Berlingske Tidende, 1789-12-01
Dersom nogen Dubash eller anden uvedkommende Person, understaaer sig enten at sætte sig op mod Rettens Kiendelse mod ham, eller at bruge utilbørlige Ord, saa skal han, efterat Justitiarius har resereret Sagen for Gouvernementet og Efter sammes Kiendelse i Sagen, desuden ansees med en haardere Penge=Mult eller efter Sagens Beskaffenhed med Ørrest. Seer Retten igiennem Fingre med nogen som saaledes uvedkommende blander sig i Sagen eller søger at adsprede Retten da skal saa mange af Assessorerne, som have været tilstæde og samtykket derudi, multeres enhver paa 2 Rdlr. Rettens Assessorer skal indbyrdes begegne hinanden med Høflighed og ikke ved forskellige Meeninger lade sig forlede til at bruge nanstændige Udtryk imod hinanden, naar saadant maatte hændes, skal Observatøren strax melde det for JustiHarius og den Skyldige skal efter Gouvernementets Kiendelse belægge en Penge=Mult. Tredie Capitel. om Vidnesbyrd. Retten skal nøie paaske, at enhver Sagsøger, naar har fremlægger sin Klage i Retten, strax tillige indleverer sine Beviser eller nævner sine Vidner, paa det at samme strax kan indkaldes; thi i Mangel deraf eller ogsaa, naar Klager maatte findes aldeles ugrundede, skal dermed forholdes efter det 2det Capitels 12 s. Naar ingen tilstrækkelig Beviis kan fores, men dogstar, Formodninger haves, saasom et Vidne aller andre forskjellige enkelte Vidnesbyrd, som kan virke stærk Formodning, saa maae Retten paalægge Eed; men det maae ikke tilstædes Parterne at aflægge Eed anderledes end for Pagoden, naar de ere Mallabarer; i Moscheen naar de ere Mohrer og ellers for Retten, naar de bekiende sig til den christelige Religion. Og den Part, som befindes at have gjort falsk Eed, skal ikke allene have forbrudt til Contra Parten Sagens Hoved=Stok eller Eiendommen, hvorom der trettedes, men desuden og saa belægges af Gouvernementet med en vilkaarlig Penge Mult eller med Fængsel i Forhold til Multen, naar han er uformuende til at betale den. Vidnerne skal strax, saasnart de ere afhørte, bekræfte deres Udsigende med Eed, hvortil Retten skal give den fornødne Formaning og forelæse dem Straffen for Meen=Eed; hvilket endog skal lagttages, naar de foregive at være uvidende om Sagen, hvorom der skal vidnes, og Retten skal stedse have Vidnernes Udsigende beediget, førend Dommen i Sagen forfattes. Vidnerne aflegge i Almindelighed Eeden paa samme Maade, som forhen er meldt om Parterne; men da Malabarerne holde det for en Skam at sværge i Pagaden og Sagen derover læt kan spildes til Parternes største Skade, saa skal det være Retten tilladt, efter foregaaende Anmeldelse for Justitiarius, og med hans Samtykke, at dispensere bekiendte reedelige Malabarer fra at sværge i Pagaden og derimod at tage deres Eed skreven paa en Ollis i Rettens Overværelse, hvilken overleveres af Vidnet selv med den høire Haand saaledes som Skik og Brug er. Dersom et Vidne vægrer sig ved at bekræfte sit Udsigende med Eed, saa at Sagen derover spildes, saa skal han betale 10 Rdlr. i Mult til Rettens=Casse eller ogsaa straffes med Fængsel i Forhold til denne Mult, og det Vidne, som overbevises om at have gjort falsk Ed, hvad enten den er aflagt for Pagaden eller overleveret skreven paa en Ollis, skal have forbrudt sin Boeslod eller alt, hvad han eier, til Hs. Majestæt, og desuden straffes med 300 Rottingslag i trende Dage, samt derefter forvises det Danske Territorium.