Aalborg Stiftstidende, 1836-10-29
Blandede Efterretninger. Generalprocureurens i Collegialtidenden Nr. 43 d. A. indførte Erklæring, angaaende Anvendelse af de circa 12 Mill., som Bankinstitutet i Altona deels har afgivet og deels endnu har at afgive, som de under samme hørende Vankpligtiges Andeel i Seddelgjælden, til Afgang i den Seddelmasse, Finantserne ved Skatteliqvidation have at indløse, indeholder følgende i positive Bestemmelser grundede Argumenter imod Finantserne: 1) Efter det kgl. aabne Brev af 6te April 1818 skal Banken ikkun anvende til Seddeelinddragelsen de 3 af Renterne, som for Hæftelserne i Jorder og Tiender godtgjøres Yderne af Finantserne, 2) Octroien af 4de Juli 1818 86, B. 1 tillægger Banken, en aarlig Indtægt af: af Hæftelsesrenterne af Jorder og Tiender saalænge indtil alle Rigsbanksedler derved kunde blive inddragne. 3) Tilsagnet i det kgl. aabne Bre af 4de Febr. 1820 om, at Banken skulde vedblive at beholde ommeldte i Renter, indtil den var skadesløs for Tabe ved den store Seddelinddragelse, som da fandt Sted, og 4 at ifølge kgl. Resolution af 6te Septbr. 1822 disse 3 maa oppebæres af Banken saalænge indtil ogsaa Jndløsningssummen for en Deel i Norge forhen rirculerende Sedler paa dansk Courant derved var dækket. Men dertil en anført: ad 1) der menes kun 3 af Bankhæftelserne af Jorder og Tiender i Danmark - ikke tillige de 3/4 af Jordernes Behæftelse i Hertugdommene, hvilke sidste ei godt gjordes af Finantserne - og ved de øvrige Hæftelser, der skulde være Bankens egentlige Fond og anvendes til dens Tarv, maa derfor ogsaa antages kun at sigtes til danske Hæftelser, ad 2) Ordet derved, er ikke forstærket ved noget Tillægsord. Beløbet, der maatte indkomme fra Hertugdommen fra dem, der maatte udløse sig fra deres Forpligtelse til Rigsbanken, henhører til samme Classe, som Jndtægten af de titommeldte 3, og modsættes Bankens Grundfond. Dette Beløb skulde altsaa kun bruges til at opfylde Bankens transitoriske Forpligtelse, Seddeelinddragelsen m. m., men ikke directe benyttes til Bankactionairernes Fordeel. Octroiens 14de 8 kunde endog har ve hjemlet den Paastand, at Bankens hele overskydende Indtægt, indtil Sedlernes Pari=Værdi var opnaaet, skulde medvirke med hine 3 til Seddeelindløsningen; thi 8 indeholder ingen Bestemmelse om Erstatning for Banken ved længere Tid at nyde godt af de 3/4 Hæftelsesrenter. Det hedder i Patentet af 4de Juli 1818, at Bankinstituttet i Altona skal betale den paa samme faldende Andeel af Bankens Seddelgjæld, og i Regulativ for Opgjørelsen mellem Nationalbanken og bemeldte Bankinstitut af 21de August 1821 er opført iblandt de Passiva, som skulde fordeles imellem selve Banken og Bankinstituttet, den uforrentelige mod Banken circulerende Seddelgjæld, hvilket ikke stemmer med, at den hele Seddelinddragelse var overtaget af Finantserne, ad 3) Gienstanden for det kgl. aabne Brev af 4de Febr. 1820 var allene, at de af den da iværksatte overordentlige Seddelinddragelse for Banken flydende Opoffrelser, ikke mindre, end den til Seddelinddragelsen umiddelbar fornødne Sum, skulde godtgjøres af titnævnte 3. Paa Fortolkningen af Octroien kan denne Bestemmelse efter dens Øiemed ingen Jndflydelse have, at 4) den kgl. Resolution af 6te Septbr. 1822 indeholder i alt Fald en ny Concession for Banken, men bestemmer iøvrigt Intet og Grændserne for Finantsernes Pligt til at afgive fornævnte i Bankhæftelsesrenter. Det er forøvrigt udviklet, at de Fordele, der vilde tilkomme Nationalbankens Jnteressenter, hvis Fortolkningen gik Finantserne imod, vilde være saa hunaturlige, saa skadelige for Landets Finantsvæsen, og derved tillige for alle de Statsborgere, der ikke som Bankactionairet vilde indhøste disse ove drevne Fordele, at det maa være den største Formodning imod, at Lovgiveren, kan have villet samme.