Jyllandsposten, 1838-08-27
Den kongl. Commissarius kunde ikke indsee, hvorledes L. 6-1715 og Fd. 2den August 1786 kunde, ved at sammenholdes, bevise Noget for den af den sidste Taler fremførte Paastand om Huusinqvisitions Uanvendelighed udenfor de større Forbrydelser. Dersom noget heraf skulde kunde udledes, skulde det snarest være, at Jnqvisitionen vanskeligst kunde anvendes med Hensyn til de større Forbrydelser. Det er saa langt fra, at 61715 uden Ansvar tilsteder Huusundersøgelse efter stiaalne Koster, at denne tvertimod, dersom den indskrænkes til enkelt Mands Huus, er forbunden med meget betydeligt Ansvar, hvilket og har sin gode Grund i den krænkende Mistanke, som en saadan Undersøgelse kaster paa den, hos hvem den foretages, hvorved iøvrigt bemærkes, at senere Lovbestemmelser vel hjemle Politiet og den undersøgende Dommer Ret til Randsagning efter stiaalne Koster udenfor de i Artiklen nævnte betingelser, men som dog altid maa være bygget paa tilstrækkelige Formodninger. Frdn. 2den August 1786 tilsteder denne Jnqvisition paa en blot Angivelse, uden nogen videre Formodning, og den har saaledes hjemlet Jnqvisition under Betingelser, der ingenlunde i de egentlig criminelle Tilfælde vilde være tilstrækkelige. Da in casu det omhandlede Dokument virkelig blev funden hos den Paagjældende, saa vilde og af den Grund Analogien af bemeldte Forordning ikke føre til noget Ansvar for den iværksatte Forretning. Taleren har og i Slutningen af sit Foredrag bemærket denne Omstændighed, men det sees ikke, hvad der da bliver tilbage af hans Argumentation. Commissarius har iøvrigt ikke troet, af ovennævnte eller andre specielle Anordninger, der give Huusundersøgelsen et friere Spillerum end det, Lovgivningens almindelige Grundsætninger og den inqvisitoriske Myndighed tilstede, at burde argumentere imod den Anke, der er ført over den omqvæstionerede Forretning, men har alene paaberaabt sig hine Grundsætninger selv. Forsaavidt Taleren mener, at Gjennemlæsning af Redacteurens Papirer vilde have været benyttet, dersom det havde været nødvendigt til Hensigtens Opnaaelse, da er herfor intet Beviis fremkommet, og det lader sig derfor med fuld Føie antage, at Hensigten med den besluttede Randsagning var bleven opgivet, dersom den ikke kunde have været udført uden en saa indgribende Forholdsregel. Assessor With formeente, at Spørgsmaalet om en Huusinqvisitions Lovlighed maa beroe paa, om man kan antage, at den Forseelse som man ved samme agter at opdage, er af criminel Natur eller ikke. J første Tilfælde er Huusinqvisitionen i sin Orden, men neppe i sidste, og i dette Tilfælde er det vistnok af Vigtighed, nu da Høiesteret har billiget Politierettens Fremgangsmaade i den omhandlede Sag, at Politiets Ret til Huusinqvisition ved en ny Lov blev bestemt. Den kongl. Commissarius antager, at det var et Crimen, hvorom der in enen var Spørgsmaal; men det forekommer Taleren, at Udfaldet af den omhandlede Begivenhed beviser det Modsatte, thi den Embedsmand, som havde ladet den omtalte Skrivelse trykke, blev ikke sat under Tiltale, men slag med en Jrettesættelse, den almindelige Straf for Jndiscretioner; altsaa maa man dog have fundet, at Sagen ei var af criminel Natur. Taleren skjønner derfor ikke rettere, end at Høiesteretsdommen, er i Strid med den almindelige Mening om Grændserne for Politiets Myndighed. Dog uden Hensyn hertil vilde det sikkert være ligesaameget Politiemestrenes som Folkets Ønske, at denne Myndighed blev saa lovbestemt, at man i intet Tilfælde kunde være i Uvished om, naar den var anvendelig. Den kongl. Commissarius bemærkede yderligere, at den Omstændighed, at det omqvæstionerede Dokument, efterat være opdaget, dog ikke foranledigede nogen justitiel Paatale, intet kan bevise i den omhandlede Henseende. Lovligheden, af den Virksomhed, som en Dommer kan anvende for at opdage en lovstridig Handling, kan alene bedømmes efter de Omstændigheder, som ere givne paa den Tid, hiin Virksomhed udøves. Der var Grund til at forudsætte, at den omventilerede Meddelelse var kommen fra en gandske anden Kilde og havde havt en anden Beskaffenhed end det siden fandtes. Skulde det beroe paa det, der virkelig blev udbragt ved en Undersøgelse, om vedkommende Dommer skulde drages til Ansvar derfor eller ikke, saa vilde Dommeren aldrig kunne vove en saadan Undersøgelse, da fuldkommen Vished om Sagen og dens Beskaffenhed forud ei kan haves, men denne just skal tilveiebringes ved Undersøgelsen. Proponenten maatte bemærke, at den kongl. Commissarius selv har indrømmet, at den Paagjældendes Forhold ei fandtes qvalificeret til Paatale; han mener derfor, at hiin Meddelelse til Kjøbenhavnsposten ikkun kan betragtes som en Jndiscretion, og derfor synes det ham, at den brugte Fremgangsmaade var meget haard, hvorfor han ei vil tilbageholde, at den har oprørt Alles Følelse. Englænderen siger: "My house is my castle" ("Mit Huus er mit Castel), og det er bekjendt, at ingen Politieofficiant, som saadan, tør imod Eiernes Villie sætte sin Fod over hans Dørtærskel, uden under særdeles og høist tvingende Omstændigheder. Om Casteller vil Proponenten ikke tale, men almindelig Huusfred synes at være et høist beskedent Ønske.