Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1842-11-29
Fædrelandet. Stænderforsamlingen i Viborg. (Slutningen af Debatterne i Anledning af P. H. Lorenzens Udelukkelse af den slesvigske Stænderforsamling, see Gaarsavisen.) Auditeur Roulund, "unc tug res agitur paries quum proximus ardet; det er paa Dansk. Da gielder det din Sag, naar Naboens Væg brænder. Det er altsaa den første bittre Frugt af Stænderforsamlingernes Adskillelse, men det vil rimeligviis ikke blive den sidste. Jeg anseer det for utvivlsomt, at Slesvig hører til Danmark; jeg kan derfor ikke ansee det i den slesvigske Stænderforsamling Passerede for Andet end en Fornærmelse imod det danske Sprog og den hele danske Nation, og jeg troer, at det ligesaa lidet bør hengaae upaatalt i denne Forsamling, som jeg betvivler, at det ikke vil hengaae paa agtet af Regjeringen. Jeg stemmer derfor for en Committees Nedsættelse, og jeg troer, at Sagen paa Grund af dens særegne Vigtighed bør anticiperes. Den kgl. Commissarius. "Det er i alle Tilfælde en Anticipation at stemme for Nedsættelsen af en Committee i Anledning af et Andragende, som endnu ikke er indkommet, men kun annonceret; men iøvrigt maa jeg henholde mig til hvad jeg allerede har bemærket, uden at jeg videre skal indlade mig paa den sidste ærede Talers Mening om, at de slesvigske og de danske Stænder burde have været forenede. Enhver, der har mindste Kundskab til Forholdene, vil vistnok holde sig overbeviist om, at en slig Forening vilde have medført langt bittrere Frugter end dem, Man har erfaret af den bestaaende Tingenes Orden. Kammerikr. Lüttichau, "Foruden at der her egentlig kun er Spørgsmaal om en Klage fra en Mand, som ikke har hjemme her i Provindsen, skulde jeg ogsaa formene, at det aldeles vilde stride imod § 84 i Fdg. 15 Mai 1834, om Forsamlingen antog sig denne Sag. Det siges nemlig i denne udtrykkeligt: "Provindsialstændernes Forsamling haver ikke at befatte sig med Enkeltes Ansøgninger og Besværringer, men bør henvise samme til Os eller til vedkommende Collegium eller Øvrighed. Dog, hvis noget Medlem har bestemt Overbeviisning om Forurettelser, udøvede mod enkelte Jndivider, saa staaer det til ham, at andrage Sagen for Stændernes Forsamling og der fremkomme med de fornødne Beviser, for at Forsamlingen, hvis den ved Stemmefleerhed dertil finder Sagen egnet, derom kan indkomme med skriftlig Forestilling til Os. Nu for Forsamlingen at indlade sig paa et Andragende fra en Mand, som ikke hører hjemme i Provindsen, og som kun har fremsat sin egen Anskuelse om Sagen, medens Forsamlingen er ubekjendt med Forholdene i det Hele, vilde jeg ansee for saa misligt, at jeg umuligt kan antage, at Forsamlingen vil gaae ind derpaa Præsidenten: "§ 84 i Fdg. 15 Mai 1834 vilde dog, om end Klagen er fra en Mand udenfor Provindsen, ikke her finde Anvendelse, saafremt det kunde siges, at en almindelig Jnteresse var krænket. Heller ikke forekommer det mig, at Forsamlingen, naar Sagen hørte under den, og dens Samtykke blev forlangt, kunde være ubeføiet til at give et saadant til, at den foretoges for andre private Andragender, naar den havde været lovformeligen anmeldt i den bestemte Tid. Men jeg har imidlertid ikke kunnet overbevise mig om, at nærværende Andragende egner sig til at komme for i den jydske Forsamling. Dets Gienstand er ikke blot en Besværing over det Forhold, som er udviist imod den vedkommende Deputerede, men ogsaa en Klage over, at det danske Sprog i Slesvig skal være tilsidesat, og de danske Jndvaaneres Ret i denne Provinds krænket og naar Sagen reduceres hertil, indseer jeg virkelig ikke, at den hører hjemme her i Forsamlingen, og navnligen formener jeg, at Andragendet strider imod 85 i Anordningen 28 Mai 1831. Oberst Brock, "Det gjør mig ondt, at jeg er kommen for seent til, at høre den ærede Deputeredes Foredrag; men jeg har altid beklaget