Aalborg Stiftstidende, 1840-11-10
Aalborg, den 9de November. Vi tillade os at henlede Læsernes Opmærksomhed paa nedenstaaende Inserat om de forestaaende Stændervalg, hvis Vigtighed og rige Anledning til tidlig Discussion vist, Stændervirksomheden har nu tilbagelagt sit første Stadium og kun den, der har været en slov Tilskuer af Begivenhederne og ikke selv følt den vakte Almeenaands og fremadskridende Humanitets Pulslag, vil kunne paastaae, at i dette Tidsrum ikke allerede meget er udrettet, at Frederik den Sjettes Gave, det grønnende Frihedstræ, som han i sit Live Aften med egen Haand plantede i Danmarks Lund, ikke alt har haaret skjønne Frugter. Men paa hver Høst følger ogsaa ny Udsæd og den betænksomme Landmand bearbeider tidligt og bestandig med forøget Omhu sin Jord, paa det at et endnu større og end mere gavnbringende Udbytte kan udvikle sig af dens Skjød. Snart er ogsaa Udsædens Tid paany forhaanden og det gjælder da i den vel gjennemarbeidede Jord at nedlægge kraftige Frokorn, at ingen golde Ax skal skjæmme Agerens frugtbare Host. De første Stændervalg skeete for en stor Deel - saaledes som ubestridt paa andet Sted oftere er yttret - iblinde. Desværre kunde det ikke være anderledes. Almeenaanden, Jnteressen for offentlige Anliggender, var neppe vaagnet af sin lange Slummer og havde i sin første Opvaagnen derfor naturligviis vanskeligt i, altid at skjerne ret imellem Farverne. Begrebet om Stænderinstitutionens Aand og hele Betydning skulde først udvikle sig, og inden tydelige Forestillinger herom kunde gjøre sig gjældende, skulde de Mænd vælges, som havde at repræsentere Landets Jnteresser. At saadanne Valg derfor, paa en Tid, da offentlige Charakterer endnu ikke existerede, da Mænds Dygtighed ofte ikke bedømmedes efter aflagte Prover paa virkelig Fortjeneste, men efter den tomme blændende Nimbus, de paa en eller anden Maade havde vidst at omgive sig med - var det saa naturligt, at Valget ikke altid, kunde træffe den rette Mand, ja at det endog kunde falde paa Steder, hvor ved Afsløringen en total Uduelighed gav sig til Skue. Og dog skal det ikke kunne bestrides, at Valgene ingenlunde havde det uheldige Udfald, som de under saadanne Omstændigheder saa let kunde have faaet, og Stændernes Annaler skulle bære Vidnesbyrd om, at mangen herlig, kraftig Røst alt har hævet sig i Stændersalen, og at Folket blandt sine Deputerede har fundet fortrinlige og værdige Repræsentanter for sine Anliggender. Her at hensætte disse hæderlige Navne - forsaavidt den jydske Stænderforsamling, som vi i nærværende Artikel kun have for Øie, angaaer - har Jndsenderen af Nedenstaaende gjort os overflødigt, vi troe kun at burde tilføie hertil, at foruden de Navngivne dog ogsaa Aagaard, Birk, Overkrigsc. Christensen (Kammer., Birkedommer Christensen og Propr. Hastrup ere uheldigviis ved Salg af deres Eiendomme ophørte at være valgbare), Friis. Ingerslev, Lüttichau og Proc. Seidelin udgjøre Capaciteter, som for Forsamlingen kunne være ret gavnlige at bibeholde; isærdeleshed troe vi, at Jngerslev og Lüttichau i alle Henseender kun kunne ønskes at see indlemmede i den næste Stænderforsamling. Men det er ikke nok at dvæle ved de Mænd, hvis Virksomhed allerede har gjort bem til ønskelige Candidater til det næste Valg. Opmærksomheden bør ogsaa, og fornemmelig, være