Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-10-30
At de gamle tyske Handlende, der efter Kristendommens Jndførelse jo mer og mer oversvømmede Norden, ikke ere uden Fortjenester af vor Kultur, tilstaaes gjerne. Al Handel sætter ligesom Liv i Folkene, gjør dem opmærksomme paa gjensidig Trang og Maaden at afhielpe den, hvortil den selv giver betydelige Midler i Hænde; men forresten begribes ikke, hvorledes nogen Handel vel kunde være mindre fordeelagtig og meere fordærvelig for os, end den, Hansestæderne dreve her, fordet meste var det. De tyske Handlende ødelagde al vor egen Handel, og byggede deres Rigdom paa Nordens Ruin, og de misbrugte denne Rigdom og derved erhvervede Jndflydelse og Magt, til at undertrykke og udpine Nordboerne, foreskrive Nordens Fyrster Love, hjemsøge dem med Krig, saa ofte de vilde arbeide paa deres eget Lands Handelselvstændighed, eller overalt ikke vilde danse efter Hansestædernes Pibe. Ja hvorledes saa det ud i Staten og for Staten, da Hansestæderne havde Stykker som Fyn, Bornholm, Halland i deres Magt, Naar Forfatteren (39 S.) mener at: "Ulykkerne de anrettede bør mindre tilregnes dem, end vore lige fra Valdemar den 2den til Dronning Margrette høist svage Regentere" saa maa vel spørges: hvad gjorde da vor Regjering saa svag fremfor hvad den før havde været, hvad var det vel, der paa et hængende Haar nær for evig havde tilintetgjort vort Fædreneland, Var det ikke tyske Handelsmænd, tyske Leiesoldater, tyske Stormænd og tyske Fyrster, som endelig efter Dronning Margrete bestege Nordens Trone, og straks i Bund rystede den glimrende Bygning, hun, Kransen paa vor gamle danske Kongestamme, havde opført, hvorved hun syntes at skulle hæve Norden til en af de første Pladser blant Europas Stater. Fra Margrete til den oldenborgske Stamme kan vi med Grund sige, vi havde svage Konger; og det skulde vel, snart have været ude med os, om vi ikke i denne Stamme igjen havde fundet en ægte Gren af Danmarks gamle herlige Kongetræ, hvorunder vi atter kunde søge Ly. Men foruden de øvrige utrolige Forstyrrelser og Ulykker, som de gamle Tyskere bragde over os, udslettede de, som sagt, tillige, i Forbindelse med de gamle Hierarker og den saa høist fordærvede Kristendom, næsten al Nationalaand i Norden, som endog efter en saalang Rolighed, og saa viis Regjering noget langsom syntes at vende tilbage. Paa den ene Side blev man nemlig vant til ved enhver Handling, at se op til høiere Fremmede, der foragtede og traadte under Fødder vort Sprog og vore Sæder, ja os selv med. Vi maatte føle at vi skyldte Tyskerne mange Bekvemmeligheder, vel og Nødvendigheder; samt at vor egen Videnskabelighed, Jndustri og Handel, som de rent havde undertrykt og ødelagt, slet intet duede. Paa den anden Side havde Gud selv talt andre Sprog med Menneskene, Profeterne og Apostlerne opskrevet Guds Villie og Raad til vor Salighed i andre Sprog, Gudstjenesten skulde endnu over al Verden. holdes i et andet fremmed Sprog, hvori ogsaa alle Kundskaber burde optegnes; vort Tungemaal var derimod et af dem, hvormed Gud i Vrede havde straffet den formastelige Menneskeslægt. Vi maatte føle vi skyldte de Geistlige vore Sjæles Salighed, at vi ikke som vore Forfædre evig skulde brænde i Polen, og denne ene saliggjørende Lære var kommen til os fra et fremmedartet Folk i et fjærnt Land, ja i en anden Verdenspart. Hvor kunde vi paa denne Maade andet end tilsidst fatte Afsky for vore Fædre, Ringeagt for os selv og for alt hvad der var Nordisk, og hvor bliver da nu de gamle Tyskeres og Hierarkers store Fortjenester, af Norden!" Hvilke Uordener og Ulykker, der fødtes af det fra Tyskland sig forskrivende Aristokrati, kan blant andet sees af Hr. Landsdomme. rens Bog *), og behøver ikke her at beskrives. Det er bekiendt nok hvorledes det efter Reformatsionen bragde vort Fædreneland anden Gang til den yderste Rand af sin Undergang. Tværtimod derfor at vi skulle tilskrive de gamle Tyskere og Hierarker, saa store Fortjenester af vor Kultur, synes det meget mere som der, fra Fader Odins Dage indtil nu, neppe er foregaaet lykkeligere Omvæltninger i Fædrenelandet, end de tvende ved Reformatsionens og Enevældens Jndførelse, hvoraf hin for en stor Deel betog Hierarkiet sin Brod, denne tilstrækkelig nok styrtede Aristokratiet, og med sit vigtige Tillæg Jndfødsretten, synes endelig at sætte en Grændse for vor Undertrykkelse og Ulykke. Derimod nægtes det ingenlunde at Nordens senere Kultur skylder de os foregaaende nyere Tyskere, som vi endnu saa trolig eftersnakke og efterabe, saare meget; kun paastaaes at vore Forfædre havde liden Aarsag til at fryde sig ved de gamle tyske Handlende, som aabnede Døren for alle de øvrige, tilligemed hvilke de i mange Hundredaar troligen udplyndrede og undertrykte os. Ve det Land, der skal forsynes af fremmede, forsvares af fremmede, oplyses af fremmede og bestyres af fremmede, Af hvad her kortelig er anført synes det da klart, at de gamle Tyskere og Hierarker kun have liden umiddelbar Fortjeneste af Nordens Lyksalighed, Oplysning og Videnskabelighed, samt at vore Forfædre virkelig ikke vare saa vilde eller usædelige. mer end Menneskeheden til alle Tider, i alle Lande og under alle Religioner har vist sig saa langt som Historien naar, at vi følgelig ingenlunde tør skamme os ved voxe hæderværdige odinske Oldfædre, men at vi, endog paa vor nuværende Standpunkt, ingen Skade vilde have af, stundum at kaste et mere opmærksomt Øie tilbage paa deres Historie og Litteratur. R. K. Rask. Se ogsaa endelig Sammes Bog om Sakse Gram. 35te Side 28de Anmærkning, der i Korthed indeholder saare meget fortræffeligt.