Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-08-13
Fra den 20de til den 25de f. M. ere ankomne her til Staden fra fremmede Steder: Boss fra Rygenwalde med Lærreder; Holm fra Rostock med Lærred og Stykgods; Jensen fra Malmøe med Beg; Rossing fra Liebau med Rug, Larson fra Helsingborg med Møllesteen; Giersing fra Anholt med ledige Boutellier; Larsen fra Malmøe med Ballast, Melgreen fra Halmstad med Potaske og Beeg, Berg fra Amsterdam med Stykgods; Marchant fra Stockholm med Jern og Søm; Smidt, fra Lybek med Ballast, Nielsen fra Altona med Sukker; Carlboom fra Malmøe med Beeg og Tjære; Svendsen fra Uddewalle med Glas, Kalberg fra Wisby med Bræder; Mogensen fra Liebau med Rug, Møller fra London med Viin, Caffe og Ost, Ziecke fra Wiedow med Tømmer; Erichsen, fra Kongelf med Bræder; Andersen fra Calmar med Tømmer; Høfding fra Strømstad med Glas og Kommen; Larsen fra Kongelf med Bræder; Hagstrøm fra Calmar med Tømmer; Asberg fra Dito m. Dito; Steenberg fra Falkenberg med Potaske og Staver, Steenberg fra Dito med Staver. - Afgaaede i samme Tid til fremmede Steder. Rasmussen til Malmøe med Tran; Søderberg til Landscrone med Dito; Granson til Memel med Ballast; Jansen til Malmøe med Dito; Bengsen til Gottenborg med Muursteen; Østerber; til Dito med Dito; Engelbreth til Stockholm med Viin og Eddike; Sanker til Rygenwalde med Ballast, Gravitz til Stettin med Thee og Tran, Jacobsen til Petersborg med Ballast, Larsen til Helsingborg med Flyttegods; Sørensen til Gottenborg med Kornvare; Richter til Petersborg med Ballast, Atkinson til Østersøen med Dito; Møller til Gottenborg med Huder og Brændeviin; Siøberg til Calmar med Erter og Meubler, Haberbier til Mallaga med Stykgods; Lindbod til Bourdeaux med Jern og Tømmer; Nistrup til Mallaga med Jern og Staver; Svendsen til Ystad med Ballast, Carldom til Malmøe med Dito; Ripa til Calmar med Dito; Forst til Stockholm med Dito; Holm til Østersøen med saltet Sild; Lietke til Pillan med Ballast; Wichman til Østersøen med Dito; Nissen til Bourdeaux med Tougværk, Andersen til Rostock med Flyttegods. (Hand. Tid.) Sjællands Nord Pynt. (Sluttet; se No. 63.) Det vilde uden Tvivl være mere passende med vore Dages Aand - eller dog med hvad man gjerne vil lade denne gielde for at være - om man anvendte lidt paa at lade en duelig Læge møde her ved Samlingstiden; at lade bygge et Huus, eller i det mindste opslaae Telte for dem, som vilde her søge Helbredelse, enten det saa er Reisen, Luften, eller Jndbildningen, der helbreder; paa det at der blandt dem, som kunne udholde Leiet og Søvnen paa den kolde Jord under aaben Himmel, ikke skal være alt for mange – hvilket dog nødvendigen maa være Tilfældet – som forværre her den Sygdom, de søge Helbredelse for om man overhoved til Gode for de Syge, men og for de Sunde, hvilke paa den en stor Deel af Europa over til Glæde indviede St. Hansdag søge hid, gjorde lidt for at gjøre Samlingen her fornøielig, lidt i den Aand, i hvilken Oberst og Ridder Recke har gjort den lidet bekostelige Jndretning ved sin Canal, afskaffede den barbariske Decoreren, men planerede en Dandseplads, plantede en Lund og Alleer, rensede og pyntede lidt paa Kilden selv, lod bygge Huus for en Kildeopseer, der tillige kunde, under Øvrigheds