henvendt paa de øvrige Mænd i vort Samfund, der ikke blot have den fornødne Grundeiendom, men ogsaa øvrige fundamentale Egenskaber til værdigen og tilfredsstillende at kunne remplacere de af de Deputerede, som have viist sig, ikke at være deres vigtige Kald voxne. Og er det da ogsaa, som nedenstaaende Jnserats Forfatter bemærker, nødvendigt, at Opmærksomheden især hæftes paa virkelig liberale og oplyste Mænd. Herpaa kommer det fornemmelig an. Thi endnu er hos Mangen Liberaliteten kun den Kaabe, hvormed man til beleilig Tid omgiver sig for at tilhylle andre Grundsætninger: endnu er ofte Oplysningen kun en Halvhed, der streifer paa Overfladen og ikke indeslutter i sig den fornødne Vægt for at kunne trænge ned paa Jndsigtens Dyb. Og en væsentlig Egenskab ansee vi endnu for den undgaaelig nødvendigste betingelse for en Deputerets Virken, som i enhver Stilling, der skal blive til Baade for det Offentlige, det er: Selvstændighed, ikke blot den ydre Selvstændighed, som Stillingen begrunder, men ogsaa og fornemmelig Charakterens Styrke og urokkelige Fasthed, uafhængig af al ydre Jndflydelse og Tilskyndelse. Kun den, der hverken beiler til Høihedens eller til Mængdens Gunst og allermindst logter for Begge, kan være en sanddru og ægte Folkerepræsentant og kun han kan være den Mand, af hvem Kongen kan vente at høre det oprigtige Folkeraad. Derfor paa saadanne Mænd, eller saadanne, som vi have Grund til at troe i Besiddelsen af disse Egenskaber, lad os hæfte Blikket. Men for at et rigtigt og modent Resultat skal fremtræde, er det nødvendigt, at Opmærksomheden fra forskjellige Steder alle tede itide henledes paa saadanne Navne, i hvilke man troer at see Garanti for Liberalitet, Oplysning og Selvstændighed. Dette er saa meget vigtigere, da det vel maa erindres, at Vælgerne ikke ere bundne til deres eget District, men kunne vælge overalt i Jylland i den samlede Valglasse: en Omstændighed, paa hvis Gavnlighed allerede Aalborg ved forrige Valg - med Tilsidesættelse af den Smaalighed, ikke at burde gaae udenfor sit District - har givet et for Vælgerne hædrende Exempel. - Vi troe derfor ogsaa at opfylde en af de Pligter, vort Kald paalægger os, naar vi, efter det Kjendskab vi til de Paagjældendes Personlighed have erhvervet, og efter den Tillid, vi troe, de i Publicum besidde ved de forestaaende Valg henlede de forskjellige Vælgeres nærmere prøvende Opmærksomhed paa følgende Mænd i Jyllands nordligere Halvdeel. I Kjøbstædernes Valglasse; Procurator Møller i Aalborg, Apothekerne Køster i Randers og Dahlerup i Thisted og Landsoverretsprocurator Jespersen i Viborg); i Sædegaardseiernes Valglasse: Proprietair Weinschenck til Gunderupgaard; og i de mindre Landeiendomsbesidderes Classe: Skoveier og Forpagter B. Bøggild til Toftegaard og Arvefæster, kgl. Godsforvalter, Wulff paa Bjørnsholm. - Saare hensigtsmæssigt vilde det nistnok være, om fra flere Stæder Navnene paa saadanne Valgcandidater maatte blive fremdragne, der, i Besiddelsen, af Valg=Qvalificationerne, især antages at have den offentlige Mening for sig, for at Opmærksomheden i en større Omkteds kan henledes paa dem og Vælgerne itide kunne have Leilighed til omhyggeligere indbyrdes at drøfte, og senere ved Prøvevalg endeligen at ventilere om, hvem de have at sende som Repræsentanter til Stænderforsamlingen.