Viborger Samler, 1773-05-24
Mandagen den 24 Maj. (Fortsettelse af Nr. 20.) ufornemmerjenførst hvemalede Gespenstervare, som for pluskede mig og brummede for mine Øren. det vare de ukyndige og uværdige efter §. 4. Men hvad kan jeg dertil, og hvormed har jeg forsyndet mig, jeg anfører ene det jeg formeener at være til Landets Beste; hvi have en Deel af disse gode Herrer ei bedre oppasset deres Fuldmægtiger, hvorfor have de ei ladet nøie undersøge, om det var sandt som ----- offentlig i deres Nærværelse saade, at deres Fuldmægtige har ladet sig. give 1. 2 til 300 Rdlr. for at afværge, at skulle ei faae nogen Sætte=Dommer, at -- paa sin Ansøgning om Commissarier fik saadan en Erklæring) som nok skulle forhindre, han ei kunde faae dem bevilget? (hvorved Supplikanten som en FattigMand med en stor Familie nu useilbarligen maae blive ruineret, da de af ham foreslagne Commissarier, ville uden Betaling i Consideration for hans mange uopfødte Børn have hiulpet ham til sin lovlige Ret.) Hvi have De ei selv talt med de Nødlidende, og efter Omstændighedernes Beskaffenhed, hørt begge Partier, J blive jo derfore lønnede, og ere eihelser saa betydelige Personer, at den allerringeste jo med største Ret kan paastaae, Eders Embeders Pligter, fører det med sig, at J selv bør høre hans Nød: en Kongelig Betient skal dog vel ei være en rasende og latterlig Despot, ikke er det Regentens Villie. Dog Gud forbarme sig saa gaar det nu til med den saa kaldede Justitz; de Sager som mageligen kunde have Ende i 3 til 6 Uger, sove hen ved første og anden Jnstanz i mange Aar, taler man med Underdommeren. 1) Mig kommer det for, at det aldrig skulle tillades, at en Ansøgning om Commissarier blev sendt til Erklæring, thi hvad veed Amtmanden af det som er passeret imellem A. og B. Lad Loven erklære og decidere. meren herom, bander han en stor Eed han tør ei anderledes, for ei at beskyldes for Rettens Fornægtelse, sigende der hos, de gjøre jo det samme ved anden Jnstant, der tages imod Jndlæge, hvorudi Sagen i sig selv er saare lidet berørt, for resten ere de indrettede som de afskyeligste Skandskrifter; Kommer det til Vidners Førelse, da maa man siunge et Litanie her er nu ingen Forskiel meere paa Villige og Uvillige Vidner; Vidners Udsigelse tilstædes, i hvor nærbeslægtede de end ere, Faderen fører sin Søn og en Broder den anden til Vidne i sin egen Sag, skiønt der kunde haves mange andre, men N. B. ei beslægtede Vidner. At sige Dommeren han handler Partisk og uretfærdig naar han giør sligt, det kalder han Uskikkelighed for Rætten: Og var Høieste Ret ei til, da ville det see farlig ud. Dog jeg kommer for langt fra mit egentlige Forsæt, jeg vil begynde ved mit forrige. Jeg har foreslaaet, at der udi Provincial=Kamrene og skulle sidde kyndige Handels=Mænd, dette er særdeles nødvendig, for at bringe Handelen i bedre Tilstand, og mig undrer at den endda er saaledes som den er, naar man betragter de mange Fortrædeligheder og Chicaner en Kiøbmand er underkastet, hvilke jeg for Kortheds Skyld vil deele i 3 Classer, nemlig: a) Der brusende Hav. Hvor elendig og bekymret maae han ikke gaae ved hver Storm, som reiser sig, saalænge hans Fahrt er under veis, han lægger sig ned med Bedrøvelse, og reiser sig op igien i samme Tilstand, ei vidende, om han og Familie nu for Eftertiden bør regne sig blandt de ulykkeliges og fattiges Tal. b.) Endelig kommer der et glad Budskab og beretter ham, hans Fahrtøi er ankommen: fuld af Glæde løber denne Mand ned til Stranden, gandske tumlende af sin Lykke løber han paa en Mand med en halv snees Støvere. Forhauset over dette Anløb og Stød, kommer han til sig selv igien, og nu seer han det er Tolderen med sine Pandurer, som Forsynet har ført lige saa tilig som ham til Havnen. Kiøbmanden er stærk i Physiquen, demonstrerer Tolderen, saalænge noget for, indtil denne troer en Existentz, slaar sig for sit Bryst, og troer selv at være blandt Syndernes Tal. Nu er da de tvende af Fortrædelighederne overstandne, men c) Et ondskabsfuld Menneske, som ofte har nydt meget got af denne Mand, bliver paa eengang hans Fiende, muelig Kiøbmanden har nægtet ham en Tieneste, som Nødvendigheden ei anderledes kunde tillade ham, (hvo vil nægte at slig ofte forvolder den største Ophævelse, Exempel haves for nogen Tiid siden, at en nægtede den anden en Tieneste, denne som dette gjorde, blev belønnet med et af de afskyeligste Skandskrifter fuld af gemeent Sladder.) dette Malicieuse Menneske, siger jeg, løber hen og angiver, at Kiøbmanden har contrabande. Nu begyndes en Jnquisition i Kiøbmandens Huus, alle Vahre blive paa det nøieste undersøgte, og findes der noget, saa gaar denne Mands Fordeel bort paa mange Aar. Hvor skadelig ere slige Huus=Jnquisitioner for Handelen, har Kiøbmanden først faaet Vahrene i sit Huus, forskaan ham da for slige Besøgelser, lad en Mand beholde sine Sager urandsagede, i sær hans Huus, Huusfreden har endog Hedningerne holdt for en hellig Ting, bringer en Kiøbmand noget utilladeligt ind, han bringer og en deel tilladeligt ud igien: og hvad er vel meest skyld der udi, at der bruges saa mange Kunster til at besnære Tolden, dette viser Hr. von Bielefeld p. 397 §. 23, naar han siger. Die Erfahrung hat gelehret, das die massigen Abgaben, mehr eintragen, als die ubermassigen: Ausserdem denket, so lange die Abgaben auf eine Waare mas sig sind, niemand, sie durch Unterschleif einzuführen: so bald sie aber ubermassig sind, wird alles auf Betrug sinnen. Und man sette, das ein Kaufman, der seine Güther verstohlen einführen will, auf frischer That ertappet wird: so beraubet man ihn seiner Waaren, bestrafet ihn an Gelde, ja gar am Leibe. Wohlan, ihr richtet einen zlichen Bürger zu Grunde, beraubet den Staat eines Kaufmanns, vortreffliches Meisterstuck, &c. At anføre meere er overflødig, skiønt den heele Paragraf fortiener at læses. Et andet Sted nemlig: p. 527. C. 41. siger den samme Forfatter" Man mus sich sehr huten, das man das Commerz nicht durch gar zu scharse und alle Augenblikke gehaafte Gesette hemme; oder den Kaufmann durch gar zu ofte und strenge Durchsuchungen, wie er seinen Handel anstellet, belastige. Eine kluge Frei heit ist die Seele der Handels Videre i denne Materie findes i Melon Essaipolitique surle commerce du Pot Politischer Betrachtungen uber die Einkunfte und den Handel.