Aalborg Stiftstidende, 1842-12-10
adskillige Cantoner i Schweitz, i Nederlandene og flere Steder er ligeledes Forretningsproget efterhaanden blevet afvigende fra det, der var det oprindelige Folkesprog, og som paa enkelte Steder endnu er det eneste, der forstaaes af Beboerne. Dette er en Ulempe, som man bør søge at formindske, men som man ikke bør forøge, ved at sætte Sagen paa Spidsen. Det er saaledes vist, at saa foranlediget end den Harme kan være, som den Deputerede Lorenzen følte, saa var det urigtigt, at han overlod sig til denne Harme, og det synes, at han, efter de Forestillinger, som Præsidenten gjorde ham, gjerne kunde have traadt tilbage, uden at opgive den Charakteer, som han vilde vise ved sin Opposition imod et Parti, som han troede at burde modsætte sig. Men i alt Fald er der ikke foregaaet Noget, der er saa himmelraabende, at det kræver et overordentligt Skridt fra denne Forsamlings Side. Ligesom man derved vilde komme i Collision med de slesvigske Stænder og forøge den bittre Stemning, der desværre hersker hos endeel af vore Brødre i Slesvig, saaledes vilde det heller ikke være passende, om Forsamlingen vilde træde imellem i en Sag, hvor der allerede er bleven indgivet en Klage til Kongen, som vistnok vil vide at afgjøre Sagen paa en værdig Maade. Proponenten har fremsat adskillige andre Data, der skulle vidne om, at der i Slesvig hersker en uvenlig og overmodig Stemning imod os. Men deels vil Kongen upaatvivlelig vide at behandle disse Forhold paa den rette Maade, uden nogen Mellemkomst fra Stændernes Side, deels er der Meget, som man tager i en værre Mening end den, der ligger deri. Det paaberaabes saaledes, at den slesvigske Forsamling i sin Adresse har kaldet Slesvig et tydsk Hertugdømme. Men foruden at Kongen allerede har besvaret denne Adresse, og at det derfor vilde være mindre passende, om man heraf vilde gjøre ham opmærksom paa dens Jndhold, saa har hint Udtryk aldeles ikke den Betydning, som Proponenten tillægger Samme. Det synes nemlig, at han mener, at man derved har villet betegne, at Slesvig udgjør en Deel af det politiske Legeme, som kaldes Tydskland, men en saadan Urimelighed er vistnok aldrig faldet nogen Slesviger ind. Naar man har kaldt Slesvig og Holsteen tydske Hertugdømmer, saa er det, fordi man har villet udtrykke, at Slesvig, ligesaavesom Holsteen, med hvilket Hertugdømme det har Jnstitutioner, Lovgivning og Administration tilfælleds, er, skjøndt en Bestandeel af det danske Monarchie, en særegen Statdeel, hvor det tydske Sprog er det forherskende; men her ligger der ingen Afløsning fra det danske Monarchie. Det er derfor ogsaa en paafaldende Yttring, naar det, i Modsætning til Slesvig, siges, at Holsteen er tydsk og en Deel af det tydske Forbund, ret som om det ikke ligefuldt var en intererende Deel af det danske Monarchie, endskjøndt der ere enkelte Forhold, hvori det tydske Forbunds Beslutninger have Gyldighed. Hvorvidt der under visse Eventualiteter, der kunne medføre en forskjellig Arvefølge, kan finde en Afsondring Sted, derpaa er det ikke her Stedet at indlade sig. Naar det nu, det Anførte uagtet maa erkjendes, at have gjort et ubehageligt Jndtryk, at den slesvigske Forsamling har benævnet Slesvig som et tydsk Hertugdømme, saa er det, fordi man seer, at der ligger et Parti Hensyn til Grund derfor, man har troet, at der her existerer en Stræben efter at danisere Slesvig, at udbrede det danske Sprog, indføre danske Jnstitutioner, og i det Hele sætte Slesvig i nærmere Forbindelse med Kongeriget Danmark, og man har derfor villet udtale sin Tydskhed. Det havde været bedre, om man havde ladet dette være; men der ligger dog ikke deri, at man ønsker, at Slesvig skal udtræde af den politiske Forbindelse med Danmark, hvori det igjennem Aarhundreder har staaet. Heller ikke kan man deri finde nogen Forhaanelse af det danske Sprog. Hvor man i den slesvigske Forsamling har yttret sig imod en Danisering af dette Hertugdømme, har man ialmindelighed fuldkommen erkjendt det danske Sprogs saavelsom den danske Literaturs Værd og den danske Nations gode Egenskaber; man har kun meent, at det ikke stemte med Hertugdømmets Jnteresse og dets historiske Forhold, at træde i et saadan nærmere Forhold med Kongeriget Danmark, som man troer, at man her ønsker. Proponenten nævner fremdeles, at der er fremkommet et Forslag til Adskillelse af de slesvigholsteenske Finantser fra de danske. Det er mærkeligt, at man herfra vil gjøre en Jndstilling i Anledning af en Proposition, der er fremkommen i den slesvigske Stænderforsamling, men om hvilken man endnu ikke engang veed, hvorvidt den vil finde Forsamlingens bifald. Men iøvrigt maa bemærkes, at den Tanke, som ligger til Grund forbint Ønske, hænger nøie sammen med den constitutionelle Jdee, for hvilken jo ogsaa her Mange ere stemte; thi dersom der skulde indføres en Constitution med Skattebevillingsret, og man ikke kunde tilveiebringe en Forening af de forskjellige Statsdele i en fælleds Repræsentation, vilde der ikke være nogen anden Maade, hvorpaa det kunde skee, end ved at adskille Finantserne, og de, der have udtalt sig for en saadan Adskillelse, have tillige udtalt sig for, at Hertugdom merne skulde bære en forholdsmæssig Deel af Skatterne, saavelsom af Statsgjælden. Ogsaa i de danske Stænder er der fremkommet Yttringer, hvormed man i Hertugdømmerne ikke kunde være tilfreds, uden at dog disses Stænder deraf have taget Anledning til at indgaae med Petitioner til Kongen. Under en anden Sag er, som senere Nummere af den slesvigske Stændertidende vise, blevet taget en Beslutning af Forsamtingen, som gaaer ud paa at instille, at det Mærke "Dansk Eiendom, hvormed de slesvigske, saavelsom de holsteenske Skibe hidtil ere betegnede, maa bortfalde og ombyttes med et andet. Dette er vistnok Noget, som man maa finde anstødeligt. Men der maa dog betænkes, deels at det hidrører fra en irritetet Stemning, og fra den Forudsætning, at man herfra stræber at undertrykke Slesvigs Selvstændighed og gjøre det til en Provinds af Danmark, deels at der for hint Andragende ligger en aabenbar Misforstaaelse til Grund; thi det menes, at Ordet "dansk kun betegner det egentlige Kongerige Danmark, medens det dog er et Udtryk for det hele Monarchie. Saaledes pleier man i det folkeretlige Sprog ialmindelighed at betegne den hele Stat efter den vigtigste af dens Bestanddele, eller efter den Deel af Staten, hvori Monarchen residerer osv., uden at man derved troer at berøve de enkelte Bestanddele den Selvstændighed, der tilkommer dem. Naar man nu har antaget et saadant Amendement, saa vidner dette vistnok om en Stemning, hvori man ikke er skikket til at bedømme Forholdene med Billighed; men der ligger ikke der nogen Forhaanelse mod Danmark. Man har ikke anseet Danmark for ringere end Slesvig; man har kun troet, at en slig Betegnelse af de slesvigske Skibe antydede, at Slesvig var en dansk Provinds. Commissarius troer derfor vel, at der gives Meget og meget Andet end det, Proponeten har nævnt, som maa opvække ubehagelige Følelser, ja vel en billig Harme, men som dog, naar man nærmere betragter det i den Sammenhæng, hvori det er fremkommet, ikke findes at være i den Grad fjendtligt, som det ved første Øiekast synes, og da han anseer det for yderst vigtigt, at den Spænding, som finder Sted imellem de forskjellige Stats dele, ikke faaer Næring her i Forsamlingen, men at man ved en sindig og maadeholden Fremgangsmaade, søger at undgaae Alt, hvad der kan foroge hin Spænding, saa har han anseet det for sin Pligt, at udtale sig imod det foreliggende Andragende, uden at man bør ansee dette som en Beviis for, at han ikke deeler de patriotiske Følelser, som have bragt Andre til at harmes over, hvad der saaledes er foregaaet. Jøvrigt maa han henholde sig til, hvad han tidligere har udtalt angaaende de Udtryk, som Proponenten har brugt i det, der udgjør den egentlige Jndstilling. Naar det her hedder, at Forsamlingen skulde forsikkre Kongen om Folkets Beredvillighed til ethvert Offer, for at bevare Statens Eenhed, og anraabe Hs. Maj om at gribe til kraftige Midler for at hævde den danske Nationalitet, i Slesvig, da forekommer dette ham virkelig at have et meget truende Udseende, ligesom der udentvivl i Slesvig, hvor man ogsaa befinder sig i en irriteret Stemning, vil blive udlagt til det Værste. Ogsaa maatte han vedblive, at Forsamlingen, ved at indlade sig paa det omhandlede Andragende, gaaer udenfor sin Competence, og foretager sig et Skridt, som for Stændernes selvstændige Virksomhed kunde blive meget betænkeligt." With beklagede, om han ved sit Forslag skulde have voldet den høitagtede kongel. Commissarius Ubehageligheder. Men efter hans fulde Overbeviisning vil Forslaget ikke have nogen forstyrrende Virkning, og han troer derfor, at det er Forsamlingens Pligt at understøtte det. Det er ikke den enkelte Handling, at den Deputerede Lorenzen blev forbudt at tale Dansk og faae sit danske Foredrag taget til Protocols, som han især har urgeret; den var kun den Draabe, som endnu manglede i Bægeret, for at faae det til at flyde over; det er derimod hele Tendentsen i de slesvigske Stænders Forhandlinger, den hele Stræben af et vist Parti, som især i de senere Aar er traadt frem med større Bestemthed og som maatte mod virkes. Han paaberaabte sig endvidere blandt Andet, at man i de slesvigske Discussioner om "Dansk Eiendom, som bekjendt ogsaa har betegnet dette som et "Trældoms Stempel. (Dette famøse Udtryk er imidlertid kun brugt af et enrageret Medlem og fremkaldte strax høie Misbilligelse. Naar han har talt om kraftige Forholdsregler, har han derved heller ikke tænkt paa Krig, men kun villet antyde, at den Langmodighed, som man hidtil har viist imod et Parti, der aabent vedkjender sig Grundsætninger, som ikke kunne være Hs. Majestæts Regjering gavnlige, tilsidst maatte ophøre, og at hint Parti paa en meer alvorlig Maade, end hidtil er skeet, maatte vises tilbage indenfor sine rette Skranker Commissarius replicerede herpaa bl. A., at hvad enkelte Talere have sagt i Anledning af Udtrykket "Dansk Eiendom", ikke er Noget, som kan fortjene denne Forsamlings Opmærksomhed, og det var ikke ønskeligt, om den ene Stænderforsamling vilde indblande sig, hver Gang der i den anden var falden Udtryk, som man fandt anstødelige. At Proponenten har udtalt, at de stærke Udtryk om det danske Folks Beredvillighed til ethvert Offer kunne betegne saadanne Opoffrelser, hvorved Ophævelsen af Toldgrændsen kunde fremmes saasom Overtagelsen af en Jndemnisation for Brændeviins afgiften, da vil neppe Nogen, som læser hans Andragende falde paa, at dette har været hans Mening. Han troer og saa, at Forsamlingen