Jyske Efterretninger, 1822-07-20
Ved Tallotteriets 1060 Trækning i Altona udkom følgende Kummere: 53, 10, 22, 16, 82. (Meddeelt.) Noget og Aalborg. Fra ældre og nyere Tider. (Aalborg i vore Dage.)(bemærkning over Stadens Handel &c. Aalborg, saare ubetydelig for nogle hundrede Aar siden, ) hævede sig i vore Dage til Danmark første og vigtigste Provindsial=Stad. Handelen blomstrede, Fabrikker anlagdes, Forskjønnelserne toge til, og Velstand herskede i alle Huse. Det var især ved Danmarks lykkelige Neutralitet at Aalborg opnaaede denne blomstrende Forfatning. J denne Tidspunkt tiltog Handelen saare betydelig, men ikke mindre betydelig tiltog ogsaa dens Luxus. Mennesker, ubekjendt med Rigdom, uden Erfaring, uden Kundskaber, plumpede ind i Lykken. Denne blinde Gudinde der saatit i Flæng uddeler sine Gaver, viiste sig aldrig ødslere end som til hiin Tid. Et behjertet Øjeblik, et blindt ofte uoverlagt Handels-Attraae, kunde bringe flere Tusinde. Fra den meest formuende Mand indtil Haandværksdrængen, var en fuldproppet Brevtaske en almindelig og vis Ledsager. Crediten blev ikke svækket; thi den vedligeholdt sig paa den uophørlige Stigens Grundpiller. Alle vare Handelsmænd; Folk, der vel neppe havde været Eier af hundrede Daler, bleve ofte creditterede flere Tusinde; den næste Dag bragte en dobbelt Vinding, men ogsaa en dobbelt Penge=Attraae og en endnu mere forøget Handels Forvovenhed. Saaledes var Forfatningen, da Krigen, Pengeforandringen og Norges Adskillelse fra Danmark gav Aalborgs Handel vedholdende og følelige Stød. En stor Mængde der havde forspeculeret sig maatte gribe til Bettelstaven, og de som endnu til rette Tiltrak sig ud af Ødelæggelsen være kun saare Faae, Den vidtløftige og indbringende Søefart tabte sig betydelig, Kjøbmanden saavelsom hans Skibsførere, vare ledige, og mangen skjøn Snekke der før bragte, sin Eier Rigdom og Velstand, laae nu ørkesløs i Havnen. Handelens uhyre Aftagende efterlod sig saaledes de sørgeligste Følger især i en Byelsom Aalborg. hvor Kjøbmanden foruden Velstand tillige havde vun) Seel dette Blad, om Aalborg i gamle Dage. det den sjeldneste Anseelse. Det er næsten utrolig fra hvilken vigtig Synspunkt den ringere Almue betragtede Handelsmanden, og man hører endnu ofte Folk af ringe Stand sige: "Den eller den er saa riig eller saa vigtig som en Kjøbmand." En Følge af Handelens Flor maatte det naturligviis være: at ogsaa Haandværkstanden blev mere indbringende, stedse tiltog. Handelen er jo, som bekjendt, den Maskine der bringer Liv og Virksomhed i det Hele. Men det bør tillige bemærkes: at Viinkieldere, Billardhuse, Klubber a., aldrig, selv af Haandværkmanden, vare talrigere besøgte end som i hine Dage. Folk af den simpleste Klasse vændte sig til en Ødselhed, et Vellevnet, hvorfra de seent, ofte med Tabet af Sundhed og Velfærd, trak sig tilbage. Det er unægtelig og iøjnefaldende, hvilke sørgelige Følger hine Tider have efterladt sig. Lukke vi endog Øinene til forden ruineerte Kjøbmand, forbigaae vi at omtale: den ulykkelige Familiefader som Spillesyge og Hang til Vellevnet oplod den sørgeligste Ulyksgrube, give vi end ei Agt paa Jndustriens Aftagende, det være i hvilkensomhelst Green, saa møde vi dog endnu en Gjenstand, som vi neppe kunde formaae at forbigaae, hvorved Tanken sørgende dvæler, fordi Ulykken næsten er uafhielpelig. Hvo har ei lagt Mærke til den Flok af Ynglinge, som Handelen bragte ud af Virksomhed? Hvad skulde deres Skjebne blive der nu ledige vanke omkring paa vore Gader, uden Formue, uden Venner, og, som det Sørgeligste, tildeels og saa uden Kundskaber, I hine Dage da Handelom blomstrede, troede mange Forældre ei at kunne forsørge deres Børn bedre, end som at anbringe dem til Kjøb mandskabet. At lade Børn studere, dertil troede man ei at have Evne, og at lade dem lære Haandværker. dette ansaae man for simpel. Den meest passende og tillige meest lovende Udvei maatte altsaa Handelen, være, og saaledes ved at hensætte en Yngling i en Boutik, hvor Forretningerne endog indskrænkede sig ene og allene til Udsalg af Specerier, troede man at kunne see ham dannet til en nyttig Borger i Staten, der i sin Tid kunde forsørge sig og Familie Stakkels Bedragne, det er kun paa Ruinerne af Eders Børns Lykke, af Ynglingens spildte Ungdomstid, at J have oplukket Øjnene!