Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1776-09-06
Beskrivelse over Kiøbstæden Svendborg. Svendborg ligger 6 Mile fra Odense i Sydost, og fra Nyborg 5 Mile i Syd=Syd=Vest, i en meget behagelig Egn og Udsigt til alle Sider, og er omgiven med Landets beste Skove. Det er ikke det smalle Sund imellem Byen, og Thorsinge, som Byen har sin gode Havn at takke for, (som Atlas Dan. Tom. IIl. siger) men det er en Bugt, som indsluttes af det faste Land paa to Sider, og Thorsinge paa den Søndre Side, samt Thurøe i Mundingen imod Øster, hvilket giør Havnen saa fordeelagtig, at den er sikker imod alle Slags Vinde, og er dyb nok for temmelig store Skibe. Byen er ellers den største i Fyen næst Odense. – Navnet Svendborg kunne vel udledes af be bemeldte Sund ligesom det gandske Herred af den Anledning kan være kaldet Sunds Herred, og kan være sammensat af Sund og Borg; thi i nogle gamle Breve staaer Sundborg og Suendborg, atter i andre staaer ofte Svinsborg, hvortil ingen Oprindelse vides, uden man vil giette sig til, at den stærke Skoven fordum havde givet Borgerne Leilighed til at feede og slagte mange Sviin, for at udskibe Flæsket; i Byens gamle Segl staaer Suinaburch eller Svinaburch. Dog er den almindeligste Meening, at Svendborg skulle kaldes saaledes af sin Stiftere Kong Svend med Tilnavn Tingskæg, som regierede i Begyndelsen af det 11 Seculo, og ellers blev kaldet Svend Otto. Denne Prinz blev i sin Ungdom opdraget i Fyen, hvor hans Fosterfader Palnetoke boede, og anførte ham i Krigstog mod de lige over for boende Vendiske Folk, samt omsider mod hans egen Fader. Om han da i sin Ungdom kan have udvalgt denne lystige og til Seilads beqvemme Egn, kan med Vished ikke vides; imidlertid har Hr. Nicol. Helvaderus i Byens Frue Kirke opsat følgende gammeldags Riim: Svend Tingskæg Konning med stor Ære, Der han monne Danmarks Krone bære, Et Tusind og ved den Trendt, Efter man at skrive begyndt, Fra Christi Guds Søns Fødsels Tid, Svendborg han bygde med stoer Fliid, a. I Historien blev Svendborg fornemmelig bekiendt derved, at da Kong Waldemar I. efterlod sin ældste Søn Erich Plogpenning Riget, men sine andre Sønner adskillige Provintzer til Eiendomme, saa faldt Svendborg, tilligemed mere Gods i Adels Lod, og blev af ham misbrugt til at føre Avindskjold mod sin Broder. Til den Ende lod han Aar 1247. Svendborg befæste, men lod Odense, som tilhørte Kongen, afbrænde. Dette opvakte Kongen. til Hevn, Fynboerne bade og Undsætning mod saadan Vold, Kongen kom med sin Hær, og det nyelig befæstede Svendborg blev bestormet, indtaget, og næsten afbrændt, til Vederlag for Odense Brand. Dette og andet meere forbittrede begge Brødrenes Hierter mod hverandre, saaledes, at Abel endogsaa, efter en falsk Forsyning, lod Kongen, som i Slesvig var hans Giest, halshugge og kaste i Sliestrømmen, fligede saa selv paa Thronen, men efter et par Aars Regiering faldt for Hevnerens Haand. Førend det skeede, holdt han 1251. et Mode i Nyborg, hvor Henrich Meldorp, en fornemme General, krævede Betaling for sin Tieneste, og de Krigsfolk han havde holdt paa sin Sold. Da Kongen ei var ved Penge, overlod han sin Creditor de tvende Byer Skielsker og Svendborg, som var hans Fæderne Arv, til et brugeligt Underpant, hvoraf siden ogsaa yppedes Trætte med