Aarhuus Stifts-Tidende, 1825-05-20
Søndagen den 11te Juni 1775, Kl. 6 om Morgenen, ankom alle Domherrerne i deres Chordragt i Choret; de fulgtes af Fyrstbiskoppen af Rheim, de indbudne Cardinaler og Prælater, Ministrene, Marskal lerne, Statsraaderne og Dputerede af de forskjellige Corporationer. Enhver satte sig paa den ham iforveien anviste Plads. Alle vare klædte i deres Galladragt. De virkelige Pairs vare iførte en Vest af Guld stof, som hængte næsten ned til Knæerne og blev sammenholdt med et af Guld, Sølv og violet Silke vævet Belte, over Vesten bare de en hertugelig Kaabe af violet Klæde foret og besat med Hermelin. Halskraven var ligeledes af Hermelin; paa Hovedet havde de en violet Atlaskes Hue med Hertugsskraven. Capitainen af Schweitzergarderne var klædt i Sølv med en lignende Belte, han var iført en Kaabe, foret med Drap d'Argent og besat med Kniplinger, knæbundne Strømper og et Baret af sort Fløiel med en Blomsterkost. Stormesteren og Ceremoniemesteren vare klædte i Trøier af Sølvstof, deres sorte Fløielstrømper vare knæbundne, nedslaaede og omvundne med Baand; de vare iførte Kaaber af sort Fløiel med Sølvkniplinger, og Bareter af sort Fløiel med hvide Fjer. Kl. 6 1/2 ankom de verdslige Pairs. Kongens Broder forestillede Hertugen af Burgund, Greven af Artois, Hertugen af Normandiet, Hertugen af Orleans og Hertugen af Aqvitanien. Greverne af Toulouse, Flandern og Champagne forestilledes ved Hertugen af Chartres, Prindsen af Conds og Hertugen af Bourbon. Kl. 7 gik Fyrstbiskopen af Leon og Grevebiskoppen af Beauvais i Procession igjennem et bedækket Gallerie til Kongen, for at hente ham. Kongens Dør var lukket; Canto ren bankede med en Stok paa Døren, og Overkammerherren, som opholdt sig hos Kongen, spurgte, uden at aabne Døren: "Hvad vil De?" "Vi fordre Kongen" svarede Fyrstbiskoppen. "Kongen sover!" gjenmælede Overkammerherren. Denne Ceremonie gjentoges 3 Gange. Endeligen siger Fyrstebiskoppen: "Ve fordre Ludvig den AVlde, som Gud har givet os til Konge. Nu føres Biskopperne til Hs. Majestæt, som ligger paa en Paradeseng. Han er klædt i en lang karmoisinrød, med Guldtresser besat, og paa de Steder, hvor Kongen skal salves, aaben Trøie. Over denne Trøie har han en lang Robe af Sølvstof og paa Hovedet en sort Fløiels Baret med Diamantsnor og en Fjerbusk. Fyrstbiskoppen rækker Kongen Vivandet og holder en kort Bøn; dernæst hielper han og Grevebiskoppen, ham ud af Sengen og fører ham ind i Kirken. Efter at Kongen var ankommen i Kirken, og Alle havde taget Plads igjen, nærmede Storprioren af Abbediet St. Remy, sig med den hellige Olieflaske til Døren. Prælaten reed paa en Skimmel af den kongl. Stald, og under en Baldachin af Sølvstof, som blev baaren af fire Baroner: Riddere af den hellige Olieflaske. Modtagelsen selv skete med mange Ceremonier, Prioren overgav den endelig til Fyrstbiskoppen, en Cardinal satte den paa Alteret, og Kongen maatte aflægge den første Eed: "Jeg lover, at forhindre Alle og Enhver, i at begaae Røverie og Uretfærdighed; jeg sværger, at bestræbe mig for, at udrydde alle Kjættere i de mit Herredømme undergivne Lande." Nu forestillede tvende