Viborger Samler, 1823-03-01
Sagen er denne: J Randers Avis No. 6 for 13 Januar, som jeg først fik den 15, læste jeg: at Faber vilde udgive en Intelligentstidende, som skulle indeholde: 1) "Anmældelse af alle i Danmark udkomne Skrifter 2) korte Bedømmelser over disse &c., og sluttede bemeldte Mand saaledes: "For at fremme hurtig Anmældelse af de udkomne Skrifter, anmodes de Herrer Forfattere, Udgivere, Forlæggere og Boghandlere at tilstille mig (F) de udkomne Bøger og Maanedskrifter." Dette fandt jeg saa overordentlig vigtigt for vort Kundskabsvæsen at jeg skrev en Anmældelse paa Vets, dette Projekt angaaende, og sendte samme, under mit fulde Navn, til Udgiveren af Harpen, Hr. A. P. Liunge, med Bøn, at den maatte optages i hans Blad. Brevet afgik herfra 16 Januar. Næste Postdag sendte jeg et Par gode Venner i Randers min mettiske Anmældelse til Gjennemlæsning; thi Noget, som ei alene var bestemt til Trykken, men allerede afsendt til et offentligt Blad, saae jeg ingen Grund, for at lægge Dølgsmaal paa : Det er altsaa en grov Usandhed af Faber, naar han siger: "at siden 10 Januar har været ombaaren til Læsning en skreven Pamphlet af mig," thi mit Arbeide, forsynet med mit fulde Navn blev først afsendt fra Grenaa til Randers den 20de. At nu mine Venner, formodentlig paa ovenanførte Grund, har ladet nogle af deres Bekjendte læse mit Arbeide, kan jeg er gjøre for, men har heller Jntet imod; thi jeg er Forfatter, som aldrig er og heller aldrig skal blive nægtet. Den er derfor, efter min Formening, overmaade uforskammet af Faber, og røber et vildt Drengehos ved med graa Haar: offentligen at nævne og anfalde en uskyldig Mand, fordi han har modtaget og foreviist nogle Vers fra en Ven, hvis fulde Navn stod under Arbeidet, og, saavidt Man veed, aldrigen har sagt sig at have nogen Del deri Faber dølerer i et Brev til min Ven: at hans Navn er nævnet i mit Produkt. Det kan dog ei være nogen Forseelse? Jeg siger i Anmældelsen: En Mand som vist den Ting er meget voxen, Afhjælpe vil det littetære Savn, Og sætter sig paa Dommerlædet, moxen, Saa godtsom Nogen - selv i Kjøbenhavn; Fra Randers By vil revses Paradoxen, Af Pastor Faber (det er Mandens Navn) hvert Fjerdingaar han vil et Skrift udgive Hvor alle danske Skrifter dømt skal blive. Naar Faber ikke havde været saa hidsig, men brugt sine uhyre Naturgaver, saa maatte denne Doktor i det Tredde, denne lærde Kritikmager, kunne se, hvad Enhver med et halvt Øje kan se: at jeg har ikke nævnet ham anderledes, end han ønsker at benævnes, nemlig: som Udgiver af et lærd Fjerdingaarsskrift; gives ham ingen andre Titler end denne, tror jeg vist, han Jntet har at klage over Men, som sagt, det var Vredesbrusen der forblindede denne ellers saa humane Mand, han burde takke mig for den store Tiltro jeg røber til hans udstrakte Kundskaber, naar jeg slutter: han alle Fag fra Jura til Historie. vil overstraale med sin Kundskabs Glorie." og ikke svare "at den der udgiver Tidenden er absolut skal forsatte Recensionerne" samt anfør Brødrene Berling" Her miskjender han mig. Jeg saae i ham en mer end almindelig Udgiver; thi ellers havde jeg sat ham i Ligning: Med Steuren Borch der stolt sig bryster, Bag paa den cimbriske Merkur Endskjøndt Man veed: den arme Kryster, Kan neppe læle Korrektur. men jeg havde for store Tanker om ham dertil, Enhver haaber jeg ser tydeligen: at Manden anfalder mig uforskyldt.