Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-09-21
Om Shakespears Sørgespil paa det danske Theater. Hele Verden er en Skueplads siger Shakespear; man kunde maaskee vende Sætningen om og sige: hele Skuepladsen er en Verden; thi evig Omvexling er den førstes som den sidstes Lod. Jeg har nu kjendt vor Skueplads i tredive Aar, men hvilke Revolutioner i Smagen har man ikke oplevet i den Tidspunkt, Endnu for ti til femten Aar siden syntes man at have antaget den Grundsætning, ikke at opføre Stykker af Schiller, Shakespear o. s. v., for ei at faae Folk til at vrage den lette Føde fra Frankrig og Tydskland, som man, uden stor Anstrængelse, kunde forskaffe dem. Midt i en Tidspunkt, hvor Guillotinen var i Frankrig, som det den Gang kaldtes, permanent, og da Strømme af Blod fløde paa Tydsklands og Jtaliens Slætter, kort, da man i Frihedens Navn slagtede og lod slagte Mennesker i Tufindetal, i denne blodige Tidspunkt var man hertillands saa superfølsom, at Kratters Sammensværgelse imod Peter den Store, et fra Theatereffectens Side ikke forkasteligt Stykke, som fuldkomment kan sættes ved Siden af de meest beundrede Kotzebneske tragicomiske Skuespil, blev udpeben, efterat en satirisk Opmuntring dertil havde været indrykket i Adresseavisen *), blot fordi der *) Denne vittige Satire findes i Kjøbenhavns AdresseContoirs Efterretninger for 1797, No. 22, den 25 Januari, og lyder saaledes: "En af Dramaturgiens Dyrkere udsætter herved en Præmie af 30 Rdlr. for en Fortsættelse af Tragvedten Sammensværgelsen imod Peter den Store. J denne Fortsættelse skal Fyrst Serdjukow, og hvilke andre af det første Stykke Forfatteren maatte finde for godt, sammensværge sig paa ny imod Caren. Devis Planer Fal forulykkes paa en Maade, der ev fortælles deri om Radbrækning. Ru derimod er man saa vant til Blodsudgydelse paa Skuepladsen, at naar et Sørgespil skal gjøre Virkning, maa i det mindste tre, fire Personer slaaes ihiel, ja man hører med største Ligegyldighed Skraalet af en ulykkelig Olding, som Øinene stikkes ud paa bag Scenen. Shakespeors Sørgespil begynde at høre til Dagens Orden, og ligesom man i Læge endnu mindre sandsynlig end den, som Krafter har udfunden. De Sammensvorne skal stilles for Retten, og de beskikkede Dommere over Liv og Død, om hvis Redelighed og Duelighed Forfatteren i Forveien skal underrette Læserne, bor vises os lige saa ukyndige i alle de Former, hvilke Retfærdighed og Menneskelighed tilsige, som de Krattiske. Ogsaa disse Dommere bør Czaren dictere den Dom, som han allernaadigst vil have afsagt. Men vil Forfatteren fortjene Præmien, maae Dommerne flittigen benytte sig af de engelske Love om Majestætsforbrydere og adskillige af de tyrkiske *) maatte han ei heller lade ubrugte. Disse Dødsdomme som Fæstember, Hustruer og Mødre bør, bonfalde Czaren om at underskrive paa hans Vegne, maae Forfatteren for alting lade exequere paa Scenen, og paa det saadant kan vorde saa, naturligt som muligt, raader Præmiens Udsætter ham at gjøre sig bekjendt med Mester Samsons og hans Staldbrodres Manerer. Blodige Hoveder paa Fade og Hierneskaller i Form af Drikkebægere anbefales Forfatteren til velbehageligt Brug. Dersom en saadan Tragvedie virkelig vorder skreven, og fra Moralitetens og Sandsynlighedens Side erholder lige saa store og mange Skjønheder, som hiin af Kratter, tvivler man ikke, at den jo af vor Theater-Direction vorder antagen. Thi skulde den ikke vise at den ved denne Leilighed, som ved enhver anden, anseer dette for sin vigtigste Pligt at skaffe Theatercassen, saa megen Jndtægt som mueligt? Og hvo der kjender det danske Publicums Smag, han har og Grund til at holde enhver Opførelse af en saadan Tragvedie for en sand Finants-Operation. Skulde denne Formodning realisere sig, agter Præmiens Udsætter, som den, der har været lykkelig nok til at skaffe Theatercassen en saa betydelig Jndkomst, at anmode Theater-Directionen om at opføre denne Tragede en Gang om Aaret til Fordeel for de fattigste og dueligste Skarprettere."*) Til Beroligelse for de Svagelige anmærkes af her blot tales om Loves æsthetiske Brug. konsten nu helst fordriver Gift med Gift, saaledes synes man ogsaa paa Skuepladsen at ville fordrive Sorg med Sorg, ved ideligen at give os Sørgespil til Recreation og Restauration i en Tidsalder, hvor man hverken behøver en Aristoteles eller Lessing, til i det virkelige Liv at lære at kjende det Sørgeliges Natur. Langt være det fra mig, at miskjende den udødelige Shakespears store Skjønheder; men om denne Digterkonge, hvis han levede nu, og levede iblandt os, vilde have skrevet, som han skrev for sit Lands Theater, synes ikke at være aldeles afgjort. Men antaget at hans Stykker, saaledes som de ere, i alle Henseender kunde være passende for vor Skueplads, eier da denne et Ensemble, der kan give disse Stykker, som de bør gives Lad end Hovedrollerne, som jeg ikke vil nægte, efter Omstændighederne, gives godt, det Hele vil, paa den Fod, Tingene nu staae, ikke kunne gives saaledes. som saadanne Sørgespil bør gives, naar de skulle kunne sees med Deeltagelse, Vi have nyligen seet Kong Lear, og det kan ikke nægtes, at Hovedpersonerne udførte deres Rolle saa godt, som vi, der efter to hundrede Aars Forløb, nu første Gang see shakespearske Sørgespil paa Dansk, ere berettigede til at fordre; men man maa beklage, at disse Konstneres kjendelige Flid og Studium skal være anvendt paa et Stykke, der, med al sin Fortræffelighed, dog vil blive henlagt. Det giør, i egentlig Forstand ikke hvad man kalder Lykke; Mængden glider bort over de skjønneste Steder, uden at fatte, for ei at sige forstaae dem *), og kun enkelte paafaldende Situationer gjøre, i Forening med den udvortes Pragt, et løseligt Jndtryk paa den; men et Jndtryk, som store Balletter ogsaa gjøre. For hvem opfører man altsaa shakespearske Stykker, For Kienderen; han ønsker enten at see dem til lede, som de i det Hele maa spilles, eller ogsaa 1) Lichtenberg fortæller, at naar Garrick fremsagde den berømte Monolog i Hamlet, saa reciterede han den temmelig sagte, men der herskede en Taushed i hele Huset, saa at man vilde kunne hørden Knappenaal falde. - Hos os er det ganske anderledes. Kun saare saa synes at lægge Mærke til den, og den gjør saa godt som aldeles intet Jndtryk paa Mængden. aldeles ikke at see dem opføre, for i det mindste, uforstyrret at nyde den Glæde, deres Læsning yde ham. For den store Hob, Den bryder sig ikke om, enten man giver den Johanne Montsaucon, eller Kong Lear. Kotzebue er dens Mand; han taler desuden ikke paa Vers, og trækker Handlingen ikke saa langt ud. Hvor Shakespearske Stykker skulle gives, der maa det hele Ensemble, der skal give dem, og det Theaterpublicum, der skal see dem, være begge lige modne dertil.