Aalborg Stiftstidende, 1836-12-01
Den samme Bevæggrund, som for nogle Aar siden bragte Saphir til at ivre saa forskrækkeligt imod den i Tyskland brugte Dandsen, har ogsaa givet følgende Oversættelse af hans, formodentligen for døve Øren holdte, Prædiken sin Tilværelse. Dog har Oversætteren været langt fra at ville synde saaledes imod Sandheden og den smukke Halvdeel af den dandsende Verden, at han skulde paastaae, at den eet og alt er passende paa vor her brugelige Dands, tvertimod, den er vist ligesaalidet og maaske endnu mindre anvendelig her end i Tyskland; men skjøndt han vist ikke er af den Mening, at Mennetten for Ex. er en for unge, glade Mennesker passende eller naturlig Dands, maa man dog med en Smule Upartiskhed tilstaae, at adskillige af vore almindeligste Dandse ikke heller svare til det egentlige Begreb om Dands; thi hvad er Dands, Er det ikke oprindeligen rythmiske Bevægelser, som det sunde og glade Menneske, i den behagelige Følelse af fuldkomment legemligt Vilbefindende, har en naturlig Tilbøielighed til, og da Selskabslivet i den civiliserede og moralske Verden, - altsaa endeel Hedninger, Barbarer, Bogorme, Pedanter, Bedesøstre, Fruentimmerhadere, Mandfolkefjender og forskjellige Slags forskruede Mennesker undtagne, - egentligen dog kun modtager sit høiere Værd ved Forening af Jndivider af begge Kjøn, finder denne ogsaa Sted ved vore Dandse og dette maa altsaa ogsaa lede os til det Ønske, ved disse Bevægelser at behage eller idet mindste ikke at mishage eller i det allermindste ikke at forarge. Paa Grund heraf burde Dandsene vel være lette, muntre, naturlige og gratiøse, og ere de det?? Saphir har til Motto valgt et Vers af en Vuggevise, der, som mange Vuggeviser, just ikke lader til at udmærke sig ved Sammenhæng. Hvorfor han har valgt det overlade vi Læserne selv at bedømme: men saadan er det: Schlumre mein Pippher Was miehert im Stall: Hente ist Kranzchen, Und morgen ist Ball. han skulde dog vel aldrig have været saa uforskammet nærgaaende, ved en Jdecassociation af Rimene Stall og Ball, at ville give vor altfor yndede Holstenskvals en Snært, ved at slutte, at denne med en ubetydelig Forandring, er den saakaldte Galloppade eller Gallopvals og at denne maa have noget Slægtskab med det Dyrs Bevægelser das im Stalle wiehert", og om hvilket man egentlig siger at det gallopperer. Dog uden at indlade os paa videre Granskninger herover ville vi høre hvad Saphir videre siger: Vintertiden er dog en gylden Tid, The dan, pans, soirkes, Familiecirkler, Baller, Assembleer o.s. v. jage efter hverandre uden Ophør. Da synes det endeligen at vorde klart for de unge Damer, hvilket Øiemed Skaberen har havt med dem: de ere fødte til at give Verden et philosophisk Exempel paa hvorledes man dandser sig til Graven." Dal Damerne ikke drage tilfelts, undtagen maaske engang, imellem med Tungerne, saa har Naturen opfundet Dandsen for at formindske deres Tal. Naar man paa et Bal betragter vore unge Pigers Dandsen, maa man virkelig fristes til at istemme hiint philosophiske Spørgsmaal: Ere Fruentimmer ogsaa Mennesker, Jeg gad spørge et saadant Pige, barn, hvormeget hun faaer for Timen, thi det er ikke mere en Dands, det er en Rasen, et Arbeide, et Hoveri, en Sant Veitsdands, en musikalsk- galvanisk Krampe &c. &c. Pigerne ophøre at være Qvinder, al Skjønhed udslukkes, al Gratie og Ynde forsvinder, al Naturlighed viger, og de staae for os som Candidater til Bloksbjerget, i moderne Klæder, stakaandede, med bølgende Barm, med nedfalden Frisur, stive Øine, ikke istand til at fremføre et Ord - og disse Væsener indbilde sig at høre til det yndige, svage, elskelige, skjønne Kjøn!