Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1815-05-25
Som et karakteristisk Træk af den bonapartiske Aand tjener, at han ved Cauliceurt har ladet den af ham selv saa høilig forhaanede og fredløs erklærede Hertug af Ra ausa, Marskal Marmont, gjøre Forslag til igjen at tage sit Partie. Hertugens Svar herpaa er saare interessent Bonaparte - skriver han blandt andet - tænker at vinde mig tilbage ved hykkelske Løfter. Jeg har lært for vel hvorledes han veed at forene Foragt og Gunstbeviisninger, til et forundres over hans sidste Budskab. De veed min Herre, med hvilken hengivenhed jeg har tjent Bonaparte, saalænge hans Skjebne var forenet med Frankerigs. I flere Aar dulgte jeg ikke for mig selv hans Uretfærdigheder, hans Daarskaber, hans Ærgjerrighed og Forbrydelser; men han var Statens Chef og hans Lykke syntes mig fordeelagtig for Frankerig. Uden Pral tor jeg sige, at nogle Hædersdage maasker vil bevere mit Navn for Historien. Da ved Bonapartes Ubrsindi hed Paris var uden Forsvar, ilede jeg til for at dække Hovedstaden, og da jeg faae et det vilde være ude med Verdens første Stad, underhandlede jeg for at redde den. De aflierede Souveræner tilsidesatte en billig Hævn for en langt reenere Ære. Jeg udforskede deres Tanker, jeg vovede at at sige, at en Familie til hvis Navne er knyttet Aarhundredes Hæder, ønskedes almindelig tilbage i Frankerig. Af det Svar jeg fik, saae jeg, at jeg ikke havde kapituleret med vore Fjender, men med vore Befrier Jeg begik dengang en uhyre Fril, og det er den eeneste jeg har at bebreide mig. Jeg havde den Svaghed at sikre Bonapartes Liv; jeg afvristede hans Fjender Løvtet, og opofrede saaledes mit fødelands Jnteresse en ikke udslukt Følelse af gammelt Venskab. Dette er den eneste Uret, som min Bevidsthed tilregner mig. Fra dette Øieblik erkjendte Frankerig i Ludvig sin Fader, sin Redder. Ludvig beskyttede Landet for de sædvanlige Følger af en Erobring og for en Deeling, hvortil 20 Aars Udplyndring berettigede Magterne. Navnet Ludvig formildede dem. Uindskrænket har jeg offret mig denne sande Souversins Forsvar; jeg har æret ham i hans Lykke og vil være ham troe i Ulykken. Og skulde den imod Forventning vedblive, da skal mit Liv ophøre ved hans Side, og jeg ansee det for et Held at lade min sidste Blodsdraabe flyde for ham. Dette min Herre, er min Tænkemaade og min Retfærdiggjørelse. Ludvigs korte Regjering har været Gienstanden for vor Beundring, Kjærlighed og Taarer. Med min Karakteers hele Frimodighed siger jeg Dem, jeg har hverken søgt eller ventet at erholde Bonapartes, eller Deres eller de med Dem ligetænkende Menneskers Bifald. Jeg studsede, det tilstaaer jeg, over at høre den ulykkelige Hertug af Enghjens Ungdomsven gjøre mig Bebreidelser over at have forladt Bonaparte for en Bourbon. Jeg undskylder dem som have beuntret denne blodtørstige Helt indtil Ludvig AVIIldes Regjering; men jeg troer at Historien vil billige, naar jeg giver Enhver, der har forladt Kongen for at holde med Bonaparte, til Priis for Foragt og Forhandelse. Jeg erklærer Dem, at Fædrelandets frige Fiender i min Øine hverken fortjene Medlidenhed eller Tilgivelse, og jeg er af den Mening, at Nationen, for at undgaae evig Bebreidelse, for evig ber udstøde dem af ti Skjød. De seer heraf min Herre, hvad Haab Bonaparte kan have om at faae mig forført. Siig De Hertugen af Enghjens og Pichegrus Morder, hele Enropas Rolighedsforstyrrer, ham, der har badet Frankerig i Blod og Taarer, Folkerettens og alle Traktaters Overtræder, Meeneederen, det troløseste og strafværdigste Menneske, sig ham, at den Eed, jeg her svoret min Konge, om faa Dage vil blive beseglet med Forrædernes Blod; at intet Samfund mere har Sted, imellem mig og mit Fødelands Plageaand; at min Arm snart skal bære Liliernes Fane ind i Hovedstaden; at mit Liv fremdeles skal være ofret til at samle troe og vildledte Undersaatter omkring den; sig ham fra mig og fra hele Europa, at det Blod, som uses af Morderne, vil komme over deres egne Hoveder og at Retfærdighedens Dag nærmer sig.