Opsigt, holde passende Beværtning for de Forsamlede, og lod komme den til en saadan Samling - maaskee til al sand blid Livsnydelse. – uundværlige Musik lavede derved saa, at Egnens Præsteskab og Honsratiores toge med deres Familier Deel i Samlingen, at saaledes cultiverede og oplyste Folk efter haanden forædlede den, saa det blev hvad det alle gevel, kun langt mindre fuldkommen, og slet ikke til Forædling, men vel til det modsatte, er, ligesaa meget en Glædes, en Fornøieligheds, som en Hebredelses samling. - Behøver det at bevises, at a glædeløst Liv er ikke heller i occonomisk Forstanønskeligt, at den ved ingen, Mennesket værdig Forlystelse oplivende Tilværelse fremmer en Dorsk hed og Uvirksomhed, der saa let overgaaer til den dermed beslægtede Dumhed og Uduelighed, hvorvidPrincipet til al oeconomisk Fremgang, til alt det nomisk Velvære, den ernærende, lykkeliggjørende Virksomhedsaand, henulmer, døer, forsvinder, Og hvor findes her Spor af Tanke om at bli gjøre Almuesmandens Liv, til Erkjendelsen af nogen hans Ret til Glædesnydelse? – medens mu med Ret skjøndt uden Virkning spærrer for den - desværre eneste Nydelse, han synes ha til at kjende, Krospirens - medens man dermed gjør saadan Anstalt for Hovedstads Mennesken Fornøielser, som om disses Nydelse var deres Tilværelses Hovedøiemed. - Hvor lidet her end vid Helenas Kilde findes til at fyldestgjøre Almuen Rest af Drivt til Fornøielse, saa er det dog endne mere den end Overtroen, der samler Folk samme hid om St. Hansdag. De nærmeste Landsbyen Unge og Gamle, og endnu en Deel ei saa gansk fra Nabolavet, stimle hid. J Mangel af ande Nydelse er her da Kroe i hvert Bondehuus, daer, her skjænkes en stor Mængde Brændeviin. Lider der sig tænke Muelighed af aldeles at forekomme dette ælle fra Sundhedens, Sædelighedens af Oeconomiens Side lige skadelige Misbrug, uden ved Foranstaltning til bedre Nydelse, til Musik og Dands, noget for Øiet og Øret – om ei for den ædlere Sands. - Man har, for at indskrænkAnledningen til Brændeviinsdrik, siger man, forbudet næsten al Anledning til Fornøielser for Af muen. Efter Forordningen af 12 Marts 1735 §. 6 og Forordningen af 14 Dec. 1736 maa de ingen andre Gilder om Søndagen have Sted, en Bryllupper, Trolovelser, (der dog siden ved Forord af 19 Febr. 1783 ere afskaffede) og Barselgilder, men i Følge samme Lov maa disse Gilder var uden Følge eller Samling af Folk, og uden Spil og Leeg. Selv om hverdagene, da Almuesmanden, hos os saa ingen Høitid holder, ei bør opmuntres at holde, er netop Spil og Leeg (hedder vel Mu fik) ikke forbudet, derimod Alt hvad ellers vedkommende Øvrighed maatte forstaae under det Udtryk syndigt Væsen, Fylderie og Sværmen. - Et Slags Glædessamqvem, som efter ældgammelt Nationalskilforlystede den danske Almuesaand, var det under Navn at ride Sommer i By bekiendte Foraars gilde. Dette er ved anførte Lov af 12 Marts 1735 aldeles forbudet for Søndagen, men ved Rescript af 14 Juli 1748 og 14 Nov. 1749 tilladt om hverdagen. Uagtet aldrig tilbagekaldte overholdes disse Love længe siden rigtig nok ikke almindeligen med Strænghed; man samle undertiden om Søndagen og gjør sig lidt glad, dog er Overtrædelsen stedse forbunden med, at udsætte sig for Bøder. De overtrædes virkeligen lidt og