Berlingske Tidende, 1836-03-05
Hvad angaaer de med Generalitetspas reisende Herrer Officerer, da seer jeg til min Forundring, at en stor Deel af dem ere Cavallerieofficerer. Disse Herrer have samtlige Heste, som Staten betaler og Bonden fodrer, og hvor skulde de ifølge deres Stilling, heller være end paa Ryggen af dem. Vilde de ikke, naar det gjaldt, være dueligere, naar de som Araberne tilbragte deres Tid paa Ryggen af en Hest, og vare ligesom fast groede til den Hvortil den Qvindagtig hed at lade Bonden kjøre dem nogle Mile, naar de have en Hest, Er det ikke oprørende, naar Ordene: Spænd for Bonde, lyder for at kjøre Ritmester den eller den, Major den eller den, 4 eller Mile, for at han kan see, hvorledes de paa Græs satte Heste befinde sig, Og det uagtet Cavalleriehestene, i Fredstider næsten maae staae til Stads. Saameget om Transporten af de Herrer, Officerers Personer; men er det ei ligedan beklageligt, at Bondens Heste ogsaa skal frem slæbe alt det, der behøves til Cavallerie, ja til Artillerieregimenterne? Ved hvert Cavallerieregiment er, saavidt jeg veed, nogle Trainheste, og Artilleriet er jo i det Hele et kjørende Korps, hvis Heste uden for Exerceerriden have lidet eller intet at bestille. Men ikke desto mindre kjøre Bønderne alt, hvad nævnes kan, til disse Vaabenarter, Munderingsstykker, Armatur, Brænde, Tørv, ja som allerede anført, Koste til at feige Stalden, og en anden Gang Kosteskafte. Vil man nu end ansee dette rigtigt, at en Husarhest spændes for en Vogn, saa kan man dog ikke sige det samme om en Artilleriehest, hvis Bestemmelse er at trække. Lad Folkene faae lidt at bestille, det skader dem ikke; lad Hestene kun faae en Motion, desbedre trives de, og lad Bondens Heste, der have nok at bestille, blive hjemme ved Avlsbruget, det vil være alles Gavn. Transporten for det Militære her i Aarene 1832, 33 og 1834 paa Kjøbenhavns Amt beløbet sig til 2611 Reiser, 7513. Mile, som naar Veien tilbage regnes, og 1 Miil fra Hjemmet og til Reisestedet frem og tilbage føies til, udgjøre 17,637 Mile eller aarlig 5879 Mile. Næst efter Militæret er Veicorpset det, der meest bebyrder Hartkornet med Frireiser. Lykkeligviis er dets Virksomhed indskrænket om Vinteren, thi ellers kom det maaskee øverste paa Listen. Hele Veicorpsets Personale fra Obersten og ned til Veipiqueren behøve kun at sige: Bonde spænd for saa maa der spændes for. Selv og saadan en Veipiquer kun har en Miil, ja vel mindre at kjøre, maa Bonden forlade Hjemmet og det travle Arbeide for at kjøre ham. Snart skal han til sine Foresatte, for at melde Noget eller modtage Ordre; snart skal han til en anden Vei, og da det let kan hændes, at en Kro ligger imellem begge disse Veie, er den maaskee Reisens egentlige Maal. Jeg er nødt til at holde mig til Kjøbenhavns Amt, som det jeg bedst kjender, naar Jeg finder, at Amtets jeg vil documentere. Bønder have i 3 Aar for Veicorpsets Personale, og dets ikke mange Reqvisiter, gjort 1730 Reiser og kjørt 4741 Mile, altsaa tilbage 4741 Mile og frem og tilbage fra Hjemmet til Reisestedet 1730 Mile, der tilsammen er 11,212 Mile, eller aarlig 3737 Mile. Det Militære og Veicorpset fordrer altsaa Kjørsel af 9616 Mile aarlig. Kunde Bondestan- og det mener jeg den kan og den befries bør – fra de militære og Veicorpsets Transporter, saa ville allerede derved betydelig Lettelse finde Sted. Vel bliver der endda meere end nok tilbage at kjøre, og Kjørseler af den forunderligste Slags, men de værste vare dog fjernede. Hvad de militære Kjørsler angaae, tillader jeg mig at foreslaae, at vi allerunderdanigst