Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-02-06
(Fortsættelse.) Hugo Capet desteeg den Franske Throne 987, Frankerige var dengang nok saa stort, som det nu er; thi hvad det dengang var mindre i Sydost var det større paa andre Kanter; men det var tillige dengang et ligesaa indvortes uroeligt og giærende Land, som i den nærværende Tidsalder, blot paa en anden Maade, og forbundet med store indvortes Feider. J vore Tider fremgaaer den giærende Tilstand i Frankerige af et opvakt Frieheds Princip hos Folket, som kjæmper mod Monarkiets og Aristocratiets gamle Forrettigheder. Folkepartiet søger at tilvende sig stedse flere frie Jnstitutioner; Modpartiet at dringe alt saavidt mueligt tilbage til Forfatningen i Landet før Revolutionen. Geistligheden søger at tiltage sin gamle Superioritet over Folket; den friere tænkende Deel af det modsætter sig denne Bestræbelse. For 850 Aar siden havde den indvortes Kamp i Frankerige en anden Beskaffenhed; Riget var dengang deelt imellem mægtige Baroner, Grever og Hertuger, som idelig laae tilfeldts med hinanden og modsatte sig Kongens Overmagt; ligesom Kampen i Frankerige i vore Dage føres imellem Monarkiet og Demo. eratiet, saa blev den i hine Dage ført imellem Monarkiet og Aristokratiet. Kongen blev kun respekteret forsaavidt han var den største Godsbesidder; men hans Stilling var altid vanskelig og hans Magt var tvivlsom. Den rige og mægtige Geistlighed stod som en Mellemmagt imellem Aristocratiet og Kronen og heldede efter Omstændighederne til det ene eller det andet Partie. en saadan vaklende og uroelig Tilstand forblev Riget i 200 Aar. Jmidlertid mødte dog forskiellige Omstændigheder, som forberedte Kongemagtens Overmagt over Aristocratiet. HugCapets Efterkommere regierede længe; mange af disse Konger vare ret duelige; de sørgede for at deres ældste Søn blev valgt til Konge imedens de endnu levede, saa at der ikke opkom nogen Strid om Thronfølgen. Mange af de store Familier gik under i de blodige Krige, som man kalder Korstogene, og som havde til Formaal at erobre Jerusalem og det hellige Land (Palæsting),et almindeligt ædelt Sværmerie, som greb det christelige Europa i Middelalderen, og hvad der var det vigtigste der opkom efterhaanden store Handels- og Fabrikstæder, hvilke Kongerne beskyttede og tilstod store Forrettigheder for at have et Værn i dem mod den mægtige Adel. J de gamle Franske Aristocratie ligger Spiren til det nærværende Pairernes Kammer, ligesom i de Friheder, som bleve tilstaaede Stæderne til de Deputeredes. - Det første man hører tale om Pairs i den Franske Historie, var under Konge Philip August, som i Aaret 1180 besteeg Thronen; thi under ham forenede sig 12 store af Rigets Vasaller, deels Geistlige og deels Verdslige til et eget Corps og kaldte sig Pairs af Frankerige. Philip betiente sig af denne Forening og af den Forvirring, som herskede paa den Tid i England, til at stevne den Engelske Konge Johan, hvilken som Descendent for Hertugerne af Nordmandiet besad store Provinser i det vestlige Frankerige, som dette Riges Vasal for Pairernes Ret, og da han ikke mødte saa drog han disse Provinser ind under Kronen, desuden regierede han i 43 Aar, var meget klog og snedig og vidste ved allehaande Konstgreb betydelig at udvide sin Magt. Denne Udvidelse blev ved at giøre Fremskridt under hans Efterfølgere. Hans Sønnesøn Ludvig den 9de eller den Hellige, som besteeg Frankerigs Throne i Aaret 1226 var det, som den Romerske Keiser MargAurel fordum var, og som er det største Mennesket kan være, Dyden paa Thronen; men det var ikke den philosophiske Dyd, som hos hiin, men den christelige, som forædlede hans Aand. Denne ædle og beundringsværdige Monark, hvis Historie enhver ung Fyrste, som er bestemt til at bestige en Throne burde læse, var et af de sieldne og mærkværdige Exempler paa Dyden i Historien; thi han foretrak dens Grundsætninger for Politikens og spurgte først om hvad der var Ret, førend han tænkte paa hvad der var fordeelagtigt for hans Rige og for hans Magt. Hans svage Side var, at hans levende religiøse Følelse, stod i nøie Forbindelse med hans Tidsalders Overtroe; men denne hans varme Religiøstet og det dobbelte Korstog hvortil det forledte ham, forskaffede ham Navnet af den Hellige. Som et himmelsk Lys skinnede bestandig denne Konge i Frankerigs Historie, uopnaaet, uovergaaet; og da den gode Konge Ludvig den 16de, mishandlet af sit forblindede Folk, laae den 21de Januar 1793 uskyldig paa Skafttet og ventede paa Guillotinens dræbende Slag, saa kunde hans Skriftefader ikke paa en bedre Maade oplive hans Mod, end med de Ord, hvormed han tiltalte ham; disse Ord: Søn af den hellige Ludvig, Himlen venter Dem! - thi hvad er mere trøstende i Ulykkens Nat, end at faae Øie paa Haabets Stierne, og hvis Haab er saa stort og saa sikkert som den Uskyldiges og Dydiges (Ved denne Leilighed er det passende at meddele den vigtige historiske Oplysning: at den nærværende Kongeslægt i Frankerige, Huset Bourbon, nedstammer vel fra Ludvig den Hellige; men ikke efter Førstefødselens Orden; thi Ludvigs yngste Søn Robert var dets Stammefader.) Den Agtelse, som Ludvig den 9des Characteer indgiød, biedrog til Udvidelsen af den Kongelige Magt i Frankerige; thi da han havde indført paa sine egne Domainer Appellation i Retssager til sit Conseil, saa fandt de store Vasaller, i Tillid til hans Retfærdighed, sig i, at der blev appelleret dertil fra deres egne Domstole. Fra hans Død gik det endnu raskere fremad med Udvidelsen af den Kongelige Magt. Hans Søn, Philip den 3die, udstædte Adelsdiplomer og oprettede en nye Adel i Modsætning til den gamle (en Beskaffenhed som Frankerige i det 19de Aarhundrede har tilfælles med det 13de) og dennes Søn Philip den Smukke, fratog de store Vasaller Møntrettigheden; gav sin høieste Ret Navnet af et Parlament; creerede nye Pairs; sammenkaldte, for at styrke sin Kongelige Vælde en Rigsdag af de to Stænder Adel og Geistlighed, hvortil han føiede en tredie Stand, (tiers etat) Deputerede fra Stæderne, hvorved nu en almindelig Rigsdag eller Forsamling af Stænder(assemblee des etats generaux), blev tilveiebragt. 1301 den 1ste April, da denne Sammenkaldelse fandt Sted, kunde denne Monark ikke forudsee: at en nye Jndkaldelse af disse tre Stænder den 5te Mai 1789, altsaa 683 Aar, hen i Tiden skulde koste een af hans Efterfølgere Thronen og Livet.