Aalborg Stiftstidende, 1834-03-03
Ministeriet har havt en haard Strid med Oppositionspartiet i Parlamentet, om hvis Udfald det hedder, at alle Partier ere tilfredse med samme; de Ministerielle, fordi de vandt Seieren; Torrys, fordi det var ved deres Bistand, Ministrene seirede, og Vhiggerne endelig ogsaa, fordi Majo riteten var saa ubetydelig, at de betragtede deres Nederlag næsten som en Seier. Courier giør i Anledning af Sagen den bemærkning, at Ministrene vel maa vogte sig for at gaae tilbage, for ikke at gjøre Parlamentet radicalt. Spørgsmaalet angik Pensionsvæsenet, i hvilken Anledning Hr. Harvey foreslog, at en Commission skulde nedsættes, for at undersøge og give Betænkning om ethvert enkelt Nummer paa Pensionslisten. Proponenten berørte først, at der strax i det reformerede Parlaments første Møde var for reslaaet og antaget en Adresse til Kongen om at forelægge Huset en detailleret Beretning om det hele Pensionsvæsen, og de Personer, som Pensioner vare tildeelte. Adressen var som sagt, gaaet igjennem, men man havde faaet til Svar at det ikke kunde gaae an, og nogle Oplysninger, som Henseende til enkelte Personer bleve meddeelte, vare aldeles utilfredsstillende. Han formeente derfor, at en ny og grundigere Prøvelse burde anstilles af en Parlamentscommission af hvilken han ventede sig tvende Fordele, baade den, at de, som havde gyldige Grunde til Pensionering, vilde glædes over, at blive befriede fra det Skin af Uret, der hvilede paa dem - thi Nationen var i det Hele tilbøielig til at betragte Pensioner som Belønninger enten for en politisk Servilitet eller for en upolitisk Boudoir=Føielighed - og tillige den, at Mange vilde trække sig tilbage og opgive deres Fordringer paa en ufortjent Gunst. De iøvrigt blandt Pensionerne 75000 Lst. udredes af Kongens Civilliste, de øvrige af de consoliderede Fonds, saa nedlagde Hr. Harver foreløbig Protest imod det Amendement, at kun disse, men ikke hine skulde være Revision underkastede, Lord Althorp, der i Forslaget saae den Hensigt, ikke bloat undersøge Pensionsvæsenet, men ogsaa at afgjøre, om de enkelte Pensioner skulde inddrages eller ikke, modsatte sig samme og anførte herfor tvende Grunde. Først fordi hans ansaae det for uretfærdigt. Der er Forskjel, sagde han, mellem det Spørgsmaal, om en paa lovlig Maade tilstaaet, Pension er fortjent, og det: om en saaledes tilstaaet Pension kan fratages sin Besidder. Man kunde ei heller sige, at Pensionsvæsenet var uden Control, thi Ministrene vare ligesaavel ansvarlige for en uretmæssig Tilstaaelse af en saadan, som for enhver anden Handling, der foretages efter deres Raad. Det var hensigtsmæssigt, at Regjeringen havde Midler i Hænde til at understøtte Armoden, og til at belønne dem, der havde udmærket sig enten i Statens Tjeneste eller i Videnskabernes og Kunsternes Rige. Rigtignok befandtes der paa Listen Navne, som ikke burde staae der, men det var en Misbrug af Magten, der havde anviist dem Plads paa samme, og for denne Misbrug maatte de være ansvarlige, der havde raadet til samme. Der gaves ogsaa andre Pensioner paa Listen, der oprindelig vare komne dermed Rette, men hvis Kaar siden vare blevne forbedrede. Disse maatte han erklære, at for ham Lord Althorp, vilde Jntet synes mere trykkende, end en Mands Stilling, der selv besad tilstrækkelig Formue, men dog faldt Nationens Velgiørenhed til Byrde; imidlertid maatte han gientage sin forrige Paastand, at han ansaae det for Uretfærdighed at fratage en Pension, der engang paa lovlig Maade var tilstaaet. Den anden Grund, som Ministeren anførte mod Forslaget, var de betydelige Reductioner, som under den nærværende Regjering havde fundet Sted og endnu fandt Sted, i Henseende til Pensionsvæsenet. Da den afdøde Konge besteg Tronen var Pensionernes Totalbeløb noget over 200000 Lst.; dette formindskedes i hans Regjeringstid til 180000 Lst. og er senere end mere bleven formindsket, saa at Summen nu udgjør 44763 Lst. mindre end i 1820. Det er altsaa at vente, at de efterhaanden kunne reduceres til 75000 Lst., som er den Sum, der i en Parlamentsact er bestemt at skulle udredes af Kongens Civilliste. At anvende denne burde, som hidtil, overlades til Regjeringens Disposition, men det skulde indbefattes under Ministrenenes Ansvarlighed kun at anbefale saadanne Personer, der enten formedelst Trang kunde ansees værdige til den Kongelige Velgjørenhed, eller som ved vigtige Staten ydede Tjenester, eller endelig ved nyttig Virksomhed i Kunsternes og Videnskabernes Sphære havde faaet Krav paa Souverainens og Landets Taknemmelighed.