Aalborg Stiftstidende, 1828-07-12
Ved denne Leilighed erfarer man ogsaa, at en af de forbundne Escadrer i April Maaned allerede skal have forsøgt paa at bevæge Oprørerne til at overgive Koron til Grækerne, men erholdt til Svar, at deres Tvistighed med Jbrahim var kun at ansee som en Strid imellem Børn og deres Fader, i hvilken ingen Tredie maatte blande sig. (Denne hele Begivenhed giver Anledning til endeel Betragtninger, som just ikke falde ud til christne Oprøreres Fordeel.) Noget om det nærværende Krigstheater og de Vanskeligheder, den russiske Hær kan have at beseire. Den Mening synes at være temmelig almindelig herskeende, at, naar Donauen først er passeret, kunne ingen store Hindringer meere være i Veien for Russernes Fremtrængen, men det forrige Feldttogs Begivenheder synes ikke at bekræfte den. Dengang drog Russerne sig Fiendens Svaghed til Nytte og trængte efter en ringe Modstand frem til over Donauen; men her gjorde de Holdt og efter en høist blodig og haardnakket Kamp af 6 Aar fra 1805 til 1811 fandtes de endnu ved denne Flods Bredder. Saa ofte de vilde trænge videre frem, bleve de blodigt tilbageviiste og een eneste, neppe befæstet Stad, i europæiske Troppers Øine ligesaa foragtelig, som den i deres Besiddelse vilde være et let Bytte, hemmede deres Løb. Skulde dennegang nu ogsaa denne kunstige Barridre blive forceret, saa støde de paa en ulige frygteligere naturlig, nemlig Balkan bjergene. Over denne store Vold gaae fem Landeveie, som kunne passeres: en fra Sophia til Tartar Bazargik, to fra Ternova over Keysanlik og Selymnia og to fra Schumla over Carnabat og Haldhos. De tre første føre til Adrianopel, de to sidste lige til Constantinopel. Veiene over Ternova ere de vanskeligste, i det de gaae over den høieste og utilgiengeligste Bjergryg, men den over Haldhos er meest benyttet, fordi Slugtene her ere lettere at bestige og passere. Men for snevre og vanskelige Passager at være ufremkommelige. Dette er et Slags national Cavallerie, som besidder arvelige Landeiendomme, med den Betingelse at stille sig i Feldten, naar det dertil opfordres. Dens Besiddelser, som døer uden mandlige Arvinger, tilfalde Commandanten, som igjen under lignende Betingelser forlehner dem til andre og saaledes stedse holder dette Corps fuldtalligt. Det er inddeelt i 16 Legioner og er vel det bedste Cavallerie for Bjergegne, som der gives i Verden, endskjøndt dets hele Eqvipering synes at være aldeles ufordeelagtigt for at slutte i Sadelen og for raske Evolutioner. Sadelerne ere forarbeidede af det plumpeste Træe, høie for og bag som Paksadler og blive endnu mere ubeqvemme ved den Maade hvorpaa de benyttes. Deres Stigbøileremme ere meget korte, Stigbøilerne meget tunge og ligne en Jldskuffe, de tjene tillige i Stedet for Sporer. Dette tunge Ride-Aparat er ikke engang befæstet paa Hesten med en ordentlig Gjord, men ikkun med Læderremme, som hvert Øieblik gaae i Stykker og ere i Uorden. Paa denne umagelige og usikkre Sadel sidder nu Tyrken i en Stilling, saa at Knæer og Hage næsten berøre hinanden og alligevel har man aldrig seet dristigere og behændigere Ryttere paa de vanskeligste og farligste Steder. Dannede i Corps, holde de kun liden Orden; dog agere de ogsaa saaledes med beundringsværdig Regelmæssighed og Virkning; men af ganske særdeles Nytte ere de paa couperet Terrain og i Bjergslugter, som synes at være aldeles utilgjengelige for enhver europæisk Rytter. De jage i strakt Galop igjennem Huulveie og Bjergstrømme, op og ned af de steileste Høider og vise sig da pludselig i Flanquen og Ryggen af deres Fiender over Strækninger, hvor man ikke skulde have holdt det for muligt, at en Rytter kunde have kommet af Pletten. Nogle af dem blive kaldte Delhis eller Rasende, formedelst den ualmindelige Foragt for Faren, de vise og retfærdiggjøre ved de forvovneste Foretagender denne Benævnelse. Et saadant Cavallerie maae i Balkans snevre Passer kunne gjøre selve de dygtigste og bedst disciplinerede Tropper en frygtelig Modstand og Russerne ville udentvivl faae Leilighed, herom at overbevise sig, naar de engang giøre Forsøget paa at overskride denne Barridre. En anden Hindring ligger i Aarstiden; den eneste gode Operationstid er Foraaret, da er Landet yderst skiønt og sundt, Floderne ere fulde af frisk Vand, Græs og Levnetsmidler ere i Overflødighed forhaanden og Luften er let og vederqvægende; men naar Sommeren, kommer, da udtørres Floderne, Vegetabilierne forsvinde og der viser sig kun en tør brændende Jordbund, utaalelig ved Solens Straalebrækning om Dagen og farlig om Natten ved den fugtige og svære Dug, hvis dræbende Virkning endnu enhver Armee har erfaret, som i denne Aarstid, i ældre og nyere Tider, maatte At ville passere Balkansbjergene med en Armee om Vinteren, synes at være en endnu større Umulighed. Regnen har da gjort Moradserne aldeles uskikkede til at bære Vogne eller Skyts. Huulveiene ere fulde af Snee eller gjennemstrømmede af Bjergstrømmene. Over disse føre Broer af Bræder, saa raadne, at de falde sammen ved mindste alvorlige Tryk, de talløse Slugter, som af faa Folk kunne forsvares imod store Masser og som tjene istedetfor ligesaa mange Naturfæstninger, bag hvilke Tyrkerne, (som vi see) fægte med Eftertryk og Virksomhed: alt dette er Hindringer, som selve Russerne synes at bringe i Beregning. I deres sidste Feldttog havde de hele Landet fra Balkan indtil Donauen i Besiddelse, med Undtagelse af Warna, Nyssa og Schumla, i hvilke Pladse Tyrkerne vare indsluttede; paa foranliggende Slette havde de næsten 100000 Mand, udrustede med alt og stode tæt ved Bjergenes Fod og ved Jndgangen til de snevre Passer igjennem dem; alligevel gjorde de aldrig Forsøget at overskride dem, med Undtagelse af nogle omstreifende Kosakker, som engang vovede sig derind, men ogsaa hurtig vendte tilbage.