Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-04-28
Grev Shaftesbury, som Præsident i Overhusets Committeer og Over-Commissionairen for Skovene (Hr. Ch. Arbuthot). Man vil see heraf at næsten hele Tory Partiet har trukket sig tilbage fra Forretningerne og at de Whigs have faaet fuldkommen Overhaand. Ved endnu nyere Efterretninger fra London har man erfaret: at Lord Granville er bleven Statssecretair for de udenlandske Anligender. Hr. Huskinson Statsekretair for de indenlandske Anliggender. Hr. Robinson Statssecretair for Krigs og Colonievæsenet; han bliver tillige ophøiet til Peer. Lord Harrovby forbliver Præsident i Conseilet indtil Lord Vellesley eller en anden bliver udnævnet i hans Sted. Hertugen af Cambringe eller, ifald han ikke vil modtage det, Hertugen af Glorester bliver Chef for Armeen, Lord Carlisle bliver Vicekonge af Jrland. Lord Dudley and Ward Geheime Seglbevarer. Hertugen af Devonshire Lord Overkammerherre. Den Catholske Emancipation skal vel ikke være besluttet i Cabinettet som en Sag der absolut skal særes igiennem; men man troer dog, at deel vil skee under Hr. Cannings Jndflyelse; Man antager at den offentlige Mening vil bestemme Underhuset og at Kongen vil virke paa Overhuuset. De Engelske Journalister have foranstaltet flere Udgaver af Aviserne for at forkynde disse overordentlige Forandringer. Alle forsikkre, at der herske den største Glæde over dem blandt alle Landets Beboere; Bladet Times formodede endog at man vilde illuminere i London men saavidt kom det imidlertid ikke. Hr. Canning vil formodentlig finde megen Modstand, i Overhuset; thi uagtet han har Lord Granvilles og Lord Buckinghams Partie paa sin Side saa er dog Ultra Tory Partiet meget mægtigt og har stor Jndflydelse, og den vil vist opbyde alt forat forene sig med det moderate Tory Partie for at danne en frygtelig Opposition imod Regieringens Forholdsregler. Hr. Canning skal især, som det hedder i en Privat-Skrivelse fra London, have forbittret dette Partie ved at have angrebet det med Jronie istedet for med alvorlige Argumenter. Dets Had er derfor større imod ham end imod Oppositionen selv, fordi han er i Besiddelse af de kraftfuldeste Midler til at drive sine Planer igiennem hos sine Colleger og tillige vilde være istand til at frembringe den frygteligste Opposition, som nogensinde har yttret sig i Underhuset, ifald han blev nødt til at forlade Ministeriet. Det er Misundelse imod hans udmærkede Talenter paa den ene Side og Frygt paa den anden, som ere i Bevægelse imod ham. Derfor er det ikke usædvanligt at man hører den bemærkning af dette Parthies Tilhængere, at der bliver i Udlandet sat høiere Priis paa Hr. Canning som Statsmand end han virkelig fortiener. At denne Paastand, er urigtig lærer vor Tids Historie, som Udlændingerne sikkert bedre forstaae at bedømme end Englænderne selv, da deres Meninger saa ofte blive fordunklede af deres Partiskhed og de sieldent ere tilbøielige til rigtigt at overskue en Ministers hele Virksomhed. Man kan vel tvivle om, at Hr. Canning har gjort klogt i at bekiæmpe sine politiske Modstandere med Spot, men Modstandernes Foretagende saaledes, som Hertugen af Rut lands, at ville foreskrive Kongen Regler i hans Forrettighed at udnævne sine Ministre, strider mod Constitutionen og er strafværdig, og viser hvori des Partiehadet bryder igiennem alle Skranker. Vel er det bekiendt, at Kongens private Tilbøielshed ikke maa have nogen Jndflydelse paa at udnævne en Minister, som er Nationen at svarlig for alle Kronens Handlinger og at denne Udnævnelse er en national Sag. Jkke destomindre forbliver den een af Kronens kostbareste Forrettigheder, og at ville ved underdanige Forestillinger, eller som omtrent er det samme, ved Trudsler fra noget Partie, det maa nu hedde Tory eller Vhig, umiddelbart beherske Regentens Valg, maae betragtes i en frie Stat, som en Forbrydelse imod dens Grundlove.