Kiøbenhavns Postrytter, 1796-04-11
Franken, den 19de Martii. J offentlige Blade læser man her følgende Skrivelse fra den tyrkiske Grændse. Man læser paa nogen Tid saameget om Tyrkernes Kriigsrustninger, og især om et Corps paa 10000 Mand, der undervises af Europæer i alle Taktikens Kunster. Et Øyenidne fortæller herom følgende: Strax efter den sidste Kriig med Russerne befalede Storsultanen alvorligen, at Janitscharerne skulde undervises i den europæiske Kriigs kunst. Neppe var denne Efterretning bekiendtgjort, før en Mængde Ludvigsriddere, Engelskmænd, Svenske, Jtalienere o. s. v., som tilforn havde staaet i Kriigstieneste, strømmede til Constantinopel, for at give Underviisning En fransk Officeer, der alt længe havde staaet i Sultanens Naade, havde udkastet Planen dertil; den bekiendte Renegat Murray virkede med ham, og denne meget indsigtsfulde Mand blev Artillerievæsenet, saasnart han var gaaet over til den mahomedanske Troe, virkelig overdraget til Forbedring. Men den sædvanlige hindring fandtes her igien. Janitscharerne vilde ikke finde sig deri; ikke, som man i Almindelighed troer, af Foragt for alt Fremmed, eller Vedhæng ved visse Religionsmeeninger; men fordi denne Classe bestaaer af lutter Mennesker, der, foruden Militairtienesten, drive een eller anden Haandtering, og hvis Næringsvei meget vilde have liidt ved den daglige Exercering, o. s. v. Magt blev farlig; man greb altsaa til et andet Middel. Man hvervede, uden Hensyn til Nation og Religion, saa mange Mennesker, at man af dem kunde danne et eget Corps. Nogle faa Janitscharer toge Tieneste derved; Resten var sammenløbet Pak. De fremmede Lærere protesterede nu først mod de viide og tunge tyrkiske Buxer, og giennemdrev ogsaa, at man lod giøre et Slags ungerske Buxer til disse nye Soldater. Haardere holdt det med Turbanen; dog veeg og denne for et mindre Hoveddække, der i Form blev Turbanen liigt. Paa Fødderne fik de Halvstøvler; og den øvrige Paaklædning blev endnu efter tyrkisk Form og Snidt. Men nu fik de en europæisk Flint med Bajonet og Patrontaske. Den tyrkiske Sabel har de tillige i Bandeleer, beholdt deres Knive og Pistoler som tilforn, og nu gik det paa en Exerceren løs. J Begyndelsen kan man let tænke, hvor latterlig en Figur de gjorde (omtrent som alle Rekruter); men efterhaanden gik det med enkelte Partier bedre. Snart lagdes imidlertid Vanskeligheder i Veien ved Avindsygen af de forskiellige Officerer, hvoraf hver søgte at indføre sit Lands Methode. Til Slutning enedes man for det meeste; og da de Franske vare fleest, beholdt og deres System Overhaand i Hovedsagen. Man exercerede nu meget flittig. Det var ikke let at bibringe den klodsede Asiater en Franskmands Smidighed og Hurtighed. Ved en saadan Leilighed vilde en Officeer engang bruge sin Stok; men Karlen trak strax Kniv, og vilde paa Stædet have myrdet Europæeren, vare ikke de øvrige Officerer komne ham til Hielp. Tyrken blev paa Stædet henrettet; men Viziren forbød dog Stokkens Brug. Det gik altsaa meget langsomt med at danne disse nye Soldatet, der dengang beløb sig til 8000 Mand Infanterie, og 500 Cavallerie. Da Fortælleren forlod Constantinopel, var Jnfanteriet saare maadeligt; men Constablerne viiste nogen Lyst Men da der efter til at danne sig til Artillerietienesten. Stokkens Afskaffelse ikke er at tænke paa Disciplin og egentlig Subordination, kan man let forestille sig, at dette Corps ikke overgaaer, eller vil overgaae, en tydsk Borgerskabsmilice. Thi, naar Exerceringen varer dem forlænge, knurre de, og man lader dem da gaae, for ikke at betage dem Lysten til næste Gang.