Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-09-15
1) Stænderdeputeret Hansen i Fyen har i en liden Piece, som kan faaes i alle danske Boglader for 12 s. fremstillet Sognepræstens og Bondens gjensidige Forhold paa saa forhadt en Maade, at Jndsvilde frygte, at fornærme den hele agtværdige Præstestand, om han her afskrev de Yttringer, hvoraf den fyenske Stænderdeputerede her og der har betjent sig. Flere Uger har han ventet paa, at dog idetmindste een Geistlig offentligen, med Grunde, som synes at maatte være ved Haanden, vilde tilbagevise et, efter hans Mening, ligesaa bitteert som ubeføiet Angreb. Men alle tie de. Ogsaa Biskop Faber, som, efter den Anledning, Piecen giver, maatte finde sig særdeles opfordret til Gjenmæle, ogsaa han tier 2) En Person, der kalder sig "A. Syskind, Religionslærer i Randers," har fundet sig kaldet til, i de offentlige Blade at optræde som Mosaismens Forsvarer, og han rygter dette Hverv paa en Maade, som maa oprøre enhver christen Religionslærers inderste Følelse! – Saaledes skriver han bl. A.: "Vi (Joder) hyld ikke Jesu, men hans Lærer og Mester, nemlig den evige, uforanderlige Gud." Men enhver menig Christen, endsige da hver christelig Lærer, maa nødvendigen finde en Blasphemie i disse Ord. Thi Grundtvig beholder dog vel Ret, naar Alt kommer til Alt, idet han siger, at enten maa Jesus være den han udgav sig for, eller den største Bedrager, Jorden har baaret. Jngen kan hylde Gud, der ikke hylder Jesus som Messias. Jdet Jøderne forkaste ham i denne Egenskab, forkaste de Guds Vidnesbyrd om ham. Jesus kan ei fornægtes uden at Gud fornægtes. Men det er over al Beskrivelse sørgeligt, at en Jøde tør føre et saadant Sprog, og føre det offentligt midt i en christen Menighed, uden at een eneste christen Præst siger et Ord imod. – Herr Syskind paastaaer, at der gives christelige Familier, som have overgivet deres Børn til Jødepræsters Veiledning. Og der er ikke i Randers ikke i Jylland - ikke i hele Danmark - en Præst, som imodsiger det rædsomme Udsagn. - Det staaer der; og det kan dog umuligt være sandt, og det maa være saa let, at bevise, at det ikke er fandt – og dog tie Præsterne dertil 3) Herr Walther har, i denne Tidende, ladet indrykke nogle af ham selv beskedent saakaldte Floskler angaaende Jødernes Emancipation; men han har, med en saa forunderlig Færdighed kastet Alt mellem hinanden, at hans Hensigt med dette Inserat er undforskelig. Naar han f. Ex. taler om den blodige Forbrydelse Jøderne, for 1800 Aar siden, have udøvet paa den afrikanske Kyst, vil Historikeren smile at denne Videnskabens Berigelse med hidtil ubekjendte Facta, men Theologen maa sørge over, at der, i et christent Land, hos en Mand, som regner sig til den dannede Classe kan findes saa ras en Uvidenhed ihenseende til Skuepladsen for Forløserens Lidelse, at endogsaa Verdensdele her forvexles med hinanden. Paa samme Maade omgaaes Herr Walther med Begreber, idet han antager, at det er de Christne, som ville hævne sig paa Jøderne, fordi disse have udøst Verdensfrelserens uskyldige Blod, medens dog hele Jødefolkets Historie er et Vidnesbyrd om, at den gruelige Skjebne, som i atten Aarhundreder har forfulgt det, kun er en Opfyldelse af deres egen fanatiske Bøn: Hans Blod komme over og og over vore Børn!" Vi Christne tænke ikke paa, at tage nogen Hævn over et ulykkeligt Folk, der sukker dybt nok under Selvforhandelsens Centnervægt. - Men vi ønske, at det vilde gribe det eneste Middel, hvorved denne Byrde kan afvæltes. At Fornægtelsen af den komne Messias ikke er Midlet