Ribe Stifts Adresseaviser, 1836-11-15
Her kan De nu ogsaa see Oplysningen af det, som synes Dem en Gaade, at der nemlig er bleven foreslaaet flere Maader, hvorpaa den kirkelige Frihed kunde indfores. Thi naar man er enig om, at denne Frihed er den bedste, den rigtigste og altsaa aldeles nødvendig, bliver det kun Spørgsmaalet om, hvorledes den bedst kan erholdes. Og vel kan man ikke sige om den, at den kan kjøbes for dyrt; men det er dog med den som med alle gode Ting, at ihvorvel de ere af saare megen, ja vel end- og af ubetalelig Værdie, vil man dog helst have dem fordet bedste Kjøb. Jeg kjender nu kun trende Maader, hvorpaa den kunde erhverves, enten ved almindelig Religionsfrihed, Udtrædelse af Statskirken, eller Sognebaandets Løsning. Dersom en fjerde, der var endnu simple re end den sidste, kunde findes, vilde det være mig overmaade kjært; dog snart maatte den foreslaaes og tages under Overveielse, fordi Tiden gaaer hurtigt hen, men Kirketvangen føles af flere og flere. Hvorledes vilde det komme til at see ud her i Landet, naar kirkelig Frihed blev given, ere strax mange Munde rede til at spørge om Herpaa svares: dersom den bliver given og ikke tagen, vil det blive det Bedste, som skee kan for hele Folket; og bliver den tagen først og saa ovenpaa af Nødvendighed indrømmet sin Ret, som det skeete i Engelland, vil det dog vel endog gaae bedre her, end det gik der. J det Enkelte at skildre hele Tilstanden, som den vilde blive, er her ikke Leilighed til; de, som spørge derom af anden Grund, end af Nysgierrighed, gjøre bedste i at læse, hvad derom er skrevet, og navnligen henviser jeg dem til Præsten Fengers Bog: "Til danske Medborgere angaaende et vigtigt kirkeligt Spørgsmaalien bevæget Tid." - Angaaende Skolevæsenet har De, Hr. Pastor Koch, slet ikke forstaaet mig, da De er af den Formening, at jeg har indrømmet Dem alt Væsentligt. Jeg søgte nemlig at skjælne imellem, hvad en Stat har naturlig Lov og Re til, og hvad den ikke har Lov til, men tager sig. Derfor indrømmede jeg dem, hvad jeg forhen aldrig har nægtet, at enhver Stat har Lov til at paalægge Skatter og Afgifter baade i Almindelighed, som og til visse Øiemeds Opnaaelse, som f. E. til at forbedre Skolevæsenet, at den endvidere ikke alene har Lov, men endog en Slags Forpligtelse til at sørge for, at der gives Dannelses-Anstalter, hvori Lærere kunne undervises, og at den maa sørge for, at forældreløse Børn ogsaa faae nogen Lærdom; men jeg indrømmede Dem dermed ikke, at Skoletvangen er naturlig og rigtig, i det jeg udtrykkelig sagde, at ingen Stat havde Ret til at betragte alle Børn, som forældreløse. - Enhver, derfor som vil lukke de Øine op, han har, kan tydeligen see, at vi ikke ere enige om Skolevæsenet, og at Uenigheden ikke stikker deri, om Læreren skulde hedde Kirkesanger eller Skolemester; men bestaaer deri, om hver Mand i et Land, som ikke enten trænger til offentlig Forsørgelse eller er en Forbryder, ei skulde have Lov til selv at sørge for sine Børns Opdragel, se og Underviisning eller overlade begge Dele til hvem han helst ville. - Naar De indrømmer dette, og jeg formoder, Alle ere nødte til at indrømme, at det er det naturligste, seer De let, at, som Tingene nu staae, finder der en Tvang Sted, som er unaturlig, og som kun bæres af Mange med Suk og med Haab om bedre Tider. Og at det ikke er den Tvang, jeg mener, som Skatter, og Afgifter til Skolevæsenet eller andre Ting, paalægger, haaber jeg nu er klart. Denne Tvang er, om end nok saa stor, dog naturlig i sin Oprindelse, og kan af en Christen altid bæres med Taalmod; men kommer der den unaturlige Tvang til, at man, foruden det, at man giver sin bestemte Deel til at hjælpe paa de offentlige Dannelses-Anstalter og til at faae de Fattiges og Forbrydernes Børn underviste i faste Skoler, ogsaa skal nødes til at tage hvilkensomhelst Lærer, en Anden flyer Een, til sine Børn: da saares hvert Menneskes naturlige Ret, og han kan vel bære Aaget, men bærer det kun med Suk, og er ikke at fortænke i, naar han gjør Alt, hvad han kan, for at faae dette Aag af sin Nakke. Paa det her Sagte maa jeg nu bede Dem ingenlunde anvende den samme Slutningsmaade, som De gjorde ved Talen og Kirken. Jeg mener nemlig, at De let kunde troe, jeg paa engang ønskede alle faste Skoler ophævede i Dannemark, men jeg har jo baade i dette og det foregaaende Stykke paastaaet, det var nødvendigt at have nogle faste Skoler til at undervise Forbrydernes og de Fattiges Børn i, og jeg indrømmer endvidere, at hele det faste Skolevæsen kunde være taaleligere, end det er, naar Religions-Underviisningen var en fri Sag deri; dog unaturligt bliver det alligevel stedse.