Viborger Samler, 1836-10-21
Vi vilde siger Kjøbenhavnsposten - til vore Læseres Opbyggelse gjerne meddele det Oehlenschlagerske Digt ved Universitetsbygningens Jndvielse), hvis det ikke var saa langt, men for dog ikke med fuldkommen Taushed at forbigaae et saa mærkeligt Product, ville vi korteligen søge at angive dets Jndhold, hvormed Læserne saa meget mere ville være tjente, som Digtets Form efter Kjenderes Mening skal være mindre heldig. Det begynder med et verfificeret Excerpt af Universitetsprogrammet. Deraf læres 1) at Tredie Christian Gaarden gav, 2) at "det forædlet Axelstad, 3) at "Fjerde Christian var ung, 4) at "Raas og Walkendorf, 5) at Universitetsbygningen er "Naturens Gjemmested." Medens vi endnu kaste et flygtigt, men "taknemligt Blik paa "Dig vor Tredie Frederik gribes vi af Recitativets vemodige Klagetoner. Der skildres der nu, hvorledes "Aandens Lys ofte blev forvandlet til en grusom jordisk Flamme, der "som Judas kysser Bielkens Kind." (NB. ved Jndas maa man her ikke tænke paa hans Forræderi, thi Flammen har aldrig hyklersk udgivet sig for Bielkens Ven og Discipel, men det, som Flammen og Judas have tilfælles, er de røde Haar; hvori Christus ligner en Bielke, vide vi derimod ikke. At Aandens Lys blev til en grusom jordisk Flamme vil vel neppe sige, at det er Professorernes Forelæsninger, som har sat Jld paa Universitetsbygningen, men er vel snarere en Allusion til at Oplysningen let kan lede til Revolution; dog er dette kun en Gisning, for hvis Rigtighed vi ikke kunne indestaae, men noget maa det jo dog betyde). Denne Tanke opsnapper Choret, og giver sig nu til at synge om "Lys, Flamme, Svovl, Fakkel, Stierne, Alterild, Gnist, m.m. Ved denne Leilighed gjør Choret den bemærkning, at Universitetsbygningens Brand var "til Naturens Tab hvilket er meget rigtigt, da den jo var "Naturens Gjemmested, saa at Naturen altsaa i Mellemtiden, har været huusvild og saa at sige ligget under aaben Himmel. Efter Talen" er det igjen Recitativet, der lader sig høre med et meget pænt Nummer. Paa god academisk Viis begynder det med et Citat af en ubekjendt, men ædel Digter", dette lyder saaledes: "J snæver Kreds indskærpes Aand og Sands", d. c. Studenterne have mest Gavn af Forelæsningerne, naar disse holdes hjemme i "Professorernes Kammer", spredt, omkring i mangt et Stræde." J Recitativet derimod, af en ikke blot ædel men tillige meget bekjendt Digter, menes, at den "tunge Pligt, at høre paa Forelæsninger kan " sig smykke Skjønhed, med din Blomsterkrands." Naar han i den Anledning fuld af Beggeistring om Studenten debiterer den Sætning: "Nu sidder han, hvor Høieloftet brammer," saa er dette vel sandt forsaavidt, at han var placeret høit, oppe under Loftet, men at han sad, er kun tildeels fandt. Hør nu Studentens Svar Frederik Du Dit Corps os kaldet har, Det er os den største Ære, Ja dit Corps det vil vi være; Aandens Kæmper, Himmel giv Kraften til et ædelt Liv, Efterat Studenterne have givet en Kieldermand om Stormgaden til Bedste, hører man med eet en Stemme, som man af den trykte Bog seer skal være fra Consistorium (NB. ikke Professorsamfundet men Bygningen) og hvori der siges, at dette er en gammel Grav." Det Hele ender med en Kehraus, hvori Digteren tiltaler Minerva, Apollo, Muserne og Kongen. Han siger: Det nye Kjøbenhavn. Det var hans Navn; Af Asken frem Han vinkte det igjen. Herved maa man ikke tænke paa Citadellet Frederikshavn, men det sees af Tharups Beskrivelse over Kjøbenhavn, at Egnen omkring Amalienborg m. m. kaldes Frederiksstad, som for Resten er opfaldt efter Frederik den Femte, og aldrig har været afbrændt. Skjænk Lærdom Aand! Det er vor Bøn! Ja det er, ved Gud, ogsaa vor Bøn Kiøbenhavnsposten No. 291 indeholder atter en lang Artikel over det mellem Banken og Finantserne verserende Spørgsmaal, hvori den, efterat have misbilliget Jnddragelsen af Hs. Maj. Kongens Autoritet i denne Sag, hvilken, som den mener, rettest burde afgjøres mellem Bankcommissairen, Finantserne og Kronjuristen paa den ene og Bankbestyrelsen paa den anden Side, og misbilligende omtalt Generalprocureurens afgivne Erklæring, lægger Bankens Jnteressenter Vigtigheden af det forestaaende Valg af tvende nye Bankrepræsentanter paa Hjerte. "Deri siger den til Slutning - vil Publicum see et Forvarsel for den Maade, hvorpaa dette Anliggende vil blive omhandlet, deels, fordi de nærværende Repræsentanter derved ville komme til at vise, hvad det er for en Aand, der besjæler dem selv, deels fordi tvende Mænds Argumenter og Stemmer letteligen kunne komme til at gjøre Udslaget i en Forsamling, der kun bestaaer af 15 Medlemmer.