Jyllandsposten, 1840-10-02
Af denne og flere Grunde morede jeg mig fortræffeligt paa Seilladsen, som forleden Søndag blev foretaget med Paquetten Anders Sandøe Ørsted, og dette indseer Du saa meget bedre, som Du veed, at jeg ved saadanne Leiligheder altid er af dem, der glæde sig med de Glade, og dog maa jeg tilstaae var jeg slet ikke rigtigt tilpas paa hele Touren, som formodentlig grundede sig deri, at jeg ikke i mangfoldige Aar har været paa Søen og i det Hele taget slet ikke taaler Søture, de være nu korte eller lange. Jeg maatte derfor i al min velbehagelige Tilfredshed, dog meere end jeg ønskede det, indeslutte mine Tanker hos mig selv, hvorved jeg uvilkaarlig gaves Leilighed til at anstille mange krydsende Reflectioner, hvoraf jeg dog vil meddele Dig enkelte, som tildeels skylde deres Ophav den fremmede Standpunkt paa Skibet, hvorfra jeg snart fra Dækket overskuede den overraskende Aarhuser Havbugt og snart kastede Blikket paa den nære glade Omgivelse. Veiret, veed Du, var skjønt, de velgjørende September=Solstraaler, som for mig ere de meest qvægende, oplyste paa det Herligste hele Havfladen og den magnifique Omegn. Aldrig har jeg fra Landjorden gjort mig det Begreb om Kystens Skjønhed, som her paa engang gik op for mig, da vi seilede mellem Mols og Aarhuus. Mit Blik dvællede længe ned af den yndige Kalløvig, som med det rige Opland frembyder saamange yndige Skovpartier, Herregaarde og Kirker, hvoriblandt jeg halv i Drømme i Tankerne fremmanede det gamle ærværdige Kalle Slot, hvoraf der nu dog kun skal være Ruiner tilbage. Ja mit Øie dvællede saalænge op ad denne smilende Havbugt, at jeg tilsidst ret fandt Høiagtelse for den bekjendte Gudinde Hertha, der, som fortælles i de gamle Krøniker, saa ofte foretog Seil ladsen mellem Sjølund og Cimberland, at man kaldte Bugten op efter Herskerinden Herthas Viig, da hun skal have yndet denne over alle Andre. Blikket paa Mols er ogsaa af Jnteresse, hvor stolte imponerende Bakker hæve sig tæt ved Stranden. Det aabne Hav, som udbreder sig sønder herfor, giver Tanken først det frie Spillerum, som gjør enhver Situation indesluttet, der mangler samme. Længere mod Syd kommer Øerne Thune og Samsø, som i deres Afstand frembyde Øiet et kjært Hvilepunkt. Men hvor overraskedes jeg ikke, da jeg, ved endeligen at dreie mig mod Vesten, tiltaltes af den fortryllende skovklædte Kystegn, som med sine Bøgelunde, der omkrandse Markerne, paa det meest henrykkende frydede min hele Sands. Hertil kommer den fortræffelige Virkning, som de bratte Klinte, saavel i Marselisborg som Riisskov, frembyde i Forening med Skovenes skjønne Leie paa Bankerne, som henimod Skaade endog voxe til betydelige Høider, hvoriblandt den høieste Punkt Jelshøien kneiser over alle de andre. Og hvor ligger dog nu ikke Aarhuus brillant situeret i denne skovkrandsede Havbugt, som er den meest gran disse i Danmark, Hvor tager ikke den ærværdige gamle Domkirke sig majestætisk ud, med dens fladtrykte gothiske Hue paa og den rare mørkebrune kirkelige Kjole? Den hæver sig ret med sin stolte Kirkebygning over de andre Bygninger, som Peterskirken over Rom, og som Guds Huus bør hæve sig over Verdensbørnenes, kun Skade at selve Spiret i ældre Tid skulde styrte i Gruus, da det Nærværende noget nær er saa grimt, som det kan være. Men Du kan troe, jeg ved denne Beskuelse ret gjorde lang Hals, for i den gamle Kirkes fjerne Baggrund at blive Landets berømteste Bjerg vaer, hvilket dog ei vilde lykkes mig, da jeg for sildig anstillede denne Observation, som kun med Held kan anstilles i mere nordostlig Retning fra Byen, da Himmelbjerget kun igjennem en vis Kløft i Linie med Brabrandtersøen kan sees fra Havet. Dog, som sagt, dette henrivende Panoramas Betragtning var mig uvurdeerlig og evig uforglemmelig, og jeg lovede ved mig selv, at der, om jeg lever, ikke skal hengaae saa mange Aar af mit Liv, uden at jeg engang imellem skal opfriske det med en eller anden Søtour. Ved Siden af disse udenvels Reflectioner morede det mig nu ret af Hjertet, at kaste Blikket paa det fornøiede Reiseselskab, som med Spøg og Munterhed, Sang og Taler ja Dands, paa den bedste Maade forstod at amusere sig, da saavel Ældre, som Yngre, ja endog Børn viste det charmanteste Humeur. Derhos var det ret en sand Fornøielse at beskue dette meget smagfulde Seilskib, som var mig saameget mere paafaldende, som jeg paa min sidste Seilstour i Aaret 1819 til Kallundborg endnu opbevarede den meest levende Jhukommelse af de ældre Smakker, som i al deres Simpelhed ene og alene vare indrettede for Studepersonalet og kun gave Passageren Valget af, enten at sidde paa de let væltelige Bænke paa det aabne Dæk, eller krybe ned af Studetrappen i det stinkende Rum.