei at bevilge de ovenomtalte 3 Magters urimelige Forslag; opgive disse da, i Erkiendelse af Retfærdigheden i vor Vægring, den Græske Sag, da er det desto bedre; men skulde de derimod endnu paastaae, at den høie Port skal antage hine Forslag, da lader os erindre, at alle Vantroende kun udgjøre eet Folk (Muhameds Ord) og at vi, selv om de alle skulde forene sig, paa vor Side have besluttet, i fuld Tillid til Gud og hans Propheet, at staae op i Masse, at kjempe for vor Religion og vort Rige, og at alle Paschaer, Ulemaer, Rigets Store og, om Nøden kræver det, selve alle Muselmænd kun udgjøre et eneste Legeme. Saa ligner da denne Krig ingen af de tidligere; det er ikke een Stats Krig imod en anden om forandrede Grændser. Nei, som vi allerede ovenfor have sagt: de Vantroendes Hensigt gaaer ene og allene ud paa, at udslette den Muselmandske Nation af Jorden og at træde Mahomeds Religion under Fødder. Denne Krig er en Religions- og en Nationalkrig. At kort alle Muselmænd ansee for deres Pligt. - Derfor lade Jngen sig det falde ind, at gjøre Fordring paa Sold. Tvertimod, Jngen spare sit Gods og sit Blod, Jngen af os forsømme, hvad der anstaaer en Musel mands Værdighed, Med forenede Hjerter og forenede Kræfter kjempe vi til sidste Blodsdraabe for vor hellige Tro! Thi dette er uundgaaelig nødvendigt og klart, at der under denne Kamp ingen Frelse gives for Musselmændene, hverken i denne eller hiin Verden. Saa haabe vi da til Gud, at vi overalt ville tilintetgjøre de foragtelige Vantroende, vor Troes Fjender, og at vi overalt vilde blive kronede med Seier. - Saaledes er Tingenes Stilling. Maatte da alle, med nok saa liden Religion i Hjertet agte paa dette og gaae i sig selv. - Vi ere fuldkommen overbeviiste om, at de med Hjerte og Aand ville forene sig med os, for at virke til Opretholdelse af vor Tro og vort Rige, saavelsom til deres egne Sieles Frelse, og at de alle ville anvende deres Jver til Kamp for Religionen. - Gud være med os, Brudstykker af politiske Journal. (Sluttet.) Deri laae Cannings Storhed, at han vidste, aldeles at opfatte sin Tids Aand, at han, istedetfor at stræbe imod den, vidste at lede den til et velgjørende Maal. Han vilde ei qvæle hiin Flamme, fordi han vidste, at dette var umueligt, og at den da kun vilde blusse desto hæftigere op paa andre Puncter; han besluttede at lede dem saaledes, at dens opvarmende, belysende Kraft maatte kunne bringe Velsignelse istedetfor Fordærvelse. Jkke af eensidig liberal Tendents, greeb han til dette nye System, men fordi han indsaae, at i det allene laae Storbrittanniens og Verdens Frelse. - Langtfra, ved Jndtrædelsen paa sin politiske Løbebane, som største Delen af de unge Talere, at erklære sig for Folkefriheden, slog han sig meget mere paa Pitts Partie og overtraf alle sine Colleger i sine Talers Heftighed imod Frankrigs revolutionaire Regjering. Derfor heder det ogsaa i en endnu i Aar udkommen Characteristik af denne store Statsmand, (he vas neither black norhite, but rather of a brovn complexion) han var hverken sort eller hvid, men snarere af en bruun Teint. - Men deri laae netop den Storhed, til hvilken han havde hævet sig, at han indsaae, den sande Frelse maatte ligge i, ikke at slaae sig paa noget af de kjempende Partier, men med virkelig Upartiskhed at holde Ligevægten imellem dem begge; at han syntes at begunstige de Liberale meest, laae i Tidsforholdene og i det Tryk, som Ultra-Partiet søgte at berede dem. - Som hines Forsvarer har han just ogsaa viist sig som dettes sandeste Ven; thi det modsatte System vilde have ført til frygtelige hvis endelige Offere just disse Ultraer maatte have bleven. - Han er nu kaldet bort fra denne jordiske Skueplads, efterat have fuldendt sin ophøiede Bestemmelse, men Aanden af hans System lever end og vil vedvarende bringe velsignede Frugter. Ord have anrettet meget Ondt i Verden; saaledes gik det med hiint, af den snue Talleyrand paa Viener Kongressen, i særegen politisk Betydning til første Gang brugte Ord: Legitimitet. - Men hvad heder da Legitimitet, ordret oversat andet end Lovmæssighed? - Den sande Legitimitet bestaaer kun i en fuldkommen lovmæssig Handlemaade saavel fra Folkenes, som Regjeringernes Side. En legitim Regjering er efter sin Oprindelse den, som existerer ifølge Lovene, efter sin Fremgangsmaade