Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-12-30
Jnterressen for den skiønne Litteratur taber sig med Aarene og i den modne Alder, ikke fordi Jndbildningskraften svækkes og Hiertet bliver koldere; men fordi man er gaaet over i Fornuftens Alder. Denne paaminder idelig om, at det ikke gaaer saaledes til i Verden som Digterne skildre det, og at deres Udmalinger indeholde noget urigtigt eller overdrevent, som for det meeste er Tilfældet; jo mindre dette er det desto meere behage ogsaa deres Værker; men Erfaringen ligger næsten altid i Strid med det unaturlige i deres Fremstillinger, den advarer idelig om at der er ingen gyldig Grund til de Følelser, som de søge at opvække og erkiende det falske deri. Man kan ikke giøre til det; men naar man bliver gammel betragter man desuden Jordlivet med andre Øine end i sin Ungdom, og naar vi træde ud af dette jordiske Liv, ville vi vist endnu betragte det paa en ganske anden Maade. Naar man opnaaer den modne Alder, saa kaster Jndbildningskraften sig paa en stor og udbredet Virksomhed, paa Forestillingen og hvad der befordrer Menneskenes sande Vel; paa Menneskelivets Jndretning og Begivenheder, paa Dydens Skiønhed, paa Naturens Underværker, paa Skaberens Veie og Gierninger indtil Blikket meere og meere forlader det Jordiske og taber sig i de himmelske Udsigter og Forhaabninger. 5. Naar Menneskene tilbørligen brugte deres Forstand for at afgjøre hvilke af deres Medmennesker de fortrinligen burde skiænke deres Agtelse, saa er det ingen Tvivl underkastet at de burde tage Hensyn til deres aandelige Fuldkommenheder, saavel Tænkekraftens som Villiens, og at de burde agte de Mennesker høiest, som havde den største Forstand, brugte den bedst og havde de ædleste og reeneste Hensigter, og derimod ikke sætte for megen Priis paa legemlige og udvortes Fortrin, som Skiønhed, Styrke og legemlige Færdigheder. Mennestene kunne vel ikke heller andet end agte de af deres Medmennesker høiest, om hvis indvortes Fuldkommenhed de ere overbeviiste; men de feile i Særdeleshed i, at de lade sig blende af de legemlige og udvortes Fortrin og forlede til at slutte fra dem til indvortes og høiere Fuldkommenheder, uagtet Erfaringen lærer det til nok, at de ikke altid ere forbundne med hinanden, saa at en lavtænkende Siæl og et slet Hierte kan ofte være skiult under en meget smuk og indtagende Legemsbygning, og at tillige smaae, uanseelige og hæslige dannede Mennesker kunne besidde store aandelige Fuldkommenheder. Saaledes var Napoleon liden af Væxt, Den berømte Digter Pop; havde et meget ufordeelagtigt Udseende; Hofraad Lichtenberg i Göttingen var en Mand af udmærket Vittighed og Genie; men hans Aand beboede det modbydeligste Legeme, som man kunde see for sine Øine. Uagtet disse Erfaringer gjøre dog et fordeelagtigt legemligt Udvortes et stort Jndtryk paa Menneskene, ogsaa maae man tilstaae, at det er et betydeligt Fortrin, naar kun den indvortes Fuldkommenhed svarer dertil, hvilket ogsaa ofte kan være Tilfældet. Jsærdeleshed har en høi og kraftfuld Figur noget meget imponerende ved sig, og Mennesker af en liden og svag Legemsbygning føle som en naturlig Ærefrygt for dem, som udmærke sig derved, uagtet ikke engang Styrke, Mod og Tapperhed ere altid forbundne dermed (Denne Ærefrygt giver sig endog tilkiende ved Synet af livløse Gienstande, naar de udmærke sig ved deres Storhed, saaledes fortæller Hørhandler Giørup i sin Levnets=Beskrivelse som han udgav i 1810, at da han første Gang kom som Dreng fra Jylland til Kiøbenhavn, blev han næsten undseelig ved at see paa de høie Huse) men det er naturligt at Mennesker bære i det mindste en et Slags Frygt for en Kraft, som de maae formode at være dem overlegen. Det er derfor ogsaa begribeligt, at man i Oldtiden, i hvilken man holdt legemlig Styrke og Tapperhed for de vigtigste Egenskaber, ligesom de ogsaa vare de nødvendigste i en raae Tidsalder, satte megen Priis paa en høi Væxt og valgte helst Mennesker af en stor og imponerende Legemsbygning til Konger og Hærførere, saaledes hedder det i 1ste Sammels Bog 9 Cap. 2 Vers: at Saul, som blev valgt til Jsraliternes første Konge var et Hoved høiere end alt Folket; og om Romulus og Remus, som byggede Rom: at de havde noget stort og imponerende i deres Figur og Udseende, som indgiød Ærefrygt for dem hos de andre Hyrder, med hvilke de vare opdragede. - Studerer man de Ægyptiske Reliefer med Opmærksomhed, saa vil man under mange Forhold finde Forskiellen paa Figurenes Størrelse at være det sikkreste Kiendemærke for at adskille hvilke Figurer skulle forestille guddommelige og hvilke menneskelige Væsner, og ved det Collosalske betegnes saa ofte hos dem det, som er opløftet over Menniskenaturen. J Dansk Minerva for 1818 April, Side 4157 har Doctor Baden anført flere Exempler paa denne Egenskab i Menneskenaturen og viser tillige hvorledes vore Nordiske Forfædre have i Oldtiden gjort meget af en høi, før og stor Legemsbygning, saa at ikke allene Fyrster, men selv Geistlig valgtes med Hensyn derpaa. Det er desuden vist, at det legenlige Store og Høie giør et stort Jndtryk paa alle Mennesker, f. Ex. et høit Bierg, majestætiske Bygninger o. s. v.; de virke baade stærkest paa Sandseligheden og vække tillige Forestillingen om en stor Styrke eller Magt, som er den første Evne Mennesket lærer at agte. - Storheden i Naturen fortiener ogsaa at opvække vor Beundring, da den vidner og Skaberens Almagt; men Skaberen har tillige sørget for, at det Smaae i Naturen skal ved den Magt og Viisdom, som aabenbarer sig i dets Jndretninger ikke være mindre beundringsværdigt for os end det Store for at lede os derved til at erkiende, at det er den aandelige Fuldkommenhed, om vi overalt skulle søge at være opmærksomme paa og skiænke fortrinligen vor Holagtelse. 125 og 26. No.) Sophrosyne. Et Extrablad til den Vest-Siællandske Avis. Forfattet af Hr. Pastor og Ridder Bastholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus. Leveres Abonnenterne paa Avisen gratis, sælges til Subskribenterne for 4 s. Nummeret og et enkelt No. særskilt for 8 s., Ethographiske Resultater.