Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-04-04
skjøndt de eie Tønder Guld, laane periodiske Blade af deres Kieldermænd, paa Ølhuse &c., og ansee det ikke for uværdigt at bruge en saadan Oeconomie. Jeg kjender andre rige og formuende Folk, der af Gnidskhed slaae sig sammen i hele Compagnier, for at holde et eneste saadant Blad, ret ligesom de vilde forene sig om at tilintetgjøre det. Derved slipper rigtig nok hvert Medlem med et Par Mark hvert Fjerdingaar, men maatte ikke ethvert periodisk Blad, gaae aldeles til Grunde, dersom alle Læsere tænkde saaledes, Rigtig nok er Skribentens Kald alt for helligt, til at nogensinde det Lucrative bør være hans Formaal. Men er det da billigt, at Journalisten skal anvende den største og bedste Deel af sin Levetid, giennemlæse mangehaande Blade og Skrifter, for at uddrage det Jnteressanteste, holde udenlandske Journaler og betale dem efter Coursen, kort, opofre Tid, Arbeide og Penge, for at more og gavne en Mand, der laaner hans Journal hos sin Kieldermand, sin Nabo eller Ven? Er det retfærdigt, at ville have Frugterne af en Skribents Arbeide og Anstrængelse aldeles for intet? Jeg taler her ikke om den, der mangler Ævne til at holde saadanne Skrifter; det er eene den gnidske Formuende, jeg her sigter til. til. Den practiserende Læges Jndkomster bleve saaledes aldeles precaire. Luner, tilfældige heldige og mindre heldige Curer, enkelte Familiers Anbefaling eller Misrecommendation, kort, tusinde ubetydelige Tilfældigheder bestemte hans Skjebne. Han maatte tage til Takke med hvad man vilde give ham, og han turde ikke engang klage over Ubillighed af Frygt for at blive udskregen for egennyttig. Og dog ere alle i Provindserne ansatte Lægers bestemte Lønninger saa ringe (f. Ex. 200 til 250 Rdlr. aarlig) netop fordi Regjeringen med Grund forudsætter, at de der kunne forskaffes sig en Deel af deres Udkomme ved Privat-Praxis. Langt lykkeligere ere derimod Apothekerne; thi de holdt sig altid til deres Taxt, som var beregnet efter Doctortaxten for 1619, og altsaa afgav en betydelig Jndtægt. Man sættes herved, som Prof. Herholdt meget rigtig siger, istand til at forklare sig, hvorfor denne er den eneste Apotheker=Taxt, som i de Danske Stater blev gjeldende et heelt Aarhundrede og hvorledes den, som publiceret paa Latin, Tydsk og Dansk, er bleven læst overalt i Europa og har gjort sin Virkning paa fremmede Faculteter, Medicinascollegier og især paa Apothekere. Apothekernes betydelige Fordeeler ogsaa Aarsag i, at næsten til alle Tider Handlende lode sig friste til at gjøre Jndgreb i hines Rettigheder. Derfor de mange Placater angaaende Grændserne mellem Apothekernes og Krambodhandlernes Handel. Jntet Under altsaa, at Tidsrummet fra 1672 til 1772, da en ny Taxt udkom, er blevet kaldet Apothekernes gyldne Tidsalder (Seculum Aureum) eller at deres Tal, som hos os, Aar for Aar er voxet betydeligt. Jntet Under, at man næsten i alle Sprog har spøgt med Apothelernes Handelsfordeel.), f. Ex. paa Svensk, lader man dem skare Guld med Talgnever; paa Tydsk har man kaldet dem. Neun und Neunziger, paa Latin: Pecuniarum accipitres og Alterum tantum efter de Procent man fandt beregnet ved Udsalget af deres Varer. Jntet Under, at saa mange Apothekere uden at have havt anden Erhverv - ere ved faa Aars Virksomhed i anførte Seculum blevne rige, formuende Mænd, saa at de ved deres dø*) Apothekeres Fordeel, siger Ad. Smith, er blevet til et Ordsprog, som betegner noget ialmindelig overdrevent. (Wealth of nations, book I. ch. X.) delige Afgang have (som fordum Lægerne Thomas Finke, Ole Borch o. fl.) kunne stifte betydelige Legater, eller efterlade deres Enker og Børn i en glimrende Stilling. Det vilde blive for vidtløftigt at gjennemgaae alle de Forandringer, som senere Tidsomstændigheder have foranlediget i Apotheker Taxten, men vist er det, at Apothekerne ved disse Tidsomstændigheder intet synderligt Skaar have liidt i deres sædvanlige Fordeel. Enhver veed til hvilke uhyre Priser Lægemidlerne ere stegne. Man havde nylig et Exempel paa, at i en eneste Nat 36 Rdlr. bleve sendte til Apothekeren for Medicin til en eneste Patient. Saaledes have Tidsomstændighederne havt en dobbelt ufordeelagtig Virkning paa den practiserende Læge. Jkke nok, at hans Jndkomster hverken staae i noget Forhold til den efter Taxten fra 1619 ham tilkommende Betaling eller til Priserne paa alle Livets Fornødenheder; han seer sig heller ikke istand til at ryde den fattige Syge al den Hjelp, han kunde og vilde lyde ham, fordi Lægemidlerne ere stegne til saa uhyre en Priis. Man har Grund til at formode, at ligesom de fleste practiserende Læger ere velvillige nok til at besøge de fattige Syge uden mindste Vederlag, saaledes maa der ogsaa gives mange Apothekere i vort Fædreneland, som i denne uheldige Periode overlade de Uformuende Lægemidlerne for en meget billig Betaling. Men da man ikke kan forudsætte en saadan Ævne eller Ædelmodighed hos alle vore Apothekere, saa vilde det være at ønske, at et Selskab maatte sammentræde for at understørre de virkelig Trængende uden for Hospitalerne og de offentlige Stiftelser, eller som ikke henhøre under Fattigvæsenet, med Lægemidler, og at rige og formuende Folk ved Legater ogsaa i den Henseende vilde betænke den Fattige. Hvorledes et saadant Selskab kunde organiseres lod sig bedst bestemme af Mænd, der med Varme for den gode Sag, forenede den fornødne Jndsigt og Erfaring. Erklæring. Opfordret ved de Erindringer, som Hr. Justitsraad Barens har ladet indrykke i No. 26 af Kjøbenhavns Skilderie, anseer jeg det for Pligt at erklære, at den Formanning - Tale kan den med Føie ikke kaldes – jeg ved Løsladelsesacten i Anledning af Hs. Majestæts allerhøieste Fødselsdag, i Straffehuset finder Leilighed til at give Fangerne, fra min Side hverken er forudtænkt eller udstuderet. Den er ene Resultatet af de Følelser, Sagens Natur og Øieblikket selv opvækker hos mig, og saaledes henreven af disse Følelser, er det let mueligt, at et eller andet Udtryk, der kunde misforstaaes, kan undslippe mig. Men aldrig har det været min Mening eller Hensigt at takke Fangerne for Opfyldelsen af deres Pligter i Straffehnset. Jeg erindrer blot at have bevidnet nogle Fanger min Tak for den personlige Fornøielse, de havde foraarsaget mig som Bestyrer, til Trøst mod de Ubehageligheder, der forvoldtes mig ved andre Fangers slette Opførsel, og de med en saadan Stilling forbundne Embedsfortrædeligheder.