Berlingske Tidende, 1830-06-29
Algier. Den franske Expedition imod Algier, Grækenlands fremtidige Skjebne, Kongen af Englands Sygdom og Følgerne af hans Død, ere nu de vigtigste Momenter for politiske Discussioner. - Det sidst hidkomne Hefte af det parisiske Tidsskrift Revne eneyclopedique indeholder (Pag. 272296) en høist lærerig Afhandling om Expeditionen til Algier, - som jo enhver Culturens og Humanitetens Ven, uden Hensyn til Partinandens smaallige Controverser, og uden Persons Anseelse, maa ønske det heldigste, sejerrigste Udfald, - af den berømte Genser Lærde, C. L. Sismondi Forfatteren af det classiske Værk: Hstoire des Republiques italiennes du moyen age. Æmnets Jnteresse, fornemmelig i dette Øjeblik, da Landgangen er skeet, og den høiere Synspunkt, fra hvilken et klartskuende Blik betragter dette for hele Menneskeheden og dens Fremtids Haab saa høist vigtige Anliggende, vil uden Tvivl gjøre følgende Udtog velkomne for enhver Læser, der skjønner, til hvilket Resultat hiin aandrige Historieskrivers Anskuelser føre. - Vi ville her ikke indlade os paa parlamentariske Stridsspørgsmaal, men henvende Opmærksomheden paa et høiere, et almindeligere Spørgsmaal, under hvis Besvarelse Partiaand og Mistillid til Ministeriet træder i Baggrunden. Vi ere nemlig fast overtydede om, og skulle bevise Grundene dertil: at Krigen med Algier, foretagen til rette Tid, naar den har naaet det Maal, som den ifølge sin Natur bør naae, er en retfærdig, for Frankrige hæderlig og gavnrige Krig, og at Erobringen af Barbariets, Frankrige saa nære Kyster, er den fordeelagtigste af alle Erobringer, som dette kan ønske. "Alle de, der have været i Algier, og beskrevet denne Stat, skildre den som den største Røverstat, der nogensinde har existeres paa Jorden. Lige siden Aaret 1516, da Korfaren Aruch Barbarossa, af dette Lands daværende mauriske Konge, Selim Entemy, blev kaldet til Algier, lod sin Velgiører myrde og bemægtigede sig hans Throne, har Souverainiteten stedse været i Røverbanders Hænder, der dannedes af hiin første Korsar, organiseredes af hans Broder og Eftermand, og ved Recruter fra det fjerne Levanten, forøgedes i den Grad, at de stedse udgjorde en Hær af omtrent 12,000 Mand. Disse Tyrker fra Levanten, der, formedelst deres Ryggesløshed udstødte af deres Landsmænds Sam sind, sammenrotte sig til Forbrydelser, ere saa forhadte af selve Tyrkerne, at det er noget Uhørt, at et tyrkisk Fruentimmer fornedrer sig til at ægte en Algierer. Alligevel lader enhver af disse Banditer, saasnart han optages i den algierske Milits, sig kalde Efendi(naadige Herre) og betragter sig som deelagtig i Souverainiteten. Jkkun for at skaffe ham den aarligen voxende Sold krydse de Algierske Søerøvere paa Havet; inddrive Beyerne, ledsagede af deres Tropper, Contributioner i Landet ; efter sin Anciennitet naaer han gradviis de høieste Militærposter, og dersom Factionernes Troløshed eller Forbittrelse er ham gunstig, bestiger han Deyens Throne, der besættes ved Valg. I den algierske Milits optages kun Tyrker fra Levanten og Renegater ; enhver, der er født i den Algierske Stat, er aldeles udelukket fra Adgang dertil; den tilstædes hverken en Maurer eller en Araber, hverken en Berbeeller en Jøde; endog Sønnerne af Militsens Effendier, (de saakaldte Kugloglis) Beyernes, ja selv Deyens Sønner ere udelukte derfra; intet kan udslette den Plet paa deres Tilværelse, at de ere fødte af en maurisk Moder eller af en Slavinde. "Det Overhoved, som disse Røvere vælge mellem dem selv, og som de tillægge Navnet Dey, stiger op paa Thronen over sin myrdede Formands Liig. Ethvert Valg er ledsaget af et Blodbad. Den seirende Prætendent lader ingen af sine Rivaler blive i Live; dersom han ikke selv omkommer paa hans Regjerings første Dag, saa lader han strax hines Hoveder afhugge. Algiers Røverie hviler lige tungt paa Havet og paa Landene. Den souveraine Milits, der bestaaer af 12,000 Tyrker, og i hvis Navn Deyen regjerer, har ikkun forenet sig, for at plyndre de Svage, og deele Byttet imellem sig. Søer overie betragtes som Statsindtægternes rigeste Kilde. Skatkammeret tager Halvdelen af den Sum, for hvilken de opbragte Skibe sælges, Halvdelen af Ladningen, Halvdelen af de Menneskers Værdie, der paa offentligt Tor, sælges til de Høistbydende, efterat man har ladet dem løbe, bringe, bære Byrder i Kjøbernes Overværelse, og uden Hensyn til Alder eller Kjøn paa det nøieste udforsket hver muelig legemlig Lyde. Disse Slaver føres da ind i Bagnoet, hvor deres Føde hver Dag er tre smaae sorte Brød og nogle Oliver i Æddike, denne usle Næring maa de fortjene ved haardt Arbeide, dersom ikke deres Herrers vanærende Gunst kalder dem ud af Bagnoet. Sædvanligen findes 1,300 christne Slaver i Algiers Bagnoer, og 700 i Privats Trældom.