Berlingske Tidende, 1764-05-01
Den paafølgende Dag, som var berammet til Landdage nes Holdelse, fik man Efterretning, at Fyrstens Radziwil og Grevens Potocki Tropper satte sig i Bevægelse, men, da de havde seet de Russiske Patrouiller, ginge de tilbage i deres Qvarterer. Man handlede paa nye om at lade de Russiske Tropper trække ud; men da man bestandig afslog at skaffe de Pohlske Tropper af Veyen, blev General Chomontof uforanderlig ved sin første Beslutning, hvilket og hans Pligt udfordrede. Jmidlertid yttrede sig Misforstaaelsen imellem de 2 Partier i Republiquen, hvilke begegnede hinanden groft og nanstændig overalt hvor de komme sammen. Woymoden af Kiow og Castellanen af Briese foresloge at bruge Magten. for at nøde de Russiske Tropper til at rykke ud, og man havde skullet skride til den største Yderlighed, dersom ikke klogere og meere sagtmodige Folkes Gotbefindende havde faaet Overhaand. Worweden af Culm, som stedse har viist sig som en Megler, forlangede at man maatte sætte Artikler op til et Forliig, Wonevoden af Pommern, Starosten af Mirachow, og andre Velsindede, foresloge, at i Betragtning af at det Preussiske Senat ikke var fuldstændigt, kunde de Senatorer, som endnu ikke befunde sig fornærmede, aflegge den Eed, som udfordredes; De foresloge Greven af Prebendau til Marechal for General Landdagen, og forlangede, at ingen, uden de i Preussen boende Jndfødde, maatte blive Landbudde, i Følge de gamle Preussiske Landdages Love og Landis. Naar man havde forligt sig om disse Puncter, skulle alle Tropper, og alle de, som ikke havde Deel i de Preussiske Beraadslagninger, formedelst deres Fødsel og Boesæde, begive sig i det mindste 2 Mile fra Grandenz, for at lade Landdagen fuldkommen Frihed. Dette Forliig skulle undertegnes af de fornemmeste Personer, som vare forsamlede ved Landdagen, men i sær af dem som havde Myndighed over Tropperne. Disse saa billige Forslage, grundede paa Lovene, og hvilke saa øiensynlig sigtede til at oprette Fredeligheden, bleve ikke anseete uden med Foragt. Alle de Svar som man gav derpaa, indeholdte, at den eeneste Post som det galt om, og hvorom man ville handle, var, at de Russiske Tropper rykte ud; thi de vidste vel, at naar det først var kommen saa vidt, kunde deres Tropper giøre dem gyldige nok til at være Mestere for alle andre. Woymoden af Culm havde begivet sig til Kirken. Man troede at Landdagen skulle nu gaae for sig; men Kirken blev strax, strax opfyldt med Woywodens af Kiøw, Partie, og henved 20 Udlaner posterede sig bag ved Kirkegaarden. Man begiærede af Woywoden, at Beraadslagningerne maatte begyndes, men han, som saae at ingen Rolighed var at forhaabe, bad enhver at gaae til sit, indtil om Eftermiddagen. Resten af Dagen gik bort, uden at noget blev foretaget. Woywoden af Pommern og hans Venner sendte en Deputation til Woywden af Culm, hvorpaa denne erklærede, at han forud saae, at de 2 Partiers Usandrægtighed ville foraarsage Blods Udgydelse, hvorfore han ikke agtede at begynde Landdagen, men ville indlegge sit Manifest imod denne Omgang, hvilket han og fuldførte. Herpaa kunde de Velsindede ikke gjøre andet, end at protestere, ved et Manifest, over deres Uskyldighed deri at Landdagen ikke fik sin Fortgang, hvortil den eneste Aarsag var det talrige Tilløb af Personer, som vare ankomne fra andre Provincer, for, paa General Landdagen, at tilvende sig LandbudEmbedet, og over hvilken Sag det ikke var mueligt at treffe Forliig.