Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-04-11
J Gothenborg har nylig en Spekhøker Bill strøm hængt sig af Grublen over Kometens Komme og Frygt for den Verdensforstyrrelse som nogle Jldesindede glæde sig ved at forudsige. Forlangte Jndrykkelser. Skjøndt hverken valgbar eller valgberettiget, troer undertegnede dog, at det baade er ham tilladt og tillige hans Pligt, saa vidt han formaaer, at medvirke til Øiemedet med den os saa velvilligen skjænkede stænderske Forfatning. Mangfoldige ere de Forslag som med Hensyn til de forventede Stænderforsamlinger allerede ere udsendte i Publicum. Men enhver som ha lidt mere end overfladisk Bekjendtskab til vort Fødelands Love og Anordninger, vil indrømme mig, at disse, med nogle faa Undtagelser, ingenlunde ere slette, tvertimod indbefatte saa meget Godt, at man for det første snarere maatte ønske en nøiere Efterlevelse af hvad de byde, end en Forandring ved samme. Hermed vil Undertegnede ingenlunde have sagt, at intet staaer at forbedre selv ved den fuldkomnestDeel af vor Lovgivning, men hvor saameget Godt findes, et vist nok, saaledes som vor fortjente Prof. David i andre Henseender allerede har yttret, den største Vaersomhed nødvendig, dersom noget Bedre virkeligen skal tilveiebringes thi ikke alt Nyt er altid det Bedste. Der synes at være paa kommet saa mange af os en Manie til at forbedre, eller rettere sagt til at indføre nye Skikke og Jndretninger, er Manie vort Fødeland har havt flere af, at vi ikke noksom kunne tage os vare for ikke at udskeie paa Afveie. Den Tid turde dog engang være kommen, at Erfaring fik Lov at udøve dets Overherredømme! – Men er undertegnede saaledes ingen Ven af uoverlagte eller ikke tilbørligen overlagte Forandringer, er han saameget mere en erklæret Fiende af ur delig, egennyttig, egenmægtig Fremfærd. Jntet er vist nok mere istand at demoralisere, ja i Bund og Grund at fordærve et Folks Caracteer, end hvor Egennytte, Uredelighed og Vilkaarlighed tjene til Ledesnor eller høre til Dagens Orden. Heraf denne eqvistiske, krybende Aand, denne Mangel paa Ærlighed, Sandhedskjerlighed og Aabenhiertighed. Heraf denne Mistroe til Regjering og Øvrighed. Heraf denne Mangel paa Fædrelandssind og Kjærlighed til Statens Overhoved - Gjøre vi nu en Anvendelse af det Sagte paa os selv, et undertegnede vel langtfra at paastaae, at al Ærlighed er forsvunden fra Danmarks Sletter. Men desværre maae vi til staae os selv, at det ingenlunde er saavel faren hermed som man kunde ønske. See vi ikke daglig Smuglerie begaaes med en Frækhed, som om det ingen Forbrydelse var, snyde Staten eller handle imod dens Foranstaltninger. Sevi ikke daglig Embedsmænd fornedre dem til at bestiæle Statscassen eller deres Medborgeres Formue. See vi ikke daglig vore Bønder indlede enhver af deres Forhandlinger med Foræringer, i den Tanke derved bedre at opnaae deres Hensigter, og hvem tør vel indestaae for at dette er uden Følger Ja circulere ikke jevnlig de meest graverende Fortællinger saa at var end kun den 10de Deel deraf sandt, maatte dette allerede være nok for at vise den Fare Staten svæver i a. coMen hvorledes kan da en Forandring heri opnaaes, og skal Forbedringen komme ovene eller nedenfra? Jeg svarer ligefrem ovenfra, og tilføier, for at forebygge enhver Mistydning, fra Embedstanden, som den meest oplyste og den derved den idelige Berøring med Folket, har bedst Leilighed af virke paa samme. Danmarks Lovgivere maae ogsaa