Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1833-08-08
Politiske Efterretninger. Jtalien. Man kan betragte Jtalien, som Revolutionernes Vugge, thi der er der neppe noget Land, hvor saa hyppige Oprør og Tumulter have fundet Sted som der, men i Almindelighed bære Revolutionerne et andet Præg end i Frankerig, der kjemper Folket for sine Rettigheder og Jnstitutioner, i Jtalien derimod er det ofte et eller andet aristokratisk Partie i Staten, der af egoistiske Jdeer oprører den uvidende Pøbel og søger at udføre deres ærgjerrige Hensigter, hvad der ogsaa ofte gjor disse Revolutions-Forsøg Miniature, baade beklagelsesværdige og latterlige, er den Feighed, hvorved disse Projecter udføres, og hvoraf Følgerne almindelig blive, at en Mængde Jndividuer blive compromitterede og ulykkelige, desuden tilsigtes her ofte ingen sand Forbedring i Statsbestyrelsen; men ofte kun en Forandring i samme. Sielden have Revolutionerne heldige Følger for det ulykkelige Land; hvor de finde Sted, de ryste dette dybt og hvormange ere ikke Offerne. Ophavsmærdenne for en saadan Revolution have derfor et skrækkeligt Ansvar, og i Almindelighed blive de selv et Offer for samme. En Hovedaarsag til de almindelig herskende Uroligheder i Jtalien, er den Jesuitisme og det Munkeaag, der næsten overalt hviler saa trykkende paa alle Stænder. J flere italienske Stater haves 2 prædominante Authoriteter, nemlig den kongelige og den geistlige Magt, den Sidstes bekiendte jesuitiske Principer gaae kun ud paa at hæve sin Myndighed, selv paa den kongelige Magts Ruiner, hvis denne er dem til Hinder, da ethvert Middel, selv det stændigste, er dem tilladt, for at opnaae Øiemedet. Til den Ende holdes Folket i den største Uvidenhed og Overtroe, Skrifter, der kunne oplyse det om Menneskets helligste Rettigheder, ere forbudne at indføres, de lavere Folkeklasser vedblive derfor at staae i den Formening: at Præsterne og Munkene have Nøglen til Himmerige i deres Haand, Afgifter til Klostere, Messer og Kirker opsluge der alt hvad den Fattige kan fortjene, og de rigeste og meest indbringende Landeiendomme ere tilmed i den mægtige Geistligheds Hænder; udgjør nu denne en Deel af Adelen, som er ofte Tilfældet, og forener den kongelige Magt sig med Geistlighedens til et fælles Øiemeed, saa maa en saadan Nation være ulykkelig. Med Tidsaanden og en høiere Gra af Oplysning, steeg ogsaa Folkeslagenes Fordring. paa en human og liberal Regjering, selv i det aandsmørke Jtalien udbredte en Straale sig, og denne lader sig ikke forene med enkelte Regjerings Principer der – see her Hovedgrunden til den urolige Stemning i flere af Jtaliens Egne. Den seneste Sammensværgelse i Neapel har imidlertid ikke foranførte Aarsag foranlediget, men snarere det Neapolitanerne egne Letsind, hvorfor ogsaa en fransk Forfatter, ved forrige Revolution udgav en Piece om den 43de Revolution af det troe Folk i Neapel. - Kongen af begge Sicilierne, H. M. Kong Ferdinand 1., en ung Fyrste paa 23 Aar, er en Mand af en ædel og oplyst Tænkemaade; lige siden hans Regjerings Tiltrædelse i Aaret 1830 har han anvendt Alt, for at gjøre sin Folk lykkeligt, selv Neapolitanerne tilbad deres Fyrste. Ved hans Forhold; da det var bekjendt at en Sammensværgelse var i Gjære mod hans Liv, viste han Aandsstorhed; thi da Armeen i en Addresse til ham, søgte at tolke deres Hengivenhed og Troskab, løb hans Svar til Krigs- og MarineMinisteren: "at fordi nogle militaire Personer, vare anklagede for en skjendig Forbrydelse, saa havde dette ingenlunde forringet hans Agtelse for Armeen og Flaaden; tvertimod havde han nu meer end nogensinde fordoblet sin Tiltroe til de Militaire, da det var sammensat af Officerer og Soldater, der ville sætte sin Ære i at forsvare deres Monark." (Kongen viste ogsaa denne Tiltro, ved at tilbringe hele Dagen og Natten, da denne Sammensværgelse var bleven bekjendt, i Leiren). Ved fornævnte kloge Svar, hvor ikke en Stavelse, af Trudsel udbredte Skræk eller hemmelig Efterforskning blandt Familierne, bleve alle de slemme Følger af Conspirationen tilintetgjorte, de faa Skyldige bleve overgivne til Retten, og Alt gik sin rolige Gang. Kongen har indført store Besparelser i alle Statsbestyrelsens Grene, saaledes er indført et nyt Militair-Reglement, hvorved 100,000 