Københavns Adresseavis, 1762-03-05
Vidre om Spinderierne, see Nr. 17. hvad Spindelønnen angaaer, da maatte den reguleres 2 med den allerstørste Forsigtighed, den maatte hverken være for høy, ikke heller for liden, den maatte ikke være for høy, at den ikke skulde gravere Fabriqverne, og giøre Klædevarene dyrere end de burde være, og man maatte vogte sig for herudi at indføre en anden Skik i Landet, man maatte ikke tænke at man i Førstningen kunde give dem me ger, og siden formindske Arbryds=Lønnen; thi det vilde kuns bringe Misfornøyelse siden iblant Almuen, og giøre at ingen vilde arbeyde for mindre Priis, end de havde begyndt, Man maatte heller betiene sig af et Stratagema, nemlig i at sætte mange og adskillige Premier for dem, som levere det meste og beste Arbeyde, og herved ville flittige og duelige Folk lige saa vel finde deres Regning, som ved en fastsat Priis for deres Arbende. Arbeyds= eller Spinde Lønnen maatte og for alting ikke være for liden, den maatte saaledes indrettes, at de Arbeydende kunde have deres nødvendige og tilstrekkelige Underholdning ved deres Arbeyde, og om det var mueligt, at de kunde vinde meere ved sligt Arbeyde end ved andet Arbeyde, som de ellers vare vante til at giøre. Man maatte og herudi særdeles lagttage Tiden, da de maatte giøre slig Arbeyde paa en Tid, da andet nødvendigt Arbeyde ikke forsømmedes derved. J Jtalien haver Bønderne deres Silke=Avling og arbeyder dermed paa en Tid da de ikke har med Agerdyrkningen at giøre, saa de herved ikke forsømmer deres Agerdyrkning, som det nødvendigste Arbeyde, det kommer meget an paa til et Arbeydes Fortsættelse, hvad Tid man giør det paa, og at den som arbeyder finder sin Fordeel og sin Regning derved. Det er kuns slette Entrepreneurs, som tænker at vinde ved at give liden Løn til de Arbeydende, slige Folk forstaaer, ikke deres oget Beste og rinerer sig ofte selv, i Steden for at berige sig, naar man betaler Folk skikkelig faaer man Arbeydere nok, hvilket sætter Arbeydet i fuld Drift, og bliver ofte til største Fordeel for den som giør Forskud til Arbeydet. Jeg veed et merkelig Exempel derpaa, som jeg holder for værd at anføre andre til Eftertanke. En Engelskan have sig Christiansund med nogle Mid den 5 Mart. ler, og da Fiskeriets Tid nu kom vilde de Norske Indbyggere tinge for noye med Bønderne. Engelskmanden forestillede dem at de ikke forstod deres eget Beste, han sagde: Dersom vi betaler Bønderne skikkeligen, og det rygtes i Landet, strømmer de til os fra alle Kanter, og vi faae de Arbeydere, som aldrig havde tænkt paa at fiske, hvor Fiskeriet kommer i fuld Drift, og vi vinder herved meere end vi taber. Udfaldet viiste at han handlede klogeligen, han blev en Mand af store Capitaler; men Skaden var at han siden drog ud af Landet og tog Pengene med sig som han havde der fortient, og kjøbte sig et Herregods i Skotland; men man maae dog give samme Mand den Ære, at han ved sin Forstand og Arbeydsomhed havde været Christiansund og Landets Opkomst deromkring, og haver givet andre Anledning til siden at efterfølge sit Exempel. Jntet er værre end hvor der hersker en Høkker=Geist hos en Nation, og hvor man sparer til urette Ting og paa urette Tid, men derimod erfødsel i det overdaadige og prægtige, og at spare for meget for den gemeene Mand som skal giøre Arbeyder, er visseligen at spare i Utide, og det er visselig at svare i Utide naar man ikke vil give den der skal arbeyde ved et Fabriqve den nødvendige Belønning. Mangen et ypperlig Anslag kuldkastes, og mangen en Ting faaer ikke Fremgang der, hvor man meest skulde vente at det skulde faae Fremgang, men naar man undersøger Aarsagen hertil, bliver det gandske rimeligen. Man skulde tænke at uldene Fabriqver og Spinderier langt lettere kunde anlægges i de smaa Kiøbsteder hvor Levemaaden er lettere end i de store Steder, som Kiøbenhavn, hvor Levemaaden er langt kostbare re. Men Erfarenhed, den beste Læremester i alle Ting, viser iblandt det som er tvertimod; en god Ven har fortal mig at den tydske Klæde=Fabriqueur resolverede at flytte fra Kiøbenhavn til Kiøge, og der oprettede sin Fabriqve, i den Tanke at han der lettere kunde holde sin Fabriqve for den lettere Levemaade som der var frem for i Kiøbenhavn; men da han havde været i Kiøge nogle Aar maatte han flytte til Kiøbenhavn igien; den som fortalte mig det spurgte jeg om Aarsagen hertil, han svarede: at det kom deraf at han i Kiøge ikke kunde faae nogen til at spinde Ulden for sig, og det af tvende Aarsager: 1) Fordi de syntes at han gav dem for lidet for deres Arbeyde. 2.) Fordi han krævede samme Vægt paa Garnet som han havde leveret dem af Ulden, og da altid noget gaaer til Spilde ved Spindingen, syntes de at de ikke kunde stoppe det; hvorvidt Sandhed er herudi veed jeg ikke, men imidlertid syntes det at kand være rimeligt, dog har der vel og været andre Aarsager hertil. Man maae vel merke, at det er langt vanskeligere at oprette et ulden Fabriqve paa et Sted hvor ingen slig Fabriqve har været tilforn, end paa eet Sted hvor stige Fabriqver allerede nogenledes ere komne i Gang, paa det første Sted maae den gemeene Mand først lære at spinde, men paa det andet Sted kand en Deel af dem det allerede, og at det er langt vanskeligere at faae Folk til at giøre det, som de ikke ere vante til, end det som de allerede ere vante til; det er heel vanskeligt at faae den gemeene Mand til at arbeyde i det som de ikke ere vante til at arbeyde udi, og herudi bestaaer den største Kunst. Belønninger vil iblant her ikke hielpe, meget mindre Trudsler eller Tvang; den beste og nermeste Maade herudi at komme til Maalet, er, at Ungdommen oplæres herudi, hvilket just er mit Øyemerke her at vise. Jeg vil først forhandle om Linnet=Spinderierne, og det som burde opmuntre hertil, var 1.) Nødvendigheden, og 2.) Fordeelen. Nødvendigheden herudi er saa stor ved en Slags public Indretning ved Linnet=Spinderierne, at intet kand tænkes større; hvor uforsvarligt og umenneskeligt er det ikke, jeg vil ikke tale omden store Synd som det er for Gud, men allene tale om hvor stor Skam det ikke er for den ærbare Verden at fattig ge Folk iblant os maae med deres grædende Taare gaae Huus for Huus og bede Folk om at de maae faae noget at arbeyde og spinde, og som oftest kand de ikke faae det; stiele maae de ikke, og crepere kand de ikke, Arbeyde kand de ikke faae, og hvor skal de arme Menneskeer hen, jeg synes at sligt er Publici allerstørste Skam, som kand være til, enten burde Publicum føde dem ørkesløse eller og skaffe dem Arbeyde, det synes derfor at være af en yderlig Nødvendighed, at man af christelig Medlidenhed, og om man ikke vilde af den Grund, saa dog for Skam Skyld gjorde saadan Jndretning i alle Byer, at paa Byens Bekostning blev kiøbt en Deel Hør eller Hamp fra første Haand, og for beste Kiøb, og et vis Huus blev ordineret i Byen, hvor de Fattige, som ingen andensteds kunde faae Arbeyde, kunde hente saa meget Hør eller Ham som de kunde spinde en Uge, og naar de om Løverdagen igjen leverede hvad de havde spundet, og derfor faae deres prompte Betaling til Arbeyds=Løn. Vare de, som forlangede sligt at spinde ubekiendte Personer, maatte de sette et Slags Pandt eller Forsikring for det, som de fik hiem at spinde, og sligt Pandt behøvedes ikke at være af stor Værdie, eftersom det de fik hiem at spinde for en Uge kunde ikke beløbe sig til