Viborger Samler, 1829-01-21
Spaniens andet Hovedforhold er Regjeringens Stilling til den factiske i Portugal. Det torde være vanskeligere, end man skulde troe, at komme til noget Resultat her; at man fra Spanien af har bestræbt sig for at antænde og underholde Jlden i Portugal, vil vel ingen Upartisk nægte; men om Præsteskabets hemmelige Directorium der ganske har handlet paa egen Haand eller, med Regjeringens Vidende, og begunstiget af den, kun har sat de ostensible Midler i Bevægelse, det er den Gaade, som, i Særdeleshed i Henseende til Ferdinands Person, er at opløse. Jndtil en vis Grad kunde og maatte det være Regjeringen velkomment ikke at see en fri Constitution, en ærligt meent Nationalrepræsentation komme frem i Naboestaten Portugal; men paa den anden Side kunde det umuligt være behageligt for den, at Don Miguels Magt befæstedes paa den Maade, som han udøvede den at see Borgerkrigen optændes ved hans exempelløse Tyrannie, Grændserne dagligen truede af de snart seirende snart beseirede stridende Partier og den revolutionaire Flamme atter at oplue i det neppe beroligede Land. Hvorledes dette end forholder sig, Ferdinand har hidtil ikke erkjendt Don Miguel som Konge, og kunde ogsaa saa meget mindre sætte sig i Opposition med de øvrige store Magter, da han tidligere tilligemed de Øvrige havde erklæret sig for Den Pedros legitime Arveret. Alligevel skulle endnu hyppige Communicationer finde Sted den ellers i Lissabon residerende spanske Gesandt, Hr. Campuzano har tilsyneladende og diplomatisk ophørt med sin Functioner, men er ligesom den anden, overordentlige, Befuldmægtigede forbleven der som Privatmand.) Udvillingen af Portugals stedse nærmere rykkende Crisis vil sandsynligviis snart udbrede et klarere Lys over Spaniens egentlige Forhold til dette Rige. Det tredie Punkt (indhyllet i fuldkommen Dunkelhed, da Publicitet desuden ikke er denne Regjering egen), det tredie Punct af Spaniens Politik angaaer dets Forhold til det øvrige Europa eller de store Magter, fornemmeligen med Hensyn paa Orientens Anliggender, og de sig deraf muligen udviklende Følger. Det spiller rigtignok herved kun en secundair Rolle, og vil være nødt til at slutte sig til en af de store impulserende Magter, Rusland og Frankrig eller England og Østerrig. Man siger, at der saavel fra Østerrig, som især fra England, har i den Henseende fundet foreløbige Jnsinuationer og Erkyndigelser, Sted; men man tier og Resultatet. Man har sandsynligviis undgaaet enhver afgjørende Erklæring, for at afvente de kommende Begivenheder; det vilde være det Naturligste, at Spanien i denne Sag sluttede sig til Frankrig, med hvem det i Henseende til sin Marine og sin Handel, især i Middelhavet og Levanten har fælleds Jnteresse, en Jnteresse, som de aldrig kan haabe at see oprigtigt befordret fra Englands Side. Fra hvad Synspunct Regjeringen ogsaa vil ansee den græske Sag, saa kan Spanien kun vinde ved Grækenlands Selvstændighed og har paa den anden Side, selv ved de allerlykkeligste Fremskridt af Rusland, Jntet directe at frygte af denne Magt, ligesaalidt som det kan skade den, og altsaa ikke forgiæves vil gjøre sig denne Umage, for at paadrage sig en, selv endnu inddirecte, farlig og mægtig Fjende. Dog til denne Sag ville vi atter komme tilbage.