Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-01-09
Et Slags Menneskeer gives der, som i Smug befordre det Onde, prise det Slette som noget Herviskt, understøtte Lidenskaben ved at smigre for den, berømme den som en Kraftyttring o. s. v.; men dette gjøre de, vel at mærke, hemmeligen. Skulle de tale offentligen, da indklæde de deres Ord i en saa tvetydig, ubestemt Form, at man ikke ligefrem kan beskylde dem for at ynde det Slette; tvertimod lade de endog en enkelt Yttring falde, der seer ud som en Dom imod det, men Alt dette skeer dog med saamegen Forsigtighed, at de desuagtet ikke bryde Freden med det Slette, Foragtelige, Uværdige, hvilket de vide at bruge til deres Hensigter. Dette kalde de, ikke at tage Partie, at holde sig neutrale; de have til Løn for denne deres listige Skjul kun den Jndbildning, at man ikke mærker deres Spil, medens de dybere Skuende let opdage de Fingre, der ansloge den første Tone. Hvad Viisdom skulde der være i paa den Maade intet Partie at tage? Om hine Uædle ville vi ikke tale; men er det virkeligen sandt, hvad den alderstegne Deputerede paa en ham vigtig Dag med saa megen Sandhed sagde: "at der, for at Solens Skin kan frembryde, fordres, at de Gode og Retsindige forene sig. - hvorledes kan det da prises at holde sig udenfor Partierne, hvorfor tage de, som i deres Hjerte yderligen afskye det Slette, sig dog ligesaa yderligen lagt for at yttre deres Afskyder, hvor der kan lægges Vægt paa deres Yttring, Fordi Sandheden til alle Tider, fordrer Kamp og ofte en alvorlig Kamp, og det unægteligen er langt mageligere at holde sig udenfor denne, end at styrte sig i dens Hede; imidlertid finder det Onde Jndgang i ubefæstede Gemytter; den omtalte Viisdom trøster sig da med, at den intet Partie har taget, altsaa ikke befordret det Ondes; men den glemmer, at Ordet neutral betyder: ingen af Delene, den har altsaa heller ikke taget det Godes Partie, fordi den ikke for dettes eller hiints Skyld vilde forstyrre sin Ro. Apostellen kjender en ganske anden Viisdom, naar han siger: "værer brændende i Aanden." Vistnok, som de menneskelige Anliggender ofte see ud, kan det nu og da være vanskeligt at skjelne det Sande og Falske ved en Sag, vanskeligt at have en bestemt Dom om Ting, der fremstille sig fra forskjellige Sider i en forskjellig Belysning. At den, hos hvem Overbeviisningen ikke er fast, ikke tager Partie, d. c. at han ikke slutter sig til den Side, om hvilken han endnu ei veed, om den har Retten i sig, det er godt, i alt Fald forsigtigt. Men et andet Spørgsmaal er det, om hiin Vaklen i Omdommet, hiin Usikkerhed i Overbeviisningen er noget priseligt, thi som oftest kommer denne Ubestemthed i Dommen af en Mangel paa moralsk Styrke, fornemmelig af, at Erkjendelsen af Folkemoralen saa lidet har befæstet sig i Samfundet. Deraf hidrører det, at vi ofte høre Yttringer, som: hvad vedkommer dette eller hiint Anliggende mig lad dem om det, hvilke det vedkommer!" Det kaldes at holde sig neutral, det er lade det staae uafgjort, om det Gode er godt, det Slette slet; hvor det prises som den yderste Viisdom, der er der vistnok ingen Fare for, at de Gode og Retsindige ville forene sig." Men endog Hedningene havde en høiere Viisdom: "Jntet Menneskeligt, hedder det hos dem, anseer jeg for mig uvedkommende. Bede- Det er for ikke ret længe siden fremhævet i et offentligt Blad, at der hersker en stor moralsk Slaphed paa nærværende Tid, forsaavidt er det vistnok sandt, som den rette moralske Dom sjelden har en lang Bestaaen. Skeer, der Noget, som oprører Retsindighedsfølelsen, da kommer den let og hurtigt i Bevægelse; den almindelige Jndignation er snart vakt. Men ligesaa snart er det glemt, noget Nyt afløser hiin Begivenhed, der foranledigede den almindelige Uvillie; Jndtrykket er imidlertid blevet svagere. Opfordres de, der have følt og udtalt deres Jndignation, til at forene sig for at værne om Sandhed og Ret, Sømmelighed og den sande Culturs Attributer, da have de snart glemt, hvad de selv sagde; de ville ikke tage Partie, have kun havt isinde at udtrykke sig i Almindelighed, uden Hensyn til noget concret Tilfælde, ret ligesom om noget ophører at være slet og foragteligt, fordi flere Dage eller Uger ere hengaaede, siden det Uværdige blev begaaet. Oftere hører man den Undskyldning fra dem, som ikke ville tage Partie, at de ikke føle sig kaldede. Og hvo vil miskjende det Sande, som kan ligge heri, Jkke Alle føle Opfordringen stærkt og lydeligt og kraftigt tale i deres Hjerte; til at træde foran hører der hiin guddommelige Røst, som ikke lader Mennesket Ro, for han har henlagt sin Gave paa det Alter, hvor enhver Retsindig har sit Offer at bringe; til at stille sig i de Forrestes Rækker, hører et særegent Kald. Men eet Kald er der, hvis Tilskyndelse ligger Enhver nær, det er: at forene sig med de Gode og Retsindige, hertil hører ingen særlig Opfordring. Den, der her intet Partie vil tage, henskydende sig under det Paaskud, at han ikke føler sig kaldet – han er i Ordets egentligste Betydning neutral oc han erklærer Sandhed og Logn for saa tvivlsomme Gjenstande, at han, fordi han ei veed, hvilket han skal vælge, tager ingen af Delene sneutrum. - Endeligen gives der endnu een Grund, hvorfor man ei vil tage Partie, nemlig fordi man sammenblander i sine Tanker Personen med Sagen; man mener, at det ikke gaaer an at tage sig varmt og uforbeholdent af en Sag, uden at man maa slutte sig til denne eller hiin Person, hvilket man af forskjellige Grunde ikke vil. Men hvor indskrænket er ikke denne Synsmaade? Det, som her tales om, er at forene sig for at værne om Sandhed, og Ret, Sømmelighed og den sande Cultur, og skulde det her ikke være muligt at tage Sandhedens og Retfærdighedens og Sømmelighedens og den sande Culturs Partie uden Hensyn til Personerne. Naar man, for at holde sig nentral, intet Partie vil tage, da har man dog kun tilsyneladende gjort det; thi i Virkeligheden har man forladt Sagens og taget Personens, for hvis Skyld man giver Slip paa Sandhedens og Retfærdighedens Sag. Men hvorledes det skulde være nogen anbefalelsesværdig Viisdom, er vanskeligt at begribe. Jstedetfor denne Viisdom er der derfor en ganske anden, som vi ville prise, den nemlig, som den odenseiske Deputerede har udtalt Ønsket om: "At alle Gode og Retsindige ville forene sig at værne om Sandhed og Ret, Sømmelighed og den sande Culturs Attributer." Odense d. 9 Januar 1839. Chr. H. Kalkar.