Kiøbenhavns Extraordinaire Relation, 1736-09-28
kiøbenhavns traordinRRARIS Af 28 Septembr. 18369 A. H. A. 6354 48 Ras Min Herre! Fo Constantinopel. er med Breve til Wien indberættet, at til bemelte Constantinopel var ankommen en Gesandt fra Thamas Kouli-Kan, nu regierende Sophi udi Persien, med Fuldmagt at slutte Fred imellem disse Riger: De 3de fornemste Poster, som forud skulle afgiøres, var at det Tyrkiske Hof skulle erkiende Thomas Kauli-Kan for rætrætmessig Sophi af Persien, for det andet, at Persien skulle tilbage gives alle de Provintier og Stæder Persien tilhørende, og som endnu vare i Tyrkiske Hænder, og for det tredie, at der tillige skulle giøres Fred med det Russiske Rige; Dog flatterer det Tyrkiske Hof sig af, at Sophi skulle vel give noget efter udi sin Paastand, saasom eendeel af de Persiske Printzer ey skal ville erkiende Kouli-Kan for Konge, men ryster sig stærk for at sætte en anden Prinz paa Tronen. Fra Mantua fornemmes, at til den Keyserl. General, Greven af Khevenhuller var der en Ordre indløben. om, at afskikke fra Magazinerne een stor Mængde Levnets Midler til de Mæylandske Fæstninger, som de Tydske har taget i Besiddelse, thi Frantzoserne og Savoyarderne har for deres Bortmarsch al Provision fortæret, saa at de Mæylandske Jndvaanere paa det platte Land selv neppe har saa meget, at de sig dermed Vinteren over kand forsørge. Fra Genua mældes, med Corsicaniske Breve, at Oprørerne havde forestillet deres Anførere Theodoro, det hand ey kunde udtyde dem til det Verste, om de, ifald den belovede Undsætning inden 14 Dages Forløb ikke ankom, opdrog den øverste Commando til de 4 fornemste Personer paa Øen Corsica, eftersom det var umueligt, uden Penge og nødvendig Krigs-Forraad et saa stort forehavende Værk at udføre; men herpaa skal Theodorus have givet dem dette Svar: at hand den tilsagde Undsætning daglig venter at ankomme. Fra Moden. skrives, efter Breve fra Rom indløbne, at mand i sidstebenævnte Stad for nylig havde haft saa strængt et Uvæyr om Natten, at man Morgenen derefter i Haverne havde fundet Fugle i 1000de Tal liggende døde, hvilke af den heftig nedfaldende Plads-Regn vare ihielslagen. Fra Versailles vil man have den Efterrætning, at det Toscaniske af Frankerige indtil Hertugens Død skal blive seqvestreret, og naar den sig havde tildraget, skulde Frankerige først tage Lotthringen i Besiddelse, mens derimod først udrømme de i Tydskland inde havende Pladser; hvoraf klarlig nok sees, at den almindelige Fred ikke er saa nær for haanden, som man foregiver. Fra Paris forsikkres, i følge af Jtalienske Breve, at de Franske og Piemonteserne det Mæylandske gandske havde udrømmet, at Toscanien stood ligeledes dertil færdig, og at Freden paa den 10de eller i det længste den 15 Octobr. skulde bekiendtgiøres; hvilke Breve mand saa meget meere troer, som Kong Stanislaus lader giøre mange Anstalter til sin Lotthringske Reyse Fra VerVerdun skrives, at, som mand den 10de hujus vilde sprænge en Mine, var et temmeligt Antal Personer, som ansaae det samme, derved bleven ihielslaget, hvoriblant Pater Guardian af Picquepuce sig skal have befundet, hvilken hafde den Ulykke, at Hovedet fløy saaledes af ham, ligesom det med et Sværd havde kundet blive afhugget. Med andre Breve fra Paris forlyder, at den sig der nu opholdende Russiske Ambassadeur Prinz Cantimir, efter en fra sit Hof derom erholdte Ordre, havde for de Franske Ministrer gjordt denne Erklæring, at som Hendes Russisk Keiserlige Majestæt havde fornummet, det Frankerige frygtede sig forat Russernes videre Fremgang skulde omsider i sin Tiid være til et Skaar for den Franske Handel i Levante, saa lod nu herved forsikkre, at, omendskiønt hun skulde endnu erlange større Fordeele, og bringe det endnu videre ved sine Vaaben, det dog ingenlunde skulde blive den Franske Handel til nogen Skade, mens tvertimod til Fordeel; thi Hendes Russisk Keiserlig Majestæt forbandt sig i saa Tilfælde til at forunde de Franske endnu større Handels-Friheder, end de hidindtil har havt, og desuden med Fornøyelse vilde imodtage Hans Allerchristeligste Majestæts Mellemhandling, dersom hand vilde anvende sin Fliid paa at bevæge det Ottomanniske Hof til at give Hendes Rus Russisk Keiserlig Majestæt en tilbørlig Satisfaction. Fra London forlyder, at mand der nyelig havde havt saa haard en Storm, at adskillige Skibe paa Strømmen fra Anker bleve bortdrevne, dog ingen Skadde lidde. Samme Gang forulykkedes et med Salt og Brændeviin tilladdet Dansk Skib paa Goodwinds Sanden, hvoraf Skipperen og det andet Skibs-Folk med stor Nød bleve biærgede. Til Amsterdam. har man bekommet en hastig og u-formodentlig Tidende om, at imellem Russerne og Tartarerne skulde være en Krigs-Fægtning forefalden, hvorudi der paa begge Sider saa tapperlig var fægtet, at paa Val-Stædet hen imod 60 a 70000 saavel Russer som Tyrker vare dødede, uden at man kunde sige, hvilken af Deelene mand Seyervindingen skulde tildømme.