Ducatos aarlig bespares for Statens Kasse. - J Henseende Tildragelserne i Sardinien, da indeholder Münchener politiske Tidenderet diplomatiske Actstykke derom, som siger: at allerede ved Kongens Thronbestigelse indledtes i hans Stater en Sammensværgelse, hvis Hensigt var at omstyrte Regjeringen og sætte en Republik i dens Sted, Politiet var paa Spor, og nogle Maaneder senere opdagede man, at Middelpunctet for Complottet, var i Kongens Pallads selv, hvor flere af Livgarat af over en den havde fattet den forræderiske Hensigt at myrde ham; men da man erfarede at Antallet af de Sammensvorne var ubetydeligt, og at de ikke stode i nogen Forbindelse med Udlandet, troede Kongen uden Fare for sine Stater at kunne benaade dem, Hovedmanden for Sammensværgelsen lod han blot sætte paa Fæstningen og 20 Officerer af Livgarden bortfjerne. Neppe vare imidlertid 2 Aar igjen henrunde, førend der igjen blev opdaget en ny Sammensværgelse i Armeen, som gik ud paa at myrde Overofficererne, i deres Sted at sætte Subalterne og Underofficerer og at omstøde Tingenes nærværende Orden. Ved frivillige Udsagn og Politiets Undersøgelser erfare se man, at det hele var en udstrakt Sammensværgelse, der selv stod i Forbindelse med Udlandet. Hs. Majestæt fandt nu, at hurtige og strænge Forholdsregler vare nødvendige, Krigs retter bleve nedsatte, hvori en General, Stabsofficerer og 2 Captainer og en Auditeur havde Sæde, denne Krigsrets Forhandlinger holdtes offentlig, og Retssalen var stedse fuld af Tilskuere. Forøvrigt ere hidindtil kun 17 Person, ner arresterede, og 12 dømte til Døden, som alle have tilstaaet deres Forbrydelse. Foruden de arresterede Officerer have 2 Officerer, Underofficerer og 200 Jndividuer af forskjellige Stænder som compromitterede begivet sig til Udlandet, dette er de sande Omstændigheder som flere Journaler have søgt at fordreie, og søgt at fore den offentlige Mening vild, ved at udlægge dem paa den ugunstigste Maade. Franske Blade derimod paastaae at over 2000 Mennesker ere fængslede, og at de Fangne behandles paa den grusomste Maade, samt Regjeringen har feilet i, paa de øvrige Stænders Bekostning, at hæve Adelen og Geistligheden, at al Aandsfrihed skal være forbuden, og den strængeste Censur herske ved Jndførelsen, af trykte Skrifter o. s. v.; men dette er vistnok overdrevet. - J Kirkestaten er alting ved det Gamle; Hs. Hellighed kan, uden at rest kere at miste sit Liv, ikke foretage de nyttige Indretninger og tilstaae sine Undersaatter de Jnstitutioner som de fordre, og som tildeels vare dem lovede, imidlertid har Hs. Hellighed besluttet i de 4 Legationer Bologna, Ferrara, Ravenna og Forli at oprette et Corps af pavelige Frivillige, for, som det hedder, at give hans troe og redelige Undersaatter Leilighed til at medvirke til den offentlige Roligheds Opretholdelse; dette synes og saa at være nødvendigt, da Roverier paa Landeveiene have saaledes tiltaget, at Jngen kunne reise uden stærk Militair Escorte. J Modena har det, efterat man for ethalvt Aarstid siden hængte og skjød endeel Statsborgere, været temmelig roligt; men Hertugen synes at leve i en vedvarende Frygt for Sammensværgelser, og Enhvers Skridt, bevogtes derfor strængt; medens det, med Undtagelse af enkelte Bøger, kun er tilladt at læse Legenderne og Hof- og Statscalenderen. Som et Beviis paa Politiets store Aarvaagenhed der, kan anføres: at da den berømte Maler og Directeur von Cornelius, tilligemed sin Søster og en voxen Datter, for nylig kom paa sin Reise til Moden, og deres Passe som sædvanlig vare viserede og befundne rigtige, havde han om Aftenen i det Anberge hvori handagerede begivet sig til Roe med begge Damerne, idet Værelse med tvende Senge; de trætte Reisende laar allerede for i Slummer, da midt om Natten Doren udligen fløop paa vid Væg, Politiet, ledsaget af Værten, styrtede ind og ilede hen til Sengene, hvor Alle vaagnede i den største Forskrækkelse. Pi en, som endnu var oppe og just var ifærd med at klæde sig af, havde skjult sig bag et Skjermbrædt; men her var ingen Barmhiertighed, – hun maatte frem og lade sig belyse. Paa Cornelius's alvorlige Forestillinger og Klager, blev der koldt svaret: at Politiet havde Ret til at eftersee om de i Passene betegnede Personer ogsaa virkeligen vare der. (Redacteuren.)