Viborger Samler, 1819-09-08
I Løverdags den 21de holdt Reformatorerne er Forsamling her i Staden i Kron= og Anker=Tavernen, for at raadslaae over de i Manchester mod Reformatorerne forøvede Mord og Misgier, ninger." Da den gamle Major Cartoriget havde, efter sin Families Begjering, undslaaet sig for Præsidentskabet, indtog Wooler den Plads, som var bestemt til Talestol, nemlig et Bord i Værtshuset. og erklærede Waddington for Præsident. Denne holdt nu en Tale, hvori han sagde, at han som Øirvidne til Revolutionen i Frankrig, Belgien og 1 Spanien, aldrig havde seet, at Magistratspersoner, g, som vare satte til at stifte Fred, havde ladet Mili- og tæren skyde paa Folk, der ikke fornærmede, og derved styrtet deres Koner og Børn i Elendighed. Wooler tog derefter Ordet, og paastod, at det engelske Sprog manglede Ord til at udtrykke den Grusomhed, at lade Landets frifødte Børn ombringe. Det hele Folk vil have en anden Forfatning, og derfor ville nogle fra Embedsmænd kaste Lovene og Constitutionen overende. Skal Folket da forbydes at tale, maae det ikke beraat slaae, naar det forholder sig roligt? Jeg hører, at man nylig har arresteret en Mand, som uddeelte Bekjendtgjørelser om denne Forsamling vi i Dag holde. Vi man da med Magt opbringe Folket og opirre det til Haandgribeligheder, Jeg haaber man vil betænke sig paa at arrestere mig og de her forsamlede, da Følgerne kunde blive slemme. Man lade Reformatorerne tale! man høre deres Svar; men, men lade intet Blod flyde, kan man sætte Dæmning for den overhaandtagende Strøm, Blod for Blod, er det Skrig, man kan vente af den fornærmede Menneskehed. Vi ville intet Blod udgyde; men nedsætte en Commission og undersøge lovmæssig Hunts og hans Venners Opførsel. Var jeg i Manchesier, vilde jeg offentlig lade opslaae Navnene paa dem, som toge Deel i den sidste Nidsabling, indtil der var givet Erstatning for denne Massakre, den kuns Fjender befalede og Diævle vare istand til at udføre." Efter saadan Tale fortslog Wooler Adskilligt, der almindeligt antoges, saasom: 1) At Folkeforsamlingen i Manchester, der gik ud paa at bevirke en Parlamentsreform, var lovgrundet. 2) At Magistraten burde have hindret Folket fra at samles, ifald den troede det stre mod Landets Lov. 3) At de frivillige Ryttere (det bestode af Borgere og Jndvaanere i Manchester) fordi de først huggede ind paa de værgeløse Borger, og hverken skaanede Alder eller Kjøn, havde viist en Grusomhed lig den værste i den franske Revolution. 4) At de regulære Tropper havde opført sig langt mere skaansomt og givet Beviis paa, at de ikke ville forstyrre deres Medborgeres Fred. 5) Al. Vælgerne i London og hele Riget burde tilkjendegive disse Frivillige og Elendige deres Afsky over deres Fremgangsmaade. 6) At man ikke kan henvende sig til Lord Sidmouth med sine Klager de han aldrig lader dem komme for Prindsregenten 6) At Hunt og hans Venner have erhvervet sig alle Patrioters Tak og Høiagtelse. 7) At en egen Takadresse udfærdiges for Hr. Hunt og Pengebittrax samles til Understøttelse for ham og de andre Medfangne. En Hr. Lavson foreslog derpaa, at Folket skull møde bevæbnede ved Forsamlingerne for at kunde forsvare sig mod Militæren; men baade Major Cartwright og Wooler talte ivrig derimod; saa det blev forkastet.