Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-11-07
(Fortsættelse.) Tør man derfore antage med Føie, at disse sydlige Staters Revolutioner ville, dersom de ikke ved indvortes Stridigheder, eller ved udvortes Angreb komme til at gaae tilbage, som dog ikke er troeligt, drage disse tre almindelige og vigtige Følger efter sig; nemlig den Katholske Religions og dens Geistligheds Fald eller Reformation, det nordlige Afrikas Erobring, og Jndustriens Udvidelse til det sydlige Europa, saa maae man dog tillige erkiende, at enhver af disse Statsomvæltninger vil desuden frembringe hver sin særskildte og betydelige politiske Virkning. Henvender man først sin Opmærksomhed paa Revolutionen i Neapel, saa indseer man let, at den vil blive af den overordentligste Jndflydelse paa Fastlandets Politik. Den er udgaaet fra en talrig Sect, der staaer i den nøieste Forbindelse med en Jdee, som opflammer Jtalienernes Phantasie, nemlig Jdeen og Jtaliens Selvstændighed og Uafhængighed, og man veed hvilken Magt Jndbildningskraften har over Nationerne, og til hvilke store Foretagender og Anstrængelser den kan tilskynde dem, naar den først sættes i Bevægelse, Denne Statsomvæltning er derfore i høi Grad, truende for Østerrigs Overmagt og Jndflydelse paa Jtalien og selv for denne Stats politiske Anseelse; den vil derfra blive et Middel til at svække og lamme dens Stalskraft, og da Østerrig er den tredie af Europas Landmagter; da den er den Stat, som efter sin naturlige Stilling ligger nærmest for at sætte en Dæmning for Udvidelsen af Ruslands Magt, dersom den nogen Tid vilde gaae udenfor billighehedens og Retfærdighedens Grændser (hvilket kunde tænkes, naar en anden mindre ædel Fyrste faa paa dets Throne end den nærværende Keiser) saa er ved den Neapolitanske Statsforandring den vigtigste Modstand, som Europa har i Tidens Følge at modsætte det Russiske Riges muelige Overmagt saa godt som tilintetgjort. (Man har Grund til at beklage, at disse ugunstige Conjuncturer skulde møde Østerrig; thi ingen Stat har bragt det videre i at forbinde Moral og Politik med hinanden end denne). Gaae vi herfra til Spanien; saa er det indlysende at den Statsomvæltning, som er foregaaet i dette Land, vil har dets Amerikanske Coloniers Uafhængighed til en uundgaaelig Følge, og det afto Aarsager: først fordi Spanien nu ikke kan sende flere Tropper dertil, eftersom Militairenes Ulyst til at lade sig bringe til Colonierne var en Hovedaarsag til Udbrudet af Revolutionen, og tillige Militairens Nærværelse er nødvendig i Spanien for at soutinere den indførte Statsforandring, og for det andet, fordi det bliver lige umueligt at holde Colonierne i Lydighed, hvad enten der tilstaaes dem samme Frieheder og Rettigheder, som Moderlandet nyder, eller ikke, i det sidste Tilfælde fordi Nægielsen deraf vil opvække den største Forbittrelse hos Jndvaanerne, og i det første, hvilket nu for Tiden finder Sted, fordi naar Creolerne eller de i Amerika fødte Spanier skulle tage Deel i Statsbestyrelsen og vælge Repræsentantere, saa ville de aldrig taale at Spanien behandler dem som i fordums Dage. Hvorledes derfore den Spanske Regiering behandler Sagen, Colonierne ville blive tabte for Spanien strax eller i Tiden; det er desuden en Umuelighed, at et stort Land kan længe staae under et andet Lands Regiering, som ligger 1000 Mile fra det; endelig vil Chilis Uafhængighed, drage Perus og Columbias Uafhængighed Mexicos efter sig. Og Følgen deraf vil blive, at Spanierne uden Colonier, ville blive et ganske andet Folk end Spanierne vare, dengang de havde dem i Besiddelse. Men