Jyske Efterretninger, 1767-02-27
Slutningen og Brændeviins rette Brug, og Misbrug. Men maaskee et Slags Brændeviin er mindre skadelige end det andet, Neyl ingenlunde, uden saa vidt at den sterke Aqvavit er mindre fordærvende end det svage Brændeviin, og den rectificerte Spiritus Vini, som kan antænde. Bøsse Krud, døder hastigen. Alle Slags Brændeviin skielle, i Henseende til deres væsentlige Deele, lidet eller næsten intet fra hverandre, hvad enten den er destilleret af Rug, Hveede, Byg, Havre, Riis, Tyrkisk Korn, Boghvede, Kartufler, eller af Erter, Bønner, Vikker, Linser, af Æbler, Pærer, Kirsebær, Blommer, Stikkelsbær, Ribs, Morbær, Hinbær, Brambær, Blaabær, Tyltebær, Multebær, Bøllebær, af Enebær, Hyldebær, af Citroner, Limoner, Pomerantzer, Adelciner, af Vandet eller Saften af de skaarne, og ridsede Birke=Valnødder=Viin-Træer, af Saften af Cocos Nødden, af Sukker, Honning, Manna, eller endeligen af Creaturenes Melk, Thi af alle disse Ting, naar de behandles, som de borte. an Brændeviin destilleres: en Brænsen Brændeviin er Brændeviin, hvad enten den brændes i Jylland eller Flensborg, enten vi destillere den hos os selv, eller vi faae den fra Frankerige under Navn af Brændeviin fra Bourdeux, Rochelle, Bajonne, Nantes, ja fra Cognac, hvad enten den kommer fra Rhinstrømmen eller Strasborg, hvad enten den er Arak eller Rum, ordinair Brændeviin, Aqvavit eller de søde og behagelige Liqveurer, den maa kaldes Persico, Ratasia, Usqveba, den maa være Dantzigernes Krambambuli eller Turinernes Rossolis, den maae have Danske eller Franske Navne, den maae kaldes Kommen=Anis=Fennikol=Sellerie=Enebær-Lilie ConvalKaneel=Aqvavit, eller Eaux de Citronelle, de Milles=Fleurs, Divines, de Caffe, &c. Agter paa dette, J. som ere hengivne til Brændeviin, J. som maaskee bilde eder ind, at den er god næsten for alle Sygdomme, og bør at ansees som en Unversal=Medicin, da den i den største Deel af dem er en Gift. Bruger Brændeviin meget maadeligen, J, som hidtildags saa storligen have misbrugt den. J, som drikke Brændeviinen om Vinteren mange Gange om Dagen for at fordrive Kulden og vedligeholde Varmen i eders Legemer, lader kun dette fare, I have Heede og Varme nok, eders Ansigter ere Beviis nok paa eders indvortes Hidsighed. J, som om Sommeren tage af Brændeviinen adskillige Glas om Dagen for at uddrive Heeden, og forskaffe eder Svale og Kiøling, tager eder i agt for, at J ikke kiølne eder saa meget, at eders naturlige Varme formindskes, at J faae paa Halsen Cachexie, Vattersot, og endeligen at ikke den kolde Død indfinder sig hos eder. J, som nedslukke et Glas Brændeviin eller flere for Frokosten, for Middags Maaltidet, for Aftensmaden, for at aabne Maven, for at opvække Appetiteen, og igien efter Maaltiderne, for at befordre Madens Fordøyelse; J. Daarer, hvorledes vil J tænke til at aabne Maven ved Brændeviin, gjør den ikke Legemets Trævler kortere, drager den da ikke Maven og Mave=Munden sammen, sluttet og tillukker den da ikke den sidste meere, end at den aabner den Man maatte da heraf snart slutte, at jeg raader gandske fra at drikke Brændeviin, at jeg fordømte dens Brug aldeles. Ney, Rey ingenlunde. Jeg laster ikke, tvertimod, jeg raader til at bruge den, naar den kan giøre got i Legemet, naar den behøves, men hvor tid er vel dette, Neppe en Gang, imod at den misbruges