Corsaren, 1843-10-27
Et Brev til "Corfaren". Nakskov udi September. Min gode Ven! Her skal Du see - Aa! hvad Fanden kommer J nu igjen med Jeres skandinaviske Kirkesprøite - sporger Du formodentlig - nei min gode Mand - hav bare en lillesmule Taalmodighed, saa skal Du høre en Historie, blot en lille virkelig Historie, som for en Feils Skyld lyder saaledes. Det var udi Maaneden September, da jeg træt af at høre paa min gamle Mutters høitidelige Fortællinger om hvorledes den gode, gamle, salig Frederik græd, da han sidst var her i Byen - samt hvorledes den gode Christian sad til Taffels og - Ja det kan nu være Dig det samme, hvad videre hun prækede - nok er det, jeg traskede ned til Havnen, for at see til Borgerskabet og for at lure hende af (som vi Gamle pleie at sige). Dernede paa et Sted, som vi kalde "Ølkarret", traf jeg da paa en Deel af Menigheden; Samtalen lod just ikke til at være i fuld Maane. Forsamlingen bestod (foruden Flere) af en Skipper, en af Byens Repræsentanter og en Toldbetjent. Somanden tog netop Ordet som jeg ankom, "man siger her skal komme en heel Deel Kors og Titler til Byes i disse Dage," brummede han idet han stillede sin Kikkert udover Fjorden, som om han ventede, at det Omtalte skulde komme med Skibsleilighed. "Ja jeg har ogsaa hørt Noget om en Agents-Titel", bemærkede en af de Tilstedeværende - seende paa Repræsentanten. "Man taler om Noget i Anledning af Æresportene" hviskede Skipperen, og stødte til Betjenten. "Priis dem lykkelige, mine Herrer", vedblev han, og rakte en Snusdaase frem. "Hvorfra har De det? faldt Repræsentanten og Betjenten ind paa en Gang, uden at lægge Mærke til Snuusdaasen. "Directe fra Kjøbenhavn" lod Svaret, derhenne i Skuden ligger Sort paa Hvidt for den Ting! dersom de ikke troer mig paa Ordet." "Fra - fra Kjøbenhavn, ja, hm... hm.. glæder mig! glæ- glæder mig for min Kones Skyld," stammede Repræsentanten og Taarerne stode ham i Øinene." Saa er der Fanden hakke mig dog Noget i'et", gryntede Betjenten - og saa kneiste han som en Kat med et Aale-Hoved. Nu blev der en lang Vause. Jeg tænkte som saa, Du maa see at faae Samtalen paa Gled igjen. Jeg spurgte derfor, om der Jngen i af de Ærede havde hørt Noget om, hvorledes det stod til med Borgerrepræsentanterne i Kjøbenhavn med Hensyn til de "aabne Døre". Men! O! Du store chinesiske Gud, om jeg havde skreven en heel Bog om Russen, Forlovelse, Kuut, Polen, Siberien, Skandinavien, Cancelliet, Forbud, Beslag, Politi, Bræstrup, ja om jeg var Kadet og havde skrevet en Artikel til "Corsaren" kunde jeg saamæn ikke være kommet i en saadan Knibe, som ved at udtale de Ord "Haabne Døre" thi nu tog Repræsentanten paa Vei, og udbrod med Tordenrøst: "Blæse være med Deres "aabne Døre", som han siger Cancelliraaden. Jo vist! her gaaer de smaa Borgere hver Dag og skraaler paa Offentlighed og "aabne Døre", men jeg siger, som han sagde Cancelliraaden. Jngen "aabne Døre", ingen Offentlighed i Communen. Har Fanden først faaet fat paa et Haar, tager han Gudhjelpemig, snart hele Personen, som han siger Cancelliraaden. Nei! Cancelliraaden har Ret, lad dem kun fludre, Vi - skal nok - - - som han siger..." "Javist', brummede Somanden, Vedkommende bruger sgu Jnstrumenterne saa godt, at vi nødes til at dandse. Dette horte Repræsentanten ikke, men vedblev. " Ja jeg siger som han sagde, den gode Mand i Kjøbenhavn: Jngen "aabne Døre" ingen Offentlighed i Communalforvaltningen; De ville jo Gud hjelpe mig nedsalte ethvert Ord i Kajennepeber. O! en saadan Mand burde man reise en Støtte, som han siger Cancelliraaden. "Ja Gu nok", bemærkede Somanden, "der er god Plads paa Graabrødre-Torv" "Ingen Spydigheder brølte Betjenten, Fanden tager, Fanden hakke mig, snart hele Offentligheden. Ha! maa jeg sporge, kan man være i Fred, kan man have No. - knap til at bygge nogle uskyldige Æresporte, førend hele Offentligheden kommer og river ned - - Hu! der er den Trold, den sa- satens "Corsar" - ujaja! dersom jeg var Konge, saa skulde" her blev Talleren afbrudt af et frygteligt Raab. "Nyt mine Herrer"; (dette Raab kom fra en Mand, der boer i Nærheden af "Ølkarret") og saa en tydsk Kunstner (der er bekjendt for sin gode Bas-Stemme), begge kom de ilende saa de vare færdige at styrte. Langt borte brølte de i Munden paa hinanden af fuld Hals. "Nyt mine Herrer", "Nyt fra - Kjøbenhavn - Cancelliraaden er - Ja tænk en Gang, han er bleven - "Justitsraad". "Hvad Justitsraad? Der har vi det som han siger - Cancelli... hm.. Justitsraaden" stammede Repræsentanten reent forskrækket. "Hvem fleer er der paa Listen", spurgte Betjenten kneisende. "Jkke en Sjæl fleer her i Byen", svarede Lykke-Ulykkesbudene: "her er Avisen" Men nu var Fanden los, Betjenten mumlede Noget om "det frie Norge", "Opoffrelse" "daarlig Løn" og en heel Deel Andet, som Jngen forstod, han bandede og sprang omkring som han var gal, Repræsentanten stod saa betuttet som om han var falden ned fra Himmelen, stammende talte han Noget om sin Kone og Cancelli- Justitsraaden. Der blev nu atter en Pause, den Ene gloede paa den Anden uden at vide, om der skulde lees eller grædes. Men med Eet var det som Aanden paa en Gang kom over Repræsentanten og Betjenten, med Hestekraft grebe de fat i hver sin Side af den fremrakte Avis; men ved denne Maneuvrering kom deres respective Vander i en saa voldsom Berørelse, at de begge, hver med en Stump af Avisen i Haanden, kom til at ligge paa Ryggen, med Benene i Veiret. - - - "See saal der gik den D... l. . . mig, "Æresportene" til Bunds, tilligemed "som han sagde Cancelliraaden" brummede Sømanden, færdig til at græde af bare Latter. Han tog mig under Armen og slæbte mig afsted, og vi gik hjem og drak et Glas Æggepunsch hos min gamle Mutter, og hermed er da den Historie ude. Jeg skulde saamænkgjerne have fortalt Dig den noget for, men uforuseete Begivenheder have hindret mig. Med pligtskyldigst Opmærksomhed Jforbliver jeg Din Basiobadolski.