Jyllandsposten, 1841-02-23
Det er tidligere bleven bemærket i dette Blad, med hvilken Kraft og Sandhed Constitutionsspørgsmaalet er bleven behandlet ved den jydske Stænderforsamling, og at Discussionerne, denne Gjenstand angaaende, i mange Henseender langt overgik dem, der fandt Sted ved Østifternes Forsamling. Endnu staaer tilbage, at fremhæve enkelte Brudstykker af de frisindede og djerve Taler, som bleve fremførte ved denne Sags endelige Discussion, og hvoraf de fleste afgive trofaste Vidnesbyrd om, at den gamle Cimbrer aand ikke er uddøet i Folket, imedens de underordnede servile Modbemærkninger kun tjene til endnu mere at forhøie hiin Effect. Lüttichau bemærkede saaledes blandt Andet: "Nogle mene, at naar Forsamlingens Petition om Forelæggelsen af et Finantsbudget tages tilfølge, saa vilde dette afgive en tilstrækkelig Garanti, Andre ønske Garantier i en videre Udstrækning; hvad mig selv angaaer, da er jeg tilbøielig til at helde til den Mening, at naar Stænderne forenes, Finantspetitionen opfyldes og Trykkefriheden udvides, saa vil derved opnaaes saadanne Goder, at vi ved dem fortiden kunne føle os tilfredse, uden at der skeer nogen pludselig Overgang, hvilket sjelden er til Gavn. Det er yttret, at under de Forhold, hvorunder vi nu leve, have vore Fædre levet lykkeligt, vi selv lykkeligt, og at vi da ogsaa maae ønske, at vore Børn maae komme til at leve under de samme Forhold. Jeg erkjender denne Menings Rigtighed i flere Henseender, og det vilde være utaknemmeligt, om jeg ikke paaskjønnede den Mildhed, hvormed de danske Konger have regjeret, ikke paa paaskjønnede, at vi leve trygt under Lovenes Beskyttelse. Men jeg kan dog ikke glemme de store Ulykker, som have truffet Danmark, ikke glemme de Tab, som Landet har lidt, ikke oversee den store Statsgield, ikke udslette af Erindringen, at saamange Familier ved Pengevæsenets Forstyrrelse, uden egen Brøde, have maattet forlade Huus og Hjem, og det kunde dog have været muligt, at, hvis der dengang havde været Stænder med Jndflydelse paa Finantsernes Forvaltning, disse da kunde have forebygget nogle af de fordærvelige Følger. Det er her udtalt, at en constitutionel Aand har udviklet sig i Landet; dette er vistnok en Sandhed. Man har meent, at Petitionerne om Skattebevillingsret ere ulovlige, og jeg skal ikke indlade mig paa Bedømmelsen heraf, det behøves ikke, og jeg er ei heller Jurist. Man har ikke villet lægge Vægt paa Underskrifterne, men naar der sees hen til, at disse tælle iblandt sig alle Borgerrepræsentanternes Navne i Kjøbstæder, fra hvilke Petitionerne ere indkomne, mener jeg dog, at de ville komme i Betragtning. Men dette er mig ogsaa af mindre Vigtighed, thi endog uden at kjende de forberørte Petitioner, er jeg fuldkommen overbeviist om, at der er en almindelig Trang tilstede; jeg indseer ikke heller, hvorledes det skulde have været undgaaet at være bleven opmærksom paa denne Trang, og erkjende vi, at den findes, da er det ogsaa vor Pligt, naar vi kunne, at udtale den for Kongen." Nyholm bemærkede: "Det er bekjendt, at der i Slesvig forØieblikket ere flere Partier, saasom: det danske, der ønsker Statseenheden, det skandinaviske, der vender Blikket imod Norden; det antislesvig-holsteenske, der troer, at Hertugdommet er bedst tjent ved en Forbindelse med Tydskland; og endelig det slesvigholsteenske, der kun attraaer Forening med Holsteen. Just derfor mener jeg, at det er det beleilige Øieblik for den danske Regjering, nu at gjøre Noget, for at denne Partikamp, om jeg saa maa udtrykke mig, kan faae et for det hele Fædreland gunstigt Udfald, og at det navnligen er de danske Stænders Pligt at bidrage deres dertil. Funder: "Jeg maa ansee det foret almindeligt Ønske, at der indføres betryggende Former, som kunne sikkre en heldig Fremtid, i Særdeleshed en heldig Bestyrelse af Landets Finantser. Naar jeg kalder Ønsket almindeligt, da vil jeg ikke hermed have sagt, at det skulde deles af Alle i Folket, men det er min fuldkomne Overbeviisning, at den større, og i Særdeleshed den oplyste og tænkende, Deel af Folk nærer et saadant Ønske. Jeg skal her ikke indlade