Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-04-01
Nogle af disse Mennesker, mærkende den Fare, de stode udi, at forekastes deres Mangel af Videnskab, have søgt at forebygge dette, i det de have udspredt blandt Almuen en forudfattet Mening, som, desværre, endnu i vore Tider bliver alt for meget troet, nemlig, at deres anbetroede Pund i Lægekonsten er en overnaturlig Gave, og just derfor ophøiet over al menneskelig Kundskab. Det er ikke mit Kald at vise, hvor uanstændigt, skammeligt og ugudeligt saadant Bedragerie er, jeg vilde herved falde de Herrer Præster ind i deres Rettighed; imidlertid tager jeg mig den Frihed at erindre dem, at denne Green af Overtroe, formedelst sine skrækkelige Følger, fortjener al deres Opmærksomhed, og i Almindelighed maatte man desto mere ønske, at denne Overtro blev udryddet, som et med forudfattet Mening indtaget Gemyt ei er istand til at tage imod nogen sand Undervisning. Der have været saadanne skarnsagtige Folk til, som, i den Tanke at sætte sig i Anseelse, lige saa vel ved Frygt, som ved Haab har dreven deres Grumhed saa vidt, at de have ladet Folk staae i Tvivl om, enten de have deres Magt fra Himmelen eller fra Helvede. See saadanne Mennesker er det, som raade over andres Liv." Jeg kan ikke længere opholde mig ved denne Materie, hvorover jeg, dreven af Menneskekjerlighed, har talt noget, men som, i Betragtning af dens vigtige Følger, fortiente at udføres vidtløftigere. Lægerne kunne allerlettest være rolige ved denne skrækkelige Misbrug, hvis de ei havde andre Hensigter end Egennyttighed; efterdi de saa kaldte kloge Folk formindske Antallet af dem, som blandt den gemeene Mand hos de retskafne Læger vilde raadføre sig, og befrie den derved fra en besværlig Forretning. Men hvilken Læge er vel saa nedrig, at han vilde tilkjøbe sig nogle Timers Rolighed for saa dyr og forhadt en Priis: Om Friægter. (Fortsættelse; see forr. No.) B. De civile Friægter ere hidtil affordrede: a) Naar det allernaadigst har behaget Hs. Kongelige Majestæt Selv, eller de Kongelige Personer, at foretage nogen lang Reise. b) Naar og hvor Statens Embedsmænd skulle gjøre Reiser i offentlige eller befalede Forretninger. c) Naar Lovenes Overtrædere skulle transporteres til eet eller andet Sted, enten medens det mod dem anlagte Søgsmaal staaer under Behandling, eller naar de skulle lide den dem idømte Straf. d) Naar offentlige Bygninger eller andre offentlige Ting skulle anlægges eller istandsættes. e) Naar Syge, Fattige eller andre lidende Personer enten skulle tilbringes Hielp, eller henføres der, hvor Hielp og Understøttelse kan ventes. f) Naar noget skal transporteres til den Kongelige Hofholdning. g) Naar Breve angaaende Kongelig Tjeneste, skulle befordres uden for Postgangene til eller fra Kongelige Embedsmænd. b) Naar Klapjagter skulle anstilles, især paa de Kongelige Godser og Enemærker. Efter denne Classification maa Forfatteren. gjennemgaae hvert Slags især, for at oplyse, hvad der billigen kan siges for eller imod bemeldte Friægters Vedblivelse, Forandring eller totale Ophævelse, samt paa hvilken Maade Erstatning til de vedkommende Personer eller Tings Eiere bør udredes. a) Forsaavidt de beskikkede Befordrings anstalter ei til disse Hans Majestæts egne, eller de Kongelige Personers Reiser, kunne blive tilstrækkelige, vilde upaatvivlelig enhver retskaffen dansk Landmand ansee det som en Ære, at kunne befordre disse høie Personer; men ifald derfor saadanne Kjørseler, af nogen mindre Formuende, yttredes Ønske og Betaling, da synes det at være en Selvfølge, at denne bør udredes af Statscassen. b) Naar Embedsmænd gjøre Reiser i offentlige eller befalede Forretninger, da skeer dette enten efter speciel Kongelig befaling, eller i Følge Embeds Medfør. J begge Tilfælde kunne saadanne Reiser umueligen lempes efter Landmandens Leilighed. Den dertil fornødne Befordring bør derfor, efter Forfatterens allerede etablerede Grundsætning, ikke af Landmanden i Almindelighed, efter Tilsigelse, fordres, men søges fra de indrettede Befordringsanstalter; og saasom deslige Reiser altid bør formodes at sigte til det almindelige Bedste, synes det rimeligt og billigt, at Befordringsomkostningerne udredes af Statscassen. Hvorvidt Rettighed til fri Befordring enten i alle eller visse Embedsforretninger, ganske kunde ophæves eller indskrænkes ved Embedernes Vacance og Besættelse med nye Embedsmænd, og om disse Mænd da burde gives Forhøielse i deres Løn, eller paa anden Maade sættes i Stand til at undvære den fri Befordring: dette er en Detail, hvorpaa Forfatteren umuelig kan indlade sig. c) Betalingen for Delinqventers Transport til hvilket somhelst Sted, synes rettest og beqvemmeligst at kunne indberegnes og lignes blandt de nu ved Lovene paabudne Communeafgivter. d) Syges, Fattiges eller andre Nødliden des Transportomkostninger afholdes rettest af de Communer, hvortil de Nødlidende, efter de nu gieldende Fattigvæsensanordninger, henhøre. e) De offentlige Ting, til hvis Vedligeholdelse Friægter efter Lovene fordres, ere: 1) Kirker; 2) Skoler; 3) Veie og hvad dertil hører. 1) Af danske Lovs 2den Bogs 22de Cap. seer man, at de, som have Jndtægten af Kirkens Andeel i Tienden og andre Kirkernes Jndkomster, skulle, for egen Bekostning, holde Kirkerne vedlige. Dog befaler den 68de Art., at menige Bønder i Sognet, i hvo de tilhøre, skulle være pligtige, eet Læs eller to af Materialier fra næste Kjøbstæd derhen at føre, om det der er at bekomme; dog skal de ikke hente dem længer fra end 6 Mile, ei heller i deres Høst= eller Sædetid dermed besværes.