Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-11-04
Advocat Beseler er nu, efter at være bleven Præsident, Dagens Helt; der treffliche Mann mit einem imponirenden Aussern, som han skildres i "Neue Zeitung"; han taler til Folket, modtager dets Deputationer, der langveis fra indfinde sig med Petitioner og Adresser til Stænderne. Det mangler kun endnu, at disse Deputationer tilstedes umiddelbar Adgang til Stændersalen. – "J ville vedblive at være tydske – siger Beseller til dem: - J ville være frie. Det Samme vil jeg, og jeg svarer Eder for at Stænderforsamlingen ogsaa vil det." "Mit Valgsprog er, tilføier han: uden Frihed intet Fædreland og uden Fædreland ingen Frihed!" – og hans Ord fremkalde stormende Jubel. Han begiver sig derpaa atter ind i Stænderforsamlingen, som imidlertid har lyttet til hiin Jubel, der ikke kan forfeile sin Virkning, men vel endog gjør de spagfærdigste Medlemmer modige og energiske. Og imidlertid udkommer intet Rumer af Stændertidenden; man venter forgiæves derpaa i Rendsborg, i Kiel, i alle fjernere og nærmere Steder, og man beslutter omsider selv at tage til Slesvig, for selv at tale med sine Repræsentanter og gjennem det levende Ord erfare hvad Forsamlingen beskjæftiger sig med, hvilken Fremgang det har med Hertugen af Augustenborgs Constitutionsforslag, eller med de andre radicale Forslag. Saaledes vedligeholdes og forøges den folkelige Bevægelse i Hertugdømmerne, saa at man der for Øieblikket næsten kan sige som Ulrich Hutten om sin herligt bevægede Tid: "O Jahrhundert. Die Studien bluhln, die Geiste erwachen, es ist eine Lust zu leben!" – Hvor ganske anderledes gaaer det til i Viborg. Der kunde gjerne være Snapsthing ved Siden af Stænderforsamlingen, uden at det behøvede at genere nogen af Parterne. Der kommer ingen Folke deputationer til Viborg; det er vel knapt, at man med Posten tilsender den et enkelt Andragende fra en eller anden Commune; - de kjøbenhavnske Spidsborgere, skulle vist ikke foruleilige den. Man har jo Stændertidenden, den kommer jo regelmæssig, og hvis den engang skulde udeblive, saa vil man snarere falde paa at troe, at Posten er forulykket, eller at Beltpassagen er stoppet, end at den jydske Stænderforsamling skulde have foretaget Noget, der kunde forhindre Tidendens regelmæssige Udgivelse. Man vilde alene af den Grund tage Sligt høist fortrydeligt op. Man vilde sige: Stænderne tilintetgjøre selv den folkelige Deeltagelse; thi man kjender jo ingen høiere folkelig Deeltagelse for Stænderne end den, at læse Stændertidenden. – Jmidlertid tør man dog endnu haabe, at den jydske Stænderforsamling, ogsaa uden anden folkelig Deeltagelse, i det mindste vil vise ligesaa meget Liv og Mod som den tidligere har viist, og det var dog Noget i Modsætning til den roeskildske Forsamlings kraftløse Meditationer. (Khvnsp.) Titelen paa det af 9 Kielske Professorer udgivne Skrift er: "Staats- und Erbrecht des Herzogthums Schleswig." Naar man husker - hedder det herom i Loll. F. Av. – at den hele Bevægelse fornemmelig er udgaaet fra det Kielske Universitet, og navnlig fra Etatsraad Falck (en nordslesvigsk Bondesøn), som ventelig har conciperet Skriftet, saa behøver man ikke at vide meer, for at slutte sig til det Standpunkt, hvorfra Alt er betragtet; det er rimeligviis hverken mere eller mindre end et nyt Procurator Jndlæg i Sagen, maaskee affattet i en lidt anstændigere Tone end dem, man hidtil har seet." Sang til Kongen, afsungen af Kjøbenhavns borgerlige Jnfanteri ved de nye Faners Overlevering (see Av. No. 179), forfattet af Borger-Jnfanterist J. Mouritzen. Kong Christian vi hilse Dig! Velkommen Du os være! Vi staae for Dig, de Fædre liig, Som gav til Arv os Ære, Som kæmpede for Kjøbenhavn Og vandt paa lave Volde Et kjækt og trofast Borgernavn, Hvorpaa vi nok skal holde. Det toner rundt i Dannevang, Af tusind Fuglemunde, Og bryder ud i Folkesang. Ved Belte, Strand og Sunde; Nu første Gang vi see Dig her, Vor Røst selv Himlen høre: Vor Christian, Vi har Dig kjær, Du længe Spiret føre!" Hiin Dag, vi Dig vor Troskab svor, Det var saa koldt herinde Og Danmark bandt sit Sørgeflor, Hun græd, den Danneqvinde! Men Haabets Sol brød frem paany Kong Christian staaer for Øie! Saa nu maa fremmed Aander flye, Mens vi vort Banner bøie. Ja, Frederik er blegnet hen, Vi saae, hvor de ham bare, Men Kjærligheden blev igjen Og skal med Folket vare. Ja, den skal gaae i Kongearv Med Christians gyldne Krone! Fra den udspringer fælles Tarv, Og Tryghed om Din Throne! Vai stolt igjen, Du Dannebrog, Og vift kun med din Vinge! I Korsets Tegn - de Fædre slog, Og det skal Seiren bringe; Vil Fjenden true Christian, Kald Du, vi følge gjerne, Saa Borgerkrandsen blinke kan, Saa klar, som Nordens Stjerne.