Jyske Efterretninger, 1812-01-28
En Hamborger Kiøbmand, som nylig er hiemkommen fra London, forsikkrer, at den engelske Magt er sin Undergang nærmere, end Man skulde troe, at dens olfentlige Credit Dag for Dag tabes og dens Constitution staaer paa saare svaae Fødder. Fire betydelig virkende Aarsager anfører han for sin Mening; Mangel paa Afsætning af de opdyngede Colonialvare, Fabrikvæsenets Standsen og Undergang, Vexelkoursens Fald og - Kornmangel. Han forsikkrer, at en uhyre Mængde Colonialvare, langt flere, end Man almindeligen troer, ligge opstablede ved Themsens Bredder. Der skal være et forraad af 150 Millioner Pd. Kaffee, 280 Millioner Pd. Sukker. De sædvanlige Magaziner, West india Docks kaldede, ere med deres uhyre Omfang utilstrækkelige til at rumme dem; Man har leiet nye Docks for 50000 Pd. St., som i November ollerede ogsaa vare fyldte. Den ene Fabrik gaaer i Staae efter den anden. Staalfabrikerne i Schiffield og Woodstock mangle ganske Arbeide. Virksomheden i det vindskibelige Manschester er saaledes slappet, at Jndvaanernes Antal er nu 50000 mindre, end før. Vexelkoursen falder uophørlig. Aarsagen hertil ligger ikke alene i den betydelig tiltagende Mængde Sedler fra Londoner og Privatbankene, men især i Standsningen af al Afsælning. Det er følgen af Blokadesystemmet. Hertil kommer, at Krigen i Portugal koster aarlig 300 Millioner rede Penge, som Regieringen maa skaffe tilveie. Og endelig er Mangelen paa Levnetsmidler et Onde, som for Tiden er tilfældigt og at tilskrive Ministeriets Uforsigtighed. Prisen paa Brød var i Slutningen af November overordentlig høi. Man trøstede sig med Kartoffelhøsten, for at raade Bod paa dette farligste Uheld, af alle. Saaledes skildres Engelands Forfatning at en Mand, hvis hele Formue er i Engeland. Han reiste derhen, for at realisere den, og maatte giennemstudere nøiagtig og upartisk alle muligen indtreffende Forandring ger, som hans Kapitaler kunde være underkastede. Frankerig. Mairen af Viven, Hr. Leaute, 78 Aar gammel, gik d. 21 December alene ud i sin Skov, og beskar med en Havekniv de nedhængende Grene i en Allee, da han i en vis Afstand blev en uhyre Ulv vaer, som i Begyndelsen stod stille, betragtede ham og derpaa med raske Skridt soer løs paa ham. Oldingen ventede ham uforsagt, og gav Dyret i samme Øieblik, det angreb ham et Stik af Kniven i Øiet. Ulvens rasende Forbittrelse steg herved end mere, den greb ham i Brystet, kastede ham til Jorden og søgte at sønderslide ham. Men Hr. Leaute, som var bidt i den venstre Haand, tabte ikke Modet, men kæmpede længe under Dyret, tilbagedrev med Kniven dets fornyede Angreb, og benyttede det Øieblik Ulven, svækket ved sine Saar, søgte at puste lidet, til at springe op og med gientagne Knivstik, at kaste den til Jorden og give den de sidste dræbende Stik, saa at den blev liggende svømmende i sit Blod. Oldingen vendte derpaa tilbage til sit Hiem, lod sig give frisk Vand, afvaskede sine Saar, lod dem afbløde vel, forlangte en Ragekniv og befalede derpaa sin Tiener med megen Koldblodighed at udskiære Saarene. Men da denne, deels af Frygt, deels af Hengivenhed for sin Herre, ikke vovede at opfylde hans befaling, tog den Gamle ikke i Betænkning selv at giøre det; giød derpaa Alkalipaa alle sine Saar, og vendte saa med sin Brøder, sin Tiener og Gartneren tilbage til Kamppladsen for at opsøge det dræbte Dyr. Ulven blev bragt hiem til hans Belig og veiet. Den veiede 88 Pd. Man skar den op og fandt til Lykke paalidelige Kiendetegn paa, at den ikke havde været gal. Næste Dag gik Oldingen til Langres, for at lade sine Saar forbinde.