Aalborg Stiftstidende, 1837-03-11
J Mangel af udenlandske Nyheder af nogen Jnteresse vil det neppe være trættende for Læserne at blive bekjendte med Hovedmomenterne i en Tale, paa hvilken de uafhængige Journalers lovprisende Benævnelse neppe er ilde anvendt. - J Lovgivnings=Materien maa man ikke altfor let og uden Nød foretage sig Forandringer og allermindst forsøge, paa at forandre saadanne Bestemmelser, som ere begrundede i Sagens Natur og altsaa beroe paa en vis indre Nødvendighed. Man maa ikke troe, at Lovgiveren har Ret til at give Love, som han vil. Gud selv, skjøndt Almægtig, formaaer ikke at afvige fra de engang for Naturen givne Love; forgiæves vilde han forsøge paa at mage det saa, at en Stok ikke havde to Ender; han har givet Verdens-Ordenen sit Charte og dette Charte formaaer han ikke at forandre. Endnu mindre kan menneskelige Lovgivere omforme Lovene efter Behag. Moralens Love, de Love, der beroe paa en ydre eller indre Nødvendighed, lade sig ikke saaledes omkalfatre. Til disse henhøre ogsaa Uadskillelighedsloven i Criminelsager. Ville De forsøge paa at forandre den, De ville ikke kunne at det; Udfaldet vilde hvert Øieblik tilintetgjøre Deres Bestræer delser og fremstille Deres nye Lov som uanvendelig. Det igsmaatte være saare ilde fat med Tingenes nærværende Til en stand, hvis man skulde føle sig foranlediget til at betræde en kelsaadan Afvei, som den nye Lov foreslaaer. Hvad er der da lelskeet, for at man skulde være betænkt paa at foretage en 3, saadan Forandring. Jeg seer aldeles intet Misligt ved at ge beholde den hidtil bestaaende Indretning. Man vil sikkre den eelmilitaire Disciplin, hedder det. Men Hærens Aand er beleldre end nogensinde før. Spørger kun de høiere Militairpertelsoner, om Soldaten nogensinde har været villigere og lydilelgere end netop nu. Forholdsviis taget forekomme langt de færre Militair=Forbrydelser, end andre. Soldaten har desue den ingen Aarsag til at være utilfreds. Har han ikke igjen i erholdt sin Nationalfane tilbage, Tænker man maaskee paa kelat røve ham den eller paa at indføre privilegerede Soldater, Gives her Schweitzere, gives her Gardere? Neil Hver Soludat er Franskmand, hver Soldat hører til Kongens og Fætildrelandets fælles Garde. (Brave fra alle Sider.) Enkelte 5 Utilfredse gives der i Armeen, som i alle andre Stænder. Overalt seer man Middelmaadigheden træde frem med ufor af skammede Fordringer, men, da dette er Tilfældet i alle Stænder, kan det ikke foranledige nogen speciel Bebreidelse mod Militairstanden. Har ikke Kongen selv sagt os, ved Kam 3 renes Aabning, at Armeens Troskab og Hengivenhed, ved os Attentatet i Strasburg, var bleven sat i et endnu mere glimrende Lys. Hvorfor altsaa udøve ufortjent Haardhed mod se Militairstanden, Eller vil man paastaae, at Jurien mistelkjender sin Pligt? Jurien bestaaer af Vælgere; Vælgerne 1 maa jo dog vel, i dette Kammers Øine, ansees for at være tilbesjælede af en god Aand, da Kammeret selv er Resultatet og af deres Valg og vist neppe vilde ønske, at der med Føie ge kunde udsættes noget paa den Aand, der besjæler det Mende - siger man - Frifindelses=Kiendelsen af Juryen i Straf burg. Denne Frifindelses=Kjendelse hører til Undtagelserne at og fra disse lade Regler sig ikke abstrahere. Denne Kjenredelse lader sig ikke retfærdiggjøre, men den er forklarlig derer af, at der fra Regieringens Side var gaaet en Handling, ok forud, der havde gjort Brud paa Undskilleligheds-Principet. sit Vil man nu, fordi Regjeringens første Uret havde foran de lediget Jurien til en Uret Nr. 2, forplante denne Uret i den er Uendelige og gjøre den til Lov og Regel, Det vilde relvære en synderlig og eventyrlig Maade at hjælpe sig paa e. Jeg er og var stedse Ven af Orden, en ivrig Forfægter af r. at anvende Straf, hvor den er fortjent og Hader af at lade den begaaede Forbrydelse ustraffet. Men jeg vil ikke, at man skal støde an mod de Grundbetingelser, paa hvilke en godt Justitses Haandthævelse er grundet. Jeg vil fremsætte nogle af de Misligheder, som kunde blive følge af den nye Lovs Antagelse. Procesformen for Krigsretterne er hurtig og Dommen fældes snart. Antag nu det Tilfælde, at Defenfor foren Civilperson, der er Deeltager i et Complot med en Militairperson, som Krigsretten allerede har dømt til Døden, forlanger Opsættelse af Dødsdommens Fuldbyrdelse, fordi den Dødsdømte endnu maa give fornødne Oplysninger i Sagen imod hans civile Medskyldige. Da maa altsaa den, allerede til Døden dømte Militair, ifølge Disjunctionsloven, endnu opbevares og holdes i Live, maaske i mange Maaneder, Er det ikke en frygtelig Grusomhed. Hvad vil det blive for et Vidnesbyrd, en saadan dødsdømt Forbryder kan nedlægge for Retten, Kan det ikke falde en Usling, som saaledes har den uundgaaelige Død for Øine, ind, ved sine Udsagn, at rive en Uskyldig med sig ned i Graven, (Sluttes i næste Nr.)