Viborger Samler, 1780-05-22
(Fortsættelse af No. 19.) an seer nu omstunder mange af dette Slags, høy der opføre sig som Herrer, der havde 1000 Rdlrs. aarlige Jndkomster, hvilke, hvis de havde været i Verden for 80 til 100 Aar siden, havde blevet nødde til at bære en grov Klædes Kiole, uldne Strømper, og en Krumkam i Haaret. Saadan dan en Person sparte i forrige Tider noget sammen i sine Lærreaar, lærte noget retskaffent, og kunde om sidder nedsætte sig selv; men nu tilsætter han efter Moden alting, bliver dum, bestieler som oftest sin Herre, og gemeenlig tilsidst nødes til at blive Soldat eller Matros. Disse ere som oftest Følgerne af Moden for disse unge Herrer. Til de meget skadelige Efterabelser, som blive temmelig almindelige, fortiene i sær at regnes, at næsten enhver vil om Sommeren leve uden for Staden, paa Landet. Denne Lyst er saa epidemisk, at der ere faa, som jo enten eie selv, eller leie sig Lystgaarde, hvor de, i det mindste om hellige Dage, leve høit med deres Venner. Jeg har i forrige Sommer ofte igjennemstreifet de omliggende Landsbyer, for at have den Fornøielse at see, med hvilken Sinds Rolig hed mange smaa Kræmmere, Haandværksfolk og andre af de ringere Stænder havde unddraget sig fra deres møisommelige Forretninger, og levede som Herrer paa deres Lystgaarde. Hos en vis Mand af dette Slags, som troede at være mig nogen Forbindtlighed skyldig, var jeg engang buden til Giest og antraf paa hans Lystgaard et Selskab af 24 Personer. Om det Giestebud, denne Mand gjorde, kunde jeg sige meget, men jeg beklager intet meere, end at den gode Mand gjorde en Bankerot, førend han kunde faae sine store Udsigter fuldførte. Han havde engang seet een af de Kongelige Haver, der i sær havde behaget ham, og da han havde foresat sig at være en overordentlig Efteraber, var han findet at lade sin lille Have anlægge aldeles efter den Kongelige Han underholdt mig den heele Dag og et Stykke af Natten, med intet andet, end hans forehavende havende Anlæg, til hvilket at udfore han daglig holdt over 20 Arbeidsfolk, og anvendte store Bekostninger. Men af lutter Glæde over sin Kongelige Have blev denne daarlige Mand ikke sin Kasses slette Tilstand vaer, førend hans Kreditorer overfaldt ham og bemægtigede sig hans Boe, og dermed havde denne Glæde Ende. Nu lever han uden at have enten Lystgaard eller Kongel. Have, og lister sig omkring i Staden for at samle af Godhiertige en Almisse til sin og smes nødtørftige Underholdning. Om en Ting, vi faae i Sinde at efterabe, fordi den er i Moden, skikker sig for vort Legem eller vor Tilstand, derom spørges sielden. En Topper maa være nok saa høit optaarnet, et Fruentimmer Hovedtøi maa see nok saa urimelig og vanskabt ud, har kuns Personer af første Rang baaret det, bliver det i Øieblikket eftergiort og udgives for høieste Mode. Enhver, der har Forfængelighed, enhver, der vil stadse, anskaffer sig sligt, enten det passer til det Ansigt, der skal bære det, eller ei. Man domme engang, om en Toppee af 6 Tomers Høide kunde giøre et lidet mavert Ansigt, paa 3 Tommer i Giennemsnit, smukkere, og om Kinder, der pralte med Ungdom og Skiønhed, kunde blive yndigere ved de tilforn brugelige Skiønpletter, som dog vist nok aldrig har været opfundne uden for at skiule Saar, eller andre Feil i Ansigtet. Foruden disse Urimeligheder frembringer Mode. lysten endnu et meget større Onde, der vel ikke lægges Merke til, men er dog alt for vist De Beskæftigelser, der