Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-08-08
Inden vi fortsætte vor Reise, gunstige Læsere og Løserinder, maa at lade vor Paasus hede lidet ved Kroen, og give det arme Dyr et Par Skofter. Lader os betænke, at Øget har en lang Vei at løbe, og i hvorvel det har Vinger at flyve med, maa det dog endelig kunne blive træt ved det store Slid det har daglig med at befordre saa mange Porter til Parnasset, Melkeveien og den syvende Himmel. Sandt nok, jeg skriver ingen poetisk Reise, men selv en Fielsk Reise kan dog ikke skrives uden al Begeistring, og hvor skal jeg tage den fra, naar jeg ikke vil søge den hos det samme Befordringsvæsen som andre Godtfolk, Jeg vil imidlertid anvende dette Pusterum til at gjøre mine gunstige Læsere lidt nøiere bekjendte med Derivationen af Navnet Haderslev. Materien er, som alle critiske Undersøgelser, vel tør, men ikke desto mindre meget lærerig. De Lærde ere i dette Stykke meget nenige. Det Haderslev ske Videnskabers Selskab har allerede for til Aar siden udsat en Præmie af ti slette Dalere for den bedste historiske Tractat om Oprindelsen til Navnet Haderslev, der indkom en stor Mængde Skrifter, men intet fandtes antageligt; derpaa opstod en gammel Academicus fra Veile, Monsteur Christophersen, som var Karl for at skrive en saadan Tractat, men han saade Prosit die Mahlzeit til de til slette Dalere, eftersom han vidste, at her var en Doctorhat at fiske. Hvad har min gode Christophersen at gjøre, Han giver sig til at holde en Disputats paa Studigaarden i Haderslev, som hele Facultetet maatte gjøre ham til Doctor for, enten det saa vilde eller ei. Denne Disputats er prentet hos Mons Wingaard i Kjøbenhavn, under Titel af Origenes Haderslevienses, og i samme gjennemgaaes, veies, prøves og drøftes alle forskjellige Hypotheser, og ledsages af Anmærkninger, som alle indeholde enten ny Opdagelser og Oplysninger, eller Berigtigelser og paa Kilderne grundede Modsigelser eller Bekræftelser. Summa Summarum den lærde Forfatter har vidst at udtømme her hele sin Lærdoms Overflødighedshorn. Efter een af hans Hypotheser skal den lærde Saxo Grammaticus, der, som bekjendt, var Famulus hos Biskop Absalon i Roeskilde, have villet bevise og godt gjøre, at Kong Harald Hildetand, Høilovlige Hukommelse, havde nogle Ragerier med en vis Hather, men hvordan det nu var eller ikke, blev samme Hather slaaet, og Staden, som siden blev bygt paa samme Plads, af Jyderne kaldet Haterslæt, ligerviis som vi sige Høstæt, Klokkestæt, Efterslæt a. Dette bekræftes og i et Gavebrev af Mr. Mons Christensen, Klokker, i Randers, og et andet Document af Mester Paulus Cypræus, Klokkestøber i Nestved. Men her møder kun den critiske Omstændighed, at det ene Document er fra Aar 1083 og det andet fra 1087, og at det sidste er en Afskrivt af en Copie. Hvor kløgtig overalt denne Hypothese i og for sig er, saa har den lærde Magister dog godtgjort og beviist af et gammelt, temmelig ulæseligt Manuskript, som gjemmes i Haderslev Byes Raadstuearchiv, at Staden at lerede havde Kjøbstedsrettigheder 203 Aar førend Alexander Magnus kom i Haaret sammen med Kong Darius, da derimod Hather, efter Saxonis Vidnesbyrd, blev nedlagt af Kong Harald 500 Aar efter Roms Opbyggelse, og ergo ikke kan have givet Anledning til Navnet. Men Magister Christophersen har imidlertid antaget en langt rimeligere, fornuftigere og beviisligere Grund til Stadens Benævnelse, som han har fundet i een af Stadens gamle Krøniker. Sagen er forteligen den: i Aaret 346 var det endnu Skik i Haderslev, at Raadet havde mange Officianter og Betjenter, der feiede Raadstuesalen, slog en Sladder af med Parterne i Forsalen, førend de bleve indladte, lagde i Kakkelovnen, forseglede Breve, skjare Penne og spillede Styrvoldt i Kielderne. Hver Gang nogen ung Haderslever havde svaret at ville være Borgermester og Raad hørig og lydig, eller med andre Ord taget sit Borgerskab, samlede alle disse Officianter sig fra alle Kanter omkring ham og ønskede ham med een Tunge og een Mund Lykke og Velsignelse til hans ny Næringsstand, men lode ham aldrig slippe førend han havde betalt disse Velsignelser med tre fire blanke Kroner, som, sub rosa, var mere end de vare værd. Engang hændte det sig, at en ung Haderslever, Arius Lolleker af Navn og Hattemager af Profession, ogsaa skulde spytte i Bøssen, men hvad gjorde han, han satte sig paa Bagbenene, og raabte i sin Hidsighed; J skal faae en ævig Ulykke, J Skabhalse, J. Tiggerpak! J