Jyske Efterretninger, 1823-01-16
J en afsides liggende Bondehytte befandt Konen sig en Dag allene hjemme med begge Børnene, medens Manden var paa Jagt. En Betler, som var bekjendt der i Egnen, besluttede at benytte sig af den sine Lejlighed, for at tvinge Konen til at udlevere ham Mandens Penge. Efterat denne godmodige Kone først har beværtet ham med Spise og Drikke, antager han en bydende Tone og kommer frem med de sande Hensigter af sit Besøg. Konen undskylder sig i Førstningen med hendes Mands Fraværelse og at hun ingen Penge har; men da Tiggeren gjør Mine til at ville med Brødkniven tvinge hende til Bekjendelse, erklærer hun sig beredt til at ville levere ham de Penge, hun har, i hvilken Hensigt hun sætter en Stige til Luftslugen, foregivende at hun havde dem gjemt deroppe. Men da hun først er kommen derop, trækker hun hurtig Stigen op til sig og sætter sig derved i Sikkerhed for Røverens Efterstræbelse. Forgiæves bander og truer han, hun agter ikke derpaa; men af en bjævelsk Jndskydelse griber han nu et af Børnene og sværger dyrt paa at lemlæste og myrde det, hvis hun ikke strax forlader sit Fristed og leverer ham de belovede Penge. Paa den ene Side virkelig ikke istand til at tilfredsstille ham og paa den anden Side ikke tiltroede ham Umenneskelighed nok til at hævne sig paa de uskyldige Børn, bliver hun paa Loftet og søger imidlertid at rive Hul i Taget, for derudaf at raabe om Hjelp. Men Umennesket fuldfører virkelig Skjændselsdaaden og skjærer Næse og Øren af Børnene. Deres Jammerskrig sønderslider Moderhjertet; men at hjelpe dem er en Umulighed; Fortvivlelsen giver hende kun Kraft til at fordoble sine Raab om Hjelp. Uhyret myrden siden de lemlæstede Børn og forkynder Moderen med Haanlatter den fuldbragte Daad. Jmidlertid har en Reisende, en Officeer, hørt Konens fortvivlede Skrig; han holder stille og afsender sin Tjener, for at erkyndige sig om Aarsagen. J det Tjeneren triner, ind i Hytten, styrter Tiggeren ham imode og støder ham Brødkniven i Maven, saa at han uden at give Lyd fra sig tumlede om paa Gulvet og opgav Aanden. Nogen Tid efter kom ogsaa Officeren, som ved sin Tjeners lange Udeblivelse endelig havde bestemt sig til selv at undersøge Sagen. Han kommer og seer med Afskye det anrettede Myrderie; Niddingen vil undvige, men Officeren stiller sig med den blottet Kaarde ved Døren, for at forhindre ham derfra. En Kamp opstaaer imellem Begge, og et Sabelhug koster Morderen alle Fingrene paa den høire Haand saa at han taber Kniven, men benytter i samme Øjeblik Lejligheden til at smutte ud af den aabne Gade, dør. Konen var imidlertid sprungen ud igjennem Aabningen paa Taget og løben til nærmeste Landsbye, for at kalde Folk til Hjelp. Paa samme Tid kommer hendes Mand af den modsatte Kant hjem fra Jagten og møder underveis den blodbestænkte Morder, hvis Udseende rigtignok fraverer ham; men i hvem han strax gjenkjender en bekjendt Betler af Egnen. Denne Hykler skjuler sin Forvirring under ynkelig Jamren, og siger, i det han viser ham sin singerløse Haand: "Til hjem til din Hytte, En Røver er i din Fraværelse brudt derind, har myrdet dine Børn og en Fremmed, som var ilet dem til Hjelp. Ogsaa jeg var i Livsfare; men slap, som Du seer, lemlæstet fra ham!" Den fortvivlede Fader hører Jntet mere; men styrter med Bøssen i Haanden til sin Hytte. Jgjennem den aabne Dør bliver han Officeren vaer ved Siden