Almuevennen, 1842-07-13
Naar det her bydes, at Kongen skal bekjende sig til den christelige Troe, som den er fremstillet i den Augsborgske Confession, og ved samme Tro holde Landsens Jndbyggere, samt at dette Bud skal være fuldkommen uryggeligt til evig Tid, saa er det herpaa der støttes den Paastand, at Religions-Frihed ikke kan gives i Danmark. For nu at afgjøre hvorvidt dette forholder sig saaledes, ville vi først betragte de hidhørende Ord i og forsigselv, dernæst ville vi see hvorledes flere af vore Kongerhave forstaaet dem, og endelig hvorvidt de, om de endog tages i den allerstrængeste Forstand, desuagtet nu kunne være til Hinder for ReligionsFrihed. 1. Det er indlysende, at skulde Udtrykket, at holde Landets Jndbyggere ved den Luthersk christelige Troe være det samme som at tvinge dem til at antage denne Troe, da var her paalagt alle Danmark Konger en Forpligtelse som Jngen af dem kunde opfylde, thi intet Menneske kan tvinges til at troe, allerede dette maa vække grundet Tvivl imod denne Fortolkning, thi hvor urimeligt vilde det ikke være at antage, at Kong Frederik den Tredie skulle have paalagt sig selv og alle sine Efterkommere at bevirke hos alle Landets Jndbyggere, hvad al Verdens Kongers forenede Magt et formaaer at virke hos et eneste Menneske? Hvor er det tænkeligt at den store, med saa rige Aandsgaver udrustede Statsmand, Peder Griffenfeld, som conciperede Grundloven, han skulde i samme have optaget een saa aldeles undførlig Bestemmelse, Vil Nogen her indvende, at det kun skulde være en udvortes Holden ved som derved tilsigtedes, saa at Kongen skulde kun vaage over, at Jndbyggerne holdtes i Statskirken, hvordan det end i indvortes Henseende stod til med dem, saa svares hertil, at Ordene ere altfor tydelige til at kunne saaledes mistydes; det hedder jo udtrykkelig, at han skal holde dem ved samme rene og uforfalskede Tro." Saavist nu som Troen er en Hjerte-Sag, og altsaa er noget Jndvortes hos Mennesket, saavist er det og, at der ved den "rene og uforfalskede Tro ikke alene kan tænkes paa nogen statskirkelig Jndretning eller paa nogen udvortes Bekjendelse, men kun paa det der har sit Sted i Menneskets Hierte. Jngen vil dog kunne falde paa, at det efter den anførte §s Ord skulde være nok for Kongen, udvortes at bekjende sig til den der beskrevne Troe, thi der 1. staaer jo han skal være tjene og dyrke Gud paa den Maade som foreskrevet er, men dette skeer ikkun naar Hjertet i Oprigtighed antager Troen, og naar det da om Landets Jndbyggere hedder, at det er samme Troe, hvorved han skal holde dem, saa maae man ligesaa lidet her som hist, tyde Ordene som omdet kun var den udvortes Bekjendelse og ikke selve Troen der handledes om. Den Bestemmelse hvormed Paragraphen slutter viser ogsaa tydeligt nok, at det hverken er de omhandlede Ords Mening, at Landets Jndbyggere skulle tvinges til Statskirkens Troe, eller at de skulle holdes til Statskirkens Ve kjendelse uden Hensyn til deres Troe, thi naar der bydes, at denne rene og uforfalskede christelige Troe skal vældeligen haandhæves og beskjærmes mod alle Kjættere, Sværmere og Gudsbespottere, da viser jo dette tydeligt, at man antog Saadanne kunne og ville existere, thi ellers behøvedes jo intet Lovbud imod dem. Skulde og kunde Alle tvinges til Statskirkens Troe, da blev der jo ingen Kjættere, Sværmere eller Gudsbespottere, og skulde Alle udvortes bekjende sig til Statskirken, da turde de som i Hjertet desuagtet vare Kjættere, Sværmere og Gudsbespottere jo ingenlunde komme frem dermed, og der blev altsaa ingen saadanne Folk at haandhæve og beskjærme den rene og uforfalskede christelige Tro imod. Et heller maa det lades ubemærket, hvor løseligt denne Bestemmelse er udtrykt, i Modsætning til den Tydelighed, Nøiagtighed og Udførlighed hvormed alle Grundlovens øvrige Bestemmelser ere givne, og dette tyder da ogsaa en paa, at man ikke har tillagt den en saadan Vigtighed, som den unægtelig havde i allerhøieste Grad, naar den skulde udtrykke den fornævnte Mening. Men mere endnu end alt dette, vil den Betragtning være afgjørende, at verdslig Magts Anvendelse i Troessager, strider lige imod den Augsborgske Confession, og i samme Øieblik det paalagdes de danske Konger, at hævde den Augsborgske Confessions Lærre i Landet, da at befale dem at overtræde den, det vil dog aldrig kunne tænkes muligt. Men hvilken Mening ligger der da i de hidhørende Ord, naar de rettelig forstaaes. – Jeg mener at man ikke kan tale om at holde en Mand ved en Eiendom, uden at denne først tilhører ham, og der kan ikke tales om at holde en Mand ved et vist Embede, uden han først er i dette Embede, og saaledes mener jeg ogsaa, at der kun kan tales om at holde et Menneske ved en vis Troe, naar han forud har denne Troe. Naar det da paalægges Kongen ved samme rene og uforfalskede christelige Tro at holde Landsens Jndbyggere, saa synes Meningen hermed at maatte være den, at Kongen, ved at beskikke rette christelige Lærere, og ved paa bedste Maade at ordne Kirke- og Underviisnings-Væsenet, sørger for, at de Landsens Jndbyggere der have Statskirkens Troe, holdes ved den, d. e. finde Opbyggelse og Bestyrkelse i den. Det kunde ved første Øiekast synes, at det almindelige Udtryk "Landsens Jndbyggere ikke tillader denne Forklaring, og det er vist, at var Kongeloven forfattet paa en Tid som vor, hvor Folk ikke er mere uenige om nogen Ting end om Troen, da torde jeg ikke give disse Ord den indskrænkende Betydning, som jeg giver dem, men naar man veed, at Landsens Jndbyggere paa hiin Tid vare i Almindelighed enige om den Augsborgske Confessions Lære, da kunne de anførte Ord paa en saadan Tid ret og rigtigen bruges i den Mening hvori jeg tager dem. Efter denne Forklaring som finder bestemt Medhold i de paagjældende Ord, er det en Bestemmelse som enhver christelig Konge godt kan opfylde og gjerne vil opfylde, og da bliver den Grundlovens Giver og Forfatter fuldkommen værdig, men en Fortolkning der understøttes af saa vægtige Grunde maa vel antages at være den rette, og da kan Grundloven ei siges at hindre Religions-Frihed. Den byder ikke Kongen at holde nogen af Landets Jndbyggere til den Augsborgske Confession, men kun ved den, og hvem der ikke har denne Troe, ikke er kommet til den, eller igjen er falden fra den, ham kan Kongen altsaa give fuldkommen Religions-Frihed, uden derved i mindste Maade at gaae Grundloven for nær. (Fortsættes.) Noget Mere om de mindre Landeveies Grundforbedring imellem Næstved og Korsøer.