udfordres til Pyntens Forfærdigelse og Sammensættelse, til Legemets og i sær Hoveders Udziiring, ere saa vidtløftige og udfordre saa megen Tiid Tiid, at mangen Time medgaaer, der kunde anvendes paa at danne Sielen og lære de Ting, der ere nødvendige for en god Huusmoder at vide. Den Lyst til Forfængelighed, der har indtaget Hiertet, foraarsager en bestandig Adspredelse, og giør, at man overseer alle alvorlige Ting. Den bestandige Opmerksomhed paa alle Modens Forandringer giør, at ingen Tiid bliver tilovers til at tænke paa de nødvendigste og nyttigste Ting. En Pige af middelmaadig Stand og Formue troer ofte i sin Forfængelighed, at hun med de udvortes Zirater, hun be hænger sig med, er det Mynster, hun efterader, fuldkommen lig i Væsen, Stand og Formue. Hun antager de Fornemmeres Maneerer, vil tage Deel i deres Forlystelser, o. s. v. Til Beviis paa dette vil jeg gleene anføre Lucindes, en middelmaadig rig Kiøbmands Datters, Exempel. Hun kan altid findes meere end 2 Timer for Natbordet, under en Haarskierers og hendes Piges Hænder, som begge have nok at bestille, inden de faae hende bragt i den Stand, at hun uskammet kan gaae i Byen eller Kirken. Vil man indlade sig med hende, der nu træder i sit 28 Aar, i en Afhandling over Moderne, maa man beundre hendes Jndsigt i dette Fag. Men vil man tale om noget andet med hende, saasom om Religion, Huusholdning eller sligt, gaaer hun strax til Vinduet og seer ud, for ei at røbe sin Vankundighed, eller sætter sig ved sit Klaveer og spiller en Arie. Hvor lykkelig den Mand er, der faaer et saadant Fruentimmer til ægte, kan ingen bedre sige, end Kleon. Hans Kone var og en Modesyster og opdraget efter den. Hendes morke Haar, som hun opsatte. Hos opsatte fordeelagtigen, hendes dellige Hænder, hendes Skiønhed og fortreffelige Vext fortryllede ham, der var ung og fyrig, saa han ansaae sig for det lyksaligste Menneske, naar han kunde besidde hende. Men inden 4 Uger efter Brylluppet merkede han, at hun med al sin legemlige Skiønhed, Forstand og Levemaade ikke var nogen Kone for ham. En Standsperson, der havde nogle Tusinde Rdlrs aarlig Jndkomst, og kunde skaffet hende Karet, Opvartning, Fornøielser, kunde været en Mand for hende, men ikke en Embedsmand med 300 Rdlrs aarlig Gage. Skulde man ikke vel og i denne udsvævende Tilbøielighed til Pynt, Pragt og alt, hvad der kaldes Mode, finde Hovedaarsagen til, at saa mange Personer af begge Kiøn forblive, i sær i store Steder, stedse i ugift Stand. En Mandsperson, der gjerne ønskede sig en Kone, maa, naar han er fornuftig, vel betænke sig ved dette vigtige Skridt, da han vel kan faae en Person, der i Fiinhed og Pragt ligner en Hofdame, men er ikke vis paa at faae en huuslig Kone. Desuden bliver han let vaer, at hvis han ikke har svære Midler, maa alle de Udgifter, Moden paalægger dem, der gifte sig, langt overstige hans Kræfter. Her maa anskaffes prægtige Klæder, leies store og fornemme Værelser, meuble res efter Moden, Fremmede beværtes standsmæssig, o. s. v. Naar en Mand overtænker alt dette, og finder, at hans Pung ikke veier dertil, handler han da ikke meget fornuftigere, naar han bliver ugift: Ligesom disse Betragtninger hindre Ægteforbindelser paa Mandfolkenes Side, saa lægger og den overdrevne Modelyst paa en anden Maade Hindringer i Veien for Giftermaale paa Fruentimmernes Side, de; De blive, for den største Deel, saaledes for vante ved at opdrages efter Moden, at, naar de ikke med