Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1843-01-14
J Aalb. A. har en Jndsender forsvaret de jydske Stænderdeputerede Hvass's og Nyholm's Adfærd, dengang de forlode Forsamlingen og siger han da blandt Andet: "Stænderforhandlingerne have saa liden Offentlighed, at de vanskeligen, naar Forsamlingen skal være meer end et blot Collegium til at give Regjeringen Raad, men ogsaa vinde Folkets Anerkjendelse og styrke Almeenaanden, kunne taale mindre. Enhver Deputeret maa derfor vogte paa Stændertidendens Fuldstændighed og Troskab, som paa Jnstitutionens Grundpille, og det maa derfor stedse være en af den Deputeredes helligste Pligter: af al Evne at bidrage til, at Commissarii Censurmyndighed saa sjeldent som muligt kommer til Udøvelse. Der var i det omhandlede Tilfælde saa meget mere Opfordring for den Deputerede til at handle, som Udeladelsen af Forhandlingerne maatte opvække Forestilling om, at der, som Commissarius siger, saavel i Udkastet til Adressen som under de derved foranledigede Discussioner, er forefaldet adskillige skarpe Udtryk, og der i Stændertidendens Taushed herom er aabnet en vid Mark for Rygtet og den private Meddelelse. Lad Udtrykkene være saa skarpe, som de ville, saa er det dog bedre, at de kjendes, og at det viser sig, at hvad der maaskee kun har været en Enkelts Yttringer, er blevet bestridt og ikke antaget af Forsamlingen, der i Adressen har udtalt sig vistnok saa moderat, som den Forsigtigste kan ønske. Det var saaledes af flere Grunde beklageligt, at Commissarius fandt sig foranlediget til at gjøre Brug af sin Myndighed, og denne Beklagelse maatte den Deputerede være forpligtet til at vise i Gierningen. At Omstændighederne nu vare saadanne, at der ikke stod anden Udvei hertil aaben, end den af Dhrr. Hvass og Nyholm valgte, synes mig klart. Commissarius siger nemlig selv, at for hans private Vedkommende kunde intet være ham kjærere end at Forhandlingerne meddeeltes i Tidenden, og lægger Man hertil, hvad Commissarius i samme Foredrag har anført om, at Man i Hertugdømmerne søger at standse Udbredelsen af Yttringer, som kunne være anstødelige for Danmark og at det danske Cancellie har udstædt et Circulaire i lignende Øiemeed, kan Man neppe betvivle, at Commissarius har handlet efter Regjeringens Anskuelser. Det kunde derfor intet Resultat bringe, om Hvass, saaledes som Commissarius foreslog ham, var indgaaet med en Klage over Commissarii Forhold, da det ikke var over Commissarius personlig, men over Regjeringens igjennem Commissarius udtalte Anskuelser, at han fandt Grund til at beklage sig. Skulde der derfor gjøres Noget, og at Sagen var for vigtig til at gaae upaaagtet hen troer jeg i det Foregaaende at have viist, var det Rigtigste, at Forsamlingen indgik med et Andragende til Hs. Majestæt om, at den ikke kunde billige Regjeringens Anskuelser og om Forandring i den tagne Beslutning, men som bekjendt var det Dagen førend Forhandlingens Slutning, at den omhandlede Begivenhed passerede, og et saadant Andragende, som det antydede, kunde derfor ikke, under Jagttagelse af de lovbestemte Former, blive indgivet. Den Deputerede, som vilde, at Regjeringen skulde erfare, hvorledes han betragtede den ved Commissarius tagne Forholdsregel, havde derfor ingen anden Udvei end at udtale sin Beklagelse deraf og forlade Forsamlingen."¬