Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1794-01-20
Deres nysgierrige Skrivelse af 12te d. M. giver mig temmelig tydeligt at forstaae, hvor meget min første har forfeilet sin Hensigt, i det den, istedetfor at virke Glæde, har frembragt en Dem selv meest skadelig Vrede; da jeg nu heraf drager den Slutning, at De maa være et homo perversæ nature, vil jeg i dette Svar ganske forandre min sædvanlige Skrive-Art, for at see, om maaskee den Tone, De har nødt mig til at bruge (thi jeg forsikrer, det er mig virkelig en ubehagelig Forretning) kan være saa heldig, kraftigere at tale til Deres Forstand, og fyndigere at opmuntre til høilig Omgang for Eftertiden. Uden at merke nogen formeeret Hurtighed i mit Blod Omløb igiennemlæsede jeg Deres indførte Note, og svarede Dem i Tankerne, som Løven i Phædri sin Jagt=Compagnon Eselen, da den stærkest skrydede: havde jeg ei kiendt din Art, havde Du og kundet forskrække mig. - (Dette er ungefær Meeningen, thi hverken har jeg en latinsk Original ved Haanden, er heller er jeg saa lykkelig som De at kunde opvarte med en Tydsk Digters vidtløftige Omsætning - d). For efter Ævne at fyldestgiøre Deres Attraae, vil jeg punktviis besvare Dem. Jeg troet ikke at fordre ubilligt, naar jeg ventede, at en Mand af Ære vilde blive Sandhed troe; i det Tilfælde derfor, at jeg kan overbevise Dem om det Modsatte, vilde De ei tage mig det ilde op, at jeg strax erklærer Dem skyldig i en fortient Mistanke for atter at have gjort Dem skyldig i Deres, som det synes, Skiødesynd, lav Bagvaskelse, et Epitheton til Deres Fremgangsmaade, som ei vil forekomme Dem for haardt, naar jeg behagelig stiller Dem for Øine den Brøde baade imod Publicum og mig, De maaskee med Forsæt har begaaet. Det første, der har stødt Dem, er at jeg beraaber mig paa Erfarenhed: Opgive mig et eneste Sted i mit Brev, hvor jeg tillægger mig denne Fuldkommenhed! jeg anfører blot min Erfaring, og den vil De dog vel ikke nægte, at jo endog den yngste Practicus baade kan og bør have En svag Undskylding vil det være, at De ei har kiendt Forskiellen af disse næsten eenslydige Ord; thi for det første bør en Forfatter nøie kiende det Sprog, hvori han skriver, og for det andet bør De staae til Ansvar for, at have fordreiet min Meening. Naar Præmisserne altsaa vare feilagtige, hvad Under da at Slutningen deraf til mangeaarig Praxis ogsaa er bleven skiæv. Jstedet for 1) See Pag. 10 af den chirurgiske Proces i Odense (som faaes paa Adressecomtoiret for 1 Mk. at tage den Hevn over Dem, som Menneskeretten tilstaaer mig imod en Pasqvillant, vil jeg give Dem det velmeente Raad: Anvend nogle af Deres ledige Timer - og disse ere vel ei saa saa - til at høre Forelæsningerne paa Gymnasium over Philosophien, og, naar De der har fattet De første Elementer, saa begynd paa at giøre Syllogismer. De synes at være fornærmet ved, at jeg har kaldet Deres Tanker og Jnoculationen "Pillerier, og vil lægge et Skiul over disses Mangler, ved at forsikre, at de i det mindste i en god Hensigt vare udgivne. Om Hensigten dermed har jeg i mit første Brev allerede givet et tvivlagtigt Vink, og Sammensætningen kunde jeg ikke, uden at giøre min Smag mistænkt, tillægge et meere passende Navn; nævn De mig selv et lemfældigere Udtryk, hvormed man kan betegne en Hob af sammenkastede forstand- og navnløse Ord, og jeg skal ei have det mindste imod, at De omdøber dette Deres umodne Foster. Her leder atter Deres Mangel paa Logik Dem ud paa en glat Jis, og forleder Dem til at slutte, at den, som har dristet sig til at vilde qvæle en Vanskabning, avlet i en gammel Doctors Hierne, og bragt til Lyset ved Egennyttes Fødselen befordrende Haand, maa absolut være et uforsøgt ungt Menneske. Kan man da, Hr. Doctor, ei være en duelig Læge, uden at man indhyller sit Hoved i en stor Skandse af Lokker og Bukler, hvis Trappetrin næsten skal nærme sig Hofterne? Skal man endelig træde frem stiv og udpyntet i en Klædning, der seer ud til at være kiøbt af en Theater Garderobe, hvor den har været brugt til at udstaffere en pedantisk Doctor, for at fortiene Navn af en erfaren Læge? Disse ere de angivne Grunde, hvorfor De har tilbageholdt en videnskabelig Besvaring af mit Brev, og nu spørger De " hvem jeg er Uden at erkiende enten nogen Forpligtelse paa min Side til at giøre, eller Rettighed paa Deres til at fordre slig Skriftemaal af mig, da De har meddeelt Deres Tanker offentlig, og jeg som Medlem af det borgerlige Selskab havde Ret til at fremsætte mine og som Samvidenskabsmand følede Kald til at opfordre Dem til en nøiagtigere og tydeligere Udvikling, kunde jeg lade dette Deres Spørgsmaal ubesvaret, og det med desto større Grund, da mit Brevs Underskrivt gav Dem tilstrækkelig Oplysning om, hvad den var, De havde med at bestille. Men De kunde maaskee troe, at jeg var en forløben tydsk Charletan, der klædte sig med laante Fier, og den De som ægte Dansk Patriot ei terro Signe men stercore & simo burde forfølge; for nu at befrie Dem fra denne Ængstlighed, tillade De mig at jeg henviser Dem til Provincial=Physicus, som jeg strax efter min Ankomst hertil sendte det af Universketet i Kiøbenhavn udstædte Programma til min Promstion. Jkke saa underligt, som De forestillet sig, er det, at De ei endnu har hørt mit Navn nævne; thi deels er mit Ophold her endnu kuns kort, deels terrent mevestigia; jeg er bleven bange ved Exempler, og ønsker derfor hellere ved en grundig Fremgangsmaade at erhverve mig lidt efter lidt mine Medborgeres Tillid, end ved miraculeuse Fortællinger svinge mig op med Ørnefart, for pludselig desto dybere at nedstyrte.