Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1780-04-21
Fortsættelse af Sundhedstidende. Haadan en Stue eller Kammer, maae være saa rummelig som muligt. Smaa, indknebne, mørke, qvalme dunstfulde Huller ere i høieste Maade usikkre. Derfor pleier man i Krigstider heller at legge de Syge i en Lade end i Bønderhuuse. Og er Laden ikke alt for utæt, saa fortiener den i mange Hensigter Fortrinnet for andre Steder. Ellers kan ogsaa et Kammer i en Bondegaard blive rummeligere, uden at man behøver at slaae en Væg ud, omendskiønt dette undertiden var saare nyttigt. Landmanden pleier at pakke sine Værelser saa fulde af Boeskab og Senge som han kan. Naar alle disse fløttes ud, saa bliver der ofte skikkelig Plads. Men der ere fleere Grunde endnu, hvorfor man bør giøre rytteligt i saadant et Værelse. Al denne Boeskab, alle disse Senge drage de forgiftige Uddunstninger til sig, giemme og beholde dem, og fornye Smitten bestandigen. Videre bør det heele Kammer, hvori saadan en Blodgangspatient ligger, ofte bestænkes overalt, og naar den Syge har forladt det, vaskes og skruppes. Hvorledes kan sligt lade sig giøre, naar Værelset er opfyldt med Kister, Senge og deslige, Sengeklæder, Dyner og Puder kunne ikke engang taale slig Renselse. Endeligen er der overalt ingen større Kilde af Dunst og Qvalm i et Kammer end Senge, helst de som virkeligen bruges, og allerhelst de, hvor den gemeene Mand ligger. For alle disse Aarsagers Skyld har det sin Nytte, at det Kammer eller den Stue, hvori een kommer til at ligge som er befængt med Blodgang, giøres rytteligt og al Boeskab o. s. v. fløttes ud. Desuden bør ingen Personer ligge i samme Stue hvor den Syge har sit Leie, deels for ikke selv at smittes, deels ogsaa for ikke at forgifte Luften med deres Aande. Thi at Menneskeaande er i visse Maader en fæl Forgift, det har længe været bekiendt. Lad os nu sætte, at saadan en Patient er kommen til at faae sin Seng i et rytteligt og rummeligt Værelse: er dette nok, er Luften der i Stand til ret at fortynde og svække Forgiften, Nei, visseligen ikke. Der skal meere frisk Luft til Man skal bestandigen holde en Dør eller et Vindue aaben, saafremt Kulde eller Blæst ikke forbyder det. Tillader Aarstiden eller Veirliget ikke saa meget, saa maae dog ofte om Dagen et Vindue eller i det mindste en Dør aabnes, for at lade den rene elastiske, vederqvægende Luft komme ind, hvorved ogsaa endeel af Dunsterne drives ud. For Træk maae man ikke frygte saa meget, hvilket jeg ogsaa i et af de første Nummere i denne Aargang har viist. Naar den Syge ikke ligger lige midt imellem Døren og Vinduet, saa rører den giennemstryggende Luft ham ikke. Og paa en Tiid, da ikke allene hans eget, men ogsaa mange andres Liv er i Fare, hvilken Fare fornemmeligen beroer paa Dun sternes Samling, vilde det være høist urimeligt at frygte meere for Forkiglelse end for en forøget Smitte. Naar Kulden er saa stærk at man maae lægge i Kakkelovnen, saa ville mange ikke kunne finde sig i denne sidste Regel. At aabne Døren, ja Vinduerne med, i en varm Stue, vil forekomme dem aabsurd. De ville ikke kunne overvinde sig til at spilde den delige Varme. J Norge i Særdeleshed, hvor Almuen driver Stuevarmen til det Yderste, ville faa beqvemme sig dertil. Uforstandige Tienestefolk torde nok eller lade det komme an derpaa, om den Syge døde og om de selv bleve smittede, end tillade den friske kolde Luft at kommeind og forstyrre dem i en behagelig Hundedagsheede. Der gielder det nu om de Herrer Præster kunne overvinde denne Vrangvillighed. Men i Almindelighed maae saadanne Syge, jo ikke ligge i varme Værelser: Kulden maae være ret følelig førend man lægger i Kakkelovnen. Al Varme giver de forgiftige Dunster større Virksomhed og Kraft. Jmidlertid maae der heller ikke være saa koldt hos Patienten, at han i slet ingen Damp kan komme, eller at denne bliver kold paa Legemet. Saalænge den Syge er i Sveed, allerhelst naar denne medfører Lettelse, bør Døres og Vinduers Aabning underblive. Ligger den befængte i en Lade hvor ingen Jldsvarme kan finde Sted, saa afværger man Kulden formedelst god Halm eller Høe, hvormed alle utætte Steder, vel tilstoppes. Men enogsaa i saadan en Lade maae undertiden oplukkes for at forfriske og rense Luften. En Fordeeler det altid naar Kakkellovnen den Syges Kammer er en Vindovn, thi den trækker den slemme Luft desmeere til sig, allerhelst naar Døren eller det Vindue, som aabnes, er lige over forVentilatorer angaaende, da have de smaa snurrende Blekruder liden Nytte. Bedre Tieneste giør en gandske aaben Rude, saafremt Trækken der igiennem ikke rammer den Syge. Endeligen er vel at mærke, at Tilgangen af den friske kolde Luft er mindre fornøden, ja ikke engang saa gandske sikker, naar den Syge er i virkelig Forbedring og al Smitsomhed er forsvunden. Thi den som kommer sig af Blodgang, maae vogte sig omhyggeligen for den minste Forkiølelse. Dog saa gandske ind sperret maae han ikke holdes: engang om Dagen maae der oplukkes og Værelset renses, imedens Convaleseenten kryber under Dynen. Den sikkerste Maade at forbinde den Helbrededes og de Sundes Sikkerhed, er altid denne, at han forlader det Kammer og den Seng, hvori han har ligget af denne forgiftige Sygdom, og kommer til at ligge paa et andet beqvemt Sted. Men at forfriske og rense Luften i saadan en Sygestue formedelst Vinduers og Døres Aabning, er ikke nok. Hvad vilde alt dette nytte, naar man taaler fleere Mennesker paa sligt et Sted end der aldeles ikke kunne undværes; Jo fleere Mennesker der aande og uddunste et Værelse, jo meere forderves Luften. Allermest er det at laste, naar een eller fleere Personer bestandigen sidde hos den Syge, holde ham indkneben og beklemt, og, saa at sige, bytte Aande med ham. Jkkuns da, naar Patienten behøver Hielp, maae den der skal passe ham op, gaae til ham. Sengen selv kan tiene til Dunsternes Forøgelse og Giemme. Staaer den i en Krog, saa har den rensende Luft ikke Adgang nok. Midt paa Gulvet burde man rede et Leie, paa det Dunsterne paa ingen af Siderne kunne samle sig. Saaledes kan man ogsaa bestkomme den Syge til Hielp. Gardiner ere til større, Skade, end Gavn. Varme tykke Fiær dyner ere de rette Qvalmbade: de forgiftige Dunster og Materier de have annammet, give Cent per Cent. Væ den første som skal ligge i dem. - Desuden forderves de gode Klæder ved Ureenlighederne. (Fortsættelsen følger.)