den, som hersker overeensstemmende med Lovene og fuldkommen Apartiskhed. lige Retfærdighed mod Alle er den første af alle Love. - Det er Retfærdighedens som Politikkens Bud, og denne Legitimitet, hvis Morgenrøde vi have seet saa skjønt gaae op i det hensvundne Aar, maatte den liig den synlige Sols, som udbreder sine Straaler, overalt, være Forløberinde for den aandige Sol, i dette nu oprundne og mange paafølgende Aar og stedse vise sig i en skjønnere Glands!! Thyge Brahe. (Fortsat; see Avisen J 22.)Men dennegang afværgede Danmarks gode Genius den Skam, at en af dets ædleste Sønner skulde blive nødt til at lade et fremmed Land nyde Frugten af sine Talenter, fordi hans eget Fædreneland forsmaaede dem. Alt længe havde det været anden Frideriks Beslutning ved kongelig Rundhed at bringe Brahe til at afstaae fra dette Forsæt, og en varm Anbefalelse af Brahes Velynder Landgreven af Hessen bragte denne Beslutning til Modenhed. Friderik tillagde ham 500 Rdlrs. aarlige Besoldning, forlænede ham med Øen Hveen paa Livstid ("saalænge han lever, og haver Lyst hans Studia Mathematices at continuere og forfølge?), og paatog sig de Omkostninger, som de nødvendige Bygninger og Jnstrumenter kunde udkræve. Brahe saae sig nu med et i Besiddelse af alt det, som han hidindtil ikkun havde betragtet som Gienstanden for et uopfyldeligt Haab. - Kun 30 Aar gammel, Herre af en behagelig til Uranias Dyrkelse af Naturen indviet Øe, overvældet med sin Konges Naade, sine Landsmænds og Udlændinges Agtelse syntes han af Forsynet at være velsignet med en større Grad af timelig Lykke end de fleste af sine Medmennesker, ligesom han i Sielekræfter var dem overlegen, og hvilken Patriot ønsker ikke, at Brahe til sin Død maatte have blevet i en uforstyrret Nydelse af denne Lykke. Hans første Beskæftigelse var, at indrette sit nye Opholdsted efter sin Beqvemmelighed. Han lagde Plan til Uranienborg, en Plan der fuldkommen var hans opfinderiske Genie værdig. En kort Beskrivelse over dette Astronomiens Tempel, saavelsom de flere Jndretninger Brahe lod gjøre Tid efter anden, ligesom Videnskabernes Tarv udkrævede det, blant hvilke ogsaa Stierneborg, troer jeg ikke vilde være overflødig, saameget mere som end ikke Ruiner af dem ere blevne tilbage. - Uranienborg blev bygget midt paa Øen paa en ophøiet Plads, hvorfra man paa alle Sider havde en frie Udsigt. En firekantet Muur, hvis fire Hjørner dannede Halveirkler, i hvilke vare anlagte smaae Lysthuse, omgav Slottets Grund. Slottet var bygget i en Qvadrat, 60 Fod langt og ligesaa bredt; Hovedbygningen havde 2 Etager, var forsynet med en Kuppel - under hvilken var en ottekantet Sal med fri Udsigt til alle Sider - og var i alt 75 Fod høi. Observatorierne vare byggede paa fire Taarne mod Syden og Norden, Studeerkammeret, Bibliotheket og Studenternes Værelse vare i Sidebygningerne, og de rummelige Kieldere indeholdte blant andet et Laboratorium og et Glasbrænderie. Værelserne vare prydede med mærkværdige Personers Portræter og sindrige Tankesprog. Blandt andre kunstige Jndretninger af Brahes egen Opfindelse udmærkede sig især en 40 Alens dyb Brønd i Gaarden, som deelte sig i adskillige Fontæner, hvis Vand igjennem Rør blev ledet til ethvert Værelse paa Slottet. Overalt havde han vidst at forbinde det skjønne og kunstige med det varige og beqvemme. Firekantet Stierneborg var ligeledes bygget efter en original besynderlig Plan. Et Plankeværk, hvis 4 Sider vare forsynede med 4 halve Runddele, omgav det heele. En Port paa hver at disse halve Runddele førte til 5 underjordiske Værelser, forsynede med ligesaamange Kuppeler af en egen Opfindelse. J disse underjordiske Værelser bevaredes de største og kostbareste Jnstrumenter, i dem forrettede de forskjellige Studenter ogsaa Observationer. De indsluttede en fiirkantet underjordisk Stue. Hist og her vare Jndskrifter anbragte. Mange Maskiner fandtes der og, paa hvilke Qvadranter, Kikkerter og andre store Jnstrumenter var opstillede. Alle disse kostbare Indretninger fordrede betydelige Omkostninger. Til at udholde disse, fik Brahe vel kongelig Understøttelse - saaledes blev han forlænet med Nordfjord=Læn i Norge, erholdt et Præbende i Roeskilde Domkirke og 400 Rigsdalers aarlig Jndkomst af Øresundstold - men maatte alligevel anvende næsten sin hele Arvepart derpaa.