Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-01-08
Formedelst Mangel paa Rum afbryder jeg her med følgende Erklæring: J mere end 12 Aar lever jeg under mine danske Medborgere, en stor Deel af Stadens agtværdigste Familier er jeg personlig bekjendt; Jngen vil kunne beskylde mig for, nogensinde med Bevidsthed at have fremsat en eneste Falskhed; i Ord og Gierning har jeg altid bestræbt mig for Sandhed alligevel har Hr. Kand. Borring bebudet en authentisk stadfæstet Gjendrivelse af mine aabenbare Usandheder i Skilderiets No. 104, den første Gang undskyldte han sig rigtignok med Mangel paa Rummet, den anden Gang med Forhindring, nu faae vi næste Gang, haaber jeg, at see, hvilket Begreb han forbinder med et saadant forhadt Udtryk, og hvorledes han skiller sig ved sin lovede Gjendrivelse. (Fortsættelsen følger.)*) a) Det indsees let, af hvem Af Hr. Kand. Borring; af ham indsees alting let, og dog beviser han ved ethvert Ord, at han indseer Intet. Min som almindelig opstilte Regel skal altsaa fremsættes med mindre viid Udstrækning, den kan ikke gjælde i denne Form; altsaa den kan dog gjælde; men i en anden Form; i hvilken Form da, Svaret ligger i hans siden følgende Ord: Frankrigs meest udmærkede Sproggrandskere ere desuden enige i, at Reglerne for Adjektivernes Plads aldrig kunne henføres under en eneste. Andre Grammatikere have nemlig med mere eller mindre ubetydelig Forskjellighed følgende Regler desangaaende: "Adjectiverne sættes efter Substantivet: 1) Naar de bemærke Gjenstandenes Skikkelse; 2) Farve; 3) Materie; 4) Klasse eller Slags; 5) Smag; 6) . . . NB. Den 4de særskilte Regel staaer hos mig som almindelig. - Min almindelige Regel opstilles af Andre som særskilt, og som saadan vil Hr. Kand. Borring kun, at den skal have Gyldighed, hvorfor det? Den har, efter hans Maade at dømme paa, som almindelig Regel, altfor viid Udstrækning; men som særskilt, Da passer den netop; altsaa det Hele skal have mindre Udstrækning, end een af dets adskillige Deele, det var en stor logisk Feiltagelse; en paafaldende Modsigelse i Hr. Kand. Borrings Raisonnement; men ikke desto mindre beskylder han mig for sin egen Modsigelse, see h. b) Virkeligheden af en Gjenstands Egenskab kan enten være grundet paa tilfældige eller paa nødvendige Anskuelser; hvad der kaldes godt eller slet er f. Ex. grundet paa tilfældige Anskuelser; thi hvad der er godt i een Henseende, kan være slet i en anden, og omvendt; et lignende Raisonnement kan finde Sted ihenseende til stor, lille o. fl. Hvad derimod kaldes hvidt eller sort, er grundet paa nødvendige Anskuelser; thi hverken kan det Hvide vise sig foret feilfrit Øie, ved tilstrækkeligt Lys og i en tilbørlig Afstand, som sort, eller det Sorte som hvidt o. s. v.; paa samme Maade kan man dømme om sød, bitter o. fl. Adjektiverne af det sidste Slags sættes i Fransken efter Substantivet, fordi de kunne bestemme Gjenstanden ihenseende til deres Klasser, Species eller Slags, eller med andre Ord, fordi de kunne tjene til en almindelig af Alle som saadan erkjendt Regel, fordi de kunne gjøre Jnddelinger o. s. v.; Adjektiver af det første Slags betegne derimod kun et vist Forhold, i hvilket den ene Gjenstand ansees at staae til hvilkensomhelst anden; de bemærke kun visse Relationer o. s. v. Forresten kan ofte et og det samme Adjektiv bruges paa to forskjellige Maader; der er f. Ex. en stor Forskjel imellem une syllade longne og une longue syllabe; ved ane