Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-07-14
Nye Efterretninger fra Palæstina. (Meddeelt af en Reisende.) Noget fra Ramlah mødte vi en Skare af nogle hundrede Pillegrime, hvilke, ligesom vi, begave sig til den hellige Stad; de havde leiret sig ved en Cisterne og udgjorde en overmaade buntet og malerisk Gruppe af alle Aldere og Kiøn i Østerlandets forskiellige Dragter. Nogle af dem ridende paa Kameler, Heste eller Muulæser; de fleste dog til Fods Efter 5 Timers Riden naaede vi til Foden af Bierget; omkring en ujevn, steenfuld og smal Fodstie, som fører over det, blomstrede en Mængde af Anmoner, Ranunkler og andre Markblomster; hist og her udbredte et stort Egetræe sine skyggefulde Blade J en Dal i denne Biergstrækning kom vi igiennem en Landbye, hvis Scheich, ved Navn Abu-Guschvar en erklæret Stratenrøver, som ikke for længe siden havde givet sig af med at udplyndre alle Reisende, og som pleiede at forevise dem, efterat han havde udplyndret dem, de skiønne Sager, som han forhen havde frataget andre Reisende; men som han sagde at den eller hiin Milordo Jnglese eller SignorFrancese havde foræret ham. Denne Jordansdalens ironiske Rinaldo Rinaldini havde selv fattet den Plan at bemægtige sig Jerusalem, sætte sig der fast og paalægge Pillegrimene efter Godtbefindende; men den forhenværende Pascha af Acre og Sidon Abdallah, tæmmede ham tilsidst. Da vi passerede igiennem Byen fandt vi ham siddende under et Træe, rygende paa sin Pibe, og omgivet af en Snees af sine stærkt bevæbnede Kammerater. Han kastede et bistert og begiærligt Blik paa os, men rørte sig ikke; i en Dal, som ligger oppe i Biergene, omtrent tre Fierdingvei fra Landsbyen, eier han et Kastel, som har Udseendet af at være meget stærkt. Vi kom til Jerusalem i den stille Uge; da vi paa Langfredag gik ind i den hellige Gravs Kirke, saa begave vi os ind i den Deel af den, som er bestemt til den katholske Gudsdyrkelse; Prækener vare allerede blevne holdte deri i det spanske og det italienske Sprog; men nu betraadte en Franciskaner Prædikestolen for at holde en Tale i det arabiske Sprog. Synet af Kirken og den hele Forsamling af Mennesker giorde et stort Jndtryk, og havde været en værdig Gienstand for en Rembrands Pensel; de utallige Fakler, som vare tændte i Kirken, udbredte en besynderlig Blanding af Lys og Skygge. J Midten af Forsamlingen stod Præsten, en udmærket Figur, en Spanier, af en høi Væxt, en smuk Mand; men af et strengt Udvortes; hans Øine vare sorte, men de syntes at brænde af den Jver, som besiælede ham. Hans Ordensdragt, det østerlandske Sprog han talte, hans heftige, passionerende Gestikulation, men dog ingenlunde uden Gratie, giorde at han forekom os som en Johannes den Døbere; Folkemængden hørte paa ham med en overordentlig Opmærksomhed. De mange Hoveder med Turban paa, Ansigterne med de lange Skiæg, den velhavende Mosait og Armenieren i en Klædedragt af kostbart Silketøi og fiint Klæde, ved siden af den vilde Araber i sin simple Skjorte af blaat Bomuldstøi, den stolte Bethlemit i sin uldne hvidt og bruunt stribede Bernes ved Siden af den græske Kleresie mand, hvis sorte Lokker faldt ned af en fiirkantet sort Kabus paa hans Skuldre, med et anseeligt Skiæg, i Nærheden af den græske Lægmand med sin røde Hue, prydet med en blaae Qvast, en kostbart broderet Vest og Trøie, og mange andre Pillegrime, komne fra de fierneste Lande, dannede en meget afvexlende og harmonisk Gruppe, imod hvilken vor snevre europæiske Klædedragt havde kun et tarveligt Udseende. Vi gik op paa Oliebierget; det er beboet lige optil Spidsen og bærer endnu mange af de ædle Træer, hvoraf det har sit Navn. Paa Toppen staaer en liden Moschee paa det Sted, som Traditionen angiver som det, hvorfra Frelseren foer til Himmelen, og hvor endnu hans Fodspoer paavises. Fra Biergets Top har man den herligste Udsigt. Den dybe, men smalle Dal Josephat skiller Bierget Morial, derfra, som hæver sig over Kedron, hvis Top er kronet med Omars Moschee, som er vidt og bredt berømt som een af de pragtfuldeste Bygninger i de ottomanniske Lande, og som staaer paa det Sted hvor Salomons Tempel fordum stod. Bag ved den seer man en heel Vrimmel af Kirkernes og Klosternes Kuppler, af Moscheernes Minarets, og den, næsten for hele Jorden, universalhistoriske Stad, ligger saa fuldstændigt udbredet for Synet, at Beskuerens Øie formaaer at omvandre Zion og tælle alle dens Bolværker. Naar man skuer ned fra denne Høide, saa udvikler Zions forladte Datter, uagtet den er traadt ned i Støvet, berøvet sine Sønner og sine Forhaabninger (det er ikke sagt; den Tid kan komme, at de kunne oplives paa nye, endnu Storhed nok, saa at Phantasien kan udmale et Billede af hvorledes denne Stad engang har været det Skiønnes Fylde, hele Jordkredsens Glæde, endskiøndt denne glimrende Jllusion forsvinder som Morgenens Drøm, naar man ovenfra skuer nedad og gaaer ind i Stadens øde Gader. Et Bierg, som er endnu høiere end Oliebierget, slutter Udsigten fra denne Side. Jmod Norden og Nordost hæve sig Galilæas Biergtoppe, over de nærmere liggende Høie, som hæve sig over Sletten Esdrelon og Jordanfloden, hvilken snoer sig under deres Fødder. Mod Sønden vise sig de mangfoldige Former af de Bierge, som steilt reise sig over Bethlehem, Judas Høiland. Mod Østen sees den Ørken, som udbreder sig imellem Jerusalem og Jericho, og som allerede var berygtet i Oldtiden, denne sidste Stads Sletter; Jordans Munding og den øverste Ende af det døde Hav, de høiere bølge formige Linier af Bierget Moab danne Baggrunden; iblandt disse maae ogsaa Toppen af PisgaBierget hæve sig, hvorfra Moses betragtede det hellige Land, som han selv ikke skulde komme til; man veed ikke hvilken af disse Biergtoppe det var.