Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1814-12-24
Jndsendt. Min Hver Michel Suræble, det gaaer jo ret gransamt til her paa Jorden. Man skal giøre, rede for hvad man tænker, giør og taler. Man beskyldes for de Ting, man ikke engang har tænkt, paa. Man bliver gjort til Lærd uden at være det; og dernæst og tilsidst vil man riste Skinder, paa mig for ingen Ting, for Plaiseer; men endnu engang i Fandens Skind og Been, jeg er ingen Lærd, men en Philosophus, som er et lærd Selskab hertil forventende, som skal være de udsøgteste Folk, der findes hver paa sit Sted, og det maa være not for ham Hr. Magister Suræble, eller hvad han eller kalder sig; thi vil jeg bede ham, at han smukt vil lade mig være i Fred, eller skal jeg kritikasle ham saaledes som Øernes lærde Doctor og Professor Wolf er vant at afseie og kritikakle sine Venner. Naar jeg blot vidste, at under hans Forlangende lag ikke noget Satanisk skjult, skulde jeg mere end gjerne indvilge hans Forlangende, og fortælle ham noget af Havets Rigers Skikke og Brug, fornemmeligen om det store Rige Vonhaltenlos, hvorfra jeg er. Foreløbigen vil jeg derfor ikkun, og indtil jeg nærmere lærer at kjende ham, i Korthed fortælle Hr. Magister Buxeløs (det er Magister, Titulatur i Havet) at jeg som en Philosophus blev opsendt fra Havet i det Ærinde at efterspørge og undersøge Jorderigernes Skikke og Bruge, Embedernes Besætning og Embedsmændenes Duelighed og Ærlighed. J det første syntes mig Alting at være ypperligen, men ved nøiagtigere anstillede Prøver og Undersøgelser, finder jeg mig sat i den allerhøieste Forlæggenhed, og er mit Hoved deraf bleven ganske forryst; thi alt hvad jeg ansaa for virkelige Handlinger, hører jeg nu ere blotte Complimenter og Fursvanserier, og forekommer mig, det Hele at være en Sammensætning af idet Askilke. Ere de hertil forventende store Lærde af ligesaa forskruet og bagvendt Form, da Gud i Naade for til mig, Jeg styrter mig Hovedkulds igjen ned i Havet, ja gjør jeg saa, og lader Lærde og Lærdommen og hans Sal marias, som han titulerer, mig med, blive efter mig. Det fornemste af min Reise Reverenter talt bestod deri, at jeg i største Skynding skulde nedsende i Havet en veløvet og er faren Hoved Provideringscommissair, eller som jeg hører det her pronuncieres Profiterings-Commissarius, og en dygtig Statssecretair, der har Villie og Forstand at slutte fordeelagtige Handels Contracter med alle Under-Embedsmændene, som i lige Ærinder komme reisende og nærme sig ham enten personlig eller ved Corespondenter, item med kan Kjøbmændene og enhver, der kan projectere, store tikt Fordeele. De Mænd, som hos os i Vanholtenere los og Wivethum har haft disse vigtige Embeder, der har sat Staterne i stor Gield, gjøre sig og deres nu hele Slæng til grundrige Folk, hvornæst de har gen bragt, deres Penge in salvo, og recommenderet sig uden Afskeedstagelse. Alle de, som have spillet under Dækket med dem, er derved bleven paa sikker, og fortærer nu i Ro mange Millioner, ler som Haver sukker og er i Gield for. Som jeg n, nu senere har erfaret, har man i Analtfirhe givet kal tvende saadanne Respectable og af Grunden udlærte de Mænd Reisepas, ved ei at skjønne paa deres Værd; og men efter at de havde recommanderet sig, indsaaes først Tabet, og ved Jndkaldelse beder dem høftigen, isk at ville komme tilbage, men saadanne Folk ere en korte for Hovedet, taale ingen Fornærmelse, og vil ets sandeligen ei lystre denne Syrene-Sang. der da jeg er kommen i Erfaring om, og seer, at Al hvad hidindtil mig er forekommen paa Jorden er det til modsatte, og stemmer contraire mod vore Skikke og or Brug. I Havet, som pr. Ex. hos os, haves ingen er Klokker der siger Amen, det gjør Præsten selv. Hos lev os haves ingen Kirkeskrivere, det udrettes som geistlig og Ombud af en Præst. Hos os haves ingen Gadespecbeiteur, Politiet er denne Jnspection anbetroet. En hed stor Deel af Folk, som her holdes i Agt og Ære, at behandles hos os med Ringeagt; og dem, som de man her seer over Skuldrene, komme hos og tilden stor Ære. Kort: alt hvad her synes ufordeelagtig af at være, antages hos og for det høieste Gode, og for det, som her agtes meesk, ringeagtes hos os. Saa m. er jeg falden paa den Jde, at jeg paa min Regenes lig Vegne og i hans Navn, som hans Ambasadeur, like vil efterlyse disse tvende høie Betienter til Tjenest saa tagelse i Havet. Saaledes ønskede jeg tillige at ses kunne recrutere et fuldtalligt Politi ligeledes til i Tjenestetagelse i Havet, hvorimod jeg gjerne vil forpligte mig igjen at opsende saa mange af Havets er Politie, tilligemed det Antal Havheste, som man er in tiltrængende i ær til at sikkre Skibene og deres Tange. ste Ved en saadan venskabelig Forstaaelse, et Laane og bytte, kunde da tvende store Riger og deres Under om saatter være hinanden til væsentlig Nytte; thi som me det er med Srikke, saa forholder det sig ligeledes med var Vare og Effekter; saaledes ansees Jernet hos og for det allevypperligste Metal, og haves liden eller om ingen Forraad af; heraf forfærdiges Halsbaand, som Armbaand og Livbaand, hvormed vi pryde vore Øyvigheds Personer, som udmærke sig og giør sig fortjent af Landet, til velfortjente Æreminde. Guldet derimod haves i Øverflødighed hos os, og er i Shadernes og Politiets Gjemme, hvoraf en stor Deel bruges til at belægge og forvare Arestanterne med. (Fortsættes. Til Forundring for enhver oplyst og veltænkende Mand lærer man i Bergenne Avis No. 51, af 17de December, de meest pøbelagtige og fornærmelige Udtryk, ei allene om en heel Nation, som har ligesangodt som nogen anden store og agtværdige Mænd at fremvise, men endog om Medborgere af denne Bye som formedelst deres Borgerskab have Krav paa samme Rettigheder som nogen indfødt Nordmand. Jeg opfordrer saaledes Forfatteren af denne Skamskrift: som endog fornærmer den norske Nation, der ikke søge Nationalaand i Had, ei heller Nationalsind i Forfølgelse, at overbevise mig en ulovlig Handling, og kan han ikke det, skal vor Grundlovs 5100 skaffe mig Ret imod indgroede Fordømme, blandede med Apind, Ondskab og Bagvaskelse Bergen den 22de December 1814. H. M. Glogau.