Københavns Adresseavis, 1786-04-04
Onsdagen den 5 April bliver Qvartal=Mødet i Enigheds Selskabet, om Aftenen Kl. 6 præcise. Tanker ved Hr. J. B. Købkes Død Saa hastig er det menneskelige Livs Flugt! - Saa skulle saa Dit Exempel, ædle Mand, kraftigen minde os om vor Tilværelses Ubestandighed! - O! hvor ilende rinder igiennem Livets Glas det sidste Sandkorn, den venlige Morgenrøde, skuer mildt ned paa den stolte Eeg, som er Skovens Prydelse; men - at, den dræbende Øxe fælder den før Solens Nedgang, og - dens Fald forfærder Lundens glade Jndbyggere, Saaledes skulle og Din tidlige, uforventede Død fylde vore Hierter med bitter Kummer, vor Fryd forsvandt, Glæde blev landflygtig, og - heftig Smerte omspender det beklemte Ak! ikkun Taare, - vældige, stridige Taare for Bryst. skaffe Lindring; de hædre Dig, Du Retskafne! thi - Du fortiente Dem; - vi undsee os ikke ved at bringe Dig dette Offer, med sørgmodige Taare at væde Din Aske Naturens Herre har selv helliget disse Naturens ømme Følelser. - E begræde vi Dig, Du Herliggjorte, thi - Du er ophøyet over Sorg, og mættes med Fryd i Engle Selskab for Jehovas Trone, men - vi begræde os selv, som tabte Dig; - dog Du er ikke tabt for og Tidens Forhæng skiuler Dig kunfor vort kortsynede Øye, og - vel os, at Venskab - det ædle, sande Venskab er - udødeligt! - Lad os leve, som Du, gaae frem med faste Skridt paa Livets slibrige Bane, og - vi skulle blive lykkelige, som Du, ved at ligne Dito Mønsteer. - En from og kierlig Mand, en elskelig Fader, en retsindig og virksom Borger, en trofast Ven, en god Christen har Verden tabt ved din Bortgang; men, Dine Dyder, straale endnu for os med uformørket Glands, og - taknemmelig Erindring skal i vore Hierter opreyse Dig et Æreminde, som trodser det for Tidens Tand hensmukrende, saa ofte logn- end svæver Din venlige Skygge omkring, agtige Marmor! mig, og minder mig om Dit priselige Forhold, mig - som dagligen nød den Lykke, at frydes og opbygges ved Din vennehulde Omgiængelse. - Men - Dig, ædle Kone, som vældig Sorg dybt haver nedbøyet til Jorden, - Eder, hans elskede Efterladte, som mistede en from og kierlig Fader, - Os alle, som føle Savnet af vor borttagne Ven, skienke Religionen sin mægtige Kraft, til med stille Hengivenhed i Guds Herrens Villie, at bære saa tunge Lidelser. Tanker over Velædle Hr. Jacob Bærendt Købte, Borger og Bager her i Kiøbenhavn, som den 27 Martii omskiftede Tiden med det Evige. Fra denne Verdens Glands, fra Levende bortryktes En sand Commopolit, af Trængende en Ven. De Arme stedse nød den Ham tildeelte Lykke. Begræder Ham enhver, og Afskeeds Taare send Jmod hans Skygge hen til Salighedens Egne. Som Fader og som Ven, Ham mange savne maae Han borte er, og ey blandt Levende kan regnes Dog i vort Minde Han, som levende bør staae. Kom Veltenheimer hid, i ægte og nægte (Uægte giles der vidst ) J ægte Momi=Sect Lad see i Manden her tilbørlig Roes kan negte Uryggelig den staaer, uskadt af Øgle=Slægt. J. B. M. 44. : 4 Bey den Andenken des seligen Købke. Dich preist der edle Bürger, Menschenfreund und Christ, Der immer wahren grosen Wehrt nach Thaten mist Du warst - und dieses Lob wird niemand dir verbieten: Gerecht nach jeder Pflicht, und murdig deiner Sitten, Scharfsinnig im Beruf, gesetlich in Vergnugen, Dein Ruhm wird nie verflegen. Mit undersalschtem Hertz. Was ist uns allen mehr, als Sterklichket, verliehen? Von dem, mas indschist, wird nichts dem Tod entlieben. Heri gjemmes det Dødelige Velædle Hr. Johannes Christopher Broutigam, Borger og Maler her i Staden, Livets Løb begyndte han 1747 den 13 September; Livets Behageligheder ved at indlade sig i Ægteskab med Velædle Jomfr. Friderica Rosenvold den 23 August 1782.; Livets Flygtighed kiendte Han ved Sin Bortgang den 23 Martii 1786. Staten mistede en flittig Borger, Hans Efterladte en kierlig Mand; Han var tienstfærdig for dem, som begierede Hans Hielp; Gierrigheds og Falskheds af agte Fiende; nu tier Han selv, og Hans Minde raaber, Hvad er al fordisk Lyksalighed, 8 J Dødelige, Tanker ved Lieutenant Collins Grav. Død, du Andsters Fyrste, hvor mægtig er ikke din Vælde nyelig berøvede du mig min Ven. - O! hvor tidlig - min Collin - til at synke modnedes ikke Dit Legeme i den natlige Grav; lig den nys udsprungne Rose, som skikkes af en skadelig Orm, viisnede Du og faldt. - Stum betragtede jeg Dødens alt for pludselige Ruin - og Dine Søstres billige Taarer over den beste Broder, imedens mine Tanker lede efter Din Siel, for at see den ved Forsonerens Dig tildeelte Belønning for Din Vandel blant Dødelige, mon her blev et Skiul draget for mine Øine - og lutter Sorgeskyer betrakte og betog mig min glade Udsigt, jeg maatte lade mig nøie med at begræde mit Tab - indk mit Jeg har afrystet Sit Støv; - ja - ja da, min Ven! skal vi i Samfund med alle Hellige udsiunge et evigt Hallelua: Skuespil.