Berlingske Tidende, 1815-07-21
Da det sidste overordentlige Storthing endte sine Raadslagningen yttrede Min elskelige Søn, Hs. Kongel. Høihed Kronprindsen, paa Mine Vegne for Eder, at efterat det af den nordiske Halvøes Fol saa høilig ønskede Maal, de to scandinaviske Rigers Forening, var J bleven opnaaet, burde vi blot for Fremtiden stræbe efter at udmærke og blandt Europas Nationer ved vor Lykke og vor Enighed. Paa denne Tid syntes Fastlandets Fred at være sikkret. Store for Verden afgiørende Hændelser vare indtrufne, og Europa havde, saa at sige, faaet et nyt Udseende; Erobringsaanden syntes at være dæmper; en for alle Magters Rolighed nodvendig Ligevægt bebudede den til bagevendende almindelige Fred. Statsmanden og ligesaa Philosopher maatte med Grund haabe at see den betrygget for et halvt Aarhundrede, Lykkelig ved at kunne overlade Mig til denne Tanke, og forladende Mig paa Eders Viisdom og Kiærlighed til Eders Konge, sysselsatte Jeg Mig i Forening med Min Søn med at udfinde og overveie de Midler og Udveie, som skulde vedtages, for i disse Nordens ældgamle Riger at tilbageføre en ei blot øieblikkelig men paa Næringsstidens e Handelens og Agerdyrkningens Forbedring grundet Velstand. Midt under disse Bestræbelser har Forsynet givet et nyt Beviis paa Usikkerheden i menneskelige Beregninger og Forhaabninger. Europa frem i stiller allerede ikkun billedet af en stor Leir, og dets Jndvaaneres Blod, som saalænge vædede Jorden, skal paa ny styde paa dets herjede Marker. Den skandinaviske Halv, beskyttet ved sin geographiske Beliggenhed, kan vel haabe i denne ulykkelige Tid at nyde den Hvile, som andre Nationer forgieves efterstræbe; men da hele Europa befinder sig i en critisk Stilling, da stribare Nationer, hvis Aarbøger fremvise 3 saa store Exempler paa Mod og Opoffrelser for Fædrenelandet, ere under Vaaben, tilsidesatte vi da ikke den første, den helligste af vor Pligter, om vi overlode os til den Sikkerhed, som vi mueligen kunde vinde ved vor Beliggenhed? Om vi end ikke attraae nogen Udvidelse af vore Grændser, nogen forøget Glands for vor Krigshæder, saa bør vi i det mindste ønske at see Europa roligt og frit ; med den Lykke, vi ønske for andre Stater, 4 bør vi saameget mere søge at berede os selv. De Nationer, som elske Friheden, bør aldrig glemme, at Fædrenelandskiærlighed og det faste Forsæt at opoffre Alt for sin Selvstændighed, er et fastere Værn end og Klipperne og Havet. Med saadan Tænkemaade bør J, gode Herrer i og norske Mænd, gaae Tidens Hændelser imode, og enige med det svenske Folk i alt det som kan befæste fælleds Hæder og Lykke, være i stede til at vedtage saadanne Foranstaltninger, som svare til de ForSlag, der under Løbet af Raadslagningerne kunne giøres Eier. I have, gode Herrer og norske Mænd, en usvigelig Borgen for den svenske Nations Agtelse for Eders Rettigheder, i Maaden hvorpaa dette Riges Stænder nylig have erkiendt og stadfæstet Vilkaarenfor Foreningen mellem Sverrig og Norge; og Jeg er forvisset om, at J, gode Herrer og norske Mænd, besiælede af saadan fordomsfri Tænkemaade, ei ville behøve hverken Tidens eller Erfaringens Veiledning for at svare til den Agtelse og broderlige Kiærlighed, Svertigs Indbyggere have udet Eder. Det er mig en særdeles Tilfredsstillelse at kunne tilkiendegive Norges Storthing, at Tvistighederne med Danmark i Henseende til Pommern ere lykkeligen bilagte. Den gode Forstaaelse, som forener os med alle Europas Magter, vinder stedse meere Fasthed. Vort Handels slag søges med Begierlighed i Middelhavet, og de barbarske Stater, opfylde troligen de med dem sluttede Tractater. Den lykkelig gien oprettede Fred mellem Storbrittannien og de Forenede americanske Fristater vil endnu stærkere befæste vore venskabelige Forholde til disse to Lande, og aabne en ny Kilde til vor Handels Fremvært. Regieringerne paa St. Dominge have med Velvillie modtaget vore Flag, og vor Handel paa Dens Kyster moder ingen hindringer. Den Beretning om Rigets Tilstand, som nu skal meddeles Eder, giver Eder fuldstændig Oplysning om Mine Bestrædelser for Eders Vel. Gienstanden for Eders Raadslagninger ere vigtige; men J. ville vise Eder Eders Konges Tillid værdige, og retfærdiggiøre den Nations Haab, som allerede har helliget den store og uforanderlige Grundsætning, at et Folks Frihed hviler paa Hengivenhed og Tillid til Regieringen, og Regentens Ære paa Folkets Kiærlighed og Bistand. Jeg overantvorder Eder, gode Herrer og norske Mænd i den Gud den Almægtiges Varetægt, og anraaber hans Velsignelse til Eders Raadslagninger. Iøvrigt forbliver Jeg Eder, Alle og Enhver, med al Kongelig Naade og Yndest stedse velbevaagen.