Aalborg Stiftstidende, 1846-12-03
Stænderforsamlingen i Viborg. (Forts. af Sagen om Hartkornets Egalisering.) Schiøtt og Rosenkrantz sluttede sig omtrent til det af Jngerslew Yttrede. Ree derimod ansaae det for Statens Pligt ikke blot at røre ved Rettigheder af de omhandledes Natur, men om ikke omstøde, saa dog omstøbe dem i den Form, som Tidskravet og Samfundets Bedste betinger. Han tilføiede endvidere Heri skeer aldeles ikke Andet, end hvad Staten i saamange andre Tilfælde har følt sig forpligtet til, naar dens Bedste fordrede det. Saaledes, for at nævne Exempler, have Kjøbstæderne hidtil ved Lovgivningen en Fritagelse for den personlige Værnepligt, som Lovgivningen nu atter agter at hæve, og hvortil den, for at Retfærdigheden og dennes Krav paa ligelig Fordeling af en fælleds Stats borgerpligt paa alle Classer skal skee Fyldest, naturligviis ogsaa er fuldt berettiget. Det gaaer ikke anderledes med Rettigheder, der knytte sig til særegent privilegerede Stænder og yde væsentlige personlige Standsfortrin, saasom de saakaldte patrimonielle Rettigheder, om hvis Ophævelse et Forslag foreligger, og det Samme gjælder, naar man gaaer et Skridt videre, om hele Adelsinstitutet, om Ophævelsen af den eminenteste Rettighed, der knytter sig til Fødselens Tilfældighed, og hvortil Staten jo, naar den kommer til Erkjendelse og dette StandsprivilegiumsSkadelighed, med al Føie kan, og i Tidens Løb sandsynligviis ogsaa vil, beslutte sig. Der maa altsaa i alle Tilfælde skjelnes vel imellem Eiendomsret og Rettigheder, som Lovsystemet har skabt, og paa disse er det jo ogsaa Betænkningen gjør Forskjel, i alt Fald kan Jngerslew tilvisse ikke beklage sig over, at Eiendomsretten ikke tilfulde respecteres, naar den Ret, der anerkjendes som saadan, udløses af Staten imod fuldt Vederlag. Her finder jo en fuldkommen Expropriation Sted, om hvis Retmæssighed der dog tilvisse aldrig kan være Spørgsmaal, og jeg seer intet Farligt i, om Conseqventsen heraf endog forfulgtes videre. Selv Gammelskattens tilsagte Urokkelighed indseer jeg ikke, er nogen Nødvendighed, og da der her jo aldrig er Tale eller kan være Tale og voldsom Berøvelse, saa seer jeg ikke det urimelige i, om ogsaa det Bevægelsespartisom den ærede Deputerede (Jngerslew) saa ængsteligt har for Øie, bragte ogsaa Gammelskatten til Afløsning, naar Staten i sin Tid maatte kunne frembyde tilsvarende Midler hertil, idet da ogsaa den sidste Ulighed svandt bort. Ved Bedømmelsen af den Rettighed, Godseierne have i Skattebeneficiet, er jeg naturligviis gaaet ud fra den Forudsætning, at den er en Rettighed, som maa afløses ved Erstatning; men selv herom kunne naturligviis Anskuelserne være forskjellige og det er saaledes, jeg har forstaaet Black, naar han, vistnok med et vel stærkt Udtryk, har kaldet Expropriationen af denne Rettighed en Naadesact 4, thi selve Rettigheden maa jo ogsaa bedømmes i sit Udspring og efter de betingelser, der have knyttet sig til dens Tilværelse, og det er jo da noksom bekjendt, at den baade hidrørte fra en Tid, da de gjensidige naturlige Rettigheder ikke vare saa nøie begrændsede, og at den egentlig skylder den Forpligtelse, Godseierne overtoge til Landets Værn, sin Oprindelse og altsaa med dennes Ophør maatte kunne forsvinde. Denne Betragtning falder imidlertid bort, naar Skattefriheden til Staten erkjendes for en begrundet og factisk Besiddelse, der maa afløses, hvilke Forhold, der da under denne Forandring i de særegne Classer eller individuelle Tilfælde kunne udvikle sig, er