Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1831-12-18
J Aarhuus Avis er indsendt følgende curieuse Artikel, underskreven Peder Gjanløser: løse saa gjan Aviser, men no bidvædi saa hyn frauen at te de aa it altier forstoe dem, saaen løst a i Guet i Veile Avis et Uer: Adlerit, byg skade være de it nop ve Renovationsvæsenet eller noy læ bør tære? – Vo Skuelmeister seier: at te de ska betye en Drukkenholt – men de trouer at ikke, for saa va der it skronen Deunneneen 2 Men a trouer, it de betyer Aant en nøy vi kaller Houmeister, hvek om hveke et,32 - Om en for nogen Tid siden, paa det kgl. Residentsslot Amalienborg i Kjøbenhavn indtruffen mærkelig Begivenhed, som dengang blev almindelig omtalt, men hidindtil ikke har været berørt i noget dansk Blad, har Kjøbenhavns Morgenpost nu af det svenske "Aftonbladet optaget en Beretning, omtrent af saadant Jndhold: "J Danmarks Hovedstad og med dets Monark har en Hændelse tildraget sig, som, om den paa den ene Side viser megen Skjødesløshed hos dem, der have det høie Hværv, at vaage for Majestætens Sikkerhed, dog paa den anden Side vidnet om, hvorlidet Frederik den Gode selv tænket paa, som andensteds er Tilfældet, at gjøre enhver Adgang til sin Person umulig, med mindre Man passerer igjennem en Skare af Drabanter, forsynede med ulige Jnstructioner, hvis Forbindelsestraad hviler i Haanden paa Monarken selv og hans Camatilla. Tildtagelsen er følgende: En Søndagnat i Slutningen af October, omtrent Kl. 2, vaktes Hs. danske Majestæt af sin rolige Søvn af en fremmet Person, som rykkede ham i Armen og bad ham: at staae op- og følge med, da Landet, var i Oprør, Hs. Majestæt burde ogsaa medtage sit Vaaben." Faa absolute Monarker have vel modtaget en mere uven ret og falegarisk Opfordring, fremstillet med færre Omstændigheder. Hs Majestæt er, som Man veed, en ligefrem, ustunstlet Mand, hos hvem Majestætens Pomp og Fordringer høist sjældent fremstraale under den hjertelige Medborgerlighets Dragt, hvori Høisamme søger sin egentlige Pryd. Uforfærdethed og Koldblodighed udmærker ham ogsaa Det er derfor ikke besynderligt, at han optog dette overraskende Besøg heel roligt: vidt ude grebne Conspirationer og vaklende Trener falde ham aldrig engang i Tankerne: thi han er elsket af Nationen og veed, at hans egne Jntereffer ere i fuld Harmonie med Folkets. Han stod altsaa roligt op og ringede paa sin Kammertjener, som endeligen kom med Søvnen i Øinene. Ved Skinnet af det Lys, denne havde med, begyndte Kongen at kjende den besynderlige Fremmede, hvis SjelsTilstand allerede, formedelst nogle usammenhængende Udtryk, efter den første Hilsning, forekom Majestæten mistænkelig. Det var en mager, bleg Figur, i hvis Aasyn Lidelser og Afsind vare malede, og som var klædt paa en dermed overeensstemmende Maade. Han gik frem og tilbage paa Gulvet og stirrede i en opslagen Bibel, som han holdt i den høire Haand. Vagt indtraadte efter nogle Øieblikke, og den Ulykkelige førtes til Hovedvagten, hvor man, uden at finde noget Mistænkeligt, undersøgte hans Klæder. " Tidens forvirrede Omstændigheder og Danmarks Ulykker havde bevæget ham til at søge Adgang til Kongen, som han vilde opfordre til at afhjælpe dem. Desuden var han hunsvild og havde i Slottet søgt et Tilflugtsted imod den kolde nedstyrtende Høstregn." Ved Undersøgelse blandt Hoffolkene befandtes, at Posterne havde ladet ham passere i den Tanke, at han var Lampetænder. Ordonantser og Vagthavende vare ei blevne ham vaer. Kongens Ædelmodighed har skaffet den Afsindige Plads paa en Forsørgelses Anstalt, hvor han for Livstid er beskyttet mod Nød, Elændighed og Trang til natlige Vandringer." (R. A.)