Berlingske Tidende, 1815-05-15
Marschal Murat kunde kun giøre Regning paa Vaabenstilstandens Fortsættelse, saafremt hans Medvirkning blev oprigtig og virksom. Da Congressen i Wien kom sammen, søgte den neapolitanske Minister, Campochiaro, i en vidtløftig Skrivelse at giendrive de mod hans Herre gjorte Beskyldninger. Denne Skrivelse blev tilsendt GeneralRugent, som commanderede de østerrigske Tropper i Jtalien, og opererede i Forening med Murat. Man kunde ikke henvende sig til nogen bedre Dommer. Denne indsendte desangaaende en lang Beretning, og beviste ved Gierningssager, at Marat ikke alene havde handlet lumsk, men ogsaa offentlig krænket sin indgaaede Forpligtelse. Lord Castlereagh troede, han endnu mere burde oplyse Sagen, og oversendte derfor Hertugen af Campochiaros Skrivelse og General Nugents Beretning til Lord Bentin, som var den anden Person, der nøie var underrettet i denne Sag. Den indkomne Veretning stadfæstede General Rugents Mening, og tilføiede, at Murat paa ingen Maade havde opfyldt sine Forpligtelser. Man vil endnu forelægge Huset andre Skrivelser, som tydeligen ville vise, hvorledes de franske Autoriteters Tanker med Hensyn til Murats Cooperation egentlig vare beskafne. Huset vil tillige lære at kiende den Mands Sindelag, der nu staaer i Spidsen for det franske Politie, endvidere Frankrigs nærværende Magthavers, Anconas Commandants og den 2 forrige Bicekonge Eugen Beauharnis's. Denne Beretning, til A. føiede den ædle Lord, er kort og fyndig, og giendriver alle mod Ministeriet kun altfor overilet gjorte Beskyldninger. Tractatens Ud sor førelse afhang af Murats oprigtige og billige Medvirkning. Congressen havde endnu ingen Beslutning fattet angaaende Neapels Anlige to gender, da Bonapartes Tilbagekomst til Frankrig forandrede Tinge, og nes Stilling, og foranledigede Fiendtlighedernes Fornyelse i Jtalien. Følgende ere de opsnappede Breve, som Bonaparte dengang skrev til Murat og dennes Gemalinde, førstnævntes Søster. Strivelse fra Bonaparte til Dronningen af : Neapel: Nangis, den 7de Februar. Deres Mand er tapper paa Valpladsen; men frigere end en 3 Qvinde, naar han i en heel Maaned ingen Fiende har seet. Han har ladet sig skrække, og ikke vovet for et Øieblik at tabe det, som han kun kan have ved mig og med mig. Sæt ham sin urigtige Fremgangsmaade i det rigtige Lys. Da han uden min befaling forlod Armeen, forudsaae jeg, at man vilde give ham slette Raad. Jeg en tilfreds med det, han har ladet mig vide ved Dem. Dersom det virkelig gaaer ham nær, maa han vel iagttage Øieblikket, forat han ikke skal vorde ligesaa utaknemmelig som frig. Jeg vil tilgive ham den Uret, han har begaaet imod mig. Til Kongen af Neapel: Pligt, vil jeg ikke tale. Den kommer kun af Deres naturlige Svag Om min Utilfredshed med Deres Opførsel, der strider mod Deres i hed. De er en god Soldat paa Valpladsen; men uden for den har 1 De hverken Kraft eller Karakteer. Lad et Forræderi, som jeg blot 3 tilskriver Frygten, tiene Dem til Belærelse, saa at De bliver mig nyttig ved god Forstaaelse. Jeg lider paa Dem, paa Deres Anger, paa Deres Løvter. J andet Fald kunde De let komme til at fortryde det. Jeg haaber ikke, at De hører med til dem, som indbilde sig at Løven er død, og at man kan mishandle den. Har De troe, det, da har De meget forregnet Dem. Jeg har igaar slaaet Østerrigerne, og forfølger Levningerne af deres Colonner. Endnu en Seier, og De skal see, at mine Anliggender ikke ere saa forvillede, som man har forledet Dem til at troe. De har siden Deres Afreise fra Wilna gjort mig al muelig Skade; 2) men vi ville ikke mere tale derom. Kongetitelen har forvirret Deres de Hoved. Vil De beholde den, da opfør Dem godt, og hold Deres og Ord.