Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1835-12-13
De landflygtige Polakker, spredte over forskjellige Lande i den gamle og den nye Verden, begynde atter at give det betrængte Hjerte Luft, ved paany lydt at udtale de længe indesluttede Ønsker, Forhaabninger og Fortrøstninger, hvortil Revolutionens Aarsdag, den 29 Novbr., især i Frankerig iaar gav rigeligere Anledning, end i rum Tid har været Tilfældet. Hvo veed ikke, at siden den Dag, da Polakkernes Mod og Fædrelandskjærlighed maatte ligge under for Overmagten, har den franske Regjering stedse viist sig meer og meer stræng imod de ulykkelige Flygtninger, og navnligen Aar for Aar gjort større Vanskeligheder ved at tilstede dem at feire den 29 Novbr., Men ogsaa det hører til Øieblikkets mærkelige Tegn, at dette iaar var ganske anderledes, og at Politiet dennesinde uden videre gav Tilladelse dertil. J Paris holdtes da Festen i Frimurerlogen i Gaden St. Mery. Over 600 deeltoge i den. Levningerne af nogle gamle Faner, som havde fulgt deres Værere i Landflygtigheden, udgjorde, omslyngede med grønne Grene, Salens Decoration. Alle udmærkede polske Krigere, Lærde og Statsmænd i Paris havde gjort sig det til Pligt, at bivaane denne Nationalfest, hvor ei heller polske Damer manglede, og ved hvilken mange berømte Franskmænd havde indfundet sig. Forsædet var overdraget Hr. Lasterie, Lafayettes ligesindede Slægt, ning. Han aabnede Festen med en Tale, hvori han udtalede det tillidsfulde Haab, at Veien til Fædrelandet engang igjen skulde aabnes for dem, og sluttede: "Saa holder da fast paa Eders Mod og Eders Haab, Enden paa Eders Lidelser kan ikke meere være fjern, Snart vil Eders Standhaftighed see sig kronet med Held, og til Eders Efterkommere skulle J efterlade Eders Navns Berømmelig hed, Uafhængighedens Lykke og Frihedens Nydelse!" Efter ham talede Hr. Ostrowsky, og derpaa Hr. Lemercier, som henrev til almindelig Enthusiasme. Nu fulgte en polsk Tale, der vandt Polakkernes eenstemmige bifald og derpaa tog General Roman Soltyk Ordet, denne Polens Søn, der - som han selv udtrykte sig - opdragen i Napoleons Feldtleir, kun har ført Sværdet for sit Fædrelands Uafhængighed og for Frankerigs Sag. Af hans lange og begeistrede Tale kunne vi ikkun anføre et lidet Brudstykke. Efter at have mindet om Dagens og Festens Betydning, erindret, at det kun var en falsk Politik, derhavde bragt Polakkerne til at fælde Taarer ved deres Fædrelands Grav, viist Vigtigheden i en Forandring af denne Politik, opfordret dertil, og fremhævet, hvorledes den offentlige Mening i flere af Europas Egne atter begynder at røre sig til Gunst for Polakkerne, i hvilken Sympathie han saae et godt Auspicium for Opretholdelsen af den polske Nationalitet, vedblev han: "Men fremfor Alt, lader os gjøre Regning paa os selv; lader os beregne vore egne Kræfter; lader os holde fast ved den Overbeviisning, at Polen vel er erobret, men ikke underkastet, at kun Polens Jordbund beherskes, at Erobreren kun eier materiel Magt. Den moralske Magt har han ikke vidst at bemestre sig. Polakkernes Fædrelandsaand har trukket sig tilbage til Hjertets Helligdom, og vedbliver at leve der, sikkret imod enhver Jndskrænkning. Dynges end Voldsomhed paa Voldsomhed, Forbrydelse paa Forbrydelse; man sukker, men man bøier sig ikke. Polakkens Nakke kan ikke bøie sig under Aaget; det indrømme selv vort Fædrelands Undertrykkere. For dem aabnes ingen Dør frivilligt; dem smiller Jngen imøde, intet venligt Ord trænger til disse Fremmedes Øre. Skjøndt Seierherrer see de sig dog enkeltstaaende iblandt de Beseirede, og føle den tunge Vægt af og Foragten i en stille men udtryksfuld Tilbagesættelse. Gravens Stilhed omgiver dem, kun af og til afbrudt ved deres Offeres Suk og Forbandelser. Saaledes staaer det nu til i Polen, Visseligen sørgelig og smertelig er denne Tilstand; men den er tillige imponerende og fremtidssvanger!" Ogsaa denne Taler sluttede med Forviisningen om, at Polens Lidelser ikke vilde vare længe, og med en kraftig Opfordring, til sine Landsmænd at holde ud i dette Haab. - Efter ham talede Hr. Sarrans (Forfatteren til: "Laanette og Revolutionen). Hans varme, indstændige Formaning til Enighed, virkede saa stærkt, at mangfoldige hidtil ved Meningsforskjellighed adskilte Polakker omfavnede hverandre og afsvore al Tvedragt for stedse. - J St. Quentin holdtes samme Dag en Sørgefest for de i Kampene 1830 og 1831 faldne Polakker, hvilken Øvrigheden og Nationalgardens Officerer bivaanede. Ligeledes festligholdtes Dagen i Rouen. - J Brussel feiredes den under Forsæde af Hr. Gendebien, som tilligemed Dhrr. Lelewel og Barthels holdt Taler med stort bifald. - J London var Festen ogsaa talrigt besøgt af polske og brittiske Damer og Herrer. Det bekjendte irlandske Parlamentslem Feargus, OConnor førte Forsædet og aabnede Festen med en Tale, 89 De Sal hvori han i Udtryk af den heftigste Uvillie yttrede sig over den russiske Keisers bekiendte Tale i Warschau. Jblandt de flere Talere udmærkede sig især den franske Flygtning Hr. Cabet. Eenstemmigen bifaldtes en Resolution, som fra de polske Patrioters Side skulde udtale deres faste Beslutning, at henvende al deres Anstrængelse paa, endeligen at opnaae deres Fædrelands Uafhængighed, og fra det engelske Folks Side tilkjendegive den stærkeste Medfølelse for Polakkernes Sag og det Ønske, at England vilde gjøre alt Muligt, for at sikkre den et heldigt Udfald. Tillige skulde Resolutionen udtrykke den almindelige Forbauselse over Keiserens Tale. - Til den 8 Decbr. var en stor Fest til For Af Flygt deel for Polakkerne berammet i Edinburgh. ningerne vilde Fyrsterne Jartoryski og Samoyski indfinde sig dertil. - Ogsaa hos de i Fædrelandet tilbageblevne Polakker bestræber man sig for at opretholde Modet og vedligeholde Haabet om en snart forestaaende bedre Fremtid. Saaledes ere for nogen Tid siden, uagtet saavel det hemmelige som det offentlige Polities Paapassenhed i Polen, mange i Paris forfattede Smaaskrifter blevne udbredte der, hvori Folket formanes til, at bevare sin Nationalitet, trods alle Lidelser, evigt at være Undertrykkernes Fiende, og modigt udholdende at stole paa Gud, som hævner de Undertrykte. Man har, uagtet den strængeste Undersøgelse, endnu ikke kunnet opdage, paa hvilken Maade disse Skrifter ere udbredte.