bede Hans Majestæt om at befale, at ved hvert Regiment, navnlig ved Cavallerie og Artillerie-Regimenterne, holdtes nogle Heste til de for disse Corps nødvendige Transporter. Vel synes mig, at de Heste, der holdes nu ved Cavalleriet og Artilleriet, og som have saa godt som intet at gjøre, kunde dertil bruges; men skulde det være til Fordærv at lægge en Sele istedetfor en Sadel paa en Rytterhest, saa vilde det, som anført, være meget ønskeligt, at nogle Trainheste holdtes hertil. Men jeg hører allerede Spørgsmaalet, hvorledes vil et saa lidet Antal Heste kunne bestride den Mængde Kjørseler, som i det Foregaaende er anført at maatte bestrides, og hvor skal Foderet til disse Heste tages, Begge Spørgsmaale ere mig velkomne. Til det første svarer jeg, at hvad Transporten af Cavalleriets Personale angaaer, kan jo intet være imod at benytte de Heste, der nu til ingen Nytte holdes ved Cavallerie-Regimenterne – thi en Tour ud af Porten, Fælleden rundt og saa hjem igjen, kan være en behagelig Motion for de Herrer Officerer og Gemene, ligesom for Hestene, men Nytten er og til det Materielle kan holdes ei stor nogle Trainheste, eller Artilleriet, der er et kjørende Corps, kan paatage sig Vogntransporten for begge Corps, ligesom Cavalleriet Persontransporten. Desuden maa bemærkes, at under saadanne Omstændigheder, naar nemlig det Militære selv føler Reisernes Byrder, vil disse synke med langt under det nærværende, og maaskee til en Tiendedeel. Og hvad nu Foderet til det større Antal militære Heste angaaer, da behøver Hans Majestæt kun at befale, at de skulde holdes og bruges, som her foreslaaet, og jeg skal da, uden Udgift for Statskassen og uden en Skillings større Udgift for Yderne af Fouragen, anvise Foderet, ja rigeligt Foder til disse nye Heste. Hertil vil nemlig det Overmaal og den Overvægt være mere end tilstrækkelige, som det er os alle bekjendt, at Yderne, for at undgaae Fortrædeligheder, nu præstere. Da rimeligviis Fouragens Levering in natura er en Gjenstand, som ogsaa i denne Forsamling vil komme paa Bane, skjøndt ikke ved mig, saa skal jeg da have den Ære at meddele, hvad jeg i den Anledning kan sige. Jeg vender nu til Veicorpset, hvorved jeg formener, at det endnu er langt lettere, at finde Raad. Lad Hans Majestæt kun behage at omdanne Veicorpset fra et Jnfanterie- til et Cavallerie-Corps, saa er Vanskeligheden hævet, thi ved dette Corps er den allerstørste Deel af Transporter personlig Transport, der meget godt skeer paa Ryggen af en Hest, naar man ei er en Jnvalid. Jeg mener nemlig, at Hans Majestæt allerunderdanigst anmodes om, at befale hver Veiofficeer, ligesom Cavallerie-Officererne, at holde en Hest, og at Fødret dertil enten leveres ham in natura, eller bedre, at hans Gage forhøies med det, en Hest koster at fore. Veipiquererne kunde hvert Foraar, forudsat at disse Personer, som jeg en anden Gang skal tale om, ei aldeles afskaffes - faae en Snees Daler til en gammel Hest, og nogle Rigsdaler til Græsning hos en Bonde. Raar Veipersonalet saaledes var kommet til Hest, naar der paalagdes den, der havde Opsynet med en bestemt Vei, at indlogere sig i Nabolauget deraf, eller, om Logis ei kunde faaes, en Telt laantes ham, hvorimod en Militær vist ikke kan gjøre Jndvending, at boe nogle Sommermaaneder i, saa var Bondestanden næsten befriet for den Byrde, som Veicorpset nu er den; for de Chikaner, der næsten ere uadskillelige fra disse Transporter. kunde endnu opregne mangfoldige Kjør seler, om hvilke man med Sandhed kan sige, at man ikke kan finde nogen Grund, hvorfor Bonden skal