Viborger Samler, 1791-03-21
BRARISSER Nittende Aargang. Mandagen den 21de Martii. 500 Kr. RES Noget om Læse Bibliotheker for Bondestanden. an seer Subskriptions Planer, hvorved der indbydes til aarlig * Sammenskud, for at kunne kjøbe og indrette Læse=Bibliotheker til den ærlige Bonde. Hvem nægter, at jo Hensigten dermed er patriotisk og skiøn. Men mon den veltænkende Mand, som stræber for denne Indretning, haver Kundskab nok om Bondestanden, naar han danner sig disse herlige Jdeer, at Bonden skal, ved saadanne Læsebøger, opnaae større Oplysning? – At det var godt, om Bonden havde bedre, ædlere og nyttigere Kundskaber i Religionen og Sædelæren, i Landhuusholdningen og den borgerlige Lov, kan ingen nægte; hvem ville og ikke ønske ham det Men mon Bondens Stand, hans Opdragelse og hans huuslige Omstændigheder, giøre det rimeligt, eller gjøre det mueligt, at han, ved Læse=Bibliotheker, virkelig kan opnaae det tilsigtede Gode? – Man vil betragte Bonden, saadan, som han er, og saadan som han kan være, og derefter prøve, om han kan nyde sand Nytte eller Fordeel af, at man giver ham en Bog i Haanden, som han maaskee nok kan læse, men ikke forstaae, vilde, kanskee, gierne læse, men ikke har Tid til, ikke Raad til, ikke Roe til at læse, om Bogen i sig selv end koster ham intet. Hvordan opdrages Bonden, Den formuende Mands Søn lærer sin Katechismus, sin Evangeli=Bog, Pontoppidans Forklaring; han lærer at skrive Sammenskrivt; han lærer at regne de 4re Specier, og skal det være overordentlig, saa lærer han de korte Bibelske Historier, og læser det nye Testamente. Alt dette skeer fra Bondedrengens 6te til 14de Aar. Den største Part, hvis Forældre enten boe langt fra Skolen, eller ere fattige, kan ikke nyde saa megen Skolegang. Lærer disse at læse inden i en Bog, faaer de sielden meere Underviisning. Endelig kommer Tiden, de skal confi meres. De gaaer da atter i Skolen og hos Præsten en Vinter, og denne bortskrider med at indprente Religionen efter Pontoppidans Forklaring. De blive derpaa confirmerede og saa ere de færdige. De kaste da Bogen og tage fat paa deres Arbeids=Redskaber. Jngen læser en Toddel meere, uden det maatte være en Kiempevise, en Kierligheds Vise og saadant, som et Øieblik kan oversees og giennemlæses. Dette skeer ikke heller paa anden Tid, end fra Confirmations Tiden, til de opnaaer en Snees Aar; da er Ungdommens Glæde og Munterhed endnu i sin fulde Styrke; da skal der synges i Mark og i Bye, og paa Veien, hen og hiem, fortælles Historier efter deres Smag, som findes paa Prent, om Svend=Tomling og Holger Danske, e. Ungdoms Lætsindighed tillader dem ingenlunde, at tænke paa, eller handle med alvorligere Ting. Nu begynder de at blive meere satte og følgelig meere alvorlige. De maae nu og, ved Kræfternes Tiltagelse, have sværere Arbeide, og arbeide fra tilig Morgen til sildig Nat. Nu kunne de begynde at tænke, og læse med findig Eftertanke, uden hvilken al Læsning er spildt; men ere de nu skikkede dertil, naar Legemet er træt og mat, saa er Siæle=Evnerne dorske og uvirksomme. De komme da ind fra deres Arbeide, som oftest varme eller svedige, eller vaade og kolde, eller kiedsommelige og fortrædne, og slænger sig i en mørk Krog, eller i en, enten ved Kakkelovns Jlden, eller Tranlampen, oplyst Stue, og nu skulle de til at læse. Nei, enten skal der spises, eller sysles ved andet Haandarbeide, eller gaaes til Seng, for at udhvile til den kommende Dags nye Arbeide. Og, om der endelig hendrives nogle Timer, i de længste Vinteraftener, i Ledighed ved Tobakspiben, som nyttigere kunne tilbringes ved Læsning, saa spørges: er der Plads for Karlen at komme til Lyset, Er der Roe for Huusets Folk, for Børn, Tienestepiger og Drenge, som, for er at sove, maae snakke, synge og trallalla, Nei, Konen, med sin Pige og sine Børn, sidder leiret og den søvnige Lampe, eller den usle Praas, som lyser i Stuen, og har deres Haandgierning at tage