Aalborgs Stifts Adresseavis, 1821-11-19
Udlandet. Græsk tyrkiske Anliggender. Vel lykkedes det den tyrkiske Flaade, at landsætte 7 til 100 Mand paa Morea, men det var Tropper uden kriersk Holding, uden ordentlig Bevæbning, uden Enthusmus. J ringere Tal rykkede Grækerne frem, og slo sees med dem som Helte i otte blodige Timer og dreve dem bage med betydeligt Tab. Et andet Slag er forefaldet led Salonichi; ogsaa her har en glimrende Seir kronet Græsernes Mod, og Levningerne af det tyrkiske Korps have saattet flye med Skam og Skiændsel. Hele Macedonien, 1 i Grækernes Hænder. Enkelte Tyrkekorps streife vel m hist og her, men den kjække Fiende er dem altid paa Pakken. De græske Flaader fra Hydra, Psara og Spetzafrue overalt de tyrkiske Skibe med deres Brandere og forfølge skarpt den flygtende Fiende. Dog vil ikke Flugten kunne redde Tyrkerne længe: den forestaaende Aarstid vil bringe dem til at ankre, og da ere de forlorne. Det er ykkedes Grækerne at bringe 170 Skibe paa Bølgen. De stes Sag vinder stedse flere Forfægtere. Fyrst Maurocordato er med mange franske og tydske Officerer kommen fra Marseille til Epirus, hvor han har faaet Overkommandoen. Sammestedsfra har endvidere General Dufourden 23de October indskibet sig med 44 velforsøgte Krigere. - Det græske Handelshuus Varvaki i Tanggarog har skiænket Grækerne en Sum af 100000 Rubler og sendt fire Skibsladninger Hvede til fattige Troesbrødre i Constantinopel. Fortiener kun det Mod at kaldes ægte, som hærdes i Farens Lue, da maa Man tillægge Grækerne det i udmærket Grad. Deres Kiækhed ryster Alting af sig, Cabinet ternes Misbilligelse saavelsem Storherrens Trusler. De seile vel ikke meget, der kalde Grækenland en forbuden Frugt, som Alle ønske, men Jngen tør berøre, og vorder det ei et Tvistens Æble for Europas store Magter, da er det vel Uret, længere at kalde den evige Fred et Hiernespind. Ei er det sært, at det russiske Cabinet nøler med at erklære sig afgiørende, thi de forskiellige Jnteresser ere her saa sammenviklede og hverandre krydsende, at Knuden ei lader sig løse ihast. At hele den russiske Nation ønsker Krig, og at Preussen ei blot deler dette Ønske, men endog ved en særskilt Tractat har sluttet sig nøiere til Rusland, er vist, men ligesaavist er det, at Østerrig modstræber disse krigerske Planer og har søgt at overtale Keiser Alexander til et Møde, hvorved Grækernes Sag kunde vorde fredeligen jevnet. Til Østerrige slutter sig Engelland, som, meer end nogen anden Magt, er interesseret for Portens Opretholdelse, i det en almindelig Nationalinstinkt lader det ahne Undergangen af dets Herredømme paa Middelhavet, saasnart det tyrkiske Rige styrtes. Den Magt, som raader i Constantinopel, kan let erobre Ægypten og vorde Herre over den østerlandske Handel. Engelland veed, at det skylder Tyrkernes Uvidenhed sin Handelslykke i Jndien, men det veed ogsaa, at enhver anden Regiering hurtigen vil kunne forstyrre dets Handel. Hvad Partie Frankrig vil gribe, er ikke let at indsee. Neutralitæten vil det neppe kunne holde vedlige. Et Forbund med Rusland var vel bedst samstemmende med Ministeriets Ønsker og Planer. J Opposition herimod giøres i denne Tid adskillige Manoeuvrer, der tilskrives Talleyrand, som nylig skal have sagt til Kongen: "Kun eet Middel gives der, hvorved Frankrig i denne Crisis kan hævde sin Ære og Fordeel, og dette Middel er en Forbindelse med Engelland (Franske Tidender). mod Rusland."