Viborger Samler, 1832-01-09
Vi komme nu til Frankrig, det Land, der modigen hævdede sine Rettigheder og for og en Monarch, der havde brudt Tro og Love, og et paatvunget Dynastie. Uagtet den nye Monarch ved sine Dyder og sin ægte nationale Aand erhvervede sig Folkets almindelige Yndest, saa kunde det dog ikke seile, at jo mægtige Partier maatte reise sig imod ham. Hvad der især harmede Nationen, var den underordnede Rolle Frankrig spillede paa den politiske Skueplads. J Polen skaltede og valtede Russerne efter Behag, medens Østerrig og Preussen neppe lagde Dølgsmaal paa den Understøttelse, Hine erholdt fra disse Lande. I Jtalien intervenerede Østerrig, til Trods for Frankrigs Jndsigelse, og da Øieblikket syntes kommet for dette Rige til at bruge Alvor, afskedigedes Laffitte, og et Ministerium oprettedes under Casimir Perier, for hvilket ingen Concession syntes for stor, naar Freden dermed kunde kjøbes. For at sikkre sig mod en Jnvasion fra Udlandet oprettedes nu uafhængigt af Regjeringen Nationalassociationerne, en Jnstitution, som Ministeriet paa alle Maader modvirkede. De Deputeredes Kammer opløstes og et nyt sammenkaldtes til den 23de Julii, Valgene vare faldne gunstige ud for Ministeriet og den kort derpaa i Paris afholdte, de tre Julidages, Aarsfest feiredes med en Jubel, der tydeligen lagde Nationens Hengivenhed for dens Monarch og dens Jnstitutioner for Dagen. Jmidlertid viste Kampen om en Præsidents Valg i de Deputeredes Kammer Hr. C. Perier, hvilken Opposition han her vilde finde, hvilket bevægede ham til at forlange sin Afsked. Allerede havde Kongen bevilget ham denne, da det uformodentlige hollandske Anfald paa Belgien formaaede ham til ikke at opgive sin Post i et saa critisk Øieblit. Da den franske Armee, efter at have frelst Belgien, igjen rømmede dette Land, paadrog atter Ministeriet sig herved nye Misfornøielse. Uroligheder udbrøde formedelst den høie Afgivt paa Fodemidler i Strasburg, og Carlisterne viste sig høist virksomme i at vække og nære Uroligheder i det sydlige og vestlige Frankrig. Ofte var det Tilfældet, at Ministeriet, for ikke at støde de fremmede Magter, foretog Handlinger, der maatte krænke Franskmændenes Følelser. Saaledes foresloges i Kamrene, at de Ordensuddeelinger og Befordringer, der vare foritagne af Napolcon i de hundrede Dage, men siden under Restaurationer vare annullerede, skulde atter erklæres for gyldige. Denne Lov nægtede Kongen paa Ministeriets Tilskyndelse sin Sanction, fordi en saadan Anerkjendelse af det Lormæssige i Napoleons daværende Regjering kunde synes en Fornærmelse mod de andre europæiske Monarcher. Men ikke noiet hermed foretog Kongen nu de selvsamme Udnævnelser og Befordringer i sit Navn, og afgjorde saaledes ved en Forordning en Sag, som han engang selv havde erkjendt at hore under Kammerets Forum. Kun een Concession af Betydenhed gjorde Ministeriet den offentlige Mening, nemlig i Pairieloven at andrage paa Afskaffelsen af Pairernes Arvelighed. Denne Lov, der giver det franske Aristocraties Magt et ulægeligt Stød, er antaget af de Deputeredes Kammer og i det Væsentligste allerede ogsaa af Pairskammeret, til hvilket sidste Kongen, for at sætte denne Lov igjennem, havde udnævnt 36 nye Pairs. De offentlige Byrder ere i hoi Grad forhøiede siden Revolutionen, især ved Nødvendigheden af at holde en meget betydelig Armee paa Benene, da Magterne ikke synes at kunne blive enige om en giensidig Afvæbning. Handelens Forfald og Næringsveienes og den almindelige Velstands Aftagen vakte mange Steder Misfornøielse med Regjeringen, og i Lyon gjorde de derværende Arbeidere i Anledning af den altfor ringe Daglon et frygteligt Oprør. Saavel ved dette og et senere i Grenoble, som tildeels allerede ved det tidligere omtalte i Strasburg yttrede sig en høist betænkeligt Symptom, nemlig Nationalgardens Vægring ved at opretholde den offentlige Rolighed, og kun ved Opstillingen af en saare betydelig Militairstyrke lykkedes det for Øieblikket at gjenoprette Orden i Lyon. J Algier er Franskmændenes Stilling mislig, tildeels formedelst en indtruffen Misforstaaelse med Marocco. Ogsaa her have de bittreste Beskyldninger truffet Ministeriet, at det nemlig at uværdig Frygt for England havde modvirket Clauzels Colonisationsplaner og ikke forsynet hiint Land med de fornødne Tropper. Men nu er Bestyrelsen, overdragen til Hertugen af Rovigo og Statsraad Pichon, og talrige Tropper ere allerede i dette Øieblik afsendte fra Frankrig. Krigsministeren har forlangt en nye Recrutering af 80,000 Mand, og skjøndt truet af udvortes og indvortes Fjender, staaer Frankrig dog kampberedt i en ærefrygtbydende Stilling, naar engang det Øieblik kommer, som Concessioner i det Høieste kunne forfinke men upaatvivleligen af rende, da de to hinanden aldeles modsatte Systemmer maae adskille Trætten med Sværdet. Da vil Administrationen komme i Hænderne paa Mænd, som cie Nationens Tillid, og den Kamp, som da vil reise sig, vil ikke afgjøres af Bayonnetternes Antal men af den offentlige Mening, der overalt fordrer Frihed og Oplysning og Nedbrydelsen af Feudalvæsen og Præro ai.