Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-01-09
J Forbindelse hermed ønsker jeg at fremsætte min Anskuelse af Aanden i Udførelsen af indbyrdes Underviisning, saaledes som mig synes den maa opfattes hos os efter de approberede Bestemmelser; og jeg mener da, at naar vi retteligt analyse Citeringen S. 84, der staaer i Forbindelse med Bacos Ovenberørte, ville vi finde større Harmoni mellem Naturens og Metodens Fremgangsmaade, end Sammenstillingen af Das die Natur nicht so syntetisch zu Werke geht, etc., med Metoden inddrømmer. - Det er vistnok overflødigt at nævne, at det er Lærerens Pligt ved indb. Underv, som ved hver Underviisning, eller overhovedet Menneskets Pligt under hvilketsomhelst Embedsforhold, at gjøre den dertil bestemte Tid saa frugtbringende som muligt. Men hvis nu Læreren meente at hans Kald i en indb. Underviisnings Skole var fyldestgjort, naar han havde forvisset sig om alle Børnenes Tilstedeværelse, inddeelt Skolen, anviist Elever og Bihjælpere deres Pladse, givet de fornødne Signaler etc., og nu maaskee satte sig ved Skolebordet, beskjæftiget med uvedkommende Arbeid, eller vel endog forlod Skolestuen indtil Timens Ende, saa meente han jo derved at saagodt som den hele Underviisningstid var hans private, ikke Børnenes Eiendom; og kan nu dette fyldestgjøre en Underviisnings Fordringer. eller være Bestemmelsernes Aand? Sandeligt hvis dette Spørgsmaal maatte besvares beggende, saa maatte indb. Undv. gjøre en jammerlig Figur for Fornuftens Domstol, og desværre misfortolkes Metoden visseligt mange Steder i større og mindre Grad saaledes. Naar derimod Læreren troer, at det Ovenanførte er den mekaniske Deel af hans Pligt, og at dernæst hans egentlige Beskjæftigelse som Lærer som tænkende Væsen tager sin Begyndelse, saa vil han bedre have opfattet indb. Underv. Natur, og kunne gjøre dens Anvendelse frugt bringende. Vel kan jeg ei sige, at Bestemmelserne for indb. Underv. directe byder ham dette; de forblive næsten tause over Tidsrummet mellem en Skoles Jnddeling og indtil nogle Minuter for dens Opløsning. Men vil nu nogen Fornuftig kunne mene, at Lærerens undervisende Virksomhed derved er sat ud af Kraft, eller maa man ikke meget mere glæde sig over, at hans Jndividualitet her har faaet frit Raaderum til at benytte Omstændighederne, de forskjellige Fattevner, ja for en stor Deel sin egen Metodik, sit aandelige Selv paa den efter hans Anskuelse meest frugtbringende Maade efter de i Metoden begrundede graduerede Trinsforskjellige Tarv, uafhængig af dens mekaniske Forskrivter uden forsaavidt disse imidlertid holde den hele øvrige Deel af hans Underviisningsomfang, hvormed han for Øieblikket ei er i umiddelbar Berørelse, i regelmæssig Virksomhed: Læreren bør aldrig forglemme, at skjøndt han er en reguleret Metode mekaniske Styrer, er han derhos ikke mindre sine Elevers Lærer i Ordets aandige Betydning, og han kan i min Overbeviisning vandre frugtvirkende frem i denne Dobbeltnatur, lære sine Elever at vide og tænke (S. 82). Hvad der saaledes vil ligge ham nærmest forhaanden efterat have inddeelt Skolen og sat den i Virksomhed er, mener jeg, foruden at have et paa gent Øie med at denne Virksomhed holdes overalt i pligtmæssig Gang, at gaae fra Afdeling til Afdeling, prøve, undervise, rette de sig indsnigelige Feil, bibringe Bihjælperne en fornuftmæssig Takt for den hensigtsrigtigste Fremgangsmaade efter ethvert Steds forskjellige Tarv, kort, være Lærer i Ordets egentlige Betydning, efterlade endeel af sin Aand, idet han træder bort og hen til næste Afdeling med den Bestræbelse at virke der til samme Øiemeed. Men hvad forbinder ham til at blive staaende paa dette Punct, til at indskrænke sig til een Afdeling (Tabel) af Gangen, kan han ikke forene