mig paa at bedømme Værdien af de Underskrifter, der findes paa Petitionerne, hvilken vistnok er meget forskjellig. Jeg tager ikke i Betænkning at antage, at jo Mange blandt dem, som have underskrevet, ikke have været sig klart bevidste, hvad det er, hvorom de have petitioneret, og at Andre, som have havt en tydelig Forestilling om den almindelige Beskaffenhed af det, hvorom de have ansøgt, dog ikke have tænkt sig ind i Maaden, hvorpaa deres Ønsker kunde ventes iværksatte, eller i de mange Vanskeligheder, som vore nationale og statsretslige Forhold frembyde for en heldig Løsning af den Opgave, man ønsker løst. Men saameget troer jeg dog, at de Fleste have forenet sig i een fælleds Grundtanke, og at de af disse, som ikke have havt en klarere Anskuelse af Sagen, dog idetmindste have støttet sig til en dunkel Følelse af et Savn, som ved Regjeringens Viisdom kunde afhjælpes, og om det Grundede i et saadant Savn troer jeg, at de have havt en fast Overbeviisning." Schytte: "At Kongen søger Opfyldelsen af sine første Regentpligter i sit Folks Lykke og Tilfredshed, er ophøiet over al Tvivl, og er det derhos erkjendte Sandheder, at et Folks Lykke betinges af dets Selvstændighed, Frihed og Kraft, at Erfaringen og andre Landes Exempel har viist, at disse Egenskaber ikkun kunne trives og udvikles under den Regjering, hvor en folkelig Modvirkning er tilstede; er det ligeledes fra alle Sider erkjendt, at det danske Folk – takket være vor forevigede Frederik den Sjette! – hverken i Oplysning eller i Modenhed, staaer tilbage for nogen anden Nation, saa tør vi vistnok have den Fortrøstning, at vor oplyste og frisindede Monark vil lytte til Folkets Stemme og føre det til Opnaaelsen af hine store og betydningsfulde Goder. Han vil visselig erkjende, at i samme Grad, som disse blive hans Folk tildeel, vil Regjeringens Hæder og Kraft blive forøget; og hvo vil bedre end han kunne vurdere, hvilken Støtte for Thronens urokkelige befæstning i Nutid og Fremtid der haves i et frit og selvstændigt Folks trofaste Hengivenhed og Tillid. Holm: "Jeg maa ansee det ubetimeligt, nu atter igjen at fremkomme med et Andragende om Stændernes Forening, hvilket vilde faae Udseende af, at man ved Bønnens Gjentagelse vilde opnaae, hvad der ikke kunde bevirkes ved Grundenes Vægt. Comiteen omtaler Petitionerne anbefalende, og dette er efter min Mening ikke foreneligt med Kongeloven og danske Lovs 1ste Bogs 1ste Capitels 1ste Artikel, som kun forsaavidt er en Extract af Kongeloven. Sagen er for mig ingen Meningssag, men en Samvittighedssag, og i slige Tilfælde bør man ikke berolige sig ved Fortolkninger, om de endog kunne have endeel for sig. Man bør her kun handle, naar man har fuld Overbeviisning, efter den gamle Regel; dubia conscientia non est agendum. Jeg vil have Fred med mig selv; thi jeg kan ikke undflye mig selv; enhver Anden ønsker jeg lige Fred. Fjelstrup; "Middelveien maatte ogsaa være bedst, naar Talen var og Regjeringsformer og deres Yderligheder. Hans Jdeal var et noget indskrænket Monarchi, eller, som det nu sædvanligt kaldes, et constitutionelt. Saavidt, kunde han udtale sig uden at bryde sin Eed til Kongen og det Bestaaende. Det glædede ham i Comiteens Jndstilling ikke at have fundet noget, der strider imod hiin Pligt, da den forudsætter, at Hs. M. selv tager Jnitiativet. Han troede ikke, at Statsudgifterne vilde formindskes ved, at Folkeraadet kom til at bestemme Skatterne; tvertimod vilde der komme Forslag fra Stænderne, der langt vilde forøge de nuværende Udgifter. Han vidste ikke, hvorfor man vilde have en Forandring i Valgloven. Han havde derfor stillet det Amend., at Skattebevillingsret ikke maatte tilstaaes en Stænderforsamling, sammensat saaledes som Comiteen havde foreslaaet." Rummelhoff stemmede for den foreslaaede Petition. Føns talede for Stændernes Forening samt for Valgbarhedens Udvidelse udenfor Grundeiernes Klasse, idet han bemærkede, at da Valgretten bliver hos Grundeierne, vil det komme til at beroe paa dem, hvem der vælges, og de vilde da ikke vælge Nogen, der ikke er Grundeier, uden at de havde Tillid til ham. (Fortsættes.)¬