Berlingske Tidende, 1807-12-07
St. Petersburg, den 11te Novbr. Fra vort Hofs Side er følgende mærkelige Declaration udkommen: Jo større Priis Keiseren satte paa Hs. Brittiske Maj. Venskab, med desto større Græmmelse har han maattet see, at denne Monark aldeles afveeg derfra. - To Gange greb Keiseren til Vaaben i en Sag, hvori den meest umiddelbare Jnteresse var Engellands; han anmode de det omsonst om at medvirke til dets egen Jnteresse; han begiærede ei at dets Tropper skulde forene sig med hans Han ønskede blot, at det vilde giøre en Diversion; han forhavsedes over, at det paa sin Side var uvirksomt i sin egen Sag. Men koldt tilskuende den blodige Krigs Skueplads, som var opvakt efter dets Villie, sendte det derimod Tropper hen at angribe Buenos Ayres. En Deel af dets Armeer, der synes bestemt til at giøre en Diversion i Jtalien, forlod tilsidst Sicilien, hvor den var samlet. Man havde Føie til at troe, at det var for at lande paa Neapels Kyster; og, man erfarede, at den var sysselsat med et Forsøg paa at rive Egypten til sig. - Men det som hæftigt krænkede Hs. Majestæts Hierte, var at see, at Engelland, tvertimod Tractaternes Forpligtelse og klare og bestemte Ord, foruroligede til Søes hans Undersaatters Handel, og paa hvilken Tid, netop medens Russernes Blod randi de ærefulde Kampe, der standsede og drog hele Hs. Maj. de Franskes Keisers Krigsmagt, med hvem Engelland var og endnu er i Krig, mod Hs. Majestæts Armeer. - De begge Keiserne gjorde Fred, frasagde Hs. Majestæt sig ikke endnu, at giøre det Engelland Tienester, over hvilket han havde med Rette at klage; han betingede i selve Tractatten, at fremstaae som Mægler mellem det og Frankerig; han tilbød siden Kongen af Storbrittannien sin Mægling; han forestillede ham, at det skeete, for at udvirke ham ærefulde Vilkaar. Men det brittiske Ministerium forkastede Mæglingen, sandsynligen ifølge hiin Plan, der skulde slappe og bryde de mellem Rusland og Engelland værende Baand. - Rusland Fred med Frankerig burde bane Veien til en almindelig Fred; da forlod Engelland pludselig den Sove sige, det syntes hensiunket i; men det var, for ved nye i Norden af Europa henkastede Brande at gienoptænde og nære den Krigslue, som det ikke ønsker at see slukket. - Dets Flaader, dets Tropper viste sig paa Danmarks Kyster, for der at begaae en Voldsgierning, hvortil Historienmed alle sine Exempler aldeles ikke kan fremvise Magen. - En rolig og moderat Magt, som ved en lang varia og uforanderlig Viisdom havde tilrundet sig en moralsk Værdighed i Monarkiernes Kreds, seer sig oversaldet og behandlet, som om den lønligen smeddede Sammenrottelser, som om den pønsede paa Engellands Fordærv, altsammen for at retfærdiggiøre dens fuldkomne og hurtige Udplyndrelse. - Saaret i sin Værdighed, i sine Undersaatters Tarv, i sine Forbindelser med de nordiske Hoffer, ved denne Voldsomheds Daad, der blev begaaet i Østersøen, en lukket Søe, hvis Rolighed fra gamle Tider af og med det londonske Kabinets Vidende var giensidigen garanteret af de dertil stødende Magter, dulgte Keiseren, ikke sin Misfornøielse for Engelland, men lod samme vide, at han ikke kunde forblive ligegyldig derved. - Hs. Majestæt forudsaae ikke, at Engelland, efterat have brugt sin Styrke med Hæld og netop paa Tiden, da dets Rov skulde bortføres, vilde begaae en nye Forhaanelse imod Danmark, og at Hs. Majestæt skulde deeltage i samme. - Nye Forslag