flere eller færre Afdelinger under eet, og saaledes virke samtidigt paa en større Kreds, og her kommer indb. Underv. graduerede Ordning ham fortræffeligt til Hjælp, i enhver Egn af sin Skole finder han Side om Side Elever, der, staaende paa samme Trin med smaa Nancer, have samme Trang, kunne fremhjælpes ved samme Midler og saavidt muligt ere modtagelige for samme Jndtryk, - og under alt dette er den øvrige Masses Underviisning ikke standset. - Men jeg gaaer videre. Har han det ikke i sin Magt paa en simpel Maade, blot ved Lyden af en Pibe, øieblikkeligt at kunne standse det Heles Virksomhed. Derved ophæves al Bihjælperforretning; den hele Skole er nu Elev, med Opmærksomheden ene henvendt paa Lærerens Underviisning; Metodens mekaniske Form er for nogle Øieblikke suspenderet; Læreren kan nu i fuldt Omfang virke ved sin egen Jndividualitet paa Elevernes Aand og Hjerte, benytte Skoletavlen, legemlige Figurer, sit eget Foredrag, lærerige Bøger, udvikle sandselige og abstrakte Begreber efter hvilkensomhelst Metodik han maatte ønske, o. s. v. - Han er ikke bunden til nogen Tid eller Timeseddel; hvilket Øieblik hans og Elevernes Trang kræver det, sætter han atter ved et simpelt Signal det Hele i sin forrige Virksomhed, og træder hen til de enkelte Afdelinger, for efter passende Mellemrum atter at henvende sig umiddelbart til det Hele. Ved en saadan Afverling vil han vække Liv og Interesse, og det skulde være underligt om hans Hjerte og Aand endda skulde være en begraven Skat, uden Jndvirkning paa hans Elever, evnede han blot selv at give dem fra sig, ligesom og om han ei derved skulde døde Meget af den Sløvhedsaand hos sig selv, der, og det meget naturligt, jager efter at vise sig virksom under en uafbrudt eller dog foren stor Deel uafbrudt Selvarbeiden med A-Be Børn, medens han her saa betydeligt er Hersker over Tiden og Maaden, og ved passende Afvexling kan lade Mekanisme og Jntellectuellitet gaae Haand i Haand; han nødsages ikke til at standse den hele Underviisning, om end hans Opmærksomhed nu og da særligt hendrages til enkelte Steder; hans Bihjælpere, danned, paa denne Maade, ere, hver paa sit forskjellige Trin, ligesaamange Organer, for hans egen Jndividualitet; Metodens mekaniske Form bliver ham da en kjærkommen Tømme til det Heles planmæssige Styrelse, ikke et Baand paa hans Lærervivacttet. - Under alt dette have vi aldeles ikke berørt Religionshalvtimen, hvormed han begynder, eller Forstandsøvelseshalvtimen, hvormed han ender sit Dagværk. Han samler den hele Klynge i Kreds om sig, og taler nu, som existerede aldeles ingen indb. Underv. i Verden, atter efter sit eget indre Kald til sine Elevers Hjerte og Aand, og sætter deres Tænkeevne i Selvvirksomhed. - ikke kan jeg imidlertid her forbigaae den Yttring, at uagtet Forstandsøvelserne udtrykkelig ere paabudne i Bestemmelserne, lægges de visseligt, saavidt jeg har kunnet mærke, mange Steder paa Hylden, ret som om man bestræbte sig for af afføre Metoden dens aandige Væsen, og at fremstille den som en Beenrad. Men, skulde nu Nogen spørge, om der da af denne lovprisede Virksomhed og Virkning kan sees et Mønster paa Normalskolen i Kjøbenhavn, hvilket man jo tør formode saasom jeg fortiden staaer i Berørelse med den, saa maa jeg desværre svare: Nei, men indbefatter i mit Nei det Spørgsmaal, Kan riigfoldig Sæd trives paa Alfarvei, og dette Navn tør jeg vel lignelsesviis tillægge Normalskolen. Til enhver Time staaer den aaben for Hvosomhelst, der enten løseligt ønsker at see Metoden udført, eller at gjøre sig fuldeligt bekjendt med den, og desangaaende at erholde Attest. Den bliver saaledes en sand Læreklud; det er ikke sjeldent Tilfælde, at størstedelen af Underviisningstimen hengaaer til Elevernes Jnddeeling ved de