Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-09-23
Disse smukke Vers af Virgil anvender man nu i Paris paa den Franske Armees Afseiling til Grækenland; ved denne Expedition er en almindelig Begeistring opvakt over hele Frankerige. Her i Paris, skriver man derfra, kiger man daglig efter Vinden for at see, om den ikke vil erklære sig forden gode Sag og for at udregne hvor snart Flaaden kan ankomme til Hellas Kyster. Man maae spørge: mon denne Enthusiasmus er allene grundet i Jnterressen for Grækernes Frelse, eller mon den ikke udspringer af en dybere Aarsag, Denne Enthusiasmus sporedes dog ikke da Tractaten af 5te Juli 1827 blev bekiendtgjort, man billigede den; men den opvakte ikke nogen national Glæde og det var dog egentlig denne Tractat som frelste Grækenland. Hvor lidet kommer det ikke nu an paa om Jbrahim kommer nogle Maaneder for eller nogle Maaneder sildigere til at rømme Morea. 300,000 Russer ere paa Marschen til Constantinopel; man kunde fuldkommen beroelige sig, Jbrahim vil nok alligevel blive nødt til at rømme Morea og Redschid Pascha til at rømme Livadien. Naar man kiender det Franske Folks Characteer, saa veed man, at dets Hovedinterresse gaaer ud paa dets nationale Glands og Storhed, intet er det modbydeligere end at spille en svag og underordnet politisk Rolle; intet opløfter det meere med en behagelig Selvfølelse, end naar det seer sig at træde frem med Vægt og Anseelse paa det store Verdens Theater; derfor bliver Ludvig den RIUdes Tidsalder altid dyrebar for det, og det kan ikke komme til at glemme Revolutionens Helteperiode og Napoleons Regieringstids collossalske Storhed førend det kan blive beskiæftiget med et andet stort politisk Foretagende, som kan fængsle dets hele Jnterresse. Jndblandelsen i den Spanske Rev. lution kunde ikke opvække en saadan Jnterresse uagtet det Franske Ministerium ogsaa søgte at anbefale dette Krigstog fra denne Synspunkt, og var endog nogen Jnterresse bleven opvakt derved, saa maatte den dog snart blive svækket ved de Følger, som den frembragte. Hvor viseligt er det derfor ikke handlet af den nærværende Franske Regiering at binde Folkets Jnterresse til Restaurationen ved et stort politisk Foretagende. At det Franske Folk ahner, at Expeditionen til Grækenland har ikke blot til Formaal at fordrive Ottomannerne derfra; men et langt større, endskiøndt endnu ikke opklaret politisk Formaal, ville vi ikke undre os over; thi hvilken upartisk Tilskuer aff denne mærkværdige Begivenhed, uagtet hans Dom ikke bestikkes af noget patriotisk Ønske eller Haab) maae ikke formode det samme, thi hvorledes kan man troe, at den Franske Regiering vil de afsende 13000eller som man siger endog 35000 Md. paa et fiernt Søetog, som er forbundet med uhyre Omkostninger, uden en stor politisk Hensigt, og at den vilde driste sig dertil uden efter en foregaaende og omfattende diplomatisk Forhandling, Da Napoleon afseilede med en ligesaa stor Armee til Ægypten var Beyernes Afstraffelse for de Fornærmelser, som de havde begaaet mod den Franske Handel det foregivne Formaal; imedens Englændernes Fordrivelse fra Ostindien var det virkelige. At en saa stor Armees Afsendelse til Grækenland maae være et yderst bekosteligt Foretagende er indlysende; det er altid høist kostbart at transportere en Armee over Havet, som dertil skal convoieres af en Flaade; men Bekostningerne tiltage i en overordentlig Grad, naar det Land, hvortil den skal sendes, er tillige et ødelagt Land, hvor Brød, Kiød, Drikkevarer, og Livets simpleste Fornødenheder ikke kunne erholdes; men alt skal bringes derhen til Skibs; Frankerige kunde vist med samme Bekostning udruste en Armee paa 100,000 Mand til en Krig paa sine Grændser. Kan man troe, at et saa kostbart Tog skulde ikke have et andet Formaal end at forjage nogle svage af Sult og Sygdomme svækkede Troppecorps fra et Land, som de dog snart alligevel maae forlade; eller for at demonstrere