Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-05-01
Udenlandske Efterretninger. Under den nærværende paa politiske Nyheder (som for det Meste ere Ulykker) heldigviis saa fattige Tid vil følgende Artikel af det anseete engelske Blad "Sund, som netop handler og dette vor Tids Særkjende, vistnok læses med Jnteresse. Den nærværende Tilstand i Europa, og vi kunne sige i hele Verden, er den aller mærkværdigste ikke alene i den nyere men i alle Tider. Vi gjorde nedenstaaende bemærkninger i Paaske-Ugen, en Tid, der af alle gode Christne helliges Kjærligheden, Freden og gjensidig Velvillie. Menneskeslægtens nærværende fredelige Tilstand maa ansees for en Virkning af de ophøiede moralske Grundsætninger, der ere lærte af vor Religions Stifter. De helligste Sandheder kunne længe foredrages Mængden uden at gjøre virksomt Jndtryk, men den Tid maa komme, da de trænge kraftig igjennem, og da Dyden vil triumphere. Viisdommens Stemme lader sig høre, og Nationer bøie sig for den. For neppe to Aar siden stode Frankrig og England i Begreb med blodig at bekæmpe hinanden, og i denne Krig, vilde hele Europa, ja sandsynlig alle Jordens Nationer være blevne inddragne. Ved klog Maneuvreren (og de Franskes Konge fortjener Roes og Ære for den Andeel, han tog i disse vanskelige Underhandlinger) blev en almindelig Krig undgaaet, Vanskelighederne mellem Tyrkiet og dets mægtige Vasal bleve hævede, Paschaen af Ægypten trak sine Tropper tilbage fra Syrien og føiede sig efter Magterne. J China er en venskabelig Overeenskomst bragt til Veie mellem Keiseren og England. Vi have rømmet Afganistan, og Krigen med dette Land er til Ende, vi have udjevnet Differentserne mellem os og Fyrsterne af Seinde; og Janustemplet) er lukket ikke blot med Hensyn til England, men til hele Verden. Historien kjender intet lignende Exempel paa en saadan almindelig Fred. England og Frankrig, de eneste Nationer, som kunde bringe Verden i Oprør, ere blevne Venner. Den franske Gesandt forkyndte nylig ved Lord-Mayorens Festmaaltid med glad Tilfredshed det inderlige Venskab *) Janus var hos Romerne Fredens Gud; hans Tempe stod aabent i Krig, og lukkedes i Fred; men dette skeete 700 Aar kun 3 Gange, og det blev hver Gang snart aabnet igjen. mellem begge Nationer, og Londons Borgere besvarede hans herlige Tale med lydelig Jubel. Vi have forligt vor Strid med America, vi have i Sandhed ingen Fjende, som vi kunde bekæmpe, og enhver Nation paa Jorden, som kun har Ret til dette Navn, befinder sig i samme Forfatning. En ny Tidsalder er frembrudt. Man har funden, at Krig ikke er nogen indbringende Beskjæftigelse. Den formerer Gjælden, tilintetgjør Tusinder af nyttige Medlemmer af det borgerlige Selskab, fører til de største Forbrydelser, til den største Elendighed og bevirker, naar Alt kommer til Alt, ikke det ringeste Gode. De, der speculere i Statspapirer, Armeeleverandeurer, Land- og Søsoldater, Bladeiere, og nogle andre Classer blive for en vis Tid begunstigede af de rasende Kampe mellem store Nationer; men Jngen, som føler Velvillie for sine Medmennesker, eller som er en god Christen, eller som endog kun tager Hensyn til sit eget Bedste, kan andet end betragte Krigen som den største Forbandelse, der kan ramme Menneskeslægten. Alle Mennesker med virkelig menneskelig Følelse og sund Dømmekraft maa det borgerlige Selskabs nuværende fredelige Tilstand yde den største Tilfredsstillelse. Alle over hele Verden adspredte Stammer nærme sig til eet stort Maal. Dampen, den største Opdagelse, som menneskelig Skarpsind nogensinde har gjort, baner rask Veien for Menneskeslægtens Sammenblandelse, tilintetgjør Nationalfordomme, befordrer Konsters og Videnskabers Sammenvirken, udstrøer i enhver Retning Civilisationens og Christendommens Sæd, og sammensmelter Jordens Nationer til een Hjord."