JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1800-01-01
Uordener. 1) Ejeren af gamle Vartou * Miil uden Øster Port burde alvorligen stræbe at holde sin Engelske guule Hund bunden, da den fleer Gange om Morgenen har attakeret Forbipasserende. 2) Uden for Traktør Møllers paa Kongens Nytorv ere nogle af Fortogsfliserne saa skæve, at man ikke uden Fare kan betræde dem; ogsaa uden for Nabogaarden ere Fliserne hældende, skjøndt ej saa meget. Politivennen.
Politivennen, 1800-01-01
En gammel Mands Ønske. For en tre Fjerdingaar siden skrev De i Politivennen om, hvor godt det var, at der var flere Bænke og paa flere Steder, i Kongens Have, især nær Indgangen. Som gammel og svag, glædede jeg mig ved dette Forslag, men det er endnu ikke kommen i Opfyldelse. Det er især tæt ved Indgangen, i den Gang langs Muren, op til Damegangen, og i den anden Gang, der fører op til Kavalergangen, at jeg ogmine Lige vilde være glade ved at kunne tage Hvile, istedet for endnu at gaae disse Gange heelt igjennem, uden vi kunne komme til æde. Jeg boer midt i Byen, og er dog træt ved Indgangen til Haven, hvad maa da ikke den være, der paa svage Been har stridt sig derhen fra Kristianshavn af? De Bænke jeg her har yttret mit ønske om, maatte allerhelst være lufte saadan, som de i Kavalergangen, i det mindste nogle af dem. Man troer mig maaskee ikke men dersom de fem lufte Bænke ikke vare i Haven, maatte mangen Stakkel ofte i Sommeren selv blive borte af Haven, og torde ikke saa tidlig paa Foraaret vove sig derud. Jeg har heller aldrig sat mig i een af disse lufte Bænke, uden at velsigne den, der opfandt dem, og skænkede Haven Dem. Jeg tænker ogsaa hvergang, han var nok svagelig, saavelsom du, thi de Unge og Raske tænke sig saa fjælden ind i deres syge og gamle Venners Forfatning. Jeg veed ikke hvem jeg skulde henvende denne Bøn til, thi Gartnerne kan vel ikke gjøre det paa egen Haand, og Slotsforvalterne har nok iniet med Haven at gjøre. Jeg har dog adskillige Gange seet vore Prinsesser derinde, og naar de ere komne forbi mig, har deres milde Aasyn ligesom lykønsket mig til en god Forfriskelse af min Tur i Haven. Jeg er vis paa, at dersom jeg sagde dem mit ønske, blev det opfyldt, men min gamle danske Beskedenhed forbyder niig det immer. Dersom De nu inbrykker det i Deres Blade, saa tænker jeg dog at det kommer paa een eller anden Maade til dem, og jeg har da det bedste Haab.
Politivennen, 1800-01-01
En Øldrikkers Spørgsmaal. Da det synes mig paa Tungen, som om det dobbelte Øl, der før paa Bryghuset kostede 10 Rixdaler, men nu tolv, ikke var saa fyndigt som før, saa opfordrer jeg en eller anden Kyndig til at forklare mig denne Gaade. Jeg kan ike nægte, at jeg jo stundom ønsker Huset ret strænge og ærlige Bragere.
