Aalborg Stiftstidende, 1842-03-05
Udlandet. Jfølge Amsterdammer Allgemeene Handelsblatte skal der paa Kysten af Canada være opfisket en Flaske, i hvilken fandtes indesluttet en af en amerikansk Geistlig, Passager, paa Dampskibet Præsidents, forfattet Journal, hvis Hovedindhold var Følgende: Den meget overtroiske Geistlige fandt sig strax ved Reisens Begyndelse fuld af sorgelige Avnelser, der endnu mere tiltoge efter en Drøm, som han havde, at hans Moder rakte ham en Liigsskjorte. Det var rede heller ikke mange Dage, inden Skibet stødte paa Jis masser, der rundtom indesluttede det. Denne Omstændighed gjorde en større Kraftanstrængelse af Maskineriet nødvendig. Jmidlertid opkom der ombord imellem to Passagerer en Strid, der endte med Slagsmaal, under hvilke de begge faldt ned i Maskineriet, der vieblikkeligt knuste dem og efter Referentens Mening, bestadigedes noget med det samme, saa at det ikke meere kunde gjøre den tilbageskydende Bevægelse, som just var nødvendig for at undgaae Hisstykkerne. Forlegenheden tiltog med hvert Øieblik nu meer og meer, og de mange ængstlige og indtrængende Spørgsmaal, med hvilke Passagererne bestormede Skibsføreren, foranledigede denne til at lukke dem inde i Kahytten. Men de for deres Liv ængstelige Passagerer, sprængte mart Tøren med Magt, og da de kom op paa Dækket igien, saae de paa Toppen af den høieste Mast, Nødslaget heret. Fore ren forsikkrede imidlertid endnu, at han ikke havde opgivet Haabet om Redning, og at alt Muligt skulde blive anvende for at bevirke den. Nøden steg desuagtet bestandigt, og under saadanne Omstændigheder var det ikke forunderligt, om en forhungret Navn, der kom og satte sig paa en af Masterne, maatte forekomme de i Livsfare svævende, som et grueligt Varsel om den skrækkeligste Opd. Referenten fortæller videre, hvorledes en Officeer blandt Passagererne i et fortvivlet Øieblik anfaldt Skipperen med Kaarde i Haand, og at denne, ved at tage til Modværge, kastede Officeren overbord, saa at han kunste Hovedet paa Jsen. Endelig erklærede Skipperen, at Skibet havde faaet en Læk og syntes at staae fast, og at det eneste Middel, der efter hans Mening var tilbage, vilde være, at spænde Dampkraften til det Yderste for at faae Skibet flot, og at han derfor maatte tilraade de af Passagererne, som ikke vilde blive ombord og udsætte sig for Følgerne af Dampkjedelens mulige Explosion, at begive sig ombord i de fire Baade, han lod udsætte for, som det sidste Redningsmiddel, maaskee at blive optagne af et eller andet forbiseilende Skib. (Hertil er den Geistliges Beretning skreven med Blæks det Følgende er tilforet med Blyant.) Alle Passagerer valgte det sidste sørgelige Alternativ, medtoge Proviant og Compas, og hver Baad fik tillige af Skipperen en Flaske, hvis Jndhold han bad dem tage til sig, naar de kom til den Overbeviisning, at Redning var umulig. Flasken indeholdt Opun. Skipperen tog nu Afeed med hver især, trøstede dem saa godt, han formaaede, og de stødte fra Borde. Det varede ikke længe, førend man fra Baadene saae en stærk Rog at opstige fra Dampitibets Skorsteen, og strax derpaa fulgte med et frygteligt Brag Explosionen, ved hvilket Overdelen af Skibet med alle ombord værende Personer sprang i Luften. Underdelen lod til at være flot. Ulykken skeete i Aftenskumringen, saa langt borte, at de nedfaldende Stykker Brag ikke kunde beskadige dem i Baadene. Da disse ideligen tornede, mod Jismasserne og jævnligen klemtes imellem dem, bleve de tilsidst alle saa lække, at Passagererne sadde i Vand til Bæltestedet. De Ulykkeliges Nød havde nu naaet sin høieste Spidse, saa at kun et Mirakel havde kunnet frelse dem, og de fattede derfor den fortvivlede Beslutning, at nyde af den medgivne Opium. Denne gjorde ogsaa snart sin Virkning, og Referenten ender sin Beretning med de Ord: "Nu sove Alle; mine Øine blive ogsaa tunge, jeg vil derfor slutte, komme mit Papir i en Flaske. proppe den til, og derpaa overantvorde min Sjæl i Guds Haand."¬