Jyllandsposten, 1840-01-21
Nyheds Post. Det er os særdeles kjært, at den Bedømmelse, vi uden mindste Tilbageholdenhed afgav i Anledning af det første Nr. af Touristen, i det Væsentlige aldeles stemmer overeens med den, som en værdig Hædersmand, i hvis Stemme Folket repræsenteres, i Aalborg Stiftstidende, har ladet indrykke og som vi finde passende her at optage. Overskriften er: Et Par Ord i Anledning af Touristen." Jndholdet saalydende: "Redacteuren af Touristen, Nr. 1 debuterer med at paadutte Folket sine individuelle Følelser. Det er et gammelt Kneb, at ville give sine Meninger Udseende af Betydenhed, ved at udgive dem for Folkets Meninger; men da man ikke kan vide, hvor vidt "Touristen kunde faae i Sinde at gaae med sine Meddelelser af hvad han kalder Folkets Mening, og det dog altid har været det danske Folk om at gjøre, at bevare et godt Navn, maa det ret meget bede Redacteuren, forrige Borgmester i Randers, Justitsraad Neckelmann, om at han herefter vil afholde sig fra saadanne Yttringer som have vakt den høieste Jndignation hos Folket – en langt overveiende Fleerhed i Folket har fundet det upassende, – fundet Misbilligelse hos det danske Folk over en stor Strækning af Jylland næsten eenstemmig antaget." Skulde Touristen fremture i denne Maneer, saa vilde det dog være raadeligt, at Hjemmel blev navngiven, da det er meget tvivlsomt, om forrige Borgmester i Randers paa sit blotte Ordvil blive troet." – Saaledes lyder den Mands Røst, som repræsenterer Folket, og vi overlade nu til vore retsindige Medborgere, hvorvidt han her har udtalt den træffende, almindelige Mening om Touristens" uforskammede Optræden. Jøvrigt maae vi tilstaae, at man vistnok rettest betragter Tingen fra den latterlige Side, hvortil ExBorgemesterens glorværdige Kæmpesvar, giver den fortræffeligste Anledning, idet Kæmpens, glimrende Holdning vækker Erindringen og Ridderen af den bedrøvelige Skikkelse, som bedækket med Barbeerbækken og udrustet med Landse i sin Berserkergang ei engang var bange for at binde an med Datidssonnernes rundtløbende Veirmøller. At andre Jyder forresten tænke i dette Stykke som vi, bekræftes ydermere i Nr. 5 af Horsens Avis, hvori man om Tourist Helten saaledes udtaler sig. Den jydske Journalistik er bleven forøget med tvende nye Blade; det ene af disse, Touristen fra Randers, træder frem med en imponerende Da flere af Bladets Læsere ei kjende Anledningen til vort sidste Ord til Touristen", skyldes det i Forbindelsen med dette Blads noble Svar at anføres; thi lod Touristens" Kæmperøst som saa: "Det er ei Kæmpesæd, sin Kraft paa Dværg at spilde." hvortil vi svarede: Du varst en Kæmperæd, – blev Dværg, og det var ilde, Mine og Kraft, ret i god gammel Borgmester Stiil, men Manden selv, som er dets Udgiver og Redacteur, er dog ikke mere Borgmester; derfor kan han vel heller neppe imponere Randers Byfolk, end sige os andre Jyder. – Det havde derfor vistnok meget været at ønske, at vor veltænkende Confrater, Hr. Redacteur Elmenhoff, forinden han havde ladet udgaae saa yderst flau en Reflection som den, at vort Forsvar for den liberale Presse mod Touristen skulde være fremkaldt af interesserede Grunde, ved i dette Blad at befrygte en Medbeiler, nøiere havde overveiet denne Supposition; thi saadan Tanke kunde ei engang indfalde os, da vor hele Færd vistnok altfor klart har lagt for Dagen, at Egenfordeel allermindst hos os var nogen mægtig Drivefjeder, aldenstund selve Sagen her indeholdt Opfordring nok til at udtale sig. Hvorvidt Hr. Elmenhoff derimod har ladet sig bevæge ved den Fordeel, et sligt Blads Trykning lover, til at oversee, hvad han som Byens Repræsentant, skylder sine Medborgere, nemlig: ei at misbruge sine Typer til at udstrøe en Sæd, der kunde vække Splid, Adskillelse og Tvedragt i Staten - dette overlade vi hans roligere dømmekraft at afgjøre; men det kunne vi forsikkre at Mange med os ere af den Mening, at man finder det under en Randers Borgers Værdighed at tjene som Redskab for det Organ, der i sin Debut udkrammer en Forargelse, der noksom stemplede sig selv. Naar iøvrigt Hr. Elmenhoff giver sig af med at betegne os og Andre som Forkjæmpere af den ultraliberale Presse, var det i Grunden ret behageligt at vide, til hvilket politisk Troespartie, han selv henregner sig; thi af hans tidligere kortfattede Redactionsbemærkninger, endog iberegnet alle de i Parenthesis indesluttede Spørgsmaalstegn, lader sig dog, naar Alt kommer til Alt, kun uddrage et fragmentarisk Facit, der ligesaameget fjerner som leder paa