Norske Intelligenssedler, 1766-09-10
Nordske Jntelligen. No. 37. Onsdagen den 10 September 1766. Sedler. Jntet er almindeligere, end at høre endeel Forældre klage over sine Børns slette Opførsel; Men intet er tillige meere sielden at høre, hvorledes saadanne Forældre selv burde sætte sig til rette, og eftertænke, om de ikke kunde være en Aarsag til de Ulyksaligheder, deres Børn i fremtiden hovedkulds styrtes i, følgelig udøse saadant Klagemaal over sig selv, og sine egne Daarligheder i Børne Optugtelsen, og ikke over de Planter, som maaskee allerede med den første Nærings-Saft haver indsuet wartede Forældres hærskende Forgift. Saadanne Forældres onde Hierte forraader sig gandske tydelig. Uskyldigheden tager Deel deri, den venner sig til ligedannede Gierninger som bliver den desto sædvanligere, da den ved det første Trin til sin Levnets Tid allerede dermed bliver forlenet. Og hvor kand det anderledes være? Disse Ulyksalige befinde sig i et bestandigt Sælskab af uartede Forældre; en bedrøvelig Nødvendighed viser dem hen til at efterabe de Gierninger, som de see; den umoedne Forstand og den anbefalede Lydighed lader dem fast intet Middel til overs at rive sig løs fra den Fordervelse som de gaae i møde. Bekommer endskiønt den forførte Ungdom en bedre Underviisning, saa vil det dog falde besværligt at give Lærdommen saadan Eftertryk, at den opnaaer en Styrke over den allerede rødfæstede Sædvane, og de bestandige onde Exempler. Hvor dybt stikker ikke dette i et endnu spæt Gemyt, Fordervede Sæder, og deres Udøvelse virker alt for meget, og man haver allene at tilskrive den Ævige Menneske Vens forbarmende Kiærlighed, naar den Veyleder de foredragene Lære Grunde med en guddommelig Kraft, hvorved Fordærvelsen afværges og disse Ulyksalige blive reddede. Men hvad for Ansvar have ikke saadanne koldsindige og ligegyldige Forældre? Hvor svært vil ikke Regnskabet falde dem naar de blive at ansee som en sædelig Aarsag til disse ulyksalige Siæles ævige Fordervelse, i hans Dom som da dømmer ret. Undertiden opleve saadanne Forældre de bedrøveligste Følger paa ilde opdragne Børn. Men det giør ikke stor Jndtryk paa disse Forhærdede Gemytter, da dog saadant bittert Tilfælde burde have en langt anden Virkning. Dette veyleder os hen til at eftertænke, hvor meget der udfodres til en god Børne-Tugt. Børn befinder sig i de farligste Omstændigheder, hvis Aarsager og Følger de kand ikke indsee. Fornuften er endnu for svag til at giøre Slutninger, der sigter hen paa den sande Lyksalighed. Sielen er opfyldt med idet dunkle Begreber. En uordentlig Drivt hærsker, som fast bestandig skynder dem til saadanne Gierninger, der stride imod deres sande Lyksalighed, skalde i denne Tilstand være sikkre, saa maa nødvendig andres Omsorg komme her til Hielp, som haver en sadt Forstand og derhos allerede nogen Erfarenhed i at bestemme disse Umyndiges Gierninger. Dette pleye enten Forældre selv at paatage sig, eller overdragt til andre. J begge Tilfælde bliver Hoved-Omsorgen Forældrenes. Endskiønt det i Almindelighed pleyer at skee at de i det sidste Tilfælde mere af Magelighed for at velte Opdragelsens Byrde af sine Skuldre, end af en sand Omsorg betroe andre sine Børn Besidde Forældre den fornødne Duelighed og besørge selv den behørige Opdragelse, saa handler samme uforsvarlig naar de af blot Magelighed betroer dem andre. Lad være deres Kald eller Embeds Forretninger kunde hindre dem og ligesom fritage dem fra denne vigtige Post, saa dog ere de forbundne at forestaae den gandske Forretning. Og naar redelig findede Forældre see sig nødtvungen her til, saa gives der nogle, der kand dømme hvorvidt den Opdragelse, som er overdraget en anden bliver udovet, overeensstemmende med deres Hensigter, Nogle have ikke den Evne at indsee dette, men maa lade sig bifalde at en anden forretter det efter sit eget Gotbefindende. De første vil da fyldestgiøre sine Pligter, naar de omhyggelig undersøge, paa hvad Maade man forholder sig med Opdragelsen, hvorledes det vil lykkes den Undervisende i Henseende til Forstandens Opklarelse og Villiens Bedring; Om den som haver paataget sig Opdragelsens Omsorg, haver en færdig Forstand. Han maa ikke alleneste selv tydelig indsee de Sandheder, som han har at foredrage sine Undergivne, men og besidde den Færdighed, behørig at fremsætte og indplante dem i de spæde Gemytter efter sin Beskaffenhed. Hvor ofte feyler man ikke i at bestemme en Anførere som mangler alle disse Egenskaber, og heri vildfare de som ofteste, der have det bedste Hierte til sine Børn, og derhos befinde sig i saadanne Omstændigheder, at de have ikke nødig af Mangel paa fornødne Bekostninger, at frygte for deres Børns Opdragelse. Man vælger saadanne Lærere, som ofte selv have ikke det sande Begreb om de foredragene Sandheder; den daglige Erfarenhed stadfæster dette Man kalder i Almindelighed saadanne, som enten allerede have lagt eller endnu legge Begyndelses Grunde til de alvorligste Videnskaber paa de høye Skoler. Disse ere forskiellige. Nogle ere allerede paa de nedrige Skoler faste i de skiønne Videnskaber, og besidde en Mandig Styrke i Grund-Videnskaberne, som herefter fornemmelig vil blive fordrede af dem. Andre derimod ere ikke saa sadte. De ere i de fornødne Grund-Videnskaber forsømte, de see nu ind, da de skride til noget Høyere, de onde Følger deraf. Men deres sande Jver lader dem overvinde disse Vanskeligheder, og de tage alt hvad som kand tiene til at opnaae de Hensigt, i Agt: Disse blive ofte opfordrede til at paatage sig andres Underviisning, eller de selv nødes til paa den Maade at søge sin Underholdning. Hvad kand man love sig af den, Fyldestgiøre de sin Skyldighed? Udøve de de helligste Pligter hvortil de er forbundne, Treffe de en Ungdom som allerede er sadt i Grund-Videnskaberne, saa kand de skaffe nogen Nytte, men er dette ikke, saa fordærve de dem og spilde den kostbare Tiid, ja ikke uden det største Ansvar, i det de ere en Aarsag til den Ungdoms Fordærvelse, som de skulde undervise. Dette er den Fare, som Forældre stikke udi naar de maae betroe saadanne sine Børns Opdragelse. Fortsættelsen følger: