Corsaren, 1843-01-06
H. P. Holst. (J Anledning af H. C. Andersens "En Digters Bazar" leverede vi i sin Tid en Betragtning af Digteren selv og hans Forhold til Literaturen. Som en Art Sidestykke hertil føie vi til vor Anmeldelse af H. P. Holst's "Ude og hjemmel" efterstaaende bemærkninger om H. P. Holsks tidligeret Digterliv.) "Folkebladet" indeholdt for et Par Aar siden en Artikel, hvori det anbefalede Brochurer. Virkelig udkom der kort efter en Deel af disse, Flyveskrifter, nogle af en anselig Corpulence, som Magens's Klage, andre af en næsten gespenstagtig Tyndhed, som Muth-Rasmussens "Bidrag til Hededyrkning". Til de sidste hørte ogsaa en Viece af en Pjendonym, Leonhard Groth, der dreiede sig om Hr. Holsk's dengang nylig udgivne Digtsamling, og fornemmelig opholdt sig over, at Tankeindholdet paa sine Steder i denne Samling var taget af andre Digtere, uden at dette var angivet. Forfatteren søgte at overbevise Vublicum og Hr. Holst om, at han kun var en heldig Leilighedsdigter, og endte med at anbefalet ham til Redacteur af et peent lille Blad som "Vortefeuillen", et Ønske, der som man seer, nu netop er imødekommet. Denne Piece gav Stof til megen Omtale og fremkaldte heel forskjellige Domme. Vi skulle tillade os kortelig at recapitulere dem og dertil knytte et Par Betragtninger. Mange vare tilsyneladende enige i at betragte den blot fra den moralske Side, og saae et Beviis paa complet Ugudelighed og Demoralisation hos Forfatteren deri, at den udkom netopDagen for Hr. Holst tiltraadte sin Udenlandsreise. Til disse fromme Moralister hørte saaledes det ærværdige Blad "den Frisindede", uagtet det netop var dette Blad, der først offenlig beskyldte Hr. Holst for at have plagieret Rückert. Der blev desuden fra samme Side yttret, at Vjecen var heel overflødig, da det var noksom bekjendt, at Hr. Holst ikke er Originaldigter. Andre derimod holdt sig blot til det velgrundede i Jndholdet, glædede sig derover paa den literaire Sandheds Vegne, men meente tillige, at Hr. Holst's Tilværelse som Digter var at anseesom herved aldeles tilintetgjort. Vi see imidlertid, at begge Partier i den første Hede ere gaaede meget forvidt. Hvad den moralske Skjændighed angaaer, da bortfaldt den tildeels ved "Fædrelandets" Erklæring, at Manuskriptet temmelig længe havde henligget hos dette Blads Redaction; desuden kunde det neppe gjøres til moralsk Forpligtelse for nogen Forfatter i det danske Rige, end ikke i i Kjøbenhavn, at vide, naar en anden Forfatter, havde i Sinde at foretage en Reise, endsige Dagen til hvilken den var berammet. Men med Hensyn til Modpartiet, da var det vistnok beklageligt, at Hr. Holst, maaskee blot i forbigaaende Distraction, havde undladt at nævne Kilderne til sine Laan; men dette vedkom ham snarere som Menneske, end som Digter, og man kunde heri ikke med Rette see Beviis for, at han ingensinde skulde blive i Stand til selvstændig Production. Vistnok kan det ikke paastaaes, at Hr. Holst hidtil havde præsteret Meget, uden ved Paavirk- ning af andre Digtere, og vi kunne ikke engang tiltræde den almindelige Ros af det bekjendte Vers: O Fædreland, o. s. v., som gjorde Hr. Holst's Lykke, og fra hvilket hans Navn daterer sig. Dette kan uden Tvivl forklares ved den Syndflod af slette Ting, som paa hiin Tid oversvømmede Landet, og ved en vis musikalsk Velklang. At en ny og genial Tanke, at en særdeles dyb Følelse af Sorg og Smerte deri var udtalt, er en Paastand, som neppe lader sig begrunde. En bekjendt Forfatter (Steffens), udtalte sig ved denne Leilighed ("Was ich erlebte", B. II., S. 65) paa følgende Maade: "Auch kleinere Gedichte, ja ein Witz, eine geistreiche Alusserung kann die ganze literarische Welt in Bewegung sezen . . . . Haben doch in der : neuesten Zeit einige glücklich gereimte Zeilen in einem Trauergedicht auf den verstorbenen König, eine so allgemeine Bewegung im ganzen Lande i hervorgerusen, wie sie in andern Lündern kaum stattfinden würde. Sie erinnern fast an jene alte nordische Sage von dem Skjald (Hjarne), der i durch einige Zeilen zum Lobe des allgemein geliebten mythischen Dänenkönigs Frode selbst König und sein Nachfolger ward." Men, det være som det vil, Hr. Holst kan have havt en med Hensyn til sin senere Livsopgave forsømt Opdragelse, udviklet sig under uheldige Omstændigheder, hans Ungdom kan være gaaet hen uden Jndhold, uden at efterlade dette evig sprudlende Væld for den vordende Digter, alt dette er vel slemt, men det kunde maaskee endnu oprettes, en ny Ungdom kunde blomstreog befrugte hans Jndre; og han vilde da have Meget forud for den sædvanlige Begynder, Ovelse i Sprog og Versification, Blik for det Passende og Anstødelige i Udtrykket. Man bor heri sige med gamle Byrge i Svend Dyrings Huus: "Giv dog Tid, han kan komme endnu, han kan komme imorgen, iovermorgen." Jmidlertid havde Hr. Holst ikke ligget paa den lade Side, næsten ingen betydeligere