rette Spor Det berettes i Randers Avis, at det er en "behagelig Efterretning, at man af "Touristen erfarer, at Chausseen i Randers Amt imellem Randers og Aarhuus i dette og næste Aar kan ventes fuldført ifølge Generalpostdirectionens Fordringer med Hensyn til Diligencebefordringen, hvilket Rentekammeret skal have meddeelt Randers Amt, men vi forsikkre den ærede Redaction, at denne Efterretning kun er af den Beskaffenhed, at den lader Publicum løbe med Liimstangen. Det staaer nemlig ligesaalidet i Generalpostdirectionens som i Rentekammerets Magt efter den begyndte, lidet hensigtssvarende Veirepartion at paabyde det Chausseearbeide fremmet, som med ubetydelig Undtagelse, ifølge vor Stænderforsamlings begrundede Andragender, blev sat i Bero, indtil den ompetitionerede Forandring i Veiarbeidet havde fundet Sted, som væsentlig gik ud paa at unddrage Jngenieurcorpset, enhversomhelst Raadighed over Veiarbeidets seconomiske Deel, hvilket Contribuenterne af gode Grunde alene vilde have at raade over. Raabet paa Chausseer og disses Fortrinlighed skeer derfor den i Vind og Veir, saalænge der et tages noget tilbørligt Hensyn til, hvad vore Veianlæg koste Landet. Kan en Miil Chaussee, som man vil paastaae, med tilbørlig Oeconomie faaes udført i Jylland for 1020,000 Rbd., da er der nok tilstrækkelig Grund til at ønske saadanne Veiordre standsede som beviisligen koste Landet fra 60100,000 Rbd. pr. Miil. Contribuenterne ville derfor nok vide at gjøre den Ret gjeldende, som er baseret paa de afholdte Stænderforhandlinger, indtil en efter Provindsens Localiteter afpasset Veianordning bringer den Ligelighed tilveie, som indtil vore Tider har manglet. Ved Behandlingen af det meget vigtige Spørgsmaal: Hvori bestaae en fri Statsforms Fortrine, har Fædrelandet fornylig udtalt sig paa saa fyldestgjørende en Maade, at Mængden sikkerlig meget føler sig greben af de der fremsatte Principer. Det hedder heri blandt Andet: At Formen ikke er Alt, at der i den bedste Form kan røre sig en slet Aand, og en god Aand i en slet Form, det er Bemærkninger, der ere ligesaa gamle, som sande. Der gives faa Mennesker, som i deres Forkjærlighed for den ene eller den anden Statsform gaae saa vidt, at de nægte Muligheden af, at Retssikkerhed, Velværen og Lykke kan blomstre under andre Statsforhold end dem, som de ønske og attraae. Men Spørgsmaalet kan ikke være om, hvad der er muligt, men om hvad der efter de menneskelige Vilkaar er det Sandsynligste og Rimeligste, og vi kunne ligesaalidt finde os fuldkomment beroligede ved at leve underen Statsform, under hvilken et enkelt Folk til en given Tid blomstrer og føler sig lykkeligt, som vi have Grund til at betragte det hele Spørgsmaal om Statsformen for ligegyldigt, fordi de samme Misbrug og den samme Undertrykkelse nu og da ere gaaede i Svang under de meest forskjellige Statsformer. – Det bemærkes nu, at den Mand, der siden Midten af forrige Aarhundrede har rørt sig i Folkene, og der fordrer en større Frihed i Statslivet, er den samme Aand, som med Hensyn til Kirken rørte sig i det femtende og sextende Aarhundrede og igjennem Reformationen forskaffede sig Gyldighed i den protestantiske Kirke. Men Protestantismen, som brød Aandens Lænker og vakte Folkene til Selvbevidsthed i Troessager, har ikke blot luttret Troen og løsrevet Kirken fra Pavens Enevælde, men har havt en uberegnelig Jndflydelse paa alle Videnskabens Fremskridt og alle aandelige Kræfters Udvikling. – Men den politiske Emancipation befordrer ikke mindre end den kirkelige Kræfternes frie Udvikling ved at vække Borgeren, til Selvbevidsthed om hans Stilling og Betydning i Staten. – "Der Mensch wachst mit seinem Geschicke er at Ord, hvis Sandhed ikke blot enkelte Menneskers Liv, men Nationers Historie bekræfter. Lader os gjennemgaae vor egen Historie, og spørge os, om den rette Kraft boede i os i 1807, eller i nogen anden af de vigtige Epoker siden 1660. Lad Adgangen til Tronen være nok saa aaben, det er dog altid kun et Jndivid, som vil kunne naae derhen, og ved Afstanden mellem Fyrsten og dette taber sig Talens Frihed og dens Kraft; men under den frie Statsform staaer Repræsentanten som Folkets Personification ligeover for Tronen, og Talen, som saaledes udstrømmer fra Folket igjennem dets Udvalgte, vinder i Betydning og Kraft. - Sluttelig hedder det: "Votre charactere et une constitution, sagde Madame Stael-Holstein til Keiser Alexander, og der gives vel dem, der ville henvise til dette Svar, som paa en Løsning af det store Forfatnings spørgsmaal.