Aalborg Stiftstidende, 1832-10-13
(Af Caledonia Mercur, som udkommer i Edinburgh.) Holyrood, de ulykkelige Fyrsters Pallads, staaer efter 2de Aars Forløb, atter øde og ubeboet. Alle Klasser kappedes om at høiagte og elske de ulykkelige Banlyste. I høieste Grad har ogsaa denne Families Adfærd været at beundre. Religionens udvortes Former iagttagende, var den ved sine ædle Handlinger ogsaa gjennemtrængt af dens indre Aand. Veldædighed øvedes i dybeste Løndom og med yderlig Ængstelighed, at den skulde blive bekjendt. Et kjærlighedsfuldt og nedladende Væsen forenet med største Hjertensgodhed, har gjort os de kjære Gjæster uforglemmelige. Saasnart Afreisen var bestemt begave Lordoverrets=Dommeren og Magistraten sig til Holyrood, for i Borgerskabets Navn at beklage denne Afreise og at bevidne den høie Agtelse for Kongen og Familie. Men senere have alle de anseeligste Borgere af Edinburgh forenet sig og udstædt en Adresse, og en Deputation i 10 Karether begav sig til Holyrood. Lordoverrets=Dommeren forklarede Deputationens Øiemeed i en passende Tale, hvorpaa Dr. Browne forelæste Kongen følgende Adresse. "Sire, Dybt bedrøvede overden høie Afreise, tage vi, de her underskrevne, os i vore egne og samtlige Edinburghs Borgeres Navne (overbeviiste om, at deres Tænkemaade stemmer overeens med vor egen) den Frihed, at nærme os Deres Majestæt i dybeste Ærefrygt, for at tilkjendegive den høie Agtelse, som vi føle for D. M. personlig, som for ethvert Medlem af den Kongelige Familie. Derved at D. M. tvende Gange, under Omstændigheder, der næsten ere uden lige i Historien, har valgt Edinburgh til midlertidigt Ophold, har de skjænket vort LandsNationalkarakteer den høist muligste Anerkjendelse; og vi føle at Værdet af denne Udmærkelse endnu forhøies ved den Omstændighed, at vi have dette Fortrin en Fyrste at takke for, hvis Privatliv overstraaler hans høie Fødsel, og forener alle Egenskaber, der selv giver Kronen sin Glands, og omgiver Modgang med hiin rolige Værdighed og hiin taalmodsfulde Sielestorhed, som aftvinger saadan Høiagtelse og Beundring, der sielden bevidnes Stormænd af uskrømtede Hjerter, i Vældens og Magtens Dage. Ved D. M. uudtømmelige Velvillie have vore Fattige nydt Lettelse og Understøttelse paa en Tid, da en dødelig Sot gjorde deres Stilling dobbelt, beklagelig. De Fordele der ved D. M. Ophold ere tilflydte denne Hovedstad, ere vordne til væsentlig Nytte for vore industriøse Classer. Ved den gavmilde Understøttelse som D. M. har ydet Underviisnings=Væsenet og Religionen ere begge blevne betydeligen befordrede - og hine elskværdige og beskedne Dyder, som De og Familie have givet et saa førende Exempel paa, have ei allene sikkret Dem den første Plads i vor Ærbødighed og Høiagtelse, men ogsaa i de Smertens Følelser, der overvælde os ved D. M., desværre saa nær forestaaende Afreise. Vore bedste, vore hjerteligste Ønsker ledsage D. M., og Kongelige Familie, i hvis Held og bedste Velgaaende vi stedse skulle tage den inderligste Deel, og haabe vi at blidere Dage ville tilsmile den ungdommelige Prindses Forhaabninger, da han alt nu lover Dyder og Egenskaber, værdig en Afkom af den hellige Ludvig og en fjortenhundredegaarig Nække af Kongelige Forfædre. - Med de inderligste Følelser, i hvilke vi beklage den høie Bortreise, ønske v. D. M. og den hele Kongl. Familie, i dybeste Ærefrygt vort Levvel. Kongen var dybt rørt, Taarer tindrede i hans Øine; ogsaa Hertugen af Angoul. var levende bevæget. Kongen svarede: "Mine Herrer, Modtager min oprigtigste Taksigelse for det Sindelag De har lagt for Dagen for mig og min Familie. Deres Godhed staaer dybt præget i mit Hjerte, og vil aldrig, aldrig udslettes. Værer forvisset om at saalænge jeg aander Liv skal jeg opbevare denne Adresse for mig og Familie, som et kostbart Minde om den Godhed og Agtelse, som Edinburghs Jndvaanere have forundt os Han tilføiede at det var ham meget vanskeligt, at udtrykke sig paa engelsk, hvorved han forhindredes at sige mere. Nu trykkede han hver paa det hjerteligste i Haanden. Ved Afreisen mylrede det af Mennesker, og da Kongen kom raabtes der. Hattene af, og man saae lutter blottede Hoveder. Vognen kunde neppe kjøre frem, thi Alle vilde sige Kongen Farvel. Han gav Haanden til Alle han kunde overkomme og hilsede uafladeligt. Hele den forsamlede Mængde fulgte lige til Dampskibet. At bestemme hvad Skjæbne der venter de Kjere, overgaaer vistnok den menneskelige Skarpsindighed.