Viborger Samler, 1841-02-23
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Paris, den 14de Febr. J Algerien indskrænke de franske Operationer sig nu for Tiden til lykkelige Razzias. Natten imllem den 16de og 17de Januar rykkede en 500 Md. stærk Colonne, under Oberstlieutenant Cavaignas Commando, ud fra Medeah og overfaldt Stammerne fra Qvara. 32 Fanger, 1500 Faar, 150 Oxer og 40 Lastdyr ere faldne i Zouavernes Hænder. Paa Tilbagetoget afsloges et Angreb af 300 Kabyler der mistede 20 Døde og mange Saarede; paa fransk Side talte man kun 1 Død og 4 Saarede. – Natten imellen den 27de og 28de Januar overfaldt en fransk Colonne under Gen. Parchappa Stammerne Zeruela, Beni-Ssada- og Ben-Serguin. De fiendtlige Landsbyer bleve omringede, og Kabylerne lode deres Hjorde i Stikken. Fienden mistede 12 Døde, 23 Fanger, 400 Oxer, 1000 Faar og Geder, 5 Kameler og mange Lastdyr. – Fra Miliana haves Efterretninger fra 21de Januar. Alt er roligt. Abdel Kader har trukket sig tilbage til Tagdemt, hvor han samler Forraad af Kornvarer. Courr. fr. siger: "Det er lykkets os at løse den og af de offentlige Blade opgivne Gaade. Vi vide, for hvilken Priis Enigheden paa ny er gjenoprettet imellem Ministrene. Man vil faae at see, om den repræsentative Regjerings Værdighed har vundet ved dette Forlig. Neppvar Lovudkastet og Paris's befæstning gaaet seierrig igjennem Kammeret, førend den gamle Marschal, ligesom en anden Achilles, indesluttede sig i sit Telt, suurmulede og forbandede Guizot, der havde talt for Lovudkastet. Man siger endog, at Conseilspræsidenten gav sin Harme Luft i Udtryk, der mere høre hjemme i Leiren, end sømme si for Chefen af en constitutionel Regjering. Marquien af Dalmatien, (Marschal Soults Søn), forfærdet over Marschallens Sindsbevægelse, og frygtende for Ministeriets Opløsning, ilede til Guizot, der strax indfandt sig hos Marschallen. Hvad der er forefaldet ved dette Møde, vide vi ikke; men det vide vi, at Ministeriet sender Marschallens Søi Regjeringens Ærende til Constantinopel. Her have vi altsaa en ganske regelmæssig afsluttet Contract. – De Gesandtskaber, man anseer at være unødvendige, ere i det mindste tjenlige til at betale nidkjære Pairs eller Deputerede hvilke det lykkes at bevirke en Ministerudsoning. Og i Sandhed, de fremragende Talenter, Marquien har udviklet for den politiske Jntrique, fortjene ingen ringere, Belønning. Meest undrer det os, at man ikke har sendt Marquien til London, for i denne Stad at indtage Guizots Plads, der har staaet vacant i mere end 3 Maaneder. – Marschallen har vundet Slaget ved Toulouse, og endog, naar Napoleon indrømmer det, Slaget ved Austerlitz. Han er en stor Krigsmand, og maaskee, naar hans Fordringer gaae saa vidt, en stor Statsmand. – Men derfor skal Staten ikke bebyrdes med hans Søn. Marquien af Dalmatien har Jntet udrettet for den ved Toulouse tilkæmpede Seier, i det mindste tier Historien. Man kjender af ham kun en Tale, der ikke opbyggede Kammeret, og i hvilken han talede for sin Fader. Men heri ligger ingen Nødvendighed for Regjeringen at indlemme Sønnen iblandt Regjeringspersonalet, naar Faderen bliver Minister. Hertugen af Wellington har ogsaa en Søn, men han har, da han var Præsident for det britiske Conseil, hverken udnævnt sin Søn til Gesandt eller til Minister. Marquien af Douro freder sønlig sin Faders Laurbær; kunde man ikke udelukkende anvise Marquien af Dalmatien samme Bestilling?