Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-02-25
For nylig har Overretten i Kjøbenhavn paa kjendt en fra Sunds-Gudme Herredsting indanket, i flere Henseender ret interessant Justitssag mod Ungkarlene Otto og Peder Bruun, af hvilke den Første sigtedes for, ved en af dem Begge i Forening iværksat Anholdelse af Jndsidder Jens Pedersen, at have bibragt denne et Skudsaar, der havde hans Død til Følge, og den Anden for at have opfordret til denne Gierning, hvorhos begge Tiltalte tillige actioneredes for ikke strax, efterat Jens Pedersen var falden som saaret, at have draget tilbørlig Omsorg for hans Frelse og Behandling. Sagens Omstændigheder ere følgende: da Peder Bruun, der, saavelsom Broderen, den Medtiltalte Otto Bruun, ere Sønner af Snedker Lars Bruun i Giislev, - den 3 Marts sidstleden om Aftenen Kl. henimod 9 indfandt sig i Faderens Foderlo med en Lygte i Haanden, for at affodre Hestene, blev han opmærksom paa, at Nogen puslede i den tilstødende Lade, hvorfor han tilkaldte Broderen Otto, der opholdt sig i Gaarden, hvorpaa denne, efterat være gjort bekjendt med hvad Peder havde iagttaget, sprang ind i Laden, medens Sidstnævnte, af Frygt for at den Person, fra hvem Lyden maatte hidrøre, skulde slaae Lygten af hans Haand og ned i det omliggende Foder, blev staaende i Loen inden for den Halvdør, der skilte Loen fra Laden, hvilken han tillukkede. Otto opdagede nu mellem Foderet og Væggen i Laden en Person, der, uden at give sig tilkjende eller navngive sig, løb mod Udgangsdøren, hvor Peder Bruun stod med Lygten i Haanden, og, uagtet dennes Modstand, søgte at rive Halvdøren op. Bevæget heraf samt frygtende for, at der mulig kunde være Flere skjulte i Laden, opfordrede Peder nu Broderen til at skyde Personen i Benene med et ladt Gevær, der henstod ved et i Laden indrettet Natteleie, og som var henstillet paa det nævnte Sted i Anledning af, at Snedker Bruun tre Gange i Vinterens Løb var bleven bestiaalen for Skind, af hvilke Tyverier navnlig det sidste 14 Dage forud var begaaet. Denne Peders Opfordring vil Otto vel ikke have hørt, men da han under Forvirringen og Halvmørket i Laden, efter sin Forklaring, ikke torde tage fat paa Personen, af Frygt for at denne skulde være forsynet med et eller andet Jnstrument til at værge sig med, og han desuden selv ligeledes var bange for, at der skulde være et Baghold af Flere i Laden, lagde han med Geværet, der var ladt med Hagel, an paa Personen, forat skyde ham i Benene og derved hindre hans Flugt igjennem Halvdøren, som han brød paa, og bibragte han da Personen i en Afstand af omtrent 100 Skridt et Skudsaar, hvorefter Sidstnævnte imidlertid fik Døren sprængt op og løb igjennem Foderloen ud i Gaarden, hvor han faldt omkuld og blev liggende. De Tiltalte gjenkjendte nu i ham Jndsidder Jens Pedersen fra Gudme og tilfaldte øieblikkelig, saavel vedkommende Sognefoged, der opholdt sig i den nærliggende Kro, som deres Fader, hvorefter Jens Pedersen blev bragt ind i Sidstnævntes Stue og sat paa en Bænk, da han, der skal have viist sig rask tilmode, ikke forlangte videre Hjælp, hvorpaa han, efter Sognefogdens Foranstaltning, samme Nat paa en Slæde blev transporteret til Svendborg og indlagt paa Fattigvæsenets Sygestue, hvor han den 23 April næstefter afgik ved Døden. Jfølge det af Obducenterne afgivne visum repertum, var Skuddet, der havde truffet den Afdøde, gaaet ind i det venstre Laars indvendige og