Jyllandsposten, 1839-07-23
Et selvstændigt Oppositionsblads Hoveddyd er jo dog upaatvivlelig Sandhed i Fremstilling, og hertil frembyder det Organ, der stedse frimodigt og aabent har udtalt sig i Kjøbenhavnsposten, et fast Stempel, hvis djærve Præg ingen Skriftcomitee kan afslibe. Vil nogen Corporation derfor optræde mod et Blad, som dette, og kun nogenlunde opnaae, hvad det tilsigter, for derved at nedsætte dets Væsen og Værd, da maa dens første Angreb directe være rettet mod Bladets factiske Deel og saaledes væsentligen gaae ud paa at bevise, at det paa Sandhedens Bekostning eftertragter Jndflettelsen af Personligheder. Dog, saalænge Kjøbenhavnspostens factiske Sandhed lades antastet – og dette skeer vel af gode Grunde saalænge en navngiven Mand, i Anledning af en samens Sag (som i Nr. 152 d. A.) gives et Vink om, at Publicum befrygter, han er bleven smittet af en vis Aand, der syntes herskende i hans tidligere Omgivelser, hvorden omtalte Sag fremmedes, og han derved faaer Leilighed til i et værdigt Svar at afvise en saadan Frygt, saa doleres der atter over nedværdigende Forudsætninger om en Mands Characteer og Embedsvandel, grundet blot paa hans tidligere Omgivelser." Ret som omen Mands tidligere Omgivelser ikke netop berettige til om ham at nære Haab eller Frygt, Vi kunne nu gjerne for denne Gang slutte disse bemærkninger, der ere fremkaldte ved en af Folkebladet Nr. 16 d. A. af nogle af Skriftcomiteens Medlemmer, efter vor Overbeviisning fremsat ubillig Critik over Kjøbenhavnspostens Angreb, som det hedder, paa enkelte Personers Færd og Characteer, og Tilkjendegivelse af Jen Aand, som ønskes uden for Litteraturen" a. a.; men vi maae dog tilføie, at baade Formanden og Viceforkan man kun lidet ændse smaalige Udpegninger angaaende dets Tone og Aand, som dog aldrig kan ønskes rettet efter Tider og Omstændigheder. Fra ArildsTid var Sandheden bitter, og den Tid kommer aldrig, da den bliver sød, det Blad, som fører Sandheden i sit Skjold, er derfor stedse udsat for, af Mange af blive betragtet med Uvillie og Bitterhed. Tager man nu tillige Hensyn til Nutidens Forfinelse, hvor Complimenter, Kryderi og Spytslikkeri i sine afrundede, nøie afpassede og afmaalte Snegleformer høre til Dagens Orden, hvor det almindeligviis meget mindre gielder selve Tingen, hvorom der handles, end den mere eller mindre pæne" Maade at operere paa: da er det begribeligt, at det efter Nutid og Mode dannede Menneske, hvis fremtidige Lykke begrundes paa Familieforhold, gode Connexioner og mægtigt Patronskab, paa Spørgsmaalet, hvad synes De om Kjøbenhavnsposten; ifølge klog Politik ei kan undlade, i hvor meget Personen end i Hjertet sympathiserer med Bladets gedieg ne Sandhedsfylde, at svare: saa jo, saa saa, og ved saaledes at lade Tungen tvetydig slaae sine Volter vilden Verdenskloge til enhver Tid conservere sit Rygte. Men Kjøbenhavnspostens Navn hverken falder eller staaer ved Nutidens Dom; en taknemmelig Efterslægt vil vide høit at vurdere dets heldige Jndvirkning paa alle Statstyrelsens Grene, men beklageligt er det, at Skriftcomiteen især i nærværende Øieblik har givet sig af med en Critik, der aander en Ubillighed, som man mindst skulde have ventet af det Selskab, der var kaldet til at haandhæve den frie Presses Rettigheder paa en Tid, den er udsat for alle mulige Forfølgelser, medens dog Selskabet ved dette Misgreb har udøvet en Censur af ingen Betydning; et Misgreb, der endnu mere betager Selskabet den Competence, som Journalistiken ingenlunde bør anerkjende eller ydmyge sig for men kun smille ad, aldenstund det billigviis maa indrommes, at Dansk Folkeblad, hidindtil har virket i en ligesaa skjæv og eensidig Retning, (naar undtages enkelte Artikler f. Ex. Finantsartiklen m. fl.) som Kjøbenhavnsposten derimod med urokket Hensyn har arbeidet i enlige og alsidig" Sphære. Man stille sig kun for Øie det Chavs af Bedragerier og Underslæb, der fandt Sted i Danmark, forinden dette Organ tog til Gjenmæle, for med kraftig Stemme at udtordne den offentlige Mening; man tænke sig kun, for blot at fremhæve een Enkelthed, hvilke Cassedefraudationer der for faa Aar tilbage fandt Sted; hvorledes snart den ene, snart den anden Embedsmand løb Pokker i Vold med Casserne, og enhver Upartisk kan vist ei andet end takke det Organ, som dannede et trofast Modværn mod dette smittende Onde, men idet vi lovprise saadan ubegrændset Nytte, som Kjøbenhavnsposten i flere Henseender har manden i den nævnte Comitee have, hver for sig, ved given Leilighed, den Første ved hans just ikke altfor retfærdige Critik over selve Repræsentanterne i Trykkefriheds=Selskabet, og den Sidste ved en høist nærgaaende Bedømmelse angaaende en Deputerets Færd imod en Biskop, hvilke begge ere at læse i Folkebladet, hvor det er lagt for Dagen, at de selv ikke saa nøie veie deres Ord eller tage smaalige Hensyn, naar de critisere Forhold og Personer, men udtale deres Overbeviisning frimodigt og djærvt, og det er netop en saadan Mand, der, naar den ledes tillige af Tact for det Velanstændige, maa ønskes inden for Litteraturen, og ikke det forfinede Compliment væsen, der glemmer Tanken over ziirlige Talemaader. O., den 17de Juli 1839. C. F. Om Præsten som Præst.