Berlingske Tidende, 1798-11-09
Placat. Tilforordnede i Kiøbenhavns Hof= og Stadsret giøre vitterligt: At Retten er tilhændkommen en Skrivelse fra det Kongelige Danske Cancellie af 20de d. M., hvorved er tilkiendegivet : at Hs. Kongelige Majestæt, i Anledning af indkomne Forespørgseller: 1) Om Procuratorer, der have tilbageleveret deres Bevillinger, samt om Embedsmænd Fuldmægtiger kunne antages ved Forligelses-Kommissionerne. som Mandatarier for andre Og 2) om ikke de paagieldende Parter, naar det er dem mueligt, bør altid selv personlig møde ved bemeldte Kommissioner, Under 19de næstforhen allernaadigst har fundet for godt at fastsætte følgende Regler 1) Da Forordningerne om Forligelses Væsenet ikkun forbyde Sagførere at møde, som Mandatarier, og ei andre, saa taaler denne Undtagelse fra Reglen ingen Udvidelse i dens Fortolkning. Heraf følger : at de fornævnte Personer er bør afvises, naar de ere forsynede med Fuldmagt fra en Part, som, formedelst lovligt Forfald, ikke selv kan indfinde sig ved Forligelses=Kommissionen. 1) J Henseende til det andet Spørgsmaal, da er vor Villi denne : 2) At alle, som boe inden for enhver Forligelses Kommissions Grændser, skulle være pligtige til, uden Undtagelse, at møde personligen ved Kommissionen, naar de dertil indvarsles, med mindre nogen, formedelst beviisligt og lovligt Forfald, derfra er forhindret J hvilket Tilfælde han bestemt skal opgive den Aarsag, som nøder ham til at sende en anden, paa sine Vegne b) Dersom den erne Part indfinder sig personligen, og der anden lader møde ved Fuldmægtig, da bor den, som personlig har fremstillet sig, have Ret til, under Processen (i Tilfælde af, at mindelig Forening et har fundet Sted) at opfordre sin Vederpart til at bevise, at det, enten formedelst Sygdom, ikke har været ham mueligt at møde, eller og at han har befundet sig i saadanne Omstændigheder, som Forretningsmand. Haandteringsmand, eller Huusfader, at han ikke, uden at udsætte sig for øiensynligt og betydeligt Tab, ved Forsømmelse af vigtige og uopsættelige Pligter, har selv kunne indfinde sig ved Forligelses Kommissionen; hvilken Undskyldnings Gyldighed de af Retten bliver at paaskiønne og bedømme, efter Lov Billighed og Tingens Natur, Men dersom den Udeblivende, efter Opfordring, ikke kan eller vil fremfore saadant Beviis om sit Paaskuds lovlige Forfald de bør han ved endelig Dom tilpligtes at betale sin Modpart Precessens Omkostninger, saaledes som den 39. i Forordningen af 10 Julii 1795, og den 26. ordningen af 20 Jan. 1791 fastsætter. c) Dersom ingen af Parterne harsmødt personligen i Kommissionen; og den ene af dem siden under Processen, gotgiør, at han, formedelst saadanne Omstændigheder, som foran er meldt, har været forhindret fra at møde, da tilkommer ham, i saa Fald, samme Ret, som om han virkeligen selv havde mødt, nemlig: at han kan opfordre Vedervarten til at bevise det samme, paa sin Side, eller, i Mangel deraf, paastaae ham dømt til at betale Processens Omkostninger. Skulde der i øvrigt indtreffe, at nogen Part fandt sig beføiet. til at fore Anke over, at Forligelses Kommissioner, havde, uden lovlig Aarsag, nægtet at antage hans Mandatarius, da skal Øvrigheden, førend Sagen desangaaende anlægges, først søge i Mindelighed at afgiøre deslige Tvistigheder; men, dersom Sagens Afgiørelse paa denne Maade ei kan bevirkes, og Proces desaarsag skulle finde Sted, bør Sagen umiddelbar indstevnes for Høiesteret; dog kunne Forligelses Kommissarierne i saa Fald vente, at blive understorted med Beneficium procollus gratuiti og frie Procurator, paa det at de er skulde udsættes for Udgivte og Tab, naar de nødsages til at forsvare deres Embedshandlinger. Hvilket til Vedkommendes Efterretning herved bekiendtgiøres: Kiøbenhavns Hof= og Stadsret, den 30 October 1798.