Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-02-16
Aarsagen hertil er, at Landmanden paa Øerne, ved den tiltagende Kartoffeldyrkning, er kommen i med at fede en langt større Mængde Qvæg, end forhen. Den paa Kjøbenhavns Torv stedse tiltagende Mængde af sjellandsk Fedeqvæg kan næsten ganske tilfredsstille Forbruget, og saa meget lettere hindre Concurrencen af det jydske, som Transporten fra Jylland er besværlig og medfører betydelig Bekostning, foruden Tab af Kjød og Talg, hvilket tilsammen kan anslaaes idetmindste til 10 8 pr. Stk. Ligesaa mislig er Handelen med Jyllands Fedeqvægpaa Hamborg, da Torvet her ogsaa ofte er overfyldt, og Priserne meget vaklende. Under disse for Afsætningen saa ugunstige Forhold maatte det vel fortjene den største Opmærksomhed af Jyllands Landmænd, at England i det sidste afvigte Aar har aabnet sine Havne for vort Fede qvæg og vore Fedevarer, og med megen Jnteresse har man erfaret, at enkelte dristige Kjøbmænd allerede have iværksat Forsøg paa, at udføre levende Qvæg directe fra Jylland til England. Hvorledes Resultatet af disse Forsøg er blevet, er os ubekjendt, men vi holde os forvissede om, at Sagen kan gaae, naar den iværksættes paa en hensigtsmæssig Maade; thi Prisen paa fedt Kjød staaer sædvanligt i London, mere end dobbelt saa høit som hos os. Men skulde vi af denne nye Handelsvei vente nogen stadig og tilstrækkelig Afsætning, ansee vi det høist fornødent, at et Dampskib anskaffes, som vel rettest maatte anløbe Jyllands Vestkyst, og maaskee skifteviis Hjerting og Lemvig, Nykjøbing eller Thisted. Dernæst ansee vi det for at være af høieste Vigtighed, at man indskrænker den Handel til store og meget fede Stude, thi kun disse ville i Reglen kunne bære de meget store Omkostninger af Fragt og Told. Forøvrigt ønske vi, at denne Sag maa være anbefalet til Sagkyndiges Opmærksomhed og Overveielse. For i Almindelighed at sikkre vort Fedeqvæg tilstrækkelig Afsætning i Udlandet, ansee vi det for høist rigtigt, at der af al Magt arbeides paa Tillæggets Forbedring. Da vort danske Qvæg besidder Egenskaber, som i Udlandet vurderes høit, bør man, ved omhyggelig Valg af Tillægsdyr, stræbe at forbedre Landracen og befordre Qvægets Væxt, ved at give det en god og rigelig Underholdning, saavel i Kalvesten som siden. En stor Deel af Landets Opdræt forsultes saaledes i Opværten, at det siden aldrig naaer den Størrelse, som det til Udførsel bestemte Qvæg nødvendigt maa have. Hellere opføde et mindre Antal vel, end sultføde et stort Antal Vantrivninger, der siden aldrig kunne naae nogen Størrelse. Fortrinlige Varer pleie ikke at mangle Kjøbere, fortrinlige gode Creaturer ville heller ikke mangle Afsætning. Kunne vi bringe det dertil, at Mængden af vort Qvæg kunde udmærke sig ligesaavel ved Størrelse og Fedme, som ved dets øvrige gode Egenskaber, da turde vi vel love os et muntrere Liv i denne Handel end hidtil. For kort siden er udkommet et Skrift om Livs fæste i Danmark af Hr. Etatsraad Estrup tilKongsdal, der synes at fortjene saavel Godseieres som Fæsteres Opmærksomhed. Vort hele Fæstevæsen, har man vistnok ikke med Urette i vore Dage betragtet som en forældet Jndretning, der hverken er fordeelagtig for Godseier eller Bonde. Saameget er dog vist, at en betydelig Hindring, for Agerbrugets Fremgang ligger i denne Jndretning: ved Nutidens høie Jndfæstning faaer den tiltrædende Fæster meget ofte sin Pung ganske tømt, og de Forbedringer, hvortil Fæstegaarden høilig trænger, bliver det ham med tomme Hænder umuligt at iværksætte. Den ældre Fæster, der har været saa heldig at samle sig Lidt til Bedste, tør Jntet anvende paa Grundforbedringer, fordi han frygter derved at forhøie Jndfæstning og Landgilde for sin Søn. Hellere gjør han den Capital, han har hentet fra Fæstejorden, indbringende paa en anden