Politivennen, 1800-01-01
Uordener. 1) Uden for et af de indrykkede Huse i Kristenbernikovstræde, er lige nedenfor Trappen een af Flisestenene ganske udveget, og ligger nu farlig nok med een af Kanterne opvendt. 2) Nabohuset i samme Gade, som ligeledes er indrykket, har to alt for korte Tagrendepiber, der i en tre Alens Længde fra Jorden med en staaende Tud overskylle Fliserækken. 3) Alvorligt maatte man ønske at den paa Hjørnet af Østergade og Integaden boende Marskandiser vilde respektere Publikum. Det er ikke nok at han anmasser sig det meste af Fortoget, og at de, der i Regnvejr og for at undgaae forbjjagende Heste, benytte sig af det Levnede, undertiden rive sig Klæderne itu paa hans Skramlerier og gamle Kister; i Dag den 12 Julii fik to Forbigaaende et par gode Kjoler fordærvede af hans nymalede og endnu afsmittende Kister o. s. v. Dersom han ikke forandrer sin Opførsel heri, bliver han anklaget og kan da sikkert vente sig idømt baade Mulkt og Skades Erstatning. 4) For en 14 Dage eller tre Uger siden, herskede paa Fiskertorvet den største Orden, med at Fiskehandlerinderne holdtes fra at købe inden det blev deres Tid. Folk, som boe lige over for, maa med Græmmelse see, at det nu ikke gaaer nær saa rigtigt. Skulde Politibetjenterne og Vægterne ilke kunde oversee alt, var det da ikke muligt, at man ved et Tralleværk, der havde kun een Indgang kunde afsondre Varene fra disse ivrige Handelskvinder? Ved saadan een Indgang var eet Menneske med en god Stok i Haanden tilstrækkelig til at skille Ret fra Uret, og for lam var da ingen Undskyldning tilovers, hvis det bevistes, at det ikke gik som det burde.
Politivennen, 1800-01-01
En strafværdig Bager i Storehedinge. Herr Politiven! I hvorvel man, med sand Glæde, seer af Deres Opgivelse, at de udmærkede PolitiUordener for det meste villig rettes, saa har man dog her ikke kunnet opnaae den forventede Lykke, at Deres Beretning i No. 85 om denne Byes eneste Bagers Forhold f. A. gjorde mindste Indtryk paa ham; tvertimod er denne Mand steget til en højere Grad af Uforskammenhed, thi i Aar har hans falholdende Brød været næsten aldeles uspiseligt, saa mange Fattige derover med grædende Taarer have klaget ynkelig, og naar han bager for Indvaanerne, brænder han Deres Brød i Kul; eller de maae finde sig i at bekomme det raat tilbage. Selv følte jeg nylig i min Svaghed, Virkningen af hans bedærvede Hvede i det saakaldede Hvedebrød. Nødvendighed fordrer derfor, at man offentlig paaanker saadan Bagerens Forhold, i Forventning, at den Pligt Lovens 3 B. 1te Cap. 2 Art., samt 4de Cap. 8te Art: Politiforordningen 22de October 1701, og Stifts Ordren af 8te October 1776 byder Vedkommende nøje at opfylde, vil anspore dem til at lindre Borgernes Fortrykkelse, ved at lade Bageren følsomt afstraffe, paa det han for Eftertiden kan kjende den redelige Omgang han skylder sine Medborgere. Deres Patriotismus Hr. Politiven. Betager mig al Tvivl at dette nægtes indført i deres næste Blad, da jeg for sammes Indhold er ansvarlig, og dets Øjemeed er Befrielse fra et moralsk og fysisk Onde, som i vor Atmosphære ej bør taales. Storehedinge den 1Zde Julii 1800. S. H. Holstein Herredsfoged og Skriver i Stevns og Faxse Herreder.
Politivennen, 1800-01-01
Til Samleren og Udgiveren af Addresse Contoirets Aviser. Da jeg den 27 afvigte Maaned, ej med saa Complimenter, til Indrykkelse i Avisen forlangte nogle saa Tanker over den ved Døden afgangne agtbare, fordum erfarne, fjeldne og brave Læge Hr. Doctor de Mega, fik jeg af Vedkommende det Svar, at der ej nu i disse Blade, som dog dagligen gaae ud, i Følge mange Bekjendtgiørelser, som endelig maatte indrykkes, længer for slige Ting kunde findes Rum; da, naar saadanne imodtoges fra een, vilde andre beraabe sig paa samme Rettigheder. Men, da jeg ved at læse Addresse Avisen No. 222 Løverdagen den 5 denne Maaned, finder i samme Ord til andet, hvad der stod paa Pladen over den store og velfortjente Læge Hr. Etats Raad Saxdorph, hvo har da nu berettiget Hr. Udgiveren at indrykke det sidste, da han alvorligen nægtede det første. Hundevadt.
