Berlingske Tidende, 1778-10-01
Naar man forener denne korte og oprigtige Fortælling af det, som er passeret imellem Hofferne i Berlin og Wien, efter Churfyrstens Død af Bajern, angaaende sammes Arvefølge, med de Skrifter, som ere verlede imellem begge Parter, da vil saadant allene være tilstrækkeligt til, et overbevise den upartiske Verden om Sandheden af følgende Poster: 1) At dersom Hans Majestæt Kongen af Preussen har taget Deel udi den Bajerske Successions=Sag, da er saadant ei skeet af anden Aarsag, end fordi Hans Majestæt har selv været overbeviist om, og troer at kunne overbevise andre om, at den af Hs. Majestæt Keiserinde Dronningen, under Skin af en gammel, men gandske ugrundet Prætention, som man uden Tvivl fra en urigtig Side har forestillet Høistsamme, tag, ne Besiddelse af Halvdelen af Bajern, strider gandske mod Retfærdighed, saavelsom de naturlige Lehn- og Allodial=Arvingers meest grundede Rettigheder, og vilde kuldkaste Rigets hele Forfatning og Sikkerhed. 2) At uagtet disse vigtige Betragtninger Hs. Kongelige Preussiske Majestæt dog har, for at vedligeholde Rolighed og god Forstaaelse med Deres Keiserlige Majestæter, anvende udi hele 5 Maaneder alle optænkelige Midler af de meest moderate Forestillinger og en venskabelig Underhandling for at opnaae et mindeligt Forliig, og at forene, saavidt mueligt, Deres Keiserlige Kongelige Majestæters Jnteresse med de naturlige Arvingers Rettigheder. 3) At Hans Kongelige Majestæt har i lige Hensigt gjort Deres Keiserlige Kongelige Majestæter saadanne Forslag, som i Henseende til deres Prætentioners Beskaffenhed ere alt for meget fordeelagtige, og næsten alt for fornærmelige mod det Pfalziske Huuses Rettigheder, hvilket er allene skeet i den Hensigt og Forventning, at dette Huus skulde resolvere til, at opofre noget for Tydsklands Rolighed og det almindelige Beste, efterat denne Arve=Successions-Sag har formedelst en alt for stor Eftergivenhed hos sin Hovedmand faaet en saa ufordeelagtig Vending. 4) At dersom Hs. Kongelige Majestæt har ladet det skee, at man ved denne Underhandling har med indviklet den Sag omde Bayreuthske og Anspachske Landes Forening med Chur Brandenborg, og sammes Omtuskning med Lausitz, er saadant allene skeet efter Deres Keiserlige Kongelige Majestæters Forslag, og uden nogen Hensigt af Forstørrelse og egen Jnteresse. 5) At det Wienske Hof har forkastet alle de høistfordeelagtig ge Forslag, som Hs. Kongelige Majestæt har gjort samme, at de Forslag, som bemeldte Hofhar gjort paa sin Side, bestaae allene i ubestemte og ulydelige Præliminairer, som altid havde til Grund at beholde den uretfærdige Deeling af Bajern, og hvilke, da de ei ophæve den alt for farlige Convention af 3 Januarii, kunde drage efter sig for det Psatziske Huus heele Ba erne Forliis, og gandske overlade til det Wienske Hofs Gotbefindende at tilfredsstille de Huuse Pfalz og Sachsen, saasom Hs. Kongelige Majestæt skulde efter de ham forelagte Præliminairer gandske og aldeeles erkiende det Østerrigske Huuses Ret til de af samme i Besiddelse tagne Lande, og lade sig reent udelukke fra al videre Underhandling med det Pfalziske Huus; at at altsaa Hs. Kongelige Majestæt ikke kunde antage saadanne Tilbud, uden at fornærme sin Værdighed, sine Forbindelsen, og sin Jnteresse. 