Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-12-03
Tirsdagen den 3 December, 1805. Ægteskabsskilsmisser.*)Man vil paastaae, at Ægteskabsskilsmisser aldrig have været hyppigere i Kjøbenhavn, end netop i vore Dage; at Forholdet imellem de skilsmissesøgende Ægteskaber og de indgangne var i afvigte Aar, som eet til tre, og man uddrager heraf den sørgelige Slutning, at hvert tredie Ægteskab i begge Kongerigernes Hovedstad er ulykkeligt! **)*) Forfatteren anseer der ikke for overflødigt at øn føre, at dette Stykke hverken er skrevet i Anledning af eller med Hensyn til Hr. Justitsraad Rothes Skrivt om samme Gjenstand, hvilket han endnu ikke har havt den Fornøielse at læse. *) Slutningen er imidlertid ikke rigtig; thi deels er eet Aar et alt for kort Tidsrum til at bestemme saadanne Resultater; deels er hver tredie Ægteskab ikke ulykkeligt, fordi Forholdet af de skilsmissesøgende til de indgangne i eet Aar ere som 1 til 3. Hvor blive de mange tusinde af, som have givtet sig i de Overdrivelse udgjør een af vor Tidsalders Hovedkjendemærker. Vore Fortrin og vore Mangler, vore Dyder og vore Laster vises daglig i et Huulspeil, Snart opløfter man den seenskridende Oplysning til Skperne, saare nedsætter man vor Cultur og Sædelighed til det laveste Trin, snart paastaaer man, at der ikke gives et lykkeligere Folk under Solen end vi snart skildrer man og som den usædeligste Folkesværn, der nogensinde har existeret, og som med Kjæmpeskudt gaaer sin moralske Fordørvelse i Møde. Sandelig, jeg veed ikke, hvad den tilkommende Historieskriver skal kunne uddrage for Slutninger af dette Chans af Modsigelser. Den ene geistlige Taler siger: "Vi nyde Oplysningens herlige Frugter; den an foregaaende Aar, Sæt, at der i Kjøbenhavn gives 15,000 Ægtefolk, og at der i eet Aar givtes 900 Par og adskilles 200, saa er Forholdet dog egentlig kun som 300 til 15,000, altsaa som 3 til 500. Omtrent hvert 166de Ægteskab kan da egentlig kun kaldes ulykkeligt. den raaber; vi ere dantro, forlystelsessyge, usædelige Mennesker, som, hengivne til lastværdige Glæder, ringeagte Religion og Sædelighed. Den ene klager over for meget Lys, den anden over for meget Mørke. Den gyldne Middelvei synes at være aldeles fremmed for de fleste, der bedomme vor Cultur og Oplysning. Skilsmisers Hyppighed hører nu til Dø gens Orden, og de Resultater, der uddrages deraf, tjene til Maalestok for de lykkelige og ulykkelige Ægteskabers Antal. - Det er beklageligt, at man ved at bedømme Ting af den Natur, næsten bestandig indskrænker sig til een sidige Domme. Naar man nøie undersøger denne Sag, saa vil man ufeilbarligen finde, at Skilsmisserne ere hyppigst blandt de lavere Folkeclasser, og sjeldnere blandt de høiere. Ved første Øiekast maatte man altsaa slutte heraf, at de lykkelige Ægteskaber ere sjeldnere blandt de første end blandt de sidste. Men det er netop ikke Tilfældet. Aarsagen, hvorfor Folk af de lavere Stænder saa meget oftere søge om Skilsmisse end de høiere Classer, ligger fornemmelig deri, at ikke allene Leilighederne til Uenigheder, der som oftest ere en Virkning af Mangel og Fattigdom, maae være hyppigere, men at Tvedragtens Jld bestandig finder mere Næring og lettere kan udbryde i Lue hos disse Menneske classer. En fattig Haandværksmand f. Ex. givter sig med en Tjenestepige. Konen er vant til at leve godt, Manden kan ikke tilfredsstille alle hendes Ønsker. De ere bestandig sammen i og det samme Værelse; den ubetydeligste Tin giver Anledning til Trætte. Man skjendes saa ofte, der kommer saa ofte en Kurre paa Traa den, indtil man omsider med eet maa lade Magistraten sønderhugge den. Hos den mere Formuende er deels Leiligheden til Uenigheder ikke altid saa stor, deels kan man paa tusinde Maader lettere undgaae den, og deels undseer man sig af en saakaldt finere Æresfolelse for af komme i Folks Munde. Man lever ikke med sin Ægtefælle bestandig i een og den samt Stue; begynder hun at plage eller skjende, saa gaaer man til sine Forretninger, i Klubben paa Comoedien o. s. v. Er hun utro, saa der man, for Anstændighedens Skyld, sig til mærke dermed, og skjender endog sin Ven 5 den fuld, naar han yttrer mindste Tvivl om da trofaste Ægtemages Hengivenhed for sin Man Man beder hende heller knæfaldende om For delse, end vover at møde med hende for Migistraten. Omvendt er det samme Tilfælmed Konerne. Denne Delicatesse, som den sin ple Mand ikke kjender noget til, er Aarsag at Skilsmisserne ere hyppigere blandt de laven Stænder, og at Ægteskaberne blandt disse som komme os mindre lykkelige. Men imellem at synes lykkelig og at var lykkelig er der en himmelhøi Forskjel. Mange en Mand fortæller hele Verden, at han er el lykkelig Huusfader, og høitideligholder ende sin Kones Fødselsdag med et Gjestebud, som koster ham 500 Rdlr., uagtet han daglig paa der sig under sit Huuskors, og i Hjertet sukker over, at Skjebnen har beskaaret ham en saadan Kantione.