syllabe longe, betegnes en særegen Klasse, et særegent Slags af Stavelser; thi Stavelserne inddeles, ifølge en for Prosodien almindeligen gyldig Regel, i syllades longes et syllabes breves. Ved une longue syllade betegnes derimod det Samme som ved une grande syllade; ved une longe og une grande syllade og une petite syllade bemærkes blot de ihenseende til to eller flere Stavelser stedfindende Begreber af det Mere eller Mindre, uden at en særegen Klasse af Stavelser derved betegnes; der bemærkes, med eet Ord, relativiske Begreber, f. Ex. Ordet avoir bestaaer af to Stavelser; a er ifølge Prosodiens desangaaende almindeligen stedfindende Jnddelingsgrund, une syllabe longe, men voir une syllade breve, sammenlignes derimod disse to Stavelser med hinanden, ihenseende til deres Bogstavers Antal, da er a une pette syllade, og voir Fane longe og une grande syllade." Man sætter endvidere Adjectivet efter Substantivet, i une robe noire, une robe blanche &c., fordi det her kommer an paa en nødvendig Anskuelse, fordi Adjektiverne her er specificatiks (s. før), derimod sættes Adjektivet, ifølge den almindelige Regel, foran i une noire trahison, fordi her blot et Forøgelsesbegreb betegnes derved, fordi noir her er blot modificatis. Endnu anskueligere kunne hine Begreber gjøres ved un a petit (i den mindre fortrolige Stiil un a miuscule) og un petit a. Er det ene af to ved abetegnede Bogstaver større end det andet, da kaldes det større, grand 2, og det mindre, petit a, forsaavidt de sammenlignes med hinanden, her omtales altsaa kun relativiske eller modificerende Begreber; her kommer det kun an paa tilfældige Anskuelser; men baade det større og det mindre a høre, uagtet deres Størrelsers Forskjel, til een og den samme Klasse, nemlig til a petits ou a minuscules; et a, være det end nok saa stort, kan aldrig træde i den ved A (masuscule) betegnede Klasse af Ar. Naar Hr. Kand. Borring ikke kan fatte, hvad jeg kan gjøre et Barn paa aatte Aar begribeligt, da er det ikke min Skyld. For at oplyse sine Begreber, vilde jeg raade Hr. Kand. Borring at gjøre sig bekjendt med hvad mit Forsøg lærer i Jndledningen Pag. 17 om Forskjellen imellem Forestillinger og Begreber, om Jdeer, samt Pag. 467490 om Tydelighed, Begrebernes rigtige Forbindelse, logiske og rhetoriske Feiltagelser o. fl. c) Hvad! Det bliver jo alt værre og værre med Hr. Kand. Borring. Er det muligt, at han kan forvexle Substantiver med Gjenstande. Selv i metaphysisk Henseende, ere Substantiver ikke det Samme som Gienstande. Er det min Skyld, at Hr. Kand. Borring har saa forvirrede Begreber, er det min Skyld, at han hverken forstaaer sig selv eller Andre, og derfor gjør Udfald paa mig, Omtales Substantivernes Jnddeeling, saa forstaaes dog, skulde jeg troe, ganske noget Andet, end naar Gjenstandenes Jnddeling omtales. Substantiver inddeles, i Egennavne, noms propresFællesnavn, noms communs &c., men Gjenstande, kunne inddeles paa tusind forskjellige Maader; Bøger kunne f. Ex. inddeles, ihenseende til det Sprog, i hvilket de ere skrevne, i livres danois, livres francois &c., Maskiner kunne inddeles, ihenseende til deres Skikkelse, i ne machine ovale, carree o. s. v., o. s. v. (s. før No. 2.) Nu spørger Hr. Kand. Borring maaskee, ere Bog, Maskine o. s. v., ikke Substantiver; men alle disse Spørgsmaale hidrøre af Hr. Kandidatens forvirrede Begreber. J Definitioner og Raisonnements maa man mindst tillade sig saadanne Forverlinger.