bløde Dele, havde derefter fremkaldt Koldbrand i Foden og Læggen og bevirket en heetisk Feber, der endte den Saaredes Liv. Det kong. Sundhedscollegium har i sin af Retten indhentede Betænkning erklæret, at den tilføiede Læsion i og for sig maatte ansees som en tilstrækkelig Aarsag til Døden, og at Patientens Liv ikkun kunde været reddet ved en saakaldet Amputatio in articulo, til hvilken Operation, der sædvanlig foretages med uheldigt Udfald, der imidlertid ikke efter Acternes Udvisende af Collegiet antages at have været Jndicier tilstede. Skjøndt nu afdøde Jens Pedersen under den Forklaring, Forhørsdommerens d. 4 Marts sidstleden, ved hans Ankomst til Svendborg, da han, som det i Protocoltilførslen hedder, befandtes at være ved fuld Samling, modtog af ham, har udsagt, at hans Hensigt med at tage Ophold i Snedker Bruuns Lade ikkun var at søge Ly og Hvile der, da han, der paa anden Dag havde været fraværende fra sit Hjem og i Besøg hos forskjellige Personer i Omegnen, ingen Penge havde, hvorfor han kunde indlogere sig i Kroen, og derfor, da Bruuns Leilighed var ham bekjendt, tog denne Beslutning og for at fuldføre den, aabnede en Dør, der fra Haven førte til Stalden, ved at stikke Armen gjennem et Hul over Døren og fratage den indvendige Krampe, hvorefter han begav sig ind i Laden, saa fandt Retten dog, – navnlig naar hensees til den Maade, hvorpaa han efter det nys Anførte havde skaffet sig Adgang til Stedet og den Adfærd han, da hans Nærværelse opdagedes, udviste, - at der havde været tilstrækkelig Grund for de Tiltalte til at betragte ham som Tyv. At det har været den Afdødes Hensigt at stiæle, bestyrkes ogsaa deels ved Forklaringer, der ere afgivne af to Karle, som efter Ordre Natten til den 4 Marts bragte Jens Pedersen til Svendborg, og som eenstemmig og under Eds Tilbud have udsagt, at han, uden Opfordring fra deres Side, bestemt og uforbeholdent yttrede for dem, at hans Hensigt havde været at tilvende sig 3 a 4 Skind, for derved at skaffe Brød i Huset, deels ved at den Tjenestekarl, der ved samme Leilighed kjørte Slæden, har forklaret, at Jens Pedersen har yttret sig paa samme Maade til ham, og endelig saavel ved, at den ovennævnte Sognefoged under EdsTilbud har udsagt, at J. Pedersen, da Sognefogden foreholdt ham, at det havde været hans Hensigt at stiæle, ikke negtede dette, som ved flere andre Personers Udsagn, om at J. Pedersen til dem havde yttret, at han maatte skaffe Brød til sin Kone og sine Børn. Med Hensyn til det saaledes Anførte, samt i Betragtning baade af, at Natten nærmede sig, da de Tiltalte traf paa J. Pedersen, og at han paa en underfundig Maade, havde indsneget sig i Laden, skjønnede Retten, ifølge Grundsætningerne i Lovens 612-7 og Bestemmelserne i Frdn. 11 April 1840 § 12 andet Membrum, efter hvilket sidste Lovbud den, der indsniger sig i beboet Sted for at udøve Tyveri om Natten, i Henseende til Handlingens Strafværdighed og Farlighed er sat i Classe, med den, der begaaer Jndbrudstyveri, ikke at der var tilstrækkelig Grund til at drage de Tiltalte til Ansvar, hvorfor de frifandtes, dog saaledes, at Actionsomkostningernes Udredelse paalagdes dem in solidum. Af denne Dom maa det altsaa, saavidt vi skjønne, sluttes, at det, for straffrit at udøve det ved Lovens 612-7 hjemlede Nødværge for Ens Gods, ikke er en absolut nødvendig betingelse, at Tyven skal have sat sig i Besiddelse af Noget eller lagt Haand paa Beboerne.