for Portens Øine at de allierede Magter have i Sinde at overholde Traktaten af 6te Juli, som Slaget ved Navarino og Blokaden have saa tydeligt demonstreret. Hvorfor skulde desuden Frankerige ene paatage sig denne kostbare Pligtopfyldelse og England ikke deele denne Byrde med det, da det dog tillige med det har underskrevet Traktaten, At den ne Expedition maae være bygget paa en omfattende politisk Aftale kan ligesaalidet omtvivles. Kunne politiske Begivenheder formodes, som kunde nøde Frankerige til at opløfte sin Stemme paa den Europæiske Politiks Skueplads, saa havde det jo kun formindsket sin Evne til at giøre det med Kraft ved at skille sig ved et saa stort Armeecorps, desuden forudsætter denne Expedition den nøieste Aftale og det inderligste politiske Venskab med Storbrittannien; thi da man maae antage at den Engelske Marine er endnu den Franske overlegen; saa vilde den Franske Armee i et udtæret Land, hvorhen alle Levnetsmidler maae bringes, komme i den yderste Nød dersom en Uenighed kunde opkomme imellem disse tvende Magter. Men hvilket skulde da dette hemmelige Formaal. være ved denne Expedition, foruden det foregivne at befrie Grækerne? Da et saadant, dersom det gives, endnu holdes hemmeligt, saa er det begribeligt, at alt hvad derom kan siges ikke kan være andet en Formodning. Men det er altid interressant at giøre sig i Forveien en Forestilling om Udfaldet af et vigtigt Foretagende; da det morer at sammen holde Begivenhedernes Gang med den Forestilling, som man har gjort sig om den. At Expeditionen til Grækenland skulde have til Formaal at observere Krigens Begivenheder i Tyrkiet, og sætte en Grændse for dens alt forstærke Udbredelse er aldeles ikke sandsynligt. Dertil vilde selv 35,000 Mand være en altfor svag Dæmning. Styrtede det Ottomanniske Rige sammen under Krigens Storm, saa vilde denne ogsaa kunne bortviste eller dog med Tiden overvælde en saadan militairisk Styrke og som det vilde blive for kostbart at forstærke i den behørige Grad; endskiøndt man maae tilstaae, at en liden Armee kan længere holde sig i det biergfulde Grækenland end i et fladt Land. Lader os forsøge paa at gjøre os en tydelig Forestilling om det Ottomanniske Riges nærværende politiske Stilling: det trues af en tredobbelt Fare, hvoraf enhver enkelt kunde være nok til at tilberede dets Undergang. Det er indvortes desorganiseret, i sin hele oeconomiske Forfatning og især ved sin ufuldendte Overgang fra et gammelt til et nyt militairt System, Det er indviklet i en blodig Krig med den største Stat paa Jorden, og kan ikke erholde Fred uden ved at give denne Stat Erstatninger, som det med sine udtømte Resourcer ikke kan betale og uden ved at stille Garantier for denne Stats Handel, som det ikke kan stille uden at indrømme den en fast Fod i Hiertet af sit eget Statslegeme; og det er endelig plaget med en Opstand af et Folk, som det skal tilstaae sin Uafhængighed; men hvis Fordringer ikke kunne tilfredsstilles uden med dets eget totale Undergang; thi naar Grækerne, som et Engelsk Blad rigtigt bemærker, blive til et uafhængigt og organiseret Folk, saa ville de aldrig ophøre med at betragte Constantinopel, som deres Keiserstad, og som en hellig Eiendom de have arvet fra deres Forfædre. Det er just dette, som Porten indseer og hvorfor den er saa utilbøielig til at erkiende Tractaten af 6te Juli. Da den nu befinder sig i en saadan Tilstand, og da den Krig, som den for nærværende Tid forer, kan betragtes som en Fortvivlelses=Kamp, saa maae enhver tilstaae, at denne Krig kan let tage en saadan Vending ved indvortes eller udvortes Vanheld, at den kan have det Ottomanniske Riges Undergang til Følge. At de Europæiske Magter betragte dette som en Muelighed, kan ikke omtvivles, ligesaa lidet som at de have allerede betænkt og overlagt med hinanden hvilke Forholdsregler der skulle tages af dem, dersom en saadan overordentlig Begivenhed skulde indtraffe.