Aarhuus Stifts-Tidende, 1827-08-25
Blandinger. Det vil i dette Øieblik være af dobbelt Jnteresse, at kaste et Blik tilbage paa den mærkelige Mands Liv og Færd, vi have seet optræde som Hovedperson i Europas politiske Drama, og hvis pludselige Bortkaldelse, vi saa nylig med Forundring have erfaret. Allerede som Dreng overgik Georg Canning sine Meddisciple, og var alt Øverst i Skolen da han var 15 Aar, gammel. Alt i sin Skoletid var han Medarbeider i et Ugeblad, og et af hans Digte: Grækenlands Trældom, gjorde almindelig Opsigt. Ved Universitetet i Oxford, beundrede man især hans herlige latinske Vers. Advokatsstanden, som i Engelland fører til de største Hædersposter, er den, som unge Mennesker, der forbinde Ærgjerrighed med Følelse af indre Kraft, sædvanlig vælge. Canning betraadte denne Løbebane, men plaiderede aldrig som Advokat. Kun 23 Aar gammel, blev han ralgt til Parlamentsmedlem for en lille Bye paa Øen Wight. 1794 holdt han sin første Parlamentstale, hvori han forsvarte Subsidictractaten med Sardinen, og den Krig som dette Land var indviklet i. Fra nu af tog Canning, som en tro Tilhænger af Ministeriet, Deel i nasten enhver Dedatte af Vigtighed. Han udmærkede sig ved sin ivrige Medvirkning til Slavehandelens Afskaffelse, og overgik alle sine Colleger i Heftighed naar han talte imod den franske Regjering, og Jngen var større Fjende af Napoleon end han. Fra 1796 var han Understatssecretair indtil Pitts Fratrædelse 1801. Da denne Minister 1803 atter greb Regjeringstøilen, blev Canning Skatmester ved Marinen. Pitt fandt i ham en mægtig Bundsforrandt, og skyldte, under sin Resignation Cannings Venskab en Sang, skrevet til Exministerens Fødselsdag for Guldsmed denne i London, der gjorde saamegen Lytte, at den blev til en Na gaae tionalsang. 1807, da det Foriske Ministerium styrtedes, blev Canning Udenrigsminister - en Post, som han længe havde higet efter. Denne sin nye Løbebane begyndte han med Toget til Kjøbenhavn, der altid vil blive en Plet paa hans Skjold. Lad den kolde Politiker længe nok rose hans berygtede Proclamation som et beundringsværdigt Mesterstykke, i Historiens Aarbøger vil den altid staae som et Mindesmærke om, hvor sindrigt Statskløgtens Rænker formaae at besmykke selv den sletteste Sag. Det var ogsaa Canning som 1814 i Parlamentet anvendte sine glimrende Talegaver til at forsvare Norges Forening med Sverrig, og man vil heraf kunne slutte, hvilken betydelig Andeel denne nu bortgangne Statsmand, der i det Hele ikke synes at have været gunstig stemt imod Danmark, har havt paa vort Fædrelands politiske Stilling. - At det var Canning som gjorde Udslaget i den ulykkelige Dronnings Sag, bør heller ikke forbigaaes, thi det var ham som blev sendt til Jtalien for at skaffe Beviser imod hende. Derimod ere de sydamerikanske Staters Uafhængighed, hans Udkast til Grækernes Frelse, Reciprocitetsystemets Befordring, samt hans Kamp for at skaffe Katholikerne lige Rettigheder med de andre engelske Borgere, og som ogsaa var lykkes ham hvis han var levet et Aar endnu, samt den, ikke ved hans Skyld. seilslagne Kornbill, uforgjængelige Mindemærker for ham. - Med et behageligt Udvortes forenede Canning en sjelden levende Aand. Hans Underholdningerstrømmede over af Sarkasmer, og selv hans offentlige Taler bare umiskjendelige Præg af hans Hang til Satire. Han var aldrig meere veltalende, end naar han angreb sin Modstander med directe Personligheder. Han besad desuden en god Portion af alle ægte Britters Stolt, hed, ved at hæve sin egen Nation over alle andre Folke, slag. Af Udvortes var han hol og velskabt, hans Gang hurtig og fast, hans Stemme harmonisk, hans Tal hurtig, hans Udtryk stærke, hans frugale Levemaade gav ham Kraft og lovede ham et langt Liv. Han var gift med en Datter af General Scott og Søster til Hertuginden af Portland. Han har to Sønner, af hvilke den ene er Capitain i Søe-Etaten, den Anden Skolediscipel. Hans eneste Datter er gift med Marqvien af Clauricarde.