Jyske Efterretninger, 1769-01-27
Nab. En Mand besad et Træe, som gyldne Frugter barEt Træ med gylden Frugt Misundelsen opvakte, Hans Raboe viiste det; Han ey seendrægtig var, Gik hen, og mangen Green af Træet lonlig skar, Men Aaret efter det tredobbelt Frugter bragte. Var denne Naboe ey en Nar, Han tiente, der han skade vilde. Gid Lumskhed altid foer saa ilde! Slut c) Denne indsendte Oversættelse skal være tagen af Licht mers Tydske Fabler. 20 Rd. (Slutningen af foregaaende Afhandling. Emilie er ved hendes strenge og alvorlige Dyd hverken vreedladen, suurseende eller sorrigfuld. Hun elsker sømmelige Forlystelser, men saadanne, der kan være anstændige, og hvorved hun ikke bliver hindret fra at opfylde sine vigtigere Pligter; Den Hoved=Regel, hvorefter hun herudi indretter sit Valg er, at hun tilside sætter alle andre Fornøyelser for dem, hvorved hun baade kan forlyste Sielen og Legemet, og dermed tillige forskaffe begge en vederqvægende Forfriskelse. Jeg kan just ikke sige forvist om hun spiller Kort, eller ikke, men i det mindste skeer det allene i slige Selskaber, hvor der ikkuns bliver talet om ringe og ubetydelige Ting, at hun da derved kan befries fra at høre paa slette Domme, stiklende Spotte=Gloser og kiedsommelig SlidderSladder. Al den Stund der paa Skuepladsen ikke opfores anstødelige og forargelige Comoedier, saa besøger hun og imellemstunder samme med Fornøyelse; Thi at see Lasterne forestillede i deres fulde Heslighed, og Dyden derimod i sin naturlige Skiønhed det kan ey andet end være skiønsomme Tilskuere en sømmelig og nyttig Forlystelse. Den ne Tid er maaskee vel allerede kommen, eller og temmelig nær Hun skyer aldeles ikke Omgang med det andet Kiøn; Hvorfor skulde hun ikke gjerne vilde omgaaes med dem, hvis Skrifter have forbedret hendes Forstand, saa hun haver dem at takke for sin gode Smag? Men slige Narre, der holde Fruenentimre ikkuns for Dukker at lege med, eller det, som endnu maatte være ringere, dem foragter hun, og lader lige saa haan om dem, som de om hende. Det er hende alt nok at være agtet og æret af de Dydige og Fornuftige: Daarers Roes bekymrer hun sig ikke om, men de Retsindiges Høyagtelse søger hun altid at vinde og vedligeholde, ja den sætter hun saa høy og tilbørlig Priis paa, at hun aldrig vil gjøre sig uværdig til samme, enten ved en barnagtig eller manstændig og nedrig Opførsel. Hun viser i sær sin Forstand, i det hun med Forsigtighed udsøger sig saadanne Selskaber, hvor hun altid kan have den største Høyagtelse for personlige Fortienester, ja hverken den unge eller gamle Nar undgaaer hendes Foragt og Jrettesættelse, naar de tænke eller dømme anderledes om hende. Emilie er en oprigtig Menneske Ven. Hun er overbeviist om, at et Fruentimmer er egentlig bestemt til det dødelige Livs Vedligeholdelse og Lettelse. Hun veed, at hendes naturlige Ømhiertighed er hende given af Skaberen tilden Ende, at hun med et behageligt Væsen skal desbedre kunde bevise andre de vigtigste Tienester. Hun har i at inderste Hierte en Kierlighed fuld af Høyagtelse for alle Mennesker, denne Kierlighed, som kommer af en eeneste Drift, yttrer sig dog paa adskillige Maader, i sær imod hendes en gen Familie og paarørende Slægt. For hendes Fader, som er bebyrdet med vigtige Forretninger, er hun en StøtteStav, hun er hendes Moders høyre Haand, ja i visse Maader er hun allerede en Moder for hendes egne Sødskende. Hendes Forældres Tieneste Folk tager hun i Beskyttelse, og taler altid hos sine Forældre for Fattige til det Beste; Hun foregaaer dem med et got Exempel, og viser sig altid erbødig, lydig og flittig; Det er langt fra, at hun enten ved Bagtalelse, ved Skielden og Smelden, eller ved en misundelig og karrig Opførsel skulde giøre deres Omstændigheder, slettere og deres Tieneste besværligere; Thi derved vilde hun kuns bringe sig selv i et slet Rygte. At elske paa en artig Maade, og selv at være elskværdig dette er egentligen det Fortrin, som det smukke Kiøn besidder. De ere ømme i deres Følelser, og kan i de allerringeste Ting iagttage det Smukkeste og Fornøyeligste. Det stille og behagelige Væsen i deres Gebærder, det Søde og Indtagende i deres Udtale, (lutter Egenskaber, der ere imodsatte vores mandige Fyrrighed og Styrke) Hvad ere disse andet end himmelske Gaver, Hvilke, naar de efter Religionens hellige Regler bruges med sund Fornuft og Overleggelse, ere altid tækkelige og behagelige. Hvad for elske værdige Dyder vil der ikke tilig udspire i de spæde Hierter hvor en Moder forener sin ømme Kierlighed med en Faders vise og alvorlige Omhyggelighed for deres Børns