Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1841-04-19
Videnskabelighed. (Slutningen af Prof. Dr. Forchhammers videnskabelige bemærkninger i Anledning: af Jordskjælvet; see S. 270.) J dette Aarhundrede have vi sporet tre Jordskjælv, nemlig i Aalborg 1815 den 28. Decbr., i Kjøbenhavn 1829 den 18 August og nu den 3 April iaar. Dette sidste synes at have været det stærkeste, som Man hidtil hos os har lagttaget. Det er især den nordlige og østlige Deel af Danmark, som føler disse smaae Jordskjælvstød, som en Paamindelse om, at de Kræfter, der have givet Danmark dets Form og bestemt en stor Deel af dets naturlige Forhold, omendskjøndt for nærværende Tid hvilende, dog ikke ere fuldkommen undertrykte. J den anførte Deel af Danmark er det atter især den vestligste og den østligste Deel, Omegnen af Liimfjorden og Bornholm, hvor disse Bevægelser forekomme. Paabegge Steder seer Man tydeligen, at Aarsagen dertil staaer i Forbindelse med de fastere Steenarters Beliggenhed nær under Overfladen. J Jylland er det Kridtformationens Steenarter; paa Bornholm er det de saakaldte Urbjerge. Paa den anden Side staae vore smaae, saa at sige uskyldige, Jordskjælvstød i nøie Forbindelse med lignende, der næsten hvert Aar føles i Norge og Sverrig, snart paa det ene, snart paa det andet Sted, og begge høre, sammen med et Phænomen, som hos os ikkun har tiltrukket, sig liden Opmærksomhed. Jeg mener hermed den langsomme Hævning, som den skandinaviske Halvøe og endeel af Danmark, navnligen den nordlige Deel af ene, Jylland og Bornholm har liidt og lider endnu i dette Øieblik. Det er nemlig ved en Række af Kjendsgjerninger bleven fuldkommen afgjort, at Sverrig og Norge, stige langsomt og regelmæssigen; i ældre Tider udtrykte Man det saaledes, at Man sagde, at Vandet aftog. En Eftermaaling af Mærker, som Man omtrent for et Aarhundrede siden havde indhugget i Klipperne paa forskjellige Steder af de svenske Kyster, have viist, at disse Mærker, som dengang laae i Vandspeilets Middelhøide, nu ere høiere, og da de paa enkelte Steder ere 4 til 5 Fod, paa andre Steder ikkun 12 Fod over Vandets nuværende Middelstand, følger deraf, at det ikke er Vandet, der aftager, men Landet, der stiger. Denne Hævning har forandret Landets Tilstand paa en høist paafaldende Maade; den har gjort Kolindsund til en Jndsøe og Rougsøe til en Deel af Fastlandet, der har tilstoppet de mange Forbindelser, som Liimfjorden i ældre Tider havde med Vesterhavet og gjort Holmene i denne store Fjord til Halvøer. Den har hævet den Vig, som gav Visborg (Vigsborg), hvor efter Sagnet en Nissekonge har regjeret, sit Navn, og forvandlet den til en stor Slette, og Faarene græsse nu i Borgens Grave og Nissekongens Baads=Havn. Den har udslettet den Charakteer, som Danmark havde i allerhøieste Grad i ældre Tider, hvorved de gamle Nordboers Vikingelig blev bestemt, idet talrige smaae Fjorde og Sunde overalt gjennemskjar Kysterne og tilbød Sørøverne en sikker Tilflugt. Vikingeborgene ligge nu ikke længere ved Havet, men hist og her viser et Skibsanker, fundet i Enge eller Tørvemoser, de gamle Forhold. Man maa tænke sig denne Hævning frembragt derved, at Jordskorpen spændes og trykkes op fra Jordens Jndre, sandsynligviis ved Vanddampe og den forhen omtalte Kulsyre; men da Jordskorpen ikkun har en ringe Elasticitet, brister den snart paa et, snart paa et andet Sted, og de derved fulgte Bevægelser ere Jordskjælvet. J Almindelighed vil Man derfor forgiæves vente, at disse smaae Jordskjælvstød, skulde staae i Forbindelse med Jldudbrud eller voldsomme Jordrystelser paa andre Steder og Jordskjælvet