Norske Intelligenssedler, 1793-05-01
Tillæg til Jntelligenz-Sedlen No. 18. aa overmaade treffende, grundige og rigtige, som den anonyme Forfatters Anmærkninger over Hr. Professor Wilses Jndbydelse end ere, saa indeholde de dog saadanne Tanker, som neppe i alt vil kunne bifaldes. Den brave Mand skriver om Modstandere, Kamp, Fiender, som man maatte byde Spidsen, og overvinde m. m.; alt dette, kan man troe, hverken at være til, eller at ville møde Forslaget. Hr. Pr. Wilse nævner i samme Meening det Kiøbenhavnske Universitet, med saadane Udladelser, som vel ikke kan roeses, og af den ubenævnte Lærdes Udtryk synes det Jmidlertid er det meget uvist, om disse, og, som han fornemmelig bar Hensyn paa det - -de danske og norske Lærdes Fosterfædre nogensinde har sat sig imod et norsk Academies Anlæg, og har de gjort det, er den første Tanke, man maae giøre sig, denne, at de have anseet det for mindre nødvendigt og nyttigt, og tillige at forvolde store Bekostninger og Udgifter, som de har meent kunne spares - (og det lille Ord Besparelse har i et indknebet og forknyttet Finants-System en forunderlig og ret fortryllende Kraft, det kaster ofte en mørk Skygge over, ja, lig en Torden straale, nedslaaer i Afgrunden alle andre Betragtninger, hvor vigtige og indlysende de endog ere) og den allersidste Tanke bliver den, at de af Enevælde, Misundelse, Egennytte, ved gammel Hævd og mægtig Jndflydelse i Collegierne m: m: skulle have arbeidet os imod, - og skulle end- og nogle af Universitetets Fordums=Mænd med den benævnte Tordenstraale i Haanden have gaaet vores Ønske imøde, saa ere dog de nærværende i den Henseende uden Brøde og Anke, og hvorfor vil man beskylde og angribe dem for et Onde, som de endnu ikke har gjort sig skyldig i, Den Tanke, at ikkun Stemmernes Mængde og Vægt kunne udvirke os et Academie, er et virkeligt rør mig ikke (noli me tangere). Hr. Forfatteren meener det upaatvivleligen ærligen og vel, og saaledes giør jeg, og det bør frietage baade ham og mig fra det forhadte og saa ofte ondskabsfulde - Conseqventsmagerie - Vi bør alle have en saa uindskrænket Tillid til en viis og god Regierings Omhu og Kiærlighed for sine Undersaatter, at et Forslag, som den efter et modent Overlæg finder at ville befordre deres sande Vel og Tilfredshed, det vil den antage og følge, hvad enten det kommer fra Daglønneren eller fra den med Ære og Vælde beprydede Mand, - som Guds, saaog i Regieringens Øyne er i den Henseende kun lidet eller intet stort, og det sætter enten en Svaghed i at kiende, eller en Uvillie til at følge det, som godt og nyttigt er, forud, at en Regiering skulle behøve at tælle Stemmernes Mængde, for at antage det, og ingen af Deelene lader sig hos os tænke. - - Hvad skulde vel Norges saa almindelige, saa langvarige, saa vedholdende, af saa mange værdige Mænd saa ofte fortolkede og endnu aldrig af nogen Normand modstridet Ønske om at faae et eget Academie, hvad skulle det vel vinde for en nye Kraft, hvad enten det fremsættes under tusinde Hænders Underskrivt, eller det hviler roelig og stille, nogle enkelte Udbrud undtagne, i Undersaatternes tillidsfulde og længselsfulde Haab og Attraae, Ney, gandske vist tør vi haabe at det af vores aarvaagne Regiering vil tages i den alvorligste Overveielse, hvad enten det trænger ind for Thronen ved Siden af en ydmyg Avis eller det kommer under mange Øvrigheds Mænds Hænder og Seigl; lad ikkun enkelt Mand ved vigtige og sædelige Grunde stræbe at forestille vor Trang, og lad ham ikke jage efter glimrende, vittige og endnu mindre efter stiklende Jndfald, og han kan vist vente at blive hørt. Hr. Forfatteren vil, at man først maatte vise