Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-03-23
Da de Kongelige Godser paa Rytterdistricterne i Aaret 1767 bleve solgte, kom Raden ogsaa til Vitved Sogn i Aarhuus Stift. Der som andensteds var det almindelige Ønske, at man turde selv kjøbe, enhver Mand sin Gaard. Saa aldeles som man siden har fundet, at Priserne den Tid vare særdeles taalelige for Kjøberne, saa fandt man dem dengang, efter daværende Vane og Forholde, høie nok, til at Beboerne mangesteds ikke turde være Kjøbere selv. Ogsaa i forbenævnte Sogn var man tvivlraadig om, hvor høit man turde gaae, førend man gav Slip paa det Haab, at komme selv i Besiddelse af sine i Fæste havende Bopæle og Jorder. Beslutningen var vigtig den gjeldte deres hele Fremtids Stilling. Hvad Under, at denne Sag var fælles Gienstand for Samtalerne i deres Sammenkomster, mangfoldige Gange, saavel blant Koner som Mænd, Ved at høre om Priserne andensteds, blev da Spørsmaalet om, hvorhøit man turde gaae, før man underkastede sig den uvisse Skjebne ved at Fremmede bleve Kjøbere af deres Gaarde. Som bekjendt, blev den halve Kjøbesum indestaaende, mod Forrentning, den anden halve blev at udtælle, men maatte da af den, der maatte laane Pengene dertil, andensteds erlægges Renterne af. Den Udgift af denne aarlige Rentes Tilveiebringelse, saae man med Frygt imøde. Da kom een af Konerne i Tanke om, og gav sig derom i Samtale først med een, siden med Flere af de andre Koner i Byen, hvor betydelig en Besparelse for dem alle det var, naar de dog kunne blive fri for at udrede den Mængde Fødevahre, som der gik mere med ved at sende Folkene til Hove, naar enhver Kone beregnede dette ret, og hun da gjorde det i Penge som kunde undværes, naar man levede samlede hjemme, i Sammenligning mod Hovposens Fordringer, da ville de deraf kunne skaffe endeel til Hjelp til Rente pengene, og naar vi saa, sagde hun, tillige faae vore Mænd til at saae brav Hør=Sæd, skal vi nok stræbe at arbeide det ud, og sælge Lærred til det øvrige af Renten. Efter nogle Samtaler herom bade Konerne deres Mænd, at de ved Auctionen ikke maatte lade sig overbyde af nogen Fremmed, men passe paa, de selv bleve Høistbydende: For Renterne skulde de ikke være bange: den turde Konerne nok tage sig paa at levere deres Mænd, ved ommeldte Besparelse og Flittighed, naar kun Mændene vilde saae dem nogle flere Skjepper Hørfrøe om Aaret, end de hidtil havde været i Vane med endnu. Disse indgik gladelig dette Vilkaar. Mændene kjøbte deres Steder, medens Naboebyernes Beboere lode sig skrække, og fik fremmede Eiere af deres Bopæle og Jorder. Og Konerne holdt Ord. Just een af Byerne i Sognet, Virring Bye var den første, jeg lærte at kjende, nu for nogle og tyve Aar siden, med betydelig Høravl, og Salg af eget hjemmegroet Lenned i anseelig Mængde: dog kjendte jeg ikke denne Anledning dertil, førend den for faa Aar siden blev mig meddeelt af Stiftets Biskop, som ved sine Visitatzer viser huldt opmuntrende Opmærksomhed fordet Agtværdige, der paa ethvert Sted treffes Leilighed til at erfare. Om Hr. Lee's Hørtilberedning. (Af : the formers Journal, August 1815.)Et Brev, hvoraf følgende er Afskrift, er bleven sendt til Secreteren for Hørselskabet i Jrland, for at forelægges dette agtværdige Selskab. Det er derpaa bleven indrykt i de Jrlandske Journaler, for at komme til Hørdyrkernes Kundskab, der i Riget. Efter at have taget Sagen under Overveielse, har Selskabet tillige ladet bekjendtgjøre, at det har indladt sig i Underhandling med Hr. Lee om et fuldstændigt Sæt af hans Maskiner til Hør Hamp, samt angaaende Omgangsmaaden dermed. Det har derhos tilføiet nogle almindelige Regler, betræffende Behandlingen af den nyligen høstede Hør, for at forberede den til de Bearbeidninger, som den siden maa underkastes ved Maskinerne. Men det er ikke mindre vigtigt, at denne uforlignelige Opfindelse, med de uberegnelige Fordele, samt Følgerne deraf, skulle være almindelig kjendt i Storbrittanien, hvor der, i mange Districter, ere allerede avlede betydelige Qvantiteter af Hør og Hamp, hvoraf Dyrkningen maa, ved Hielp af denne nye Maade, blive uendeligen udvidet, og tillige derhos blive en ny Kilde baade til Fordeel for den Enkelte, Dyrkeren selv, og til Velstand for Nationen, samt aabne nye Udsigter for Landboeflid, give vore Manufacturer ny Kraft og derved nye Fordele for vores Handel og Seilads, ved Frembringelsen hos os selv af et raa Material, som er uundværligt, og for hvilket vi hidtil ere afhængige af fremmede Lande. Med denne Overbeviisning, stærkt indpræntet i Hjertet, ansee vi det som en Pligt, vi skylde vore Landboelæsere og vort Fædreland, at bidrage vor Deel til Publiciteten deraf, især da det tillige er læst i andre Bekjendtgjørelser.