Jyllandsposten, 1841-02-26
Tre Aar ere nu snart henvundne, siden den af den danske Nation saa høit elskede, forevigede Landsfader tilkjendegav i Placaten af 9de Marts 1838 samtlige Hovedgaardseiere, at det var hans landsfaderlige Ønske, at Naturalhoveriet paa alle Steder i Danmark ophørte, idet han følte sig overbeviist om, at alle Vedkommende, saasnart Omstændighederne tillode det, vilde bidrage til det nævnte Formaals Fremme. Dette Ønske var som udtalt af hele Nationen, og den glædede sig i det Haab, at Vedkommende vilde agte paa Kongens offentlige Erklæring, og imod passende Vederlag afstaae de Rettigheder, der ere Hovbonden og Godseieren lige skadelige saavel i oeconomisk som moralsk Henseende. Men Kongens og Nationens Ønske udrettede i 3de samfulde Aar kun saare lidet. Neppe 20 Godseiere i Danmark have lagt sig denne Yttring alvorlig paa Sinde, og afstaaet Hoveriet mod Vederlag, og den store Masse, der er tilbage, synes at have gjort sig det til en ufravigelig Bestemmelse, at ville uforvansket vedblive at være deres Bønders Behersker i Ordets fuldeste Betydning; thi hvad der ikke i de 3 rundne Aar i saa Henseende er fremmet, kan ikke med Grund ventes udrettet i det 4de. Det var altsaa det, det kongelige og Nationens Ønske udvirkede, at henved en Snees Godseiere villigen opfyldte det, imedens Massen med en Bestemthed staaer urokkelig. Skal nu Jntet videre foretages med denne Sag, saa er Nationen skuffet i sit Haab og sin Glæde. Dog, der er endnu et Haab tilbage, naar man gjenkalder i sin Erindring følgende Sats af Præmisserne til den nævnte Placat, nemlig: og, endskjøndt Kongen saaledes stedse med allerhøieste Velbehag vil ansee saadan Hoveriets Ophævelse, erkjender han dog med Provindsialstænderne, at dette vigtige Formaal kun bør søges opnaaet mod passende Vederlag og ved mindelig Overeenskomst mellem Godseier og Fæster; thi Slutningen af denne Sats, at dette vigtige Formaal kuns bør søges opnaaet mod passende Vederlag a., hentyder nemlig paa, at Regjeringen i paakommende Tilfælde vil yderligere virke til Øiemedets Fremme, hvorfor det med god Grund kan antages, at den ved Commissioner vil søge mindelige Overeenskomster bevirkede, ligesom det i Fortiden var Tilfældet ved Naturalhoveriets Bestemmelse. Hvad saadanne Commissioner kunne udrette, kan vel ikke forudsees eller beregnes; men, at mange Overeenskomster paa denne Maade ville kunne opnaaes, kan ikke betvivles. Det tør vel ogsaa antages, at Godseieren som oftest ikke personlig har Noget at indvende imod Naturalhoveriets Afskaffelse, hvorimod hans Godsforvalter, Avlsforvalter eller en Forpagter, af forskjellige Jnteresser, kunne søge at tilbageholde Eieren fra at fremme Kongens og Nationens Ønske. Vi ville ikke gjentage, hvor vigtigt dette Arrangement er for Landets og Folkets Cultur og Sæder, hvor vigtigt det er i pecuniair Henseende, eller fremstille det Chicaneuse og Byrdefulde ved Hoveriet, hvorom der har været skrevet nok pro et contra; men vi ville blot indskrænke os til at ønske, at vedkommende Collegium vilde gjøre Kongen opmærksom paa denne Sag, da man er forvisset om, at der vilde blive gjort Alt, hvad der kan bestaae med Landets Love og Jndretninger, for at Nationens Ønske kunde blive fremmet saasnart muligt. Er Landets Bank Finantsernes Medningsanstalt? Denne Sætning har været fremsat i et offentligt Blad, og desværre vover neppe Nogen af det conservative Regimente at rykke frem med nogetsomhelst Modbeviis derimod, ihvor meget det end var at ønske, at en saadan Paastand kunde tilbagedrives. Tvertimod formenes det, at Nationalbankens seneste betydelige Transaction har opstillet evident Beviis derpaa; dog forinden dette Laan af 12,000,000 Rbd. fandt Sted, udtalte allerede Algreen Ussing, i Anledning af Landets Finantser, i den anden roeskildske Stænderforsamling følgende mærkelige Ord, som ere værd at erindre; "Det er i saa Henseende for mig en foruroligende Omstændighed, at det atter er Banken, som er kommet de betrængte Finantser til Hjælp; det har nemlig altid været Bankerne, til hvem Finantserne have tyet i deres Forlegenhed, og selv vor nærværende Bank frembyder et tilstrækkeligt Beviis paa, hvilke Resourcer Finantserne deri have havt. Foruden at Banken nemlig maatte overtage den hele circulerende Seddelgield af circa 30 Millioner, maatte den endvidere overlade Finantserne 15 Millioner Sedler, som de forbeholdt sig til overordentlige Udgifter og som endnu inden Krigens Slutning bleve forbrugte. Den maatte derhos, som et Reservefond for Finantserne afgive i uopsigelig Obligationer et Beløb af 7 Millioner, hvis Forrentning og Afdrag octroimæssigt skulde skee med 420,000 Rbd. om Aaret. Hvorvidt Landets Bank derfor kan betragtes som Finantsernes Redningsanstalt, kan Enhver bedst besvare sig selv.