Politivennen, 1800-01-01
Forslag til Familieredning, Kundskabs, Flids og Industries Befordring. Foranlediget af den trængende og hielpeløse Mængde Borgere og Borgerinder, uden for Fattigvæsenets, egentlige Plan, som næsten daglig, i Avisen, med Vemods Klagesuk og ydmyge Bønfaldelser, forgæves søgte, ved en trykkende Udgivt og i et ængsteligt Haab, iblandt deres lykkeligere Brødre at vinde Hielp, til deres Armods og ublide Kaars Lindring, fremsætter jeg her et Forslag hvis Virkeliggjørelse enhver god Borger med Glæde vil indsee, at have til Formaal, at redde de værdige Ulykkelige som en uhældig Skæbne ofte ufortjent styrtede i Elendighed. Det bestaaer ikke i at formere Antallet af vore mangfoldige Godgjørenhedsselskaber, som forbundne med mange Omstændigheder og Bekostninger, dog i.e ere hvad de burde være; men allene i en frivillig Gave til 1 a 2 Sk. ugentlig af hver Familte, og kunde omtrent iværksæites paa følgende Maade: Indsamlingen burde skee af 6 a 8 active og paalidelige Personer i smaae tillaasede Kasser, hvori Giverne lagde deres lille Gave. Nøglerne til disse Kasser skulde under Forsegling bevares hos Bogholderen indtil den ugentlige Aabning skeede i Overværelsen af flere bekjendte retskafne Mænd og maaskee tillige af den uheldige Medborger, som skulde modtage Hielpen, imod at Bogholderens og Indkassa;ionsbuddenes Ugeløn fradroges. Den Uhældiges Stilling og øvrige Omstændigheder vilde afgjøre om det hele ham Bestemte skulde overlades ham paa eengang eller efterhaanden. Eftersom enhver *) Med Indskripvion: Til værdige Medborgs res Redning. trængende Families Nød var for, skul e den afhjelpes, nemlig den meest Trængende først, og det skulde paalægges Bogholderen som en Lov, nøje i Forvejen at undersøge disses Omstændigheder, og tillige at de som bleve hjulpne anvendte Pengene paa den rette og hensigtsmæssige Maade, over hvilket alt skulde holdes Protokol, og ved Aarets Ende skulde omstændelig offentlig bekjendtgjøres, hvor mange Familier og andre, der paa denne Maade vare reddede, og deres Navne, som vilde tillade dem at nævnes. Herved vilde aarlig uden foreløbige Bekostninger, i det mindste 52 Familier, eller andre Værdige hielpes og sættes i Virksomhed. Og hvo vilde ikke med Glæde give ugentlig en Skilling til en Medborgers Redning, en Udgivt, der dog ikke agtes, og ofte udgives til Ubetydeligheder, betænkende, det kunde være muligt for Enhver ved en ublid Skæbne, at komme i samme uhældige Stilling, da Lykken er hel usikker at stole paa, og da havde de jo lige Fordring og Ret til Hielp. Naar man blot antager 4000 Huse i Byen, hver paa nogle Familier, saa vilaf hvert Hus omtrent kunne samles 6 a 8 s., der ugentlig vil udgjøre en Sum af 250, Rd. hvorved mangen uheldig retskaffen Mand kunde ophielpes. Hvo vilde ikke, føle; den inderligste Glæde, hver Gang han uddelte sin lille Gave, ved den Tanke at lykkeliggjøre en ulykkelig Medborger, og her vilde Ordsproget kunne anvendes: Mange kan hielpe een, men een ikke mange. Jeg tør haabe, at Forslaget ikke er uværdigt Overveielse og Opmærksomhed. H. C. Lund Stud. Med.