af fine myrdede Børn, antager ham naturligviis for Morderen, lægger an- og skyder ham, Konen er imidlertid paa Tilbagevejen med den fra Landsbyen hentede Hjelp. Hun hører Skudet, iler til, seer Officeren falde og udbryder jamrende til sin Mand: "O Gud, hvad har Du gjort Du har ihjelskudt vor Beskytter; ikke han, men Betleren ere vore Børns Morder!" Dybt rystet ved sin uforsigtige Handling, staaer den ulykkelige Mand nogle Øjeblikke ubevægelig, falder derpaa baglænds om og døer af Slag. - Dog bort med dette skrækkelige Malerie, Hvorfor videre udmale det, da Tanken derom alt er rædsom nok. - Ophavsmanden til al denne Jammer har ved Flugten unddraget sig fir Straf, men Hævnens Engel vil sikkert ramme ham, gens Afgang laae 300 s. se, Kirken og Raadhuset allerede i Aske. Sen Efterretninger har man ei derfra. Kongen sendt ufortøvet sin Adjutant, Major Witelock, did med Penge understøttelser for de Brandlidte. - Fra 6 thenborg skrives under 22de Debr. Følgende: ". defangsten viser sig meget heldig iaar. Efter de le forfattede Optegnelser, er der i Løbet af forrige fanget i Nordre Skærgaarden 1600 Tønder Sil og i Søndre=Skærgaarden 600 Tønder, I An saakaldte Nørre-Trakten synes Silden at stimelige i større Mængde end man kan fange. Prisen for de fangne Sild er 1 Rbd. Banco for Maaltønden, og trad den finder rask Afsætning til Saltning. Et han Fra Poststationen Borowitsch i det Pleskausine Gouvernement meldes følgende Optrin, som fanrax, Sted ved Keiser Alexanders sidste Gjennemreise: En deel Bønder, som ved Keiserens sidste Nærværelheri d. A. havde villet standse hans Eqvipage og har de gjort sig skyldig i et oprørsk Forhold, havde at 3 sammenrottet sig, for med Nagt at skaffe sig Aucatentse hos Keiseren og klage over deres Herskab. Kied og seren befalede et Detaschement Tropper sendt derhen, brog for at befrie ham for dem. Det skeete; Stationectbr. blev omringet, og alle Jldesindede nægtedes Tilladelpot ha til at nærme sig. Jmidlertid skaffede dog 40 af den kjærbunder fremmede Navne og falske Foregivender, siede 175 Adgang til den nærliggende Kroe, hvor de styrkedogis sig til deres forehavende. Officeren fik Kundskab gnen. derom, omringede Kroen, og befalede dem at boCorsøe gjerne sig; men de satte sig til Modværge. Under nepræstfrygteligt Haandgemænge blev en Soldat dræbt, Holmer tre Bønder og een Soldat dødelig saarede. De forhandebittrede Bønder kastede i Flugten de halvdøde Mene geistnesker paa Landeveien, hvor Keiseren maatte passeng blom forbi. Denne saae med Uvillie og Skræk de Midan ved handlede, forlod sin Vogn og overgav dem til sinen. Livlæges Omsorg. Han lod sig dernæst underrette kildri om alt det Passerede, og Sagen blev taget under, i Behandling for Domstolene. Forfatte J Leipzig har man havt en Ulvejagt. Fra et og Aar reisende Menagerie var en Ulv brudt ud af sit Buusforfrer og spadserede omkring i Byen. Skjøndt den var megenskaget tam, blev Skrækken dog almindelig. Flere tuhedenge sinde Menneskeer kom derved i Bevægelse, deels Minde. ses eft. Frygt, deels for at fange Dyret, der langt om lænk Slage grebes i et Bogtrykkerie, hvor han tilsidst vari tyet ind, til største Skræk for sammes Personale Talomder over Hals og Hoved reddede sig igjennem Vinhed har duerne; dog blev en af Typograferne skambidt de Haanden, men lykkeligviis var det al den Skade Uddense. ven gjorde paa hele dens Spadseretour.