Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-05-05
Udenlandske Efterretninger. Den preussiske Landdag har henviist mangfoldige Petitioner til Committeer, deriblandt om Pressefrihed, om den forenede Landdags periodiske Sammenkaldelse, om Forandringer i Forordningen om Landdagens Sammensætning, om øieblikkelig Lukning af Brændeviins brænderierne, om en Forøgelse af de Deputeredes Antal for Kjøbstæderne og en forandret Valgmaade, om Edsvorneretters Jndførelse og om Øresundstoldens Ophævelse. – Rigstænderforsamlingens første Kammer, der hestaaer af Prindser, Fyrster, Grever og Herrer, tæller ialt 70 Personer, hvoraf de fleste ere fra Schlesien, nemlig 24, fra Pommern derimod kun 1. Foruden flere fremmede Prindser sidder i det første Kammer ogsaa 4 regjerende Fyrster. J det andet Kammertæller Ridderskabet 233 Medlemmer, hvoraf kun 27 ere af borgerlig Herkomst. Stæderne ere repræsenterede af 182 Deputerede, hvoriblandt findes 27 Borgemestere, 1 Professor, 1 Overretsraad, kun 2 Advocater, 1 Læge, 1 Bjerg raad, 1 Postembedsmand. Landdistricterne have 124 Repræsentanter, af hvilke Fleertallet fra de gamle preussiske Provindser hedde Schulzer (Sognefogder); fra Rhinpreussen er det derimod lutter Godseiere, de fra Westphalen kalde sig Landmænd eller Agerbrugere, de fra Posen, Grundeiere og kun de fra Pommern kalde sig Bønder. J Landdagens Plenarmøde den 27de April afgjordes allerede det vigtige Spørgsmaal og Foranstaltninger til Lindring af den almindelige Brød nød. Comiteen, der havde været nedsat til Overveielse af de mange Petitioner, som vare indkomne om denne Gjenstand, havde udført sit Arbeide med megen Grundighed og Udførlighed, men havde ikke kunne blive enig i Jndstillingspuncterne, der saaledes vare forskjellige i Majoritetens og Minoritetens Betænkning og hvilke ogsaa gave Anledning til en varm Debat i Forsamlingen. "Man havde her det mærkværdige Skuespil, hedder det i en Skrivelse fra Berlin, at medens Regjeringen i en sex Timers hæftig Kamp mellem Partierne ved sine Organer var paa det fasteste forbunden med den for store exceptionelle Forholdsregler stemte Majoritet og stred imod den haardnakkede Modstand af de deres private Interesser repræsenterende Godsbesiddere fra de mellemste Provindser, blev det for sin uforstyrrede Brændeviinsbrænden, fægtende Ridderskab fra Mark-Brandenborg, der stedse saa gjerne har villet tilegne sig Æren af at være en Støtte for Thronen, aldeles slaaet ved de øvrige Provindsers Repræsentanters og Regjeringscommissairens forenede Kræfter. Tidens Nød havde i det Hele taget gjort Forsamlingen meget tilbøielig til at erklære sig for raske Forholdsregler i stor Stiil. Den gik derfor, uagtet den i det Hele taget tiltraadte den af Comiteens Majoritet udtalte Anskuelse, endnu videre, medens Regjeringen var meere stemt for de af Majoriteten antagne Jndskrænkninger Der blev saaledes, efterat strax efter Kl. 3 en synlig Udmattelse havde viist sig i begge Kampleire, besluttet: 1) at anmode Regjeringen om strax og indtil Nødens Ophør at udstede et Forbud mod Udførsel at Kartofler i alle Provindser, samt 2) hos Regjeringen at andrage paa et ufortøvet Forbud mod Anvendelsen baade af Kartofler og af Korn til Brændeviinsbrænding. Godseierne i Centralprovindserne, navnligen de fra Mark-Brandenborg, strede for Hjem og Arne, thi netop her skulle betydelige Qvantiteter, Korn og Kartofler være oplagrede til Brændeviinsbrænding. De støttede sig paa deres ubestridelige Ret, paa Titler og Paragrapher i Landretten, paa gamle og forældede Love og Forordninger. Men hverken Mængden, af deres Grunde, Haardnakketheden af deres Modstand, eller den Behændighed og Talerfærdighed, hvormed de forsvarede deres Paastande, kunde afværge Dagens Resultat, Æren for dette Resultat tilkommer fremfor Alle Cabinets minister v. Bodelschwingh, som med Aand, Energi og ikke sjeldent med skjærende Skarphed tilbageviste de for deres specielle Jnteresse kæmpende Godseieres Stormlø- og ligesom ved et Trylleslag hævede Forsamlingen til et høiere Standpunct. Da de markiske Godseiere med Fasthed udviklede, at de foreslaaede Forbud ikke indeholde Andet, end en Beskatning af nogle faa Velhavende til Fordeel for den store Masse, og da Minister v. Bodelschwing derpaa med kraftig Stemme besvarede dette bekræftende, da han fremhævede, at det rigtignok gik ud herpaa, og at han haabede, at der i en saadan Nødstid ikke vilde findes Nogen i Forsamlingen, som ikke frivilligt og gjerne vilde bringe et saadant Offer til Fordeel for de saa frygteligt lidende fattigere Classer, rungede bifaldsraabene fra alle Kanter. Jmod Slutningen af den hæftige Kamparelden overalt af Marken slagne Minoritet til det sidste Redningsanker, da den vilde gjøre Brug af den ved Patente af 3die Februar aabnede Udvei, at andrage paa en itioin partes (Deeling i to Partier, hvorved Afgjørelsen med Stemmefleerhed bortfalder), fordi det her gjaldt jurasingulorum, særegne Jnteresser, baade for visse Provindser og for en