Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1835-04-15
Fædrelandet. Hr. Oberst v. Brocks Par Ord angaaende Nødvendigheden af en almindeligere Værnepligt o. s. v. recenseres i sidstudkomne 2det Hæfte af Maanedsskrift for Literatur, hvorved Recensenten begynder med følgende Anmærkning, som desværre har megen indre Sandhed: "Der gives i det læsende Publicum Mange, som holde det for afgjort, at enhver Skribent har og maa have et egoistisk, eller dog et i personlige Lidenskaber begrundet Formaal, naar han meddeler Publicum sine Meninger, og i Særdeleshed naar disse staae i nogen Forbindelse med offentlige Anordninger, med enkelte Borgeres eller det hele Samfunds Jnteresser, kort sagt: med Noget af alt det man pleier at indbefatte under den meget omfattende Benævnelse: det Bestaaende. Den, der yttrer sig i Medhold af det Bestaaende, staaer Fare for at blive udraabt som servil; den derimod, som finder noget at udsætte paa det Bestaaende og vil endog gjøre Forslag til dets Forbedring, udsætter sig for at blive stemplet som et uroligt Hoved, en Utilfreds (Jldesindet), der angriber det Bestaaende, enten for egen Fordeels Skyld, eller af personligt Had eller Avind, eller af Standsnid, eller idetmindste for at tilfredsstille en Ærgierrighed der vilde, hvis den fik Spillerum, blive ligesom Pengegierrigheden en Rod til alt Ondt. De Skaansomste iblandt hiin Klasse af Læsere vil i alt Fald bortlægge hans Skrift med et ynkende Smiil over den Daare, som giver sig af med det, der ikke kommer ham ved," og spilder den ædle Tid med Noget, som dog Jntet hjælper; men langt snarere skader." Ved hiint Bestaaende, som visse Folk ville skal være et Noli me tangere, forstaaes mangen Gang enten kun en gammel og indgroet Nesas, hvorpaa Brugnyderne ordentlig troe sig at have faaet Hævd, glemmende den umodsigelige Sandhed: at 1000 Aars Uret danner ikke et Øiebliks Ret; eller i lidt bedre Tilfælde en egoistisk Slendrian, som de ansee det for en Capitalforbrydelse at ændse. Herom siger Nordal Bruun, og Hvo tvivler vel paa, at han var Conservativ, etsteds saare smukt: "Den er Fædrelandets og Statens Fjende, der leder ængstelig efter uædle Bevæggrunde hos den Mand, som dog virkelig har udrettet Noget for det Almindelige." (Jvs. Av.) Alciden Rappo, som i denne Tid gjæster Kjøbenhavn, er en vidunderlig, Mand. Hans Styrke er ligesaa ubegribelig som Bosco's Finger-Magie. Den prægtige Eqvipage, hvori than kjører omkring i Staden, er - sige russiske Blade – en Præsent fra Ruslands Selvhersker, fordi han (d. v. s. Rappo) en Dag paa Gaden i Petersborg, med sine stærke Arme har elstandset Keiserens fiirspændte Eqvipage, med hvilken Hestene løb løbsk, ved at gribe fat omBaghjulene. Heri Landet skal han især i Flensborg have forbauset ved improviserede Kraftkunster. Een saadan Flensborgsk Mirakelhistorie, ville vi give vore Læsere til Bedste. En Bonde kjørte med et Læs Tørv, der var forspændt med Stude, forbi det Anberge, hvor Rappo logerede, Bonden vilde holde, og da Gaden gaaer steil nedad Bakke, lagde han en Hæmmer (Hemmschub) under det ene Hjul. Nogle, der kom til i det samme, meente, at de to Stude nok kunde holde Vognen tilbage uden denne Hielp, især hvis Bonden tog en Haand i med, for at Vognen ikke skulde løbe over paa Studene. "Ja," sagde Een: "dersom han havde Rappo's Kræfter, saa kunde han alene holde den nedrullende Vogn." Man discurerede frem og tilbage, Rappo kom imidlertid selv ud og - hvor forstenedes man, da han kom med følgende Proposition: "Hvem af dHr. her har Lyst til at vædde 50 Rth. imod 10, at jeg tager Vognen med det hele Tørvelæs paa Ryggen og bærer den hen til Theatret?" (en Distance af omtrent 1000 Skridt.) Flere, der ansaae dette for en Umuelighed, væddede med ham, og Rappo udførte nu virkelig dette mirakuløse Kraftstykke, til ikke liden Moro for de tilstrømmende Flensborgere. Men Jngen - saa slutter Historien var gladere end Bonden, hvem Rappo af sin Gevinst betalte Tørvenes tredobbelte Værdie, hvorimod Resten af Gevinsten offereredes Bachus i brusende Champagner, i et lystigt Selskab, hvori samtlige Tilstedeværende deeltoge.