Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-07-01
Tusindfryd af Himmelfrø, Sjælens høie Glæder. Hil Dig paa Din glade Fest, Christians tro Veninde: Hil Dig, hvor Du elskes meest, Hjerternes Fyrstinde! Hjerter vandt Du trindt paa Jord: Dig den Lod blev givet; Kjærligst favner Dig dog Nord: Norden gav Dig Livet. Her, hvor Fredrik Fredegod Vang og Slette freder, Hvor Maria Dannebod, From for Danmark beder. Her ved Christians Side Du Dannerfolket fryde. Længe Sorgenfri som nu Af Din Priis gjenlyde! Reisen med Dampskibet. (Fortsættelse; see forr. No.) Medens jeg saaledes havde talet med Hollænderen angaaende Tarveligheden og dens velgjørende Følger, sad ved Siden af mig en Mandi graa Pantalons, grøn Trøie, og med en Barret af violet Fløiel paa Hovedet, som havde hørt ethvert Ord, vi talede. Da Hollænderen, var gaaet, sagde den Ubekiendte: denne Samtale morede mig meget. Jeg har selv været i Holland, og fundet Alt, hvad Manden sagde, ved Erfaring stadfæstet. Der er Sparsomhed en Cardinaldyd, og den, som ikke vil arbeide, maa sulte ihiel. Men enhver Dyd, som overdrives, kan let blive til en Udyd. Mine Landsmænd, kunne have deres Feil, men med al deres Feil sætter jeg dem, i det Hele taget, dog høit over Hollænderne. – "Tør jeg spørge, min Herre, hvad Landsmand De er, sagde jeg. – "Jeg er Dansk, svarede han, og har altid anseet det for en Lykke og Ære at være det. Jeg har nu reist den halve Klode rundt, thi mit Valgsprog, er: nihil jucundum in vita, nisi qvod reficitvarietas, Jngen Behagelighed i Livet uden den, Afvexlingen yder! Fra mit attende Aar af har jeg ikke gjort andet end vandret. Min lille Arv har jeg anvendt paa Reiser, og jeg tør sige, at jeg ikke har anvendt den frugtesløst. Mit hele Liv har hidtil lignet en Trækfugl. Om Vinteren opholder jeg mig i Almindelighed i de store Stæder, og søger at erhverve mig ved mine faa Talenter saa meget, som jeg behøver Sommeren over. Aldrig saasnart er Foraaret kommet, førend jeg trækker afsted. Uden andet Reisestipendium end det, jeg selv seer mig istand til at forskaffe mig, ved eget Arbeide, har jeg været i Paris, London, Berlin, Wien, Rom og de fleste øvrige europæiske Hovedstæder." – "Hvad er da egentligen Maalet for Deres Reise, sagde jeg I Almindelighed reiser man hos os, for at udvide sine Kundskaber i et vist bestemt Tag." Mit Fag, svarede han, er hverken Philologie eller Lægevidenskab, hverken Archæologie eller Theologie, hverken Oeconomie eller Financevidenskab - mit Studium er Mennesket, og dette har jeg med Pope altid anseet for Menneskets værdigste Studium. Hvorledes har De hidtil da fundet Mennesket", spurgte jeg J Physiognomie, svarede han, temmelig eens overalt, men i de enkelte Træk høist forskjelligt, hvor jeg end kom hen. Disse Træk er det, jeg samler, og som jeg engang, om Himlen forunder mig Tid og Leilighed, agter at beskrive i et eget Værk. "De vil altsaa ikke skildre Landenes forskjellige politiske, occonomiske og religiøse Tilstand, Aldeles ikke, sagde den Ubekjendte. Politiken er næsten overalt eens. Allevegne gjelder Magten, allevegne maa den Svagere lyde; Maaderne, hvorpaa Magten udøver sit Herredømme, kunne være forskjellige, lidt meer og lidt mindre overeenstemmende med Billighedens og Menneskelighedens Bud; men Tingen i det Hele skifter kun Farve, ikke Natur. Den occonomiske Tilstand har jeg ikke anseet for vigtig. Hver Plante, hvert Dyr er skabt for sit Clima. Den ene Himmelegn kan, ved at tilegne sig den andens Naturfrembringelser, vel blive rigere, men ikke lykkeligere. Hvad har Europa vundet ved Americas Skatte? Dets Guld har forøget dets Ulykker med dets Fornødenheder, og det Folk, der først blev dets Herrer, faldt som dets første Offere. Ligesom Guldet forgiftede Kilden til Europæernes moralske Lykke, saaledes forgiftede. en vis americansk Sygdom Kilden til deres physiske Velvære. Selv de uskyldige Kartofler bidroge kun til at skabe en ulykkelig Overbefoltning i Jrland. Den religiøse Tilstand i O forskjellige Lande havde kun interesseret mig det Tilfælde, at jeg ikke paa de fleste Steder i den Henseende var stødt paa Misbrug, der hverken fortjente Efterlignelse eller Optegnelse. For mig var altsaa intet Studium vigtigere, end Mennesket, saaledes som det kom fra Naturens Haand. Hvad bryder jeg mig om, hvo der har bygt Pyramiderne, hvor høje eller hvor gamle de ere eller om Nilens Kilder, om gamle Haandskrifter i Vaticanet, om det hindostanske