Viborger Samler, 1774-04-25
Den VIBORER. SAMLER. Mandagen den 25 April. Noget til Eftersankning. Om den troe Guds Tiener. Hr. ChRISTIAN SADOLIN. Jra Kedars Palluner, hvor jeg endnu er til Huuse som fremmed, saae jeg Din Aand i sin Himmelfart, o Sallige! jeg saae Bogen opladt og hørte Dit Navn, som fra de evige Tider der var indskrevet, med en høi Røst oplæst: Christian, Du skal herliggiøres vare de Ord, som Du efter en Anden Aargang : kort. kort Vederqvægelse af Sovn i Din første, og nest sidste svare Sygdom, for nesten 28 Aar siden udbrød udi, til Skræk for Dine paa den Tiid, som deraf ominerede Din nær forestaaende Død. Om Din fødderige Hustrue og Dine mange Smaae, af hvis Munde Herren bereder sig snart Lov, snart Bønner, tilligemed Din da hafte Gudeligsindede Huus-Jnformator, som knælede for Livets og Dødens Herre, med megen Graad udbade sig Dito Liv, udvirkede det, meere end den Hiord, som Du var foresat, at der blev lagt nesten dobbelt saa mange Aar til Din, som fordum til Kong Egechie Alder, kan jeg ikke vide; Nok Du havde da ikke fuldkommet Dit Løb, men nu, nu var Dagen kommet, paa hvilken Dine Ord fuldkommelig skulle opfyldes. Jeg saae Dig fremtrinende for Jesu Jehova iført det kostelige Klædebon, som er de Helliges Retfærdighed, bestraalet af Guddommens Glands og omringet af en stor Skare, som var indgaaet længe og kort tilforn, hvilke modtoge Digi deres Samfund med usigelig Glæde, og Du istemte med dem: Hallelujahl Lammet, som er slagtet for vore Synder, være Priis og Ære, Min Fader, Min Fader. Naar skal JfraelsVogn afhente og føre mig skrøbelige til Dig, og den store Meenighed heroven til Naar skal jeg ogsaa komme derhen og sees for Guds Ansigt, Omen liden, saa siger Jesu Ord, ja, Gud skee Loven liden Tiid. Men hvorved skal jeg tilfredsstille min over Din Skilsmisse bekymrede Aand i denne korte Tiid, Ved at eftertænke vor 22 Aars fortrolige Venskab, og tilbagekalde, om mueligt, vore mange Samtaler, Ved at ihukomme Din Broderlige saavel som Faderlige Kierlighed og det meget gode, som jeg har seet og hørt af Dig? Det opriver kun mine Saar og forøger min Smerte, men ei at tænke derpaa, er mig dog umueligt. Du tilbad i Aand og Sandhed Din Gud og Herre i hans hellige Fortieneste. Du bekiendte rundelig og af Hiertet den almindelig tilstaaede, men saa lidet i Erfaring bragte Sandhed, at hans for Syndere, udstandne Lidelser og blodige Død er al vor Frelses eneste Aarsag; Du henviiste alle, som hørte Dig, troelig og hiertelig til denne Salligheds Kilde. Du glædede Dig med dem, som kunde glæde sig i Herren og elskede deres Samfund; Men Din dybt ydmygede Aand kom Dig til at troe, at Du var den ringeste af dem alle, enddog de elskede og ærede Dig som Fader og Formand. Du var mange Børns Fader; (thi Din Gud velsignede Dig ogsaa i denne Deel ) hvilke Du i mange Aar opdrog uden Medhielp i Herrens Formanelse, jeg kiendte Dit ømme Hierte til dem alle, og er efter Din Bortgang Dit Vidne, at Du ikke har efterladt at forkynde dem alt Guds Raad Gid. Gid de og aldrig efterlade at komme Dine gode Ord og Dit Exempel ihu. Hvor retsindig var Din Vandel som de stilles i Landet. Du søgte ikke Verdens Ære, og lod Dig ikke indtage af dens blindende Herlighed. Din Taushed beskæmmede Uforstand, Din Sagtmodighed overbeviiste de feilende, Din Fromhed og Kierlighed vandt alles Hierter. Men man skulle nu ei længere glæde sig ved Dit Lys. Dit Afskeeds Bud kom, men kom Dig ikke uforventet, thi Du saae det længe tilforn og beredde Dig at modtage det med en Bestandighed, som øves kun af dem, der troe i Sandhed. Din Troes Bekiendelse førend Du sidste Gang modtog Naadens dyrebare Middel paa Sengen, da Du tilbad med et blottet Hoved og sammenlagde Hænder, Ærværdige gamle Fader, Dit Vidnesbyrd for enhver, som besøgte Dig i Din Sygdom, Din Afskeeds=Tale til Dine Børn og Venner bliver mig uforglemmelig, ligesom Din Bortgang og Savn empfindtlig. Men jeg veed, at min Frelser lever og at han kiender sine, saavel her i Dalen som hisset i Evighedens Chore; Hans Naade forsøder al Bitterhed og ved hans Ords Trøst skal jeg opholdes, indtil jeg seer Dig igien Vi skulle da altid være hos Herren, som han selv har sagt os. Hvor jeg er, der skal og mine Tienere være. Amen. Re Rescript. a efter den om Brændeviins=Brænden udgangne Forordning, Dateret den 2 September sidstleden, ingen paa Landet maae have Brændeviins=Redskaber, eller bruge Brændeviins=Brænden, uden alene de som nævnes i samme Forordnings 1ste og 2den Post; Saa ere de uden for Bondestanden, paa Landet boende Civile og Militaire Betiente, samt Proprietairer, Forpagtere, Præster, Degne og deslige, af hvad Stand eller Condition de end maatte være, som ikke udi forberørte 1ste og 2den Post ere benævnte, under Forbudet efter Forordningens 3die Post begrebne. Hvilket paa Byefoged Helmichs, ved Pro Memoria af 24de passato, gjorde Forespørsel til Efterretning og Giensvar formeldes. Rente=Cammeret den 6 November 1773. Juel. Karstens. Berner. Hoffmann. Olrog. Morup. Klagenberg. Goldt. Kølle. Schønning. Til Hansen. Byefoged Helmich. udi Schive. Nyeheder.