Viborger Samler, 1846-05-05
Storbritannien og Jrland. Da Haves i Underhusets Møde den 27de April havde opfordret Ministrene til ikke ved med halsstarrig Vedhængen ved en saa forhadt Forholdsregel som den irske Bill, hvis moralske Virkning desuden ved den lange Udhaling allerede er svækket, atter ganske at sætte paa Spil deres neppe tilkæmpede Popularitet, men meget mere at følge Lord Norman bys Exempel og ved Upartiskhed og hensigtsmæssige Resoureer stræbe efter at erhverve sig Jrerfolkets Velvillie, tog Sir Rob. Peel Ordet og erklærede, at der her ikke kunde være Tale om det Spørgsmaal om Ministrene enten ved at opgive eller gjennemføre den for Huset svævende Bill, vilde forskaffe sig større Popularitet; thi en saadan Popularitet vilde kun vorde erhvervet med enhver loyal irsk Undersaats Fare for Liv og Eiendom. Thron talen havde fremfor alt Andet anbefalet i de stærkeste Udtryk en Forholdsregel som den Huset foreliggende Bill, og Underhuset havde paa sin Side erklæret i Svarsaddressen at det holdt sig overbeviist om Nødvendigheden, af en saadan Forholdsregel. Billen var derefter bragt ind i Overhuset og antagen med ubetydende Opposition; herefter var den kommen til Underhuset, og den ved Praxis hjemlede Skik krævede at en paa saadan Maade i Underhuset introduceret Bill skulde snarest muligt erholde den første Læsning. Dermed vilde han ingenlunde bestride Ret til at modsætte sig den første Læsning, men kun forsvare Regjeringen, naar den bliver sin engang fattede Beslutning tro at fremme Billens første Læsning. Den hist og her hørte Paastand, at dette kun skeete for at Regjeringen paa en god Maade kunde fritages for sin Forpligtelse at drive Kornbillen igjennem, var uretfærdig og fornærmende. Han paa sin Side kunde forsikkre at Begivenhedernes Gang i den sidste Tid havde bestyrket saavel ham som hans Colleger i den Overbeviisning, at Monopoler og Jndskrænkninger, der tidligere kun havde viist sig for dem som upolitiske, nu fremstille sig som en absolut Uretfærdighed. Oprigtigheden af denne deres Overbeviisning vare de redebonne til paa enhver passende Maade at lægge for Dagen; men dertil kunne de paa ingen Maade regne Opgivelsen af Tvangsbillen, hvis uundgaaelige Haardhed og Strenghed de iøvrigt ingenlunde miskjende. Man havde forlangt: 1) at Regjeringen førend den tog sin Tilflugt til en saadan overordentlig Forholdsregel, skulde godtgjøre sammes Nødvendighed; 2) at det maatte godtgjøres at de bestaaende Love vare utilstrækkelige til det Ondes Undertrykkelse; og 3) at man turde vente at den foreslaaede Bill vilde afvende Onderne. Med Hensyn til det første Punct erklærede Ministeren, at det ikke kunde bestrides at Forbrydelsernes Antal havde i det sidste Aar tiltaget i overordentlig høi Grad, og at de hvad Forbrydelsernes Characteer angik og paa Grund af den stedfundne, Strafløshed havde tiltaget i Contagiositet. Med Hensyn til det andet Punct, saa maatte han bemærke, at Anvendelsen af de ordinaire Love standsedes fuldkommen derved at Jrlands sociale Forhold vare oprørte i deres dybeste Grund, og at det desaarsag var en let Sag at lægge Dølgsmaal paa de Beviser, der skulde fælde Forbryderen. Hvad nu det tredie Punct angik, saa maatte man ikke forglemme at de irske Repræsentanter i Aaret 1835 under lignende Omstændigheder gave deres Samtykke til en Bill paa fem Aar, netop i det Tidspunct, da den saa meget priste Lord Normanby ledede Jrlands Forvaltning, – en Forvaltning, hvis gunstige Resultater man følgeligen ved turde tilskrive Tvangsbillens Existence. Men en saadan Bill maatte naturligviis bidrage til at holde Folket i Rolighed. Til Slutningen udtalte Sir Rob. Peel sig med Eftertryk derom, at de irske Grundbesiddere, langt fra ved fælleds Forholdsregler at lette de lavere Klassers Kaar, kun altfor meget forsømte de dem paa hvilende Pligter, og derved utvivlsomt bidroge til at gjøre Sagernes nuværende sørgelige Tilstand vedvarende og meere nedtrykkende. Husets irske Medlemmer opfordrede han i energiske Udtryk til ikke længere at standse Husets Virksomhed.