6) At det Wienske Hof altsaa først har afbrudt Underhandlingen, da det har forkastet alle Kongens Forslag, men derimod paa sin Side gjort saadanne Forslag, som man umuelig kunde antage, og tilsidst erklæret, at al anden Forening var umuelig, og al videre Underhandling forgiæves, des Aarsag de naturlige Følger af dette Brud, maae allene tilskrives det Wienske Hof. - For desmere at overtyde om Sandheden, af den første anførte Artikel, og derom at give den fornødneste, endskiøndt ikke udførlige Oplysning, vil Hans Majestæt fremlægge for sine høie Medstænder de fornemste Grundsatzer, efter hvilke han anseer den Bajerske Arve=Successions Ret, og de derom opkomne Stridigheder, hvorved Høistsamme dog er vil tiltage sig noget Dommer-Embede, men overlade den hel Sag til enhvers Bedømmelse, og troer tillige at have saa klare og tydelige Grunde for sig, at enhver upartisk og billig tænkende vil formodenlig bifalde samme. Den hele vigtige Sag, i Henseende til den Bajerske Arvefølge og den derom opkomne Strid kan lade sig henføre til følgende Punkter og Hovedsatzer: 1) Det synes at være unægteligt, at Successionen til det Bajerske Lehn i Almindelighed tilkommer allene, eller dog storste Deelen det Pfalziske Huus, saasom samme tilligemed det Bajerske nedstammer, som bekiendter, i lige Linie fra en fælles Stammefader, Otto 1, Psalzgreven af Wittelsbach, som i Aaret 1180 bekom Hertugdommet Bajern som et Mandslehn af Keiser Frederich 1, saasom begge Huuse, endskiøndt de Ao 1329 ved det Forlig i Pavia have deelt deres Arveland imellem sig, have dog ikke gandske skildt sig fra hinanden, men langt mere begge beholdt Condominium, eller fælles Eiendom udi deres Stater ved fælles Brug af Navn, Skiold og Hielm og ved den paa begge Sider hinanden forsikrede Arvefølge, saasom de ved bemeldte Tractat af Pavia, hvilken Hertug Ludvig af Bajern, som tillige var Keiser, har sluttet med sine Svogere, Pfalzgræverne, og som strax blev confirmeret af alle Chur fyrsterne, have forsikret hinanden: At naar en Part eller Linie skulde afgaae uden Arvinger, skulde sammes Lande og Herskaber, samt Churværdigheden tilfalde den anden Linie, og at ingen Part skulde sælge, ombytte eller afhændige noget af sine Lande; hvorved de unægtelig have lagt paa alle det Pfalziske og Bajerske Huuses Besiddelser en bestandig, uadskillelig og uafstaaelig Fidel Commiss udi Gierningen og Virkningen, endskiøndt de ikke have givet samme det da mindre bekiendte Navn: saasom Tractaten i Pavia er sluttet ikke allene for de da værende, men og for alle følgende Tider, og siden altid er bleven bekræftet og fornyet i de af begge Linier ofte, især udi Aarene 1524. 1724, 1746, 1766 og 1771 fornyede Forbund, og altsaa er derved blevet og endnu er een af dem selv saa kaldet bestandig Grundlov og pragmatisk Sanction for de Huuse Pfalz og Bajern, der ei kunde ophæves, hverken af een Linie uden alle Agnaternes Samtykke, eller ved nogle af Huusets Lemmers Forsømmelse, eller ved nogle formedelst besynderlige Tids Om stændig. stændigheder foranledigede Forandringer udi nogle Poster, som ikke angaae Successionen; saasom endelig den Vestphalske Fred i den 4 Art. 9 s. forsikrer Churhuuset Pfalz om, at ikke allene Churværdigheden og det hele Ober=Plalz skulde falde tilbage til samme, efter den Bajerske mandlige Linies Afgang, til hvem samme dog maatte afstaaes, hvilket ikke kunde andet end følge af det Psalziske Huuses almindelige Successions=Ret paa Bajern, men at og den Psalziske eller Rudolphinske Linie skulle forbeholdes alle de Rettigheder, som ikke stride imod den Bestphalske Fred, altsaa og den allerede forhen grundede Successions Ret paa Bajern, som ved denne Fred vist ikke er udelukt, og at altsaa den formodentlige Jndvending, at saadan almindelig Successions=Ret her ikke er blevet bekræftet, hvilket den da sluttede Freds Øiemærke ikke udfordrede, da samme allene angik at afskaffe den forrige Krigs Uordener, kunde forebygges, og at altsaa i Følge alle disse sammentagne Grunde, af hvilke, dersom det var fornødent, man kunde endnu anføre langt flere, ingen betydelig Grund kan være imod det Pfalziske Huuses Successions=Ret til det Bajerske Mandslehn, som er grundet paa fælles Nedstammelse fra den første Besidder. 