den Spænding, et vist Parti i Hertug, dømmerne, som jeg haaber ikke er udbredt, gjør gieldende med Hensyn til det danske Sprog og den danske Nationalitet. En saadan Spænding vilde naturligviis have været, undgaaet, hvis Stænderne ikke havde været adskilte; thi da vilde Partierne have udtalt sig og jevnet sig. Jeg kan ikke sige Andet, end at en stor Deel af de Paastande, som Man gjør i Hertugdømmerne, er en Følge af de Begunstigelser, som Tid efter anden ere tilstaaede disse; det betaler sig nu med bittre Frugter. Jeg har i et langt LivsErfaring erhvervet mig den Overbeviisning, at det ikke nytter, imod ubillige og uretfærdige Paastande at sætte Eftergivenhed; og jeg troer, at naar Man har Ret, gjør Man rettest i, bestemt at udtale det. Forøvrigt kan jeg hverken stemme for eller imod en Committees Nedsættelse i Anledning af nærværende Andragende, da jeg uheldigviis ikke har hørt den ærede Deputeredes Foredrag." stitsr. With: "Jeg tillader mig at bemærke, at det ikke er imod Præsidenten eller den kongl. Commissarius i den slesvigske Stænderforsamling, at jeg vil rette mit Forslag, men at jeg blot vil foreslaae, at petitionere Hs. Maj. om, at han vil antage sig den danske Nationalitet i Slesvig; og da den danske Nationalitet ikke kan siges at være nærværende Forsamling uvedkommende, finder jeg ei, at der fra Formens Side kan være Noget til Hinder for, at Forsamlingen indlader sig paa mit Andragende. Jeg vil blot bede Forsamlingen om, at det, naar det er blevet indleveret, maa komme for udenfor sin Tour. Da jeg først modtog Lorenzens Brev, lige førend jeg gik herop i Forsamlingen, har jeg ikke kunnet give Andragendet nogen videre Motivering; men jeg vil, saavidt Tiden tillader, bestræbe mig herfor, inden jeg indleverer det. At iøvrigt den Klage, som i Gjenpart ledsagede Lorenzens Brev til mig, indeholder Sandhed, kan jeg ikke betvivle; thi jeg kan ikke troe, at en Stænderdeputeret i en Klage til Kongen skulde fremføre Urigtigheder." Præsidenten: "Det er altsaa den ærede Deputeredes Mening, at han retter sit Andragende derhen, at det kommer til at gaae ud paa, at denne Forsamling indgaaer til Hs. Maj. med en Petition, alene om Opretholdelse af den danske Nationalitet i Slesvig." Justitsr. With: "Ja, det er min Mening. Anledningen til mit Andragende er naturligviis Lorentzens Brev og Klage, og disse kunne ikke blive uontalte i dets Præmisser. Den kgl. Commissarius: "Selv og Justitsr. With maatte ville stille sit Andragende anderledes, end Man skulde have ventet det efter den Maade, hvorpaa han har indledet Sagen, vil det dog ligge aldeles udenfor nærværende Forsamlings Virkekreds; thi det gaaer ud paa en Foranstaltning, der skulde træffes i Hertugdømmet Slesvig, og som ikke vedkommer enten Danmark i det Hele eller den Provinds, der repræsenteres i nærværende Forsamling. Jøvrigt er det mærkeligt, at den ærede Deputerede, uagtet det jeg har oplyst om den sindige og forstandige Maade, hvorpaa den slesvigske Forsamlings Præsident har behandlet denne Sag, vedbliver at udlade sig, som om der er viist en Forhaanelse imod det danske Sprog, og jeg troer, at selv om Sagen paa nogen Maade hørte under denne Forsamlings Virkekreds, maatte den finde det uværdigt, at understøtte et saadant Forhold som det, der er brugt af den Deputerede Lorenzen. Justitsr. With: "J den Anledning tillader jeg mig blot at bemærke, at efter de Oplysninger, som Lorentzen har givet mig, og som indeholdes i Klagen, bar Præsidenten i den slesvigske Stænderforsamling vel fra først af erkjendt, at han var berettiget til at holde sine Foredrag paa dansk, men negtet ham at faae disse indførte i Protokollen, ligesom Secretairerne, hvis de skulde deri optages, have negtet at underskrive den. Jeg kan dog ikke see, at det tydske Sprog, skal i et Hertugdomme, hvis ene Halvdeel er dansk, kunne have en saadan Præference for