Viborger Samler, 1844-02-05
Frankerig. Paris, den 28de Jan. Efterat de Deputeredes Kammer havde antaget Adressendkastets Paragrapher og Kongens Familieforhold og om Algier, foreslog Referenten i Adressecommissionen følgende Forandring. i Udkastets Paragraph med Hensyn til Legitimisterne: "Ja, Sire, Deres Familie er i Sandhed national. Jmellem Frankerig og Dem er Forbindelsen uopløselig. Deres Dynasties Rettigheder, der støtte sig paa Nationalsouverainetetens uforgængelige Princip, ere befæstede og bær dede (cimentes) ved Deres og vore Eder; den offentlige Mening brændemærket (fletrit) forbryderske Manifestationer; vor Julirevolution, der straffer Meeneed, har dermed hos os anerkjendt Edens Hellighed." Denne Forandring i Udkastet, sagde Referenten, var nødvendig: der gaves i Frankerig et Parti og en Prætendent; disse vilde vise Frankerig deres Banner, d. c. en ContrarevolutionsBanner, og derfor foreslog Commissionen at proclamere Nationalsouverainetetens Princip. Den saaledes forandrede, med stærkere Udtryk affattede Paragraph foranledigede den heftigste Discussion. Bechard udraabte, at man vilde brændemærke de legitimistiske Deputerede; man vilde fremstille dem som Meeneder; det var at drive Sagen yderligere end i Aaret 1831; dengang vilde man dog kun slæbe Berryer til Døden. Efterat Berryer havde stræbt at vise Forskjellen imellem en i et Monarchie med Folkesomverainettens Princip aflagt Eed, og en saadan ved, som man aflægger i et Monarchie, hvis Souverainetet beroer paa selve Herskerens Person, bekæmpede Jndenrigsministerens Berryers sophistiske Distinctioner. He bert og Guizot forsvarede Adressendkastets strenge Ord, og angrebe med Heftighed Besøgerne i Belgrave=Square. Dette bragte Berryer atter op paa Talerstolen; han erindrede Guizot om Opholdet i Gent og søgte at godtgjøre, at Guizot ikke var den Mand, der kunde brændemærke ærlige Mænd. Fra dette Øieblik af udartede hele Discussionen til en simpel parlementarisk Trætte. Guizot vilde forsvare sig; men afbrødes ved fornærmende Udraab fra Medlemmer af den venstre Side. Guizot udtalte med overordentlig stærk Stemme disse Ord: "Jeg gik til Gent for at meddele Ludvig den Attende gode Raad. Larmen vedblev, eller rettere tiltog; forgjeves ringede Præsidenten med sin Klokke. Omsider lykkedes det Guizot at imponere Kammeret ved den modige Holdning, han udviste under den frygtelige Tummel, hvori de meest nærgaaende Udtryk udflyngedes imod Ministeren. Guizot gjennemløb hele sin politiske Løbebane, og erklærede til Slutningen, at han dybt foragtede sine politiske Modstanderes Harme og de imod ham udspyede Fornærmelser. - Odilon Barrot søgte derefter at vise det Uværdige i hele denne Strid og betegnede Guizot som sammes Ophavsmand, der nu havde faaet sin Løn, idet han fra en Anklager var forvandlet til en Anklaget. De logitimistiske Deputerede deeltoge ikke i Afstemningen, hverken om selve Paragraphen eller om det opstillede Amendement, efter hvilket Ordet sletrir (brændemærke) skulde bortfalde. Dette Amendement understøttedes derimod af Thiers og Lamartine, der erklærede, at Udkastets Ord vare en Parole til Borgerkrig. Adressen antoges den 27de Jan, med 220 Stemmer imod 190. Odilon Barrotvendte sig imod de ministerielle Bænke, og udraabte: "Devilde ikke have erholdt Majoriteten, dersom Legitimisterne havde afgivet deres Stemmer." – Man bemærkede, at Guizot havde et lidende og blegt Udseende.