Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-12-27
Efter den udgangne Jndbydelse indfandt sig igaar, det heftige og vedholdende Regnveir uagtet, en meget betydelig Deel af den fyenske Bondestand paa Odense Raadhuus, hvor Hr. Proprietair og Stænderdeputeret C. H. Hansen, i en kort Jndledningstale betegnede Forsamlingens Øiemed og Aarsagen, hvorfor han ansaae det for rigtigt og værdigt for Bondestanden, at udtale sin Sorg i Anledning af Kong Frederik den Sjettes Død og sin Lykønskning og sine Forhaabninger paa Grund af Hs. Maj. Kong Christian den Ottendes Tronbestigelse. Han fremlagde og oplæste dernæst et af ham og syv Medindbydere conciperet Udkast til Adressen, hvorhos han indstændigen bad Forsamlingen om, at prøve og drøfte dette Udkast med al Grundighed og Sindighed. Han bemærkede yderligere, at endskjøndt han ingen Betænkning havde fundet ved selv at underskrive den af Godseierne og de 2de mindre Landeiendomsbesiddere forfattede Lykønskningsadresse, dog var ge er af den Formening, at Bondestanden ingenlunde burde opgive sin naturlige Ret og Frihed til, selv at tale sin Sag for Tronen, en Ret og en Frihed, som det andet Selskab, vægrede sig ved at tilstaae den i sin Lykønskningsadresse. Dernæst erholdt Hr. Cancellieraad, Stænderdeputeret, Haastrup Ordet og holdt en Tale, hvis Hovedindhold omtrent var følgende: Naar jeg træder frem her i Forsamlingen og taler imod min værdige Collegas udtalte Anskuelser, da skeer dette tilvisse ikke, for at formindske den Tillid, hans Opoffrelser, for Bondestanden, ved at paatale stedfundne Uordener ved Veivæsenet, tilfulde giver ham Krav paa. Adskilligt er, ifølge hans Anke, skeet til Forbedring i denne Bestyrelses green og Meget er endnu at ønske i denne Retning - ja jeg tilføier endogsaa, at om endog Hr. Hansen skulde blive dømt for enkelte af ham brugte Udtryk i denne Anledning, saa bør dog dette ingenlunde formindske hans beføiede Krav paa Agtelse og Tillid. Vi staae her imod hinanden som Venner og, efter Proprietair Hansens egen Anmodning, er jeg mødt for at tale imod hans Forslag, fordi det er ham kjært, at Sagen bliver drøftet pro et contra, paa det at Jngen uden nøieste Overlæg skal give sin Underskrift. Det er ikke Ønsket om Adskillelse fra Godseierne, der har bevæget Hr. Hansen til at proponere den forelagte Adresse; men det er en Forskiel i Meningerne om, hvad her er det meest passende, nemlig om de paatænkte Adresser bør indeholde Andet end en Lykønskning, eller de tillige bør indeholde Forhaabninger og Begjeringer. Jeg troer, at det ved denne Leilighed vil være Hs. Majestæt ubehageligt, om Man indflettede Begjeringer og Besværinger, idet Man frembærer Lykønskninger i Anledning af Hans Tronbestigelse, især da Stændersalene sandsynligviis om faa Maaneder staae aabne for saadanne Andragender. Proprietair Hansen tog atter Ordet og udviklede de Grunde, hvorpaa han støttede sin Formening og hvoriblandt fornemmeligen den Grund var fremtrædende, at idet vi Alle erkjende, at Christian den Ottende er en viis og kjærlig Konge, maatte det nødvendigen være Hs. Majestæt behageligt og vigtigt, uden Forhaling at erfare, hvad Nationen i denne betydningsfulde Periode anseer for tjenligst til sin Tarv. For denne sin Menings Rigtighed paapegede han tillige som Beviis adskillige af de Svar, Hs. Majestæt alt havde givet paa Adresser, affattede i den Aand, som Hr. Hansen selv tænkte, at de burde fremtræde i, saafremt de skulde stifte sand Nytte. Kun troede han, Man burde indskrænke sig til Forhaabninger og Ønsker betræffende saadanne Sager, om hvilke Enhver, ifølge sin Stilling og sit Standpunkt, kan have en grundet Mening. Med Hensyn til Hr. Cancellieraad Haastrups Formening, at Stændersalene ikkun vare de rette Steder, hvor Ønsker og Begjeringer burde forelægges, yttrede Hr. Hansen, at han ansaae enhver Time af Kong Christians Liv som dyrebar for Fædrelandet, hvisaarsag han meente, at Man ikke burde opsætte til imorgen, hvad Man idag kunde ende. Man skred nu til Discussionerne om Adressens Jndhold. Haastrup talede imod et af Adressens Hovedformaal, en yderligere Forbedring i Skolelærernes Kaar, fordi han antog, at Pluraliteten af Bondestanden ikke vilde give denne Proposition Medhold. Hansen indrømmede den af Hr. Cancellieraad Haastrup fremførte Formening i denne Henseende, men fandt det haardt, at Pluraliteten, men ikke den meest oplyste Deel af Bondestanden, skulde have Jndflydelse paa denne høist vigtige Sag. Han forsvarede kraftigen Gavnligheden for Bondestanden i den i denne Retning nedlagte allerunderdanigste Bøn, ligesom Ver ogsaa flere tilstedeværende oplyste Bønder yttrede Ønske om, at den tilsigtede Forbedring maatte finde Sted. Men da en Deel af Forsamlingen yttrede sig i en modsat Retning, blev den Passus udeladt af Adressen, forikke ved Bibeholdelsen at tabe for Manges Underskrifter. Ligeledes blev af Udkastet, ifølge flere Bønders Ønske, udeladt en Bøn om, at kraftig Foranstaltning maatte blive tagen, der kunde bevirke, at Rentekammeret for Fremtiden hurtigere expederede de Sager, der angaae Landbovæsenet, ikke fordi at jo Bønderne indsaae Gavnligheden af det Ansøgte, men fordi de frygtede for, at det ikke gik an at udtale sig om en Forbedring i et kongeligt Collegiums Organisation.