Berlingske Tidende, 1797-01-20
London, den 27de December. Slutningen af den Kongelige Declaration angaaende Fredsunderhandlingen med Frankrige. Til Svar paa denne Meddelelse, fik Hs. Majestæts Minister en Fordring, som efter dens Form, var den meest fornærmende, og i Henseende til dens Jndhold, den meest udsvævende, som nogensinde er bleven gjort under en Underhandling. Der blev peremtorisk forlangt af ham, at han strax i begyndelsen af hans Forretning, da den franske Regiering endnu ikke havde givet noget Svar paa hans første Forslag, da han selv endnu ikke havde erfaret i nogen regelmæssig Form Beskaffenheden eller Omfanget af Jndvendingerne mod dette Forslag, og endnu mindre havde faaet af den franske Regiering noget andet Tilbud eller Fredsplan, - skulde inden 24 Timer overlevere en Angivelse over Final=Betingelserne, som hans Hof i Tilfælde vilde tiltræde; - en Fordring, som aabenbar gik ud paa, at lukke Døren for al Underhandling, og forhindre al Undersøgelse, al Oplysning og al Muelighed til en venskabelig Bilæggelse af de stridige Punkter, en Fordring, som efter dens Natur er gandske forvendt og ugiørlig, da øiensynlig ingen saadan Final-Resolution eller Ultimatum i Henseende til en almindelig Fredsplan kan fornuftligviis blive forfattet og endnu mindre erklæret, naar man ikke veed, mod hvilke Puncter, Fienden i Besynderlighed giør Jndvendinger, og hvilke Lettelser og Betingelser han er villig at lade finde Sted, mod de ham foreslagne Afstaaelser. Efterat Kongens Minister havde nægtet sit Samtykke til en Fordring, og tillige fremsat Grundene, som gjorde samme uantagelig, og efterat han videre havde fornyet Erklæringen om sin Beredvillighed til at indlade sig i Underhandling om det af ham overleverte Forslag eller noget andet, som maatte blive ham meddeelt, - fik han intet andet Svar end den pludselige Ordre, at forlade inden 48 Timer Paris. Dersom endnu et videre Beviis, foruden en saadan Jnsultering, var fornøden paa deres Tænkemaade, som tilføiede denne Jnsultering; skulde saadan et Beviis tilstrækkelig findes i den Note, hvori man gav ham hiin Ordre. Den Underhandlingsmaade, som den franske Regiering selv havde paastaaet, bliver deri forkastet, og intet giørligt Middel ladt tilbage, til at underhandle med nogen Fremgang. Den nylig med giensidig Samtykke fastsatte Grundvold for Underhandlingen, bliver deri afslaaet, og i Stedet for samme fremsat et gandske uantageligt Princip, som den eneste Grundvold, paa hvilken Frankrige kan bestemme sig til at underhandle; - just hiint et Princip, som man yttrede til Svar paa Hs. Majestæts første Udladelser i Schweitz, og som Hs. Majestæt da havde forkastet, men som den franske Regiering nu synes aldrig at have ladet fare, endskiønt det ikke kan bestaae med det Princip, paa hvilket den tilsidst udtrykkelig havde samtykket i at underhandle. - Hele Europa maae derfor vide, at Underhandlingens Afbryde se i Paris ikke kommer deraf, at Frankriges oprigtige Bestræbelse, at forlige ved en frimodig Undersøgelse de krigførende Magters Hensigter og Jnteresse med hinanden, har slaget Feil; at Hs. Majestæt har igientagen søgt og forlangt en saadan Undersøgelse; men at den strax i Begyndelsen og derpaa gandske er bleven forhindret ved den franske Regierings Opførsel. Underhandlingens Afbrydelse kommer allene af hiin Regierings Beslutning, at forkaste alle Midler til Fred, en Beslutning, som kun alt for tydelig fremlyste af alle Præliminair-Discussioner, som tydelig blev yttret i Fordringen af Ultimatet, som man endog i Begyndelsen af Underhandlingen gjorde, men som endnu mere er bleven sat uden for al Tvivl, ved en haardnakket Vedhængenhed ved en Fordring, som aldrig kan tilstaaes. En Fordring, at den Jndretning, som denne Regiering affecterer at give sit Lands indvortes Constitution, skal saaledes blive antaget af alle andre Nationer, at den har Fortrinet for enhver bekiendt Grundsætning i Europas Folkeret, og er ophøiet over alle Tractaternes Forpligtelser, over alle den fælles Jnteresses Baand og over den almindelige Sikkerheds meest fornødne Fordringer. Af saadanne Grunde har den franske Regiering pludselig af brudt en Underhandling, som den begyndte med Uvillie, og fortsatte med enhver Tilkiendegivelse af den Beslutning at forhindre sammes endelige lykkelige Udfald. Med saadanne Bevægegrunde maae nu den videre Blodsudgydelse, Krigens vedvarende Onde, denfredelige og venskabelige Samqvems Afbrydelse imellem Menneskeslægten, Europas forlængede ulykkelige Forfatning og Frankriges forøgede Elendighed selv retfærdiggiøres for Verden af dette Lands Regiering. For Hs. Majestæt, som med Oprigtighed har indladt sig i Underhandling, og ikke ladet sig ved nogen hindring afholde fra, at føre den med Alvorlighed, bliver intet videre tilovers, end at beklage sammes pludselige Afbrydelse, og igientage i Europas Aasyn den høytidelige Erklæring, at saasnart Hans Fiender ere villige, at indlade sig i Fredsværket med et forsonligt Sindelag og paa billige Vilkaar, skal han fra sin Side ikke lade mangle at bidrage alt til at opnaae dette store Endemaal, for hvilket han allerede har tilbudet sig at giøre saa betydelige Opofringer, og som nu allene bliver sinket ved Hans Fiender overdrevne Fordringer. Vestmynster, den 27de October Kiøbenhavn, den 20de Januarii.