Corsaren, 1841-08-20
Trældommens Aand og Frihedens Aand. Et af vore conservative Blade (som man formodentlig, uden at det behøver at nævnes, vil gjenkjende paa foranstaaende Tegning), der pleier at benytte alle mulige mindre gunstige Beretninger fra frie Lande for at nedsætte Friheden, har i sit sidste Søndagsnummer, formodentlig i samme Diemed, paany gjenkaldt Mindet om følgende Tildragelse fra den Tid under den første franske Revolution, da Republilen havde Krig med Halvdelen af Europa: Østerrigerne havde angrebet den bekjendte Brostandse ved Kehl, som forsvaredes af Strasborgs Borgere o: enhver fransk Mand i Strasborg, der kunde bære Vaaben. Efter en blodig Kamp vare Østerrigerne blevne forjagede, og de franske Borgere vendte hjem for at gaae paa Commedie; thi saaledes gik det til i den Tid ɔː Rædselsperioden, Man gik fra Ballet til Retterstedet, fra Kampen til Theairet, fra en Duel til en Serenade. Man levede kun kort i den Tid; thi enten blev man henrettet, eller man faldt i Kampen mod Fædrelandets Fjender; men man levede et potenseret Liv, et Liv, hvoraf eet Aar indesluttede mere Liv end f. Ex. ti Aar dansk. Da det første Stykke var spillet (af Skuespillere, som en Time i Forveien havde været med i Kampen), underrettede man Publicum om, at det næste Stykke ikke kunde blive givet, fordi Mdm. Fromont, som deri havde den eneste Damerolle, i dette Øieblik havde faaet Efterretning om, at hendes Mand og hendes Fader vare faldne paa Broen. Publicum havde først Intet herimod; men en Mand ved Navn Terell bragte det til andre Anskuelser, ved følgende Tale. "Hvorledes? Vover en Republicanerinde at vise en saa feig Opførsel? To Nænd, hendes kjæreste Slægtninge, ere faldne for Fædrelandet - i udødelig Ære skulle de leve i Erindringen! Men Spartas Kvinder iførte sig deres Høitidsdragt, naar deres Fædre, Mænd eller Sønner vare faldne paa Ærens Mark. - Borgerinde Fromont er smuk. Det skal ikke fattes hende paa Friere; thi alle unge Mænd i Strasborg ere ikke faldne. Hun har ikke lidt nogen Ulykke. Hun har ved et Kanonskud erholdt en Hæderskrands til Medgift, en Hæderskrands til Enkesæde og en stor Nation til Familie. Hun bør derfor træde frem og synge og gjøre os Afbigt for sine Taarer; idag er det en Seirsdag for Fædrelandet, ingen Sorgens Dag - Taarer ere aristocratiske." - Og Mom. Fromont maatte træde frem og synge. Jkke sandt? Det var barbarisk, umenneskeligt at tvinge den sørgende Kone og Datter til at synge for Folket, medens Blodet af hendes Slægtninges Lig endnu randt varmt henad Kamppladsen. Og denne Umenneskelighed var en Virkning af Friheden - Vorherre bevare os altsaa for Friheden. - Ja, saaledes raisonnere vi, fordi vi ikke ere istand til at fatte den majestætiske Jdee, som levede og virkede i hiin Tale, og som Folket anerkjendte: Friheden, Fædrelandet fremfor Alt; mod Fædrelandets Held er den Enkeltes Ulykke Intet, naar Fædrelandet glædes, skal hver Mand i Fædrelandet være glad. Vi kunne ikke fatte denne stolte Tanke, denne verdenserobrende Aand, fordi - vore Hjerter ere for snævre til at rumme den. Hvorledes skulde vi kunne begribe, at vi først og fremmest ere Borgere i Verden, dernæst Borgere i Fædrelandet og dernæst Medlemmer af en Familie: Huusfædre, Sønner og Mænd, vi, som tvertimod ere os selv først, meest elske det lille bitte Jeg, derefter dem, som ere i Familie med det lille Jeg, derefter Staten, som beskytter det lille Jeg, og saa endelig maaskee Verden, som omslutter den Stat, hvori Jeglet faaer Lov til at leve med sin Familie. Det franske Folk vidste heller ikke dette, saa længe Ludvigerne af Bourbon holdt Jernscepteret over det. Men, da dette var brudt, da Friheden lysende gik op over Folket, da stode ogsaa alle store Tanker klart for det, og paa sine Erobringstog bragte det dem ud over Verden. Paa nogle Steder faldt de i god Jord, spirede frem og bare Frugter, paa andre Steder faldt de i stenet Jord og bleve opædte af Fuglene eller nedtraadte af raae Vandringsmænd. Nogle Steder ere der, hvor de aldrig bleve saaede; disse ligge brak og vente paa, at Friheden skal komme og berede Furen og deri nedlægge den velsignede Sæd.