Corsaren, 1844-05-10
En ny videnskabelig Høiskole. Vi have sjunget om Normans Stok, ikke engang om Leerbecks Stok har vor Musa været taus, og disse ere vel, noget nær, de mest ophøiede Gienstande (indtil Knuten kommer i det egenlige Danmark). Anderledes er det i det udstrakte danske Riges fjerne Bilande; dog ville vid ikke synge om Hekla eller Geiser, nei, vi ville synge med Islænderne om Naade, Viisdom og Retfærdighed. Det er dog et mærkeligt Land dette hersens Jsland: Naar vi have en haard Vinter, har det en mild, naar vi have en tør Sommer har det en vaad, og naar Naaden regner ned paa Jslænderne i Strømme, nyder det egenlige Danmark ikke meget mere Naade end den, som accurat er nødvendig til huusbehov. Her tale vi ikke om, at Jslænderne have faaet Althing, samt et nyt Reskript, der befaler, at der skal tales til dem i deres eget Sprog, men snarere om det: at Reskriptet uanseet kunne Islænderne gjøre sig Haab om at faae en Sysselmand, som er udmærket ved store Forbindelser, og som ledsages af Naadens Dug, overalt hvor han færdes mellem Wandsbeck og Hekkenfjæld. "Min Mand kan blive Muselmand*) paa Jsland", sagde en Cancelliraadinde forleden Dag, i sin Glædes Ruus over hendes Mands Forfremmelse. Nu siger man, at en Boghandlers Frue i Roeskilde har lignende Udsigter, men herved er dog en Hage. Det er nemlig begribeligt, at ikke enhver Boghandler i Roeskilde er i Besiddelse af saameget Jslandsk, som det ovenberørte Reskript fordrer, eller som der maatte behøves til at dømme en islandsk Tyv efter Jernsiden og Graagaasen. Boghandler Veder kan altsaa kun blive en Muselmand eller en Sysselmand in partibus, indtil han har faaet det fornødne Qvantum Jslandsk til Livs. Men nu siger man, at Jslænderne - netop disse taknemmelige Jslændere, som regelmæssig hvert Halvaar løbe ud paa Amalienborg for at sige, at de habe faaet Noget at takke for - vægre sig ved at meddele Boghandleren de Par Mundfulde Islandsk, som Veder behøver til at opnaae Muselmands Embedet. Ja, Veder og hans Apostle have hanket paa en heel Mængde islandske Døre i Kjøbenhavn, men forgjæves. Da opdager Beder pludselig Sandheden af Ordet, at det, man søger ængstelig efter, ligger undertiden nærmere, end man formodede. Veder faaer nemlig den heldige Jdee at gaae til Bidstrup, hvor der naturligviis tales alskens Tungemaal, og navnlig taler en af dette berømte Akademies mest udmærkede Medlemmer Hr. C. D. Kühnel Jslandsk bedre end nogen islandsk Rype. Hvad Hr. Beder altsaa vilde have erhvervet sig med stor Møie og mange Bekostninger, opnaaer han nu ved magelige daglige Spadsetoure, og efter nogle Ugers privatissimum hos Professoren paa Vidstrup, venter han at blive qvalificeret til hvilketsomhelst islandsk Embede han maatte attraae. Hvo kan nu negte at vi ere et Folk, som gjør store Fremskridt i alle Retninger? Andre Steder ere Professorerne undertiden store Daarer - her er det netop omvendt. Andre Steder, bliver Folk gale paa de lærde Stiftelser - her blive de omvendt, lærde paa de gale Stiftelser. Gud veed, om man ikke snart for at give Bidstrup mere Anseelse vil anvise noget af vort forstyrrede Underviisningsvæsen et særegent Contoir paa Vidstrup - idetmindste til Udfærdigelse af Attester og Embedsduklghed.