forrette disse, uden den, at han har Heste og Vogne, – uden den, at det er en gammel Skik at lægge Byrder, som Andre kun med lydelige Klager vilde underkaste sig, paa Bonden. Jeg maa atter holde mig til Kjøbenhavns Amt, som det jeg bedst kjender, men jeg veed, at have vi vor Plage, saa er der ingen af de andre Amter, der i saa Henseende ei have Sidestykket at fremvise. Om os gjelder i Ordets sandeste Betydning det gamle suum cuique. Skal Cadet-Corpset ligge i Leir i Dyrehaugen, saa kjøres det og dets Bagage paa et stort Antal Vogne, skal det til Frideriksborg, saa kjøres paa en Mængde Vogne Personer og Bagage, istedet for at den sig dannende Soldat, for i Fremtiden og naar det behøves, at kunne udstaae Marschens Besværligheder, burde med sine Officerer i Spidsen og med fuld Oppakning marschere til sit forandrede Qvarteer. J Feldten kommer Jnfanteristen ikke til at kjøre, uden det tager Fiendens Bagagevogne, eller sætter sig paa de erobrede Kanoner. Faaer en Embedsmand Deputatbrænde, saa kjøre vi det. Leveres Fourage til en Officeer, der ei bruger den, saa er og hændet, at Bonden har maattet kjøre fra Brændeviinsmand til Brændeviinsmand, indtil en Kjøber er funden. Dog, jeg bør ende mit sørgelige Hverv, her at opregne alle de ved Frikjørslerne hæftende Byrder. Og skjøndt jeg nu ender, har jeg dog udeladt at berøre den uvenlige Maade, hvorpaa den reisegjørende Bonde, selv naar det er Gaardmanden, selv naar det er den fuldkommen frie Selveier, der kjører Vognen, undertiden af den, der troer sig langt ophøiet over ham, behandles. Jeg tillader mig derfor at foreslaae for Stænderne, at vi allerunderdanigst ansøge Hans Majestæt Kongen om: 1) J Fredstider aldeles at fritage Hartkornet for de Frireiser, det maa gjøre for Cavallerie- og Artillerie-Regimenterne, om muligt og for dem, der giøres for Jnfanteriet, og at disse maae i Fremtiden bestrides af egne, Regimenterne tilhørende, Heste. 2) At Veicorpsets Officerer for Fremtiden, maae paa Heste, som det skal holde, selv transportere sig fra Vei til Vei, og at Piqueurerne, om de skulde vedlive at bruges, maae hvert Foraar faae en liden Sum til Hest og Græsning. 3) At de øvrige Kjørsler, Sognekjørslerne undtagne, af hvad Navn nævnes kan, maae aldeles bortfalde, og hvor dog Befordring uundageligt maa gives disse, da betales med halv Vognmandstaxt, og denne Omkostning da udredes af Amtsrepartitionsfondet, og saaledes ligeligt fordeles over hele Amtet." Til at tage denne Sag under Overveielse udnævnte Forsamlingen en, af 5 Medlemmer, bestaaende, Committee (Tutein, Wegener, Haastrup, Holstein og Jørgen Mathiesen). Efterat Committeen havde afgivet sin Betænkning, blev Sagen første Gang discutteret i Mødet den 28de November. Forsamlingen fandt imidlertid Anledning til at lade Sagen tage under en nøiere Prøvelse af Committeen, navnligen med Hensyn til, at der saavel i denne som under Sagens første Discussion i Forsamlingen var yttret forskjellige Meninger om, hvorvidt det privilegerede Hartkorn burde deeltage i Udredelsen af de Udgifter, som vilde være en Følge af, at Frireiserne ei længere bleve at præstere in natura, men skulde godtgjøres med Penge. Committeens Medlemmer, Holstein, Wegener, Haastrup og Jørgen Mathiesen, afgave derefter under 4de Januar, som Committeens Pluralitet, deres Betænkning, dog saaledes, at de tvende sidstnævnte, med Hensyn til nysmeldte Spørgsmaal om det privilegerede Hartkorns Forpligtelse, vedbleve deres tidligere afgivne dissentierende Votum. Derimod afgav Committeens femte Medlem, Tutein, sit særegne endelige Votum i denne Sag.