Retning i Literaturen havde ladet ham uberørt. Han kunde sige som en Soldat i Keiserens Garde: "Jeg har gjort alle Felttog med". Som Yngling hendroges han naturligen til den Oehlenschlægerske Skole; i dens Stil udarbeidede han sine første Studier, f. Er. de nordiske Romanzer, som kunne takke Frederik den Sjettes Død for at have oplevet et nyt Oplag. Men Oehlenschlæger har alt længe ingen Skole meer, og denne bemærkning kunde heller ikke undgaae Hr. Holst. Vi af den yngre Slægt beundre maaskee vor store Digter med mere No og mindre Lidenskab, end hans Jevnaldrende, men vi indsee tillige, at Poesiens Opgave ikke kan være, at vedblive med de Toner, hvori Jngen dog kan overtræffe Mesteren selv; vi see i ham Repræsentanten for en stor Periode, i vor Litteratur, som imidlertid har sin Betydning: i sig, og ikke med en vis materiel Vedhængen borfortsættes vegetativt ind i en ny Epoke. Novellerne af Hverdagshistoriens Forfatter gjorde Lykke, og Hr. Holst forsøgte sig i samme Fag. Aftenunderholdninger grasserede og Hr. Holst skrev Declamationsnummere. Den politiske Presse laa endnu i sin Vugge, og Hr. Holst redigerede et belletristisk Ugeblad. Vaudevillerne vare endnu ikke af Moden, og Hr. Holst oversatte, "Rataplan". Rückerts erotiske Digte behagede, og man saae Hr. Holst's "Livsforaar" udvikle sig. Literair Gevinst har aldrig været af Moden, og Hr. Holst udgav Skolebøger. Det Baggesenske Parti forstummede med sin Formand. Men Skolen fandt sin organiske Udvikling og Gjenfødelse i Heiberg, og den vandt et ikke ringe Terrain, da Hertz sluttede sig hertil. Den Heibergske Skole har den gode Side, at den ikke gjor nogen positiv Jndflydelse gjældende. Den tilsigter ikke noget Tyranni med Hensyn til Stof og Jndhold, men dens Charakteer som Skole har i en vis Forstand været negativ. Det var maaskee et dristigt Vovestykke af Hr. Holst at slutte sig nærmere til denne Skole. fra den Tid af, da Heiberg havde udslynget sit sindrige Bonmot om "de smukke Vers " blandt Vublikum. For Valudan-Müller var dette ,ein gefundenes Fressen", han slugte det med stor Begjerlighed, og gik, saaledes styrket, løs paa Kritiken med "Trochæer og Jamber", eller paa Dansk: med Støvler og Sporer. Holst indskrænkede sig nu ganske til at informere i Dansk og skrive pyntelige Vers. Udfaldet viste, at det endnu ikke var for silde, han reusserede i den Grad med hine "glücklich gereimte" Linier, at han kunde udgive sine adspredte Digte med lidt ny Staffage. Hans Nytaarsgaver vare ophørte, men "Vortefeuillen" aabnede ham sine Spalter, hans Vortrait udkom sammesteds, og efterat han in effigie havde bereist sit Fædreland, fik han selv Stipendium til en Udenlandsreise. Saamegen Lykke kunde let blænde, og lade Hr. H. glemme, at en yngre Generation, som endog , gaaer ud over? Heiberg, endnu mindre vil anerkjende Jdeen af "smukke Vers", saaledes som Hr. Holst har realiseret den. Han kunde ikke blive istaaende ved dette Culminationspunct; han maatte enten synke i Lethe, eller bryde sig en ny Banc. Den egentlige Opfindelse ex ovo, denne Skaben af Jntet, er, som Oehlenschlæger bemær- ker i Fortalen til sin Oversættelse af Tieck, meget sjælden. De største Digtere have oftest hentet deres Stoffer af Historien, Selverfaring og tilfældige Anledninger. Man kommer saaledes til Distinctionen imellem den productive, den mere selvfrembringende, og den applicative, den mere bearbeidende og combinerende Phantast, og som kunne repræsenteres den første f. Ex. ved Rückert, den sidste ved Uhland, eller, i det Større, ved Orientens og Occidentens Romantik, ved det spanske eller engelske-tydske Drama. J den danske Literatur er den applicative Phantast hidtil den meest fremherskende, selv hos ham, der har havt Meest af den productive (Oehlenschlæger), og undertiden har ladet den virke ganske frit og selvstændig f. Ex. i Aly og Gulhyndy. - At Hr. Holst i meer end almindelig Grad besad hiin applicative Phantast, var muligt, men endnu ikke utvivlsomt godtgjort, naturligviis forsaavidt man herved ikke vilde forstaae Evnen til at gjiengive andre Digieres Tanker, men til at forherlige et Stof at Historien eller Livet med Glandsen af sin Subjectivitets eiendommelige Lyrik, saaledes som det i høi Grad skeer hos Byron og V. Hugo. Hvorom Alting er, saa turde det endnu neppe paastaaes om Hr. Holst, trods hans ikke ubetydelige literaire Virksomhed, at han havde udfyldt en hidtil vacant Plads i Literaturen. Men - Fremtiden ligger lige aaben og lige skjult for os Alle, Jngen er Herre over den, og det stode nu kun til Hr. Holst at erobre den. H. V. Holst drog bort herfra, til Syden, til Vesten. Han badede sig i det sydlige Liv, og han fremsteg af Badet beredt til at vove Kampen, ligesom sine Athleter badede og salvede sig, før de gik ind paa Arenen. Bevæbnet med sin, "Ude og hjemme" viste han sig her, og med den har han brudt sig sin Bane, aabnet sig sin Fremtid.