Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-09-12
Ved Katechisation befordres Forstandens Oplysning, hvorved vi alle fra Begyndelsen skulle dannes til gode og retskafne Mennesker. Var det en væsentlig Fordring til Katechisation, selv at tale endeel over Religionens Sandheder, saa var den Konst at katechisere snart lært. Dersom theologiske Candidater ville nære et saa urigtigt Begreb om Katechisation, saa blev Følgen, at man aldrig lagde Vind paa at katechisere. For nu at erfare, om disse anvendte Fliid fordenne vigtige Deel af deres tilkommende Embedsførelse, var det vist nødvendigt, at Vedkommende nøje undersøgte, om disse, for deres Tiltrædelse til Lærembedet, havde erhvervet sig tilbørlig Kundskab og Øvelse i dette betydelige Fag. Det maaskee gavnligt, at man lod dem i Uvid hed om det Pensum af Lærebogen, hvorove der skulle katechiseres, indtil de indstille sig til Prøve. Dommen maatte da afsiges og Hensyn til Methoden og deres Øvelse, men ik til Gjenstandens planmæssige eller vidtløftigelførelse, som ikke lader sig tænke uden foregaaende Forberedelse. Den katechetiske Prøv vilde da meget befordre Katechetikens Studium og dens Praxis. Man gjør jo den Fordring paa en duelig Skolelærer, at han strax skal katesisere over et forelagt Stykke, bør da mindre lig ves af en theologisk Candidat, der i Tiden skal være Lærerens Veileder og Forfremmer i det intechetiske Fag; ja burde han ikke tillige indgiven skrivtlig Plan til en Katechisation over et opgivet Emne, førend han fremstiller sa til mundtlig Prøve. Jeg yttrede i det For gaaende, at det var gavnligt selv at gjentagede Katechiserede og ved kraftfulde Erindringer derover at oplive og anvende Underviisningen, og gi kan ikke nægtes, at det gjør Jndtryk og bedet Udviklede. Det er især vigtigt ved Kalchisations Underviisningen, da Relionen nu skal anvendes paa deres Liv. J Siler vil denne Methodes idelige Anvendelse ny lade sig tænke, da det vilde optage for megen Tid og standse Ungdommens Fremskridt. Der mod troer jeg, at det meget bør bruges for vi voxne Ungdom ved den offentlige Underviisning, som paa Landet finder Stede Søndagen, især naar man tillige katechisen. over Prædikens Jndhold, hvorfra man ofte la gaae over til den brugte Religionsbog. Jeg na ter ikke, at denne Samtale med de Kofirmerede kan skifte megen Nytte, men jeg klager, at den sjelden kan udføres med Lyst og efter Ønske, da en Lærer, efter at have prædiket tvende Gange forud, kun er saare lidet skikket dertil. Da det nu er forordnet, bør man gjøre den saa høitidelig og gavnlig, som det er mueligt, ledsage den med en kort Tale eller Bøn for og efter, og medens Underviisningen varer, stundom henvende sig til de Ældre, indstrøe passende Erindringer og gjøre flittig Brug af Nal mer. Og saameget, som jeg ellers afskyer den Raaben i Munden paa hinanden af de Svarende, saa henvender jeg mig dog ikke til nogen Enkelt ved min Kirkekatechisation. Jeg lader dem svare imellem hinanden, bemærket de gode Svar og lader dem gjentage, hvorved alle lære og ingen beskjemmes, thi aldrig glemmer jeg, at jeg har med den voxne Ungdom at gjøre. Ingen haarde Ord bør høres ved den blide ReligionsUnderviisning; ved en hjertelig Omgangsmaade bør man søge at vinde det forsamlede Antal. Naar jeg bemærker, at Forsømmelse begynder at finde Sted, saa erindrer jeg det fra Prædikestolen, stundom og paa Kirkegulvet efter Underviisningens Ophør, men jeg bruger ingen Tvangsmiddel for at drage de Forsømmelige til Underviisningen. Hvo der ikke kommer med Videbegjærlighed og Lyst, kommer vist heller