Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1810-09-14
Angaaende Rygterne om de Forsøg, der vare gjorte paa at ende med Gift Prindsens Dage erklærede og Rullberg, at de vare ham komne for Øren, og overalt var Udførelsen af ethvert saadant Foretagende meget let, da Prindsen foragtede enhver saadan Mistanke, og tog sig ikke det allerringeste i Agt, saaledes stod hans Frokost bestandig paa et Skatol, hvor enhver af hans Folk kunde komme til den, og man lagde da ofte en Serviet over den indtil Prindsen kom og spiste den. Major Forsell forklarer i sin skrive lige Erklæring, at den 24, 25 og 26 Marts udspredtes allerede det Rygte, at et Partie, der var misfornøjet med Prindsen, havde villet dræbe ham med Forgift, men som mislykkedes. Da Prindsen paa sin sidste Reise havde klaget over sin aftagne Sundhed samt Svimmelhed, og Majoren spurgte, naar han først havde mærket denne Sygelighed, svarede han de mange kummerfulde Rætter, jeg tilbragte sidst i Norge, have sikkert lagt Grunden til samme." Oberst lieuten, og Overadjutant Holst erklærede, at i Norge havde Prindsens Sundhed været meget stærk, men siden 1806 havde han undertiden, især siden han rog meget Tobak, været plaget med Qvalmer, hvilke i Sommeren og Høsten af Aaret 1809 gik over til ofte indtræffende Brækninger, og nogen Upasselighed i Maven. Sandsynligt er det, at dette naturlige Anlæg, til Sygelighed forværredes ved den Ligegyldighed, Prindsen altid viste for sin Sundheds Opbevarelse, ved hans Ulyst til al Brug af Lægemidler, og endelig ved det haarde Levnet, han førte paa hans Feldttog, da han deelte alle hans Soldaters Møisomme ligheder. Angaaende Prindsens Distraktion, at an ei kjendte sin Broder, Hertugen, i Ramløsa, fortalte Grev Sparte, at en Aften stod Prindsen og talte med Hofstaldmesteren Grev Frolich og Hofmarskal og Platen; Hertugen stod noget derfra; Prindsen seer stivt paa sin Broder, tager Hatten af, og gaaer nogle Skridt henimod ham med Spørgsmaal om hvem han var, Hertugen spurgte med nogen Forundring om han ikke var kjendt, og Prindsen, som efter et Øjebliks Betænkning kom til sig selv igjen, loe hjertelig over denne Distraktion. Ved Afreisen fra Ramlosa sagde Prindsen til sin Broder med Udtryk af den om meste Følelse: "naar faaer jeg nu min Broder at see igien." Om Skilsmissen mellem begge Brødrene paa Helsingborgs Toldbod siger Sparte, at neppe Nogen kan forestille sig det Jndtryk, den gjorde paa de Tilstedeværende; blot de, der kjendte Prindsens følsomme Hjerte, kunne tænke sig, hvor meget et saadant Deblik maatte røre hans ved Upasseligheder endnu følsommere Nervesystem. Lieutenant Hesteskoe, som afreiste fra Abo i Finland den 17 Mai med Pas af den Russiske Overstbefalende, General Winter, forklarede, at ved Passets Udleverelse hos bemeldte General havde en af hans Skrivere eller Adjutanter spurgt ham, hvorfor han nu vilde reise over til Sverrig, og om han ikke vidste, at Kronprindsen var død pludselig paa en Reise til Skaane, (Dette troede man altsaa at vide der den 17de, og Dødsfaldet indtraf først den 25de i den anden Ende af Sverrig!) Paa sin Overreise til Sverrig mødtes han ligeledes af Efterretninger om Prindsens Død. Kudsken J. Sandberg, som havde kjørt Prindsens Vogn paa den sidste Reise, blev tilspurgt i Anledning af nogle Ord, han i Nykjøbing skulde have sagt til Kammerherren Baron Ahlbedylls Tiener, om at Prindsen rimeligviis ikke med Livet kom fra denne Reise. Han erklærede paa denne Lilspørgsel, at han allerede inden Prindsens Afreise havde, uden at han kunde erindre af hvem, hørt Tvivlsmaal om at Prindsen kom levende tilbage fra denne Reise