Viborger Samler, 1845-07-08
Jndenlandske Efterretninger. Fra de svenske og norske Studenters Ophold i Kbhvn. fortælles adskillige Anecdoter, hvoraf vi til en Prøve fordet Første meddele efterstaaende. Ved Banketten i Christiansborg Ridehuus gik det som bekjendt meget lystigt til, og hos Mange frembragte de gode Drikkevarer den forunderligste Virkning. To Danske, hvis Sandser vare temmelig omtaagede, stødte paa hinanden. Den Ene brækkede paa det Svenske, den Anden paa det Norske, og efterat have udtalt deres overstrømmende Følelser om den smukke Fest, besluttede de at drikke Dus. Hvad er Herrans Namn", Jag heter G...... – "Men det hedder jeg ogsaa, hvad seer jeg, er det Dig, Peter, Det kunde Du have sagt ligestrax. Jeg havde nær ikke gjenkjendt Dig." - Det var to Brødre, som havde drukket Duus. (Flyvp.)J "Blatter f. lit. Unterhaltung" anmeldes et af Th.v. Wedderkop i Oldenborg udgivet Skrivt: "Bilder aus dem Norden, gesammelt auf einer Reise nach Schweden und Dännemark, hvori man i en Skildring af Kjøbenhavn træffer bemærkninger over os Danske, ganske liig de Mügge i et lignende Skrivt har yttret om Land og Folk, Dannelseslyst, de Nationen tilhørende, af ethvert Barn kjendte berømte store Mænds Popularitet, ved Siden af Raahed, Tilbøielighed til journalistisk Klopfægteri, politisk Utilfredshed og deslige. Stadens Kunstskatte ansee de Danske virkeligen for en Folkeskat, i hvilke det med Bevisthed seer sin Eiendom. Forfatteren yttrer fremdeles: "Her finde vi videnskabelige og Kunstinstituter, der ikke staae afsluttede, som hos os, men som udsende deres lysende og oplivende Straaler overalt. Vi finde en uddannet Smag, Velstand, et dybtrodfæstet Nationalsind; et Folk, altid beredt til at raabe: Alle for Een og En for Alle! – et Folk som ved den i det boende Krafts fylde har opsvinget sig til sin Civilisation, og som man for sin Pietet maa vinde kjær." Den danske Folkekaracteers smaa Svagheder og Latterligheder har Holberg især i "Peder Paars stillet til Skue for Verden. De have imidlertid en elskværdig Grund; Snaksomhed, Titelsyge, Bordglæde i det Grønne, Beqvemlighed høre hertil. Forfatteren finder Damerne opvakte, begavede, kloge, elskværdige - " kun Hænder og Fødder kunde være en Smule mindre." Redeligt og tilforladeligt er det hele Folk i den Grad, at vi Tydskere hos det gielde for Vindbeutler, ligesom Franskmændene hos os."Hr. Michael Leonard Nathansen, forhenværende Kjøbmand i Randers, har til Hs. Maj. Kongen indgivet følgende allerunderdanigste Ansøgning: Allernaadigste Konge, Naar jeg i dybeste Underdanighed for sidste Gang nærmer mig Deres Majestæts Throne, saa nærer jeg den fasteste Overbeviisning om, at Danmarks ædle Konge utvivlsomt nu vil redde en Familie fra Undergang. Christian den Ottende er retfærdig og naadig!" disse høist betydningsfulde Ord udsendte jeg over hele Landet, forinden jeg betraadte Deres Majestæts Residents, for at sikkre mig for, at mine hævnsyge Slægtninge ei maatte fornye deres skandaleuse Handlinger mod mig. I tre samfulde Aar har jeg blandt Deres Majestæts tydske Undersaatter, om end stundom kummerligt, dog levet tilfreds; dette Gode har i mit Fædreland ei endnu været mig til Deel. Majestæt, en af deres troe Undersaatter, som ei alene har den Lykke personlig at være kjendt af Deres Majestæt, men endogsaa tør sige, uden at træde Beskedenheden for nær, at have gavnet sit Fædreland, beder sin Konge og Retfærdighed. Alle tænkelige skriftlige Beviser til at oplyse en Sag, hvorpaa min og Families Fremtids Vel beroer, er nu i mine Hænder, og mange Veltænkende see med Længsel dens Tilendebringelse imode. Mine Slægtninge derimod maa bede Deres Majestæt om Naade, thi uden den ville de være tabte, naar Sagen paa det Strængeste og Nøiagtigste undersøges. Derfor, min allernaadigste Konge! De besidder jo tvende gode Egenskaber: Retfærdighed og Naade; tildeel os disse; da først vil Fred og Ro kunne tilbagevende i en Familie, som i sex samfulde Aar forgiæves smægtede efter sin Ret. Vende tilbage til Kone og Børn uden at have seiret, det kan jeg ikke; hellere vil jeg falde der, hvor Misgierningen udøvedes mod mig. Men Deres Majestæts høie Viisdom vil visselig ogsaa i denne Sag bevise Alle og Enhver, at "Danmarks Konge er retfærdig og naadig". - Kjøbenhavn, den 24de Juni 1845. En kirkelig Scene. Hs. Ærværdighed kommer Kl. 12 til Kirken - han har kun en Kirke at passe - og træffer der i Nærheden et Par Huusmænd, som pløie. Hans Tale lyder til dem: "Mine Børn, her er nok ingen Kirkefolk idag?" – "Nei, svarer Mændene, der var en heel Deel da Klokken var 10; men nu ere de gaaede hjem allesammen. - Præsten siger: "Ja saa. – Ja J vil vel ikke følge med til Kirken:" – "Nei Tak, Fader, lyder Svaret, vi skal pløie idag, for de andre Dage kan vi ikke faae Heste hos Bønderne". – "Ja, ja da, gjensvarede Ærværdigheden, og kjører hjem igien, efter at han saaledes har gjort Fyldest for sin Løn. (Kbhp.)