Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1814-07-18
Den udkomne Bekjendtgjørelse fra Regjeringen om den tilden 20 Julii anordnede almindelige Takkefest for Freden er skrevet i en sand og ægte religiøs Aand. Endskjøndt hedder det, den opmærksomme Jagttager i alle Tiders Begivenheder finder overflødigt Stof til, med ydmyg Underkastelse at erkjende et viist forsyns tilbedelsesværdige Regjering, saa gives der dog visse især mærkelige Epoker hvori de overordentligste Begivenheders og mageløse Tildragelsers Sammenstød tvinge selv den meest Forblindede til, ærefrygtsfuld at erkjende den Allerhøiestes guddommelige Styrelse. Med umiskjendelige Træk tegner da Almagtens Haand sin underfulde uendelige Viisdom i Aarbøgernes Annaler til varigt Minde selv for sildigste Efterslægt. Saaledes var den Tid Vi oplevede. Tilforn blomstrende ved Velstand og Overflod, velsignet ved sin Kultur og religiøse Oplysning, styrtedes Europa ved en almindelig Sædernes Fordærvelse i den dybeste Elendighed og fremstillede et sørgeligt Skuespil af Forvirring, Undertrykkelse, Mord og Ødelæggelse. Udmattet af uophørlige Krige, mod løst efter saa mange forgiæves Anstrængelser, syntes Nationerne at have tabt sidste Haab om Redning og villige at bøie sig kraftløse under et mageløst Overherredømmes Jernscepter. Paa deres Friheds Ruiner reistes under Blod den vilkaarlige Magts stolte Trone, og bød os stum Underkastelse, som lidt efter lidt vilde have hensat Os i de i Aarhundreder fornedrede Øst ænderes Slavetilstand. Men Hau, som paa engang skabte Lys af Mørket, skuede med guddom nelig Forbarmelse ned til den sukkende Menneskehed; Paa hans Vink væbnede selv Elementerne sig imod den vilesløse Erobrer, de frygtelige Hærskarer, hvortil hen slog sin Tillid, forsvandt for den Almægtiges Aande. Fyrster og Folk reiste sig med forynget Kraft, og som befælde af Guddommen ilede i den hellige Kamp for Menneskets Rettigheder. Med en Enighed, som er uden Lige imellem Magter, hvis Jnteresse er saa forskjellig, udholdt de i den ædle Strid med urokkelig Standhaftighed. Forgiæves samlede Magten nye Kræfter, forgiæves udspændte en blændende Statskunst sine farlige Garn. Den hildedes selv i disse, dens listige Anslag blev gjort til Skamme, dens stolte Planer mislykkedes; med afmægtig Raserie kjempede Herskesygen imod den Allerhøiestes Raadslutninger. Den trodsige Kjempebygning, i Jndbildningen opført for Aarhundreder, styrtede i et Øieblik sammen. Dens Fald udslukkede den skrækkeligste Krigs ødelæggende Jld; Forsoningsbaandet sammenknytter igjen alle Nationer o. s. v. Derefter gjøres Overgang til Nederlænderne, som efter saa mange Lidelser maatte see deres Selvstændighed tabt, see sig paanødt fremmed Sprog, fremmede Sæder og Love, og selv imellem Frygt og Haab see den stolte Kolosses Fald imøde, der truede at begrave dem under sine Ruiner. "Skamrød maatte Hollænderen slaae sine Øine ned ved Tanken om Forfædrenes Hæder. Neppe beholdt han saa megen Frihed tilbage, Stilhed at begræde sit Fald, da Magten befort ham at juble i al sin Elendighed og at takke for Mishandlinger. Jntet tilhørte os mere. Vore blomstrende Ynglinger, som i fremmed Land slæbtes til Slagterbænken for fremmed Jnteresse, maatte med deres eget Blod befæste vore Slavelænker. Ver det menneskelig Viisdom og Magt, som afholdt Fjenden fra at hævne sig paa de brave Hollændere ved almindelig Ødelæggelse og Mord, Var det menneskelig Viisdom og Magt, som gjorde at han flygtede for sinegen Skygge! Var det menneskelig Viisdom og Magt, som tvang ham til at rømme saa mange Stæder og Fæstninger: Nei, det er Herrens Gierning; det er Mirakler, som Vi have oplevet &c.