Berlingske Tidende, 1836-03-22
Hvad de Fonds angaaer, der have deres Jndtægter af egentlige Skattepaalæg, da synes disse at burde inddrages under den egentlige Finants bestyrelse, saaledes at Fondets Jndtægter, hvis de ikke kunde aldeles bortfalde, indfløde i Statskassen, og at Fondets Udgifter igjen, naar de ikke enten strax eller efterhaanden kunde ophøre, afholdtes af denne Kasse. Derved vilde behørig Eenhed tilveiebringes i denne Deel af Statshuusholdningen, mange Misbrug, som under den nærværende Bestyrelsesmaade neppe kunne undgaaes, forebygges, en Mængde Kasse- og Regnskabsbetjente, som nu, under Navn af Kasserere, Bogholdere, Revisorer o. s. v., lønnes under de forskjellige Collegier, kunne indgaae, og efter al Sandsynlighed betydelige Besparelser finde Sted, ikke blot herved, men ogsaa ved Ophør af Gratialer og Gratificationer, der nu udentvivl udgjøre en Hovedanvendelse af hine Fonds Jndtægter. Forsaavidt hine Fonds og Kasser ere funderede paa kongelige Obligationer, og saaledes udgjøre en væsentlig Deel af Statsgielden, vil en nøiagtig Revision af Samme udentvivl kunne medføre en ikke ubetydelig Reduction af Statsgjelden. At den egentlige Statskasse skal være i en bundløs Gield, medens enkelte Statskasser have saa rigelige Jndtægter, at de aarligen kunne accumulere betydelige Capitaler, er i sig selv saa unaturligt, at dette nødvendigt om kort eller lang Tid maa undergaae Forandring. Har en enkelt Stats branche ikke tilstrækkelige Jndtægter, bør disse forøges, men at tillægge en enkelt Afdeling i Staten saa overflødige og rigelige Jndtægter, være sig i Renter af eengang opsamlede Kapitaler eller i Skatterevenner, at den aarligen kan oplægge nye Kapitaler paa en Tid, da Staten er i en betydelig aarlig Underbalance, synes lidet stemmende med rigtige Statshuusholdnings Principer. Mange af de Fonds og Kasser, som nu existere under de forskjellige Collegier, bør derfor vistnok indgaae og opløses, imod at der interimistisk, indtil de fornødne Jndskrænkninger og Besparelser kunne foregaae, normeres et saameget større Udgiftsbeløb, af Statskassen til det Statsøiemed, hvortil Jndtægterne af hine Fonds, (forsaavidt de ikke ere oplagte til Fondets Forøgelse, i hvilket Fald de naturligviis bør ophøre), have været anvendte. En saadan Liqvidation imellem Statsgielden, som Debitor, og de mangfoldige enkelte Statskasser, som Creditor, vil sandsynligviis betydeligt nedsætte Statsgieldens Størrelse, ophæve et Accumulations-System, som nu i saamange Henseender virker skadeligt, og lægge de Udgifter, der udkræves til de specielle Statsøiemed, over paa Finants kassen, hvor de høre hjemme, istedetfor at de nu paa en unaturlig Maade hvile paa Statsgjelden. Først da vil det ogsaa blive muligt at erfare, hvad de enkelte Collegier og Departementer virkelig koste, hvilket af den nu meddeelte Oversigt over Finantsvæsenet ikke kan sees, da en meget betydelig Deel af Udgifterne forstikker sig under Fonds og Kasser, som sortere under selve Collegierne. At der ikke er noget Uretfærdigt i en saadan Opløsning af de omhandlede Kasser, Henlæggelsen af sammes Jndtægter og Udgifter forsaavidt disse ikke kunne ophøre under Statskassen, er det vel overflødigt at bemærke. Det er ingen privat Eiendom, hvorom her er Spørgsmaal; men det er og Statens Eiendom. Det kan vel være, at der, som en Følge af den Adspittelse, der hidtil har fundet Sted i Statsindtægterne, idet nogle af disse have været henlagte under særskilte Collegier, kan hos nogle Bestyrere af disse have dannet sig den Forestilling. som om de, Samme underlagte, Fonds og Kasser, vare deres halvprivate Eiendom. Men det Urigtige i en saadan Forestilling behøver neppe at godtgjøres. Staten er en Heelhed og en Eenhed, som ikke paa denne Maade maa udstykkes og søndersplittes. Naar der er tillagt de enkelte Afdelinger i Staten Jndtægter og Fonds, som findes at være for store og overflødige, maa Staten utvivlsomt være berettiget til at gjøre Forandring heri og for Fremtiden anvise dem et saameget mindre Beløb.