Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-12-01
en Fattig-Colonie er Synd. Der blev endnu Fattige nok tilbage blandt de Rige. Men Fattige skal det dog være, som man vil skaffe derhen, lutter Fattige med deres Kummer, som intet deeltagende Øie seer ned paa, som kun et koldt Officiantøie af Glas iler forbi, – med deres Bekymring, som de ikke kaste paa Gud, men paa deres Foged, at han skal hielpe, naar han vil, ved en gunstig Forestilling hos den allerhøiest anordnede Direction for Forvaltningen af Fattigcoloniens Anliggender – med deres Gierrighed, der, under Navn af Erhverveflid, maaskee, vil og maa paa enhver muelig Maade, finde en Spore her, med deres Misundelse – med alle disse og endnu flere Laster, der især findes blandt Fattige, skulle de Fattige udskikkes, exileres, deporteres og bandlyses til hverandre, bortvises fra et lidet Selskab, der gav dem Exempler, Formaninger, Kierlighed og Venskab, intet see uden Fattigdom, intet høre uden Klage, intet lære uden Ondt. En saadan Fremfærd er Synd, er et moralsk Drab. Jeg hører, at man ikke vil have de slette Fattige, men de Gode vil ingen Commune sende til eder; de, J kunne bruge, ere allevegne brugelige, og naar deres Bekjendter give dem det Halve af hvad give dem, saa have de det to Gange saa godt i deres Hjem end i eders Colonie. J Hjemmet hielper Kierligheden dem at trække deres Ploug, i Colonien spænde J den Fattige selv for Plougen. Jeg veed ikke, om denne Fattigcolonie er fortjener at kaldes den største Misforstaaelse, der nogensinde er fremstaaet i vort Land og forstandige Mennesker have laant Øre til. Min Neistemmeer denne. - J en tilføiet Erklæring istemmer Prof. Tvesten Pastor Harms Mening. Han er overbevist om Nytten og Nødvendigheden af en mueligst mangesidig Prøvelse og Overveielse af Øiemed og Midler som gaae foran Udførslen af et betydeligt Foretagende. Han forbigaaer den forhen berørte moralske og religiøse Side af Sagen, men betragter den oeconomisk og politisk. Han anseer det vel for gavnligt, at i et Land, hvor Fabriker og Manufacturer, der ernærede en stor Deel af Befolkningen, ved forandrede Omstændigheder, ere standsede, de Arbeidsdygtige, men Arbeidsløse skaffes et nyt Erhvervmiddel ved Agerdyrkning; men om dette bedst opnaaes ved Fattigcolonier, lader han staae ved sit Værd, da, som bekjendt, Forsøget at opdyrke øde Strækninger ved Colonister, ikke har havt noget heldigt Udfald, i det mindste ikke for Colonisterne. Men Aarsagen til Fattigdom hos os ligger i en ganske anden Omstændighed end i Manufacturer og Fabriker, der aldrig have sysselsat mange Mennesker, og vi have altsaa intet liidt ved dette Slags Omvæltning i Europa. Ere nye Pengemidler tilveiebragte til at komme den Arbeidsløse til Hielp ved offentlige Indretninger, saa ligger Anlægget og Udvidelsen af saadanne Arbeidsanstalter som i Kiel og den i Glückstadt os nærmere end Colonier. For Communernes Fattigkasse vilde de ikke medføre nogen Lettelse; thi anslaaer man endog Tallet af de Familier, der skulde optages i Colonien, meget høit, saa vilde der dog ikke komme een Familie paa hver Stad i Hertugdommene. Hvad vilde der vindes ved, naar f. Ex. af de 300 Fattige, Kiel har at understøtte, 5 fandt i Colonien Udkomme, Dertil kommer endnu, at man ikke vil optage i Colonien Gamle, Vanføre, Syge, Qvinder, Børn; men de, som ere sunde, raske og arbeidsdygtige. Dog, netop disse maa overalt hielpe sig selv. Jøvrigt bliver det problematisk, om et Antal Fattige paa denne Maade vilde blive nyttige og fornøiede Statsborgere. Udgivterne til en saadan Jndretning maatte kunne anvendes bedre paa Stedet selv, hvor de Fattige boe, og paa en Tid, da det falder Eierne af veldyrkede Jorder vanskeligt at komme igjennem, vilde de første Opdyrkere af øde Hedestrækninger neppe være istand til at tilbagebetale de erholdte Forskud, især naar Talen ikke er meer om en enkelt Prøvecolonie.