Viborger Samler, 1845-09-01
Nedenstaaende Andragende er af Undertegnede indsendt Til det kongelige danske Cancellie. Efterat Hr. Cand. phill. F. Barfoed Mandagen den 18de Dennes var ankommet hertil Byen, hvor han agtede at holde et offentligt Foredrag over Slesvigs Historie og de slesvigske Sprogforholde, blev saadant ham formeent af Politiet, som Følge af en Skrivelse fra det høie Collegium, hvorved vedkommende Auctoriteter vare underrettede om, at Hr. Barfoed manglede den ifølge Placat 25de Juli 1821 fornødne Bemyndigelse til at holde offentlige Foredrag. Da imidlertid en større Deel af Byens Jndvaanere ønskede at høre Hr. Barfoed, bleve Klubbens Direction og Hr. Barfoed enige om, at han den følgende Aften skulde holde sit Foredrag for Klubbens Medlemmer, men ogsaa saadant blev af Politiet formeent ifølge en udtrykkelig Ordre fra Stiftamtet. Undertegnede Borgere og Kjøbmænd Hagemann og Sandberg følte os af flere Grunde opfordrede til at forskaffe saavel vore Bekjendte, som os selv den Glæde at høre Hr. Barfoeds Foredrag, og da han, skjøndt hans Afreise var bestemt til Onsdag Formiddag, lod sig bevæg til at udsætte sin Afreise til Onsdag Aften, besluttede vi Undertegnede at indbyde vore Bekjendte til at gjæste os om Aftenen, idet vi i saadant Øiemed havde af Hr. Bager Lind stow leiet en Sal i hans Gaard, og deels selv deels ved nogle af vore Bekjendte indbøde vi flere af Byens Jndvaanere, som vi troede det vilde interessere at samles med Hr. Barfoed, til at gjæste os i det nævnte Locale. Vi vare vel vidende om at, skjøndt vi med flere ansee Klubben som et privat Selskab, hvis Bestyrelse maatte være berettiget til for Selskabets Medlemmer at arrangere saadan Underholdning, som ikke ifølge dens Jndhold var stridende mod Lovene, havde dog Stiftamtmanden, Kammerherre og Baron de Bretton, troet sig berettiget til at paalægge Politimesteren at indskride i Klubbens Anliggender ved denne Leilighed, men i Erkjendelse af, at en modsat Mening om den executive Magts Forhold til en Klub, hvis Rigtighed vi dog ikke kunne indrømme, dog muligen ikke er aldeles uden Grund, ansaae vi det som en afgjort Sag, at Stiftamtmanden saaledes erkjendte Grændserne for sin Myndighed, at han ikke vilde tillade sig at indskride i vort private Selskab, hvortil han ikke af os var indbudt, og at han med Bevidsthed om, at han gik uden for sin Myndighed, vilde indfinde sig uindbudet i et privat Selskab, kunde vi ikke tænke os, om end ikke af anden Grund, saa dog fordi saadant vilde stride imod det selskabelige Livs Regler og vi ifølge Stiftamtmandens Embedstilling ikke driste os til at nære Tvivl om, at han kjender disse. Da vi nu derhos vare bekjendte med det høie Collegiums Skrivelse, som ikke i fjerneste Maade antyder, at der var nogen Anledning til at underlægge Jndholdet af Hr. Barfoed's Foredrag eller hans Hensigt med samme, nogen ulovlig Tendents, men Skrivelsen tvertimod viser, at det kun er, forsaavidt Hr. Barfoed mangler de af Loven fordrede Qvalificationer til at holde offentlige Foredrag, at Collegiet henledede vedkommende Auctoritets Opmærksomhed herpaa, saa kunde vi saameget mindre tænke os, at et af Hr. Barfoed holdt Foredrag i et privat Selskab skulde kunne give den executive Magts Tjenere nogen Ret til at indskride med Forbud derimod. Som Følge heraf kunde vi eiheller antage, at Stiftamtmandens Ordre til Politimesteren, hvorved Hr. Barfoed's Foredrag i Klubben blev forbudt, kunde bringes til Anvendelse paa et af os givet privat Selskab, og det saameget mindre, som Stiftamtets nævnte Ordre, af hvis Communication til Klubdirectionen vi tillade os at vedlægge Gjenpart, paaberaaber sig deels Collegiets nævnte Skrivelse, deels Analogien af Placat 25de Juli 1821. Vi maatte derfor nære den fuldkomneste Overbeviisning om, at vi vare i vor gode Ret, da vi samledes i det af os leiede Locale med