tage andre Tiggere, som trænge mere til Almisse end J, ved Vingebenet, og betle selv. Hattemageren vedblev at skjende og smelde saa hør, at Borgermesteren maatte raabe ud til ham: halts Maul, Swager, Men hvad skeer, Min gode Hattemager gaaer hjem, og tænker nu er det glemt, men næste Dag bliver han stevnet, examineret og endelig dømt, som den, der har formastet sig til at kalde Raadets Officianter og Stadens Embedsmænd Skabhalse og Tiggerpak, til at staae aabenbare Skrifte, og detale 10 Lod Sølv i Bøder, eller i Mangel af Betaling at staae 2 Timer i Gabestokken. Dette sætter nu naturligviis hele Hattemagerlauget i Fyr og Flamme, alle Mestere og Svende samles slux paa Kroen, Laugsskriveren maa opsætte en Klage, og hele Lauget, med Oldermanden og Oldgesellen i Spidsen, begiver sig ufortøvet i fuld Procession op paa Raadstuen, hvor Oldermanden trædet frem og taler som saa. Jhre wohlweisen Herren! Af denne herlige Byes lovlige Borgerskabs anseelige Lang fremstiller jeg mig, som en Førstegrøde, jeg, uværdig Oldermand for det anseelige Hattemagerlaug! Velvise Herrer, En Hattemager er ingen Kramsfugl, og allermindst Mester Arius Lolleker, som er Karl for sin Hat. Vi forlange samtligen alle som een og een som alle med een Mund Satissaction og Reparation for den ham tilføiede Tort og Skade, og paastaae Raadstuebetjenterne tiltalte og vor Laugsbroder frikiendt, Nu skulde man bare høre en Hurlumhei. Alle Raadsherrer puttede Hoveder sammen og hviskede til hinanden; endelig reiste Borgermesteren sig og sagde med Gravitet: "Respect for Raadet raabende deri Skabhølse og Tolvepaa efter en kort Pause: re, have Joverveiet, overlagt og overtænkt hvad det egentlig betyder at sætte sig op mod hele Raadet? Jeg byder og befaler eder, strax at begive eder herfra og vente eders Dom, Lauget maatte, reverenter talt, trække af med en lang Næse, Mester Arius maatte udstaae sin Straf, og Raadet, som kjendte sine Pligter og vidste hvad der kunde flyde af saadanne Ting, som ikke var nogen Pakkatel, lod strax udgaae en Placat, hvori det hedte: at ikke to Hatte magere, de være Mestere, Svende eller Drenge, skulde fordriste sig til at tale sammen paa Gaden. Nu blev hele Lauget reent opstinat og disparat, forenede sig med Muurlauget, og da Byen just den Gang var under Bygning, og alt Arbeidet maatte standse, opkaldte man den siden, da man var raadvild for at finde et Navn, efter denne mærkværdige Begivenhed; nu paastaae adskillige Lærde, at man skal skrive Hadersleb, eller paa Dansk, Kjævleriets Liv, andre derimod, at man efter Saxonis Mening skal stave Hatersleb, formenende, at Hater betegnede paa gammelt Plattydsk det samme som Hatter paa Engelsk, nemlig en Hattemager, Fra den Tid af at Magister Christophersen havde skrevet denne Tractat blev det blandt alle Academiske Borgere i Haderslev grande Mode at skrive hele Afhandlinger og et eneste Ord eller Navn, eller Partikel eller Artikel. Saaledes blev der engang ført en heftig lærd Strid om Ordet Blæk enten skulde skrives med a eller e. Rector Magnisicus, som var en Mand, der ikke lod sig pirre, paastod det skulde skrives mede, og da Universitetets Patron satte sig derimod, raabte Rectoren ganske hidsig: Jhre Gaade, ich willes so haben, hvorudover der strax opstod en Krig imellem begges Partier (thi hver af dem havde mange Tilhængere), som endte sig med blodige Optrin, i hvor vel ingen, som vilde undgaae at rejiceres, turde ved Academiet eller paa Klosteret skrive anderledes end Rectoren vilde have det, nemlig Blek, ikke Blæk, thi paa sin Post har en Rector Magnisicus ligesaa stor Magt som Carl Magnus. Af alt dette skulde man troe, at Haderslevernes Sprog var meget raffineret, at de ere yderst nøiseende og samvittighedsfulde i deres Retskrivning, og kun ere enige i Smaaling, men der vilde man tage mærkelig Feil, thi at holde paa Skillingen og lade Daleren løbe er, saavel i dette som i meget andet, Haderslevernes Skjødesynd, eftersom de næsten altid kjævles om Avner medens de spilde Kornet. Under hele Dannemarks Krone er man ikke uen gere i alt hvad der hedder Retskrivning og Orthographie end i Haderslev. Mester Friedrich Badskjær, som jeg lærte hos, klagede tusinde Gange over, at han i denne By ikke kunde beholde sit gode gamle Christne Navn ubeskaaret. Snart kaldte man ham Friedrich, snart Friderich, snart Friderik og snart Fredrik, saa han tilsidst maatte ansøge hos Raadet om, at faae et Patent paa sit Døbenavn. Fortsættes)