Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-08-24
(See d. Bl. No. 134.) Motto: Hr. Ledermann og jeg staae hinanden aldeles ikke i Veien. Recensenten og Dyret. Angaaendes hvad Du siger om at være Dus med ubekjendte Personer, saa kan jeg nok see, at Du er stødt paa Manskjetterne over at jeg har sagt Du til Dig; men jeg skal sige Dig, hvordan det er gaaet til. Jeg har allerede kjendt Dig i flere Aar, just ikke personligt, men gjennem Dine Skrifter, som jeg altid har læst med megen Fornøielse, og deraf kom det, at Du forekom mig som en gammel Bekjendt, saa det slet ikke faldt mig indat sige De til Dig. Jeg troede heller ikke, at Du, som en fornuftig Mand, brød Dig noget om de hersens nymodens Complimenter og Baslemaner. Der er En, de kalder Algreen Ussing; han har jo rigtignok ifjor i en Tale snakket Noget og at man ikke maatte sige Du til Folk, og der er nu den hersens Henrik Hertz, han har nok for nylig givet Ondt af sig, fordi de nu i Aviserne ikke længere vil give Folk deres lovlige Titler, som han kalder det; men det er Altsammen kun nymodens Kunster, som jeg slet ikke bryder mig om. Du kan da desuden nok begribe, at, om jeg ogsaa har gjort en lille Bommert, saa kan jeg dog ikke gaae hen og tage mine Ord i mig igjen og sige, det var Løgn i min Hals, det kan jeg ikke være bekjendt for Publicum. - Angaa endes hvad Du skriver og en Fordægtighed, som ikke er passende i vore offentlige Tider, saa kan jeg ogsaa nok mærke, at Du skoser mig, fordi jeg ikke skriver mit Navn under, og at Du er enig med Professor Sibbern i at fordømme al Anonymitet; men, med al Respect for Din og Prof. Sibberns Mening, saa maa jeg sige Dig, at der endogsaa vore offentlige Tider gives Mange, som ikke sætte Navn under hvad de skrive, og de kan endda sommetider være ret skikkelige og ufordægtige Folk, for mig anbelangendes kan jeg godt i alle Maader være mig selv bekjendt, men behøver derfor ikke altid at vise mit Navn frem som Skildt. - Men det er nu Altsammen egentlig kun Smaating vi ere uenige i, for i vigtige Ting ere vi derimod ganske enige. J Politiken f. Ex. har jeg ganske og aldeles de samme Anskuelser som Du. Jeg er, som jeg allerede har sagt Dig, ligesom Du, en Ven af Offentlighed og Skrivefrihed og billiger fuldkommer Din Mening, at Offentlighed alle Tider har været en pæn Maade at sige sin Mening paa; jeg er ogsaa, ligesom Du, om ikke kongelig, saa dog Frimurer, i den Betydning, hvori jeg har hørt Du tager det Halve afOrdet, nemlig en Ynder af Friheden, saa jeg veed slet ikke, hvorfor vi To ikke skulde kunne være gode Venner, som man siger. Vi staae hinanden aldeles ikke i Veien. Derfor vilde jeg gjerne have at vide, hvad Tu egentlig mener med den honette Begegnelse, Du taler om. Skaldet maaskee være en Skole til mig, For jeg skal sige os, jeg synes, at jeg har begegnet Dig meget honet: jeg har jo rost Dine Skrifter og Dit Talent og i det Hele opført mig som en Ven af Dig; thi det er ogsaa mit Princip, at Enhver skal behandles til Fornøielse." Haab om, at Du svarer paa mit Spørgsmaal, er jeg saa fri, for sidste Gang at undertegne mig Din Ven S. ds. Eftskr. Da Du skriver, at Du for Øieblikket har saaMeget i Dit Hovede, saa haster det ikke med Svaret. Du kan bie til Du bliver oplagt.