Københavns Adresseavis, 1773-08-17
J. 4. Erfarenhed har lært, at de adstringerende samt søndringende Lægemidler formindsker Bevægelsen i de dyriske Legemer, ja kan vel endog ophæve den, og det er høyst rimeligt, at alle sønbringende Midler virker ved at adstringere og giøre den dyriske Maskine uvirksom. Saadant et adstringerende og søvnbringende Middel maatte altsaa og hemme Bevægelsen i Biernes Legeme, og altsaa betage dem Hungeren, følgelig giøre al Næring overflødig. C. 5. Dette vil ikke være saa vanskeligt at udføre, da adskillige større Dyr, men i sær Infecter, falder i en dyb Søvn imod Vinteren, og i denne Tid tager slet ingen Næring til sig. Denne Naturdrift er uden Tvivl givet dem af den Aarsag, fordi der og Vinteren findes ingen Urter og Blomster, som dog ere de fleeste Jnsecters fornemste Næring. Bierne har og denne Naturdrift til Søvn, i det mindste tilbringer de den Deel af Vinteren, som er streng, mørk og fugtig, i en Døsighed der er Søvnen liig, og ere næsten gandske uden Bevægelse. Maaskee denne Biernes søvnagtige Døsighed foraarsages ikkun af den strænge Kulde, som ved sin adstringerende Kraft, fortykker Vædskerne, og paa den Maade bringer Menneskene i Søvn, ved Vædskernes Fortykning, Karrenes Sammenkrympning, og de naturlige Bevægelsers Standsning. H. 6. Man har troet at formere og længere at vedligeholde denne Dønighed, naar man nedgravede Bierne med samt deres Kuber i Jorden, med noget indlagt Forder, efterat man i Forveien har de tilbundet dem og belagt dem oven og neden med Halm, og man har meent, derved at spare Forringen. Erfarenhed har vel lært, at de nedgravede Bier ligger 88 til 112 Dage i en Døsighed, som ligner Sønnen, uden at behøve Forring, og efter den Tid komme levende og muntre frem af deres Graa (a), men dette er et møysommeligt Foretagen(a) Disse Forsøg ere ogsaa adskillige Gange gjorte, og erfarne Bie Rygtere paastaaer, at saadan Omgang, med Bierne har for længe siden været brugt og en gaaet af Brug og i Glemme. de, og ofte farligt. Thi naar nogen har en sterk Ble Avl, saa udfordres der mange Hænder til mange Kubers Nedgravning; følgelig er det kostbart; og om man ikke treffer den rette Dybde, om de kommer til at staae for dybt, følgelig for varmt, om de kommer til at staae paa fugtige Steder og kan skimle, og om de inden eller uden til bliver alt for meget forvarede med Hør eller Halm, saa fortærer de al Forraaden i Stokken og døer. Saaledes har det vederfaredes mange i nelige BieRygtere, at der er død mangen en Biestade for dem, og at de har taget stor Skade derved. c. 7. Der er endda et andet Middel blevet udtænkt, at betage Bierne deres Næring, og at indslumre dem. Saa gier rigt og tillige ubarmhiertigt viser Mennesket sig imod de for ham saa velgiørende Bier. Man foreslaaer nemlig, at sette Biestaderne i en mørk Bygning, og troer derved at tilveye bringe det samme, som ved Nedgravningen. Men jeg troer a priori, at derved intet vil drettes; thi i saadan en Bygning vil det være meget varmt for Bierne, og de altsaa holdes muntre, følgelig vil det heller ikke hindre, at de jo ville æde. Naar Bierne ved Nedgravningen ere døde, saa har man intet andet kundet tilskrive deres Død, end at de har staaet dybere, Jorden, følgelig varmere, end de Bier, der ere blevne levende, og har været indsovede. De maae altsaa for Varmens Skyld ikke være faldne i nogen Søn, hvilken, som bekiendter, Kulden foraarsager hos alle Jnsekter, har derfor beholdt deres Hunger, har fortæret deres Forraad, og ere tilsidst døde af Hunger. Naar altsaa en mørk Bygning formedelst sin Varme ikke kan bringe Bierne i Søvn, saa vil det heller ikke være noget Middel, til at betage Bierne Hungeren, og altsaa at svare deres Foder. C. 8. Da altsaa disse toe udvortes Midler ikke ere tilstrekkelige, i det mindste ikke uden meget Arbeyde, Bekostning og Fare, til at bringe Bierne i Søvn, saa maae man forsøge et indvortes Middel, og give Bierne et søvnbringende Medicamment. Efter den Maade, som alle adstringerende Urter virke, at dømme, og efter de Virkninger, som Karrenes Sammensnerpning tilveyebringer i det doriske Legeme, saa maatte alle Urter som frembringe denne Virkning, kunde bringe Bierne i Søvn. Belladonna, Opium, overhoved Valmue=Frøe, Agerne, Skarntyde, Natskade, Hyosciamus, saa og Tobak, samt alle de Urter, som Lægerne holde for stupefact va, soporifer, naar