Norske Intelligenssedler, 1765-03-06
Noeds. Hirscapozzzzer, No. 10. Onsdagen den 6. Martii 1765. De JoHirscapozzzzer, No. 10. Onsdagen den 6. Martii 1765. SS Kom Cæsar, bryste Dig Kuns av Din Magt og Vælde Og av Din Herkomsts Ælde. Lad heels forden For Dig ydmyge sig. Lad Verdens Ender være Dig Grændser for Din Ære, Gak endnu videre. Svar ey Vlaneterne! Bestorm Blutonis Boelig, Giør Himlen selv uroelig; Din Magt og Høyhed giør At Du een Slave døer. i Ceset tyske Dig, Nolo i Fil billigt og Veive billettolliske poetise. Lad heele Jorderig. For Bo Hour 11 And Verdens Ender tørre Erendser for ville Art., i hiintiii Peders nes K litetserieMonterie intonis ler, Siden seer PeileDin Magt og Høyhed giør benhavn over. Raad mod Verke=Tingre. Der er vel neppe nogen til, som jo har forsøgt, hvad Pine Verk, som begynder at sætte sig i en Finger, foraarsager, og hvad beklagelig en Følge adskillige har maattet føle og udstaae, deels fordi de fra Begyndelsen har agtet en liden Skade alt for ringe, deels ogsaa fordi de i Tide har manglet den fornødne Hielp, da de har siden maattet lide enten at lade Been for Been pille ud av Fingeren, eller ogsaa at miste een og fleere Leed, ja den gandske Haand eller heele Arm for samme Aarsaa avsadt og fraskaaret. Jeg har mod dette Onde atter et ringe Huus-Raad, som jeg vil have den Ære at opvarte mine Landsmænd og alle andre med, som i Tilfælde vil behage at forsøge det. Den som enten har eller begynder at faae Verk i Fingerne, skal holde sin Verke Finger enten i reent kogende Vand eller og i en kogende Mad Gryde (Maden lider intet derunder, eller skades derav i nogen Maade) det er at forstaae, Vandet eller Maden skal være saa heed, som et Menneske er i Stand til at holde sin Finger i, og det saalænge, som man yderligst kand holde det ud, saa udtrækkes Hidsigheden, og alting fordeles strax ved denne stærke Heede, da man siden holder Fingerens Varme vedlige med en god Linned-Klud som slaaes omkring i et Par Dage. Dette Huus-Raad har hiulpet utallige Mennesker. Den Omhyggelige. Om Sang ved Brudevielser. De gamle gode Skikke gaaer nu alt meere og meere av Moden. Hvad Forfædrene har holdt Haand over, brugt som nyttigt og opbyggeligt, falder nu vore franske Hoveder deels alt for ordinairt, deels alt for sensible. Blandt andet falder mig ind den i min Ungdom brugelige Skik, at synge ved Brudevielser for og efter Copulations-Talen. Dette saa hierte rørende er nu, uagtet det efter RitualensBydende almindelig bør skee ved saa vigtige Forretninger, alt for gemeent at komme frem med i Husene, hvor for det meste Vielser holdes (thi dette som alt andet er længesiden blevet en Skam at fuldbyrde i Guds Huus) man taaler heller ikke at høre det dyrebare, J Jesu Navn, begynde, førend Angest, Hierte-Klap, Besvimmelse, ja Døds-Geberder viser sig i Ansigtet og spiller strax paa Læberne, ret ligesom man derved først erindrede at spørge Gud til Raads om det, som man ved Brude=Skammelen skal sige Præsten Ja til paa Guds Vegne. Jeg for min Deel hører intet meere rørende og herligt, intet med saa høitidelig en Forretning meere overeensstemmende, end den velsignede Psalme avsiungen for, og efter styrket ved en god og douce Jnstrumental-Musiqve. Jeg veed og er forsikkret om at mange biefalder min Mening, omendskiønt jeg derhos troer, at de fleeste af dem heri, som i andet deslige, for sine Aarsagers Skyld maa skiule deres Tilbøielighed. Den almindelige Mand er lykkelig deri, at han kand bruge alle gode, gamle og gudelige Skikke, naar han selv vil, uden at lastes derfor, han allene av de høie og fine Tænkere undskyldes for sin Taabelighed og u-dyrkede Levemaade. Han tilstaaer dem Ret i visse Tilfælde, men han har derimod utallige Ting at bebreide dem igien, som maaskee ere vigtigere og virkelige lastværdige i Henseende til Guds Ære. Overalt: De Gamle har været almindelig meere udvortes gode og gudelige, end vore Tiders Mennesker; hvorvidt de ellers har meent derav i Hiertet, det til kommer Over=Dommeren og ikke os at skielne imellem. Deroccultis en non judicat ecclesia Den Gamle.