Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-09-03
Efter at den Forestilling, der er afgivet af den Commission, der har været anordnet til at gjøre Forslag om hvorvidt en Forandring i de nugjældende Lovbestemmelser for Brændeviinsbrænding kunde være hensigtsmæssig, er bleven Hs. Majestæt allerunderdanigst foredraget, har det behaget Allerhøistsamme under 19de Aug. allernaadigst at resolvere: 1. A det herefter paa indkommende Ansøgninger igjennem General=Toldkammer= og Commerce-Collegiet, og efter at bemeldte Collegium først over Ansøgningerne har indhentet Betænkning fra det kongelige danske Cancellie og det kgl. Rentekammer, vil i hvert enkelt Tilfælde komme an paa Hs. Maj. allerhøieste Resolution, hvorvidt Bevillinger til Landbrænderiers Anlæg, der i saa Fald blive af førstnævnte Collegium ad mandatum at udfærdige, kunne, efter forekommende Omstændigheder, være at meddele, naar saadanne Anlæg efter de locale Forhold, skjønnes at kunne blive til væsentlig Gavn for Landmanden, uden at derved gjøres Kjøbstæderne særdeles Afbræk i deres tilvante Næring, hvorfor de i Almindelighed ikke kunne ventes bevilgede i en kortere Frastand end 1 Miil fra nærmeste Kjøbstad, og naar tillige behørig Control fra Consumtionsvæsenets Side med deslige Landbrænderier, maatte være mulig. L. At saadanne Brænderier dog ikke maa være mindre end med Mæskekar af 8 Tønders Størrelse. 3. At Afgiften af et Landbrænderi saalænge Afgiftens Størrelse af Kjøbstædbrænderie ikke forandres, bestemmes indtil videre til 48 s. Sølv pr. Tønde af Mæskekarrets Jndhold for hvert 5te Døgn, Karret staaer til Eierens Raadighed, altsaa til 4 Rbd. Sølv for et Mæskekar paa 8 Tønder, og indbetales. den forfaldne Afgift ved hver Maaneds Slutning til det Consumtions-Contoir, hvorunder Brænderiet for terer, da Værket i manglende Fald sættes under Forsegling indtil Betaling skeer. 4. At bemeldte Brændeviinsbrænderier paa Landet sættes under Opsyn af nærmeste Kjøbstads Consumtionsvæsen, som har at maale og stemple Mæskekarrene, sætte Værkerne under Forsegling og fratage Seglene naar forlanges, samt paa lovlig Maade inqvirere efter Forseglingen og om Misbrug af ustemplede Kar. 5. At den, der erholder Bevilling til et Landbrænderi, selv maa udrede de Omkostninger, som ved Brænderiets Maaling, Forsegling og Seglenes Løsning udfordres til Befordring og Diætpenge til Consumtionsvæsenets Betjente. 6. At Eierne af Landbrænderier ikke maae udsælge Brændeviin i mindre Qvantiteter end 10 Potter, og at det i saadanne Brænderier tilvirkede Brændeviin ikke maa indføres i nogen Kjøbstad uden fuld Consumtions Erlæggelse, der dog igjen godtgjøres ved Udførselen, efter de i Almindelighed for denne Artikkel gieldende Regler. 7. At de Bevillinger, som blive meddeelte til Landbrænderiers Anlæg, skulle være ude af Kraft, naar de ikke benyttes inden et Aar fra Udstædelsen, samt at i Jndløsnings-Gebyhr for slige Bevillinger erlægges 1 Rbd. Sølv for hver TøndeMæskerum af Brænderiets Størrelse. 8. At de efter specielle Bevillinger nu allerede existerende Brænderier. paa Landet beholde de Rettigheder, Bevillingerne hjemle dem, men at, forsaavidt disse Bevillinger ere personelle, bør Brænderierne efterhaanden inddrages under de almindelige Bestemmelser for Landbrænderier, ligesom dette strax bør iværksættes med dem, der maatte drives med temporair Tilladelse. 9. At GeneralToldkammer= og Commerce=Collegiet aarligen skal afgive allerunderdanigst Beretning om hvormange Bevillinger til Landbrænderier der ere udfærdigede, hvilken Størrelse Værkerne have, samt hvorvidt de virkelig for en længere eller kortere Tid have været i Gang, med hvad mere til Sagen henhører, for at det stadigen kan tages under Overveielse hvad der videre kunde være at foranstalte til sammes Fremme, til hvilken Ende der maatte paalægges Amtmændene i de Amter, hvori Landbrænderier ere etablerede, til en bestemt Tid at indsende til bemeldte Collegium deres Beretninger og bemeldte Brænderier, saavel med Hensyn til Productionen, som til Afsætningen af det til(Coll. Td.) virkede Brændeviin.