gjordes, det ene underfundigere end det andet, for igien til den brittiske Magt at knytte et kuet, et nedværdiget, sin egen nylig fristede Behandling ligesom bifaldende Danmark. - End mindre forudsaae Keiseren, at man vilde foreslaae ham, at garantere denne Underkastelse, og at svare for, at denne Boldgierning ei skul og Engelland, forinden dette har fyldefde have nogen skadelig Følge for England. Dets Ambassadeur troede, at det kunde gaae an, at foreslaae Keiserens Ministerium, at Hs. Kels. Majestæt paatog sig at være Forsvarer og Forfægter af hvad han saa høiligen havde dadlet. - Keiseren værdigede dette det Londonske Kabinets Skridt kun den Opmærksomhed, det fortiente; og skiønnede at det var Tid at sætte Grændser for sin Moderation. - Kronprindsen af Danmark, hvis Karakteer er saa kraftfuld og saa ædel, og som Forsynet har begavet med en Siæls=Værdighed svarende til hans ophøiede Stilling, havde underrettet Keileren, at han af billig Harme over det, som var foregaaet i Kiøbenhavn, ikke havde ratificeret den der skeete Convention og betragtede den som usluttet. - Han har nu nylig underrettet Hs. Majestæt om de nye Forslag, man har gjort ham, og som end mere opflammede hans Modstand, istedet forrat dæmpel den, da de sigtede til at stemple hans Handlinger med et Lavtænvenheds Prægeide aldrig skulle findes at nære. - Rørs ved den Tillid, Kronprindsen farve tilhampl eftertænkende sine egne Beskæringsgrunde mod Engelland, og tagende i møden Undersøgelse de Forbindelser, han havde med de Nordiske Magter, Forbindelser, deruknyttedes af KeiserindeCatharinenog af Hs. Majestæt den høisalige Keiser, begge af ærefuld Jhukommelse, har Keiseren taget den Beslutning, at opfylde dem. - Hs. keiserl. Majestæt afbryder alt Samqvem med Engelland. Hann tilbagekalder sit hele der havende, Gefandtskab, og vil ikke beholde Hs. brittiske Majestæts hos sig. Dernskal franuaf ikke være noget Forhold imellem dentoStater. - Keiseremørklærer, nat ham forevig tilintetgiør enhver forhen sluttet Overeenskomstimellem Storbrittannien, og Rusland og mavaligen dens ind 801 Junii sluttede Conventions Hæn proslamer er paa ny den bevæbnede Neutrakitets Grundsætninger, dette Mindesmærte for Keiserinde Catharimes Viisdom, og forbinder sig til, aldrig at vige fra dette System. - Han fordrer af England, at det giver hans Undersaatter fuld Opreisning i Henseende til enhver deres retmæssige Tilbagefordring af Skibe og af Vare, tagne eller anholdte tvertimod det klare Jndhold af Tractater, som sluttedes i hans egen Regieringstid. - Keiseren erklærer, attingen For stort Danmark. - Keiseren retter, at Hs. brittiske Majestæt, istedet for, som han nyelig har gjort, at tillade sine Ministre, at udsaae nye Sæd til Krig, vil blot høre sille egne Fornemmelser, og fatte Villighed til at slutte Fred med Hs. Majestæt de Franskes Keiser, hvilket vilde udstrække Fredens uskatteerlige Velgierninger til saa at sige den hele Jordklodes Beboere. - Naar Keiseren har erholdt Fyldestgiørelse, i Henseende til alle foranstaaende Punkter og navnligen til den om Fred mellem Frankrig og Engelland, uden hvilken ingen Deel af Europa kan love sig sand Rolighed, da vil Hs. Keiserlige Majestæt villigen igien indgaae de Venskabsforhold med Storbrittanien, som Keiseren under den retfærdige Misfornøielse, han maatte føle, maaskee endnu altfor længe har vedligeholdet. - Givet i St. Petersborg, Aar 1807 den 26de October.