Maade, hvorved dens Frugter med større Sikkerhed komme hans Arvinger tilgode. Efterat den lærde Forfatter af ovennævnte Skrift har fremstillet Livsfæstets historiske Udvikling, gaaer han over til en Fremstilling af Livsfæstet i dets occonomiske Betydning, sammenlignet med andre middelbare Jordbrugsmaader. Efterat have viist det Ufuldkomne saavel ved Livsfæste som Arvefæste, slutter Skriftet med en anbefalende Fremstilling af den er die Jordbrugsmaade af Fæstegods, som vore Love tilstede, nemlig Forpagtninger paa 50 Aar, og da Anmelderen ogsaa deri seer et vigtigt Middel saavel tilAgerbrugets Opkomst, som til Befordring af en talrig Klasse af vore Medborgeres Velvære, tillader han sig, her at meddele dette Afsnit af det fornævnte Skrift. Det gjælder at træffe en Jordbrugsmaade, som tilveiebringer de fleste af Selveiendommens Fordeele under Forhold, hvor Anlægscapitaler ikke ere tilstede, og andre Omstændigheder vanskeliggjøre Udbredelsen, af Selveiendom. Der ligge Baand paa Besiddere, af Fæstegods, hvilke ikke nu saa let løses som i en foregaaende Periode; dertil høre, den Forpligtelse tilat holde Gods samlet, som paa hviler Lehn og Stamhuse; den lignende Forpligtelse, hvoraf complette Godsers Rettigheder afhænge; Forpagtningscontracter, hvorefter Hoveri og Natura præstationer af Bøndergods ere Forpagteren overladte; endelig ogsaa den Omstændighed, at de fleste Godser ere behæftede med prioriteret Gjæld, og at Panthavere ikke altid ville findes tilbøielige til at lade Pantet forringes ved partielle Afhændelser, eller til at lade forholdsmæssig en Deel af Gjælden gaae over paa afhændede Brudstykker af det forhen samlede Pant, eller at modtage Afdrag paa Capitalen i Forhold til Afhændelsen. Det staaer vistnok i Godseierens Magt, at søge sig befriet for et saadant Baand, ved at opsige eller ombytte prioriterede Capitaler; men Transactionen foretages ikke uden Uleilighed og Udgift *). Det gjælder fremdeles at træffe en Jordbrugsmaade, som sikkrest forener Grundeierens med Brugerens Jnteresse og begge Jnteresser med den fremskridende Cultur. Eieren har Grund til at forlange: Sikkerhed for den til Brug overladte Eiendoms Jntegritet og Forbedring; Sikkerhed for alle Eiendommen paa hvilende Afgifter til det Offentlige, for hvilke han indestaaer; Sikkerhed for den ham tilkommende Rente af Jord, rørligt og urørligt Gods, som overlades Brugeren; endelig ogsaa en i Forhold til Culturforbedringer og stigende Eiendomsværdi forøget Jordrente. Det vilde være høist ubilligt, dersom en Eier betingede en Forpagtnings Continuation ved en saa stor Forhøielse i Forpagtningsafgiften, som om alle de af Forpagteren foretagne Forbedringer vare udførte efter Eierens Plan, ved hans Arbeide og for hans Regning. Derimod er det meget billigt, at Eieren i en passelig forhøiet Forpagtningsafgift erholder en Deel af Forbedringernes Udbytte; thi det er i Forbindelse med Eierens i Jord, Bygninger o.s. v. stikkende Grundcapital, at Forpagterens Driftscapital, brugt med Flid og Forstand, har frembragt den høiere Jndtægt. Ligesaavel som Forpagterens Arbeide skal betale sig, skal ogsaa Jordens eget Arbeide i dens indre Værksted betale sig; det sidstnævnte Arbeides Product tilkommer Jordens Eier. Det er først under perpetueret Brug, at Brugeren bliver i Stand til at opfylde Eierens Krav og Forventninger, tillige at sikkre sig selv en passende Rente af Driftscapital og Arbeide og forskaffe sig og Sine Varigheden af en god og selvstændig Existents. En arvelig Forpagtning, baseret paa en stigende Afgifts Scala, befriet for alle Forudbetalinger af Capitaler under Navn af Jndfæstning, Recognition o.s. v. og limiteeret kun ved de nødvendigste Jndskrænkninger, synes at nærme sig Problemets Løsning. En Contract om en arvelig Forpagtning af denne Art vilde i det Væsentlige