Berlingske Tidende, 1774-03-01
De til Forsendelse med Posten alle Paltusina og Stokfisken fange de om Vinteren og Sommeren med Knokkelangler, som ere anbragte ved flettede Senner. Men andre større Fiske skyde de med Pile. Et fornødent Tilskud til deres Næring have de af Hvalfiske, som Søen kaster op til Stranden. (Nogle Aar voxe og de Bær Schukscha, men andre Aar ikke). Naar havet undertiden intet giver af sig, saa ernære de sig med de sædvanlige Søemuskler. Hvor en har opslaget sin Boelig, der og i sammes Naboelav tør en anden hverken jage eller fiske, eller tilegne sig hvad Havet har kastet fra sig, uden saa er, at han er bleven enig med ham om en vis Andeel. Hender det sig, at han paa Jagten eller udi Giennemfarten kommer i den andens Indhegning, saa tage Mandfolkene Herberge paa deres Baidarer (Søefartøier), undtagen han er en Paarørende, da han bliver indtaget i deres Jurte eller Hytte. Saasom de ikke stedse boe paa eet Sted, saa kan deres Antal ikke nøie bestemmes. Mandspersonerne beskiere deres Haar for til, men nogle og rundt om, og binde det sammen bagtil i et Baand. Men have de Sorg over ulykkelige Tilfælde, saa lade de Haaret hænge ned. Qvinderne beskiere ligeledes fortil deres Haar, og binde det sammen bag til i en Busk. Men ere de i bedrøvelige Omstændigheder, saa lade de det ligeledes uskaaret hænge ned. Paa unge Børn af begge Kiøn skiere de et Huul i den over ste Læbe under Næsebenet, for derudi at hænge adskillige Stene, tørrede Fiske og andre Knogler af Dyr Af lige saadanne skiønne Sager giøre de og deres Ørenringe. Baidarerne giøre de at Dyrehuder (meest af Havkiør, som ere meget store) af forskiellig Længde, ja vel 6 Favne lang, hvorudi 30 a 40 Personer, med Hustruer og Børn kan have Plads. Fra begge Sider af roe de med en Haand, som i Baade, dog uden Styrroer. De have og mindre Baldarer, hvorudi bliver roer paa begge Sider. Deres Gevær bestaaer i Buer og Pile, omtrent af 1 1/2 Arschin. Paa Spidsen af Pilen er sat en Knokkel med Hakker, og paa nogle endog skarpe Spidser af Steen. Desuden have de og Træspydde, kaldte Kujati. Man finder her ingen Skove. Deres Jurter bygge de efter Kamtschadalernes Viis af det Lerke Fyrre= og andet Træ, som af Havet drives til deres Kyster, alene med den Forskiel, at disse ikke belegge Bunden i deres Jur ter saa stærk med Jord, som hine. Taget tække de med Græs, som de hvert Aar legge nyt paa. J saadanne Jurter boe de saalænge, indtil Pælene ved Tidens Længde raadne, og formedelst Tagets Tyngde ere nær ved at falde ned. Saadanne Jurter ere ofte 5, 10, 15 til 30 Favne lange og gemeenlig 4 Favne brede De større blive opførte 2 til 3 Favne høie. Ved de mindre Jur ter ere anbragte 2 til 5, men ved de større vel 10 Vindueshuller eller Aabninger. Bag eller ved Siden af saadanne store Jurter pleie de gemeenlig og at anlegge nogle mindre Jurter, der ere deres hemmelige Cabinetter. De have ingen Ovne i deres Jurter. Men naar det er usædvanligt koldt, antænder man midt i Jurten en liden Hobtørret Græs efter den anden, var mer Fødderne og lader Varmen trække op i Under= og Overklæderne. Derpaa legger man sig til at sove paa det tørre Græs, og ene privilegerede Kiøbenhavnske dekker sig til med de varmede Overklæder; thi andre Sengeklæder ere ikke bekiendte eller i Møde hos dette Folk.