Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1826-08-28
J en Proklamation opfordrer Regentinden Portugiserne til, at hylde Konstitutionen, som det eneste Rednings=Anker for deres politiske Existents. "Vee dem - vedbliver hun - som modsætte sig. Loven vil ramme dem uden Naade, og jeg vil være lige saa ubøielig som Loven. Ved Enighed og Lydighed imod den ville Vi vorde lykkelige, og naar Regjeringen da i Tiden overdrages vor retmæssige Souverain, Donna Maria da Gloria, vil jeg med Sandhed og Glæde kunne sige til hende: "Madame! De staae i Begreb med at tiltræde Regjeringen over en tapper, og sin retmæssige Souverain troe Nation. Den var ulykkelig; men de vise politiske Grundlove, som Kongen, Deres Fader, behagede at give Os, adspredte Uveiret a. Høitideligheden med Konstitutionens Beedigelse bivaanede. af det diplomatiske Korps blot den franske, engelske, svenske, nordamerikanske og nederlandske Minister. Ved Kouren i samme Anledning savnedes ogsaa, efter Madrider Breve, den pavelige Nuntius, den spanske Ambassadeur og russiske Charge d'Affaires. Hiin skal have undskyldt sig med Upasselighed og Denne med sit Hoff nærværende Sorg. Den preussiske Minister indfandt sig vel, men efter at have afgivet et Slags Reservation. Derimod indfandt de først udeblevne Medlemmer sig ved Audientsen to Dage efter, for at kysse Hs. Kongl. Høiheds Haand og bringe deres - Lykønskning. Den engelske Flaade saluterede hele Dagen igjennem, og Regentinden, lod, da hun om Aftenen passerede igjennem Gaderne, Vognen ofte holde stille mellem det jublende Folk og hørte gjerne dets Vivatraab. Det bemærkedes med Fornøielse, at hun og begge hendes Prindsesse-Søstre bare den fordums Nationalfarve, blaat og hvidt. At de foregivne strængeste Roialister (f. Ex. Aristarken) raabe til Opstand imod den legitime Souverain, fordi han frivillig giengiver sit Folk dets gamle Rettigheder, er end et af de Særsyn, hvorpaa Tidsalderen er saa uudtømmelig. Moersomt er det i saa Henseende, at lægge fortløbende Mærke til de Pariser Journalers forskjellige og ofte selvmodsigende Betragtninger. Den hvide Fane vedbliver at blæse Allarm og frakjender det portugisiske Charte al Retsgyldighed paa den Grund, at Don Pedro ikke har indhentet de gamle portugisiske Cortes Samtykke, eller med andre Ord: Kongen skal være berettiget til Alt, kun aldrig til at indskrænke sin egen Magt, skjøndt Journalen, dog ved at tale om Cortes antager en saadan Jndskrænke ning. Aristarken beklager, at Man i Spanien har afvæbnet de flygtede Portugisere; men haaber, at det i Alternativet imellem Revolution og Krigsnart vil tage en Beslutning og af to Onder vælge det mindste. Jøvrigt holder baade den og Journal des Debats: Ministrene Straffeprædiken, Aristarken fordi de ikke itide have mod virket de brasiliske Beslutninger, gen Feil - siger den - en som kan koste Frankerig 200 Millioner, ei at tale om den afvexlende Krigslykke. - og Journ. d. Deb. fordi de ikke have opgivet Spanien, saasnart de saae, det ikke vilde i følge de givne Raad. Derpaa spørger den, hvad de nu ville gjøre, og om den portugisiske Revolution er lovlig Efter at have foreholdt Partierne den underligJnkonsequence, at Folk, hvem enhver Modstand imod den kongelige Myndighed er den største Forbrydelse, skrige paa Oprør og Krig imod et af Monarken med fri Villie givet Charte, medens Liberalerne anprise det, fordi Kongen har givet det, vedbliver Journalen: uden Tvivl kan en Fyrste lige saa lidt med Magt paatving, sine Undersaatter en repræsentativ Forfatning, som berøve dem samme. Men Portugal vil have det af sin Konge tilbudne Charte; thi det er intet Nyt. Det vender blot tilbage til sine gamle Rettigheder, hvortil Cortes hører, medens den absolute Magt kun er Usurpation og Ny Keiseren af Brasilien giver sine Undersaatter høimodig til bage, hvad hans Fædre have skilt det ved. Jkke nægte Vi, at der i Portugal som overalt i Verden gives Partier; men her er Nationens og Kongens det stærkeste. De værste Modstandere ere Munkene, der staae lige saalangt fra deres Aarhundrede som fra Fædrelandet.