Ribe Stifts Adresseaviser, 1792-11-09
Etatsraad F. Bagger fortæller i sine Personalia, indrykkede i Maanedskrivtet Jris for Junii d. A. paa. 246 og følgende, at han, for at forekomme Tyverie og indskrænke Spil og Liderlighed blant Bønderne paa sit Gods, ved adskillige Kunstgreb opvakte og bestyrkede den Jnd bildning hos dem, at han kunde være fleere Steder paa eengang, at han fraværende kunde vide, hvad de foretage sig, og, kort sagt, at han kunde here. - Men det og skulde være raadeligt ved saadanne Midler at befordre gode Sæder hos Almuen, eller bygge deres Morallitet paa saadanne Stytter, – Det være langt fra mig at ville forkleine denne uforlignelige Mands Ære eller i mindste Maade nedsætte hans sieldne Fortienester. Nei, helligt være hans Minde iblant os, Fred hvile over hans Been. Jeg vil endog gjerne tilstaae, at paa en Tid, da der endnu var saa faa Udsigter til Almuens bedre Oplysning, kunde maaskee saadanne Midler til at standse Ryggesløshed blant dem ansees for kierlige og tildeels nødvendige. Og overalt, hvo kan miskiende Mandens fortræffelige Hensigter, Men da jeg veed, at der endnu paa denne Tid, da der synes at aabnes saa glade Udsigter og føies saa betydelige Anstalter til Kundskabers Udbredelse blant Almuen, dog findes adskillige, der ansee det tienligt for Almuens Moralitet, at slige overtroiske Begreber vedligeholdes, og disse maaskee kunde finde deres Meening bestyrket ved denne værdige Mands Exempel, saa være det mig mig tilladt, at yttre et Par Tvivl mod denne Meening. - For det første lærer da Erfaringen, at det Gode, som visse Stykker af Overtroen synes at stifte, uendelig overveies af det Onde, samme medfører. Jeg vil anføre et Par Exempler: Man bør ikke, sige nogle, betage Almuen den Jnd bildning, at den, som flytter Grændsepæle, skal gaae igien efter Døden, da mange derved kunne afskrækkes fra dette Skielmstykke. Lad endog dette Gode stundom virkelig opnaaes. Men hvormeget er paa den anden Side det Onde, som heraf flyder! Enhver seer dog let, at det er umueligt at bestyrke Almuen i den omtalte Mening, uden tillige at sætte dem alle de gamle Griller og Giengangerie og Spøgerie desto fastere i Hovedet. Skal den, som flyttet Grændsepæle, gaae igien efter Døden, saa maader jo være Spøgerie til. Denne Slutning er saa ligefrem og naturlig, at man maatte frakiende den Bonde Menneskeforstand, som ikke kunde giøre den. Men er det nu ret og billigt, at hundrede ærlige og skikkelige Menneskeer skulle plages af paniske Redsler og forfølges af tomme Skrækkebilleder deres heele Levetid, skulle skiælve og hæve, hver Gang de maa gaae ene i Mørke, og det blot for at en Skurk med det samme kan blive afskrækket for at røre en Grændsepæl, Det skader ikke, sige mange, at Almen troer, at der gives saa kaldte kloge Folk, der fraværende kunne vide, hvad der passerer langt borte, der kunne vise det Stiaalne igien a., da mange Skarnstykker derved forebygges. Men man legger ikke Mærke til, hvor nøie de enkelte Stykker af Almuens Overtroe ere sam kiædede. Man kan vel ikke give dem eet Leed, at holde paa, uden at de beholde den hele Kiæde. Saasnart man bestyrker dem i den Troe, at der gives Herer af eet Slags, saa troe de og, at der gives flere Slag, saa troe de tillige, at der gives de, som ved deres Hexerie kunne giøre Skade, kunne paaføre Mennnesker og Dyn Sygdomme a. Og det er utroeligt, uden for den, som af Erfaring veed det, hvad Ulykke Jndbildning ofte stifter blant Land=Almuen. Jeg lever her paa eet Sted, hvor det efter Almuens Meening vrimler af Hexer. Byen er saare liden, men indeholder dog ikke mindre end 3 a 4 Familier, som holdes for at være indviede i Hexeriets Mysterier; Og aldrig saasnart bliversted Menneske eller Dyr angrebet af en pludselig Sygdom, hvis Aarsag ikke strax falder i Øiene, eller man kjærner længe, uden at faae Smør, eller andre deslige Vanhæld indtræffe, førend Fanden har havt sit Spil, og Heremesterne, hans Haandlangere, have udøvet den sorte Kunst. Men hvor hæftigen nu den ne dumme Jndbildning opirrer Gemytterne mod hinanden, hvor dødelige Fiendskaber, der stikke imellem de formeente Hexemmestere, og dem de have udøvet Kunsten paa, og hvor bittre Krænkelser, der foraarsages de mistænkte Uskyldige, alt dette er noget, som enhver let kan forestille sig. Dog dette er endnu ikke det eneste Onde, som heraf flyder. Men, saasnart en troer sig eller sine Kreature forherede, eller