Berlingske Tidende, 1822-08-23
Bladet Courier meddeler følgende Efterretning om den sørgelige Begivenhed, som har tildraget sig i disse Dage Den Kummer og Studsen, hvormed Publicum har modtagen Efteretningen om Marqv. Londonderrys Død, vil endnu blive mørkere, naar det erfarer at Hs. Herlighed døde under Omstændigheder, som maae undersøges af Dødsretten. Endnu for dette Tribunal fælder sin Dom, vove vi - med Bedrøvelse og dyb Følelse af vor Naturs Svaghed - at melde: at den høie Aand og ædle Forstand, som vi og Europa saa længe have beundret, har bukket under for Byrden af Arbeide og Anstrengelse, og at Lord Londonderre, omkom i et Anfald af utvetydig Aandsforvirring. De overordentlige Anstrengelser ved den sidste Parlamentssession og de vigtige Communicationer med Europas forskiellige Hoffer havde ikke allene beskiæftiget hele Hs. Herligheds Tid, men endogsaa overfyldt den : hans Venner bemærkede med Ængstelse, at hans Aand ikke havde nogen Mellemrum af Hvile, og Virkningerne af denne uafladelige instrengelse begyndte at ytre sig ved hans Sundhed og Lune. Hen mod Slutningen af Sessionen, da Arbeiderne og Anstrengelsen, aftog, begyndte der at vise sig Symptomer af den Slappelse, som stedse følger paa umaadelig Anstrengelse. Det blev besluttet, at os. Herlighed igien skuldt repræsentere dette Land paa ContinentalKongressen, og hans Afreise var bestemt til Enden af Ugen. Ende stiønt et saadant Arbeides Pligter naturligviis maatte være af stor Vigtighed, og forbundne med megen Fiinhed, agtede Lorden det dog i det hele for sandsynligt, at Reisen først vilde bringe ham Lettelse og Forfriskning, og een af de først synlige Tegn til Aandsforvirrelse var en nervos Ængstelse : at et eller andet indbildt Onde skulde forhindre ham fra at overtage denne Forretning. J Fredags, da kan havde sin Afskedsandients hos Hs. Majestæt, viste hans Æng stelse sig meget tydeligt for alle dem, som vare om ham, og der siges endogsaa, at nogle Colleger og fortrolige Venner nu først begyndte at sagne, at den usædvanlige Stilhed og Nedslagenhed, som de i de sidste to eller tre Uger havde mærket hosham, kunde være noget Alvorligt, hans Huuslæge, Dr. Blankhead, fandt ham i Fredags Aftes i en hiemmelig Feber med tungt Hoved, hvorfor han strax anordnede Lopsætning; men den Syges Aand var dog endnu saa stærk og sund at han om Aftenen kunde forlade Staden med Marquisen. Efter Aftale besøgte Lægen ham om Løverdagen, og fandt ham lettet ved opsætningen og nogle anordnede kiølende Lægemidler; men dog ikke saaledes, at han kunde forlade sin Seng; hvorfor et berammet Middagsselskab blev afsagt. J Søndags bleve Symptomerne afgiørende, og en Sindsforvirring, som havde ytret sig af og til fra og Fredagen, blev meere vedvarende, og syntes at have givet Sygdommen sin sande Character. Dog maa Lorden benimod Natten være bleven bedre, da han, som sædvanlig, lagde sig i sit Sovekammer, hvor Lægen først silde forlod ham, for at sove i et tilstødende Værelse. Dog havde hans Tilstand vakt saa megen Frygt, at man saa vidt muligt borttog alle hans Pistoler, Rageknive &c. fra hans Paaklædningsværelse. Natten gik roligt hen, og henimod Kl. 7 om Morgenen blev Lægen kaldet, da Marquien ønskede at tale med ham. Dr. Blankhead fandt ham staaende i Paaklædningsværelset i hans Slaaprok. Han sagde et Par Ord, og faldt derpaa død om i Armene paa Lægen, som nu bemærkede, at han havde overskaarer Hals=Arterien (Pulsaaren) med en lille Kniv. Han døde strax.