Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-12-28
J en Recension over Zeichen der Zeit, vom L. Hohenegger", hedte det for nogen Tid siden: "Om Andagtstimerme paastaaer Forf., at dette Værk hidrører sandsynligviis fra en Protestant, uagtet (vedbliver Rec.) det er notorisk, at denne af alle fornuftige Catholiker høitagtede Bog er af catholsk Oprindelse. Herimod, har Præsten M. C. A. Frege taget til Gjenmæle i samme Blad. Han beretter blandt andet, at han er saa meget nøiere bekjendt med Værkets Historie, som hans Søn allerede i 6 Aar har været ansat som Commis i den Sauerlanderske Boghandling i Aarau, paa hvis Forlag Andagtstimerne ere udkomne, og han med Hr. Sauerlander selv staaer i saa venskabelige Forhold, at han vel turde vove at spørge ham, da han 1822 var paa Messen i Leipzig: "hvo egent ligen Forfatteren til hiint Værk var, hvorpaa Boghandler S. svarede: at han ikke kunde sige det, saalænge denne Forfatter lever; at han havde givet samme sit Æresord paa, ikke at nævne hans Navn; men, efter hans Død, vil Publicum strax erfare det. Da Hr. Frege siden spurgte sin Søn, om han intet vidste angaaende Forfatteren, var Svavet: "Nei, ikke det mindste, Uagtet Manuskriptet dertil ankom i vor Boghandling fra Tid til anden, saa ankom det dog altid directe til vor Principal, der havde sine visse Kiendemærker paa Jndpakningen, aabnede det i Eenrum og lod det da afskrive af et ungt Menneske paa 14 til 15 Aar, som han blot i dette Øiemed havde taget i Huset. Naar Afskriften, som skeete under Hr. S's. Øine, var færdig, blev den hefteviis sendt i Trykkeriet, men Manuskriptet selv pakkede han ind igjen, skrev selv Adressen og sendte det ogsaa selv tilbage igjen, uden at een af os fik det at see, og endog Sætteren fik ikke Manuskriptet til Sætning; paa det end ei dette skulde røbe Forfatteren. Selv om Stedet, hvor Pakkerne med Manuskriptet kom fra, bleve vi i Uvished; thi de kom med forskjellige Poster og Leiligheder. Hr. Frege siger, at han vel veed, at Rygtet nævner den berømte Wessenberg i Constantz, som Forfatter; men dette er heller intet andet end et Rygte, Hidtil kan intet siges med Vished om Sagen, og mindst, at der om Kilden til Andagtstimerne er noget notorisk bekiendt. Recens. tilstaaer derpaa i sit Giensvar, at han vel ikke kan give det fordrede Beviis, men at der ligger i de af Hr. Frege anførte Omstændigheder, i en vis Henseende, et indirecte Beviis for Rec. Paastand eller ydermere for Sandheden af det Rygte, at Andagtstimerne maa være af catholsk Oprindelse; thi hvad i al Verden kunde tvinge en Protestant til at tage saadanne Forholdsregler, for at blive uopdaget, (Maaskee noget, som Rec. mindst drømmer om!) Hans Ængstelighed og Forsigtighed viser sig næsten urimelig og latterlig. Men forudsætter man der og imod en catholsk Forfatter eller Udgiver. det en Mand, der allerede paa Hiørarchiets Trappestige har naaet et høiere Trin og haaber at naae et endnu høiere, men som allerede er bleven den romerske Curie mistænkelig - saa bliver Alting begribeligt. Villeres skrev som bekjendt, en ogsaa paa Dansk oversat Afhandling og Reformationens Jndflydelse paa Religion, Politik a., som blev kronet af Nationalinstitutet i Paris. Mod dette Arbeide fremtraadte i Aaret 1807 CanonikusRobelot med et tykt Skrift, som den Gang imidlertid ingen Forlægger vilde vove at lade trykke; men 1822 udkom paa Fransk Robelots Afhandling, 446 S., XVI. S. Fortale stor, og i Anledning af samme siger en Recens. i Leipz. Liter. 3. "Nu have Tiderne forandret sig, nu kan man erhverve sig en Fortjeneste, naar man haaner Protestantismen og dens Bekjendere, naar man udskriger den som Kilden til Vantro, Atheismus og Oprør. Sophistiken har intet Vaaben, som ikke er blevet brugt til at brændemærke Luther og Villeres. Protestantismen og Mahomeds Lære er eens. Luther en Meeneder, fordi han ikke vedblev at være Munk, en Vellystling, fordi han giftede sig o. s. v. Mod saadan en Modstander at ville sige et Ord, vilde være at tilføle sig med Skarn.