Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1838-06-02
Fædrelandet. Provindsialstænderne for Nørre-Jylland. Et lidet Uddrag af Debatterne om Takadressen, torde maaskee saameget mere være af Jnteresse, som Adressens Proponeent, Stiftsprovst Hald, alt i første Tillægsblad til "Jyllandsposten, er bleven dadlet for dette Forslag "der – ifølge det nævnte Blad - er temmelig overilet og af den Beskaffenhed, at vi ikke troede, at det vilde have faldet Nogen ind, øieblikkeligen at fremsætte samme." Oberst Brock var den første Taler og han formeente, at den kongelige Bekjendtgjørelse egentlig kun var et allerhøieste Svar paa de af Stænderforsamlingerne indgivne Petitioner og, hvor dybt Man end havde følt den Opmærksomhed, som Kongen havde viist sine troe Undersaatter, fandt han dog, at Bekjendtgjørelsen, som allernaadigst Svar, ikke kunde egne sig til Giensvar. Derimod vilde han finde det passende, om Man vedtog, henimod Forsamlingens Slutning at udnævne en Committee, som, idet den udtalte Forsamlingens Tak for den allernaadigst gjorte Meddelelse, tillige i dybeste Underdanighed foredrog for Hs. Maj. hvad Man fandt meest paatrængende til Statens Gavn og som Man troede at burde henlede Allerhøistsammes Opmærksomhed paa i en allerunderdanigst Adresse. Stiftsprovst Hald bemærkede hertil, at Stænderne ikke havde begjert Kundgjørelsen, og den kunde derfor ikke kaldes et Giensvar, ligesaalidet som Adressen kunde kaldes et Giensvar paa Giensvar. Kundgjørelsen er givet uopfordret af Kongen, og det fortjener Forsamlingens Paaskjønnelse. Der skulde ikke takkes for Jnstitutionen, men for den hjertelige Aabenhed, hvormed Kongen har i Kundgjørelsen ligesom aflagt Regnskab til Forsamlingen, og for den omhyggelige Prøvelse han har værdiget Stændernes Jndstillinger. - Tobaksfabriqveur Funder yttrede hertil, at skjøndt Hs. Majestæt vel uden Stændernes Forsikkring, er overbeviist om sit Folks Taknemmelighed, saa syntes det dog naturligt, at Folkets Udvalgte ved hver passende Leilighed udtale, hvad Folket føler, ikke at tale om, at Forbigaaelsen af en Takadresse vilde kunne modtage forskjellig Forklaring. Er det Kongens Villie - vedblev Taleren, at regjere i Folkets Aand, da kan det ikke feile, at der ved hver Stænderforsamling vil være Noget, som har Krav paa Folkets Erkjendtlighed, skjøndt der ogsaa kunne være Ønsker og Forhaabninger, som, nærede af Folket og udtalte af dets Deputerede, ikke have fundet Gjenklang for Tronen. Saavel om det Ene som om det Andet maatte Adressen udtale sig med Frimodighed og Besindighed i en ædel og værdig Tone. Stænderinstitutionen er en moralsk Kraft, som, idet den udvexler Regjeringens og Folkets Forestillinger og Synsmaader, hæver Folket til Kongen og høier Kongens Hjerte til Folket. Desaarsag maatte Taleren stemme for en Adresse. - Herpaa bemærkede Oberst Brock yderligere, at Jngen kunde være mere besjælet af de inderligste Taknemmelighedsfølelser mod Kongen for den skjænkede Jnstitution, end han, men da Kongen ikke kunde tvivle paa, at saadan Følelse næredes i hver Mands Bryst, af denne Forsamling som af hele Folket, meente han, at ingen Takadresse burde indgives for ved nærværende Forsamlings Slutning; thi da vilde Man bedst kunne vide hvad der meest var at takke for og hvad der endydermeere var allerunderdanigst at bønfalde om. - Hertil svarede Stiftsprovst Hald, at Adressen ogsaa af den Grund var ønskelig, fordi den vilde være en Modvægt mod enkelte Jndivider, som rette en eensidig Polemik mod Regjeringen, og den vilde virke, at Tilliden knyttes fastere imellem Kongen og Folket. - Kammeraad Christensen og Assessor With meente begge, at den kongelige Bekjendtgjørelse neppe havde overrasket Forsamlingen, saasom denne meget meere maatte antages, at have grundet Haab om at erholde samme; imidlertid stemte de dog begge for Adressen. - Oberst Brock tog til Gjenmæle mod en af de foregaaende Talere, der havde yttret