sjelden, just ved den styggeste af alle Overtrædelsesmaader, ved blotte Drikkelag. Oplivende Lystigheds Samlinger ere stedse sieldne; ligesom de, forbudne, kun holdes i Smug uden al forædlende Høitidelighed. – Da Bønderfamilierne ved deres i visse Hensyn nyttige, i andre vel en Smul for meget lovprisede Adsplittelse ved den Maade, paa hvilken Gaardenes Udflytning er iværksat, ere nu for det meste isolerede, er Selskabeligheden, forhen svag og ulystelig, kommen Tilintetgjørelsen, saa meget nærmere. Den Mangel paa Livlighed, paa Virksomhed, som paa Urbanitet, den Trevenhed og Dorskhed, som bebreides vor Nation, som hørende til vor Nationalcharacteer og forringende dens, ved dens øvrige Bestanddele, Redelighed, Tænksomhed, Troskab mod Konge og Fædreland og andre Menneske- og Borgerbyder, ellers store Værd, bliver ved denne Jsolering, uden Tvivl øiensynligen, snarere befordret, end afhjulpen. - Selv i oeconomisk Hensyn torde det ei være uvigtigt, at de Midler grebes og nyttedes, som maatte tjen til at formindske hine Lyder, at der ved at fremme selskabelig Blidhed, ved at nytte Leiligheden til at skaffe Folket at omgaaes hinanden med Behag, arbeidedes paa at de kunne virke til det Gode paa hinanden, at derved den Livlighedens, den Virksomhedens, den Flidens Aand, der siges at slumre, blev vækket og fremmet. (Efter Hand. Tid.) din Viborg, d. 6 Aug. Det fortreffeligste Sommerveir vedbliver. Man har siden Julii Maaned begyndte, ofte havt stærk Tordenveir her, der dog ikke har været ledsaget med synderlig Lyn, men med trykkende Varme og Regn. Lynglimten ere derimod, især om Aftenen, seete ganske maleriske ved Horizonten, imedens Maanen og Stiernerne her have prydet den blaa Himmel. Græsset er i Aar middelmaadigt og paa skarpe Steder næsten borte. For et Borgerlæs Vaarhøe (thi her gives næsten ingen Enge) vil man endog forlange 300 Rd. De. Men der er og avlet paa mange Steder her til Byen kun Tredieparten imod ifior. Rugen er derimod atter paa de sidste 12 Dage stærk belagt med Rust, endskjønt der ingen Berberisser ere. Taagen, som man ellers giver Skylden, har ikke været hyppig i Aar, nogle Aftener i Juni saae man den, og da er vel og den Tid, da Rugen, netop fordi den da blomstrer, er svagest og meest udsat for Paavirkning af Luften og hvad den sætter i Bevægelse. Rusten, naar den kommer under et med Regn og især Blæst blandet Veirligt, formindsker vel Kjerneantallet; da mange døe bort, men Rugen kan desuagtet dog blive temmelig god, naar Soelheden ei brænder for stærke paa Axene; men Straaet bliver saftløst, taber sin Vextevne og fortørres, saa at Kreaturerne nødig æde det. Naar Hørt, som i Aar, tillige er lidet, vil det være Landmanden til meget Tab om Vinteren. Der burde derfor faaes i Fælledkjære og fugtige Jordstykker Havre, Vikker og Blandkorn, og paa tørre Steder Spørgel, Gedeklever og sl. for at forøge Forringen; thi neppe vil vel Rustsygen forlade os, i det mindste er den endog stærk paa den for Mikkelsdag saaede Rug paa Høilandet. Hvor Jorden er muldet og leerig, var det derfor bedst snart at indføre Hvedesæden, eller prøve paa at saa gammel Rug. I Havren er mange Steder Brandax og Byggen guulnes stærk. Bygget er i Aar den bedst tegnende Sæd. Havren kort paa Straaet. (Viborger Samler.)