Kong Christopher I. som tog Svendborg tilbage og befæstede dens Privilegier, hvilket og kostede nogle Svendborgeres Blod; men maatte dog lade det Fyenske Patrimonium komme sin afdøde Brodersøn Hertug Abel tilgode. Denne Abel, som var født efter Faderens Død, nævnes ofte i gamle Breve med den Titel Junker Abel, han levede og døde i Svendborg, gav den ogsaa nogle Privilegier. Hertug Abel havde atter en Søn af samme Navn, som ligeledes boede i Svendborg, og endte der 1278, sine Dage saavelsom sit Herredømme, thi da han havde ingen Søn, solgte han sit Fyenske Arvegods til Kong Erich Mendeved, og giftede sin Datter Margrethe til Grev Helmold af Sverin, efter hvis Død hun gav sig i Kloster med meget Gods. Kong Erich Mendeved, som havde faaet denne Torn af sin Fod, holdt 1302, i Svendborg et Mode, angaaende hans Faders Manddrabere. Et andet Mode holdtes her 1433. for at stifte Forliig imellem Kong Erich af Pomern og Hanse=Stæderne, dog der blev intet udrettet. - Aar 1389 leed Svendborg stor Overlast af Hansestædernes Flode, som var udsendt for at antage sig den fangne Kong Albert af Sverrig, mod Dronning Margrethe. Svendborg, blev den Gang afbrændt. Jkke bedre var dens Skiæbne, i de følgende Tider, nemlig, det Mellemrige, som fulgte paa Kong Friderich I Død, da Borgerstanden i Almindelighed, men frem for alle, de af Svendborg, beskrives som Hovedmænd og Anførere i den borgerlige Krig. De droge til Odense, bestormede og plyndrede Bispegaarden, 1534. Samme Tiid droge de omkring til de Herregaarde, hvis Eiere vidstes at være imod den fangne Kong Christian H. Partie, sloge dem ilde, og forde nogle af dem til Svendborg i Fængsel, særdeles Hr. Eiler Erichsen til Nakkebølle, hvilken de ved Piinsel tvang til at forskrive sig til Grev Christophers Partie. Omsider, da Christian H. Vaaben. fik Overhaand i det gandske Land, lode Svendborgerne dog ikke af at stampe imod Brodden. De befæstede deres Bye, som tilforn havde været fast, og værgede sig saa godt som de kunde, men det bekom dem ikke bedre end Odense og Assens. Den af Lybekkerne tilsendte Hielp blev afslagen, Byen blev med Storm indtagen og given til Priis for Soldaterne, som brændte og skiændte der frem for nygensteds, saa at Svendborg den Gang, tog større Skade, end i lang Tiid kunde forvindes, hvorfor ogsaa en Deel Gader, i lang Tid laae saa godt som øde. - Der meldes og omen Mag. Gaas, som siden 1549 blev biskop i Trunhiem, at da han her var Præst i Greve Christophers Tid, formaaede han Svendborgerne til at slaae sig til Kong Christian Il. Partie; han commanderede selv Svendborgerne, imod Lybekkerne, som efter Sædvane kom med deres Flode til Grevernes Understøttelse, og viiste dem som Fiender fra sig, og skal Kong Christian H. have sagt til ham; Hvormed skal jeg belønne dig for din troe Tieneste, hvorpaa Mag. Gaas skal have svaret: Hvad kan jeg arme Gaas derfor vel have fortient? Hvilket Kongen, saa vel optog, at han gav ham adelig Vaaben og Rettighed. - (Men dette kommer ikke overeens med det foregaaende, om Svendborgernes Opsetsighed) Aar 1602. tog Svendborg atter stoer Skade og Tab paa sine Indbyggere ved den Pest, som da havde udbredet sig i alle Landets Egne. - Ved de Svendskes Jndfald i Landet 1658. blev og denne Bye haardeligen medtaget og beskattet. -