Politivennen, 1800-01-01
Uordener. 1) I lille Kongens Gade paa Christianshavn er en Vand Post som jeg troer at være satder i den Hensigt, deels at forsyne de i Nærheden Boende med Vand, og deels ved indtræffende. Ildebrands Tilfælde at give Vand til Sluksning; men denne Post har i denne hele og deelsforrige Sømmer næsten altid manglet Vand, i det mindste naar den een Dag giver Vand, er der i 3, 4, ja længere Tid ej noget Vand at faae der og maa de omkringboende, som og har Vand i deres Gaarde, lade deres Vand hente i andre Gader. Naar dette som en Sandhed blev offentlig bekjendtgjort, torde maaskee Vedkommende giøres opmærksomme derved til at rette denne Uorden og maaskee derved forebygge skadelige Følger. 2) Gaardrenden fra No. 4 paa Amagertorv ligger nu ganske op over Fliserækken som en Bjælke, og nøder de Passerende til at løfte Benene høist i Vejret for at komme over. Men hvor farlig er saadan en Uorden ej for dem, som, maaskee fremmede i Gaden, maaskee hindrede fra at bemærke Anstødet, skulle passere her, og saa let kunne gjøre et farligt Fald derover. 3) Paa den saa kaldede Skydebane i Sølvgaden, og i dens Have der vender ud til Klærkegaden, er opsat endeel store Stabler af Bræder og Planker: hvilket strider imod den gamle Brand-Ordnings 2den Artik. og Udtoget af Brandforordningens 24 s. Dersom deri kom Ild, saa kunde man vente en skrækkelig Ildsvaade her i Staden: Man formoder derfor, at Vedkommende ville beførge samme bortførte som snarest muligt. 4) Imellem No. 89 og 90 paa Anneplads er en Gadedør, som intet Num*) Langs Solsiden af Pilestræde forulejliges Beboerne undertiden af en afskyelig Stank fra Rendestenen. Ved at besee den ved slige Ligigheder finder man, at den er fuld af Tandhus eller Tarmeurenliched, som er Pompet ud. Ved at følge Løbet op, finder man da at disse Uhumskheder og denne utbørlige Udskyllelse har sit Sted i en gul Gaard ved Siden af Hattemager Marks6) I Silkegaden seer man paa Hjørnehuset af Pilestræde, hvor der er Øltappert i Kælderen, et Hul paa Muren tæt nede ved Jorden, hvorfra der udløber Møgvand som fra en Stald. 7) Selvsamme Svineri har endnu Sted i Toldbodgaden paa Hjørnet af Anneplads, og er engang før paaanket.
Politivennen, 1798-01-01
Et Jerngelænder i lille Kongensgade. Paa mange Steder her i Byen paradere gammeldags massive Jernrekværker langt ud paa Fortougene; og vare de ulykkeligviis ikke stærkere end Forbigaaendes Pander og Tænder, saa vilde vist den største Deel af dem for længe siden have være nedbrudte. Strax foran i lille Kongensgade paa venstre Haand fra Hallandsaas stikker et saadant fatalt Møbel frem, og har jeg især paa de Aftener, man maae slaae sig igjennem med Magistratsmaaneskin, havt Exempel paa hvorlet man kan beskadige sit Ansigt derpaa. Dette bekjendtgjøres ikke saa meget for det Haab, man gjør sig om at see denne Mislighed afhjulpet, som for at forekomme at ikke een eller anden af Politieofficianterne skulde vorde meddeelte Efterretninger derom paa en - skjøndt fatteligere og føleligere dog mindre behagelig Maade.