som de kalde det forgiorte, saa tyer han i Øieblikket til een eller anden, saa kaldet klog Mand, klager ham sin Nød, og lover hamlen Slump Penge, om han vil hielpe ham. Denne iler med Begierlighed, til, gjør en Deel Hokespokes, standser i Bondens Tanker Hexeriets Virkninger, og nu gaaer han bort, hædret som en Dens Averrunrus, og rigelig besoldet for sin Umage. Nu dømme enhver fordvinsfrie Mand, om det ovenmeldte Gode, som disse Fordomme mueligen underkiden kunne stifte, opveie mod den afskyelige Mistænkelighed, det uforsonlige Had og de utallige Bedragerier, som de unægtelig give Anledning til. Men der gives fleere Aarsager, hvorfor det er meget betænkeligt at bestyrer slige overtroiske Begreber. Det er bekiendt nok, at den Mening om Dievelens Jndflydelse paa Menneskets physiske og moralske Tilstand er en Hoved Artikel i Almuens Troe. Denne Jde staaer endnu, trods alle de Angreb, den har udholdt lige fra Bekker af indtil Semler, fast og urokkelig. Men nu veed jo enhver, at denne Mening just er Hovedstytten for Almuens hele Overtroe, at det er den, hvorpaa alle Begreber om Here, Marer. a. hvile. Er det da ikke klart nok, at naar man bestyrker disse overtroiske Begreber, saa bestyrker man tillige Meningen og Diævelens Magt og Herredom paa Jorden? Og at denne Meening er yderst farlig baade for Menneskets Moralitet og Sindsroe, behøver man vel neppe i vore Dage at bevise. Men hvor ubetænksomt da at biedrage til dens Bestyrkelse. Vel kan ingen Fornuftig billige den Fremfusen. hed hvormed nogle nyere Religionslærere angribe Almuens gamle Troe, og søge paa eengang at ville bibringe den alle nyere, tildeels rensede, men tildeels og endnu afgjorte ReligionsMeninger. Vel tilstaaer jeg og, at der hører, stor Moderation og Forsigtighed til at betage dem de overdrevne Begreber om Dievelens Magt, uden tillige i deres Øine, der ikke kiende de sundere Fortolknings Regler, at synes at træde Biblen for nær og svække dens Autoritet. Men eet er det, med eet Angreb at ville styrte Almuens hele Overtroe, et andet, at understytte den. Mon der ikke skulle kunne findes en rigtig Middelvei imellem disse Yderligheder, Og mon en forsigtig Lærer ikke skulle kunne træffe denne Middelvei, Vist nok er det, at, dersom de rensede og forbedrede Religions=Begreber ikke bestandigen, som en død Skat, skulle gjemmes i nogle faa Lærdes Skrifter, saa maa det være Lærernes Pligt at bestræbe sig derfor, Men naar nu disse Bestræbelser af nogle finde ligesaa heftig en Medvirkning af andre, hvortil nytte de da? Hvad hielper det, at een søger at bryde ned af Overtroens gothiske Bygning, naar en anden, stræber ligesaa stærkt at bygge op igien, Den største Deel Menneskeer ledes af Autoritet. Og naar da een taler for og en anden taler imod Almuens Overtroe, saa sætte de Autoritet mod Autoritet, og blive altsaa natur ligviis hængende ved det, som stemmer bedst overeens med de fra Ungdommen af indsuede Jdeer. Ofte har jeg havt Leilighed til at erfare dette Naar man erindrer sig, hvad jeg forhen fortalte om Overtroens ulyksalige Virkninger her paa Stedet; saa begriber man let, at jeg ikke har kundet være ganske ligegyldig derved. Jeg har derfor ofte ved Samtaler søgt at overtyde de meest overtrøiske og, hvor ubilligt det var, at de mistænkte deres uskyldige Naboer for Troldoms Kunster. J Begyndelsen troede jeg virkelig ofte, at det nok skulde lykkes mig. Jeg anførte adskillige, for den fattelige Grunde hvis Vægt den syntes at føle, og hvis Rigtighed de indrømte mig. Nu tænkte jeg, har du vundet Seier. De havde tilstaaet mig saadanne Præmisser, hvis nødvendige Conclusum maatte blive dette: Der er ingen Hexerie til. Men naar jeg saa tilsidst, inderlig glad over den tilsægtede Seier, udbad mig den Tilstaaelse, at de da ei mere vilde mistænke deres Naboer for Heperie, saa blev, til min største Forundring, og Ærgrelse, Svaret gjerne dette: Ja, der maa dog være noget deri, der maa vist være saadant noget til, hvor kunde ellers denne og hiin kloge Mand vise igien, og fraværende vide, hvad hans Tienestefolk foretage sig v. s. v.? Heraf synes det at være klart, at, saalænge, Folk af Anseelse ville anvende deres Jndfindelse hos den gemeene Mand for at understytte Overtroen, saa ville Lærernes Bestræbelser for at udrydde dette Uhyre være frugtesløse. Kunde disse faa Tanker giøre een og anden opmærksom paa den heraf flydende Skade, saa er Hensigten herved opfyldt.