ikke med Nytte. Jeg har stedse hidtil havt den Fornøielse, at de Ældre ikke forlade Kirken, førend denne Katekisation er til Ende. Saavel Jndholdet af Underviisningen som Omgangsmaaden, kan unægtelig bidrage meget til at vække Deeltagelse, udbrede Nytte uden for Ungdommens Kreds, og hos den mindre oplyste Almue have en velgjørende Indflydelse; men det er og bliver over de Flestes Kræfter at prædike to Steder og derefter katechisere, naar ingen af Delene skal behandles, som en Bilæg Og ofte bliver Gudstjenesten for vidtløftig, naar flere Forretninger tillige indtræffe. Da den nu er lovbefalet, saa var det ønskeligt, at der dog blev bestemt en vis Alder, til hvilken de skulle fremtræde. Jeg opvaktes just til at tænke derpaa, da en gammel Pige sagde til mig ved min første Katechisation i Flyng: "maae jeg ikke nu være frie, da jeg er noget over 40 Aar." Underligt, at denne offentlige Underviisning ikke finder Sted i Kjøbstæderne, siden det dog engang er befalet og den religiøse Dannelses Vedligeholdelse og Forfremmelse dog vel er ligesaa nødvendig der, som her paa Landet. Men kan ikke den Voxne forfremme sig selv i Kundskab, ved Ordets Hørelse og Læsning uden Lærerens Katechisationer; ellers maatte jo alle Geistlige i Kjøbenhavn og Kjøbstæder have arbeidet forgiæves paa Ungdommens Dannelse. Mange have vist erfaret med mig, at en Underviisning, som ikke blot er blevet til Hukommelses men til Forstandens og Hjertets Sag, glemmes aldrig. Blandt Kirkekatechisationer hører og den offentlige Underviisning over Jesu Lidelseshistorie. Den bør kun holdes med den voxne Ungdom. Jeg erfarede ved min Tiltrædelse her, at ingen af dem pleiede tilforn at møde, men allene Konfirmanterne og Skolebørnene. Nu erindrede jeg offentlig, at denne Katechisation var traadt istedet for Fasteprædiken, og at jeg holdt den ikke uden for de Konfirmerede. Til min Forundring erfarede jeg da, at over 40 blandt de Voxne af begge Kjøn nu indfandt sig, og viste megen Opmærksomhed og Følelse, og svarede over al Forventning paa Spørgsmaale med Hensyn til de holdte Faste prædikener, selv nogle Gamle vare tilstede. Jeg brugte ellers den Fremgangsmaade, som jeg har anvendt i mine trykte Katechisationer over Jesu Kristi Lidelseshistorie. Skjøndt nu og disse Samtaler kunne være velgjørende, saa troer jeg dog, det havde været at ønske, at aldrig Faste prædikener havde været afskaffede paa Landet, ligesaa lidet som Aftensangsprædikener i Kjøbstæderne, saa at disse Byer havde beholdt deres Kapellaner, istedetfor de ordinerede Katecheter, som ere indviede til Præster og prædike næsten aldrig. Man tør vel haabe, at Forandring deri vil finde Sted, siden der gives betydelige Kjøbstæder, f. Ex. Nestved, som endnu ingen ordineret Katechet har erholdt. Præster og Skolelærere have jo hver sine særskilte Pligter, hvorfor da at ønske en Blanding at vedvare, som avler Jndbildning, men stifter neppe nogen Nytte. Jeg ønsker gjerne Kjøbstederne sine Aftensangspræster tilbage, thi jeg veed, de savnes paa flere Steder. Man tilgive mig denne fra Materien afvigende Yttring, som jeg er viis paa, har fleres Bifald. Hvedstrup, d. 7 September 1826. P. Holst. C. Skr. Det der bevægede mig til at fremsætte Ovenstaaende om Katechisation, var en Yttring, jeg læste for kort Tid siden, hvis Mening omtrent var den, at de forhen udgivne Catechisationer ikke havde den forønskede behørige Form. Derved kunde jeg ikke være ligegyldig, da jeg var den første, som vovede at udgive en Catechisation i Modersmaalet, og til at fortsætte dette Arbeide og udgive en Samling.