Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-10-24
Keiser af China har endog skrevet et Slags Lovtale over Theens gode Egenskaber. De, som have skrevet Chinas Historie, berette, at inflamatoriske Sygdomme er mindre almindelige der end i andre Lande, som ene tilskrives den hyppige Brug af The Mange have betragtet den som en Modgift mod Umaadelighed, og at den, der holder af den første, sjelden henfalder til den sidste Raynal siger, at The har bidraget mere til denne Nationens Ædruhed end de strængeste Love, de christne Taleres ypperligste Formanninger eller de bedste moralske Afhandlinger. Der er vel neppe nogen Tvivl om, at den kan være skadelig for visse Constitutioner under særdeles Omstændigheder, men man skulde næsten troe, at de Nervesvagheder, som man saaofte tilskriver The, have snarere deres Oprindelse fra arvede Sygdomme, Mangel paa Bevægelse eller Uorden i Diæten eller Søvnen end fra The Naar svag The drikkes heed siger Dr. Leake, saa svækker den Nerverne, og er den meget stærk, saa bliver den skadelig ved at angribe Hovedet eller Maven. Men naar den drikkes til Maade, og ikke for varm, med megen Melk, saa vil den, efter min Formening, sjelden blive skadelig, men tvertimod sund. Efter Aandsanstrængelse og Strabadser er denen meget forfriskende og behagelig Drik, den slukker Tørsten, opmuntrer Aanden, uden at ophidse Blodet, og det behagelige Selskab, hvori i saaofte nyde den, forøger ikke lidet dens Værd; thi alt hvad der bidrager til at fornøie Sielen, maa altid ogsaa bidrage til Legemets Sundhed." Theen bestaar af tvende Stoffer, der begge uddrages ved det varme Vand: et aromatisk Stof og et sammensnerpende Extractivstof. Det første opliver, det andet pirrer og styrker. Deraf den velgjørende Vederqvægelse et af Fugtighed, Kulde og Arbeide udmattet Legeme føler ved en varm Kop The og deraf dens milde afførende Virkning. Derfor gives der og kun faa Sygdomme, i hvilke Lægerne forbyde Brugen af The, i de fleste foreskrive de den som et gavnligt Middel til Kræfternes Oplivelse hos svækkede og svagelige Constitutioner. Alt hvad her ovenfor er sagt om The er uddraget af andre Skrifter, men skjønt Forfatteren af disse Liniet gjerne vil indrømme Rigtigheden af alt hvad her er anført, saa forekommer det ham dog høist besynderligt, at man har bestemt en i sig selv Lægedomsplante til daglig og almindelig Nydelse for alle Stænder. At man i China bruger The saa almindelig og uden Skade for Sundheden er en saare svag Undskyldning. J Orienten bruger man jo ogsaa Opium som en daglig Nydelse, og Vanen har gjort den temmelig uskadelig for Tyrkerne, men vilde det derfor være rigtigt, at man ogsaa i Europa lagde sig efter at tygge Opium, At Theen med alle sine gode Egenskaber ogsaa har sine skadelige, ere alle enige om; men selv hine gode Egenskaber ere dog egentlig kun medicinske Virkninger, og hvor urimeligt vilde det ikke være, at vænne sin Natur til et Læge middels daglige Nydelse, om end dets gode Virkninger skulde overveie de skadelige? – Allerede den Omstændighed, at Theen nydes varm, er noktil at fordømme den. Sex til otte Kopper varmt Vand, nydte dagligen, maa med Tiden altid bidrage til at slappe Maven. Lægges hertil, at det sædvanligst er det smukke Kjøn, som holder saa moget af denne Drik, og at den derimod langt sjeldnere nydes af dem, der holde af spirituøse Drikke, saa kan man vel neppe sige, at Theen befordrer Maadelighed. Upaatvivlelig er den i vore Dage saa hyppige Modersyge og de ligesaa almindelige Nervetilfælde blandt Qvindekjønnet ikke fjel den en Følge af den daglige og stærke Thedrikken, hvis skadelige Virkninger i saa Henseende vel neppe staaer i noget Forhold til de enkelte gode. Regner man endnu hertil denne Plantes overdrevne og urimelige Dyrhed, saa er der vel ingen Tvivl om, at man især i vore Dage gjorde vel i at bandlyse den fra hver Huusholdning. L. i Vilde Hav, hvis sorte Bølger, Dække falske blinde Skiær, Hvor mit Øie Dig kun følger, Moder det en Kummerhær. Naar Dufraader, maar Du bruset Mod det haarde Marmorfjeld, J Din Harm Du sønderknuser Alle Dødeliges Held. Tusind Vrag jeg seer omdrive Paa Dit blanke Sølverspeil, Dine Strømme brat bortrive Knuste Mast, adsplittet Seil. Dine Bølgers grumme Fuysen, Sarpens Tordenbrag er lig, Jeg med Rædsomhed og Gysen Hører Dine Offres Skrig. Men et Field jeg hist kan skimte, Trøsten er dets skjønne Navn, Og paa det en Stierne glimte, Som os yder sikker Havn. Stiernen kaldes Religionen, Herlig er dens Straaleglands, Den nedsteg fra Guddomstronen, Os at skienke Haabets Krands. Stirrer jeg paa fjerne Himmel, Viser Stjernen sig som Sol, Der i lyse Stiernevrimmel Drager frem fra Pol til Pol. Ved sin Straale den opvækker Døde fra den mørke Grav, Huld sin Moderhaand den rækker Dem, som sank i bundløst Hav.