Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1843-01-28
Blandinger. J de kjøbenhavnske Blade læses nu en Skrivelse fra Peter Hjort Lorenzen til hans danske Medborgere, som der takker for de modtagne talrige Adresser. "De Pligter, - siger den djærve Deputerede heri – som Sagens Forsvar paalagde mig, have hidtil negtet mig den Fornøielse at udtale vor oprigtigste Tak herfor; men nu, da jeg er kommen tilbage til Hjemmets Ro, er det mit Hjertes første Trang at tilsende Den den. Og dog, mine Herrer, formaaer jeg ikke at gjøre dette i blot glade Udtryk, thi hvor meget jeg end ønskede, at min Taksigelse alene skulde bære Præget af det Opmuntrende og Styrkende, der nødvendigen følger med Bevidstheden om saa mange høitagtede Medborgeres varme Deeltagelse, saa er jeg dog ikke i Stand til at undertrykke en vis veemodig Stemning. Jeg staaer ikke længer paa Kampens Plads i Slesvig, hvor bestandige Angreb og Krænkelser holdt mig varm og spændt, og jeg befinder mig heller ikke i en Kreds af begeistrede Venner, der tilsværge mig Hielp og Troskab. Men jeg sidder ene i min Stue, Tanken dvælende ved mit elskede Fædrelands Fremtid, og jeg er ikke fuldkommen vis paa, at Nordslesvigs Sønner ved egen Kraft formaae at bevare deres danske Nationalitet, og, mine danske Brødre og Venner, fortørnes ikke over at jeg siger det, jeg tør ikke trygt forlade mig paa Eders Bistand. Eders Begeistring for vor Sag er ægte og Eders Kjærlighed for vort Vel er oprigtig, det veed jeg og tvivler intet Øieblik derpaa; men om end det broderlige Venskab kan forblive usvækket, saa kan Begeistringen det dog ikke, og med den forlader Eder den Opmærksomhed, som opdager Fienden under enhver Forklædning, og det Mod, som uden Betænkning jager ham strax tilbage over Grændsen. See, dette er min Frygt; thi det er ikke Uger eller Maaneder, men det er Aar, maaskee mange Aar det gjælder om. Vore Fiender forlade ikke vore Grændser, og de tabe os ikke af Sigte som deres hjemfaldne Bytte, hvorlænge det end skal vare. De ere faa og mægtige og rige, de kunne derfor let holde sammen; kunne, uden at opoffte nogen af Livets Behageligheder, vente til det passende Øieblik er der, kunne da let udkaste en Plan og enes om dens Udførelse. Men vi, Folket, meest Folket paa Landet, mange i Tal, men adspredte, uden Evne til at kunne virke alvorligt for Sagen, ingen Penge, ingen Tid uden tens Tjeneste; ingen. Anseelse, ingen Magt; in ab til Jntriguer, ingen Lyst eller Vane til at eller Forstand paa at beskytte sig imod dem, met og ængstet af falske Rygter og løgnagt. som Fiendens Agenter og Organer udsat vække Frygt for alt Dansk og for en anmark; hyp vig Erfaring om, at det de Fornemmes Villie har været uden desværinger og Bønner paa høiere S. den Svar, ja, hvad der er det Værste fuld Tillid til at have Ret, i deres Fordring. res Erfaring modsiger deres naturlige Tro paa Nenneske=Rettigheder, som ingen Dødelig kan be Efter dernæst at have tydet hen paa, at de er Liv i de senere Aar. vig, opfordrer Loven har begyndt at røre sig i Nozen de danske Brødre og Medborgere til at understøtte den gode Sag, og slutter saaledes: "J kjære danske Brødre kommer det Nordslesvigske Folk til Hjelp i Gierningen, og trættes ikke, fordi det ei er gjort med en ringe Bistand eller en kort Deeltagelse, Nægter os ikke Eders Understøttelse, hvor vi bede om den; men arbeid ogsaa saavidt J forstaae og formaae, uden vor særskilte Opfordring, paa vor gode Sags Fremme, Med Frimodighed, frembærer jeg i mine nærmeste Landsmænds Navn denne Bøn; thi vi bede ikke alene, vi tilbyde ogsaa. Naar dansk Nationalitet og Sprog kan bevares og styrkes i Nordslesvig, da er den største Fare fjernet, der for Øieblikket truer det danske Riges nationale Selvstændighed. Og Eders, vor, Kjærlighed til Fædrelandet er jokke blot hunden til Landet og dets ydre Natur, men ogsaa til den Aand og Sjæl, som der har hjemme, det, som udgjør Folkets Nationalitet. Lader os derfor forene vore Kræfter, for alvorligen at værne om det Fædreland, hvorved vort Hjerte hænger. Jkke altid concentrerer Fædrelandet sig i Folkets kloge Styrer og modige Anfører, hvis Opfordring vi rolig kunne oppebie. Ofte er Fædrelandet en Enke, som vel kan elske og velsigne sine Børn, men ei forsvare dem: da føler enhver dygtig og modig Borger sig som den vakkre Søn, der ene kan og derfor skal værne omden ellers værgeløse Moder, J Fædrelandet bedes de af Committeen for den slesvigske Subskription udstædte Lister med de paategnede og indkrævede Bidrag tilbagesendte snarest muligt, for Kjøbenhavns Vedkommende senest inden Midten af Februar Maaned, og for Landets inden Slutningen af samme Maaned. Angaaende Anvendelsen af Overskuddet og om de Midler, ved hvilke Man agter at bidrage til den danske Nationalitets Hævdelse, t. Ex. ved Understøttelse af nordslesvigske Skoler og den danskeslesvigske Presse, vil der blive afholdt en Generalforsamling.