Viborger Samler, 1784-09-27
vorfor gjorde Adam saadan syndig Bid J det Æble, som ham Eva gav Just fordi man ikke paa den Tid Kniv og Gaffel sig betiente af. O Adam havde du dig givet Tid! Dit Æble med en Kniv at skrelle, Du ikke da ved syndig Bid Os havde gjort til syndig Trælle. Under Undersøgelse af det Spørgsmaal: Om det er tilladt at anvende Fest= og Søndage til sit Kalds Forretningers Oppasselse: Man kan besaare dere Spørgsmaal med Nei men man maae og undertiden besvare det med Ja Med et Nei maa man altid svare, naar der ikke ere nogle besynderlige Tilfælde, hvorom siden skal meldes. Det Bud, som Lovgiveren har givet os, der er en stærk nidkier Gud, naar han siger: Du skal komme ihu, at helliggiøre Hviledagen, er alt for tydelig og alt for klart, at det skulde være det allermindste tvetydigt, eller at det skulde kunde imodsiges, naar man undtager de Tilfælde om hvilke jeg strax skal tale. Vi skal altsaa helliggjøre Hviledagen, det er, saavel den af Gud selv indsatte Søndag, som og de af Øvrigheden forordnede Festedage. Paa disse Dage skulle vi hvile. Ser Dage skal du arbeide -men paa den syvende Dag - da skal du ingen Gierning giøre. Vi skal nemlig hvile fra vore Hverdags Forretninger; men Sielen maae være desto mere sysselsat i den indvortes Gudstieneste. Guds Ords stille Betragtning, det allerfuldkomneste Væsens Tilbedelse og Dyrkelse, dernæst at høre offentlige opbyggelige Prædikener, at synge Lov= og Takke=Psalmer med Forsamlingen, dette skal og maae være Christnes eneste For Forretninger om Søn= og Festdage, saadanne Christnes, som ikke alene ville synes at være det. Er denne Forretning nu virkelig vore Medborgeres Forretning om Søn= og Festdage, Erfarenhed maa svare. Gud! lad din Langmodighed ikke blive træt. Hør ikke op at tilgive, Forbarme dig over os. - Er det tilladt at anvende Søn= og Festdage til sit Kalds Forretningers Oppasselse? -Ja! J følgende, men ikkun alene i følgende Tilfælde. 1). Naar Nøden udfordrer det; det er, naar der indtræffer saadanne Tilfælde, hvis Opsættelse er skadelig for os eller andre. F. Ex. at redde den timelige Formue, Gud har givet os, fra en viis truende forestaaende Undergang eller Ødelæggelse; ja i visse Maader at befordre den, som ved Brevvexling, naar det skeer, uden aagrende og pengegierrige Hensigter uden opdigtede Usandfærdigheder af utilladelige Hensigter. Ofte betiener en Haandværks eller Arbejdsmand sig af denne Undskyldning, at Nøden udfordrer hans Kirkegangs og Andagts Forsømmelse, da han har intet til Ophold for sig og Sine, og derfor maa arbeide; men det bliver et Spørgsmaal, om han og har været flittig i sit Arbeide i de foregaaende 6 Dage af Ugen, og om han ved en retskaffen Anvendelse af det han i den Tid har fortient, ei kunde havt fornøden Underholdning paa denne ene hellige Dag. En sand Christen viser altid sin Ærbedighed for Religionen. 2 Naar 2. Naar Kierlighed og Barmhiertighed udkræver det, saa er det og tilladt, at oppasse sit Kalds Forretninger paa Helligdagene. Naar de Rige altsaa paa en Søn= eller Festdag seer en Nødtrængende at lide, eller en Forfrossen at ligge uden Skjul, da bør de ikke opsætte deres Hielp under den Undskyldning, at det er en Hviledag, paa hvilken man bør lade sine Hænder hvile. Seer Christne et Menneske, som strider med Døden, saa bør de gaae hen, for at indprænte ham Mod imod Dødens Skræk, om de endog derover skulde tilsidesætte alle deres Andagter. 3. Naar vort Legeme trænger i Sandhed til Pleie og Vederqvægelse og Gemyttet til Opmuntring. At dette Tilfælde gierne og føielig kan regnes med iblant de Omstændigheder, som kan undskylde de Pligters Forsømmelse, hvilke vi ellers ere Hviledagen skyldige, det lærer Fornuften og Skriften stadfæster det.