dertil, burde saamange Aarhundreders Elendighed have lært det. - Herr Walther fremstiller Jøden Mausche=Nudel, hiint blodige Uhyre, der, med egen Haand, har myrdet over hundrede Christen qvinder, som en saare interessant Forbryder en deillig, overordentligdannet Mand, der, Maccabæernes Tider, vilde have vundet Palmer og Kroner istedetfor Lænker." Hvad er dog det for en uhyre Forvildelse!! Og sligt kan skrives Danmark, uden at Nogen tager til Gjenmæle, Burde ikke her Præsterne tale, Og ikke christne Præster blot, men endogsaa Jødepræsterne, Thi disse kunne dog umuligt være ligegyldige ved, at Maccæbæerne, hin udødelige Frihedskæmper, der, for to Aartusinder siden, brøde deres Folk en ny Bane til Hæder og Vælde, offentligen fremstilles som Mænd, der med Palmer og Kroner vilde have lønnet et Afskum, der kun kan rose sig af, at have skjændet og myrdet værgeløse Qvinder i Hundredtal, 4) J den slesvigske Stænderforsamling, under Debatterne og Sabbathsforordningen, udtalte Hs. D. Prindsen af Augustenborg de indholdstunge Ord: "Sabbathsforordninger og alle Midler af denne Art ville dog ikke frugte, naar Præsten eier den han bør være Præsterne staae overhovedet altforlidt under Opsyn, og kunne prædike hvad de ville, i den ene Menighed prædikes dette, i den Anden det Modsatte. Herimod maa den biskoppelige Autoritæt skride ind, thi det kan aldrig føre til noget Godt." – J Stænderforsamlingen i Slesvig sidde tvende af Kongen tilkaldte Geistlige, Provst Boysen og Pastor Lorenzen. Den Sidste tang gandske til den svære Anklage, medens den Første besvarte den paa en Maade, for hvilken Taushed, vilde været at foretrække, idet han kun sagde: "Han kunde blot beklage, hvis Præsterne i deres kirkelige Foredrag, lægge forskjellige Anskuelser for Dagen; men det er en Mislighed, som, under nærværende Omstændigheder, ikke let lader sig afhielpe. Dog haabede han, at Præsterne stedse meere vilde blive enige og ikke prædike deres egen Viisdom. - Ved den endelige Forhandling yttrede Hs. D. Prindsen af Augustenborg, Følgende: "Den høiere Geistlighed maa føre et bedre Opsyn over Præsterne, naar Søn= og Festdagenes Helligholdelse skal befordres, Paafaldende er det, at Præsterne, med Hensyn til deres Prædikener, have aldeles frit Spillerum; de tilholdes ikke at prædike Christirene Lære, Guds Ord, i den en Kirke forkynder en Præst den sande christelige Tro i en anden Kirke tager en Præst et hvilketsomhelst Sted ud af sin bibelske Text, afhandler derefter et philosophisk Thema, og holder en Prædiken, hvori der Jnteforekommer og Christendommen, der ikke har noget Opløftende eller Opbyggende, og som heller ikke finder nogen Anklang hos Menigheden, hvoraf de fleste ikke ere istand til, at følge sligt et Foredrag, og ikke kunne gjøre noget bedre end sove. Det er da fremfor Alt nødvendigt, at Præsterne stilles under bedre Opsyn. Til dette Opsyn er den høiere Geistlighed forpligtet, og naar den ikke efterkommer denne sin Pligt, saa maa den tilholdes dertil. Jstedetforat tage sig af Sligt, beskjæftiger den høiere Geistlighed sig ved Kirkevisitationerne medubetydeligeverdslige Sager, med Indretning af Solskiver, med Reparationer af Kirkemuren o. m. d. Der maa især paasees, at Præsterne føre en ordentlig Vandel; de sees ofte mere ved hombrebordet, end ved Arbeidsbordet, de spille Søndag og Hverdag." Det sagde Prindsen af Augustenborg i Slesvigs Stændersal, og dertil tang baade Provsten og Præsten stille, Prindsens Ord ere ved Stændertidenden udbredte over hele Landet, og - Præsterne tie dertil Takoffer.