Politivennen, 1800-01-01
Til læseren. I Politivennens niende Fjerdingaar ere følgende Forbedringer af Uordener, som i Bladet have været paaankede, komne til Udgiverens Kundskab. Nogle omfaldne Afvisere saavelsom øvrige unødvendige Afvisere borttagne paa Anneplads imellem lille Strandstræde og Toldbodgaden. To Plankeværker uden for Hyrekudsken og Major Boye Junge flikkede. Et Gadenavn paamalt Charlottenborg Slot En forvildende Plakat nedtaget fra Østerports Aksise-Bod. Et dybt Hul i Landevejen tæt ved Lundehuset udfyldt. Amagerport udbedret og forskjønnet. Gadenavne paamalede Hjørnegaarden af Størrestræde Stranden og Admiralgaden. Et farligt Bræt paa Hjørnet af Pilestræde og Østergade borttaget. Nogle glubske Hunde bortskaffede af den veltænkende Ejer paa Marienberg. En Skarnbanke borttaget fra Anneplads. En løs Blyklump og Lænke uden for Hjørnehuset af lille og store Grønnegade fastgjort. En omfalden Afviser paa Amagertorv oprejst. De stinkende Grøvter langs med Blegdamsvejene rensede. Et uordentligt Rendebræt i Antonistræde lagt tilrettr. Endeel tomme og stinkende Tønder borttagne af den lille Gade ved Mynten. Et Rendebræt flikket paa Hjørnet af Gammelmynt og Sværtegaden. Husnummer paamalet Hjørnet af Skvaldergaarden og Størrestræde. Slagterboderne paa Ulfelds-Plads rykkede ind paa Torvet for at gjøre Plads for Vogne. Gadenavne paamalede Hjørnegaarden af Amaliegaden og Anneplads. En stadesat Vogn bortskaffet fra lille Kirkestræde. Et Hul i Kørebroen i Pilestræde istandsat. En overhængende Afviser oprejst paa Hjørnet af Pilestræde og Antonistræde. Nogle omkastede Menneskebeen borttagne af Nikolaj kirkegaard.
Politivennen, 1800-01-01
I Anledning af den gamle Mands Ønske i No. 110. Det fejler aldrig at denne gamle Mands ønske jo bliver opfyldt; thi ikke allene har Rosenborg Have godt Gartnertilsyn, men ogsaa bliver en og anden Forskjønnelse anbragt, hvor det kan skee uden gandske at spilde Omkostningerne. Denn- Have som vel har store Fejl efter nuværende Smag, hvad Anlægget angaaer der ikke kan rettes - er dog virkelig et Forfriskningssted for de Syge og Sunde, der ikke have Tid, Lejlighed eller Evne til at nyde den renere Luft langt uden for Staden. At den kunde blive skjønnere er ingen Tvivl underkastet, men man maae virkelig undres over, at Vedkommende endog har havt Lyst til, at lade det gjøre som er gjort, og istandholde som hidtil. Intet Aar gaaer bort uden at voldsom Ødelæggelse jo anrettes i denne Have. De store Stenkugler f. Ex., som staae i Gangen ved Exercerpladsen, blive hyppigen nedrevne og naar Nedrivningen ikke gjør Skade tilgavns, saa bruges andre Middel til at fordærve dem; de Buster, der ere opsatte i Kvarteret ved Vandspringet, hvor forhen det gamle Lysthus stod, bleve det første Aar nedrevne, nedtraadte og væltede overalt omkring i Kvarteret, Aaret derpaa bleve de gjorte saa faste paa Pidestalerne at de ej kunne nedrives, men saa, for dog at saa Løjer, sønderfilede og fordærvede man dem paa den Maade ganske, ligeledes ere andre Figurer mishandlede og ved Hiels af laveste Pøbelvlttighed, ækkelt besmurte, Ikke at tale om Snese andre Uordener. Naar man nu forestiller sig, hvor store Esler - for ikke at sige Mennesker der behøves til at gjøre sligt Arbejde, som at nedvælte de svære Kugler, og saa at sige sønderslide og fordærve Busterne, saaledes som oven er meldt, saa maae enhver, Gammel og Ung, der har Smag paa ordentlige Fornøielser og som, for at nyde disse, søger dem i Rosenborghave, inderlig harmes over den kjøbenhavnske Uvorrenhed. Til al Uhæld kan man ikke her skyde Skylden paa Børn, nej man er nødt til at antage: at vorne, stærke, dagdrivende Lømmerter, hvis rette Opholdssted var Rasperhuset, afstædkomme saadan Skade, og - dog tør man ikke tilraade andet Tilsyn end den Gartnerfolkene kan yde, -thi ellers tabte de uskyldige Spadserende deres hele Fornøielse. Jeg gjentager den gamle Mands Ønske, og er overbevist om, at ovennævnte Udaad i denne Have, ikke vil gjøre ringeste Skaar i den Opmærksomhed der vises Borgerens ønske, og altsaa vil Haven herefter, som hidtil, blive prydet og gavnet med alle de Anlæg Jordsmonnet tillader.
