Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-08-14
(Jndsendt.) Da Sagen om Seminariernes Vedbliven eller Ophævelse nu allerede i længere Tid har været omhandlet i offentlige Blade, saa troer man, at følgende velskrevne Yttringer af en Kongel. Skolecommission i Eckernførde, der for en Tid siden har været at læse i Altonaer Mercur, og som, saavidt vides, ikke har været indrykket i vore Blade, ikke vil læses uden Interesse. For Nationer, som først skulle udrives af en mørk Uvidenheds- og dyrisk Raaheds-Tilstand, kan den bell lancasterske Læremethodes aandsdræbende Væsen i nogen Tid være tjenligt; i et Land derimod, hvor Talen er om sand Folkedannelse, og hvis Jndvaanere allerede have hævet sig til en vis Grad af Cultur, kan det ikke falde nogen Over-Skolebestyrelse ind, at begunstige en slig Undervisningsmekanisme. Og dog synes en stor Deel Kirke- og Skolelærere i Hertugdommene at nære den Frygt, at dette er Hensigten med den i Christians Pleie huus paa Kongel. Befaling indrettede Normal skole for den vexelsidige Underviisning: en Frygt, som for størstedeel har bevirket den almene Ligegyldighed, ja Mishag, mod denne Normalskole. Denne Frygt har faaet ny Næring ved de i Mercuren indførte Efterretninger fra Kjøbenhavn, at Skolelærerseminariernes Ophævelse er bragt paa Bane i Danmark, i det mindste betragter man det i vor nærmeste Omgivelse saaledes, som man ved Indførelsen af den indbyrdes Skoleunderviisning havde holdt al fremtidig Ansættelse af hensigtsmæssigen dannede Skolelærere for overflødig. Jfølge de os for Øre komne Yttringer troer man, at hos os det Tilfælde er indtruffet, mod hvilket den fortjenstfulde Cantsler Niemeyer advarer, naar han i 7de Oplag af sine Grundsatze der Erziehung und des Unterrichts, 2 Th., S. 616, siger: De, som indrette Skoler, bør ikke blot betragte Sagen cameralistisk, og blot stræbe efter at formindske Lærernes Tal og forsømme deres Dannelse; visselig, en saadan Efterligning af Fremmedes Indretninger vilde være det uheldigste pædagogiske Tilbageskridt, vi kunde gjøre." Da nu hin Frygt ei kan andet end være hindrende og skadelig for den Sags Fremgang, som det er overdraget undertegnede Commission. at befordre, saa finder den sig foranlediget, ved denne offentlige Meddeling af de Grundsætninger, hvorefter den gaaer frem, og hvorved den hidtil har erhvervet sig Hans Majestæts Tilfredshed, at vise det Ugrundede i slig Ængst lighed. Paa den Høide, hvorpaa Skolevæsenet i Tydskland, Hertugdømmene og, ifølge danske Skolemænds Dom, i Danmark, staaer, har Skolevæsenet ikke blot et materielt, men ogsaa formelt Øiemed. Ved Skoleunderviisningen skulle ei blot Kundskaber og Færdigheder bibringes Lærlingerne, men ogsaa de barnlige Ævner skulle udvikles og dannes. Undervisningen skal ei allene være belærende, men ogsaa opdragende, dannende. For at opnaae dette Øiemed er det ikke nok, at stræbe mod samme i de høiere Classer, nei, især i den underste, i den første Elementairclasse maa Hovedformaalet være Forberedelse, eller Ævnernes Tildannelse for de øvre Classers Læregjenstande. Alt beroer paa, at det barnlige Sind strax i Begyndelsen opfattes i sit skjulteste Jndre. Skeer dette ikke, da faaer ei alene den fremspirende Kraft i sin første Frem vært en falsk Retning, men Overfladigheden og Flygtigheden blive allerede tidligere og saa rigeligt nærede, at selv den grundigste Underviisning i den paafølgende Tid sjeldent formaaer at udrydde dem, og Døren er aabnet for Mekanisme i Tænken og Virken. Det er for hiint formelle Øiemed ei engang tilstrækkeligt, i Elementar skolens nederste Classe at bestemme Timer til umiddelbare Forstandsøvelser, nei, Undervisningens Methode i alle Læregjenstande maae være af den Art, at den indre Kraft (Sielens Kræfter og Ævner) dannes. Men - hvor Børnenes