Aarhuus Stifts-Tidende, 1821-09-13
Hvo har ikke disse Figurer i friskt Minde, der, uden Sky, engagerer og lade sig engagere til enhver Dans uden Forskjel, og sætte Selskabet i Forlegenhed ved deres fuldkomne Ubekjendtskab, selv med Kunsten Alphabet: - Pas, Positions - der ved den, meest paafaldne Mangel paa Overkroppens Holdning og Armenes Bevægelse - port de bras - lade deres totale Uvidenhed om legemlig Kultus udenfor al Tvivl. Dog, Man behøver ej at henvise til disse Karrikaturer, for at gjøre den Sandhed beskuelig de færreste Dansere og Danserinder have Skole. Aarsagerne dertil ere ikke faa; jeg vil angive de som ligge mig nærmest: Ungdommens Dannelse. 1 Mange Forældres og Opdrageres ringe Tanker om Dansekunsten, der, enten anse den som en Narrestreg, eller sørgelig Nødvendighed, og, for Modens Skyld, lade Børnene springe med nogle faa Uger, for siden i mange Tider aldrig at danse mer. 2) Mange saakaldte Danselæreres totale Mangel paa intellektuel Dannelse, og Begreb om hvad Dans og Lærer monne være. De fleste - det er om Tyskland, ber tales; thi jeg er, som i Fortalen er sagt, blot Oversætter - have ejlært Dansekunsten fra Grunden, men gribe denne som et Nødanker: Penge er det kun disse Hastverkskandidater om at giøre. "J sen Uger, sige disse Trompetere, skulle vi lære eders Børn saaledes, at de kunne lade sig se paa hvilket Bal det skal være." Store Løfter, Men hvorledes opfyldes de, Deres offentlige Baller, eller Examina ere - som saa mange andres - iørnefaldende Beviser paa at Børnene have Jntet lært. De tumle sig som polske Bjørne uden Takt og Kunsttrin, og kunne neppe vise sig andre Steder end til et simpelt Bondebryllup. Disse Bønhase skade Kunsten i dobbelt Henseende. Naar en dulig Lærer kommer til en By, hvor saadan Sexugersklat har været, hedder det, vore Børn har lært, han maa altsaa reise igjen med uforrette Sag, eller, om han ogsaa faaer nogle Faa, som have været under en Saadans Narrebrix - thi Fiolin, bue have de er, da de Fleste ikke engang kunne bierfiedle, saa ere de saa keitede, hovlamme og ludlam me, at Man maa hellere lære en raa ufordærvet Bonbedreng end disses bedste Elevet; thi de skulle først lære at glemme hvad de har lært. For det 3 have Børnene ingen - Tid!! Den nye Skoleanordning siger Man haarsager at de maa læse - læse - og vi løse." Derfor lagde Grundtvig i Skilderiet: "den maa komme ganske andre Karle fra Skolerne Nu end i gamle Dage, og deri har han Ret. Mine Fordringer ere, i den Henseende ikke overdrevne, jeg indskrænker mig aldeles, ihenseende til Selskabsdansen blot til hvad Franskmændene kaldeKammerdans - la danse basse det er kunKjelderdans som jeg ønskede fjernet fra Danse. skolerne. To Synspunkter kunne Forældre betragte Sager, fra, naar de kaare en Lærer til deres Børn, enten: vil Man have dem saaledes afrettede, at de kunne træde i Dans med Voxne, eller: venter Man af Læreren, tegemlig Dannelse. Vil Man det første, og kun det første, bliver jo aldrig Spørgsmaalet, om den moderne Dans danne eller misdannet Legemet, om den er gavnlig eller skaadelig for Sundheden. - de skulle kun springe med og der spørges heller ei, hvorledes: thi det er kun Børn, siger Man. Disse Fordringer ere hurtiget og let opfyldte for en Lærer: Man samler 50 a 60 Børn i en Stue; leier sig en Spillemand; siger til Eleverne; der er Noget man kaldet Vals, det er tag hinanden om Livet og gaa rundt!" Til Spillemanden, spil væk!" og, har Man Tilskuere, kunne disse vist ej nægte: "det gaar lystigt." Ønsker Man derimod det andet, saa vil - siger Roller - vist Ingen forekaste mig, at jeg er en Fjendaf Wienervals, Molinasque og Ecossaise. J det sidste er jeg ikke enig med denne store Lærer; thi en Ecossaise, saaledes som jeg komponerer den, kan komme de franske Contradanse temmelig nær, og ha den Fordel - at flere kunne tage Del deri. Førend jeg slutter dette Afsnit vil jeg giøre det respektive Publikum bekjendt med min Metode Jeg begynder med - Begyndelsen. Grund reglerne i Dansekunsten ere ligesaa nødvendige som Musikkens Tonestige og Alfabetets Bogstaver, den maa behandles ligesaa systematisk som enhver anden Kunst, thi den har ligesaalidt Grændser som de andre, og dens Maal er som disses et Ideal. Jeg læret Børnene at gaa forbi den almindelige Selskabsdans; der hører mer Orden, Præcision og Kunst til at udføre mine end de sædvanlige Danse. Mine Grunde derfor vil jeg opløse i Sporgsmaale, som jeg, af en Kyndigere gjerne hørte besvarede. Kan det interessere Voxne at Børn tage Deel i deres Fornøielser. - Er det tjenligt for Børn af komme paa Bal, og, hvad bliver saa tilovers for dem, naar de voxe til 2 - Om deres Sandser, ved slige Fornøielser, ej vorde afstumpede? - Og endelig, Vi ikke, naar disse tilkommende Børgere virkeligen have Ret til at komme i Selskaber, den nu brugelige Dan være ganske ud af Moden, Skulle vi da atter begynde for fra Jeg overlader mine kjære Læsere at besvare disse Spørgsmaale i Eenrum. Mig tillade Man, i næste Afsnit, at betragte det hele mere alvorligen, end hidentil destoværre, er sket. O. G. F. Bagge, Forhen Danser ved det Kgl. Theater i Kjøbenhavn.