Københavns Adresseavis, 1778-01-26
de de, Tanker. Hr. Ulrich Friderich Suhms Død. Tidende fuld af Qval, Tidende, der berettede den unge Suhm Død, Hvor opfordredes ikke min gandske Siæl herved, - Den opfordredes til lutter Følelser. Skulde da disse Øine for evig være tillukte, disse Øine, af hvilke sa milde, saa lyse, saa venskabelige Følelser straalede frem med en blendende Glands Skulde denne Mund da evig tie, denne Mund, der ikkun aabnedes i Dydens, i Religionens, i Sædelighedens, i Videnskabernes Anliggende, Ach! mo da min Siæls Følelser vare de, som den indtagende Natur, smykket med alle sine fortryllende Skiønheder, fremlokker i de glade Dødeliges Bryst. Ney lige vare dens Følelser hine rædselfulde Nætters Skrække, naar Naturen, afført sine forrige, nu falmende, Yndigheder, og iført sin Vinterdragt, ved hine truende Orkaners Ankomst gyser, og skielver for sin Undergang. Jkke anderledes saadet ud med min Siel og dens Følelser ved dette Tordenslags Ankomst. Ja hvo kan, endog naar den første Storm af de oprørte Sindslidelser har udbruset. hvo kan ufølsom tænke sig Tabet af saa yndig en Dydens Søn, Du ziredes, elskværdige Afdøde, med Dyder, de ægte Dyder, der altid give sine Dyrkere, saa sande, saa udmerkende Fortrin, Fortrin, der ophøie dem, endog i en ung Alder, langt over den graa Alderdoms ærværdige Spidse, og opsvinge dem til Høiden af Lyksalighed. Dog ikke nok for Dig, at Du havde helliget Dyden Dine Evner. Nei, Videnskaberne fordrede ogsaa sin Deel af Dine Bestræbelser, og fandt den. Ja de ville i Dig savne en af sine tilkommende Mæcenater. Saa utrættelig, saa higende Din Lyst efter Kundskab. Saa aldeles lod det til, at enhver nye Tilvext i Jndsigter ikkun fordoblede den Videlyst, der herskede hos Dig. Hvor kronede Du ikke alle Dine Læreres Bestræbelser med egen Flid, Arbeidsomhed og Fremgang, Her saae man, om ellers nogensteds, forenet, alt hvad der udgiør et sædeligt, et belevent, et fortienestfuldt og velartet ungt Menneske. Jntet fattedes paa Naturens Side, intet paa Opdragelsens. Og hvad Under, om alle Dine Forældres Ønsker samlede sig i Dig, som i et Middelpunkt, blant saa mange talende Bevier paa Din sønlige Hengivenhed imod dem? – See her et Mønster for dig, tilvoxende Ungdom, et Mønster paa Flittighed, paa Lydighed mod Forældre, paa Tækkelighed i Sæder; hold det stedse levende for Øine, betræd disse elskværdige Fodspor, og find Dig lykkelig derved! - Udødelige Aand, som jeg oftermin svage og dødelige Lovsang - jeg haver kiendt og nydt Dit Venskab i Livet, og denne Kundskab overbeviser mig om, at den sande Storhed har bestælet Dig, i Døden. Ja moden ansaae Skaberen Dig til Deeltagelse i hine lyksalige Glæder, stemte til at føles i rene Aanders salige Selskab, og med samme sit Almagts Bliv, hvormed han frembød Verdner af sit Jntet, indsatte han Dig nu til en Evighedens Borger, ligesom han forhen havde gjort Dig til en Borger i Tiden. O Udsigter, herlige Udsigter, hvor gandske forudrive J min Siæl! Jeg seer Dig, og befriede og overStøvet ophøiede Christen allerede seer jeg Dig hist i Fredens lyksalige Egne, hvor engelske Tunger istemme den Uskabtes Priis, hvorledes Du udbreder Armene, ventende paa Dine Forældre, i hvis Barm Du vist engang i sin Tid vil udøse varme Tak=Offere for den lyksalige Evighed, de dannede Dig til - O Trøst! sand Trøst for eder, bedrøvede Forældre, eders Sorger billig, den er naturlig, ethvert følsomt Hierte slaaer for eder; dog glemmer for et Øieblik eders kiære Yndling, glemmer eders elskede Søn, skuer derimod oppaa den opløftede, med talløse Kundskabers Tilvext, berigede Siæl, kaster et Blik paa Evighedens Helt! og et Blik allene, sligt et saligt Blik, vil midt i eders Bekymring roliggiøre eder. Fortsettelse af Mallings store og gode Handlinger af Danske, Norske og Holstener.