meget. Man burde herudi efterfølge den Indretning som for lang Tid siden er gjort ved Guldhuset i Kiøbenhavn, hvilken Indretning har underholdet mange fattige Menneskeer sammesteds, og bør være til et evigt Æreminde for den, som har indrettet det. Det er umueligt og ubegribeligt at man kand afskaffe Betlere i Byerne, saa længe man ikke vil tænke paa at skaffe fattige Folk noget at arbeyde, man vil ikke antage friske Folk som Almisse=Lemmer, og man kand ikke heller skaffe dem Arbeyde, og een af Delene maae dog finde Sted. Vil man sige, at slige Folk naar de melde sig kunde man henvise dem til Manufactur=Huset, der er Arbeyde, men jeg veed ikke om de og fik Sted der, og om man end vilde antage dem der, saa synes det dog at være heel uraisonabel for Fattigdoms Skyld at bringe Folk i Trældom og betage dem deres Frihed, derfore creperer hellere mange Folk af Nød og Trang end de paa saadanne Vilkaar vilde forskaffe sig Arbeyde, Manufactur=Huse ere i mine Tanker Steder som allene ere indrettede for Maleficanter, eller for dem som ikke godvillig vil Arbeyde, men ikke for dem som gjerne søger Arbeyde men ikke kand faae det. Jeg nægter ikke at jo Manufactur=Huse kunde indrettes paa saadan en Maade, at de kunde være til Hielp for fattige Folk som arbeyde i Frihed. Saadanne Huuse ere gemeenlig rummelige, og der findes ofte et eller flere store Værelser, som ikke bruges til noget, om man i saadant et Huus indrettede een eller flere Stuer med Varme udi om Vinteren, hvor slige fattige Folk kunde opholde sig om Dagen for at spinde, og have fri Varme og Lys, og gaae hiem om Aftenen, da var sligt ikke for meget. Det var derfor af en yderlig Nødvendighed, at slig Indretning skede i alle Byer, den kunde ikke heller koste saa meget, man kunde lade væve det som blev spunden og sælge det, og hvad det end kostede, saa var dog slig Bekostning bedre end at fattige Folk skulde gaae ørkesløse, eller de skulde crepere eller og opholdes paa Publici Bekostning som Almisse=Lemmer. Jngen af disse Dele vare til megen Ære eller Nytte for en Bye, og en af Delene maae dog skee hvor slig en Indretning ikke findes, dog var det ikke nok at Publicum forsynte slige Folk med Hamp eller Liin til at spinde. De som ikke havde Rokker eller Redskaber, som her henhørte, maatte laanes sligt uden Betaling, den Fattige maatte ingen Bekostning have, og ingen Forskud giøre paa nogen Ting, men faae sin Betalning for sit bare Arbeyde. Jngen kand begribe hvor stor Elendighed det fører med sig, naar fattige Folk ey kand faae arbeyde, jeg har selv seet det med stor Bedrøvelse, og jeg har bluedes derved paa Publici Vegne, jeg har selv sogt saa vidt det stod til mig, at skaffe slige Folk Arbeyde, og jeg har søgt at formaae andre dertil; men naar jeg har søgt at opmuntre dem herudi, at de skulde see at forskaffe fattige Folk noget at spinde, har de svaret mig at de gierne vilde; men at der vare tvende Ting som herudi vare dem i Veyen, det ene var, at naar de leverede noget ud til slige Folk at spinde, fik de det ofte fordervet tilbage, da mange som ikke har lært at spinde, og ikke tilforn har tænkt derpaa, maae gribe dertil naar Nøden og Fattigdom kommer paa dem, og er det en Virkning heraf, at slige Folk ikke er holdt dertil fra deres Ungdom af. Den anden Hinder som de foregav var denne, at naar de lod noget spinde faldt det dem for bekosteligt at lade væve, da Væverne her i Byen har det Privilegium at de allene maae væve, og Væver=Lønnen her i Byen er saa dyr at Folk langt lettere kand kiøbe Udenlands Lærreder end lade her spinde og væve, saa der kuns lidet af det Slags foraarbeydes her udi Byen, frem for det som føres Udenlands fra (Fortsættelsen følger.)