Ribe Stifts Adresseaviser, 1828-08-15
(Slutningen af Portens Manifest.)Men Rusland tog aldrig Hensyn derpaa. Jo mere forekommende og forsonlig Porten viste sig, deste tydeligere beviste Rusland, som bekjendt, sin kolde og fiendtlige Opførsel. Ganske øiensynligt er det, at den høie Port nødvendig maatte bekjendtgjøre og indprænte Muselmændene alle disse Kjendsgierninger, som viste et naturligt Fyenskab, for derved i deres Hjerter at vække og vedligeholde Spiren til deres Jver for Jslam. Jøvrigt kan den Bebreidelse, at Forliget i Akierman ikke blev sluttet uden Reservation, aldeles ikke være sand. De ubetydelige Ting, som man bestræber sig for at fremhæve i hiint Manifest, som Porten ved forskjellige Omstændigheder saae sig nødt til at udbrede i sit velbeskyttede Gebeet, ere Sager, som blot have Hensyn paa det Jndre, og ikkun angaaer Porten. Det var unyttigt at vise, at det Sprog, som en Magt forer mod sit Folk og sine Undersaatter, hverken kan eller bør være nogen Ginstande for Strid for andre Magter. Desuden i Betragtning af, at Storveziren umiddelba efter Gesandtens Afreise henvendte sig med en officiel Skrivelse til Premier-Ministeren ved det Russiske Hof, og heri klart udtrykte sig, at den høie Port ikke fjernede sig fra sit sædvanlige gamle System, at den var ængstelig bekymret for at vedligeholde Freden, at Hofferne kun turde skienke Conventionernes Ord og de officielle Meddelelser Opmærksomhed, da disse alene fortjene at bemærkes - i Betragtning af alt dette vilde - forudsat, at det Russiske Hof virkelig deelte samme Ønske og Fredens Vedligeholdelse og befæstelse mellem begge Hoffer, som det udtrykker i sit Manifest - blot ovennævnte officielle Brev fra Storveziten have fortjent at modtages i diplomatisk Form. Men selv da, naar Jndholdet af ovennævnte Manifest fra den høie Port havde foranlediget endnu nogen Tvivl, og Mistanke hos det Russiske Hof, vilde, naar dette Hof havde skrevet til den høie Port og forlangt Oplysninger af den, enhver Mistanke yderst let være løst, da Veien til Meddelelse aldrig var lukket mellem Hofserne. Man da det Russiske Hof ikke skjænkede alle disse Betragtninger nogen Opmærksomhed, og selv maaskee paa ingen Maade ønskede at erholde de Oplysninger, som de, endnu for Øieblikket hos Porter, værende, Gefandter fra venskabeligsindede Magter have maattet give det, efterat de med Nøiagtighed havde undersøgt Tingenes sande Tilstand, hvorimod det Russiske Hof endnu gjør hiint Manifest til Hovedgienstand, for sin Klage - saa giver alt dette Grund og Ret til at troe, at det blot skeer, for at finde et Paaskud. Efter det Axiom, at de opgivne Sætninger i sig selv ogsaa indeholder Beviserne, er det af det hidtil sagte øinsynligt, at Bebreidelsen for at have sluttet Forliget til Akierman i den Hensigt at bryde og tilintetgjøre, det, nødvendig maa falde tilbage paa den, som erklære. de Krigen. Hvad de Handelsfartøier angaaer, hvis Ladninger bleve tagne i Beslag, saa er det Sandhed, at der, lovet være den Almægtige, findes i det Ottomanske Riges velbeskyttede Lande tilstrækkeligt Korn til at forsyne denne Hovedstad, men at - formedest den, mod Fred og Venskab befalede, og endnu vedvarende, Blokade, som havde til Hensigt at forhindre Tilførsel af Levnetsmidler til de paa Morea værende Muselmanske Tropper - i den sidste Tid det for Hovedstaden bestemte Korn maatte fra visse Steder i Rumelien sendes til Morea, saa at der opstod en Mangel paa Levnetsmidler i Hovedstaden, hvorved Porten saae sig nødt til at raade Bod paa denne Mangel. Ligesom den har gjort det hos Venskabelige Magters Kjøbmænd, saaledes har den ogsaa hos Russiske Kjøbmænd kjøbt Korn til løbende Priser til Underholdning for Guds Børn, denne Hovedstads Jndvaanere, i det den efterhaanden betalte den lovmæssige Værdie, saa at man selv i denne Henseende ikke med Grund kan beklage sig over den høie Port, i Betragtning af, at hiin Forholdsregl var bleven nødvendig ved Blokaden. Naar man betænker de uberegnelige skadelige Folger, som den Græske Jnsurrection havde for den høie Port, en Jsurrection, som forlængedes ved den Beskyttelse og Hielp, der fra Begyndelsen blev tilstaaer Rebellerne, naar man fornemmelig betænker det Tab, som under Venskabs Maske bibragtes den ved Catastrophen ved Navarin, og saamange andre Tab, der opstode af andre Aarsager, saa maa man tilstaae, at