Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-01-10
Nyeste Post=Efterretninger. De Franske Deputeredes Kammer antog i Mødet den 23de Decbr. Lovudkastet og Afskaffelsen, af Sørgefesten den 21de Januar for Ludvig den 10des Henrettelse, med 218 mod 32 Stemmer; kun 5 Medlemmer erklærede sig hvoriblandt Hr. Berryer, offentlig derimod; hvilke de øvrige 28 Personers Navne vare veed man ikke da Voteringen var hemmelig; men man vil slutte sig til deraf, at der gives i det mindste i Kammeret 28 hemmelige Carlister. (Den ædle og retskafne Ludvig den 16des uretfærdige Henrettelse maa vist ethvert forstandigt og dydigt Menneske erindre med inderlig Veemodighed; og beklage hvorledes den menneskelige Fornuft har saaledes kunnet lade sig forvilde, at den har nogensinde kunde billige den. Redaktenren har hørt i sin Ungdom i Selskaber hvorledes at de meest anseete Mænd, blandt de dengang levende, billigede hans Dødsmaade som aldeles retfærdig. Men det er desuagtet rigtigt, at denne Sørgefest blev afskaffet; thi den nytter ikke til noget og passer ikke længere i et Land hvor den Dynastie er stødt fra Thronen, hvortil den ulykkelige Monark hørte.)Hr. v. Chateaubriand, en Mand som er fortæret af den Passion, som piner Menneskenaturen saameget, og som er en Kilde til store Gienvordigheder for den, den at udmærke sig og at ville giøre Opsigt, og som det forstandige Menneske skulde søge at ombytte med den himmelske Følelse, den rene Kilde til Lyksalighed kun at ville det Gode, har i en Skrivelse i Bladet Revue Europenne, søgt at gode nye Olie i den indvortes Jld, som fortærer det ulykkelige Frankerige, ved at opstille den Sætning, at Kuldkastelsen af Thronens Arvelighed (ved Hertugen af Orleans Thronbestigelse) vil ogsaa udsætte Eiendommen for Undergang. Han viser sig i høi Grad misfornøiet med Afskaffelsen af Pairsværdighedens Arvelighed (han vil ikke erkiende at denne Forandring er et conseqvent Skridt i et Land, hvor Kongen er en Borgerkonge og et demokratisk Monarkie er indført). Han mener, at naar Rangens Aristokratie først er fældet, saa vil Eiendommens Aristokratie snart komme til at prøve samme Skjebne, at Gaardfæsterne da ikke ville længere dyrke Herremandens Jord, imedens han selv gaaer ledig med Armene overkors, eller finde dem i at gaae i Kitler, naar han selv gaaer i en Klædes Kiole (men Gaardfæsterne ville lettelig erkiende, at naar de ville saaledes raisonere om Herremanden, saa ville Huusmændene anvende samme Raisonement paa dem igien.) Han antager at den Tid vil komme, at man maae lægge 20,000 Mand i hver Fabrikstad for at Fabrikarbeiderne ikke skulle tvinge Fabrikeierne til at deele disses Profit med sig, og at man tilsidst maae opstille en Soldat ved enhver Alen Baand eller Klæde, og han glæder sig ved at kunne tage sin Tilflugt til de Døde inden en saadan almindelig Lighed bliver udbredet; (Min Herre, har man svaret den allarmerende Hr. Marqvis, han kan gaae hen og hænge sig naar han lyster. Slemt er det i Frankerige; men saa slemt seer det ikke ud; desuden staaer den Udvei altid Ludvig Phillip aaben, naar det kom til yderste at bestige Thronen, at forklare Folket sine Hensigter, og de betingelser under hvilke han vil være dets Regent, og naar de ikke kunne blive indrømmede, da at renoncere paa en Magt hvormed intet solidt Gode kan udrettes.