Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-02-20
Oversigt over Dagens udenlandske Nyeheder. Uagtet Opmærksomheden, hvad de Neapolitanske Anliggender angaaer, maae fornemmelig være henvendt paa Forhandlingerne i Laybach, saa er det dog interressant at giøre sig bekiendt med hvorledes Tilstanden er i Neapel, imedens disse vigtige Forhandlinger passere, som skulle afgjøre dets Skjebne. Man tilstaaer, skrives derfra under 16de Januar, at en hemmelig Uroe begynder at bemægtige sig Gemytterne, som vel er en Følge af Frygten for Overmagten, og af den Tanke at hele Statens Vel skal sættes paa Spil. Enthusiasterne vise sig vel uforfærdede; men de roelige Borgere begynde at yttre nogen Tvivl, og finder det ikke saa frastødende at indlade sig i Underhandlinger. Man stoler paa, at der ere mange kloge, koldblodige og erfarne Mænd i Parlamentet, som ville vide, at treffe den rigtige Middelvei. Den værste Omstændighed er, at den Tid er forhaanden, at Parlamentet skal opløses. Den 31 Januar er dets Møder forbi; men Medlemmerne have besluttet, ikke at bortfjerne sig fra Hovedstaden, og saaledes hedder det skal Udlandet endnu af det erfare det sidste Ord. - Det har nu i de sidste Dage været beskiæftiget med at undersøge de forskiellige Jndvendinger, som Prindsregenten har gjort mod de Forandringer, som Parlamentet har indført ved den Spanske Constitution. Ogsaa har den forhandlet om en Begiering fra Chefen for den Franske Eskadre, som ligger paa Rheden af Neapel om at det syge Mandskab maae blive indlagt i de Neapolitanske Hospitaler; dette er ogsaa blevet bevilget. Foruroligende men ugrundede vare Rygterne om at der var bleven forlangt, at Engelske og Franske Tropper skulde udskibes og bringes indi Staden. Den Engelske Minister erklærede: at han vilde hellere lade de Syge paa Flaaden bringe til Maltha end at deres Optagelse i Staden skulde foraarsage nogen Uroe. Men Englænderne føl selv en Uroelighed; thi den Engelske Consul og de Engelske Kiøbmænd i Neapel have ladet deres Kostbareste Effecter bringe ombord paa den Engelske Eskadre, som bestaaer af 8 Krigskibe. Den Franske Eskadre bestaaer af 10. Den Engelske Fregat Revolutionaire er imidlertid sendt tilbage til England. da den blev saa beskadiget ved at støde sammen i Stormen med Orlogskibet Vengeur, at den ikke længere kunde bruges. Den Engelske Oberste Ry ves har tilbudt sig at ville forskaffe Regieringen et Corps Englændere som Hielpetropper, bestaaende af 3 Eskadroner Husarer, 2 Compagnier ridende Artillerie, 10 Compagnier Jnfanterie og 6 Compagnier Jægere, tilsammen 2000 Mand. – Paa udenlandsk Biestand kan imidlertid den nærværende Neapolitanske Regiering ikke gjøre nogen Regning; thi den eneste Magt, som føler et egentlig Kalk til at hielpe Neapel, nemlig Spanien, er ikke i den Tilstand den kan giøre det. Den maae derfore søge Resourerne hos sig selv. - Man maae ogsaa tilstaae at den giør alt mueligt for at sætte Landet i en kraftig Forsvarstilstand imod det farlige Angreb, som truer det. Jngen er virksommere derved, og ingen har mere Aarsag til at være det, end General Wilhelm Pepe. Han har paataget sig det vigtige og vanskelige Kald, at organisere Milisen, og har nu indberettet, at han i de Abruzzos har i kort Tid organiseret 18 Batailloner Milits, som ere godt klædte og bevæbnede. Generalen har udstædet en forig Proclamation til de Tropper, som han har under sin Commando. Han siger der til de Milits=Batailloner, som allerede ere opstillede ved Grændserne: at en Bataillon Calabresere ere paa Veien til at støde til dem, og at 116 Batailloner, Milits blive organiserede i det indre af Riget, og ere beredte til at følge deres Exempel, hvilken Magt ikke allene vil blive tilstrækkelig til at forsvare Landet; men ogsaa til at angribe de Angribende selv. Regieringen giør alt for at opflamme Nationens Jnterresse for at gribe til Vaaben til Fædrenelandets Forsvar og har endog indrømmet Milits Soldaterne Rangen for de regulaire Tropper, men som naturligviis disse have ondt ved at finde sig i Som den høieste Grad af Anspændelse i Krigsudrustningerne kan det betragtes, at den befaling er givet at Nationalgarden i Stæderne, eller som mankalder den i Danmark Borger-Militairen, har faaet Ordre til at den i Nødsfald skal bryde op til Grændserne; det kommer nu an paa om Jndvaanerne især i Neapel ogsaa ville deeltage i den høie Tone, som Parlamentet og de Carbonaris istemme. - Det er udentvivl en meget rigtig Beslutning som er blevet taget i Parlamentet, at Armeen skal ikke gaae over Grændserne for at gaae Østerrigerne i Møde; og det er unægteligt, at dersom Stemningen hos Folket svarer til den som er hos Regieringen, saa vil det blive vanskeligt selv for den største da kappreste Armee at betvinge Neapoiltanerne i deres eget Land. Prindsregenten viser en stor Jnterresse for Udrustningerne, og vil selv foretage sig en Reise til Fæstningen Gaeta. Men det er ikke mueligt fuldkomment at kiende hvordan Stemningen er blandt Folket. Den Østerrigske Jagttager vedbliver at skildre den indvortes Tilstand som høist uroelig og forvirret og Folket som undertrykket af en Faction; men andre Efterretninger sige: at der er roeligt i Landet, og at Nationen interresserer sig for det antagne System, hvortil Parlamentets bestemte og energiske Forhold biedrager mere end Overbeviisningen om Sagens indvortes Godhed. Det værste for Regieringen er i dette Øieblik at skaffe Penge tilveie. Man laaner derfore Kostbarhederne af Kirkerne og giver dem konstige Juveler istedetfor de virkelige. De ægte blive sendte til Holland for at giøres i Penge. Det Hollandske Handelshuus Mets og Jackson har tilbudt den Neapolitanske Nation et Laan paa 12 Mill. Dukater imod 5 PC. Rente. - Man har i Neapel præget en Medaille af Lava fra Vesuv, hvorpaa man læser paa Forsiden de Ord: Jeg besvor den Constitution, der forlangtes og Jeg skal være dens fasteste Støtte: Kongen til Nationen den 10de Marts 1820; og paa Bagsiden de Ord: Forbund imellem Thronen og Frieheden, sammenkittet med Vesuvs brændende Lava, den 10de Marts 1820. - J Kirbestaten yttrer sig ogsaa de Carbonaris Virksomhed. flere anseelege Personer i Provindserne have modtaget anonyme Breve, hvori der forkyndes dem, at deres Død er besluttet, og nogle af disse Personer, som ikke i Tide have bortfjernet sig ere ogsaa virkelig blevne dræbte.