Opmærksomhed skal overgaae til Betragtning, hvor dømmekraften skal øves, Phantasien, oplives, Følelsen vækkes, Hjertet dannes, der kan ikke den umyndige Skolelærling træde istedet for den opdragne Lærer, og udfylde hans Plads. Derfor har, i den af os paa Kongel. befaling indrettede Normalskole for den indbyrdes Undervisning, Læreren ei ophørt være Lærer. Ved enhver Underviisningsgjenstand, f. Ex. Læsning, Skrivning, Regning, meddeler han Underviisning efter en aandsdannende Methode. Medens han nu selv i en Afdeling af en Lectionsclasse giver en, Kundskaberne formerende, og den indre Kraft øvende Underviisning, øve de andre Afdelinger sig i de Penser, hvis Gienstand allerede af Læreren er udviklet, under Opsigt og ved Hjelp af Undermedhielperne. Det er indlysende, at ved en saadan, af Kongen bifaldet, Anvendelse af den indbyrdes Underviisning, Jngen kan komme paa den Tanke, at Jndførelsen af denne Skoleindretning skulde gjøre Skolelærerseminarier og dannede Lærere overflødige. Meget mere behøver denne Skoleindretning Lærere, som 1) besidde en grundig Elementarkundskab om alle de Læregjenstande, der høre til Underviisningen, og have opfattet enhver saadan Gienstand efter sin elementariske Trinfølge, indpræget sig dens enkelte Dele ifølge deres indre Sammenhæng, og fra alle Sider studeret den: en nødvendig Betingelse, da Clementarunderviisningen ifølge sin Natur maa være grundig; 2) forstaae at benytte deres Kundskaber paa en hensigtsmæssig Maade i deres Kald, følgeligen have grundigt og med Jver studeret Opdragelseskunsten i alle dens Dele, saavel theoretisk som practisk, og stedse tragte efter at gaae videre heri. Blive altsaa dannede Lærere, endnu efter Indførelsen, af den indbyrdes Skoleunderviisning, saaledes som den anvendes i den herværende Normalskole, aldeles nødvendige, saa kan der paa ingen Maade være Tale om Skolelærerseminariernes Ophævelse som Følge af hiin Skoleindretning. Disse Seminarier vedblive at være de hensigtemæssigste Dannelsesanstalter, saavel i Henseende, til Lærerne som til Videnskaben. Jngen Præst eller anden Mand har den Tid og den Leilighed, for Skolelærerens Dannelse at kunne være eller blive det, som en med dette Hverv udelukkende sysselsat Lærer ved Seminariet kan være og blive. Ei heller kan nogen Anden, virke det for Videnskabens Fremskridt, som denne er istand til, da han er pligtig, ganske at opoffre sig for dette Fag, at vedligeholde en udbredt Bekjendtskab med dets Literatur, og saaledes stedse at stige i Duelighed. Vil man have Seminarierne ophævede, maa dertil være en anden Grund end Jndførelsen af den indbyrdes Skoleunderviisning; at denne skulde gjøre Hine overflødige, kan kun den antage, der sværmende under Bell-Lancasterianismen, eller nogle Præster, og Skoleinspecteurer, som ønske Almuens Tilbagesynken i tidligere Aarhundreders Dumhed. Men da nu Folkets Held, og Folkets Velstand, fornemmeligen beroe paa Ungdommens Dannelse, - en Sandhed, som af vor lige saa oplyste som populaire Regjering ved mangfoldige Indretninger er erkjendt, – saa vil den vist ogsaa heller indføre Besparelser ved enhver anden Anstalt, end ved dem, som have denne Dannelse til Hensigt, følgeligen ville de Udgifter, som Seminarierne fordre, ikke bevæge dem til at formindske deres Tal saaledes, at de ei længer ere tilstrækkelige til at danne det behørige Antal Lærere. Overfyldte bør Seminarierne ikke være, da Seminaristerne, i det mindste i det sidste Aar af deres Ophold der, bør have Leilighed til practiske Øvelser. Antallet af Seminarister bør altsaa ved ethvert Seminarium aldrig stige høiere, end at en Trediedeel af samme beholder tilstrækkelig Leilighed til practisk Øvelse. Dette forekommer os at være den sikkreste Maalestok, til at bestemme Antallet af de Seminarier, der udfordres."