gode Opdragelse. Emilie forstaaer den uforlignelige Kunst ved sin Venlighed og Belevenhed ey allene at indtage sin Mand, og at giøre sig sine Tienestefolk og Underhavende forbundne, saade med Lyst vil koppes om at udvise deres Tienstagtighed men og paa samme Maade gjør hun sig andre tillige forbundne. Hun er en sparsommelig og god Huusholder, deels fordi hun agter det for den største Daarlighed, iødvendigen at forøde noget, deels og fordi hun holder det for en stor Uretfærdighed at skille sine Børn ved det, der kunde være et Mid deel til deres timelige Lyksalighed, ja hun vil ikke heller sætte noget paa en letsindig Maade overstyre, og saaledes skam meligen betage sig selv al Ævne og Leylighed til at giøre Got. Men hun er sparsommelig dog uden at være gierrig ubarmhiertig og streng imod sine Huusgefinde. Hun er en ret Moder for Huus=Arme, og naar hun ikke altid kan hielpe dem med Penge, saa er hendes Kierlighed dog altid i Stand til at udfinde andre Maader at tiene dem paa, der kan være dem ligesaa fordeelagtige. Al den Egensindighed som nogen af hendes afskedigede Tienestefolk maatte kunde beskylde hende for, bliver allene, fordi hun elsker Ordentlighed, Reenfærdighed og Arbeydsomhed. Det er sandt, hun er end og i smaae Ting meget nøye paaseende, men det skeer allene, fordi hun ikke vil være efterladen og forsømmelig i de Ting, der ere af større Vigtighed, som let kan skee i det Større, naar man først har vænnet sig dertil i det Mu dre. Saa empfindtlig som Emilie er ved de ukierlige Domme, en og anden kan fælde over hende, saa meget krænker det og hendes Sind, at høre i Selskaber, at et andet Fruentimmer bliver igiennemhæglet og ilde paatalt. Hun grunder aldrig sin Meening eller sit Omdømme enten paa ringe og ubetydelige Ting, eller ubillig og ukierlig Dadlen, ikke heller paa Tieneste Pigers og gamle Kierlingers Slidder=Sladder. Hun vil ikke dømme haardt om andre, førend hun først befinder med sig selv, at hun er fuldkommen frie for alle Feyl, og indtil det skeer, vil hun give Agt paa sig selv og passe paa sin Huusholding. Hendes udvortes Hofligheds Beviisninger ere Tegn paa en indvortes oprigtig Høyagtelse. og Kierlighed imod andre. J hvor ophøyet hun end er og ver mange, for hendes Dyds Skyld, saa giør hun sig dog aldrig til deraf, ey heller er hun Rangsyg, og begierlig efter at have det øverste Sæde over andre, der ere ældre og meere forsøgte end hun, og naar det end tilkommer hende, tager hun derimod meere med Undseelse end af Stolthed; thi det er ikkuns Daarer og Ufornuftige, der hovmode sig at slige Fortrin, de enten kan have deres Fødsel eller og deres Ægteskab at takke for. Hun hader og ligeledes al Kir og Trætte, hvilket mestendeels har sit Udspring af Bagtalelse, og Sladder. Hun retter sig efter andres Skrøbelighed af Beskedenhed, og fordi hun kiender sig selv; Hun er fredsommelig og ikke alt for paastaaende, men lader andre heller beholde deres sære Meeninger, og reyser der sig en Stridighed iblant hendes Veninder, saa holder hun sig enten neutral og upartisk, et ler og stifter paa en bestandig Fred imellem disse fortørnede Damer. Emilie vil langt heller enten slet intet vide af at hun bliver fornærmet, eller og tilskrive samme at være skeet af Vankundighed og Overilelse, end hun nogensinde vil hævne sig paa lige saa slet en Maade. Ved saadan Lemfældighed og Sagtmodighed befrier hun baade hendes Mand og sig selv fra megen Fortræd, ja med saadan hendes ædle Tænkemaade vinder hun mange Hierter og giør sig dem høylig forbundne. Efterdi hun er hendes Mand, sig selv, og hendes Huus=Væsen meest forbunden, saa seer man hende ikke ofte i Selskaber, dog har hun sig et lidet udsøgt Antal af fortroelige Venner, hvilke hun omgaaes med og iblant disse søger hun baade sin Opbyggelse og tillige sin Forlystelse. Lader os nu hertil føye det ypperlige Fortrin, Emilie har frem for mange andre, at hun er bestandig, er sig selv altid lig, og svarer hver Dag til denne gode og fortreffelige Charakter. Da hun nu er Dyden lige saa troe som hendes Mand, saa tilkommer hende ogsaa den Ære at fremsættes som et Original og Mønster for det smukke Kiøn, der vil umage sig med at læse dette, og med tilbørlig Agtsomhed beskue og efterligne dette smukke Portrait paa et dydigt Fruentimmer, Olyksalige Tider naar alle Fruentimre vare, og beflittede sig paa at være saa dydefulde som Emilie, deres Prydelse skulde da ikke være udvortes med Haars Flettelse og Gulds Omhængelse, men indvortes, Hiertets skiulte Menneske i en sagtmodig og stille Aands uforkrænkelige Væsen, som er meget kosteligt for Gud.