altid have været af denne Mening, thi Redelighed er stedse paa det strengeste indskjerpet Embedstanden. Men Svaghedsbørn vi jo alle ere, og det attraaede Gode vil derfor neppe op naaes uden Control, dog ikke den Control som kommer ovenfra, men nedenfra, thi tusinde Øine see bedre end nogle faa Jeg mener derfor, at ligesom Embedstanden controllerer Borgernes Handlinger, saaledes bør Borgerne paa deres Side igjen controllere Embedsmandens. Hermed menes ingen Tilsidesættelse af den Respect som nødvendigen tilkommer Embedstanden, uden hvilket det snart vilde være forbi med af Orden i Samfundet. Men undertegnede troer dog, at den Agtelse Hjertet yder Fortjenesten, er mere værd, end den som alene vises Kjolen. Enhver nidkjær Embedsmand som det er om at gjøre at fremme Almeenvel, vil det derfor ikke falde tungt, at maatte aflægge sine Medborgere, Regnskab for sine Handlinger, eller at maatte arbeide i Forening med de Repræsentantere Communerne udvælge til at bestyre og afgjøre deres Anliggender. Ligesaalidet vil det kunne falde nogen redelig Embedsmand byrdefuldt, aabenlyst at afgive sine Erklæringer paa hans Medborgeres Klager eller Andragender, eller at Andre end ham og hans Colleger tillades at forfatte slige Klager for Almuen. Den uredelige vil det afholde fra usandfærdige, Overautoriteterne vildledende Underretninger; og Folket vil det give Leilighed nøiere at drøfte eller oplyse hvad der klages over eller søges om, saa at baade mangen Klage eller Ansøgning vil blive tilbageholdt ligesom ogsaa mangen anden mere grundet, kommer for Dagens Lys. Ogsaa er det et fordet Almenevel høist skadeligt Prærogativ Embedsmanden nyder, at han altid er sikker paa at faae Beneficium i Tilfælde af Proces med sine Medborgere, naar Sagen nemlig angaaer hans Embedsførelse. Dette gjør ham tryg og foraarsager Almeenheden Udgifter, som billigen ikke tilkommer den. Kun den undertrykte Fattige burde nyde Beneficium. At Embedsmanden lig hans øvrige Medborgere for Domstolene kan retfærdiggjøre sig, er alt hvad han kan forlange, mere er at give ham et Fortrin, som stedse vil misundes ham og som han ikke trænger til Overhoved maatte man ret ønske, at ingen Embedsmand, høi eller lav, besad Magt til efter Godtbefindende at uddele Naadesbeviisninger; ligesom at Midler maatte udfindes til stedse at foreholde Statstjeneren det Ansvar som følger med hans Embede. Vi prise Gorm den Gamles Værk, men mon ikke vore juridiske Embedsmænd, for en Deel ere at sammenligne med hiin Tids Smaakonger. Saaledes troer undertegnede at have viist, at forinden vi befatte os med at ville foreslaae Forbedringer ved vort kjære Fødelands Jnstitutioner, maae vi først tænke paa vor egen Forbedring, vænne os til at betragte Lovene som en Helligdom, vænne os til at ansee vore Medmenneskers Vel som vor egen, raadføre os med Erfaring, og frem for alt, aldrig glemme det Ansvar som hisset hviler paa vore Handlinger. Da vil saavel Egoisme eller egoistisk Selvtillid ligesaalidt som Egennytte og Egenmægtighed lede vore Skridt, men Alle stræbe efter eet Maal: Statens Bedste. Da ville Regjering og Folk udgjøre een Aand og eet Legeme. Da vil den ene Borger i Nødens Stund ikke lade den anden i Stik, Fynboerne, for hvis Skyld en af deres Medborgere for Tiden opoffrer sin Rolighed, turde i sidste Henseende saaledes være de første at foregaae Nationen med et godt Exempel. Aldebertsminde, den 31te Marts 1835. C. Dalgas. At offentlig udtalte