vore Gjæster, hvoriblandt Hr. Barfoed, men da han en kort Tid havde underholdt Selskabet med en historisk Oversigt over de europæiske Forhold, og havde begyndt at omtale vore egne, indfandt Hr. Stiftamtmanden med Politimesteren sig, og efterat Hr. Barfoed paa Stiftamtmandens Anmodning med Politimesteren var traadt ind i et Sideværelse, hvorhen efter Hr. Barfoeds Anmodning ogsaa tvende af vore Gjæster begav sig, og der i nogen Tid var forhandlet mellem disse, under hvilke Forhandlinger Stiftamtmanden, efter hvad der er os berettet og hvad vi trøste os til at bevise, strax efterat have faaet Bekræftelse paa, at Selskabet bestod af vel omtrent 60 a 70 Personer eller maaskee flere – forbød Hr. Barfoed at holde noget Foredrag, uden at det behagede Hr. Stiftamtmanden, – hvad god Conduite synes at maatte have tilsagt ham -, at erkyndige sig om, af hvem Selskabet blev givet, eller endog blot at tilkalde os som Værter, skjøndt han blev gjort opmærksom paa, at de Tilstedeværende vare samlede efter Indbydelse af os, hvorimod Hr. Stiftamtmann, den besynderligen nok vedblev sit Forbud imod Hr. Barfoeds Foredrag, uagtet Hr. Stiftamtmanden skal have yttret, at han ikke vidste, hvorledes Selskabet var bleven samlet, og at han ikke kunde have noget imod Forsamlingens Lovlighed at erindre. Efterat disse Forhandlinger saaledes vare førte en Tid, uden at vi bleve tilkaldte, aabnedes Døren til Selskabet, og idet Hr. Barfoed underrettede Selskabet om, at han ved Stiftamtmandens Forbud var forhindret i at fortsætte den begyndte Underholdning, bekræftede Stiftamtmanden Rigtigheden heraf, hvorhos han paa en Bemærkning af flere af de Tilstedeværende, at de vare invi1 terede til Mødet, tilkjendegav, at han ikke vilde lægge nogen hindring for de selskabelige Formaal, hvori Selskabet, var samlet, hvilket han nærmere forklarede derhen, undtagen forsaavidt Hr. Barfoed holdt Foredrag. Men da Hr. Barfoed derpaa tog Ordet og tilkjendegav, at han protesterede imod Hr. Stiftamtmandens Forhold og forbeholdt sig Ret til at klage over dennes som han meente - uberettigede Indskridning og en Deel af Selskabet ved Acclamation til Hr. Barfoeds Ord tilkjendegav deres Overeensstemmelse med hans Anskuelse herom, fjernede Stiftamtmanden sig. Der blev derfor ingen Leilighed for os til for Hr. Stiftamtmanden at bekræfte Rigtigheden af hvad der tidligere var ham meddeelt, at Selskabet var samlet efter privat Jndbydelse af os, og at vi vare Værter, og under Stiftamtmandens Conference i et særligt Værelse med Hr. Barfoed, følte vi os af Sømmelighed afholdte fra at begive os derind som uindbudne, skjøndt vi jo havde Formodning om, at Stiftamtmanden, efterat have udkaldt Hr. Barfoed, vilde forbyde ham at fortsætte sit Foredrag; men vi ventede, at Hr. Stiftamtmanden, forinden han fremsatte noget Forbud, vilde have erkyndiget sig om, hvorledes Selskabet var bleven samlet og at det ingenlunde var aabent for Alle og Enhver, og naar han var underrettet herom, da have tilkaldt os som Værterne, forat høre Bekræftelse herpaa og derved have fundet sig foranlediget til at tilbagekalde sit Forbud. Men som sagt dette skeete ikke, vi fik ikke Leilighed til at samtale med Hr. Stiftamtmanden, men da han dog ikke forbød vore Gjæster at forblive tilstede og underholde sig med Hr. Barfoed, forbleve en Deel dog endnu en Tid og underholdt sig under Politimesterens Overværelse med Hr. Barfoed, men en Deel følte sig naturligviis ubehageligen afficerede af Stiftamtmandens Optræden, og efter et Par Timers Forløb opløste Selskabet sig Efter denne Fremstilling, hvis factiske Beretninger overeensstemmende med hvad der om det Passerede er berettet i det hoslagte Exemplar af Viborg Stiftstidende, hvilken Beretning som meddeelt i en Avis, der er undergiven Censur af Politimesteren, der selv overværede det Passerede, formeentlig derfor maa ansees som