Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1825-01-18
Efterat Aarhuus=Avisen nu selv har gjendrevet Konversationsbladets Jndvælten paa andre Aviser, som ubeføiet og ufornuftig og saaledes beskjæmmet dets Sanddruhed, fortjener den saakaldte Erklæring i Konversationsbladet ingen videre Drøftelse fra min Side. Langtfra at frafalde sin foragtelige Dom over alle andre Aviser, lader Hr. Proft thi da Recensenten bærer Anonymitetens Kappe, holder jeg mig til ham som Bladets Redakteur - det blive ved, med Suffisance at gjentage sin Paastand, at Aarhuus=Avisen er den interessanteste af vore Provindsialblade uden noget andet Beviis, end at den holdes paa de fleste offentlige Steder i Hovedstaden. Ekkoet har Manden denne Gang tabt, og det er ingenlunde ham, Man vil formene at troe hvad han finder for godt, men kun maa han ikke ville paatvinge Andre en Dom, som, hvor gjerne han nu vil have det Hele anseet for en Bagatelle, dog uden hans Tilladelse maatte angribe Enhver, der havde mindste Følelse af eget Værd, hvilket den brave Udgiver af Viborger Samler i et af sine sidste Nummere saa grundigt har bemærket. En anden Pudseerlighed, hvorover Man ret hjertelig maa lee, er det, at Konversationsbladet sætter denne Avis i Klasse, med Bierblåtters, som vore Naboer - skal nok være Hamborg, hvor Hr. Proftformodentlig engang har opholdt sig - saa træffende kalder deslige Blade. Men hvor Man dog kan snakke over sig, Hr. Proft erklærer jo selv, at ingen uden Aarhuus=Avisen findes paa Hovedstadens offentlige Steder, hvortil Ølhusene, som der ingen Mangel skal være paa, vist ogsaa maae regnes. Slig en Dom kan Man i al Fald blæse af. Var den sand, da maatte vel hundrede af Landets første og agtværdigste Lærde, hvis Skoe tvinge Hr. Profit aldrig bliver værdig at løse, og fra hvilke jeg kunde fremlægge de hæderligste Vidnesbyrd for min Avis, være rene Sinker. Men saa gaaer det, naar Man vil gjøre Sandhed til Løgn. Aldrig beilede jeg til Pøbelgunst, saa lidet som jeg eller Nogen skal misunde Danmarks Hovedstad at eie slige Smagens Repræsentantere. Jøvrigt dømmer jeg ikke i egen Sag, men overlader dette til kompetentere Videnskabsmænd, og sørgeligt vilde det være, om de Bedres forenede Stemme skulde overdøves af Døgnskraalerne. At være disse en Torn i Øiet, skal aldrig angre mig. Med al deres gode Villie, geraade de dog i indbyrdes Modsigelse og forfeile Maalet. Hr. Proft lover at see lidt ind til mig. Han skal være velkommen, naar det kun skeer ved høilys Dag; thi i Mørke modtager jeg ikke gjerne slige Folk. Naar han haaber var min brave Kollega i Odense nok vil spare Andre Uleiligheden. da kommer den Alliance for sildigt; thi Hr. Jversen var selv en af de Første, som gjorde sig lystig over Konversationsbladet, og bemærkede (i sin Avis No. 141 f. A.) at det bragte Præke=Bedømmelser under Konversation i Kaffe= og Viin huse m.m. Naar Konversationsbladet endelig dolerer over, at jeg ikke holder mig til Sagen, men til Personer, da synes jeg i min Erklæring at have talt tydeligt nok om Sagen. At der gives Tilfælde, hvor Personen er uadskillelig fra denne, kan jeg ikke for. Man er nu engang saa tilbøielig til at forvexle en billig Jndignation med Personalier, Invektiver &c. Ja havde jeg sagt noget eneste Ord, som jeg ei kunde vedstaae. Heri beder jeg mine Læsere, som ikke ere vante til at finde Usandhed i min Tale, at troe mig paa Ordet, og Skumlerne ville endelig skaane Dem og mig for, med Sort paa Hvidt at opklare Jntriguen nærmere. Visse Personer foragter jeg, og har hidtil derfor kun holdt mig til Tingen; men Gud naade Vedkommende, om de skulde tvinge mig til at rykke ud med de lovlige Vaaben, hvoraf jeg er i Besiddelse! Ei allene vilde da de utrolige Romanhelte faae nyt Stof, men Publikum vilde ræddes, hvis det saae Folk, der ville angive Tonen i Litteraturen, i deres nogne Skikkelse. Det kommer nu ganske an paa dem selv, om de ville beholde Fred, eller tvinge mig til at afmaskere dem, og uden Sky vise Verden, hvorledes litterære Vanditvaaben smedes. Odense den 18 Januar 1825. S. Hempel.