hundrede, ja jeg tør vel sige 1000 Gange. Brugte vel Menneskene i de første Verdens Tider Brændeviin, Neyl de vidste ikke i nogle 1000 Aar af denne Drik at sige, og dog levede de uden den, lige saa vel, lige saa sunde, lige saa længe, som deres Efterkommere, som have den, ja langt bedre, sundere, længere. De, som have svage blødfaste Legemets Deele, og altsaa svage Maver, og Tarme, kan undertiden, for at befordre Appetiten, for at hielpe til at fordøye Maden, tage en Portion Brændeviin; Slige Personer er det ogsaa ikke utienligt, naar de skal ud i Kulden, og om Vinteren nødes til at reyse, ved en Drik deraf at befordre Blodets svage Omløb, og derved forskaffe Legemet nogen Varme. Om Sommeren holdes og den overmaade Sveed, som kommer af alt for svage og aabne Svedehuller, tilbage ved en Klurk Brændeviin. Men det skal være Brændeviin, det skal ikke være de overmaade sterke Aqvaviter, at de skal drikke af: Thi disses Virkning er alt for hæftig, de snærpe som tilforn er sagt, de blødfaste Deele for meget sammen de giøre dem haarde, de fortykke og størkne de flydende. De derimod, hvis blødfaste Deele have Styrke nok, de som derfor ere sunde, og fattes ikke i Henseende hertil, de behøve ikke Brændeviin, den er til Overflod for dem, det er en forkeert Vane, at de drikke den, ja den bliver dem til Skade og aldrig til Nytte. Men hvad vil jeg tale meere om Maadelighed og Ædruelighed; Alle Forestillinger frugte dog aldeles intet hos dem, hvis Valsprog er at drikke saaledes: Ut supeant multo corda sepulta mero. ovid. - Ved Fra Nogle eller smaaskee rettere, fra En af vore Blades os ubekiendte Velyndere ere os tilsendte med Posten folgende Oversættelser af 2de Horatii Oder, hvilke vi saa villigen forunde Sted i vore Efterretninger, som de efter vore Tan Tanker virkeligen fortiene det og at læses af mange baade formedelst deres smukke Jndhold, som og formedelst den eller de ubenævnede Oversætteres viiste Styrke og Held i at udtrykke det Latinske Sprogs Yndigheder udi en ligesaa yndig Dansk Poesie. De tre Oversættelser af den sidste Ob ere os sendte med den givne Frihed og Begiering, at vi selv maatte vælge den smukkeste, men da de alle tre ere læste at os med Fornøyelse, saa tvivle vi ey paa, det jo ogsaa vil fornøye vore Læsere at læse 3de saa vel trofne Oversættelser af en og den samme Ode. Den Orden, vi her fremsætte dem udi, skal allene tilkiendegive vores ubekiendte Velyndere, hvilken Oversættelse vi have tilkiendt Fortrinet for de andre, J øvrigt erkiende vi med forbindtligst Tak samme Deres Ynde for os og vore Blade, ligesom vi og baade fra den og fra andre udbede os fremdeles lige eller andre Prøve, paa samme Godhed i alt hvad der kan tiene til at forbedre og forfremme disse Blades Værdie. A. Horatii Flacri Carmin. Lid. H. Od. 2. Jædle Crispel som ey Rigdom kan indtage, Der ligger uden Frugt i Jorden gravet ned; Sligt Sølv har ingen Glands, men kan da først behage, Naar man med sund Forstand det ret at bruge veed En Proculeii Navn skal staae i ævigt Minde, Som Brødre har beviist en Faders Kierlighed, Hos sildigst Efterslægt skal ey hans Roes forsvinde, Men Rygtet føre den, mens Tiden varer ved. Hvo sine Lyster kun fornuftig veed at tvinge, Er større Konge end, om han forene kand Med Gades Libyen, og under Aaget bringe Saavel Carthagv selv, som dens tilhørig Land.