Herrer Attestsøgende, deels formedelst deres Ubevanthed med Fremgangsmaaden, deels fordi Børnene ere dem aldeles fremmede; ja vi have ei saa faa Exempler paa, at Eleverne først ere komne paa deres Arbejdsplads saa sildigt i Timen, at Skolen umiddelbart derpaa atter maatte opløses, for at begynde Jnddeelingen til en ny Disciplin, maaskee med samme Held. Hvilke Frugter maae det kunne bære for Eleverne? Dog, denne Tidsspilde er langt fra at være det væsentligste Onde derved. Tilstedeværelsen af en 6-8-10 (stundum flere) fremmede Personer, beskjæftigede deels umiddelbart med Eleverne, deels ved Arbeidsbordet, med ideligt Krav paa fornøden Oplysning hos Læreren, tager dennes Opmærksomhed og Tid saameget i Beslag, at han umuligt med fornøden Kraft kan have den henvendt paa Eleverne, der alt for let tage Notits heraf, og med Glæde gribe denne gunstige Leilighed for Tilfredsstillelsen af den raae Menneskenaturs Uvirksomhedstilbøielighed, der finder rigelig Næring i de mange ideligt vexlende fremmede Gjenstande til at begabe og behøre, og ved de Fremmedes blotte Tilstedeværelse fremkaldede Savn af den høistfornødne Tømme. Hvor der har den ringeste practiske Kiendskab til en Masse Skolebørns Tarv i den Henseende (og visseligt Caserneskolens gjør heri ingen Undtagelse), vil det være indlysende, hvor ufordeelagtigt omfatteende disse Omstændigheder maa virke, og at de hos Eleverne maa fremkalde en Slendriansaand, som ved den idelige Vane er bleven dem til en anden Natur, og som enkelte sildigere Momenter ikke formaa at afbøde, inden den atter finder ny Næring. Uimodsigeligt kan man derfor mindre undre sig, om Normalskolens Elever ikke lære Meget, end om de lære Noget; men atter her maa det Enkeltes Vel underordnes det Almindeliges. Eller, hvis fremdeles Nogen vilde spørge, om mine fremsatte Anskuelser om indb. Underv. frugt virkende Anvendelighed ere grundede i en solid Erfaring, saa maa jeg atter, dog betinget, svare Nei, Min eneste praktiske Berørelse med den er Normalskolen, og de foranstaaende Fremstillinger af de der stedfindende Hindringer for hvilkensomhelst Underviisnings frugtvirkende Anvendelse ville gjøre det indlysende, at det der maa være et af de sidste Steder man borde tye hen, for at see det heldigste Resultat hvorvel ingen Upartisk, naar Virkning og Modvirkning fattes og veies tilbørligt, vil kunne nægte, at ogsaa der har Metoden bestaaet i Kampen mod Hindringer. Desuden er jeg kun constitueret Lærer i Normskl. under Hr. Willes Fraværelse, og styrer samtidigt med Normalskolens Underviisnings timer min egen Classe. Min umiddelbare Beskjeftigelse i Nikolen angaaer egentlig kun de Fremmede, og Hvo der i nogle Dage har opholdt sig paa denne, under et endogsaa kun nogenledes talrigt Besøg, vil erkjende, at de faa Mellemrum, jeg har kunne erholde fra ovennævnte Beskjeftigelse, høist fornødent maa anvendes paa min egen Classe neden under, hvorved den blotte Op- og Nedløben foraarsager megen Tidsspilde, og at jeg, ei at tale om at arbeide udenfor Skoletiden med min egen Classe, med Længsel maa hige efter mindre ugunstige Besøgtider, for at bøde noget paa hine af Nødvendighed fremkaldede Mangler paa Tilsyn med den, saafremt jeg vil ønske at afholde Classen fra Tilbagegang. Under saadanne Omstændigheder viljeg, med Undtagelse af Religionsunderviisningen og Forstandsøvelserne, ei kunne beskjæftige mig noget væsentligt specielt med Eleverne i Nskolen, denne maa styres af Hielpelæreren, Hr. Lange, der vel med Nidkierhed antager sig den, men har i de forannævnte Elevernes Opmærksomhed svækkende Omstændigheder, og i megen Tidsspilde med at ordne, hvad de Attestsøgendes Uvanthed med Sagen bringer i Ulave, et føleligt Baand paa sine Bestræbelser. Fortsættes.) Den hvide Due.