Viborger Samler, 1849-06-22
Om Marschal Bugeauds Død siger Journ. d. Deb.: En saadan Mands Død er sørgeligere end Tabet af et Slag. Man tør troe os, at i et saadant Øieblik finder ingen Lidenskab, intet Partiensyn Indgang i vort Hjerte Naar den Hedenfarnes Navn knytter sig i vor Aand til Tanken om vore borgerlige Tvistigheder, saa er det kun fordi vi i ham i de nuværende "Mørkets Dage, hvilke vi forbeholdes, gjerne forudsaae en Mægler og Fredstifter. De første og sidste Ord, han udtalte i den lovgivende Forsamling, vare Forsoningens Ord, dette Opraal til Eendragt var hans Testament. Man skuffe sig ikke denne store Vaabenhelts Opgave var en Fredens Opgave, og netop derfor føle vi nu dybere, end nogensinde før, den uoprettelige Ulykke, der har rammet vort Land Kan Noget lindre vor Smerte, da er det den Omstændighed, at vi gjenfinde den samme Følelse ligesaa levende, ligesaa bitter, ligesaa dybt hos alle Partier og Klasser i Nationen. Hæren begræder Soldaten, der var dens Søn, - Soldaten, der var bleven en Fader for Hæren, Folket begriber at det har mistet en stor Kraft og en stor Roes, og vi Alle, af alle Partier, af alle Farver, der bevægede og nedbøiede leve under det fælleds Fædrelands Tag, – vi føle, at Dødens Haand ikke kan bortrive de stærkeste Støtter uden at ryste Fædrelandets Grundpiller. Marschallens Død er en sand Ulykke; den har til alle Privatsmerter, til alle Familiesorger, der opfylde vor ulykkelige Stad, tilføiet en stor offentlig Calamitet, en Nationalsorg." Efterat Bjergpartiet havde lidt ovenfor anførte eclatante Nederlag, læstes Dagen derefter (den 12te) i dette Parties Parisertidender en Proclamation, hvori erklæredes "at Majoriteten i Nationalforsamlingen havde ved at antage Dagsordenen forenet sig med en Politik, der krænker Forfatningen. Vi have nedlagt en Anklageact imod Executivmagten. Anklageactens trængende Vigtighed fordres anerkjendt, ligesom og dens uopholdelige Henviisning til Forsamlingens Bureaux" Jfølge Acten skulle Præsidenten og alle Ministrene anklages for at have krænket Forfatningen. Den 12te Juni Kl. 7 1/2 om Aftenen aabnedes Mødet i Nationalforsamlingen. Af 384 Stemmer, (Bjerget voterede ikke) erklærede 377 sig for strax at discutere Anklageacten. Debatten var yderst heftig. Thiers talte imod Anklagen. – "Vi ere marscherede, sagde han, til Jtalien, ei for at gjøre Jtalien til et frit Land, men for at bekæmpe Demagogiet." Ledru-Rollin udbrød, at Thiers havde laant sine Ord af Keiseren af Rusland og Kongen af Preussen, ogsaa disse vilde gjenoprette Orden og undertrykke Demagoget d. c. Republiken. "Det er det hvad Keiseren af Rusland kalder Orden. Det er Kosakkerne, der forlange denne Orden!" (Storm Allarm paa høire Side, Montagnen bifalder Rollins Udtryk.) Thiers: "Landet vil dømme, om der ikke er mere Forbindelse imellem Dem, Ledru-Rollin, og Juni-Jnsurgenterne, end imellem mig og Kosakkerne." Under larmende Protester finder Afstemningen Sted. Af 385 Voterende erklære sig 377 Stemmer imod og kun 8 (Bjerget voterede (ikke for Anklagen. Bevægelse i Paris, Opstandsforsøg af Bjergpartiet, Nationalforsamlingen erklærer sig permanent og decreterer Paris i Beleiringstilstand. Den 13de Juni, Kl. 4 om Efterm. Alle vigtige Puncter ere stærkt besatte af Tropperne, Boutikerne lukkede.