Viborger Samler, 1840-11-17
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Af den nye Justitsministers Circulaire til Generalprocureurerne meddeles Følgende: "Paris, den 6te Novbr. Hr. Generalprocureur, Kongens Tillid har overdraget mig et stort og besværligt Arbeide, da jeg kaldtes til Justitsministeriet. Jeg behøver deres Bistand for at kunne opfylde de mig paahvilende Pligter, og jeg anraaber Deres Hengivenhed for Regjeringen, Deres Jndsigter og Deres Fædrelandskjærlighed, da jeg er overbeviist om, at De vil efterkomme dette Opraab. De nærværende Omstændigheder ere alvorlige. Den Regjering, som jeg har den Ære at høre til, betragter den med fast og modigt Blik. Med Hensyn til Udlandet vil Regjeringen opretholde Frankerigs Ære, i Rigets Jndre, vil den vaage over, at ikke taabelige Lidenskaber skade den offentlige Rolighed, at de ikke iblandt Borgerne forstyrre Enigheden, der er mere nødvendig end nogensinde forhen. Disse slemme Lidenskaber ere paa ny komne i Bevægelse, strafværdige Provocationer, feige Mord, et afskyeligt Attentat imod Kongens Liv stadfæste denne Sætnings Rigtighed, os, Lovenes Vogtere, anstaaer det at forebygge Forbrydelsen, ved ikke at taale, at den begaaes ustraffet. Lovene maae fuldbyrdes med Maadehold og Forsigtighed, men med Fasthed. – Disse larmende Manifestationer, der løgnagtigen smykke sig med Navnet af patriotisk Begeistring, og altfor ofte skjule oprørske Hensigter, maae omhyggelig bevogtes og drages til Regnskab af Dem, naar hine ere af den Art, at Lovene kunne ramme dem. - Jeg er forvisset om, at De Hr. Generalprocureur, vil vide – naar det gjøres fornødent – at vaage over, og at forsvare alle Pressens Rettigheder. – De vil ligeledes vide at holde Pressen i de lovlige Grændser, den ei tør overskride. J Øieblikke, hvori Gemytterne ere stærkt bevægede, hvori ædle og høihjertede Følelser let kunne vorde vildledede, er det ikke tilladt at lukke Øinene ved tydelige Fremskyndelser og Opfordringer til Forbrydelser, ved aabenbare Fornærmelser imod Kongen og Kongerigets Love. – Jkke mindre strafværdige Angreb ere rettede imod de Grundsætninger, paa hvilke Borgersamfundet beroer, Religionen og Sæderne ere fornærmede, og hyppig har en sørgelig Sympathie for Umoralitet og Forbrydelse hævet sin Stemme. Ligeoverfor saadanne Uordener ville De ikke tage i Betænkning at betjene Dem af de Vaaben, der ere nedlagte i Deres Hænder. – Magistraturen har stedse vedligeholdt denne heldbringende Auctoritet over Befolkningen, en Anseelse, der kun er Resultatet af Lovenes Auctoritet. - Jeg vil Jntet forsømme, for at opretholde og befæste denne Anseelse. Tidligere selv Øvrighedsperson, og stedse vil jeg være stolt af denne Titel, har jeg i Nærheden seet lysende Exempler paa Magistraturens Pligt troskab og dens Hengivenhed til Kongen og vore Jnstitutioner: jeg vil være lykkelig, naar De ved nye Exempler stadfæste hin. At udmærke sand Fortjeneste, at belønne lange og hæderfulde Tienester, at forskaffe Hierarchiet og erhvervede Rettigheder Agtelse, det er den Tanke, der – det veed jeg - besjæler Deres Forslag, og den vil dictere alle de Valg, som jeg vil have at fremlægge til Kongens Sanction." Journ. des Deh. er ude af sig selv af Glæde. "De ældste Deputerede, siger denne Journal, kunne ikke erindre, at Kammeret i eet Møde har valgt sin Præsident og sine Vicepræsidenter. Det constitutionelle Parti har vundet i Kraft, fordi det er enigt. De stedfundne Valg godtgjøre, at dette Parti begriber Omstændighedernes Alvor, og føler hvor nødvendigt det er, med Enighed at modsætte sig den venstre Side. Dette er et godt Varsel, der maa udbrede Tillid iblandt alle Samfundets Classer." – "Kamrenes Valg, siger derimod Const., ville bevirke en smertelig Sensation i Landet. Dettes Tillid til vore Jnstitutioner kunde svækkes, og dette er en Ulykke langt større end den at taale et slet Ministerium. Kammeret skal være det sande Organ for Nationalfølelsen; miskjender Forsamlingen denne, saa har Landet ikke længere Tillid til Kammeret, og den sletteste Tilstand er den, i hvilken Nationen ingen Tillid har til sine Jnstitutioner. Man tør ikke lægge Dølgsmaal paa den Omstændighed, at Valgreformen, hvoraf Regjeringens Fiender smedede sig et Vaaben, vil, i Debatterne om Adressen, paa en vis Maade selv fælde sin egen Dom. Siele udbryder: "De Ultra-Conservative ere drukne af Glæden. Ak, men Opvaagnelsen vil være sørgelig! Der er ikke længere Tale om Partistridigheder, om metaphysiske Discussioner, om hvilke Majoriteten af Folkets Masse ikke har noget Begreb, eller ved hvilke Folket forbliver ligegyldigt. Det er Frankerigs Ære, der dennegang staaer paa Spil, og Landet er mere nidkjært for sin Ære, end Kammeret.