Viborger Samler, 1842-08-29
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. J sin Tale imod Udkastet til Regentskabsloven udhævede Lamartine isærdeleshed Vanskeligheden, ja næsten Umuligheden af at udfinde Midler til at regiere Frankerig ved Thronfølgerens Død. Med Hensyn til de nuværende Omstændigheder, da indsaae han rigtignok, at Regentskabet bedst kunde anbetroes en Mand. Det nye Dynastie stod paa Krateret af en Vulkan; Haanden maatte lægges paa Sværdet; man maatte være beredt til Kamp og Krig; men hvorfor vilde man gjøre Regentskabet arveligt; hvorfor vilde man for stedse udelukke Moderen fra Regentskabet, Kongedømmets Arvelighed kunde dog umulig være en Grund for Regentskabets Arvelighed thi da kunde man med samme Ret gjøre alle høie Statsembeder arvelige, uden Hensyn til om Arvingen besadAdministrationsdygtighed eller ei. Man vilde udelukke Moderen, Man meente, at en Moder ikke kunde anføre Armeer. Man tænke paa Maria Theresia, Et Qvinde regentskab vilde maaskee fremkalde Uenigheder og Rivaliteter i Paladset, Men vilde dette ikke finde Sted i en endnu høiere Grad, naar Moderen, ved Siden af Regenten, beholdt Tutelet over sin Søn, Regentinden vilde være en fremmed Prindsesse, Denne Jndvending kunde fremsættes, naar den var fremført i den constituerede Forsamling; men her er det ingen Jndvending, her kan det ikke være nogen Jndvending. - Men Regentinden hører ikke til den herskende Kirke? – Men denne Omstændighed vilde netop være den lykkeligste Personificering af den religiøse Frihed, som udgjør Frankerigs Styrke. Beklager Belgien sig maaskee over, at dets Konge ei bekjender sig til Landets Tro, Man kaste et Blik paa de Fordele, som Moderens Regentskab tilbyder, Moderen har ingen anden Jnteresse end sit Barns Jnteresse; ingen Haand ere Barnets Person, Prærogativer, Liv saa sikkre som i Moderens Haand, medens Regenten kun er tilbøielig til at forlænge sit temporaire Herredømme, ja maaskee endog til at ombytte det med Kronen. Regentens Stilling tilbyder ham Midler dertil. Af 25 Regenter, som have hersket i Europa, have 23 usurpere Thronen. Er dette ingen Lære? Men den udkastede Lov er ingen conservativ Lov, hvortil man stempler den nei, den fører Revolutioner med sig; den er ingen dynastisk Lov; thi dens Affødning er Usurpation; man jager Moderen fra Vuggen og ansætter Medbeileren som dens Bevogter; – Umiddelbart efter Lamartine bestiger Gui got Tribunen. Ministeren kunde ikke begribe, hvorledes man kunde gjøre Kamrene, der i Aaret 1830 havde skabt et Kongedømme, den Ret stridig, 12 Aar senere at skabe et Regentskab. Konge og Kamre ere de tre constituerede Magter, Nationens eneste retmæssige og ordentlige Organer. Alt Andet er kun Usurpation og Revolution. Men – for at gaae over til Loven selv - da dadler man dens Ufuldstændighed. Men netop deri er dens Fortrin. Det er nemlig en forgjeves og farlig Anmasselse, forud at ville ordne alle mulige Tilfælde, alle optænkelige Hypotheser; det gielder her kun om Loven svarer til og opfylder Øieblikkets Trang, om den er passende til Landets Jnteresser. Først og fremmest dreier Spørgsmaalet sig derom, om Regentskabet skal afgjøres ipso jure eller ved Valg, hvad enten ved en almindelig eller speciel Lov. Et Regentskab ved Valg vilde ikke kunne forenes hverken med den politiske eller med den sociale Orden i Frankerig, det vilde ei kunne forliges med den politiske Orden, fordi Kongedømmet har den Mission at repræsentere Stabilitetsprincipet, og fordi Valget af en Regent – naar derer en mindreaarig Konge – netop vilde forstærke det indskrænkede Princip; et Regentskab ved Valg vilde ikke kunne forenes med den sociale Orden, fordi democratiske Stater stedse fordre almindelige Love og almindelige Principer. Qvinder maae udelukkes fra Regentskabet. Mændene ere af Naturen skabte til at regiere, og til alle Tider og i alle Lande have, paa faa Undtagelser nær, Regjeringen stedse været i Mænds Hænder. Hvor undtagelsesviis Fruentimmer have hersket, laae Grunden deri, at man ansaae Kongedømmet som en Familiebesiddelse Disse Undtagelser have Feudal- og Hofaanden skabt. Hvor der gives Slotte og Paladser, er et Qvinderegimente muligt; hvor hine ikke sindes, kan det umulig finde Sted. Et Qvinderegentskab er muligt hvor der findes Aristocratie og Theocratie, i Democratiet er det umuligt; det kunde ei forsone sig med Democratiets Diærv hed. Lovudkastet svarer til vore nuværende Forhold; det ligesom besegler Chartet og Jnstitutionerne fra Aaret 1830. Enhver derimod stridende Proposition, uden nogensomhelst Undtagelse, vilde stille disse Jnteresser blot og svække dem. (Levende og vedholdende Bevægelse.) Ogsaa H. Passy var af den Mening, at Kongen og de tvende Kamre fuldstændig repræsentere Nationalsouverainiteten, og at man kun, naar en af disse Magter havde ophørt at existere, behøvede at tage sin Tilflugt til en constituerende Magt. Han indrømmede, at man ikke kunde frakiende Qvinden Regjeringsdygtighed; Frankerig selv havde havt en Maria de Medicis (?) og Anna af Østerrig (?); men deels ydes der ikke Qvinden den Agtelse, der maa være uadskillelig fra hendes Stilling, deels var man tilbøielig til stedse at beskylde dem – som Fremmede - for Anti Nationalitet, Marie de Medicis kaldtes kun Jtalienerinden, og kun fordi Marie Antoinette kaldtes Østerriger inden, maatte hun bestige Skafottet. Hvad Regentskabets Overdragelse til den Thronen nærmest staaende Prinds angik, da vilde det i flere Henseender være at foretrække, naar Kammeret forbeholdt sig Ret til iblandt flere Prindser af Blodet at vælge den værdigste og dueligste; men man maatte tillige betænke, at det da let kunde træffe sig, at den udelukkede Prinds, som man ikke havde villet vælge til Regent, blev ved den mindreaarige Konges Død kaldet til Thronen, – uden engang at omtale de Rivaliteter, som en Prinds's Tilsidesættelse maatte have til Følge.