Aalborg Stiftstidende, 1841-03-25
Alle vore musicalske Kunstnere ere blevne melancholske, just ikke i Ordets egentlige Forstand, ved, at de lade Prof. Prumes, Melancholie, gaae igjen i allehaande Variationer; saaledes vil den unge haabefulde Pianist Rudolph. Willmers ved sin bebudede Concert spille nogle selvcomponerede Variationer over denne Idee, og Pianisten Courlander har componeret nogle Variationer, som af Kiendere kaldes brillante, og hvortil ligeledes la Melancholie, har afgivet Theemaet. Men Kunstens Yndere kunne ogsaa stemmes til Melancholie ved det Forfald, hvori navnlig vor danske Opera er geraadet. Sieldent bliver der opført et Syngespil og, naar det skeer, saa er det paa en Maade, at det er en Gru og Qvide at høre paa. Grunden hertil er fornemmelig den, at vi kun have yderst faa brugbare Sangers og Sangerinder, og af disse figurere flere paa Placaten som Upasselige hele Saisonen igjennem. Saaledes er det en meget lang Tid siden at Mad. Simonsen er optraadt, og mærkeligt er det, at man hvert Aar største Deelen af Saisonen maa savne denne vor bedste Sangerinde. Det er derfor høist ubegribeligt, at Theaterdirectionen ikke har engageret Jfr. Hass, der efter de Prøver, hun har aflagt ved nogle offentlige Concerter, sikkert vilde blive en Prydelse for vort Theater. Efter Forlydende vil hun, i Ledsagelse af hendes Fader, Hr. Skuespiller Hass, i dette Foraar tiltræde en Kunstreise. Munch Ræders Skrift om den norske Constitution, som vi i et foregaaende Nr. omtalte, ender paa følgende Maade: "Visinok kunne vi ikke, uden at giøre os skyldige i stor Eensidighed, tilskrive vor Constitution alene de lykkelige Forholde, hvori vort Fædreneland Norge, nu i det Hele befinder sig; vistnok har ogsaa meget Andet - deriblandt Foreningen med Sverrig - bidraget dertil. Men de bevise idet mindste, at det er ubeldigt at benytte vor Tilstand som Argument imod vor Statsforfatning; og det lader sig vel heller ikke nægte, at Norges stigende Prosperitet, hvorved endogsaa vore Fædrelandsvenners dristigste Forhaabninger ere langt overtrufne, taler, ligesaavel som Statsforvaltningens meer umiddelbare Resultater, ret meget for de Former, hvorunder Landet styres. Sammenligner man Virkningerne af denne Styrelse med Frugterne af det her for 1814 - og endnu i Danmark - herskende Enevoldsregimente, synes Forskjellen forhausende. Er Danmark et blomstrende Land, da tilkommer visselig neppe Kongeloven stor Roes derfor, Naturen har udstyret det med nye Hjælpekilder, og Himlen har længe beskjæret det gode Aar inden dets egne Grændser og Uaar udenfor dem. Det glæder os Normænd at see, hvorledes Constitutionens Grundsætninger, efter at have vundet en stor Opinion for sig i Sverrig og rystet dets forældede Samfundsbygning, nu ogsaa i Danmark have fundet varme Venner. Vi sympathisere med de modige og uegennyttige Mænd, som i dette Land igjennem Skrift og Tale forberede en Forandring i Samfundsforholdene, idet de ved deres talentfulde Bestræbelser, som et ungdommeligt Haabs Energie og Clasticitet gjøre dobbelt stærke og indtrængende, have vakt den politiske Bevidsthed hos Folket og, ved at udbrede Tidens Ideer, bidraget til at hæve det op afStøvet. Almeenaanden er allerede i Danmark en Magt, som imponerer, og de Danske vide vistnok meget vel, at manikke let i Længden kan forholde en Nation, hvad den med Alvor og urokkelig Standhaftighed stræber efter. Vi, deres fordums Brødre, ere idet mindste overbeviste om, at ethvert juridisk Forhold, naar Danmark er modent for en constitutionel Forfatning, maa give efter for Tidens stærke Magt. Da vil det øvrige skandinaviske Norden ønske sig tillykke, med, at det danske Søsterrige har udjævnet Misforholdet imellem Aand og Form, og at det har indtaget den Stilling i det civiliserede Europa, som tilkommer det medrette. En Marime vil da igjen raade i Norden, og een Udvikling omfatte alle tre Nationer.