Politivennen, 1800-01-01
Anmodning til Brolægnings Commissionen her i Staden. Da Fortunstrædet naar samme ved Brolægning bliver indrettet til en passende Brede, unægtelig meget vil bidrage til at formindske, den nu gjennem Østergaden alt for overdrevne Kørsel, og ofte deraf flydende Ophold og Uordener, da Arbejdsvogne, især fra Nyhavn, saavelsom andre, sikkert heller naar Turen faldt til denne Side af Byen, vilde vælge at køre denne Vej gjennem Vingaardstrædet, end undertiden at blive opholdt halve Timer, paa den med Vogne næsten altid opfyldte Østergade, saa vilde Brolægningscommissionen vist meget forbinde Publikum, ved at lade denne lille og ubetydelige Gade, endnu i denne Sommer oplægge, og forsyne med Fortoge paa Siderne, da Fodgængeren nu ligeledes aldeles maa skye hin Vej, saasom det næsten er umligt at komme til Side, naar man er saa uheldig at møde en Vogn; og da det i Fortunstrædet staaende Plankeværk for Hr. Justitsraad Koefods nye opbygte Gaard formodentlig hidindtil har været Aarsag til at det ikke allerede er skeet, saa da samme nu tildeels er nedbrudt, tør man desto vissere haabe Kommissionens Opmærksomhed, da denne Gades Trang til Brolægning, fremfor enhver anden Gade, som af ny bliver oplagt, vist maa være indlysende for alle, og det derhos er et Arbejd, der i meget kort Tid kunde fuldføres og dog for det Almindelige medføre stor Nytte.
Politivennen, 1800-01-01
Spørgsmaal til Brandvæsenet. Hr. Politiven! Da det tillades at indrykke det som muligt kunde tjene til Nabolagets Betryggelse i Ildebrandstilfælde saavelsom andet, saa spørges: Er det billigt at en Brændevinsbrænder maa indkøbe nogle hundrede Tjærctønder, som ved at være slaget sammen udgjør 4 a 6 Vognmandslæs og gjemme det i et Bindingsværkshuus, ved Siden af Naboers, der er af samme Bygning? derom ønskes Undersøgelse og Vedkommende behage at melde dem hos Møller. i Myntergaden.
Politivennen, 1800-01-01
Farligt Hundeanfald ved Hr. Vatts Blegested uden Østerport. Den Hændelse som mødte en Vandrende Onsdag Aften den 10 Innii, troer jeg at kunde fortjene et Sted her. I det han gik paa Strandvejen ind til Østerport, blev han ved Hr. Vattss Blegested anfaldet af en græsselig ster Hund. Den sprang ham først op paa Brystet, da han standsede forlod den ham men vendte strax tilbage, og søndersled den venstre Side paa hans Kjole. Den gik atter bort, men kom endnu tredie Gang tilbage og gandske afrev Kjolens bagerste Fliig, og med det samme beed den ham i det højre Laar. Klædet som den havde i Gabet, hindrede at Saaret ikke har havt skadelige Følger. I det Øjeblik merkede Manden, at der tæt ved under de dunkle Træer uden for det saa kaldte gamle Vartou, opholdt sig nogle Mennesker. Ved hans Anskrig: kald paa jer Hund; blev Hunden gandske sagte tilbagekaldet, og den adlød. Stemmen røbede to Fruentimmer af hvilke den ene talede svensk eller norsk. Der er megen Grund til at troe, at disse Folk have hidset Hunden til at fornye sine Anfald, hvilket Manden dog formedelst Hundens gjøen og den ham paakommende Skræk ikke strax kunde bemerke. Han bebrejdede dem den Skadefroehed hvormed de anskuede hans Fare, og deres ulovlige Forhold i at lade saa farligt