Berlingske Tidende, 1830-07-08
Om det græske Anliggende indeholder det gamle berømte Londonske Blad The Times fordum Oppositionens formidable Organ, nu et mygt Ministerialblad - følgende Betragtninger, som the Courier kalder skarpsindige, og som tildeels ere grundede, men tildeels meget synderlige, og i alt Fald Bidrag til en Commentar over Tidens Tegn. - Kunde vi give Grækerne. Alt hvad vi ønske dem, saa vilde de vist faae den udvidede Grændse indtil Bugten ved Aorta. Men Ønsker bør ikke lede Voldgiftsmænd, og de tre høje allierede Magter have med megen Discection blot anviist Grækenland den Linie til Grændse, som Aspropotamos detegner. Om den blandede Opposition, der nu dannes, paastaaer man, at den inddrømmer, at Prinds Leopold, da han modtog Souverainiteten, vidste, at Akarnanien atter skulde tilfalde Tyrkerne, og at han altsaa havde i Sinde, strax at forsage den. Alligevel paastaaer denne Opposition, at det var svagt, inconseqvent og uoverlagt handlet af Ministeriet, at skille Grækerne ved det først foreslagne, udvidede Territorium; inddrømmet, at det Princip, som Oppositionen troer sig til beføjet til at antage, er sandt, vil det dog være hensigtsmæssigt, at oplyse denne hele Sag, om hvilken ei allene Storbritannien, men hele Europa, skal dømme, fra alle Synspunkter. Man har sagt, at de allierede Magters Befuldmægtigede havde kunnet tilstaae Grækerne Meer, men havde foretrukket, at give dem Mindre. Det er en meget overilet og urigtig Hypothese. Sagen blev grundigen drøftet: vel tager vor Følelse inderlige Deel i den Kamp, som en berømt Slægts Æt har udholdet for Frihed og Uafhængighed, men den vilde dog paa den anden Side være umueligt, at blive følesløs, naar et faldefærdigt Rige raver sin Undergang imøde, - selv om dette Rige er Tyrkiet!! "J give Grækerne - sagde den af Kummer nedbøiede Sultan - Meer end J lovede dem. J skjænke dem uindskrænket Frihed, og I have jo dog selv sagt, at J kun vilde udvirke en vis Frudalafhængigheds-Tilstand for dem. Berøver mig dog ikke en alt for stor Deel af mit Rige; ellers bereder mine egne Undersaatters Forbittrelse mig min Undergang, og jeg segner da som et uskyldigt Offer for Eders Høimodighed paa min Bekostning!" - De allierede Magters Befuldmægtigede samtykkede disse Grunde, eller kunde ikke modstaae denne Appellation til deres Følelse, og saaledes blev Aspropotamos bestemt som Grændselinie. Det vilde være partiskt og uretfærdigt, ikkun at have Medlidenhed med eet af begge hine mod hinanden stridende Partier; - vi have meent det lige oprigtigen med hiint som med dette!! Den ny Grændselinie er vel ikke saa nøje markeret, som den fra Bugten ved Arta gjennem Makrinos indtil Havbugten ved Volo, men det er Daarskab at paastaae, at der aldeles ingen Demarcationslinie gives. Allerede hiin Linies Antagelse beviser, at den gielder som bestemt og kjendelig Grændse mellem begge Riger. Tyrkerne, siger man, kunne let passere Floden, der om Sommeren er fuld af Vadstæder, og dersom de tournere Grækernes Position i det østlige Ætolien, saa er Adgangen til Grækenlands Hjerte, til Bædtien, ja selv til Atticaaaben for dem. Men kunne, spørge vi, Tyrkerne ikke, naar de forsøge, paa Sligt, selv tourneres og af Missolunghis Besætning angribes paa deres høire Flanke, Det er meget at tvivle om, at Tyrkerne kunne rykke frem mod Bæotien, inden de ere komne i Besiddelse af hiin befæstede Plads, hvis Erobring kostede den tappre General Church saa megen Møje. Saaledes maaskee forholder det sig med hiint Argument angaaende Grændsebestemmelsen, betragtet fra militairsk Synspunkt. Det er i det mindste ingen Gjendrivelse, at man udskriger Tyrkerne som et barbariske og grusomt Folk. Vist nok kan det ikke nægtes, at de ere dybt sjunkne, men Jngen kan vide, til hvem Raden kommer næste Gang, og i alt Fald har Tyrken jo ogsaa en Sjælk, som Corporal Trimsiger i Tristram Shand."!!