hvad skulle vi dømme om den Portugisiske Statsomvættning, er det utænkeligt, at de rige Lande Mexico og Peru, ville lade sig regiere af Spanien, uagtet de dog have været vante til at erkiende Moderlandets Herredømme, saa kan det ansees for aldeles umueligt at Portugal vil lade sig regiere af Brasilien; hvilket Land det stedse har været vant til at betragte som en Colonie; begge Rigers Regiering af een Konge vil derfore siden den foregaaede Statsomvæltning, ikke blive andet end nominel. Det vil formodentlig ikke vare længe førend de Portusiske Cortes ville forlange Kongens Tilbagekomst, eller at en Kongelig Prinds skal forestaae Regieringen i Lissabon som Vicekonge; i i hvad der saa skeer, ville Brasilien og Portugal blive i Tiden to adskildte og maaskee selv to fiendtligsindede Stater mod hverandre, ligesom de Nordamerikanske Friestater og England, og hvilke Disputer ville da ikke blive at udjevne imellem disse to Stater, Vil Portugal ingen Fordring giøre paa den Flaade og de Effecter, som ere bragte til Brasilien (den største Deel af Krigskibene tog Kongen med sig til Brasilien i 1807); og hvilken af disse to Stater skulle de rige Asiatiske og Afrikanske Colonier tilhøre, Makao i China; Din og Goa i Ostindien, det kostbare Madera og de talrige Afrikanske Øer tilligemed alle de Øst- og Vest-Afrikanske Colonier. Spanien vil tabe sine Colonier, men de Portugisiske ville ikke gaae forlorne; men skal den Stat eie dem, hvori Kongen boer, eller den Stat som de oprindelig tilhøre? Hvilke vigtige Qvæstioner, som Fremtiden har at opløse, og dersom Kongen vil forlade Brasilien, til da dette store Land som har smagt Uafhængighedens Sødhed, negen finde igien finde sig at blive Colonie; Men hertil indskrænke de politiske Følger af den Portugisiske Statsomvæltning sig langtfra ikke. Den Jndflydelse, som den vil have paa Handelen. med England vil ikke blive af mindre Vigtighed for at indsee dette, er det nødvendigt at gaae tilbage i Historien. Det var i Aaret 1640, at Portugal rev sig løs fra Spaniens Herredømme, som det havde indtil den Tid været underkastet siden Aaret 1581 til Landets store Tab og Folkets store Misfornøielse; Huuset Braganza betiente sig at Spaniens daværende afmægtige Tilstand og bemægtigede sig Regieringen. Saasnart Spanien kunde, søgte det paa nye at bringe dette Rige til Lydighed; men Storbrittanien antog sig Portugals Sag med saamegen Varme, at Spanien tilsidst maatte erkiende dets Uafhængighed; ved disse politiske Omstændigheder var Huuset Braganza blevet England overmaade forbundet; den Engelske Minister Methuen, betiente sig med saamegen Duelighed deraf, at han under Kong Peter den 2dens Regiering, bevirkede i Aaret 1763 Afsluttelsen af en Handelstractat, som bragte Portugal i en aldeles Handelsafhængighed af England. Til den Tid var det forbudt, at indføre noget Slags Uldfabrikat i Portugal; Tilladelsen dertil blev nu tilstaaet England, hvorimod England forpligtede sig til at tage portugisiske Viine for sine Manufacturer. Efterhaanden blev det bragt i Skik, at de Engelske Kiøbmænd i Lissabon maatte ugentlig afsende en Paketbaad til England, uden at den maatte visiteres af de portugisiske Toldbetiente; herved blev nu en uhyre Mængde af Engelske Fabrikater indførte i Portugal. Engelske Handelshuuse etablerede sig i Portugals Handelstæder, og fik heele Handelen i deres Hænder; Portugals Fabriker kom i det største Forfald; Brasiliens Guld og Diamanter vandrede uafbrudt til England, og Lissabons Handel med England udgjorde doppelt saameget, som med alle andre Nationer tilsammen.