Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-02-05
Blandede Efterretninger. J Sophronizon, 3die Hefte, læses, som Tillæg til Afhandlingen. Hvorledes blev Fritz Stolberg en fri, en Skrivelse om den nyeste kirkelige Gjæring i Holsteen. Saalænge, siger Forfatteren, den store Bernstorff førte Stats foret og den uforglemmelige Kantsler Cramer besørgede det Kieler Universitets og det derværende Seminariums Anliggender, levede Fædrenelandet, i kirkelig som politisk Henseende, et virkeligt herligt Liv. Begge blomstrede under Geyser, Hensler, Eckermann, Müller. Henimod de 90 døde Cramer. Hans Plads blev en rum Tid ubesat, og ingen af hans Efterfølgere fordunklede hans Minde. Nogle Guister af den da udbrudte franske Revolution møi ogsaa over til Kiel. J mange Hoveder opstod en Frihedsvindel. Denne syntes betænkelig; endog, som det hedte, Bernstorff betænkelig. Aarsagen dertil syntes at være den lede Oplysning, som jo længer jo videre udbredte sig fra Universitetet og Seminariet af over hele Landet. Selv Kantslerens Søn, Prof. Carl Friedrich Cramer, kunde ikke holde sig fri for denne Svindel, og blev, mere ved egen Uforsigtighed end ved Regjeringens Haardhed, afsat. Det lod til, at man paa høiere Steder ikke var ganske tilfreds med de hidtilværende liberale theologiske Foredrag. Efter Superintendent Struensees Død, blev Superintendenturen deelt mellem Adler og Callisen. Den første overdrog man Udarbeidelsen af en ny Kirkeagende, efterat Kantsler Cramer allerede havde givet Landet en ny Psalmebog og en ny Catechismus. Bernstorff befordrede den, og den udkom, forfærdiget af Adler, samtykket af Callisen, og befaledes d.; 2 Decbr. 1796 indført i alle Menigheder. Men Bernstorff døde 1797 og oplevede ikke dens Jndførelse. Der udkom en Skrivelse fra en foregiven holsteensk Sognefoged (som et almindeligt Rygte holdt for at være Grev F. L. Stolberg, der snart derefter gik over til den catholske Kirke), der offentligen erklærede sig mod denne Agende, som et ikke ægte luthersk Værk. Den godmodigsværmende Claudius og nogle svage Præster istemte dette Skrig. Endeligen udkom en Anordning, at det skulde staae hver Menighed frit for, om den vilde bruge samme eller ei. To Trediedele af Menighederne taalte ikke allene dens Jndførelse, men ønskede den endog, saa at der nu kun gives faa Menigheder, hvor den ikke ganske eller tildeels er i Brug. Ved det ny Aarhundredes Begyndelse, kom adskillige forhenværende Seminarister i Udraab for Ubeskedenhed mod Præster og Kirkepatroner. Det blev saa lydeligt, at der 1801 udkom et Skrift: "de Kieler Seminaristers Æresredning", som for dem var mere fornærmeligt end forsvarende. Directeuren for Seminariet, Müller, blev lastet for sin Læremaade. Han forsvarede sig derimod, men bler dog kaldet fra denne Post, og hans Eftermand blev Herm. Daniel Hermes, der ansattes som Overopsynsmand over Kirke- og Skolevæsenet. Men allerede i sine første Embedsaar forlod Hermes denne Post. Dr. Klenker, der var bleven ansat i det theologiske Facultet, fremtraadte nu allerførst imod den altonaer Bibel-Udgave. J Aarene 1806-7 rykkede de Franske os stedse nærmere, og den politiske Jnteresse opslugede al theologisk og kirkereligiøs Jnteresse. Men Partiet døde ikke; det sov kun, forat samle nye Kræfter, og siden opfylde hele Tydskland med Uvidenhedens Larm. Leilighed dertil gav den Altonaer