Meninger og Forslag drøftes, saaledes at de blive seete fra alle Sider, er ligesaa ønskeligt for Fremstilleren som for den omhandlede Sag, og ingensinde har dette været meer ønskeligt i Danmark, end netop nu da saameget Ungt kommer for Dagen, der – naar det belystes fra alle Sider, ofte blev til Intet. Jeg erkjender med Tak den Opmærksomhed min Afhanding om den danske Soldateske er viist i denne Tidendes No. 50; thi jeg er langt fra at troe mig frie for at kunne feile i mine Anskuelser. Det gjør mig imidlertid ondt, at det er "Misfornøielse og ikke Meeningsforskjellighed, der har foranlediget de fremførte 5 Modbemærkninger, og de skulde glæde mig hvis det maatte lykkes mig, baade at til fredsstille Jndsenderen af disse, – og at overbevise ham om at jeg til min Fremstilling af den danske Soldatesske, ikke har havt anden Anledning, end den, billig Harme over en saa fornærmelig Artikkel som den nævnte i Unted Service Journal maatte indgyde mig og enhver Cammerad, Rigtignok seer jeg nu i Kjøbenhavnspostens No. 73 at denne Artikkel aldeles ikke er fornærmende; og at Alt er i sin Orden; – dog derom senere! 1. Den militaire Aand er allene Officerens og Tjenestens Værk. Hvorimod "Kjærlighed til Konge og Fødeland hos den danske Bonde er ligesaa almindelig som den er grundet paa Taknemmelighed, Velvære og Tilfredshed. Men - den Soldat der ved Regimentet er bibragt den sand militaire Aand, – og derfor arbeide vi her - gaaer hjem med en varmere og meer betydningsfald Kjærlighed til Konge og Fødeland, end han medbragte til Regimentet. Derfor har vel ogsaa Armeen en indgribende Deel i Almuedannelsen. Som en Følge af Feittogets Natur, en lang Bivouar, og Aarstiden, samt at Armeens Klædningsstycker dengang ikke vare af den Bonitet som nu, vare navnlig af mit Compagnie, mange Kapper saaledes at de ikke kunde bruges; og 4 Mand vadede een af de sidste Dage i dybe Veie foruden Skoe, indtil de i Gettorff af vetæntende Bønder forsynedes med Strømper og Støvler. – Jkke faa Officerer vare til sidst ei bedre forsynede. – J Rendsborg forefandt vi Alt og hvad der af Officerens Bagage var bortkommet, blev og Hvad jeg har sagt, var ei for at dadle senere godtgjort. eller klage; men for at bevise, at den danske Soldat, ogsaa ved Savn og Mangler er brav. 3. Jo længere Soldaten afholdes fra sine borgerlige Forretninger, jo mindre skikket bliver han til dem. Jeg kan ikke faae anden Mening ud af hvad jeg i saa Henseende har fremstillet, end at Bondekarlens Ophold ved Regimentet, yttrer en dannende Jndflydelse paa ham; men – hans Bestemmelse er ikke altid at blive Soldat. 4. Her synes Jndsenderen ikke at have villet forstaa mig. Fredens Dage ere, til Lykke for Menneskeheden, de fleste; og naar Landofficeren i dem, daglig finder Leilighed nok til at sammenligne sin Stilling og Udsigter med Marmeofficerens og den civile Embedsmands, saa blive maaskee Landofficeren og Skolemanden de eneste hvis Jndtægter staae i et nøisomt Forhold til deres Virkekreds, f. Ex. en Sammenligning mellem en Compagnichets og en Undertoldbetjentsi Kjøbenhavn; og af disse ere der maaskee ligesaa mange som Armeen har af hine. Der gives ingen militair Chargder kan sættes ved Siden af Toldinspecteuren i Kjøbenhavn og mange andre Stæder. Men vi erindre kun herom, naaman opfordrer os dertil; og med taknemmelig Nørsomhed erkjende vi den bedste Konges gode Villie, thi om den torv ler ingen; men hvad Landet formaaer, er en anden Sag.