ikke Statens Sag, dertil kan den ved saadanne Reformer umuligt see hen. Fordi man calculerer en Eiendomsværdi efter det Skatte forhold, der paa Jndkjøbstiden har været tilstede, og ikke har taget tilbørlig Hensyn til hvad Fremtiden kan byde, kan Regjeringen ingenlunde være bunden ved nogen Skatte norm; ligesaalidet som det bliver dens Sag, om der paa det ene Sted trænges meer end det andet, da det er under forskellige Forhold, Enhver i sin Stilling eller ofte over denne har kjøbt, og alle disse Hensyn blive Staten som Lovgiver vedkommende. Det Punct, hvorom da altsaa her Discussionen formeentligt dreier sig, er Reguleringen af de communale Forhold, og der synes mig Begrebet "communal, der bestemmer et engere Samfunds Fælledsbidrag til fælleds Goder, allerede at sige, at Udgifterne herved maae udredes efter Enhvers Formueinteresse ved Communen, uden at her kan være Tale om Erstatning, fordi et ufornuftigt Forhold hidtil har bestaaet. Desuden ligger det allerede i Sagens Natur, at en Godtgjørelsesnorm ikke vilde være at finde, eftersom ikke blot enhver Communes Udgifter ere forskjellige, men ogsaa vexle i hver enkelt Commune til de forskjellige Tider, og hvor altsaa en Rettighed er af den Beskaffenhed, at en Godtgjørelsesnorm ikke kan opstilles eller practisk gjennemføres, der kan der, allerede fra dette Standpunct betragtet, ikke paalægges Staten nogen Afløsningspligt. Hvad angaaer Maalestokken for deres rigtige Fordeling, da nærer jeg samme Anskuelse som Black, at Fordelingen bor skee efter Hartkorn alene, og ikke efter Arbeidskraft, thi Arbeidskraften, eller Hesteholdet, som her jo nærmest sees hen til, er jo allerede som saadan en Byrde paa Eiendommen eller Tyngde paa Productionen, der først formindsker sig med den vundne Cultur. At lægge Afgiften herpaa, vilde altsaa være at paalægge Agerbruget et Baand, der vil hæmme dets Udvikling. At Præsterne fritages for Præstationer til Skolen, finder jeg aldeles analogt med den Fritagelse, de efter Lovgivningen allerede have og med Kjøbstadpræsternes Fritagelse for Skoleskat, ligesom disse Embedsmænds særegne Stilling paa Landet, der ikke er knyttet hertil ved nogen egentlig besiddelse, allerede begrunder saadant. Jeg kommer endelig til det Afsnit, der omhandler de fremtidige Valgnormer, og da maa jeg tilstaae, at jeg ikke veed, hvorfor Committeen holder saa beskyttende sin Haand over det conservative Element og dets faste Repræsentation i Statstyrelsen. Jeg veed tilforladelig ikke, hvad vart der er ved dette conservative Element, at man just behover at træffe særegne Foranstaltninger til at bevare det. Desuden bliver der Nok tilbage i Statsindretningen, i de mange Standsbevarelser og Forfængelighedshensyn, der giver det conservative Element tilstrækkelig Næring og Styrke, ligesom man jo desuden stadigen seer, at dette Element fandelig aldeles ikke lader det mangle paa Bestræbelse for, ogsaa udenfor Beskyttelsen i en Valgnorm, at gjøre sig meer end tilstrækkeligt gjældende. Da desuden Betingelserne for Valg, forskjellen ophøre, saa indseer jeg ikke, hvorfor, og med hvad Føie Valgretsforskjellen selv skal blive tilbage, saa meget mindre da de mindre Landeiendomsbesiddere i Samfundet repræsentere en saa talrig Classe Jndivider, at en tilsvarende Repræsentation forsaavidt ogsaa bør finde Sted heri Salen. Aalborg, den 3die Decbr. Hovedgaarden Store Restrup er i disse Dage solgt for 280,000 Rbd. til d'Her Overkrigscommissair Christensen heraf Byen og Cand. juris Mollerup af Kjøbenhavn.