Sprogs Slægtskab med de nordiske Kan alt Saadant lægge et Solgran i den menneskelige Lykkes Vægtskaal, Nei, Mennesker det er Verdens Gaade, værdig at opløses af Englene selv. Blumenbach har vidst med Møje og Anstrængelse at forskaffe sig en Samling af Hjerneskaller, ligge fra den oplyste Europæers, der maaler Stjernernes Høide, indtil Pescheræhrens, der neppe kan tælle til Fem. Men til hvilken Nytte. De haarde Former betyde intet, vise i Grunden ingen Aandsforskjellighed; kun det levende Menneske maa studeres, naar vor Menneskekundskab skal udvides, og derfor har Menneskestudium altid været og skal ogsaa altid blive Maalet for mine Reiser, Dette reisende Perpetuum mobile, fuldt af Jld og Enthusiasme, dannede en morsom Contrast mod den kolde og phlegmatiske Hollænder, som ikke syntes at reise i andet Øjemed, end for at kjøbe Rapsæd og Korn, og som, hvis disse to Artikler ikke havde været til, aldrig havde sat sin Fod over sit kjere Hollands Grændser. Neppe havde den Ubekiendte endt sin Lovtale over Menneskestudium, førend en ved Siden af ham siddende lang, smekker Mand med et Par temmelig tykke Been, magert Ansigt, hulle Øine, indfaldne Kinder, furet Pande, indsvøbt i en tyk Calmuk Overkjole, der hele Tiden havde siddet taus og just ikke lod til at finde synderligt Behag i den Ubekiendtes Tale, begyndte at aabne Munden. "Jeg miskjender, sagde han til ham: "min kjere Anton, aldeles ikke din Jver for at studere Mennesket. Du er endnu ung, og kiger endnu ind i Verden, som et Barn i en Perspectivcasse. Alting forekommer dig saa smukt, saa herligt. Men har Du først, som jeg, et Halvhundrede paa Bagen, saa vil Du tale og dømme ganske anderledes om de skjønne Rariteter, man kalder Verden og Mennesket. Ogsaa jeg har engang lagt mig efter Menneskestudium, men jeg betakker mig for at fortsætte det. Ogsaa jeg har seet Verden, men giver ikke seet mere, end hvad jeg Alt har seet. Havde min Doctor ikke anseet det nødvendigt for min Sundhed at reise til Carlsbad, saa vilde Du ikke truffet mig her. Lad Pope sige hvad han vil, han har sagt saa meget, som han havde gjort bedre i, at tie med. Jeg paastaaer, at intet Studium er mindre lønnende end Mennesket. Naar man kjender det ene, saa kjender man ogsaa det andet. Hoveddrivefjedren til dets Handlinger, de gode, saavel som de onde, er Egenfordeel. Der ligne de sig alle, enten man kommer til Hudsonsbay eller Japan. Jngen af dem giver sin Pære bort, uden at faae et Æble igjen. Deres Dyder og deres Laster udspringe fra denne fælles Kilde. Guld er den Pibe, som de Alle danse efter, ligge fra Fyrsten indtil Betleren. Forresten ere de alle falske, onde, misundelige. De vise sig erkjendtlige kun saalænge de behøve vor Hjelp, saalænge vi migre deres Forfængelighed og Svaghed. Naar de ikke mere trænge til vor Hjelp, afkaste de Masken, og overøse os med Utaknemmelighed. Derfor siger Ordsproget meget rigtig. Man laaner sin Ven og kræver sin Uven, og dette gielder ikke blot om Laan, men ogsaa om hvert andet Venskabsbeviis. Vil man have ret mange Fiender, saa søge man kun at forskaffe sig ret mange Venner. Tro mig, jeg kjender Verden. Har nogen interesseret sig for Mennesker, saa er det mig Jeg er gaaet i Jlden for mine Venner. Jeg har opoffret min Formue og min Sundhed for dem. Men hvorledes er jeg blevet belønnet? De, som skyldte mig den største Erkjendtlighed, viste sig meest fiendtlige. Mine nærmeste Slægtninger bleve mine arrigste Fiender, og de, som jeg drog op af Dyndet, traadte mig siden paa Nakken. Jeg har aldrig trængt til Nogen, fordi jeg altid har vidst at strække Tæring efter Næring; men skulde jeg engang komme til at trænge, saa er min første Bøn, ikke at falde i Menneskenes Hænder. Andre glæde sig ved at see det uskyldige Barn smile; jeg bedrøves derved; thi Erfaringen har lært mig, at allerede under dette Smil Falskheden og Egennytten skjuler sig, og at naar Knoppen engang har aabnet sig, Dødens Frugt lurer bag dens Svøb. Saaledes har Virkeligheden viist mig Menneskene. Og disse Væseners Studium skulde være mit Livs høieste Maal. – Nei, min kjere Anton, jeg vil ære og agte Menneskeformen, elske og tjene alle Mennesker, fordi de ere mine Brødre og Næste, men studere dem – det bevare mig Himlen for Jeg blev ganske forstemt ved denne Hypochondrists menneskefiendske Anskuelser, reiste mig og gik op og ned af Dækket, for nogenlunde at fordrive de mørke Forestillinger, de havde opvakt hos mig. (Fortsættes.)