sig som om der hos enkelte Publicister skulde findes et Hang til at dadle alle Regjeringens Foretagender, og troede aldeles at burde benægte, at et saadant Hang finder Sted, og han maatte formene, at om end enkelte Publicister offentlig skulde have udtalt nogen Misneie med en eller anden Foranstaltning af Regjeringen og gjort Forslag til hvad de troede der kunde ændres eller forbedres i Statens Styrelse, saa havde dog Jngen sveget den Kjærlighed, hvorpaa vor nærværende Konge i sine 54 Regjeringsaar havde erhvervet saa stort Krav af sit Folk. - Agent Nielsen stemte for Adressen, Auditeur Roulund, Justitsraad Bruun og Ritmester Friis for en Kommittees Nedsættelse. - Stiftamtmand Rosenørn formeente, at en Adresse hverken var nødvendig eller tilraadelig, da den, naar den indgaves iaar, maatte efterfølges af en frisk hvert af de paafølgende Aar. Til en saadan Jnstitution - meente Taleren - som de raadgivende Stænder henhørte slige Adressers Jndgivelse efter hans Formening ikke, og de kunde aldeles ikke have den Betydning som i en constitutionel Stat; hvortil kommer, at saalænge der er en saa stor Deel Embedsmænd, som ere valgte til Deputerede, er en Adresse, som han troede, end mindre passende. Han maatte derfor stemme for, at der aldeles ingen Takadresse indgaves, hverken nu eller ved Forhandlingernes Slutning. - Assessor With yttrede i Anledning af hvad den sidste Taler havde anført, at fordi Man var Embedsmand, havde Man ikke ophørt at være Statsborger, og som saadan var Man i Stænderforsamlingen ubetinget forpligtet til samvittighedsfuld og uforbeholdent at tale efter sin Overbeviisning; andre Hensyn kunde her i Forsamlingen ikke komme i Betragtning. - Stiftamtmand Rosenørn bemærkede hertil, at han fuldkommen erkjendte, at en Embedsmand ikke formedelst denne sin Stilling burde lade sig afholde fra uforbeholdent at udtale sin Overbeviisning, men dette, meente han, burde skee ved Discussion og ved Afbenyttelse af Petitionsretten og ikke i Form af Adresse. - Præsidenten erklærede sig for en Takadresse, han meente, at det kongelige Budskab opfordrede til skjønsom Erkjendelse især af det for Jnstitutionen gunstige Sindelag, hvoraf det bærer saa umiskjendelige Præg, og han antog, at Forsamlingen netop i en saadan Adresse kunde faae Leilighed, nu eller fremtidig, til at yttre Ønsker og Forhaabninger, som ikke passende kunde gjøres til Gjenstand for en Petition. Som et Exempel anførte han, at Man, ved i Takadressen at berøre den nye Communallov for Kjøbstæderne, der overalt har været saa velkommen, og har vakt Liv i de communale Forhold, havde en naturlig Anledning til at yttre sin Forhaabning om, at Landcommunerne snart maatte erholde samme Gode. - Den kongelige Commissarius erklærede, at saa kjært det end maatte være ham, at Forsamlingen fandt Trang til at udtrykke sine taknemmelige Følelser i Anledning af den kongelige Kundgjørelse, troede han dog ikke, at det vilde blive mistydet enten af Kongen eller af Folket, om Forsamlingen desuagtet besluttede sig til ikke at udtale disse Følelser i den Form, der var kommen under Spørgsmaal; thi hverken Kongen eller Folket vilde have Anledning til at forklare sig dette af Mangel paa Erkjendelse af det, der er virket i Overeensstemmelse med Stændernes Raad og Petitioner. At Kongen havde givet Svarpaa alle Stændernes Andragender, var iøvrigt Noget, som Allerhøistsamme stedse havde anseet som Noget, der hørte til Jnstitutionens Væsen, ligesom det og hjemles i Anordningen 28de Mai 183185; og at Jndholdet og Tonen i den kongelige Bekjendtgjørelse havde vakt glade og taknemmelige Følelser hos Hs. Majestæts troe Provindsialstænder, vilde vist være Allerhøistsamme særdeles behageligt, men vilde ogsaa uden nogen Adresse kunne komme til Hs. M. Kundskab. Efter disse Discussioner var det, som oven berørt, at Affattelsen af en Adresse antoges med en meget betydelig Majoritet. Adressen selv skal næste Gang følge.)