Norske Intelligenssedler, 1764-08-08
De som ellers vilde beære mig med Deres Tilskrivt, behager ligeledes at indsende samme til Bogtrykkeriet. Opsynsmanden. Arixene, en Tulisk Fyrstes Gemahl, hvis Navn er mig ubekiendt, besøgte noget efter sin Formæling hendes Fader Marbas, Garamanternes Konge. Medens hun opholdte sig ved hans Hof blev hun forløst med en delig og munter Prinds, hvilken Marbas kaldede Hispal. Han fandt saa meget elskværdigt hos ham, at Arixene maatte efterlade ham ved sin Avreise, paa det han kunde blive opdraget i de Garamantiske Sæder; thi da Marbas havde ingen mandlige Arvinger, skulde Hispal, efter hans Død, herske over dette Rige. Efter et Aars Forløb blev Marbas nysgierrig; Han vilde viide sin DatterSøn, Hispals Skiæbne. Han lod derfore adspørge Oraklet, og bekom til Svar: Dette Barn bliver kronet med megen Seier, og skal imedens du endnu lever bestige den Garamantiske Throne. Hans Dyder vil giøre ham til Gudernes og Menneskernes Yndling, og du skal have den største Andeel i hans store Gierninger, Denne Spaadom forskrækkede Marbas saa, at han strax befalede at drukne den unge Hispaal. Araspes, hvilken var av Tulisk Blod, og formedelst sine store Fortienester antagen blandt de Garamantiske Rigs-Raader, søgte forgieves at overtale Kongen fra dette umenneskelige Foretagende. Da den uskyldige Prinds blev givet Floden, til Rov, maatte han selv være en Tilskuer, Men neppe havde de forladt Strandbredden, førend han gjorde sig løs fra Kongens Følge, og ilede igien til Floden. Da han ikke kunde frelse sin Prinds, saa vilde han dog i det ringeste død oplede ham, for at nedgrave hans Legeme i Jorden, paa det ikke hans Skygge (efter den, der, herskende Meening) skulde sværme om uden Rolighed, naar hans Been var ubegravne. Da han endnu var nogle Skridt fra Vandet, blev han allerede var, at en medlidende Bølge havde opkasted den unge Hispal paa Sanden, af den tvertoverliggende Strandbred. Uagtet Strømmens styrke, svømmede han over; optog ham med grædende Taare, svøbte ham i sin Kappe, og bar ham hiem til sit Huus. Men hvor glad blev han ikke, da han formærkede endnu nogle Livs-Tegn hos ham, Gilhøn, hvilken meest opholdt sig i Ørken og tienede Slaverne, som der vogtede Qvæg, til en Præst og Lærere, befandt sig just hos Araspes da han kom hiem. Til denne betroede han den unge Prinds, eftersom han i sit eget Huus ikke sikkert kunde opdrage ham, og Gilhøns Troeskab og Taushed noksom var ham bekiendt. Under denne Opsigt blev Hispal opdraget i alle Forstand og Livs Øvelser. Hans Siel blev fyldt med den ædelste Viisdom, og Dyden blev saa fast indplantet i hans Hierte, at intet kunde formaae nogensinde at rive den udHispal opholdt sig 15 Aar i denne Ørk under det forandrede Navn Balis. Han troede ikke andet end at Araspes, hvilken tvende Gange om Aaret besøgte ham, var hans Fader. En Dag kom Palis tilbage med en Løve-Hud, for at vise sin formeente Fader en Prøve paa sin Tapperhed. Araspes forundrede sig over hans uforsagte Hierte, Taarene stod ham av Glæde i Øjnene: Dog formanede han ham til, ikke oftere at indlade sig i Kamp med de vilde Dyr, eftersom hans Liv var ham for kostbart. Medens Araspes endnu var tilstæde udbreedede Rygtet, at nogle barbariske Folk var faldet ind i Landet, hvilke truede med sine talrige Hære at ødelægge alt. Man sagde at alting flyede ved deres Ankomst, og i Steden for at sætte sig til Modværge, kappedes man ligesom til at overgive sig. Ved at anhøre denne Efterretning, opkom der en ædel Begierlighed i den unge Balis Hierte, efter at søge Ære udi sit Fædrenelands Forsvar. Du har sagt mig, min Fader, saaledes tiltalede han den reise færdige Araspes, at jeg ikke oftere maatte bruge min Styrke mod de vilde Dyr. Jeg vil adlyde; men tag mig med mod de barbariske Folk, som tørster efter vore Landsmænds Blod, og søger at bortdrive vore Hiorder. Herudi har jeg forhindret Løver og Ulver. Mennesker kand da vel ogsaa forhindres, Fortsættelsen følger: