Almuevennen, 1842-10-12
Under den endelige Behandling yttrede Overrets prokurator Christensen fremdeles, "Jeg har allerede under den foreløbige Forhandling udtalt det som min Overbeviisning, at der, ved Jndførelsen af de foreslaaede stænderske Comiteer, Jntet vil være udrettet for Folkefriheden, Jntet for Landets Fremtid. Denne Mening vedbliver jeg, og hvad jeg i Dag, ja endog i dette Øieblik har hørt, har endmere bestyrket mig i min Overbeviisning om, at vi, ved at indlade os paa Regjeringens Forslag, ville begaae et stort politisk Feilgreb, en stor politisk Synd. Jeg maa derfor paa det Bedste anbefale til Forsamlingens Opmærksomhed det Amendement, som jeg, i Forbindelse med en Kjøbstaddeputeret, har tilladt mig at fremsætte, det Amendement: at den foreslaaede nye Jnstitution ikke blot fraraades, men fraraades som ikke tilfredsstillende Folkets Trang til en friere Udvikling af dets Samfundsforhold. Jeg haaber nemlig, at der i disse Ord vil findes en utvetydig Jnhæreren af den Petition, som Forsamlingen i Aaret 1840 indgav, den Petition, hvis specielle Jndstillingspunkter vel vare affattede i almindelige Udtryk, men hvis virkelige Jndhold dog ikke kunde misforstaaes, naar det erindres, at den, ligesom den lignende, der indgaves fra de viborgske Stænder, frembar for Tronen flere Tusinders aabent udtalte Ønsker om en fri Forfatnings Jndførelse. Efter hvad jeg under Forhandlingerne her har hørt, kan jeg nu vel kun nære lidet Haab om, at mit Amendement skulde blive antaget. Men jeg maa dog udtrykkeligen udhæve, at der Jntet er fremkommet, der kunde være istand til at rokke min Overbeviisning om det Uheldbringende, de fordærvelige Følger, som den foreslaaede nye Jnstitution, dersom den kommer istand, vil føre med sig. Jeg kan ikke negte, at jeg kun med Mistænkelighed kan betragte Forslaget til de stænderske Comiteer, naar jeg seer hen til den Kilde, hvorfra det er udgaaet. Det danske, det stemanske Ministerium har, mig vitterlig, aldrig endnu været nogen Ander af Folkefriheden, og det forekommer mig, at vi ikke have Grund til at antage, at det nu skulde have skiftet Anskuelser. Og seer man dernæst hen paa den Maade, hvorpaa Forslaget er fremkommet, hvorledes man istedetfor at fremkomme med et formeligt Lovudkast, alene har fremsat en nøgen Jdee, nogle i det Almindelige holdte bemærkninger til Overveielse, paatrænger sig da ikke det Spørgsmaal, hvorfor har man da ikke udtalt sig tydeligere om, hvad man egentligen mener, om hvad vi tør vente os af den Jnstitution, man tænker at indføre, J Sandhed, er det Ministeriets Overbeviisning, at de constitutionelle Bestræbelser bør tilbagetrænges, og at dette bør skee, ikke blot ved en streng Fastholden af de absolutistiske Principer, men tillige ved en fuld Afledelse af Gemytternes Forstemning, da er det visseligen en særdeles klog og velberegnet Forholdsregel, som Ministeriet herved har valgt; thi, naar den af Folkerrepræsentationen bliver accepteret, da er det at forudsee, at den en rum Tid vil stille Bevægelserne i Bero, indtil det kan sees, hvad der da endeligen vil komme ud deraf. At det overhovedet fra Regjeringens Standpunkt, naar denne ønsker at vedligeholde det nærværende System uforandret, kan ansees fordeelagtigt, at de foreslaaede Stændercomiteer komme i Stand, er mig vel begribeligt. Ogsaa kan jeg forstaae, hvorfor de conservative Medlemmer af denne Forsamling med begge Hænder have grebet omdenne Jdee. Men ikke skal jeg negte, at det har gjort et dybt Jndtryk paa mig, at saamange af de Mænd, der ere vor Friheds bedste Støtter og dens ypperste Prydelser, have troet at kunne gaae ind paa et Forslag af en saadan Natur. Jeg for min Part kan, om de stænderske Comiteer skulde blive vermanente, kuni dem see en permanent Kilde til Ulykke og Fordærvelse for vort Fædreland. Mange deele denne Frygt med mig. Det skulde kun glæde mig, om Fremtiden, maatte vise, at den var ugrundet. Man har sagt, at jeg kun maatte kjende Lidet til, hvad en Statsmand kunde formaae, naar jeg troede, at det vilde være en let Sag at ordne det complicerede Forhold mellem Danmark og Hertugdømmene saaledes, at Landet i et Øieblik kunde gives en Constitution. Men jeg erkjender fuldt vel, at dette Bærk vil kræve Tid, og være forbundet med en god Deel Vanskeligheder. Men nu ere to Aar henvundne, siden Stænderne indgave deres Petition, og er der i disse to Aar foretaget Noget til at ordne hiint Forhold, Jeg veed i det Mindste Jntet; kun veed jeg Et i den modsatte Retning, Statholder postens Besættelse i Hertugdømmene, og dens Besættelse med en Slesvig Holstener. Dog, man mener, at de stænderske Comiteer bedst ville være skikkede til at bringe dette Forhold i Orden, og man lover sig, at Comiteerne i denne Sag skulle tage Jnitiativet, samt at dette skal være den første Sag, de tage under Behandling. Men hvorfor da ikke udtale dette ligefrem, hvorfor udsætte sig for, at man om nogle Aar endnu engang skal sige derom er Jntet yttret i Petitionen, om det end er bemærket i Discussionerne", Man udtale sig aabent og uforbeholdent; det byder Klogskaden, det byder Pligten mod Kongen og hans Søn, mod Dynastiet, mod hele Folket. Referenten har sagt: halve Forholdsregler due til Jntet. Jeg giver disse Ord Anvendelse i nærværende Tilfælde. Man gjøre sig ikke skyldig i Halvhed. Jeg voterer Nei til det foreliggende Forslag; og skulde dette mit Votum ikke være Majoritetens, da forbeholder jeg min Ret til, at erholde stillet under Afstemning mit Amendement om, at disse Comiteer dog kun sammenkaldes engang forAlle og snarest muligt, samt udelukkende, for at overveie og foreslaae om Ordningen og Udviklingen af vore statsretlige Forhold. (Fortsættes.) 6. Om Vildtskades Erstatning. (Fortsat.) Det er dette Standpunkt, vedblev Etatsraad Bang, hvorpaa man skal sætte sig, og derved vil alle de Betænkeligheder, som man har fundet ved den saa haardt forfulgte Commiteebetænkning, bortfalde. Spørgsmaalet bliver da, hvad der saa er retfærdigt. Det er da sagt af en æret Deputeret, at Hovedet bides af al Eiendomsret, naar Kron= og Daavildt ikke taales udenfor Dyrehaver. Det gjør mig ondt for den afbidte Eiendomsret, som altsaa er forsvunden i de Stater, hvor det er gjort til en Forpligtelse, at holde det nævnte Slags Vildt indesluttet i Dyrehaver. Jeg skal imidlertid ikke videre holde mig til dette Udtryk. Men