Aalborg Stiftstidende, 1842-12-03
Udlandet. Det chinesiske Rige, hvilket den nye Tractat, med England, efter tohundredaarig Spærring *), har aabnet for den frie Verdenshandel, indeholder efter al Sandsynlighed idetmindste en halv Gang saa megen Rigdom og Jndustrieflid som den hele øvrige Deel af Jorden. Dets Befolkning bliver af nyere, velunderrettede, forstandige Skribenter anslaaet til ca. 300 Millioner. Folkets Smag for fremmede Luxus-Artikler, Vanen at kjøbe fremmede Varer, og Ønsket om saavelsom Midterne til en udvidet Handels omsætning hare allerede – uagtet det hidtil conseqvent igjen nemførte Spærringsystem – ikke kunne forfeile deres Jndflydelse paa Folket. Forsyningen til denne mægtige Masse af Consumenter og Producenter er nu uhindret frigiven for Europa og Amerika. Umuligt kan en saadan Begivenhed indtræde uden at fremkalde den væsentligste Omdannelse i Verdenshandelen og i ethvert Lands productive Jndustrieflid, Bliver dette Forhold behørigt benyttet, saa kan China sætte England alene istand til, at beskjæftige idetmindste det dobbelte Antal af dets Befolknings industriedrivende Classer og den dobbelte Omfang af dets nærværende Handel, der muligt derved endog kan blive større end hele den øvrige Verdens. Væver stole og Jernværker, som de taabelige Tariffet og de endnu taabeligere Kornlove have bragt til Stilstand, ville paany komme i Bevægelse, saasnart Fabricationens og Handelens kraftige Aand igjen begynder at oplives under Jndflydelsen af et saa nyt og omfattende Forbrug. Jmidlertid raader Morning Chronicle – af hvilket nærværende Betragtninge ere laante – dog til ikke at overstrømme med Vater, da der først maa hengaae nogen Tid inden man kan bringe i Erfaring, hvorpaa Chinesernes Smag er henvendt og hvilk Artikler der ville finde et sikkert og beqvemt Marked. Og saa for Verdens politiske Forhold vil Chinas Nærmelse til den civitiserede Verden ikke blive uden Følger og det vil *) J Aaret 1637 indtraf Capitain Weddel, med 5 engelske Skibe ved Canton og tvang de chmesiske Autoriteter til at overlade ham Ladning til Samme; nogle Aar sildigere blev der givet Englænderne Tilladelse til Handel paa China, der imidlertid ikke vandt noget betydeligt Omfang. fremtidigt være en af Diplomatikens Hovedopgaver at udøve en Jndflydelse paa de chinesiske Forhold. Hvilke Omvæltninger med Hensyn til Religion, Regjering og Nationalitet og sociale Jndretninger, der kunne blive Følgen af denne store Forandring i Verdensforholdet til den chinesiske Stat, lader sig endnu slet ikke beregne. – Disse og flere Betragtninger i Chronicle have hos alle Partier mødt megen Gjenklang og tillige fremkaldt en Artikel i den halv-ministerielle Standard, hvori det bl. A. hedder: "Chronicle har yttret den Formodning, at vor Regjering ikke vilde hindre nogen anden europæisk Nation i at tage Deel i de Fordele, den chinesiske Handels Udvidelse frembyder. En Tvivl derom havde ikke engang burdet falde en Englænder ind, naar ikke nogle Pariser Blades piquerede Skinsyge havde bragt den Jdee paa Tapetet, at Storbritannien skulde have til Hensigt at tilrive sig et Monopol paa den chinesiske Handel. Denne Jdee er imidlertid en Absurditet. Storbritannien kan ikke indføre et saadant Monopol, om det ogsaa vilde, og det har heller ingen tænkelig Bevæggrund hertil, men netop det Modsatte er Tilfældet. Hvorfor skulde England ogsaa anvende Opoffrelser og Fare herpaa, J ældre Tider, da vor Handel og Marine havde at kjæmpe mod Medbeilere, der tilsigtede Begges Undergang, var det fornødent at beskytte den ved Monopoler, hvor saadanne lode sig indføre, saavelsom ved Repressalier; men nu, da vort Riges Handel og Skibsfart har overfløiet enhver Concurrence, vilde disse Svaghedens Hjælpemidler være positive Hindringer. Jo mere Han det China har, desto tigere vil det blive og, jo rigere det er, desto bedre for den Nation, som, efter Forhold, der nu ikke kunne omstødes, fremtidigt, maa forblive dets fornemste Handelsven." Den almindelige Concurtence, mener Standard, nærmest vil komme Nordamerika tilgode, saasnart det vikler sig ud af sine nærværende precaire Finantsforhold. J Frankrig vil England neppe faae nogen synderlig Rival, da Lyst til vidtgaaende Handelspeculationer i det Hele ikke er noget charakteristisk Træk hos den franske Nation; for Tydskerne derimod, der, som bekjendt, ikke mangle Speculationsaand, og der jo heldigviis undslippe den, Samme lammende og sig i Alting blandende, Regjeresyge, og mindre lænkebetyngede kunne udvikle deres Kræfter, naar de flygte ud paa Havet, – for Tydskerne vil forhaabentlig Aabningen af det store chinesiske Marked blive en Held og Fordeel bringende Begivenhed.