Viborger Samler, 1845-04-07
Nyeste Postefterretninger. De forenede nordamericanske Fristater. Præsident Polks Budskab til Kongressen udmærker sig især ved det officielle Actstykkes Korthed. Efter en kort Jndledning, hvori han udvikler Forfatningens Fortrinlighed, under hvis Ægide Staternes Antal er steget fra 13 til 28, og Folkemængden fra 3 til 20 Millioner, erklærer han at det er hans faste Beslutning at opretholde Forfatningen og fjerne Alt hvad der maatte tjene til at vækkePartiiversyge og Misnøie eller bringe Tvedragt ind i den store politiske Familie, som Unionens Baand omslynge, navnligen erklærer han sig imod alle Monopoler og andre Begunstigelser, som kun vorde enkelte Classer, tiltrods. Saaledes erklærer han sig imod den af Whig saa stærkt forfegtede Nationalbank og lignende Jnstituter, der tildeels for Forfatningens Begrunderes Hensigt enten hæmme eller styrke den executive Magt. Han udtaler. sig for den størst mulige Sparsomhed, for at ikke en Nationalgield paa ny skal reise sig, der skader det Hele og kun baader Enkelte. Ved denne Leilighed yttrer han da ogsaa det Ønske, at de repudierende Stater (d. e. de Stater, der i de senere Aar hverken have erlagt Renter eller udredet Capitalafdrag af deres Gield) maatte alvorligen og skyndsomst være betænkte paa at opfylde de dem paahvilende Forpligtelser, hvorhos han imidlertid paa en saare bestemt Maade tilbageviser enhver, hvad enten retlig eller moralsk, Forpligtelse for Unionen at drage Omsorg for Afbetalingen af hine Staters Gield. Angaaende Tarifspørgsmaalet da erklærede han at Retfærdigheden forbød at favorisere enkelte Staters Jndustri ved legislative Forholdsregler, hvor rigtigt det endog var ved Ordnen af Toldforholden at beskytte Landets Jndustri. Han betegnede Tilveiebringelsen af de fornødne Pengemidler til Statstjenesten ved Opkrævning af Told afgifter som disses egentlige Hovedformaal, men den ved disse bevirkede Beskyttelse af Jndustrien som noget Accidentelt, og Forsøget paa at vende Sagen om, de at gjøre Beskyttelsen til Hovedformaal og Toldsatserne til en Biting, var med andre Ord at begaae en Uretfærdighed imod alle de Jnteresser, der ei nyde Toldens Beskyttelse. Desuagtet erklærer han det for tilladeligt og muligt at indføre Differentialafgifter til Beskyttelse af visse Jndustrieinteresser; kun vil han have den Regel respecteret at de Riges lidet talrige Classe ingenlunde derved bør begunstiges paa de mange Millioner Fattiges Bekostning, at Luxusartikler derimod belægges med høie Afgifter, og Fornødenhedsartikler beskattes saa lidet som muligt. Byrderne maae fordeles paa en retfærdig Maade iblandt alle Folkeclasser. - Hvad nu de udenlandske Forhold angaaer, da omtaler forst og fremmest Præsidenten Teias's Jndlemmelse, som efter hans Formening kun er at ansee som dette Territoriums Gjenforening med Unionen, i det at han paaberaaber sig, at Teias's Territorium forhen har udgjort en Deel af de forenede Staters Gebeet og senere paa en ufornuftig Maade var aftraadt. Han yttrer sin Glæde over at Kongressen har givel sit Samtykke til Gjenforeningen, saa at de tvende Lande nu kun havde at blive enige om de Betingelser, paa hvilke Jndlemmelsen skulde finde Sted. (Heraf synes det at Præsidenten allerede har fattet den Beslutning at udføre det ham overdragne Hverv af nye Underhandlingers Vei). Hvad Spørgsmaalets Characteer angaaer, da erklærer han at dette Spørgsmaal kun angaaer Teias og de forenede Stater. De ere uafhængige Stater, og fremmede Magter have desaarsag aldeles ingen Ret til at gjøre Jndvendinger imod de contraherende Magters Overeenskomst; nære de fremmede Magter Frygt for Følgerne af denne Overeenskomst, da miskjende de ganske den nordamericanske Unions Væsen. Unionen er et Forbund, afsluttet imellem uafhængige Magter, hvis Politik det er at leve i Fred med hverandre indbyrdes og med alle andre Magter, naar Unionen derfor udvider sit Gebeet paa den tilsigtede og aftalte Maade, saa erholder Fredens Herredømme derved kun en ny Udvidelse og Krigens Chancer formindskes. Præsidenten anfører derefter de Fordele, som Teias's Jndlemmelse yder de sydligere Stater i Unionen, gjendriver den af Nogle yttrede Formening, at Unionen, om den end vandt i Udstrækning af Gebetet, ville tabe i indvortes Kraft og Styrke, og giver den høitidelige Erklæring, at han paa det Grundlag, som Forfatningen giver, og ikke i en Parti politiks snevre Aand vilde giøre Sit til saasnart som muligt at bringe i Udførelse Folkets og Regjeringens udtalte Villie. Ligeledes maatte ved Anvendelsen af ethvert Middel, som Forfatningen hjemler, de forenede Staters Ret til den Deel af sammes Gebeet, der ligger hiinsides the Rocky Mountains (Oregongebetet) opretholdes. Dette Krav var klart og utvivlsomt (clear and unquestionable); Folket i de forenede Stater var allerede beskæftiget med at forskaffe dette Krav Anerkjendelse i Ordets fuldeste Omfang; Staternes Pligt var det at beskytte Statens Borgere. Dog maatte de ved Tractaten indgaaede Stipulationer overholdes. Til Slutningen forsikkrer Polk, at han som Præsident vil ophøre med at agere Partimand.