Viborger Samler, 1830-07-14
En liden Miil paa hiin Side af Sidi=Khalaf var Landet smillende og veldyrket; man vilde der finde megen Træe- og Bælg=Frugt. Tabet den 19de var større end man havde trort, nemlig 57 Døde og 160 Saarede alle ved Geværild. - En anden Beretning fra Greven fra samme Leir af 25de Juni melder, at Hærens ubevægelige Stilling havde indgodt Fjenden, Mod, og at han den 24de ved Dagens Anbrud havde viist sig med meget udvidet Front og i ikke mindre Orden end den 24de. Anstalter vare trufne til, at han ved det første Angreb skulde tabe 2 Lieues Terrain; dette blev nøiagtigt udført. Divisionen Bertheene, og den første Brigade af Divisionen Loverdo vare marscherede i Forveien med et Feldthatterie, og Fjenden havde grebet Flugten paa alle Puncter. 6000 Metres fra Leiren var man kommen til den Gruppe af Holder, hvorpaa Algier og dens med talrige Bygninger forsynede Haver ere anlagte, hvor Viinbjerge, Hækker og Frugttræer erindre om de yppigste og bedst dyrkede Landstrøg i Europa. Man havde antaget, at Fienden vilde med Kraft have forsvaret sig bag de mange af Terrainet foraarsagede Hindringer; men slagen og modløs havde han intet Sted, holdt Stand, og saaledes havde de franske Tropper hurtigt naaet den Grændse, hvor det aabne Landender, og havde indtaget en Stilling, hvor de ved en Kløvt adskiltes fra Fjenden der endeligen var bleven staaende paa Toppen af de ligeover for liggende Holder. Artilleriet havde med sædvanlig Hurtighed overvundet alle Terrainets Vanskeligheder; formeret til Batterier havde det med nogle velsigtede Granater adspredt de Grupper, der endnu viste sig. Maaskee havde Tyrkerne nu frygtet for, at blive kastede ind i Pladsen fra hvilken vi kun stode 4 a 6000 Mettes borte. De havde sprængt et Krudtmagazin paa Skraaningen af hine Høider, hvilket saae prægtigt ud men gjorde ingen Skade. To Jægerescadroner fulgte efter Jnfanteriet, men havde ved Fjendens overilede Flugt og Jordbundens Beskaffenhed ikke kunne komme til Angreb. Fjenden havde ingen Kanoner hos sig. Faa Soldater vare satte stor de combat; kun een Officier, Grevens anden Søn, var saaret. 400 Oxer vare tagne og saaledes havde Hæren Kjød for 8 a 10 Dage. Under Fægtningen havde en Ostenvind bragt den Convoi, der den 18de forlod Palma, til at ankre og nu skeede Udskibningen uden Vanskelighed. Skjermydseringen begyndte igjen, Tyrkerne viste sig talrigere, Araberne meget mere adspredte, formodentlig kun for at angribe enkelte Afdelinger og plyndre Equipagen. Der var truffet Anstalt til at angribe Fienden den følgende Morgen ved Dagens Anbrud. En Skrivelse fra Admiralen af 23de klager over Vestenvinden og den stærke Strøm, der opholdt den fra Palma den 18de afseilede Convoi, skjøndt den allerede var i Sigte. Divisionen Rosamel og Blokadeescadren krydsede for at beskytte dens Ankomst. Han sendte med 4 Lastcorvetter Hærens Syge og Saarede, 358 Mand til Mahon. - En anden lang Beretning fra Admiralen giver udførlig Efterretning om Expeditionens første Ankomst og Landing den 14de Junii. En Tredie af 26de taler og Fægtningerne den 24de og 25de; Hæren var rykket fremad og de sidste Convoier ankomne; men nu var Vinden ved smukt Veir V. og V. N. V. og Søen meget huul, saa at han allerede befrygtede Havarier; derved forhindredes Udskibningerne, dog kun af Levnetsmidlerne, hvilket dog ikke kunde vare længe nok til at foranledige Mangel; hidtil havde han leveret Generalen 60,000 Kilogrammer Tvebak. Snart vilde den blive Mangel paa Levnetsmidler han ventede et Forraad for to Maaneder fra Toulon, som han havde forlangt; men fremfor Alt trængte han til Tvebak da man ikke kunde bruge Meel. Vandet var den uerstatteligt; ogsaa af dette havde han fordret Forraad fra Toulon. - Enhver arabisk Rytter har en Fodgjænger bag paa sin Hest, som han lader stige af i Krattet. Saasnart han nu faaer Øie paa en enkelt Franskmand, søger han at lokke ham derhen, hvor han angreben fra Bagholdet finder den visse Død. Den Grusomhed hvormed Algierne føre Krigen, er frygtelig; hyppigt finde Franskmændene deres dræbte Camaraders Legemer, som Hoved, Hænder og Fødder ere skaarne af. Dette har forbitteet de Franske i saa høi Grad, at det koster Officiererne den største Anstrængelse at redde Fangernes Liv J Begyndelsen ønskede Deien, at Araberne skulde indbringe deres Fanger levende, for da at sælge dem som Slaver til Beled ul-Dscherid - Daddellandet - men da han blev gjort opmærksom paa, at dette kunde foraarsage Strid og Fangerne mellem Tropperne indbyrdes, saa er han bleven ved den gamle Skik at give en Præmie for hvert Hoved.