Aarhuus Stifts-Tidende, 1831-03-19
Vor Armee maatte nu koncentrere sig nærmere mod Praga. Divisionerne Szembek og Skrinetki udførte dette langsomt og under uophørlig Kamp. Denne Maneuvre, vildledte Fjenden, som troede, at paaskynde Seiren ved at lade sine sidste Reserver, bestaaende af Witts Kavalleriekorps og et stærkt ridende Artillerie, rykke frem paa begge Siderne af Elleskoven. Til Venstre holdt vort Artillerie allene det fjendtlige Rytterie tilbage. Men paa Høire trængte en af Kyrasserer og Uhlaner bestaaende Kolonne, uagtet al vort Artilleries Anstrængelse, der virkede høist ødelæggende paa denne tætte Masse, ustandseligen fremad. Spidsen af denne Kolonne var allerede trængt ud over vor Slaglinie, da Capt. Skalckis Fyrværker batterier kom opkjørende fra Siden af og kastede saaledes med Raketter ind iblandt Kolonnen, at den gjorde Holdt. Dette Øieblik benyttede Jnfanteriet under Generalerne Szembek og Skrynetzki samt Kavalleriet under Obersterne Kitzki og Skarzynski. Paa eengang angrebe de det fjendtlige Kavallerie baade forfra og i Flankerne med saadan Tapperhed, at det, under et uhyre Nederlag, bragtes til at flygte, og det i stor Uorden. Det hele Kyrasseerregiment Prinds Albrecht, der udgjorde Spidsen af Kolonnen, blev masakreret. Paa samme Tid var GeneralKrukowiecki trængt frem mod Fjendens venstre Fløi og havde drevet ham ud af alle sine Positioner. Havde denne General ikke vedblevet at forfølge Fjenden, men efter sin Seier ilet den høire Fløi til Hjelp, da havde Fyrst Schachowskois hele Korps været bleven aldeles tilintetgjort. Da Fjenden saaledes, efter hele Dagens blodige Anstrængelser, ikke havde mindste Nytte af alle sine Angreb, endte han dem med en stærk Kanonade, som vort fortræffelige Artillerie besvarte, hvorpaa Alt forstummede. Vor Hær trak sig tilbage i sin Stilling foran Praga, hvor den vilde overnatte, men det med hvert Øieblik tiltagende Tøveir, samt Frygten for at Jsen paa Weichselfloden skulde bryde op og tage Broen med sig, foranledigede Generallissimus til at befale, at Armeen strax skulde trække sig tilbage til Warschau, hvilket ogsaa gik for sig uden mindste Hindring fra Fjendens Side. Vort Tab af Mandskab er meget stort. Vi have hidtil omtrent 9000 Døde og Saarede, at hvilke dog 6500 i Lazaretherne. Men Fjendens Tab er efter al Sandsynlighed meget større. Hele vor Armee, selv de nye Tropper, have kæmpet som gamle Soldater. Vort hele Artillerie er formedelst sin Bravoure ophøiet over al Berømmelse. Vi troe, at disse tre, i faa Dage leverede Batailler, maa have overtydet Fjenden om, at ikke Antallets Størrelse er nok for at kunne overvinde Polakkerne, og Europa, at Polen med slige Heltesønner, fortjener at faae en Plads igjen i de europæiske Magters Række. Den polske Krigshær er nu samlet igjen ved Warschau, og venter kun paa sin Feltherres Ordre, for atter at kunne styrte sig mod Fjenden. Dette er et Omrids af de Krigsbegivenheder som ved Grochow have erhvervet de polske Vaaben en uforgængelig Hæder. Udentvivl vil Fienden i sine Beretninger stille dem i et andet Lys. Men ligesom det, uden at blues, har behaget ham, at kalde de, den polske Nation i en Række af Aar tilføiede Voldsomheder og Uretfærdigheder, sine Rettigheder, saalunde vil han vel ogsaa fremstille disse Scener til Fordeel for sig og Sine. Vi tillade os ingen Usandheder, vi slaaes oprigtigt og fortælle oprigtigt vore Bedrifter, ligesaa oprigtig som vi enten ville vorde en Nation eller ogsaa døe. Vi forsvare vore Rettigheder; med væbnet Haand forlange vi vort Fædreland; og hvorlunde end vor hellige Kamps Begivenheder monne vorde, saa ønske vi at see vor Pen under den usminkede Sandheds Ægide: Fra Berlin skrives under 10de Marts, at dersom i de nyere Tider noget militair Foretagende er bleven opholdt ved uforudseete Hindringer, saa er det vistnok det nærværende Felttog mod Polakkerne. Feltmarskal Diebitsch aabnede det i Begyndelsen af Februar, altsaa paa en Aarstid da Floderne pleie at være stærkt tilfrosne i hine Egne, saa de kunne passeres uden Vanskelighed, og Armeen at provianteres ved Transportet paa Slæder, selv fra de fjerneste Egne. Stolende herpaa, fordeelte den russiske Feltherre sin Armee i to store Afdelinger, adskilte fra hverandre ved Bugfloden. Selv anførende den høire Fløi er han kun faa Dagmarscher fra sit store Maal, nemlig at deele den fjendtlige Armee, da forvandles i een Nat Luftens Temperatur fra 20 Graders Kulde til 5 Graders Varme, og næste Morgen stode allerede alle smaae Bække fulde med det klare Vand, og den moradsige Egn var saa opløst, at enhver hurtig Bevægelse var umulig. Generalen maatte nu befrygte, at Bugflodens Jisgang skulde afbryde hans Forbindelse med den anden Fløi af hans Armee. Han maa nu standse paa sin Seiersbane og vende tilbage, at forene sig med Fyrst Schakowskois Armeecorps. Hvad en saadan Bevægelse, at forlade sit nære Maal, i et uveisomt Land, førende hele sit Tros og Levnetsmidler for flere Dage efter sig, har at betyde, det kunne Krigere bedst bedømme. Men ved Diebitschs hurtige Beslutning lykkedes det at tilveiebringe Foreningen. Havde han fattet den een Dag sildigere, havde maaskee det hele Felttog været mislykkedes. Saameget beroer Alt paa et rigtigt Blik af den kommanderende General. Efter alle disse Besværligheder og under blodige Avantgardefægtninger havde Diebitsch heldigen forenet sin kamplystne Hær for Pragas Porte.