Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-12-15
Den Nürnbergske Correspondent meddeler følgende Brev fra den Russiske Grændse af 20de November: Det fortiener at anføres: at der i det Jndre af det Russiske Rige ikke hersker megen Begeistring for Freden, efterat Betingelserne ved Tractaten af Adrianopel ere bekiendtgjorte. Selv den Forsigtighed, hvormed de Officere, som komme tilbage fra Armeen, tale og Resultatet af den hæderlige Krig, lader formode, at de søge at skiule en hemmelig Utilfredshed, som de føle i deres Hierte. Kun derom yttre de sig aabenlydt, at de tilskrive Udlandets Jndflydelse enhver Hindring, som modsatte sig Frugten af deres Seier, hvilken man dog ikke havde havt nødigt at frygte for. Maa imidlertid denne Angivelse af Utilfredshed meere tilskrives den Omstændighed, at efter saa store Krigsuroligheder, sætter den pludselige og tomme Stilhed den lidenskabelige Ærgierrighed, som endnu ikke er bleven tilfredsstillet, i Bevægelse; saa kan man dog ikke heller nægte at de Vanskeligheder ved at opfylde Fredsbetingelserne, som give sig stedse mere tilkiende, i en vis Henseende retfærdiggiør den Bekymring, at Rusland, uden tilstrækkelig Sikkerhed for Fremtiden, har for tidlig viist sig høimodig imod sin uforsonlige Fiende, og derved givet ham Tid til at forskaffe sig udenlandsk Hielp for Fremtiden, hvilken ellers vilde være kommen for sildig; deraf lader sig en vis Ubehagelighed og Beklagelse over at man ikke ganske har benyttet Leiligheden, forklare, ja maaskee end- og undskylde. Vist et det at Freden i Gemytterne er ikke endnu bleven fuldkommen sikkret; men man kan forvente af Cabinetternes Viisdom, at de med Sikkerhed og Eftertryk ville antage sig Europas reele Fornødenheder. Af en saadan Synsmaade kan maaskee det Tyrkiske Ministeriums Glæde, eller om man vil, Overgivenhed forklares; thi der berettes saavel fra Constantinopel som fra Odessa, at den Engelske Ambassadeur i Constantinopel har paa Fregatten Blonde, givet en meget glimrende Fete, hvorved det hele Tyrkiske Ministerium og alle Rigets Stormænd vare tilstæde, og hvorved der fortælles, at de Tyrkiske Embedsmænd dandsede først en Polonaise, og da Kl. var 10 og man skulde gaae til Bords, saa gave De de udenlandske Ministres Damer deres Arm, satte sig ved Siden af dem og spiste og drak som de andre Giæster. Tyrkerne toge endog Deel med i Kortspillet; ja hvad derer det meest frapperende, alle de tilstædeværende Tyrker paa Reis Effendi nær, men som dog havde taget Deel i Dandsen, drak Viin og udbragte alle Monarkernes Skaal. Alt dette, som strider aldeles imod Jslam, var ligesaa nyt og besynderligt, hedder det, for Englænderne, som det vil blive det for hele Europa. (Vist nok er dette ganske forbausende og uhørt, og den Mand maae have Ret, som har anmeldt en Bog i den Danske Statstidende om: at det nærmer sig Verdens sidste Tider. Jmidlertid maae vel et saadant overodentlige Forhold deraf kunne forklares, at Tyrkerne have tabt al Tillid til deres egen Styrke, og for Fremtiden stole allene paa Englands Bistand, hvorfor de bestræbe sig for at præsentere sig som en civiliseret Europæisk Nation.) Forresten berettes fra Constantinopel at den Tyrkiske Ambassadeur Halil Pascha har indskibet sig til Odessa; Muselmændene vente store Resultater af denne Ambassade. Ogsaa glæde de sig meget over de Russiske Ambassadeurers Greve Orloffs og Hr. v. Butenies Ankomst, fordi man smigrer sig med at de ville forkynde Porten en Eftergivelse af Krigsomkostningerne. - J Constantinopel seer det meget roeligt ud, men i Provinserne skal der herske en almindelig Giæring, og man vil vide i Triest ved Reisende, som ere komne fra Smyrna, at Tilstanden i Omegnen af denne Stad er meget truende, da flere Distrikter i Lilleasten have rebelleret imod Porten og Redellerne have slaget et Troppetorps, som vare udsendte imod dem og indtaget Staden, Casaba, hvorved at Smyrna selv kommer i Fare.