Vished kan see forud, at de i deres Ægtestand, kan føre samme Levemaade, affærdige de med Haanhed enhver Mandsperson, der gjør dem noget alvorligt Tilbud, hvor ærlig, hvor fornuftig, hvor brav Mand han er, naar han kun ikke klæder sig efter Moden, ikke idelig besøger Komoedien, og i alle Deele opfører sig efter deres Tilbøieligheder. Og naar et Fruentimmer bliver bekiendt af denne Tænkemaade, er det da vel at undre over, at ingen fornuftig Mandsperson har Lyst at anmelde sig, og hun altsaa bliver siddende, uagtet hun ved Aarenes Tiltagelse gemeenlig aflægger sine Fordomme og lærer at tænke fornuftigere. At dette har sin Rigtighed, bevidner den redelige Exasts Skjebne. Efterat have viist sig i adskillige Aar en duelig Kiøbmand og grundærlig Mand, anholdt han Tiid efter anden hos 3 forskiellige Fruentimmer paa den anstændigste og fornuftigste Maade om deres Hierte og Haand. Den første afviiste ham, blot fordi han ofte bar Støvle, og sagde ham reent ud, at hun ingen Dragoner vilde have til Mand; thi hun troede at besidde Vittighed, og holdt dette Svar for et meget klygtigt Jndfald. Den anden lod, i Stedet for at give ham Svar, forespørge hos ham, om han havde i Sinde at holde hende Karet og Heste, og den tredie sagde ham, da hun gav ham Afslag, at en Mand, der ingen Lystgaard, og Have eiede, var ikke efter hendes Smag. Skrækket ved disse Afviisninger fattede den gode Erast det Forsæt ei at tænke meere paa Giftermaal, og lever endnu rolig og fornøiet i eenlig Stand. Der Derimod har ingen af disse knipske Skiønheder, som Arast meente det saa redeligt, indtil denne Time opnaaet det Øiemeed, de for 16 Aar siden attraaede; De vanke endnu ugifte omkring, uden Kareter, uden Lystgaarde, og man kan tydelig læse Fortrydelsen, over deres forrige Forhold i deres Ansigter. Vel besøge de endnu Komoedien, men vist nok i anden Hensigt, end for 16 Aar siden. Man kan om Sommeren i got Veir daglig finde dem paa Promenaderne, hvor de, efter Foregivende, tage frisk Luft; Nu ere de alle særdeles venlige mod den ærlige Erast, og da han for kort siden af en Hændelse kom i Selskab med den første, ivrede hun mod de unge Herrers hvide Silkestrømper, og roste deres Fornuft, Sparsomhed og Omsorg for deres Helbred, der bare Støvler. De konstle nu ordentlig paa at giøre Erobringer, da de derimod for 16 Aar siden afviiste enhver. De gjøre sig Umage for at synes venlige, artige, fornuftige, og lade med den venligste Alvorlighed deres Øine løbe om iblandt de unge Herrer; men jeg befrygter, at de dog blive det de ere: Man giver ikke Agt paa dem, de ere med al deres Tilbøielighed til Moden dog selv komne af Moden; En gammel Elsker bemærker dem vel, men kun med Medlidenhed. Havde min gode Erast kunnet overtale sig til at indrette sin Opførsel efter andre Mynstre, efter Moden, at holde en Tiener, at anskaffe sig en Karet og et par smukke Heste, at klæde sig selv prægtig, saa havde han forlængst været gift. Men han er en meget ærlig Mand, der har en retskaffen Tænkemaade og ikke den mindste Lyst til ved unødvendige Udgifter at bringes til at giøre Bankerot og bedrage sin Næste Han Han har Afskye for alle Moder, endog for den paa nogle Aar temmelig gængse, at giøre Opbud; og siden disse Skiønheder ikke vilde give ham deres sikke Hænder paa andre Vilkaar, end saadanne, der vilde foraarsage Udgifter, og i sin Tiid Ruin og Armod, saa blev han heller ugift, da han ei gjerne vilde lide Mangel i Alderdommen. Nyeheder.