Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-02-08
J Søndags Aftes havde Kjøbenhavnerne Leilighed til at gjøre fuldkommen Bekjendtskab med Violoncellisten Kellermann, der rundtom fra Provindserne havde samlet sig Laurbær, hvis Varighed han vilde prøve for Hovedstadens Domstol. Hans mageløse Virtuositet i Forbindelse med den høieste Grad, af Elegance og smukt Foredrag, vandt ham et stormende bifald, og han blev til Slutningen fremkaldt. Han har vidst at tilegne sig det Bløde og Behagelige i Bulls Spil (med hvem han har reist i længere Tid) uden derfor at have optaget det Bizarreri der unægteligen saa ofte afløste det Smukke og Smagfulde hos Bull. Naar dertil kommer, at Violoncellen i sig selv er et meget indsmigrende Jnstrument, saa er det nok rimeligt, at det Jndtryk, Kellermann har gjort paa sine Tilhørere, kan maale sig med Begeistringen for Ole Bull, idet mindste er den meget mere udeelt. Kellermann er en Jyde, født i Randers. (Meddeelt.)– J disse Dage er der udstædt en Jndbydelsesplan til Khvns Borgere om at yde Bidrag til paa en passende Maade at vise Landsoverretsassor Algreen-Ussing Stadens Taknemmelighed for hans Dygtighed a. i Stænderforsamlingen. (Meddeelt.)- Om det Fruentimmer, der formedelst Brandstiftelse i Lille-Værløse, hvor 5 Huse aldeles afbrændte (for at sætte sig i Besiddelse af 11 Rbd. som en fattig Undertagsmand havde sammensparet sig, og som sagde at være bleven forlokket dertil at hendes 73aarige Bedstefader. See Avisen No. 19) erfares endvidere i Bladet Dagen: "Saasnart begge Jnqvisiterne (Brandstiftersken og hendes Bedstefader) vare komne ind i Blaataarn, viiste sig Virkningerne af Arrestlivet, thi kort efter tilbagekaldte Arrestantinden sin Tilstaaelse om Tyveriet og Jldspaasættelsen, og paastod, at begge Deele vare forøvede af hendes Halvsøster, der neppe havde fyldt sit 15de Aar. Hun var i Arresten kommet til at sidde sammen med 3 andre Fruentimmer (de To henhørende til den berygtede Ole Kollerøds Compagnie), der havde forklaret hende, at hun godt kunde tilbagekalde sit forrige Udsagn, samt instrueret hende om Hvad hun i det Sted skulde foregive. Men det befandtes, at det var en falsk Bekyldning mod Søsteren, der var aldeles uskyldig. Derimod vedbliver Arrestantinden sin Sigtelse mod Bedstefaderen, som fra Barnsbeen, efter hendes Udsagn, har forledt hende til at stiæle, og har truet hende med at kløve Panden paa hende og hendes Barn hvis hun aabenbarede Noget af hvad hun vidste om ham. Han skal saaledes, efter Datterdatterens Forklaring, engang have stukket Jld paa et Huus i Lille=Vær løse, hvor da, Huse afbrændte. Skjøndt adskillige Omstændigheder bestyrkede disse Sigtelser, kunde Bedstefaderen, der stadigt vedblev at benægte, dog ikke overbevises, og maatte derfor igjen sættes paa fri Fod. Arrestantinden er frugtsommelig. Ogsaa i denne Begivenhed har Remesis viist sig paa en egen Maade, thi det Øiemed, hvori Jlden blev anlagt, nemlig at tilintetgjøre Sporene af Tyveriet, mislykkedes. Skrinet, hvoraf Pengene vare stiaalne, fandtes nemlig ubrændt i Husets Ruiner; men det, at det fandtes opbrudt, ledede den Bestiaalne paa Tanken om Tyverie og Mistanke til Tyven, og ved at efterspore Omstændighederne ved dette, blev Forbrydelsen opdaget.