Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-08-05
Den 1ste August afvigte Aar blev en Søn af Bre ver fra Tilchurst Common, et Barn paa 4 eller 5 Aar, sund og frisk, bidt af en gal Hund, hans Ansigt var paa en skrækkelig Maade sønder, reven, 3 Tænder i det øverste Kindebeen blev reven ud paa engang, og en til, faldt nogle Dage efter ud. Lægen blev kaldet, i Søndags, og i Mandags blev Barnet sendt her i Bad og kom igjen Torsdagen derpaa. Fredagen saae Saaret, meget godt ud og Barnet fik strax den saakaldte Tonquin Medicin, bestaaende af Muscus og Zinober, hvilke det tog saalænge det kunde. Drengen befandt sig efter al Tilsynladenhed særdeles vel indtil den 15de August, to Uger, efter han var bleven bidt, da han syntes at have nogen Feber, som Forældrene henregnede til at han var bleven alt for varm, ved at lege ude paa, Fælleden den foregaaende Dag. Om Sønda dagen var han ikke værre. Mandag Morgen tidlig viste der sig Tegn af Hydrophia eller den saakaldte Vandskræk, Barnet var meget tørstig og da man satte nogen Urtethee til hans Mund, fulgte de mest hæftigste Krampetrækninger paa, ledsaget med saadanne voldsomme Fordreielser af Ansigts Musklerne, som gjorde ham til den skrækkeligste og frygteligste Gienstand; hans Øine løbe vilde og flygtig om i Hovedet, Fraaden stod for hans Mund, og enten stod den vid aaben eller ogsaa bed han i en meget stor Snor hvormed hun var bunden i Vuggen og som han sandsynligviis vilde have bidt over, hvis han ikke havde tabt sine Tænder, hans Røst var forskrækkelig, hæs og støiende og hans hele Legeme saaledes angreben af Coupulsioner, at det var med den største Vanskelighed, man kunde holde ham i Vuggen, uagtet den var forsynet med stærke Baand; kort sagt de voldsomste Krampetrækninger vanskabede hans Ansigt saa frygteligt, at han næsten ikke lignede et Menneske. Alle disse skrækkelige Symptomer frembragtes blot ved at væde hans Læber med en Fjer, der var dyppet i Theen, ja endog kun ved at tørre hans Øine med et vaadt Klæde for at borttage den Vædske der trængte sig frem gjennem dem, frembragtes lignendes Symptomer, men ikke i høi en Grad. Barnets Tilstand paa denne Tid var saa skrækkelig, at Brugen af indvortes Medicin var umuelig; sandelig et saadant Forsøg ville have været grusomt og umenneskeligt, Krampetrækningerne fulgte i Dag meget ofte paa hinanden, men mod Aften synes Barnet at blive meere rolig og den næste Dag (Tirsdag) bleve de sjeldnere og mindre hæftige. Det var undertiden, i Stand til, ikke allene at svælge baade Mad og Drikke; men det endog med en Begjerlighed og Graadighed, som næsten ikke lod sig tilfredsstille. Da man fandt at Drengen, nu igjen kunde svælge, blev han atter ordineret at vedblive med den saakaldte Tonquin Medicin; han tilbragte Natten ligesaa Aftenen og næste Morgen (Onsdag). Endskjøndt han synes at svare fornuftig, vare dog hans Svar noget usammenhængende naar hans Forældre talede til ham; men i Almindelighed udtrykkede hans Følelser Skræk og Frygt, især for Hunde, og ofte bad han sin Moder, at vogte sig for Vandet; han tørstede meget og uagtet han svælgede med Graadighed, var det dog øiensynlig at det skeede med meget Besværlighed, da ikke mere end Halvdelen af hvad han fik at drikke kom ned i Maven; det Øvrige kom op igjen med nogen Voldsomhed; dog var hans daværende Lyst til at drikke velgjørende, da den fraadagtige Salivasamlede sig i saadan Mængde i hans Mund og Hals, at hvis man ville ophøre med at give ham dette Palliativ nogen Tid, villet det muli gens have qvælt ham. Man kunde nu tydelig see, at Synet var borte, endskjøndt Øielaage ne vare aabne; eftersom Barnet blev svagere, vare ogsaa Krampetrækningerne (der nu bleve oftere) mindre og mindre hæftige; heller ikke var Frygten for Vand saa synlig, endskjøndt det faldt det meget besværligt at svælge noget. Under disse skrækkelige Tilfælde labourerede Barnet indtil Fredag den 21de, da man tydelig kunde see Tegn paa en nær forestaaende Død; Pulsen slog hæftig og meget svag, Stemmen blev utydelig den høire Fod og Laar blev lam; Krampetilfælde ne vedvarede uafbrudt endskjøndt svagere indtil Midnat, da Barnet døde, altsaa den 21de Dag efter at det var bleven bidt, og fem Dage efter at der først havde viist sig Tegn af Vandskræk