2) Alle disse Grunde, som forsikre det Palziske Huus om Successionen paa hele Bajern, maae ligeledes og stadfæste samme paa Nedre Bajern, hvilket Land efter dets Oprindelse, efter Familie=Forbund, og efter Landstændernes Privilegier har altid været en uadskillelig Deel af det heele Lehn og Hertug, dommet Bajern. Endskiøndt den i Aaret 1255 adskilte og i Aaret 1340 uddøde Nedre Bajerske Linie ikke har været med at slutte det Forbund i Pavia, saasom den ikke kunde tage Deel udde tvende andre Liniers Landes Deeling, og den Over=Bajerske Linie ogsaa i Aaret 1340 arvede allene Nedre-Bajern; saa har dog den Psalziske Linie, saavel i Aaret 1329 som 1340 allerede formedelst Blodsforvandtskab, og den fælles Nedstammelse havt en fuldkommen Successions=Ret paa Nedre=Bajern og har udøvet samme derved, at den har afstaaet sin Ret til den Over=Bajerske Linie mod en Betaling af 60 M. Gylden og 6000 Mk. Sølv, men har utrykkelig forbeholdet sig saadan Successions-Ret, i Fald den Over Bajer ske Linie reent uddøde, i Kraft af et i Ingolstad i Aaret 1348 sluttet Forliig. Dette originale Document igiendriver med et alt hvad nogle foregivne private Skribentere, af den i sig selv uvisse Grundsatz, om en Deeling ved Dødsfald, der desuden ikke præsumeres, men om den skulde have Kraft, burde have været udtrykt af Contrahenterne, vil med en overilet Ophævelse have anvendt paa Nedre=Bajern; bemeldte Document viser: at Nedre Bajern har ikke gandske, men ved en Deeling formedelst Dødsfald været skildt fra det hele Pfalz Bajer ske Lehn, hvorved Opfinderen til denne Jndvending, ikke betænker, at i Følge samme, havde og den Over Bajerske Linie ikke kundet arve i Nedre=Bajern, og at den hele Jndvending kunde tiene til at ophæve Lehnet, men ei komme det Østerrigske Huus til Nytte. Da nu Successions=Retten til Nedre Bajern er bleven tilstaaet den Platziske Linie, paa den Tid, da Tractaten i Pavia Anno 1329 blev sluttet, og da Arven faldt i Aaret 1340, hvorom begge Linier have og da været enige, saasom nogle Fyrster, som havde sluttet Tractaten i Pavia Ad1329, havde endda levet paa den Tid, den Jngolstadske Tractat blev sluttet, og været med at indgaae samme, saa følger deraf unægtelig, at Tractaten i Pavia har allerede paa den Tid strakt sig ikke allene paa de da værende virkelige Besiddelser, men og paa de, til hvilke den Plalziske Linie da havde Arve=Ret, og altsaa paa Nedre-Bajern. Hertil kommer: at, de Huuse Pfalz og Bajern, siden efter, da det sidste i Aaret 1340 arvede Nedre Bajern, have fornyet det Forbund i Pavia paa de siden gjorte Aqvisitioner, og i det Forbund af 1766 udtrykkelig udstrakt samme til Nedre Bajern, imod hvilken sidste Grund den til dette Familie=Forbund tillagte Ciansule for saavidt man kunde garandere Nedre=Bajern, og det Østerrigske Huuses foregivne ældre Prætention, ikke kan være stridig, saasom denne sidste er i sig selv uretmæssig, derimod det Pfalziske Huuses langt ældre Ret til Nedre=Bajern, er fuldkommen grundet. 3) Som nu efter de anførte Grunde Successionen udi den Bajerske Mands-Lehn tilkommer det Pfalziske Huus, saa findes derimod udi sammes Omkreds mange og anseelige Allodial-Stykker, som tilkommer den Bajer Wilhelminske mandlige Linies Allodial=Arvinger. Saadan Allodial=Arv tilkommer vel, efter det Bajerske Huuses almindelige og besynderlige Nedstammen og Forbund, erne og allene Enke=Frue Chur fyrstinden af Sachsen, som den eneste Søster og nærmeste kiødelige Arving af den sidste Churfyrste i Bajern, og udi hendes Sted, hendes Søn, Hs. Durchlauchtighed, Churforsten af Sachsen, til hvem hun har afstaaet sine Rettigheder. Høistsamme har at afgiøre saadan Allodial=Arv med det Pfalziske Huus, som den almindelige Lehns=Arving. Men naar saadant skal skee, paa en tilstrækkelig og bestandig Maade, saa maae den Bajerske Arv forblive i sin lovmæssige Stand, og ikke, som med Conventionen af 3 Januarii skeer, over den halve Deel formindskes, saasom derved en stor Deel af de i det heele Bajerske Omkreds indbegrebne Allodial=Stykker vilde gaae forloren.