indeholde følgende Betingelser: 1. Brugen af Gaarden med dens Tilliggende overdrages til Forpagteren og efter ham til hans efterlevende Hustru eller til den af deres Børn eller arveberettigede Slægtninge, hvem han og hun efter Overeenskomst have bestemt Forpagtningen at skulle tilfalde. Forvagteren kan ikke uden Eierens Samtykke afstaae sin Forpagtning til nogen Anden. Dersom Forpagteren og hans Hustru ikke have taget nogen hermed overeensstemmende Beslutning angaaende Successionen i Forpagtningen, saa betragtes Contracten som hævet ved deres Afgang, uden at der af Nogensomhelst kan gjøres Paastand paa Erstatning af Eieren for de Forbedringer, den afgaaende Forpagter maatte have bekostet. 2. Forpagteren kan ikke uden Eierens Samtykke deele eller lade Andre bruge noget af den for pagtede Eiendom, der med dens Tilliggende skal være og forblive et samlet Hele. 3. Forpagteren anskaffer selv Besætning og Jnventarium af Redskaber og Sæd i den Qvantitet En Godseier vilde, for at bruge et Exempel, neppe være tjent med at opsige en i hans samlede Eiendom indestaaende Capital af 50,000 Rbd. for at sælge et Par Bøndergaarde til 3,000 Rbd. Stk., i hvilke han rimeligen maatte creditere Kjøberen de to Trediedele af Kjøbesummen; og derefter at søge i sin Eiendom og bekoste et nyt Laan af 48,000 Rbd., om end en saadan Sum netop kunde erholdes. og af den Qvalitet, som Contracten stipulerer. Besætningen skal stedse holdes fuldtallig. 4. Forpagteren indskrænkes ikke i sin Drift og Dyrkningsmaade, uden ved visse almindelige Regler, f. Ex. at langstraaet Sæd ikke bør følge umiddelbart paa hinanden to eller flere Gange i Rotationen, men at der bør vexles. 5. Han maa ikke lade Gjødning og Foder komme fra Gaarden, uden forsaavidt sidste maatte blive udskrevet til offentlig Tjeneste. 6. Han maa ikke paa Gaardens Grund opføre Huse til Beboelse med eller uden Jord eller indtage Jndsiddere uden Grundeierens Tilladelse. 7. Han maa ikke uden saadan Tilladelse nedbryde nogen af Gaardens Bygninger, men skal vedligeholde dem idetmindste i samme Stand, i hvilke han efter lovlig Synsforretning har modtaget dem 8. Han skal holde Gaardens Bygninger, Besætning og Jnventarium assurerede og selv bekoste Assurancen. 9. Dersom Bygningerne afbrænde, har Eieren Valget, enten han selv vil opføre nye Bygninger, imod at oppebære Assurance-Erstatningen, eller omhan vil overlade sammes Beløb til Forpagteren, imod at denne opfører Bygningerne. 10. Forpagteren maa ikke benytte Skov, Tørvemose, Kalkbrud eller andet, som ikke ligefrem hører under Agerbruget, uden efter Udviisning og Anviisning af Eieren. 11. Forpagteren erlægger til rette Forfaldstider alle nuværende og tilkommende ordinaire og extraordinaire Skatter, Tiende Afgifter og Præstationer til det Offentlige af hvad Navn nævnes kan, Bankrenter, Brandontingent, Refusioner o. s. v., som paahvile Gaarden og dens Tilliggende, uden nogensomhelst Deltagelse af Eieren. 12. J aarlig Forpagtningsafgift (hvorunder indbefattes samtlige ældre Fæsteafgifter under Navn af Landgilde, Hoveripenge, Smaaredsel o. s. v.) er lægger han i de første otte Aar – – Tønder Byg, som hver første April betales forud for det kommende Aar med Penge efter foregaaende Aars Capitelstaxt, 13. Denne Forpagtningsafgift forhøies hvert ottende Aar med en ottende Deel af Afgiftens oprindelige Beløb. Dersom Forpagteren ikke maatte ønske at continuere imod en saadan Tillægsafgift, saa har han sex Maaneder for det ottende Aars Udgang at opsige Forpagtningen til Fratrædelse næstkommende 1ste April eller ogsaa at komme overeens med Eieren om en Continuation af Forpagtningen paa andre Vilkaar. 