geistlige Pairs Kongen for Forsamlingen, og spurgte: om de antoge Ludvig den XVIde til Konge over Frankrig? Forsamlingen tang, og Den, der tier, samtykker. Derpaa overrakte Erkebispen Kongen et Evangelium, hvorpaa Kongen svor, at udføre, og understøtte den Helligaands befalinger, og uafladelig bære denne Ordens Kors i et ildfarvet Baand; at opretholde Loven mod Tvekamp, uden at agte paa Prindsernes eller Stormændenes Forbønner. Nu overraktes ham Carl den Stores Sværd, som Hs. Maj. flyede til Marskalken af Clermont-Tonneren. Under Forhandlingen, fremsagdes adskillige Bønner. Efter at disse Ceremonier vare forbi, aabnede den tjenstgjørende Biskop den hellige Olieflaske, og gjød nogle Draaber Olie ind i samme, for at opløse det hellige Crisma. Kongen kastede sig imidlertid ned for Alteret paa en stor Fløiels med Lillier broderet Pude; den gamle Erkebiskop knælede ved hans høire Side, og i denne Stilling forbleve Begge indtil det hele Litanie var udsjunget. Dernæst satte Fyrstbiskoppen sig i Lænestolen; Kongen knælede foran ham, og modtog Salvelsen, paa Hovedet, paa Brystet, mellem Skuldrene, paa høire og venstre Skulder, i høire og venstre Armled. Jmidlertid fremsagdes en Mængde Bønner, hvis Jndhold gik ud paa, at Kongen skulde undertrykke de Stolte, være et Forbillede for de Rige, gavmild mod de Fattige, og Fredsmægler mellem Kongerne. En af Bønnerne indeholdt det Løfte: aldrig at opgive Frankrigs Fordring paa Sachsernes og Cimbrernes Land, hvorunder forstaaes Engelland. Efter den 7 Gange gientagne Salving, beklædtes Kongen med Tuniken, Dalmatikalen, og Kronningskaaben. Alle disse Klædningsstykker vare af fiolblaa Fløi ell, rigelig besat med gyldne Lillier. Nu knælede Monarken paany, modtog Salvelsen i den høire og venstre Haand, og prydedes endelig med en Ring paa den høire Haands fjerde Finger, til Tegn paa Kongens høieste Magt, og Enigheden mellem Folket og Regenten; derefter overgaves ham Scepteret og Retfærdigs heds=Haanden. Scepteret var af Guld, emailleret og besat med Perler, og næsten 3 Alen langt. Carl den Stores Billede i halvophævet Arbeide, med Rigsæbler, i Haanden, og siddende paa en med to Løver prydet Stol. Retfærdighedens Haand er en Stav af Guld, omtrent 1 1/2 Fod høi, rigelig besat med Perler og Ædelstene, paa hvis Ende findes en Haand af Elfenbeen. Endelig kom det Øieblik, da Præsteskabet overgav Kongen til de verdslige Store. Storseglbevareren nærmede sig Alteret, og kaldte de Store frem, for at krone Kongen. Efter at disse vare traadte hen til Alteret, tog Erkebiskoppen af Rheims Kronen fra Alteret, og satte den paa Kongens Hoved, medens alle de geistlige og verdslige Pairs reiste sig, for at understøtte Kronen, og nu ledsagedes Kongen af alle sine Mænd til Thronenen i Choret, for at høre endeel Bønner. Endelig kyssede Erkebiskoppen Kongen, og udraabte: Vivat Rex in æternum (Kongen leve evindelig 1) de andre Pairs fulgte hans Exempel, og Kirkedørene aabnedes, for at tilstæde Folket Adgang. Et uophørligt: Kongen level ledsaget med Klappen, løb, medens en Fuglefænger slap en Mængde Fugle, som ved deres Frigivelse skulde betegne Monarkens Naade mod sit Folk.