Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1831-08-02
Indenlandsk. I Aarhuus Avis af 26de Juli læses følgende forlangte Jndrykkelse: "Gjestgiver Rohde i Aarhuus var i Løverdags Aftes Kl. 9 1/2 høist uhøflig mod en Forvalter fra Landet, som kom indtil ham med 2 af sine Venner heraf Byen, i alle Henseender anstændige Personer, og forlangte 3 Glas Portviin, men som han ikke vilde levere dem, ja hans Uartighed gik endog saa vidt, at han tog Forvalteren ved Armen og viste ham bortt. Ganske modsat, nemlig paa den høfligste Maade, blev de modtagne af Hr. Gjestgiver Schlawitz. Dette bekjendtgjøres herved for at andre Fremmede kunne vogte sig for en Vert der er saa lunefuld, (thieman kan vel ikke antage at det er af Mangel paa Levemaade at mankan resikere Uartigheder istedetfor høflig Begegnelse, Rigtignok siger man at Hr. Rohde skal være en riig Mand, som kun for Tidsfordriv har valgt denne Næringsvei, men om han var af nok saa stor en Croesus, han dog især naar han vil agere Gjestgiver, vise Artighed mod Folk, som med Høflighed komme til ham fortære deres Penge." - Herpaa har Hr. Rohde under 27de næstefter i No. 1200 af samme Blad taget saaledes til Gjenmæle. For at Publicum selv kan domme, hvorvidt jeg har fortjent et saa høist uartigt Avertissement som det i GaarsAvisen indførte, eller ikke, finder jeg mig foranlediget til at oplyse det om Sammenhængen: De i alle Henseender anstændige Personer" som i Følge med en tredie, mig aldeles Ubekjendt, kom ind til mig bemeldte Aften, vare Vagtmester Rappe og CorporalPeterten, men da Hun var i Mondering og Denne i Trøie, sagde jeg dem paa den høfligste Maade, at de vilde udsætte sig for at træffe deres Officerer i Skjænkestuen, hvilket vilde genere dem lige saa meget selv, som det vilde være upassende af mig at lade dem paatrænge sig disses Selskab; hvorpaa de svarte mig ligefrem, at det var ikke første Gang de paa et Vertshuus havde drukket i Selskab med en Officeer og da jeg holdt Gjæstgiverie var det min Pligt af skjænke for dem, da den Mand de vare i Følge med, var en reisende Forvalter; hvorpaa jeg i al Artighed tilbød ham et Værelse for ham og hans Venner, hvilket de forkastede med grove Udladelser, og da var der jo ikke Andet tilovers for mig, end at bortvise de anstændige Herrer." som jeg ikke havde passende Selskab for. At de fandt det hos Hr. Schlawis var jo ret behageligt for dem og ham; jeg maatte som sagt have mig denne Ære frabedt. Hvad iøvrigt angaaer den uforskammede Tone i hiint Avertissement, som jeg veed meget vel, er de i alle Henseender anstændige Herrer" selv da finder jeg den ikke værd at ændse, thi vel er mine Medborgeres Agtelse mig af uskatterlig Værd, men visse enkelte Personers er mig dog ganske ligegyldig, Jøvrigt skal jeg stedse, af yderste Evne, bestræbe mig for at vise mig, i ethvert af mine Forhold, mine Medmenneskers Yndest og Velville værdig, men derhos ogsaa hæve mig over Logn og Skumlerie." J det paafølgende Nr af benævnte Tidende læses efterstaaende Gjensvar: "At Gjæstgiver Rohde vilde søge at besmykke sit Forhold imod os, kunde vi jo vente, og derfor har hans Usandheder slet ikke frapperet oc At hans Behandling var krænkende for os, især da vi vare inviterede af en Fremmed, vil sikkert Jngen nægte, og vi for frit opfordre Enhver til at sige, om vi ellers i vort daglige Liv have gjort os skyldige til at fortjene slig en Haan, thi det kunne vi bevise, at vi ikke havde sagt ham noget uhøfligt Ord, førend han viste os den grove Begegnelse. Og om vi end- ogsaa paa noget offentligt Sted havde truffet en eller flere af vore respective Officerer, ere vi forvissede om, at ingen af dem havde fundet sig fornærmet over af Verten havde skienket os et Glas Viin, naar vi ellers opførte os som det anstaaer dannede Mennesker; men de Ord som Hr. Rohde fortæller at vi skulde have brugt i denne Anledning, erklære vi forvanskede og ikke saaledes som vi havde sagt dem. Jøvrigt undrer det os at en forhenværende Skrædermester kan saa ganske have glemt sin Profession, at han ikke kan skjelne en Trøie fra en Jakke, som dog mangen Mand bærer, der er langt høiere paa Straa end baade han og vi. Og hvad Kongens Mondering angaaer, da ansee vi en for vor Hædersdragt, som Jngen bør have at skamme sig ved, naar forrestenOpførselen svarer til Kjolen. Denne Erklæring finde vi at være selv og Sandheden skyldige. - Aarhuus den 28de Juli 1831. Fr. Chr. von Rappe, Vagtmester. Petersen, Corporal og Berider.