Viborger Samler, 1836-06-12
(Forlangt Jndrykkelse.) I Kjøbenhavnspostens Nyheds=Post af 28de April 1836, har Hr. Liunge paa sin sædvanlige Maade yttret sig om tvende Regjeringshandlinger, nemlig en Embedsmands Afskedigelse og en Andens Ansættelse; denne Hr. Liunges Annonce trænger til at belyses ved et Par Erindringer. At den Enes Afskedigelse staaer i Forbindelse med den mod ham i forrige Aar anlægte Fiskalfag, er aldeles fændsynligt, saasom disse Begivenheder staae i den bedste Harmonte med hinanden. Det er ofte nok udhævet, at Domstolene under hiin Sag ikke fandt den Tiltalte brødefri, som Hr. Liunge antyder; de erklærede hans Skrivemaade for utilbørlig, skjøndt af Mangel paa udtrykkeligt Lovbud ikke strafbart. Og hvad havde været Gjenstanden for hans utilbørlige Skriven, Det var Regjeringen og Regjeringsformen. Naar man nu betænker, at den Lære-Post, der hidtil var hiin Mand forundt, gav ham idelig Leilighed til Yttringer over disse samme Gjenstande, naar man tiltroer ham, at have i sit offentlige Blad udtalt sine virkelige Anskuelser og at han følgelig ogsaa vilde gjøre disse gieldende i sine Foredrag som Docent, naar det erindres at hans Yttringer i disse Foredrag ikke kunne controlleres, og at de der netop rettes til en for Lærernes Anskuelser modtagelig Ungdom, naar man, siger jeg, uden med Hr. Liunge at tilsiddesætte disse Hensyn, spørger om det vilde have været conseqvent – ja om det vilde have været forsvarligt, at lade denne Mand vedblive at være Lærer i Statsoeconomien, saa er det indlysende, at der bør svares nei; thi den Mand, hvis offentlig erklærede Anskuelser Staten maa misbillige, ber den ikke betroe at undervise Ungdommen i Foredrag, med hvilke ingen Control er muelig. At Danmark derved skulde have lidt et uerstatteligt Tab er en Mening, som neppe nogen vil deele med Hr. Liunge, med al Agtelse for en Enkelt, kan man dog vel finde andre Mænd i Danmark med, i det mindste ligesaa megen Duelighed og Kundskab. Hr. Liunge griber forresten Leiligheden til at udskjelde Nogle, som han kalder Conservative, og dette Krigspuds er mindre dumt end fra andre Sider at misbillige. Ligesom nemlig samtlige Hr. Liunges Skri vener, der vedrøre det Offentlige, synes at gaae ud paa at indbilde Publicum, at der gives et Oppositionsforhold mellem Regjeringen og Folket i Danmark, saaledes fingerer han nogle Personer, som han kalder Conservative, og henvender nu til disse de Udladelser, som man let seer, at han vil have ganske anderledes forstaaede; fordi der er hørt et løst Rygte om, at en Fraværende skulde have skrevet en Artikel i et fransk Blad, saa skammer Hr. Liunge sig ikke ved at berette, at de Conservative skulle have udspredt en forsætlig Logn i denne Henseende. Fra hvilke noble Motiver man maa udlede slige Beretninger behøver ikke nærmere at paapeges. Hvad Hr. Liunge tillader sig at tilføie om en anden Embedsmands Ansættelse, er ikke lidet characteristisk for Kjøbenhavns=Posten. - Om dette Embede var nødvendigt eller ikke er i Følge dets Beskaffenhed et Spørgsmaal, hvorom ene og alene Regjeringen kan have en Mening. Dog ei blot en forkastelig Anmasselse falder Hr. Liunge til Last, han fortjener i endnu høiere Grad at dadles for de uanstændige Yttringer, hvormed han paa sædvanlig forbeholden Maade, søger at kaste Skygge paa en Embedsmands Duelighed og derved paa den Regjering, der har beskikket ham. Ved Skumlerie forstaaer man uden Tvivl den foragtelige Færd, der angriber en Mands Rygte fra lumsk Baghold eller med Underfundighed, der gjør directe Forsvar umueligt. Kjøbenhavnspostens Redacteur arbeider saaledes stadigt paa at vise Regjeringen Nødvendigheden af det forventede Tillæg til Trykketriheds-Anordningen.