vare, og ofte, ja de fleeste Steder, haves ikke andet at see ved, end Kakkelovns Jlden, eller kløvede Fyrsplinter af gammel Mosetræe. Hvad Apparence er her for den læsende Karl, Nu! naar han bliver gift, og selv Mand i Huuset, da kan han, om han vil, oprette det Forsømte. Jo nok: Skal det gaae ham vel, skal han i sin Stand vist nok arbeide sig lykkelig, men aldrig kan han læse sig til det. Han maae være den første, der er oppe om Morgenen, og den sidste, som lægger sig til Hvile, vil han forlade sit Arbeide og sine Folk, og sætte sig hen i en Krog for at læse, vil han ikkun finde sig maadelig tient med deres Arbeide i den Tid. Nei, En Bonde, som ikke selv er ved, ikke selv tager Haand i med, og saaledes er ved Enden af sit Arbeide, ham gaaer det vist nok ikkun maadelig. De herligste Lærdomme, som han i 2 Timer kunne læse og lære at indsee, kunne ikke oprette ham Tabet af en halv Times Forsømmelse. Virksomme Landmænd have ikkun liden Tid at læse bort, og den vinskibelige Bonde slet ingen. Naar han Dagen igiennem har baaren Dagens Byrde og Heede, saa iler han vel beføiet, ikke til sit Bibliothek, men til sin Seng, eller til en qvægsom Hvile ved sin Kakkelovn. Sandt de lange Vinteraftener - Ja disse drives, hos en Deel, ørkesløs hen, dog langt fra hos alle og i alle Egne; der tærskes ved Lys, der skieres Hakkelse ved Lys, der ophugges Vogn og Gaardsredskaber ved Lys, der giøres Grebe, Skovler, River &c. ved Lys, der bindes Kurve; der snittes Skeer; der syes og repareres paa Grimer, Kobler, Seeler; der sammenspiddes Reebe; spindes Haar til nye Reebe, o. s. v. Og hvad Tid, Leilighed og Roe er her til at læse, Gaaer det da til i Bondens Stue, som i Proprietairens, Præstens, Birkedommerens eller Studentens, Kan Bonden byde Stilhed og faae den, Kan han faae et magelig Sæde, et godt Lys, en varm Stue, imedens han læser, Ja! lad ham endog kunne faae al dette, saa spørges: Er Bonden, efter den Opdragelse han har havt, efter de Folks Tænke= og Handlemaade han er iblant, men fornemmelig, efter det svære Arbeide han maae forrette, der ikke levner ham Tid til, at skierpe sin Forstand ved roelig Grublen – er han da, siger jeg, i Stand til, at forstaae og begribe hvad der foredrages ham i en sammenhængende og stiilmæssig Orden, Forstaaer han under Læsningen hvad hans egen Mund siger, Man høre kun hvordan han lærer sin Dreng at læse til Bords: Alle Søyne vogte paa dig Herre, og du giver dem deres Spiisning i temmelig Tid a. Nul hvad kan da vel al Verdens Bøger gavne den, som hverken har Tid, Leilighed, Kundskab, eller Jndsigt til, at læse dem med Nytte, Og endnu et Spørgsmaal: Er Læsningen nok til at danne vittige, dydige og fornuftige Borgere, Bevare os vel, hvor vittige, dydige, retskafne, oplyste, brave, redelige, uegennyttige, ja, hvor Patriotiske maae da ikke de høiere Stænder og lykkeligere Borgere være blevne, som har læst, og læser igien, den uhyre Mængde af Skrivter, der synes at ville oversvømme Jorderige! Det vil da, efter den liden Erfaring og Kundskab, jeg har samlet, ved at leve iblant og at omgaaes med Bønder i 40 Aar, ikke være ved Læse=Bibliotheker, at Bondestanden skal blive bedre opklaret, men det vil skee ved den Lands Faderlige Forsorg, som Regieringen viser imod den hæderlige Bondestand, ved at skienke den meere borgerlig Frihed, samt ved at sørge for en bedre Indretning i Skolevæsenet. Borgerlig Frihed og Vilkaars Forbedring er det beste Bibliothek for Bonden. Bedre Skole Anstalter; dueligere og bedre aflagde Skoleholdere. Præster, som baade har naturlig Beqvemhed, Lyst og Villie, til at katechisere gaa for Ungdommen og tale fornuftig om Bondedaad med sine Sognemænd, ved de mange Leiligheder, han har til at omgaaes med dem dette skal give os saa oplyste Bønder, som vi kunne ønske. Lærde, Bønder ville vi vel dog ikke have, og jeg for min Deel, seer langt hellere en Bonde med hans Mejetøi, end med en Bog i Haanden.