vilde finde det betænkeligt, at udtale noget om Nationens Beredvillighed til at paatage sig nye og forøgede Byrder, forinden den havde taget denne Gjenstand under den nøiagtigste Overveielse. Naar Comm. fortesten har udtalt, at nærværende Sag har opvakt ubehagelig ge Følelser hos ham, saa er det alene med Hensyn til de betænkelige Følger, som han frygter for, deraf ville kunne opstaae. Brock yttrede bl. A.: "Slesvig har ikke støtte Ret til at være forbunden med Holsteen, fordi den engang har staaet i Lehnsforbindelse, end f. Ex. Vendsyssel har, fordi det i sin Tid var pantsat til Grev Geert af Holsteen; thi Pantet er forlængst udløst, ligesom hiint Lehnsforhold er hævet. Provinds af Danmark har Slesvig aldrig været, ligesaalidet som Holsteen, der, lig andre Deele af Tydskland, engang var det af Romerriget, senere af de frankiske Keisere, og paa en Maade af selvvalgte tydske Keisere, men Slesvig har stedse udgjort endeel af Danmark, paa samme Maade som Vendsyssel eller Lolland og Falster. Han vilde iøvrigt ikke indlade sig paa Sagens Realitet, men kun bemærke, at der var en stor Undskyldning for Lorenzen for, at han opponerede mod den øvrige Forsamling, ikke blot til Præsidentens Forbud imod at tale Dansk, men især i alle de Bestræbelser for at udslette Danskheden, som han havde været Vidne til. Det er ikke os, der have stillet Sagen paa den høieste Spidse; thi i Slesvig er den stillet paa saa høi en Spise som muligt, naar man endog har turdet anholde om at indlemmes i det tydske Forbund, altsaa paa en Maade at blive Undersaatter af et andet Land. Dette er unægteligt at gaae for vidt, og maa høiligen vedkomme Statens øvrige Deele, og da vi netop ere forsamlede her som et corpus, er det vor Pligt at gjøre kraftige Forestillinger derimod. Man bør derfor sætte en bestemt udtalt Mening imod ubillige Fordringer og da Slesvig er dansk og bestandig har været dansk – thi aldeles ude af Forbindelse med Danmark har det aldrig været, da det, selv medens det var forbundet med Holsteen, var forpligtet til at præstere Mand og Ros, – bor denne Forsamling møde de separatistiske Bestræbelser med kraftige Modforestillinger, hvorved den viser, at den har følt det Nærgaaende i hine Bestræbelser. Commissarius anmærkede, at Taleren feiler, naar han troer, at den slesvigske Forsamling er indgaaet med en Petition om, at Slesvig maatte indlemmes i det tydske Forbund. Der er vel i en Committeebetænkning blevet yttret et saadant Ønske; men man har ingen Grund til at antage, at dette vil blive tiltraadt af Forsamlingen. Skulde det skee, da var det vistnok en Petition, som Kongen kraftigen vilde tilbagevise; men det vilde være ubetimeligt at tillægge Forsamlingen, hvad det kun er blevet yttret af enkelte Medlemmer, det være sig nu i eller udenfor en Committee. Det er mig heller ikke bekjendt, at man i Slesvig ønsker, at dette Hertugdømme maatte træde ud af den Forbindelse med Danmark, hvori det igjennem Aarhundreder har staaet; det, hvorfor man frygter, er, at det skal komme i nærmere Forbindelse med Kongeriget, og uimodsigeligt er det, at det ikke staaer i samme Forhold til Danmark som f. Ex Lolland, eller de øvrige af den forrige Deputerede nævnte Provindser. Man behøver blot at læse Kongens Titel, for at see, at Slesvig er et for sig bestaaende Land, der ikke udgjør en intererende Deel af Danmark, skjøndt vel af det danske (Sluttes.) Monarchie. "Fædrelandets Tirsdagsnummer er ikke hidkommet og er vel saaledes lagt under Beslag. Ogsaa "Dannevickefor sidste Løverdag er lagt under Beslag af Censor.