Berlingske Tidende, 1831-04-30
London, den 22de April. Den parlamentariske Krisis er nu omsider kommen til Afgjørelse. J Mandags den 18de foredtog Lord John Russell en lang Tale Underhuset de Modisicationer eller Forbedringer, som Regjeringen havde foretaget med Reformbillen. Af hans Tal fremlyste den Hensigt, saa meget som muligt, at lempe sig efter Oppositionen: adskillige Borgflækker skulle beholdes tilbage, nogle Grevskabers Repræsentation formeeres, adskillige anseelige Stæder sende Medlemmer til Parlamentet; ogsaa Valgrettigheden var undergaaet nogle Modificationer. Totalsummen af Parlamentets Medlemmer, som efter den oprindelige Plan nedsættes fra 658 til 593, skulde efter den ny Plan udgjøre 627. Hans Talle vandt stort bifald, fordi Billens væsentlige Princip var blevet uforandret. Til Slutning bad han Oppositionen at betænke, at enhver Minister, som med en Majoritet vilde staae frem mod denne Forholdsregel, vilde faae Vanskeligheder at kjæmpe imod som ingen af hans Forgængere; i en Kamp, hvor Hertugen af Wellingion ikke havde seiret, kunde ingen Seier haabes. Han androg nu paa at skride til Dagens Orden, for at gaae over til en Committee, da General Gascoyne reiste sig imod ham og foreslog et Amendement, at Parlamentslemmernes Antal for England og Wales maatte blive uformindsket, for at undgaae de Skotske og Jrske Medlemmers Overvægt, som intet Vigtigere vilde have at gjøre, end at vælte Byrderne fra deres paa den engelske Folks Skuldre. I dette Forslag underflyttedes han ved en vidtløftig Tale af Hr. Sadler. Skatkammerkantsleren LordAltorv opfordrede alle Reformens Venner til, at slutte sig til Ministeriet, fordi Generalens Amendement vilde være et Døds stød for Billen. Debatterne varede til Kl. 12 1/2 om Morgenen, og fortsattes Tirsdag Aften med megen Heftighed. Det gjorde stor Opsigt, at Sir Robert Wilson stemte for General Gaascoynes Amendement, da han dog hidtil havde udgivet sig for en Reformer og Ministeriets Plan hengiven. Han saae nu deri en Foranstaltning mod Radicalerne, og haabede at retfærdiggjøre sine Anskuelser for sine Committenter. Skulde dette imidlertid mislykkes ham og denne Yttring være den sidste paa hans politiske Løbebane, vilde han med Glæde trække sig tilbage til Privallivet Flere Medlemmer frygtede, at hele Jndflydelsen i Jrland vilde komme i Katholikernes Hænder, dersom Billen gik igjennem, og da Hr. North yttrede, at den protestantiske Jnteresse krævede Beskyttelse mod Katholikernes Undertrykkelse, stor Hr. O'Connell frem og søgde med meget Eftertryk at vise, at i Jrland vare Alle, Unionister saavel som Anti=Unionister, stemte for Reformbillen, endskjøndt denne var Jrland mindst gunstig Da han kaldte den forrige Taler Jrlands Hovedbagvasker, viistes han til Orden og Speakeren yttrede det Ønske, at Hr. O'Conneselv maatte indsee det Uparlamentariske i sin Tale, hvilket denne ogsaa beklagede og tog tilbage. Hr. Hunt forklarede sin Opposition imod Billen dermed, at Ministrene havde erklæret deres Forholdsregler for befinitive; han kunde altsaa som retskaffen Mand ikke tiltræde et Andragende, hvilket han blot kunde betragte som bebudende en meer omfattende Reform. Sir Robert Peel lagde særdeles Vægt paa Tilintetgjørelsen af den aristekratiske Jnteresse og bemærkede, at han personligen snarere vilde vinde end tabe i Jndflydelse ved den m. Forholdsregel; ene Frygt for Anarchie havde bevæget ham til Opposition. Debatten trak sig ud til Onsdag Morgen Kl. 5. Ved Afstemningen viste sig 298 Medlemmer for General Gascoynes Amendement, 281 mod samme, altsaa en Majoritet af 8 Stemmer mod Ministeriet. Endnu samme Morgen samledes alle Ministrene og begave sig efter en kort Raadslagning til Kongen, for at tilraade Hs. Majestæt en øjeblikkelig Oplysning af Parlamentet, eller, dersom Kongen vægrede sig herved, bade de om at maatte nedlægge deres Embeder.