Norske Intelligenssedler, 1765-04-03
Norske Jntelligen Noder No. 14. Onsdagen den 3 April 1765. Sympatetisk Raad mod Tand-Pine. Der er mod dette ubeskrivelige og udlidelige Onde Raad og Midler nok, men gandske faae av disse gjør den Hielp man ønsker sig og venter paa, naar Pinen er alvorlig. Det som hielper en, hielper ikke en anden, ja det som letter og stiller Pinen engang, er ofte ikke istand til, at døve og dempe en anden Gang; og ofte skeer det, at man beskadiger og skiæmmer sine Tænder bort ved det, at man bruger for mange Slags Medicamenter og gemeenlig de skarpeste Sager, som angriber og udhuler Tænderne. Jeg har et sympatetisk Raad at meddeele Publico, som jeg ikke allerne selv adskillige Gange er bleven hiulpen ved, men som endog andre, som har hørt og forsøgt det, ere blevne hiulpne ved og befundet sig vel efter. Jeg har mange levende Mennesker til Vidner med mig, som ved dette Middel ere blevne befriede fra dette besværlige Tilfælde. Middelet er dette: Man tager en spids Spiger, en enkelt Nagle, og piller den ømme Tand med indtil den begynder at bløde vel, derpaa seer man til at Spiger-Spidsen bliver saa blodig, som mueligt er, hvilken blodige Spiger man holder ved en maadelig Jld, at Blodet, som er paa Spigeren, kand komme til at størkne noget, hvorefter man lader en Dreng slaae denne Spiger ind i et frisk Aspe-Træe paa saadant et Sted, hvor Patienten veed, at han ikke nogensinde kommer eller har at bestille; Spigeren, slaaes saa langt ind i Træet, at Blodet kand vel forene sig med Træets Saft, hvorved det er skeed baade mig og de andre, som har forsøgt og brugt dette Raad, og som jeg siden har talt med, at Tand-Pinen med et, førend Drengen, som gik med den blodige Spiger, endogsaa er kommen tilbage igien, er stillet og forgaaet. Et andet Raad mod Tand-Bine. Man kiøber Fransosen-Holz for 1 s. og skiær samme gandske smaat, dette kommer man i et Viin-Glas og helder derpaa en god Dosis fransk Brændevin, Løer. man dækker Glasset med Papiir vel til og sætter det hen i Solen eller paa et varm Sted at trække sig vel ud i 1 a 2 Timer, derpaa tager man saa meget af disse Spaaner og af Brændevinet, som man kand holde i Munden, og fører til den Tand eller Side, hvor Pinen er, holder dette saalænge, som man er i Stand til, i Munden, og continuerer noget dermed, om fornødentgiøres, hvorefter mange har befundet sig vel, og forvundet sin Tand-Pine med det samme. Den Omhyggelige. For huule Tænder. Huule Tænder er gemeenlig de, som staae den største Fare for Tand-Pine, formedelst den Forfulelse, som almindelig af Mad og anden Mundens Slimagtighed, og skarpe Væsker avles i dem, de ere ogsaa de verste at drages med, naar de begynde at verke, thi hvad man fører i eller til dem, forøger Pinen ofte meere end det stille den; foruden den Haard man staaer ved at lade en gammel huul Tand trække ud naar man endelig er nød til at gribe til denne Resolution, da den almindelig springer og Rødderne blive siddende igien i Tand-Gierdet, som giør det sidste verre end det første. Jeg vil meddeele Læserne et Middel ogsaa imod dette Onde, som mange har forsøgt og brugt med stor Nytte. Man kiøber renset Mastix for 2 s. paa Apotheqvet, og derpaa kommer man lidt kogende Vand i en Thee-Kop, at Mastixen kand blive myg, som strax skeer, derav giør man da med sine Fingre en Prop, som man trykker ind i den huule Tand, saa meget som behøves, indtil Tanden bliver saa vel tilsponset, at ingen Luft eller Mad kand trænge derind; dette gjør aldeles ikke ondt, hindrer heller ikke i nogen Tilfælde, og denne Prop lader man sidde i Tanden, indtil man mærker, at den begynder at løsne av sig selv, da man med en Knappe-Naal tager den lettelig ud, og da skal man see hvor særdeles denne har renset Tanden, og hvad Forfulelse den har taget ud med sig, hvorpaa man igien paa nye tilsponser Tanden med frisk Mastix, og holder ved med dette bestandig, eller saalænge man selv synes, hvorefter man skal befinde sig meget vel.