Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-03-20
Jndenlandske Efterretninger. Da vi ikke kunne antage, at Ritual-Sagen her i Stiftet har vakt mindre Opmærksomhed end andensteds, saa meddele vi idag følgende os velvillig tilsendte Anmeldelse af Biskop Mynsters seneste Skrift i denne Sag. Under al den Bitterhed og Lidenskabelighed, hvormed Striden angaaende Ritualets Fornyelse føres af det Parti, som kalder sig det gammeldags lutherske, er det ligesom en Hvile for Sjælen at see fremkomme et Skrift, som med Klarhed og Skarpsindighed, med Kjærlighed til Sagen selv, uden Hensyn til Personer, afhandler den samme Materie; vi mene hermed Biskop Mynsters Oplysninger angaaende Udkastet til en Alterbog og et Kirke=Ritual for Danmark." AM. vilde have sin Liturgie, uden virkelig foregaaende Prøvelse paatrængt," *) dette afviser den høiærværdige Forfatter ved at bemærke, at Titelen paa hans Udkast allerede betegner, at de blot ere Forslag, som først skulle underkastes Andres Prøvelse, inden de anbefales til at erholde Lovs Kraft." Udkastet har ogsaa "behaget mange indsigtsfulde, forstandige og christeligsindede Mænd, og hvad Jndflydelse det har havt paa det saakaldte hellige Parti, fremlyser deraf, at Den, om hvem Grundtvig nyligen erklærede, at han førte den dygtigste Pen nord for Eideren, har sagt: "da vi have seet det i det Hele fortræffelig udførte Forslag til Ritual og Alterbog, er der vist ingen christelig Præst, der jo føler, at han godt kan betjene sig at dette Arbeide." Rummet tillader os ei at gaae ind i Skriftets Enkeltheder; men vi ønske blot at henlede Publikums Opmærksomhed paa det, ved at anføre enkelte Steder, for at muligen derved Forfatterens Ønske kunde fremmes, "at disse Forhandlinger maae vinde almindelig Opmærksom hed – thi den christelige Kirke vedkommer alle Christne – saa at der derom kunde danne sig en offentlig Stemme." - Dersom nogen Menighed modtager det nye Ritual, saa er den ei luthersk, paastaae Modstanderne, og de kalde sig da det gammeldags lutherske Parti," dette Navn kan dog ei tilkomme dem, som M. viser; thi de sætte sig i Modsætning til Luther, Reformatorerne og den lutherske Kirkes Bekjendelsesskrifter, der lære, at det Uforanderi Kirken er Guds Ord, idet de ophøie Traditionen over Guds Ord; thi Hr. Grundtvig har erklæret, at *) Fra paalidelig Kilde er Red. underrettet om, at det har været Biskop Mynsters Hensigt, strax efterat udkastet fra hans Haand var fuldendt, at bringe det ved Pressens Hjælp til almindelig Kundskab; men da Hensigten ikke skal have fundet Vedkommendes bifald, er det først nu kommen i Boghandelen. det at bygge paa Skriften ingenlunde er Veien til aandelig at undgaae Paven, men fører os lige i hans Arme eller dog for hans Fødder og at netop Skriftens Ophøielse til Troesregel maa føre Protestanterne tilbagetil Paven, og "dog have Alle – som M. siger hidtil anseet det for det virksomste Middel til at styrte Pavens Herredømme i de protestantiske Lande." Hvor langt større Priis de sætte paa vedtagne Menneske-Ord end paa Guds Ord, er det ogsaa aabenbart at de vise, naar de paastaae, at Forøgelse af Texterne af den hellige Skrift skal opgives, fordi den krævede saa store Offere nemlig Forandring af Collecterne. Hr Grundtvig sætter sig ogsaa i Modsætning til Reformatorerne ved at fordre streng Overholdelse af Formularerne i Daaben, da dog Luther selv siger: "Die Tauffe maa geschehen auf diese oder jene Weise, nu das sie nicht in dem Namen eines Menschen, sondern im Namen des Herrn verrichtet werde, so macht sie gewis selig, og ligeledes erklære de gamle lutherske Theologer: "at der ei skal tillægges de øvrige Skikke nogen aandelig Kraft, naar Daaben blot udføres i Navnet Faderens, Sønnens og den Hellig Aands." Vi forbigaae her de theologiske og historiske Unøiagtigheder, hvorom Hr. Grundtvig overbevises, og anføre blot et Exempel paa den Maade, hvorpaa Kampen føres fra Hr. Grundtvigs Side: Hr. G. undseer sig nemlig ei for at erklære, at efter Mynsters Forslag Præsten ei selv maa raade for, hvorledes Confirmanderne skulle opstilles; efter dette maa Læseren vel troe, at Forslaget indeholder smaalige Bestemmelser i denne Henseende; men hvor forundret vil han dog blive ved at finde i selve Forslaget kun følgende Ord: "Confirmanderne opstilles i tvende Rækker, Drengene paa den ene, Pigerne paa den anden Side, i den Orden, Præsten bestemmer." – Saare smukt og træffende skriver Mynster, hvor han taler om det Raab, der stadigen høres af hiint Parti om, at dette eller hiint strider mod deres Samvittighed, følgende: "Naar en Stemme i Dit Jndre raaber høit, da bør dette allerede gjøre Dig mistænkelig imod den; thi Herrens Røst pleier ei at lade sig fornemme i høie Raab, men stille og sagte (1 Kong. B. 19, 11. 12.) ligesom det blev sagt om Guds Elskelige, i hvem han vilde give sin Aand: "han skal ei trætte og et raabe og der skal ikke Nogen høre hans Røst paa Gaderne. (Es. 42, 1. 2. Matth. 12, 18. 19.) Vogt Dig derfor, saa kjær som Din Sjæls Frelse er Dig, at Du ikke giver Vanviddets urolige Aand, som vil ophidse os til Trods mod guddommelige og menneskelige Love, Samvittighedens hellige Navn. Og hermed slutte vi da disse Linier, idet vi atter fremsætte den høiærværdige Forfatters Haab: "at forstandige og redelige Medchristne, som ville have en Dom om denne Sag, ville skjenke disse Blade deres Opmærksomhed."