det danske; og at negte den Deputerede Udgang til Protokollen, er det Samme som at negte ham at tale. Lorentzen har ikke af Trods, eller for at drille, talt Dansk i Stænderforsamlingen, men kun, som han selv siger, for i Gierningen at vise sine nordslesvigske Landsmænd, at han ikke deelte Forsamlingens Had og Haan mod deres Nationalitet, og at han afskyede Forfølgelsen mod deres Modersmaal. Det er en ædel Grund, Bo skulde jeg mene. Den kgl. Commissarius. "Dette kunde han meget godt have gjort i det tydske Sprog. Forresten synes den ærede Taler ikke at have lagt Mærke til, hvad jeg har oplyst; men jeg skal ikke spilde Tiden med at gjentage det. Præsidenten: "Jeg skal blot bemærke, at naar Andragendet stilles saaledes, som den ærede Deputerede senest har yttret, at det nemlig bliver et i den danske Nationalitets Jnteresse begrundet Forslag til en Petition til Hs. Maj. om, at ville drage Omsorg for, at de danske Sprogforhold og den danske Nationalitet i Slesvig beskyttes, da forekommer det mig ikke at kunne siges, at Andragendet gaaer ud paa at petitionere om Noget, som paa Grund af samme vilde faae Virksomhed i Slesvig, førend en saadan Gjenstand var forelagt de slesvigske Stænder. De slesvigske Anliggender vilde altsaa paa ingen Maade derved skades eller krænkes, og dette Hensyn finder jeg derfor ikke indeholder tilstrækkelig Grund til at afvise, Andragendet, naar dette iøvrigt egner sig til at tages under Behandling." Den kgl. Commissarius. "Det er ikke, fordi et Andragende, som det bebudede, vilde være præjudiceerligt for de slesvigske Stænders Ret til at høres over Sagen, at det ikke her kan komme under Forhandling, men fordi det ligger aldeles udenfor den nærværende Forsamlings Virkekreds, og jeg maa paa det Bestemteste gjentage min Protest. Præsidenten: "Jeg har betragtet, Sagen fra den Side, at det var den danske nationale Jnteresse, som Man vilde knytte til Andragendet. Hvorvidt dette iøvrigt egner sig til at komme under Overveielse, vil blive nærmere Gjenstand for Forsamlingens Discussion og Afgjørelse, naar det bliver foretaget; men jeg troer ikke, at jeg som Prasident kan negte at modtage det. Den kgl. Commissarius: "Jeg skal forbeholde mig, hvis et saadant Andragende maatte indkomme, derved at gjøre mine nærmere bemærkninger." Præsidenten: "Jeg maa bemærke, at det er et Andragende, givet en saadan Retning som den, der af den ærede Deputerede senest er udtalt og af mig antydet, hvortil jeg sigtede." Slesvigske Stænder. J Mødet den 9 Novbr. motiverede Over- og Landretsadvocat Dr. Gülich den afham understettede, af 39 Skibsrhedere og Skippere i Aabenraa indsendte Petition, hvori der andrages paa, at Stænderforsamlingen ville virke for, at Ordet "Danske Eiendom paa de Ansøgendes Skibe maa ombyttes med Ordet "Sleswig-Holsteinisches Eigenthum, samt at et slesvig-holsteensk Landsslag maa vorde indført. Præsidenten stillede derpaa det Spørgsmaal til Forsamlingen, om der til Sagens Prøvelse skal nedsættes en Committee, hvilket besvaredes benægtende med 22 St. mod 11. Hermed sluttedes Dagens Møde. Under det følgende Møde den 10 Novbr. fremdukkede atter endeel af den samme Sag under Slutningsforhandlingen af Lovforslaget angaaende Forandringer i den bestaaende Toldforordning, idet Dr. Gülich erklærede, hertil at have stillet et Amendement af følgende Jndhold: 1) at Ordet "Dansk Eiendom maatte bortfalde og at der istedetfor samme, efter Regjeringens Skjøn, maatte blive sat enten Ordet-Schleswig=Holsteinisches Eigenthums eller ogsaa Betegnelsen af det Sted, hvor Skibet har hjemme; 2) at Ordet "Dansk Eiendom paa samme Maade i Toldforordningens § 113 og 150 o. s. v. for Skibenes Opmaaling maatte forandres. Dr. Gülich anbefalede sluttelig sit Amendement med de Ord: "Bort med Slaveriets Stempel!" Trods Lorenzens sindige Modstand antoges Dr. Gülichs Amendement med 28 St. mod 6.