man gav Bierne noget af sammes Subslantz, eller af den udpressede Saft, eller af sammes Vand iblant deres Freder, saa maatte derved tilveyebringes saadan uskadelig Søvn, som gjorde Forringen overflødig. Man maatte vist nok gaae meget varsomt og ombyggeligt til Verks; thi nogle afde saa kaldte Soporiferis maatte mueligt bringe Bierne i en ævig Søvn, og de hæslig lugtende, som Tobakken, vil et vel Blerne, som ere vante til Sødhed, ikke smage. Maaskee maatte man ikkun tage de søde Stupefactivan, Billa donna og Valmue=Frøe, og blande Saften af dem, af det første Slags af Bærrene, af det andet Slags af det udpressede Frøe, med den Honning, som man setter ind til Bierne til deres Næring, og saa sette det ind for Bierne først i November eller vel og før. H. 9. Dog man behøver ikke mere at befatte sig med Forsøg, som ofte ere farlige; thi Erfarenhed har lært, at Planten eller Roden af Jord= og Grund=Agerne eller Jord Figen, Lathyre esculente, arvenii, Tanorese, Gesse sauvage, eller efter Haller Lathyro foliis binatis ovali 12. dice glandulosa er et uskadeligt søvnbringende Middel for Bier. Denne Vext hører til de Planter med PapilionsBlomster (Papilionac is) og næsten alle Læger vide ingen Nytte af dem i Lægekunsteen, saa at og den store Linne melder slet intet om deres Nytte, uden dette: at deres Blade tiene til Føde for Last=Dyr, og Frøetrædes af adskillige Fugle; de ere melede og opblæsende. Dog har Erfarenhed lært, at Rødderne, i sær de kundrede, har en adstringerende Kraft, og bruges af nogle imod Blodgang, Vil man faae Bierne til at sove, saa tager man Knuderne af Lathyro, de som ligge i Jorden, tørrer dem, støder, eller river dem saa fiine som mueligt er, og blander da denne Massa med noget Vand iblant den Honning, som man setter for Bierne, og lader dem æde deraf. Man tager ikkun saa meget af de smaastødte eller fiintrevne Jord Nødder, at Honningen ey skal blive alt for tyk og meelet, til hver Biekube omtrent to Stykker, og setter det sidst i November Maaned ret tæt ind til dem. Saasnart Bierne have ædt af denne Honning, saa falde de i en Søvn, som vedvarer 4 til 5 Maaneder, og behøve slet ingen Næring; saa at de endog lade den hos sig havende Hønning staae urørt, og sparer den. Naar Vinteren og Kulden ikke er alt for stræng, lader man de sovende Bier staae i Biekuben i den frie Luft uden al Tildekkelse og videre Forsigtighed, end at man tilstopper Frynehullet vel; men skulde Kulden være alt for sterk, saa kunde de indsovede Bier ikke varme sig nok, fordi deres Vædskers Bevægelse, og altsaa og deres Uddunstning, er formindsket; følgelig maae manda komme dem til Hielp, ved at hænge noget omkring dem, og tildekke dem vel, eller sette dem ind i en tæt og vel forvaret Bygning. Jndtil Maymaaned kan man lade dem staae, uden at tillade dem at flyve ud; dog beroer, dette paa hvad Tid de vaagne, og maae man derfor i Martii Maaned ofte besee Bistaden, og lade dem flyre ud, naar de ere vaagne, samt sette noget Forder for dem for at give dem Mod Imod denne Opdagelse haver man dog vildet giøre søl gende Erindringer: En nøygtig og med endog de mindste Omstændigheder, beskreven Erfaring vilde her være saa meget meere fornøden, da dette Forhold med Bierne synes at være gandske imod Biernes hidindtil bekiendte Natur, og Maaden at forpleye dem paa; men dog alligevel kunde dette Forslag, om det er giørligt at iverksette, være meget fordeelagtige for dem, som have en stor Beavl. Man skulde troe, at Bier, som ved en Medicin sove 4 til 5 Maaneder, skulde ogsaa i Maji Maaned glemme at vaagne op igien; imidlertid lader sig slet intet indvende imod en Erfarenhed, som er rigtig. Hvor stræng kan vel den Kuld være, som man uden albedækkelse kan udsette Bierne for Naar de ere paagne, varme de sig selv ved deres egne Uddunstninger a. Skulde de i deres Søvn slet ingen Varme have fornøden: saa skulde de ikke kunne døe ved en temmelig Grad af Kulde; men skulde de til Livets Vedligeholdelse behøv den sædvanlige Varme, saa kunde en liden Frost dræbe dem. Og hvorledes kan det gaae til, at den kunstige Søvn undertiden ophører i Martio, undertiden i Maji Kommer Opvaagnelsens Tiden af det søvngiørende Middels Qvantitet, eller af Veyrliget? Hvorledes har de Bier, som har sovet paa saadan kunstig Maade, forholdt sig i Henseende til Svæmingen Paa denne Omstændighed kommer, det meget an ved Bie Avlingen.