den høje Port alene har en sand og ubestridelig Re til at klage, og at de andre Magter hverken have lidt noget Tab, eller have Fordringer at gjøre gjeldende, da det tvertimod er almindelig bekjendt, at Fordelene og Gevinsterne af deres Handel vare langt betydeligere, end fordum. At den høie Port skulde have ophidset det Persiske Hof mod det Russiske, er en beskyldning, som mangler al Grund. Det er en øinsynlig og tilfulde beviist Kjendsgierning, at det aldrig har været Portens Vane, at ophidse een Magt imod en anden Det er saa langt fra, at Porten har ophidset Hoffet i Jran, da dens egne indre Anliggender og Statsforanstaltninger fordrede dens hele Opmærksomhed, og da den stedse af Naturen har været tilbøielig til Neutralitet, at den ikke engang har bekomret sig om at opsøge Grundene til Oprindelsen eller Slutningen af Krigen eller Freden imellem Hofferne i Jran og Petersborg. Ogsaa vare de foregivne Krigsrustninger, af den høie Ports Pascha intet Andet, end Foranstaltninger, som enhver Magts Grændse-Befalingsmænd maae tage, naar to Nabomagter ere i Krig. Den Forudsætning, at disse foregivne Rustninger skulde være foretagne i nogen fjendtlig Hensigt imod Rusland, er ligesaa ugrundet, som alle de andre. Den Beskyttilse og Medlidenhed, som Rusland affecterer for de ulykkelige Undersaatter i Moldau og Wallachiet, har ingen anden Hensigt, end at foranledige Stridigheder, og opvække Klager imod den høie Port. Et saare klart Beviis paa, at Ruslands sande og egentlige Hensigt aldeles ikke er at beskytte Fyrstendømmerne, men derimod at finde et Paaskud til en Krigserklæring imod den høie Port ligger baade i Ypstlantis Jndfald, og i de Russiske Troppers nærværende Jnvasion i begge Provindserne, hvorved Conventionerne uretfærdigen ere brudte. Af begge disse Kjendsgierninger kan man slutte, hvormeget de ulykkelige Jndvaanere i hine to Provindser ere blevne undertrykte, og endnu skulle undertrykkes. Rusland, som giver sig Udseende af at tage Jndvaanerne i de nysnævnte Provindser under sin Beskyttelse, er selv den, der paa enhver Maade styrter dem i Ulykke, imedens den høie Port derimod aldrig tillod, at dens Undersaatter, imod den hellige Lov, lede den ringeste Undertrykkelse eller Uret. Den har stedse Omsorg for at Beboerne og Undersaatterne i hine to Provindser, under dens retmæssige Regjerings heldige Auspicier, kunde nyde den Lykke, som Rolighed og indre Tilfredshed skienke. Skjøndt Porten havde Kundskab om Ruslands Forberedelser til at falde ind i begge Provindser, og skjøndt det havde været en let og nyttig Sag, stedse at lade Musselmanske Tropper marschere derhen og indrykke deri, saa holdt Porten det dog ikke for passende at gjøre dette, og det blot for at ikke de arme, ulykkelige Undersaatter skulde blive mishandlede og traadte under Fødder. Skulde de ovennævnte Jndvaanere siden, ifølge de fremtidige Begivenheder, til hvilke Ruslands troløse og voldsomme Forhold kunde give Anledning, komme i Ulykke og Fare, saa vilde stedse Rusland alene være den sande og egentlige Anledning, dertil. Naar man nu sluttelig overveier, hvorledes Rusland vægrer sig ved at anerkjende Portens høieste Rettigheder og retfærdigste Klager, der ere saa klare, som Solens Lys; hvorledes det fremdeles paa utilbørlig og modsigende Maade besvarer den høie Ports nødvendige og loyale Skridt, idet det alene støtter sig paa en Række af ugrundede Beskyldninger; og naar man endelig, ifølge de forudskikkede Betragtninger, veie med billighedens og Sandhedens Vægtskaal. Ruslands Jndiscretion i at bruge saadanne Beskyldninger som Grund for en uretfærdig og ufornøden Krig, saa maae man sikkert tilstaa, at Jngen kan forekaste den høie Port, at have fremkaldt denne Krig. Lovet være den Almægtige. Den høie Port og den Muselmanske Nation, som i et hvert Anliggende stedse sætte deres Tillid til den Høiestes Kraft og Magt, ruste sig til Forsvar efter den hellige Lovs Forskrifter. Ligesom de ere fri for Uenighed og Ulykke, saaledes ville de ogsaa være frie for al Ansvarlighed for Kjendsgjerninger, som nu og i Fremtiden ville forstyrre mange Folks Lykke, og som muligt ville ryste Grundpillern, for hele Menneskeslægtens Rolighed. For at dette kan komme til hele Verdens Kundskab, har Porten ilet med at bekjendtgjøre nærværende sanddrue Manifest. Constantinopel, den 4de Junii 1828. VEn TSum.