Aalborg Stiftstidende, 1846-08-04
Man beder nu om, at Vedkommende, der have Tilsyn med Taarnuhrets Gang, ville afhjælpe den beklagelige Ulempe. Det synes os imidlertid, at man tidt nok har seet i Viborg, at Vedkommende, der have Tilsyn med Taarnudrenes Gang, kun ere lidet tilgængelige for Klagerne over disses Jammerlighed. især naar de bestræbe sig for at rykke Tiden tilbage, og vi tilraade derfor, hellere engang at forsøge at indgaae med Anmodning, ikke til de tillynshavende Vedkommende, men til den afgjørende høieste Autoritet, om at faae et heelt nyt Taarnuhr, og bilægge denne Bøn med de mange forhaanden værende Beviisligheder for, at det nærværende Taarnuhrs Værk aldeles Jntet duer og kun idelig arbeider Tiden imod hvilket unægtelig er den største Hovedfeil ved det beskikkede høieste Uhrværk i en By, der jo efter det Bestaaendes Jndretning, desværre skal være Rettesner for Tiden og dens Gierninger. Vi henstille til Viborg Stiftstidende, at gjøre sine Læsere bekjendte med nærværende Forslag. Aalborg, den 4de August. En Ædling har forladt os og det Jordiske denne Byes Æresborger, forhenv. Byskriver og Raadmand her i Byen, Etatsr. Ridder Rasmus Bonde Brorson, er imorges tidligt blidt indslumret til det andet Liv efter tilbagelagte omtrent 80 Støvets Aar. En lang Række af disse virkede han som Embedsmand, først som Bye og Herredsfoged i Sæby, senere i hans herværende Stilling, hvor hele Byen for adskillige Aar siden med den inderligste Hengivenhed feirede hans 50 Aars Embedsjubilæum og senere ved Fratrædelse udnævnte ham til dens første Æresborger. Han var som Embedsmand et Mønster og en Ære for sin Stand; han følte stedse hele Betydningen af dens Ansvar og Pligter, ikke blot indenfor Embedsgrændsens administrative Skranke og i dens lovforeskrevne Former, men i hele dens udstrakte Virken, i hele dens Aand at arbeide for den Statsborgerkreds, i hvilken og til hvis Vels Fremme han var hensat. Han erkjendte sin Virken dybt og opfyldte tro Betydningen af den Grundsætning: salus publica suprema ler, esto (det offentlige Vel være vor høieste Lov, thi hans Handlinger vare ikke som en blot lønnet Stats tjeners; de vare et tro Speil af en for sin Embeds stillings dobbelte Pligter utrættede Virken; de vare den sit Kald hengivne, sin egen Samfundstillings Jnteresser fornægtende, med stræng redelig Haandforvaltende og med ikke mindre menneskekiærlig Veldædighed hjælpende og formildende, Arbeiders skjønne Dagværk, efter hvilket det maa være født at hvile Ligesom den indre Pligtfølelse stedse bestemte hans Handlinger, saaledes bare disse ogsaa i Alt Beskedenhedens og Ydmyghedens Krone. Saa bramfri som vistnok Nogens, saa uanfægtet af ydre Tillokkelser som Embedsmandens Bane kun formaaer at holde sig, var hans hele modne Livs Vandring, og med et sandt borgerligt Sind regnede han det til en af sin Livsaftens skjønneste Prydelser da han af sine erkjendtlige Medborgere, ved at udtræde af Embedstandens Kreds, førtes hen paa Borgerstandens Æresplads. Men ogsaa Medborgere have ved ham viist, hvor erkjendtlig vor Tid veed og higer efter at paaskjønne den fortjenstfulde, den sin Stilling isandhed opfattende og til sit Samfunds Bedste udviklende, Embedsmands Virken, og vi ønske derfor, at denne fromme Oldings nu fuldendte Liv stedse maa foresvæve Embedsmænd og Borgere til lige hædrende, lysende Exempel.