et Dyr gaae løs paa den offentlige Landevej og det paa den Tid af Aftenen (Klokken var halv elleve). De svarede: just nu skulde den gaae løs. Strax derpaa brølede en Mandfolkstemme: hold du Munden du Radeknegt, hvad vil du? Hunden hører ikke hertil. Imidlertid adlød den deres Paakaldelse og søgte Huset. Vejen var øde, og Manden ene. Af Frygt for et maaske endnu farligere Anfald af disse Folk, hvis Adfærd ikke lignede fredelige Mennesker, fortsatte han sin Vandring i Stili hed. Han veed nu med historisk Vished, at Hunden tilhører Hr. Pekel i gammel Varton. Thi, derfra kom den frem, og did vendte den stedse tilbage. Den adlød Folkene der, og endelig har Stedets Ejer vedkjendt sig Hunden, da dens Kjendemærker bleve ham beskrevne. Da nu Ht. Pekel ikke under noget Skin af Grund kan være berettiget til at lade saadanne Hunde gaae løse paa Landevejen, og det ej heller er første Gang, at Mennesker paa samme Sted af Hunde ere angrebne; saa er og saadan Skjødesløshed og Ligegyldighed for sine Medmenneskers Sikkerhed, saa meget mindre at undskylde. At Hendelsen indtraf efter Kl. 10 undskylder vel ikke; thi saa maatte Røveres og Stimænds Gjerninger ogsaa undskyldes, naar de kun myrdede Mennesker efter Kl. 10; saasom det da var disses egen Skyld at de ej var hjemme til rette Tid: Loven hævder Vejfred, og gjør derved ikke Forskiel paa Dag eller Nat. Da utænkelige mange Tilfælde kan gjøre Menneskers Nærværelse paa Landevejen nødvendig og lovlig, saa bør de ogsaa stedse der have Lovens Beskyttelse og Sikkerhed paa Liv og Lemmer. I det Haab at Hundens Ejer saavelsom hans Folk for Fremtiden iagttage deres Pligter, har den Mand som saa skammelig behandledes, besluttet at nøjes med denne Bekjendtgjørelse og Advarsel, uden videre at benytte sig af Rettens Værge.
Politivennen, 1800-01-01
Om Brødsudførsel til Sverrig. I Fredags Aften d. 25 omtrent Kl. 81 saae jeg med Misfornøielse at en Bagervogn kom kørende her fra Byen ud paa Toldboden med et heelt Læs bagt Rugbrød, hvilke en af de saakaldede Svenske Baade indtog for at overføre til Sverrig, og efter Nogens Udsigende var dette det 3die om ikke 4de Læs der den Aften var blevet bortført, altsaa omtrent en 300 Brød. En meget velklædt Kone stod ved denne Lejlighed og beklagede sig, at have havt sin Pige ude for at købe nogle Brød oghavde ikke været i Stand til at faae dem, og her maatte man see dem hundredevis at bortføres. Nogle af de omkringstaaende Folk vilde have det skulde angives for Politimesteren, som nok vilde raade Bod derpaa, men i det de saa stod og talede var Vognen aflæsset og Baaden satte fra Land; nogle spurgte Kudsken hvem hans Husbond var; men Kudsken, som nok forstod hvortil dette sigtede, var ved denne Lejlighed gandske tavs og dermed efter at have bekommet nogle Drikkepenge af de Svenske Brødkommissionærer, som de udgav sig for at være, kørte bort. Udgiveren veed ikke om der er noget Forbud mod Udførsel af Brød; han troer imidlertid at uagtet Regieringen vist maae have sine gode Grunde til i denne dyre Tid at tillade Udførsel af Korn, vil den dog nok sørge for at Brød ikke bortføres, da vi i de sidste Tider selv have saa tit havt Mangel paa Brød for stille Vejrs