rigtig, vil det høie Collegium gunstbehageligst see, at Stiftamtmanden er indskredet med Forbud imod en af os for vore Gjæster i vort private Selskab arrangeret Underholdning, der ikke i nogen Henseende var i Strid med Lovene. Det høie Collegiums ovennævnte Skrivelse antyder som bemærket ikke i fjerneste Maade, at Samme havde Anledning til at underlægge Hr. Barfoed's Foredrag nogen ulovlig Tendents, vi havde eiheller nogensomhelst Anledning til en saadan Formodning og vi tvivle meget om, at Hr. Stiftamtmanden har havt nogetsomhelst Datum, hvortil han har kunne støtte en saadan Formodning. Der kunde derfor ikke være Grund for Nogen til at afholde sig fra at høre Hr. Barfoeds Foredrag, naar dette blev holdt under saadanne Former, som Loven hjemler, og det mene vi er skeet, idet de Tilstædeværende vare samlede efter vor private Indbydelse. At bedømme en Forsamlings Characteer som offentlig eller privat efter de Tilstedeværendes Antal, saaledes som det synes, at Hr. Stiftamtmanden har gjort, er vist heelt feilende; thi foruden at vi ikke vel vil kunne tænke os, hvilket Antal der skal kunne gjøre et Selskab til en offentlig Forsamling, saa vil der vist kunne paavises mange Tilfælde, hvor flere af Byens Jndvaanere og deriblandt Hr. Stiftamtmanden selv har samlet hos sig et Selskab langt talrigere end det her omhandlede, uden at vedkommende Vært vilde erkjende det for offentligt, saaat Alle og Enhver kunde indfinde sig der. Men som sagt vi ansee den Mening, at Antallet af de Tilstædeværende afgiver Skjælnemærket mellem en offentlig Forsamling og et privat Selskab, som saa feilagtig, at vi ikke behøve videre at udvikle saadant, idet vi tilføie, at Skjælvemærket vel maa ligge deri, om Adgangen til Forsamlingen staaer aaben for Alle og Enhver. Vi formene derfor, at det høie Collegium indseer det Urigtige i Hr. Stiftamtmandens Forhold, at han uden Berettigelse er indskredet i vort private Selskab, og Huusfreden er dog en af Borgernes helligste Rettigheder, som Øvrigheden meest maa vogte sig for at krænke, hvilket ogsaa noksom er udtalt af Landets Stænderforsamlinger og billiget af Hans Majestæt. Vi kunne derfor ikke Andet end føle os haardeligen saarede ved den os vederfarede Behandling og stole trygt paa, at det høie Collegium, hvad vi herved andrage paa, vil skaffe os fornøden Opreisning. Jdet vi derfor forhaabe, at Collegiet vil drage Stiftamtmanden til Ansvar for hans omhandlede Forhold, maa vi endnu særlig fremhæve, at, uden Hensyn til den Krænkelse, som vi formene at være tilføiede, havde god Conduite formeentlig fordret, at Hr. Stiftamtmanden, førend han udstædte noget Forbud, havde søgt Underretning om, af hvem og paa hvilken Maade Selskabet var foranstaltet, hvorved han ogsaa vilde have undgaaet den, som vi formene, for ham ikke behagelige Scene, som blev foranlediget ved, at han i sin Jver for at udfinde, hvor Hr. Bar ford den Aften var i Selskab, først begav sig ind i en anden Borgers Huus, hvor der netop den Aften var et Selskab af Damer og Herrer, men hvorfra han maatte fjerne sig med uforrettet Sag. Slutteligen maae vi tilføie, at det er ei blot for at erholde Opreisning for den os vederfarede Behandling, at vi fremkomme med dette vort Andragende, men tillige for, hvad vi driste os til at troe vi have billigt Krav paa, at slige Forstyrrelser af vor Huusfred for Fremtiden kunne blive afværgede, idet vi forhaabe, at Collegiet paa fornøden Maade vil instruere Hr. Stiftamtmanden om Grændserne for hans Myndighed; og skulde Collegiet ikke finde tilstrækkelig Anledning til selv at gjøre Reiligheden af Stiftamtmandens Forhold til Gjenstand for Afgjørelse ved Domstolene, forhaabe vi dog, at Collegiet, hvorom vi herved andrage, vil forskaffe os den fornødne Tilladelse til ved Retten at sagsøge Hr. Stiftamtmanden til at give os den Opreisning, som vi mene tilfulde at have Krav paa.