Berlingske Tidende, 1835-11-20
J Lolland er det Tilfældet, at Bønderne i en By have, paa lidet nær, to Mile til Hovedgaarden, hvortil de forrette Hoveri, og naar Bonden paa slette Veie skal gjøre en saadan Tour til og fra Arbeidet, har han fortjent ligesaameget som Arbejdet er værd, og vel mere. – Endelig naar man seer hen til alle de Friheder, en Hovedgaard har, for Skatter, Tiende, offentligt Arbejde m.m., samt derhos anslaaer Hoveriet til en passende Værdi, og tillige beregner hvad Gaarden vilde give om den brugtes som ufri Jord, der fæstes eller forpagtes bort i mindre Dele, hvad Jndtægt har saa Godseieren af en saadan Hovedgaard. Jeg troer efter den Erfaring, jeg har, at man vilde forbauses over at Hovedgaardene ikke give anderledes Resultat. Men hvorledes er nu Bonden faren : Skal han – for at begynde med noget – behandle sin Jord og Foraaret, maa han først i den beleiligste Tid arbeide paa Hovedgaardens Marker, og desuden imellem udkjøre et Læs Korn. – J Høsten skal han ogsaa først og fremmest bjerge Sæden paa Hovedgaarden, og er Sæden ikke lige tidlig moden, jages han to tre Gange afsted for at meje, er dette nu lykkelig overstaaet, kommer Jndagningen, og er Veiret ustadigt, skeer det ikke sjelden at Bonden atter maa to til tre Gange afsted med alle sine Folk inden han faaer indkjørt Sæden, som ellers kun var nogle Timers Arbejde, forudsat at Veiret var godt og ikke 20 – 30 Vogne skulde holde efter hinanden paa Aflæsning. – Undertiden treffer der atter en extra dertiden. Reise i Kornhøsten. Om Efteraaret skeer det samme som om Foraaret, og den øvrige Tid af Aaret er en Mand jevnlig nødvendig paa Hovedgaarden, saavel ene som i Forening med en Vogn og et Par Heste. Med Bondens eget Arbejde gaaer det altsaa som det kan, sin Jord maa han ofte behandle ubeqvem, og dette kan kun give en ringe Høst. Hans Sæd bliver ofte i ustadigt Høstveir beskadiget paa Marken af Mangel paa at kunne benytte den rette Tid, og altsaa et nyt Tab, – Skikke som medfølge Hoveriet, fordærve hans Folks Moralitet, og af Mangel paa Tilsyn med Arbeidet paa Hovedgaarden, henfalde de let til Dovenskab. – Meget Arbejde, som kunde udføres paa en halv Dag, medtager en heel, thi om Folkene endogsaa ere færdige paa Hovedgaarden, finde de dog let Lejlighed til at faae Tiden drevet bort den Dag. – Bonden, som alligevel giver heel Dags Kost og kostbarere end den nydes hjemme, taber atter herved uden Nytte. Det hører til en dygtig Hoveribonde at han hurtig skal kunne gjøre sit Arbejde ved Herregaarden; dette giver Kappelyst, og denne tilfredsstilles ved at holde mange og kostbare Folk samt ved at overlæsse Hestene. Det er vel sandt at Hoveriet maa koste Bonden noget, da han formedelst dette har mindre Afgivter, men Tiden, der anvendes ved at passere Veien til og fra Hovedgaarden, samt hvad der bortdrives i Lediggang, naar Bondens Folk er ude fra hans Tilsyn, er et Nationaltab, der ogsaa rammer Herremanden fornemmelig Under hine Forhold vil Hoveribonden vanskelig komme paa den Tanke at indføre Forbedring i sit Agerbrug, og hvorledes skulde han i al Fald kunne realisere den. Landmanden har ingen ledige Timer i sit Agerbrug og Hoveribonden skal have Mange til Brug for Herremanden. – Et velordnet Agerbrug beroer paa en vel cultiveret Ager, og hvor faaer Hoveribonden denne, naar den belejlige Tid skal benyttes andetsteds; og altsaa skal Hoveribonden altid blive ved det gamle, og har han ikke saameget destommere Kraft passer han kun det, han ikke kan undgaae, og paadrager sig saamegen Restance som mulig, og dette er ham ingen vanskelig Opgave at løse. Men hvorfra tager Bonden i Følge denne Skildring, Midlerne til Hoveri=Afgivtens Betaling, er et Spørgsmaal som unægtelig fremtrænger sig, men der er mange Hoveri godser, hvor Tilstanden er god, og Bønderne her kunne ikke lide for de Øriges Vanmagt. De fattige Godser kunne vistnok ophielpes med Tiden, og den Bonde, som ikke kæmper mod en forgieldet Tilstand, og denne Slags ere ej ret brugbare, vil vist nok ved Hjelp af nogle Aars Betænkning komme efter at afskaffe et Par Heste mod Tilgang af et Par Køer eller flere, og jeg skulde feile meget, om ikke dette vilde hielpe ham til Hoveri-Afgivten. Bonden kan nu ikke længer undgaae at tænke sig om, for at staae vel paa sine egne Been, og alle de Hjelpemidler, han behøver, ligge ham meget nær, og der behøves ikke mange af disse for at udholde det forøgede Tryk¬