Berlingske Tidende, 1813-06-11
England vil, i at garantere Sverrige Norrig, ved en ny og endnu større Voldsgierning bringe Verden til at glemme hiin gam og mindre, Flodens Ran og Kjøbenhavns Afbrændelse. Denne Sta har paa den senere Tid, i Henseende til sig selv, tænkt med la Fontainsaaledes : det er for stor en Ære at bestride en overdreven Calskab med Fornuft. Gjor det kun galere endnu, om muligt: Et vi nemmere er den Vei, og Du bringer Din Galde ei i Oprør derved. Preussen, hvis Garantie ogsaa paaberaabes her, veed bedst om det forholder sig som skrevet. 1) Ja saa. Er Østerriges Garantie kommen til Stokholm siden, Ma undskylde en beskeden Tvil, 3) Normændene undlade dog ikke at bemærket : hvorlunde de dette ædle Brev heelt igjennem altid nævnes først. Det er al den Artighed de kunne ønske. Den vilde, denne Forrang, møde dem allevegne, om de kun forenede sig med deres gamle Venner, Svensken. Man vilde nastadeligen sætte dem først, selv i Jlden, naar ogsaa de ere gan i tremmede Egne blødte for fremmede Penge. le) Hil være den naadige Herre! Helberg i Jndtoget. (Fortsættelsen følger i Tillæge, er.) lse af den i selve i Haand i Besiddelse 1), har desaarsag i Sammenhæng med Rus gods, Preussens og Englands Forestillinger, søgt at formaae Kongen Hannemark til, uden Blodandgydelse at afstaae Karrig 12), imod faae Skadeserstatning i Tydskland 12); men Kongen af Dannemark, en det ligger mindre paa Hjerte, at forekomme Ulytter for Nørrig, dat opvække Nationalhad imellem Normanden og Svensken 13), har gridelige Udslugter, uden at ville give bestemt Svar paa Hovedspørge allet 16), fordi han mener, at han vel saaledes skal forlede vor Kroninds til directe Anfald paa Nørrig. Kronprindsen, der ret godt er indseet disse rænkefulde 17) Hensigter, har sidet en berydelige deel af den svenske Armee føre over til Pommern, for derfra, ved Anfald paa Holsteen, Schleswig, Jydland og endeligen Siel a) 13), at tvinge Kongen af Dannemark til at indgaae de rime ge 12) og af den største Deel af Europa saavel billigede som garanten de Vilkaar, der tilbydes ham 22). Den hjemmederende Deel af en svenske Armee er bestemt til at vaage over Rigets Tryghed mod Anfald, som Kongen i Dannemark muligviis kunde befale den nor i Armee at gjøre paa Sverrige i den Mening, saaledes at ville op ende den Krig imellem Nørmænd og Svenske, som Kronprindsen, er ved sin Marsch til Pommern søgt at forekommer Saadan er i Korthed Skildringen af Nordens nuværende Stilling, 2) Et standinaviskt Riges Gjenoprettelse 27), Nationalrepræsenta) Ver hver en Kormand, som ei bliver beed, saa tidt hans Øine det skue Zinklars Vise af C. Storm, a) Denne Lyst til Mindelighed og fredeligt Raboskab ha sin Grund i et Factum, som, siden Brevskriveren opvarter med Facta vi igjen ville opvarte ham med. Da den svenske gamle Kongestamme var fordreven, efter ofte i Vers og Prosagt have modtaget de inderligste Forsikkringer og søgeste Ordfor, at linnet af den trediGustaf skulle gora, for altid, hans Son och Thronsollere till en beligt formaal för deras eviga troet; da den augustenborgsk Prinds, der ei kunde taale Luften i Sverrige, var pludseligen død, og nu den nærværende Kronprinds gir igjennem Dannemart til sin Throne, behagede han paa hele Rusen, i de naadigste Udtryk, at bevidne den Glæde, hans Hjerte følte, ved at skulle dilægge og al deles udslette det gamle Had imellem Sverrige og Tvillingrigerne. 1) Kongen af Dannemark og Norrig har og staaet sig selv i Lyset der. Hverken det Behagelige i at miste gamle troe Undersaatter og faae splinternye igjen, eller det Utvilsomme i Lofterne om denne Skadederstatning, eller det Retfærdige i saadan Forhvervelse af Eiendom maa have været ham indlysende nok 1) Sortere Skygge kunde dog den sorteste Siel ei kaae paa et Lands Regent 11. b) Naar sov det, siden det nu vækkes, 1) Vi Danske og Vorske indbilde os derimod : at bestemtere Svar end dettrene Afssag, vor Konge har meddeelt os i offenlige Blade, som givet af ham til Sverrige, kan ei tænkes hvo har Ret. Kors, for et Spørgsmaal! den, som skjælder. Det er reent, Leopold 1) Hensigten - den blive nu meer, eller mindre udførlig - er altsaa at ødelægge alle Dannemarks Provindser, for siden at splitte Dannemark og Nørrig ad. Jn kongelige Dyd! Dyd i den Vises Siel Lyst til at fremme Menneskenes Vel. græde. Keligren. Uden mindste Sky og ligesom til Trøds for al politisk Orden udsaaes det skamlesene Studer, der strider ligesaa meget mod sund Fornuft som mod Anstændighed. Kellgren. e) Og det skede, at Nabeth havde en Viingaard, som var hos Achabs Pallads. Og Achan talede til Naboth og sagde: giv mig Din Viin, gaard, at den maa være mig til en Urtehange, efterdi den er nær hos mit Huus og jeg vil give Big en Viingaard for den, bedre end denne. Og Naboth saade til Achab: Herren lade det være langt fra mig, at jeg skulde give Dig mine Fædres Arvl, 1ste Kongernes Bog, 21 Cap 1) er der en Prinds, som, seen til Sværd at fatte, ei seen til Seiren er, veed Krigeren at skatte, men Rennesket end meer; seirsæl ved skaanet Blod, skal seire over Dig i Strid og Ædelmod See der et folk, tilfreds med egen Lykke, ei Magt, er Guld har spildt at Andre undertrykke Fra Stranden hør dets Raad til Fredrik: Konge Faar. byd over vore Liv, Du vore Hjerter har Tænt ei, at Scirens Gud fra Danas Søn skal vige, Man aldrig ham har seet end Heltens Arm at svige, der stred for sin Monark, sin Lykke og sit Land Svenskeren Ballmarks Gang, over Slager, d. 2 April 1801, i Rabbeks Oversættelse. 1) Vi komme nu til et af Brevets allerpudseerligste Steder, hvor Forfatteren, hævrende paa een egen Viis de Normænd, han og Consorter agte at lyksaliggiøre, sætter sig paa Strandbredden som Fiskeren hænger Maddingen paa Krogen og venter nu, at Normændene, som enfoldige Aborrer, skulle strømmeviis bide paa. ) Navnet Normænd skal altsaa ophøre, Navnet Scandinavere skal indtræde i dets Sted, og Følgen af denne vigtige Forandring skal for Folket blive netop ligesaa stor, som en Navneforandring vilde blive det for den enkelte Mand, der, efter længe at have heddet Peter, i en fornyet Daab som til at hedde Rasmus.