enkelt Stand, de større Grundeieres. J lang Tid ivrede man fra alle Kanter mod dette Forslag, indtil Ministeren v. Bodelschwing ved den Yttring, at dersom dHrr. Godseiere vilde identificere sig med Brændeviinsbrænderne, var en itio in partes vistnok tilstedeligomsider brød Minoritetens Modstand og fremkaldte en Jubel i Forsamlingen, som næsten ikke vilde ophøre. Det maa endnu bemærkes, at hverken Ministeren eller den seirende Majoritet vare blinde for det Farlige og Betænkelige ved de foreslaaede Foranstaltninger, at de tydeligt tilkjendegave, at de paa ingen Maade agtede at tilraade og forsvare dem som vedvarende Anordninger, men at de tvertimod fra de statsoekonomiske Standpunct, maatte bestemt erklære sig imod alle Forbud og Jndskrænkninger af den Art, naar Talen var om i Almindelighed at træffe saadanne Forholdsregler. Med Rette fremhævedes, at der her ikke var Spørgsmaal om nogen statsoekonomisk eller finantsiel Forholdsregel, men om en stor politisk Act. Det kom an paa at lette de forstemte Gemytter, at opmuntre de næsten fortvivlede lavere Classer og oplive dem ved Forhaabninger, at indgyde dem Tillid til Regjeringen og Lands repræsentationen; det kom med andre Ord langt mere an paa et moralsk Jndtryk, end paa en følelig materiet Hjælp, hvilken sidste imidlertid turde ventes, da saa betydelige Forraad som de, der i disse Egne vare oplagrede til Brændeviinsbrænding, vilde komme den almindelige Forbrug tilgode og muligen ogsaa bevirke en Nedsættelse af Torvepriserne. Under Nød og Trang hæves det sjunte Mod ikke bedre end ved at finde menneskelig Deeltagelse Overbeviisningen om, at der gives menneskelige Sjæl omkring os, som ihukomme vor Nød, menneskelige Hel ter, der ere redebonne til at hjælpe os, er i usædvanlig Tider meere end alt Andet; den er den virksomste Understøttelse, der ogsaa stedse har den materielle Hjælp i Følgemed sig. Thi naar Mennesket ret af Hjertet tager Deel Noget, da bliver det opfinderisk, da opdager det overalt te ahnede Hjælpekilder, da aflokker det den tørre Klippe at VandlobJ Berlin finder der nu for Communalbestyrelsens Regning Udsalg af Kartofler Sted paa Torvene. Prieen er ansat saa lav, at Communen taber 11 Rd. paa ver Wispel, omtrent 9 1/2 Tde. dansk Maal, og Kjøberne holde oven kjøbet rigeligt Maal. Angaaende de i Stettin stedfundne tumultuariske Optrin meddeles i preussiske Blade følgende Detail, der hver et slaaende og advarende Exempel paa, hvor let den betydeligste Guist kan fænge, naar kun Tønderet er der: Markedet med Levnetsmidler den 24de April løb i Begyndelsen meget roligt af, og man troede allerede, at intet Ubehageligt vilde indtræffe, da der pludselig opstod en Strid hos en Høkerkone, som falbød Kartofler. En Dreng forlangte et Maal Kartofler, men havde ikke saamange Penge, som hun fordrede for dem. Det kom derved til en Ordvexling, under hvilken Konen i sin Hidsighed lod sig forlede til at give Drengen et Slag med et Kar, hun holdt i Haanden. Dette gav strax Anledning til, at en stor Mængde Jndivider, navnlig Fruentimmer, der befandt sig i Nærheden, toge Deel i Sagen. Sælgerinden blev mishandlet, men man blev ikke staaende derved. Tumulmanterne insulterede endnu flere andre Personer, som søgte at blægge Striden, reve Kartoffelsækkene om og kastede i derpaa over et i Nærheden liggende, med Kartofler lidet Fartøi, hvor der snart organiserede sig en formelig Plyndring, idet en Mængde Fruentimmer, forsynede med Kurve og Sække, fyldte disse med Kartofler og saaledes bemægtigede sig hele Ladningen. Jmidlertid vare lignende Scener, trods Politiets og Militairets Bestræbelser, ogsaa begyndte paa andre Steder ved Landingspladsen, og Sagen fik et stedse meere alvorligt Udseende, saa at det blev nødvendigt, at reqvirere betydelig militair Hjælp. Besidderne af Kramboderne paa det aarlige Marked, der netop fandt Sted til samme Tid, pakkede, grebne af Skræk, deres Sager ind. Tumulten udbredte sig over den største Deel af Staden, og ogsaa flere Bagerboutiker bleve Gjenstande for Angreb og Plyndring, da Militairet ikke, paa Grund af den store Udstrækning, kunde gribe ind overalt med fornøden Kraft. Kun paa enkelte Puncter lykkedes det at foretage Arrestationer. Da Tumulten ingen Ende vilde tage, bleve hen paa Eftermiddagen skarpe Patroner uddeelte og Oprørsacten oplæst. Ved de Attamer, hvorved man søgte at adsprede de omkring Bager boutikerne forsamlede Masser, var destoværre allerede flere Saar blevne bibragte med Bajonetten, og da man nu ogsaa saae sig nødt til at gjøre Brug af Skydeaabnene, formeredes de Saaredes Antal. Henimod Kl. 6 om Aftenen adspredte Masserne sig for denne Dag, da Borgercompagnierne rykkede frem; men destoværre bleve Optrinene fornyede den næste Dag, dog uden at tage Overhaand. Nogle Blade paastaae, at der skal være flydt meget Blod, og omtale 60 Saarede og Døde, og Pøbelen skal i det Hele taget have viist sig meget styrlig og raa. Man synes endogsaa ikke at have været uden Bekymring for Brandstiftelse.