Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-11-29
Rigsbanken havde en særegen Oprindelse, forskjellig fra andre bekiendte Bank-Jnstituter. Disse bestaaer ved en sammenskudt Fond i ædle Metaller, de udlaane paa dette Depositum deres Sedler, og have følgelig i deres Magt, inden for Klogskabs Regler, at sætte deres Pengetegn i Omløb. Rigsbanken staaer i et forandret Forhold, den etableredes uden rede Midler, den anvistes Renten af en funderet, uopsigelig Capital, som den altsaa ei kunde afbetjene til at gjøre sit Papir realisabel. J Følge deraf formenes dens Bestemmelse at være. en Amortisations Fond, som skulle dække den forrige Courantbanks store Deficit; det er, under et forandret Navn indløse de ældre Sedler. Det tillades mig, nærmere at gaae ind i denne Tankegang. Rigsbankens Bestyrelse har havt den Bevaagenhed at bekjendtgjøre dens Status, i Form af Regnskab, men den har ikke seet sig istand tilat kunne fremlægge det, som et revideret og approberet Regnskab, da Bestyrelsen kan ikke være sin egen Control, den har derfor indtil videre fjernet sig fra de med et Bogholderie uadskillelig Former. J Følge dette Regnskabs Oplysninger formenes, at den kunde have Midler til at afhielpe det Onde, som flyder af en ustadig Cours, og havde i sin Magt at bevirke en mere stadig Cours gang. Statshuusholdningen har, ligesom den private, hævet sine Jndtægter i de sidste 12 Maa reder til en Cours af 7 1/2 Rbd., og til andre Tider til 4 Rbd. for en Specie; det maatte foranledige i det Offentlige, som i det private Liv, Bevægelser, som gjør en lagt Plan eller Orden vanskelig at overholde. Den Private vakler mellem de tre Benævnelser: rede Sølv, Sølvværdie, Navneværdie, ei vidende, til hvem af disse han skal holde sig, da hver Dag giver en egen Synsmaade, som kunde forlede til at handle paa Lykketræf, efter et blindt Fatum. Godsejerne med øvrige faste Eiendomsmænd seer med bange Ahnelse den Tid imøde, naar Jndulten er udløben, som er skræksom, ikke formedelst Pengemangelen, thi den Frygt er utidig, men som en Selvfølge af Papirets relative Forhold. Penge forsvinde ikke veed at opsiges, da Creditor igjen udlaaner dem, men ængstelig spørges: paa hvilke Vilkaar, om de skal omskrives paa den trængende Debitors Bekostning til rede Sølv eller i Navneværdie, Handelstanden tør ikke anvende sine Capitaler, den maa holde sig forsynet med Sølv, da den ellers kunde maaskee see sig nødt til, at indkjøbe Sølvet til en Cours af 760 pCt., ligesom den ligeledes maa være forsynet med et Forraad af Sedler, da den ellers ligesaa ubeleiligt kunne see sig i den Nødvendighed, at maatte sælge Sølvet til en Cours af 400 pCt., og mueligen derunder. Den samme Forskjellighed i Coursen bevirker, at intet Anlæg, ingen Forbedring tør foretages. Deels er den høie Rente til Hinder, deels Umueligheden i at gjøre nogen Beregning over det, som skal anvendes, naar det først om et Aar vil blive frugtbringende, eller efter den Tids Forløb skal tilbagebetales. Til frivillige Salg af urørlig Eiendom kjender man ikke mere; at beklage ere Arvingers og Enkers Boer, som skulle sælges. Det er ikke blot Værdien, om hvilken man ei kan forenes, da man mangler Pengemaalestokken for Tingenes Værd, men man kan ei heller enes om Betalingsmidlet; man kjøber helst i Sølv, man crediterer helst i Navneværdie, den uovervindelige Cours staaer imellem.