14. Naar han fratræder, har han at aflevere alt i forsvarlig Stand, hvorved lægges til Grund den Syns- og Taxationsforretning, hvorefter Overleveringen i sin Tid fandt Sted. 15. Foruden den Betryggelse, som ligger i den stipulerede Forudbetaling af Forpagtningsafgiften, giver Forpagteren til Sikkerhed for Skatter og andre Præstationer, ligesom ogsaa ved Fratrædelse for Fæld paa Bygninger, første Prioritets Panteret i den ham tilhørende Besætning og Jnventarium, Jnd- og Udbo i Assurancesummerne samt i Gaardens Afgrøde paa Mark og Loft, i Stak og Lade, og i alle Gaardens Jndtægter til enhver Tid. 16. Dersom Skatte- og Afregningsbøger bevise, at Forpagteren ikke har erlagt, hvad han efter Post 11-13 incl. har at erlægge, senest sex Uger efter rette Forfaldstid, saa staaer det til Eieren at opsige ham Forpagtningen til Fratrædelse nærmest kommende første April, ligesom ogsaa at holde sig til Pantet efter lovlig Omgang. Her er supponeret en med hvert ottende Aar stigende Forpagtningsafgift, fordi en otteaarig Rotation formenes at være den sædvanligste paa veldyrket Bondejord. Den rotationsviis stigende Production giver sikkert en langt rigtigere Maalestok for en billig Avance i Jordrente, end den vilkaarlige Jndfæstning eller en til evig Tid normeret Recognition eller Huusbondhold. Naar til Exempel den oprindelige Forpagtningsafgift er 24 a 32 Tdr. Byg, saa vilde den efter 8 Aars Forløb forhøies til 27 a 36 Tdr., og inden Udgangen af det 32te Forpagtningsaar ikke overstige 33 a 44 Tdr. Byg. Den vilde altsaa i Løbet af 31 Aar, som er Livsfæstets omtrentlige Udstrækning, være bleven forøget med 9 a 12 Tdr. Byg, men gradviis eller rotationsviis, ifølge den stigende Production og Forpagterens formerede Evne. Det behøver intet Beviis, at Grundeieren har en meget større øieblikkelig Fordeel ved en Jndfæstnings Anticipationer. Men der behøves heller neppe noget yderligere Beviis, end der ligger i de foregaaende Betragtninger af Fæste-Jndretningen, for at Arve forpagtning efter de angivne Grundlinier langt mere fremmer Cultur, en høiere Værdi og Rente af Jord og derved Grundeierens endelige Fordeel tilligemed hans Credit; thi det maa vel bemærkes, at den uvisse Jndtægt af Jndfæstninger, der ikke undlader at indvirke paa den i Jordebogen opførte visse Jndtægt (efter Regelen, høi Jndfæstning, lav Landgilde), langtfra ikke giver et Pant den Betydning, som Jordebogssummerne have. Ligesom vi antage, at Arveforpagtningen med Hensyn til den physiske Cultur og materielle Jnteresser har et afgjort Fortrin for Livsfæstet, saaledes antage vi, efter en vel grundet Overbeviisning om den nøie Sammensletning af Culturens Grene og de menneskelige Jnteresser, at den ogsaa vil vise sig gunstigere for Agerbrugerens statsborgerlige Dannelse, hans Holdning, Agtelse og Betydning i Samfundet. Hvorledes tegner Vintersæden? Næsten allevegne staae alle Arter af Vintersæd meget levende, og hvad Rugen angaaer, er det sandsynligt, at der vil indavles mere i næste Høst, end nogensinde har været indavlet i Danmark; thi næppe har denne Sæd været nedlagt under gunstigere Forhold, end i sidste Efteraar, og Antallet af de Landmænd, der beflitte sig paa at udsaae den tidligt og i vel behandlet Jord, bliver stedse større. Et sjeldent Tilfælde mødte iaar for dem, som saaede i Begyndelsen af August, nemlig: at Rugen blev liggende en heel Maaned i Jorden uden at spire, da den i den langvarige Tørke manglede den nødvendige Fugtighed; men først i September fik vi en god Regn, og faa Dage efter stode Rugmarkerne grønne, til stor Trøst for dem, der havde svævet i Frygt for, at den tidligt nedlagte Sæd slet ikke vilde kommet fremBrændeneldens Nytte. Denne Plante voxer paa sine Steder i stor Mængde, men man glemmer at drage Nytte af den Paa samme Maade som Hamp lader den sig bearbeide, og af den virker man ægte Netteldug. J den sidste Halvdeel af August, naar Bladene visne og Stilken bliver guulagtig eller mørkerød, skjærer man den af