Ribe Stifts Adresseaviser, 1835-01-30
Det d. 25de d. udkomne No. af "Fædrelandet" indeholder Generalfiskalens Jndlæg i Sagen mod bemeldte Blads Redacteur og Hr. Prof. Davids Tilsvar paa dette Jndlæg. Generalfiskalens Deduction gaaer ud paa ikke mindre end at godtgjøre, "at Prof David har forbrudt sig mod den 1ste, 2den og 3die 1 a Forord. 27 Sept. 1799. idet han har viist, hvorledes en Forandring i Regjeringsformen kan og bør bevirkes, samt idet han saavel i Særdeleshed har lastet dette Riges Constitution og viist Misnøie imod samme og imod Kongens Regjering, som han i Almindelighed har lastet den absolute, monarkiske Regjeringsform.""Hertil, hedder det videre, kommer, at Prof. David ved at behandle disse Gienstande har udbredt saadanne politiske Jdeer, som ere skadelige og i Strid med vor Forfatning, men som høre til dem, ikke Faa i den nærværende Tid ynde, og hvilke han uden nøiagtigen at bestemme deres Jndhold, og uden grundigen at prøve deres Værd, har benyttet, som om de vare uomstodelige Sandheder. Han har tilmed ideligen dadlet de hos os bestaaende Jndretninger, og sat dem i et forhadt og ufordeelagtigt Lys, skjøndt han kun med Overfladiskhed har berørt dem, og uden at overveie alle Forhold og Omstændigheder. Men den, der vil udhæve formeentlige Mangler og Feil ved bestaaende Indretninger, hvorved Utilfredshed vækkes, bør tage Betænkning, om det er muligt at rette disse, uden at udsætte sig for endnu større Ufuldkommenheder. Han har ved dette Forhold tilsidesat den Ærbødighed, han som Borger og Undersaat er Lovgivningen og Regjeringen skyldig, og det er saa langt fra, at han med Beiledenhed har udtrykt sig om de af ham behandlede Gjenstande, at dette endog, som oftest, er skeet i et myndigt og høist upassende Sprog. Prof. Davids Forhold som Redacteur af det omhandlede Blad fortjener desuden saa meget større Dadel, som han deels har udtalt de paaankede Anskuelser i et periodisk Skrift, bestemt til almindelig Læsning, og ikke i et større philosophisk Skrift bestemt for de Lærde, og deels i Staten er betroet et vigtig Embede, der giver Ret til at fordre, at han med Sindighed, Grundighed og Varsomhed burde bedømme dens Jndretninger." Uagtet denne svære Anklage finder Generalfiskalen, Lidet mindste efter sin individnelle Anskuelse", at Prof. D. Vikke har lagt et saa forbryderisk Sindelag for Dagen, som han antager nødvendigt, for ligeftem paa ham at anvende de ved de 3 første Paragrapher af Fra af 27de Septbr. 1799 og 9 7 af Fro. 30te Marts 1827. bestemte Straffe." Han paastaaer derfor heller ikke Professoren anseet netop med de ved disse Lovbud fastsatte Straffel; men efter Grundsætningerne i de nævnte 9 med en alvorlig Straf, hvis nærmere Bestemmelse han troer at burde overlade til Rettens Skjøn. Hans Paa stand og Jrettesættelse i Sagen lyder da som følger: ut Tiltalte, Dr. philos., Professor i Statsoeconomien Christian Geora Nathan David bør for at formastelige og lovstridige Forhold ansees meden passende Straf, saa paastaaes og at Tiltalte bør betale alle af Actionen lovligt flydende Omkostninger, og derunder til mig et passende Sallarium. - J sit Tilsvar forsvarer Prof. D. udførligen saavel sit Skrifts Tendents i Almindelighed som de incriminerede Artiklers Tendents i Særdeleshed Han søger deri in specie at godtgjøre at Generalfiskaler har, som en Mand, der har maattet skrive en Historie efter opgivne Ord, sammenslettet Artikler, der hverken staae, eller kunne staae i den Forbindelse, som han foregiver at seel; han paastaaer, at Generalfiskalen selv ikke troer paa sin Histories Sandhed, og anfører som Beviis for sin Paastand: "Dersom han gjorde det, dersom han i disse Artikler virkelig saae en planmæssig Fremskrider, fra dristig Fornægtelse af sunde og rigtige Anskuelser at vor Stats Organisme til mageløs Fornovenhed, for at bevirke Kuldkastelsen af det Bestaaende, saa maatte han ogsaa, naar han ikke vilde gjøre sig skyldig i den høieste Grad af Jnconseqvents, hos mig havde fundet et saa forbrydersk Sindelag, at han paa mig maatte have paastaaet anvendt Lovens haardeste Straffe, hvad han er klærer efter sin individuelle Anskuelse ikke at kunne gjø- Hr. Professoren slutter sin Deduction med følgende Apostroppe til sine Dommere: "J mig er Danmarks Skrivefrihed indstævnet for Dem, og derfor har denne Sag en saa stor Betydning og Vigtighed for langt flere end mig - for Folket. Deres Dom vil afgjøre: om mandigt Frisind og Frimodighed tør udtale sig indenfor Lovens Grændser i Danmark, eller om de skulle være fordømte til Taushed, fordi man af Ordene ved konstrig Sophisme kan udlede Slutninger, som Skriftets Aand og Hensigt paa det Bestemteste modsige. Deres Dom vil afgjøre om de, der indse Vigtigheden af Almeenaandens Oplivelse i Danmark, og hvis Ordfører mit Tidsskrift har været, med Freidighed skulle fee den Jnstitution imod de, for hvis Virksomhed det er uundgaaeligt Uødvendigt, at den lovlige Tanke udtaler sig frit, eller om de, trufne i mig af en Fordømmelsesdom over Ord, hvis Tanke man vil forvanske, skulle indholle sig i en, Statens og deres Kræfter lammende Taushed, og sørgende, ogsaa for vort Fædreland, see de Følger imøde, som det paa andre Steder har havt, at man i Bestræbelsen efter fornuitia social Udvilling har troet at see og at burde straf feen forbrydersk og revolutionair Tendenz."(Khp).