Bibel, der, under Adlers Con sur, udarbeidet af C. Funk, og med Adlers Samtykke udgivet, udkom 1815. Hvor meget man end befeidede de tilføiede Noter og Jndledninger, synes man dog at holde det meddeelte Privilegium, og den Censur, hvorunder den udkom, for betænkelige. Man forklarede dem som et Vink eller endog befaling, at denne Bibel skulde vorde almindelig Folkebibel i Landet, og at de oplysende Anmærkninger skulde faae en kirkelig symbolisk Anseelse. Om ingen af Delene var der paa nogen af Siderne drømt. Privilegiet skulde blot beskytte imod Eftertryk, og Censuren give Sikkerhed for, at denne Bibel, uden al Fare for Religion, Christendom og Protestantismus, kunde læses af Enhver, som havde Lyst dertil. Om at paatrænge Nogen den var ikke Talen. Men sandt er det, at den Altonaer Bibel, som ogsaa i lærde Blade blev anbefalet, fandt saadant bifald, at den inden faa Aar vilde blevet den almindelige Haandbibeli Skoler og Privathuse, dersom ikke nogle Zeloter, havde fundet det for gavnligt at give den Skyld for - Gud veed hvilke - Kjetterier, som den imidlertid er saa fri for, at man med lige Ret vel kunde lægge den en for ængstelig Hælden til Kirkesystemet til Last. Jmidlertid forløb et fuldt Aar før man offentligen virkede imod den Forfølgelsen begyndte med en dadlende Recension, theol. Annalen, Febr. 1816. Tillige blev Funk i en Journal opfordret af en Anonym til, ufortøvet at lade omtrykke 20 til 30 Blade, paa hvilke der skulde findes Kjetterier. Klenker erklærede i Kieler Blatter den Altonaer Bibel, saavel efter sin Jdee, som sit Jndhold, for et Jndgreb i det kirkelig protestantiske Almeenvæsen. Ogsaa Diek var imod den, og hans og Kleukers Røst virkede. Ogsaa fra Udlandet gjenlød Stemmer imod den, fra Rothe i Jena, Kanne i Nürnberg, og Scheibel i Breslau, hvortil kom siden en J.M. O. i Heidelb. Jahrbacher. Men den havde ogsaa sine Forsvarere, Klefeker i Hamburg, Boysen, i Borsfleth og Schrøtter ved Jena toge sig af den. Men Harm forjettede i sin 61de These: den Altonaer Bibel vil snart blive forkastet. Endeligen blev i Slutningen af 1818 denne Bibeludgave opkjøbt, efterat Udgiverne havde sat sig derimod, med den Erklæring, at dette Opkjøb ikke skulde betragtes som nogen Confiscation, men som en Foranstaltning til at standse de desangaaende opstaaede Stridigheder; Besørgelsen af et nyt Oplag blev derhos forbuden. Schriter i Jena har i sit sidste Stykke af Oppositionsskriftet, for Christendom og Theologie, indført en interessant Skrivelse til den danske Regjering angaaende dette Bibelopkjøb. Han mener deri, at dette Opkjøb ikke kan gjøre Ende paa Striden, hvilket den lede Thesesseide noksom beviser. Man stræber i vort Land, at Protestanterne maatte dele sig i Gammel- og Nyprotestanter. Det Deelte er let at overvælde. Hver redelig Mand dømme om en saadan Deeling, især nu, da Pavevælde med Jesuiterie og Jnquisition reise Hovedet igjen, var at ønske, om den ikke snarere vil være til Fordeel for den romerske Jndflydelse. Hvad Harms angaaer, da er han en meget talentfuld Mand, men uden egentlig videnskabelig Dannelse, og ved den Virak, man saa rundeligen har offret ham i Kiel (maaskee mere for at drille Fock, som havde forbittret Kielerne ved en Præken om Kirkelede, end for at glæde Harms), beruset til en umaadelig Selvfølelse, hvori han jo længer jo mere synes at ansee sig for ufeilbar.