Aalborg Stiftstidende, 1828-03-08
Nyeste Postefterretninger. Skrivelse fra den russiske Grændse, den 14de Februar. Naar det ei var Parlamenters Sædvane at hielpe sig af og til med Ordgyderie, naar ikke hyppigt de kongelige Prærogativer i constitutionelle Stater maatte tjene til Skjul for Partiernes Hensigter, saa kunde man ansee den Tale, hvormed Engellands Parlament, blev aabnet, som Britternes Konges Afskedstale fra sine Allierede, og med Rette beklage sig over den ringe Grad af Troskab og Ærlighed, som et saa høit agtværdigt Folk ved denne Leilighed lader sig falde til Last. - Det maatte næsten tjene Enhver til Advarsel imod at indgaae Forbindelser der, hvor deres Overholdelse er afhængig af Vilkaarlighed og hvor de kun holdes i Kraft fra en Parlaments=Session til en anden. Hvilken Forandring Navnet paa den engelske Administration ogsaa kunde være eller endnu blive underkastet, saa have Rusland og Frankrig dog ingenlunde aftalt og garanteret Tractater med det Canningske eller det Goderichske Ministerium, men med Kongen af Storbrittannien, hvis Ord ei kan være mindre helligt end enhver anden Monarchs, omendskjøndt der finder en væsentlig Forskiel Sted i hans politiske Stilling, som vel kan opfordre ham til mangehaande Eftergivenhed i hans eget Land, men som ei bør have noget med hans Forhold til Udlandet at gjøre. - Hvor høilig er det da ikke at beklage, at, medens Engelland følet sig bunden til en Alliance, og, som vel ei vil nægtes, har den Hensigt, at hænge med Oprigtighed ved den, baade Talen fra Thronen og de Debatter, den har foranlediget ere af saa tvetydig en Natur, hvilket jo maae have farlige Følger og være vanskeligt at retfærdiggjøre. - Thi kan man end i Engelland skildre Slaget ved Navarin med forskjellige Farver, her ansee det som en Hæder, hist som en Ulykke, saa kan man dog ikke dette hos andre Nationer, hvor Belønning og Dadel ere afhængige af faste Begreber, og hvor man ikke giver Hæderstegn for Forseelser. - Følte derfor de Herrer Høi-Torys den Nødvendighed, at blive indenfor Grændserne af Bestemmelserne i Tractaten af 6te Juli, saa var det ikke klogt, at overtræde det Passelige i den Grad, og at give Throntalen hiin Form, som nu maatte føre til de bittreste Debatter, til de meest nærgaaende Udfald mod troe Allierede, hvorved Sagen fik et Udseende, som om Tvang og ikke frie Villie bestemte den engelske Politik. En tilvisse beklagelsesværdig Stilling, i hvilken den Bundsforvandte, hvis Overmagt dicterer Nødvendigheden, ei er stædt i mindre Fare end den, som lader sig dens Love foreskrive, og ved hvilken Keiser Nicolays virkelig ædle Bevæggrunde maae finde sig ligesaalidet smigrede, som det kan vinde den engelske Poli til nogen Agtelse. - Omendskjøndt man i Engelland ikke let lader sig skuffe med Hensyn til Udfaldet af en Parlamentsforhandling, og omendskjøndt enhver oplyst Britte maae nære den Overbeviisning, at Engelland kun kan bestaae ved at skride frem paa den betraadte Bane, som ingen sneverhjertet Politik tilsteder, saa er dog Continenten ikke saa nøie bekjendt med dets Forhold, at den jo kunde frygte for, at en Afvigelse fra det antagne Princip kunde finde Sted, og at den Rolighed, Europa saa haardt har nødig, kunde blive forstyrret. - Det havde derfor været saameget nødvendigere, at de, som have Forvaltningen af Engellands udenrigs Politik i Hænde, havde vidst med mere Klarhed at sætte sig ind i Continentens Væsen og bragt deres Skridt i Samklang dermed, paa det de andre Magter ikke, ved falskt at udlægge den engelske Politik, skulde føle Mistroe og uvilkaarligt maatte forandre et System som de med den meest samvittighedsfulde Jver have gjort til deres.