Nødvendigheden og Nytten af et norsk Academie - Den absolut Nødvendighed heraf vil neppe nogen paatage sig imodsigelig at bevise, da Aarhundredes Erfaring, i hvilke Dannemark og Norge ikke har manglet duelige Lærde til at besætte sine Embeder med, altid kan sættes derimod, og man ansee nu Nordmændene for saa uoplyste som man behager, saa troer jeg dog deres Oplysning kan sættes ved Siden af de fleste cultiverede Nationers, heller ikke troer jeg, at et Folks Oplysning er saa gandske væsentlig forbunden med Academiernes Antal, da gode Skoler gandske vist heri kan udrette meget; Nødvendigheden af et Academie i Norge bliver altsaa altid ikkun hypothetisk. - Men nu at ville bevise Nytten, og Beqvemmeligheden for Nordmænd, af et Norsk Academie, det maatte synes, efter alt hvad derom er skrevet og sagt, og hvad derom endnu daglig tænkes og siges, at ville tænde et Lys under den klarskinnende Middags-Sol, og hvad den indvortes Organisation af saadant Academie angaar, da synes det ved tidsnok at arbeyde derpaa, naar det allernaadigst blev bevilget. Oeconomien derimod, denne veldædige Gudinde, der, som bekiendt, saavel i offentlige som private Finants-Systemmer hvert Øyeblik trædes under Fødder, naar man troer bedst at dyrke den - den, eller maaskee rettere et Fantome under dens Skikkelse, er vel den mægtigste Modstander, som et norsk Academie har at kiempe imod, kunne denne overvindes, og bringes i Overeensstemmelse med Forslaget, da var Seiren udentvivl vundet - Men mine værdige Medborgere! Dagens sørgelige Begivenheder viser os Steder, Selskaber, enkelte Personer, der ligesom kappes om at tilbyde sine Midler, - og hvortil, - Olader os vende Øinene bort fra et Syn, som viser os Mennesket i al sin Raahed og gyseligste Raserie, og vil vi skulle ikke kunne skiænke endeel af det vi eier for at sætte vore Børn og Børnebørns Liv, Sundhed, Sæder i Sikkerhed for de Klipper hvorpaa de saa ofte lider Skibbrud, og til at skaffe Staten nyttige og vel oplyste Borgere. Jo! gandske vist vil enhver ædelmodigen tænkende Borger her ikke staa tilbage. Til nogle andre Kilder til et norsk Academies Bekostning har brave Mænd givet Anviisning (man see Minerva for December 1788). Jeg fordrister mig og til at nævne een. Nyeligen har det behaget Hans Majestæt ved faderlig Omsorg for Umyndige, at paalægge deres Arvemidler en liden Afgift, for at sætte det øvrige i al muelig Sikkerhed: Denne taalelige Afgift vil efter almindelig Formening give et betydeligt Overskud over det, som denne velgiørende Jndretning kan medtage. - Skulle det ikke være passende allerunderdanigst at ansøge Regieringen, om, at dette Overskud blev skiænket aarligen til dette Academies Bekostninger; da kunne man med Sandhed sige, at dette ringe Tab blev i Tiden givet den voxende Ungdom tilbage med tusindfold Renter, og den ville i en modnere Alder velsigne en Indretning, som ei allene sørgede for deres Formue, men og for deres Forstands sande Vel. Saa vist og saa unægtelig det altid bliver, at det, at jævne Veien og forøge Midlerne til Oplysning altid bliver en af de største Velgierninger, som kan bevises et Folk: Ja blev endog dette Paalæg for de Borgere af Folket i Norge, hvis Børn kunne formodes at høste Frugter af et Academie, noget lidet formeeret, om det var fornødent; saa troer jeg neppe at nogen billigtænkende derimod kunne have nogen Anke, da den Deel af Arven ville blive Børnene, enten umidel- eller midelbar, til en sand og vedvarende Nytte, hvilket, desværre, ei altid kan ventes af dem, som gives dem selv til Raadighed. - Vort Academie ville derved allene see sig betrygget for alle sine Bekostninger. den 17. April 1793. H. Møller.