tæt ved Jorden med en Segl. De afskaarne Stilke udbredes paa Jorden et Par Dage, og efterat Bladene ere afrevne, bindes de i Bundter og sænkes i Vand, paa samme Maade som Hør og Hamp. Den øvrige Behandling er og den samme, som anvendes paa Hampen. Det modne Neldefrø er godt Foder for Høns, Røger man nok saa seigt Kjød med Bladene, bliver det mørt, og raat Kjød, lagt imellem disse Blade, holder sig længere end sædvanligt. Ogsaa for Qvæget ere Bladene et godt og sundt Foder. Forsøg over den Virkning, som en kunstig Tørring af frisk Hørfrø frembringer. (Af Dr. Sprengel i Brunsvig.) Da man af mange Erfaringer veed, at Frø af flere Vexter, naar det er 2 eller 3 Aar gammelt, frembringer skjønnere Planter, end naar det er frisk eller kun 1 Aar gammelt, og man sædvanligt er afden Mening, at dette hidrører fra det ældre Frøes tørrere Beskaffenhed; saa tørrede jeg, for at erfare om det friske Hørfrø vandt noget derved, en lille Qvantitet af samme ved en Varmegrad af 450 R. saalænge, til Vægten af Frøet ikke længere leed nogen kjendelig Forandring, hvortil behøvedes 5 a 6 Timer. Derefter saaede jeg det ved Siden af Frø af samme Slags, som ikke var tørret. Det tørrede Frø kom nogle Dage sildigere op, end det øvrige, men Planterne bleve senere 2 a 3 Tommer længere, end de af det utørrede Fro. Saaledes blev altsaa ved Tør ringen frembragt en Forandring i Frøet, der virkede gunstigt til Plantens Udvikling. Et simpelt, men maaskee for mange Jorddyrkere ukjendt Raad. En dygtig Agerbruger raadede engang Jndsenderen heraf, for at forøge Nytten af Hestegjødselen, der som bekjendt ansees mindre nyttig, fordi den brænder bort, at lægge Lag af Leer mellem den. Raadet blev fulgt og Prøven gav et godt Resultat, da efter flere Aars Erfaring han er kommen til den Overbeviisning, at Hestegjødselen, paa denne Maade behandlet, vinder betydeligt baade i Qvantitet og Qvalitet, da 1 Læs af den bliver til ethvert Brug ligesaa gavnligt, som 1 1/2 Læs Kogjødning. Senere er Jndsenderen bleven oplyst om den naturlige Aarsag hertil. Hestegjødselen indeholder nemlig forholdsviis et større Qvantum Ammoniak end Kogjødselen, og Ammoniaken er et af de virksomste Stoffer i Gjødningen; men den er et meget flygtigt Stof, der let bortdunster, for den kommer til at vise velgjørende Følger paa Ageren. Dette Stof bindes eller tilbageholdes ved Svovlsyren i Leret, og kommer saaledes til Nytte i Jordbunden. Endnu større Nytte gjør Leret i Priveter og Reservoirs for flydende Excrementer, der ere langt amoninkrigere end de faste. Jstedetfor Leer, som er det simpleste og for Alle tilgængeligste Middel, kan Ammoniaken fireres paa mange andre Maader, f. Ex. ved Hjælp af Gips, Chlorialcium, eller noget Svovlsyre eller Saltsyre, eller bedst suur phosphorsuur Kalk. (Dr. Adresse.)J berlingske Tidende opfordrer en Sogneforstander Juristerne til, at levere en Haandbog for Sogneforstanderskaberne, som skulde afhandle Skole- og Fattigvæsen samt Veivæsen. J Anledning af denne Opfordring ville vi gjøre opmærksom paa, at vi allerede have et meget passende og godt Skrift af den Art, nemlig Blom "om offentlige Indretninger paa Landet i Danmark. Prisen er 2 - 4 s. Ogsaa er anmeldt en Haandbog for Sogneforstanderskaberne af Procurator C. Olsen i Randers. Af dette Skrift er allerede 1ste Hefte udkommet. Salom. Præd. 12 C. 1 V. Menneske Du lære maa Af den lille Myre, Retteligen at forstaae Timerne er dyre. Samler ikke Spurven graa Tidlig til sin Rede, Veed Du ei, at bag det Blaa Skal Du den berede? Bien træller Vaaren ud Og mens Somen rinder; Men i Honninggjæstebud. Vinteren den finder. Menneske, mens Tid det er Bor det Dig at slide; Thi hvor Enden er os nær, Det kan ingen vide. Tænk paa Gud, som skrevet staaer, J Din Ungdoms Dage! Ellers vil det hvide Haar Dig kun slet behage. (H. Wergeland.)