Berlingske Tidende, 1831-08-25
Brussel, den 12te August. Det Syn, som Brussel i disse Dage frembyder, er saa fuldt af Liv og Afvexlinger, at det umueligen kan beskrives, især dersom Jagttageren ikke har Sindsroe nok til at lade Begivenhederne gaae forbi sig som et Skuespil, og aldeles objektiot bestue den Fare, i hvilken han befinder sig med alle de Øvrige. Det Drama, der nu opføres paa vore Gaaer, vilde give en Shakespeares Fremstillelsesevne tilstrækkelig Beskjæftigelse; ligesom i hans Tragoedier, der skildre den hvide Roses Kamp med den røde, seer man snart Hærførerne og snart Folket paa Torvene i giensidig Kiv; hist ankommer en engelsk og her en fransk Herold baade hiin og denne med et nyt Budskab; Folket raaber den Ene imøde: "Leopold leve!" og til den Anden raaber det: "Frankrige leve ". Paa den beroeliggende Efterretning, at Franskmændene staae udenfor Hallerporten, for at beskytte Brussel, følger strax igjen det ængstende Rygte, at Hertugen af Sachsen Weimar allerede har besat Tervueren og med de Hollandske Curasserer, marscherer lige mod Hovedstaden. Den Skræk, som dette Rygte udbreder, minder os om Hertugens berømte Navne, den tappre Bernhard af Sachsen Weimar, der for 200 Aar siden var Sjælen i Trediveaarskrigen og en Forfærdelse for fine Fjender; men Brusselerne have hverken Tid eller Lyst til at anstille saadanne Betragtninger; de holde Rygterne om Fjendens Nærmelse for et Paafund af Orangisterne, som de finde allevegne. Her griber Almuen en Mand, hvis brede flamske Dialekt røber, at han er en Hollænder; hist overfalder den en Anden, der forelæser den Proclamation, som Prindsen af Oranien, har udstædt til Belgierne; begge disse Mænd erklæres for Spioner; Hoben klamres og slaaes; man erindres om Almuescenerne i Goethes "Egmont," der ligeledes finde Sted i Brüssel under lignende Konslikter og i Nærheden af en Vilhelm af Oranien. Men vor dramatiske Jnteresse stiger snart til Gysen og Afskye, naar vi blive vaer, at den rasende Almuehob dræber hine Ulykkelige, som den har paagrebet, med Kolbestød og Steenkast, naar vi see Fruentimmer, der med blodige Klæder og vilde Gebærder, triumpherende styrte ud af Skaren; da vende vi os bort fra den sørgelige Syn og høre med Forfærdelse, at flere saadanne Vederstyggeligheder i Dag allerede ere forefaldne i forskjellige Districter af Byen. Netop i det Øjeblik, vi ville flygte ind i vort Huus, bebuder et Jubelskrig Franskmændenes Ankomst. Uagtet det alvorlige Indtryk, som de sidste Optrin efterlode hos os, kunne vil dog ikke bare os for at lee, naar vi høre, at vore nu saa til mide Borgergardister have holdet Franskmændenes vajende Fierbuske i den fjerne Frastand for Orange-Faner og i det første Anfald af Kjekhed beredt sig paa at modtage Hertugen af Nemours Dragoner med en Pelotonild fra Husene og Hækkerne. Heldigviis blev man Feiltagelsen i Tide vaer, og den Fransk Hærs Avantgarde, med begge de Kongelige Prindser i Spidsen, kom uden denne Salve, som den neppe vilde have optaget som en Venskabs=Hilsen, til Brüssel, hvor Pøbelens Jubelskrig annammede dem. Hertugen af Nemours er nu i det selvsamme Lands Hovedstad, hvis Krone han nyelig havde Selvfornægtelse nok til at frabede sig, og han kommer nu for at staae den betrængte Fyrste bi, som, ved Engelsk Jndflydelse, fandt det mindre vanskeligt end han, at faae det Diadem, der uden Tvivl var begges Ønske. Det belgiske Folk har øjensynligen viist større Deeltagelse for ham, end for hans ældre Broder; gjerne havde det atter istemt Remourienne, som i lang Tid ikke er bleven sjunget, dersom ikke Kanonernes alvorlige Drøn overdøvede hver lystig Sang, Siden de Franske Prindsers Ankomst begynder man nu at fatte et nyt Mod; man haaber, at de ville mægle en varig Fred og frygter nu ikke mere, at Prinds Bernhard af Sachsen Weimars Sværd skal rokke hans Fætters nys oprettede Throne.