Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1832-12-16
Frankerig. Af Forhandlingerne i de Deputeredeskammer erfares, at Ministrene over alt have Majoriteten; alle Forandringer ved den foreslagne Adresse ere forkastede, og det er øiensynligt: at Hr. Dupin og Tilhængere have sluttet sig til det nærværende Ministerium; den 4de December har en Deputation fra de Deputeredeskammer overleveret Hs. Majestæt Kongen Kammerets Adresse, der blev oplæst af Hr. Dupin, var affattet i Ministeriets Anskuelser, og hvorpaa Kongen gav følgende Svar: "Mine Herrer Deputerede, den mig af Dem overleverede Adresse, foraarsager mig en levende Tilfredshed. De Følelser, som der ere tolkede, ligesom det mig for nogle Dage siden af dem for Dagen lagte Sindelav, har rort mig dybt. Omgivet af 5 Sønner, som jeg vil efterlade Frankerig til dets Beskyttelse, frygter jeg kun lidet Factionernes forbryderiske Forsøg, Alle mine Ønsker indskrænke sig til Frankerigs Frihed, Vel og Berømmelse. Disse Ønsker ere ogsaa Eders, og med fuldkommen Oprigtighed arbeider min Regjering paa at bringe dem til Virkelighed; men kun Eders Medvirkning kan give denne Stræben et lykkeligt Udfald. Jeg anseer mig lykkelig, ved at lægge Mærke til, at J ogsaa deele bine Anskuelser; Eders bifald er den sikkreste Borgen for sammes Rigtighed. Denne lykkelige Harmonie mellem de forskjellige Statsmagter, vil betrygge Ordens og Lovenes Opretholdelse, vil blive den mægtigste Drivefjer til NationalVelstandens Udvikling, og opfylde Europa med hiin Sikkerhedsfølelse, som udgjør Grundlagens for en almindelig Fred. Snart ville vi see, vore Soldater, vore Børn, med Ære at vende tilbage pa fædrenelandsk Grund, og at medbringe en ny Borgen for Fredens Opretholdelse fra Scheldens Bredder. Denne af os med Længsel forventede Dag, kan ikke længe udeblive, og vil afgive det meest sikkre og glimrende Beviis for Klogskaben af det System, som vig i Fællesskab med saa stor Vedholdenhed følge. Nok engang, jeg takker Eder, for den Bistand J skienke min Regjering, ved at være mig behielpelige til at opfylde Frankerigs Ønsker, og sikkre dets fremtitidige Skjæbne. - J Henseende til Efterforskningerne med Hensyn til Attentatet paa Hs. M. Kongen, havde den 8de Decbr. en Mand, paa omtrent 30 Aar, indstillet sig for Politiepræfecten, i Paris, tilstaaet at han var Gierningsmanden, og at Samvittighedsnag over at Andr uskyldigen kunne lide derunder, havde bragt ham til at opdage det, han opgav sit Navn at være Cour tois, sagde han boede i Versailles og var Muurmester; men da man skred til yderligere Forhør, angav han, at han var kjed af Liver og ønskede sig Døden, hvorfor han havde villet paatage sig Skylden for en fremmed Forbrydelse; Politier kunne naturligviis ligesaalidet troe hans første, som hans sidste Bekjendelse; imidlertid forblev han arresteret. Det hedder, at den østerrigske, preussiske og fardiniske Gesandt skulle have leveret Ministeren for de udenlandske Anliggender en Note, med Hensyn til Hertuginden af Berry hvori man skal forlange, at hun ikke allene skal unddrages Retternes, men ogsaa Kammernes Dom; og det skulle tillige være andraget paa en Amnestie, for alle de i de vestlige Departementer begangne Forseelser; men alt dette beroer nu tildeels paa Kammerne.