Berlingske Tidende, 1775-11-03
Af Breve fra London, den 20de October. Omendskiønt den Addresse, hvilken Hr. Baker, som Anfører, og adskillige andre Hidskikkede af vore Kiøbmænd, have i større Antal den 11te hujus overleveret Kongen til Coloniernes Bedste, ikke er bleven bekiendtgjort i Hof=Avisen, saa har dog Hs. Majestæt med stor Naade modtaget saavel denne, som den anden Addresse, som taler mod Colonierne. Den lyder saaledes: Underdanigste Addresse, Memorial og Petition fra Kiøb og Handelsmændene i London til Hs. Majestæt. Allernaadigste Konge! Deres Majest. bede vi, pligtskyldige Undersaatter, Kiøb og Handelsmænd i London, om Tilladelse, at nærme os Deres Majest. med oprigtig Forsikring om vor Hengivenhed og Kierlighed til Deres Majests. Person og Regiering, og med stor Veemodighed over den nærværende ulykkelige Tilstand i de almindelige Sager, at legge vore Tanker for Dagen. Som en Virkning af de forskiællige Parlements=Acter see vi med stor Bedrøvelse, at den lyksalige Enighed, som til almindelig Fordeel var imellem dette Land og America, er nu brud og forstyrret, og at Handelen har nu Anseelse af at gaae til Grunde, uden Haab om at oprettes, som dog formerede sig og frembragte Styrke og Anseelse i Deres Majests. Lande, hvorved Deres Majest. blev sat i Stand til at ydmyge Deres Modstandere. Vi ville, om det ikke allerede var skeet, underdanigst forestille Deres Majest de fordærvelige Knæk, som dette Lands Handel ved disse ulykkelige Messerer maae føle. At det endnu ikke har været følet mere smertelig, kommer af tilfællige Aarsager, som ikke kan vare længe ved. Vi bede, at Deres Majest. vil kaste et Øye paa det, vi overhovedet besidde i dette Land, og overveye, hvad Skjæbne der vil møde, naar Handelen med America gaaer til Grunde. Vore Hierter ere dybt nedtrykkede, da vi skal see Deres Majests. Undersaatters Blod og Formue udgydet og bortødet, for at adskille dette Riges Deele ved en Krig, hvis Udfald er uvis, og som er ulykkelig i sine Følger. Den Erfaring, som vi have havt af Deres Majests. Omsorg for alle Undersaatternes Velfard og Frihed om de Tanker, som vi have Aarsag at have omet Brittisk Parlements Retfærdighed, forbyder os at troe, at der skulde være blevet givet Love, som saa særdeles stride mod Kongerigets Tilstand i forrige Tider, naar Coloniernes virkelige Omstændigheder og Tænkemaade var tilstrækkelig blevet undersøgt og agtet paa, eller naar man nøye havde overveyet de sande Grundsatzer af deres Forbindelse med Fædrenelandet. Vi kan da ikke andet, end beskylde dem, som med Vidende have forledet, og ufuldkommen berettet Deres Majest. og Parlementet om saadanne Sager, som først skulde været tydelig og grundig indseete, førend man fattede nogen Beslutning af saa stor Vigtighed. Vi bede dernæst om Tilladelse, at sige Deres Majest., at i Sager, som angaae hele Nationens Velfærd, og Statens Beskiermelse, kan den aldrig anvendes Betænkning og Undersøgelse nok. Mangel paa Forsigtighed er Mangel paa Forstand, og at vedblive i Messyrer og Anslag, som den sande Erfaring forkaster, hører op at være en Vildfarelse. Vi behøve kun at see hen til andre Landes Tildragelser, for at see, at Magt og Vold aldrig har frembragt noget got. Folkes Tænkemaade kan derved ikke forandres, et frit Folkes Gemytter kan derved ikke overbevises. Og vi lære af Historien, særdeles vore egne Landes, at Undersaatternes frivillige Gaver have altid været større, end de, som med Sværdet ere aftvungne. Tvang, Forbud og criminelle Love have aldrig frembragt den offentlige Roe, og den nærværende Tilstand i denne ulykkelige Strid, giver Aarsag til at troe, at, da den er begyndt uden politisk Overlæg, den ogsaa maae blive fortsat ved saadanne Midler, som langt overgaae Storbrittanniens naturlige og ordentlige Kræfter. Vi have den Tillid til Deres Majestæts Retfærdighed, at De ikke optage vor Forestilling unaadigt. Os er berettet, at der skal være givet Deres Majestæt det Raad, at tage fremmede Tropper i Brittisk Sold, og baade i Jrland og Canada at hverve Papistiske Armeer, for at indskærpe de Love, som Deres Majests. Protestantiske Undersaattere i America holde for at stride mod deres Frihed, og hvorimod de, skiønt forgiæves, have indsendt deres igientagne Petitioner. For at forsvare Nationens Ære, ønskte vi alvorlig, at det Rygte var falskt, som siger, at Slaverne, blive ophidsede, og barbariske Nationer tilskyndede til at tage Vaaben imod vore Brødre i America, ja vi ville gjerne lade være at troe det, naar det ikke var bleven bekræftet uden Modsigelse, og naar det ikke allerede havde opfyldt Deres Majests. troe Undersaatter med stor Kummer og Afskye. Til disse farlige og elendige Omstændigheder kommer endnu den Frygt, at vore Fiender vil af Hævn søge Leylighed til, herved at skade os for alt det, som de maatte lide i den sidste, for Engeland saa berømmelige Krig, hvilken blev ført ved Storbritanniens og Americas forenede Kræfter. Vi skulle tabe alt Haab, dersom vi ikke havde den Tillid til Deres Majestæt, som en Landsfader for sit Folk, som et lykkeligt Middel i Guds Haand, der styret Got af Ont, at Deres Majest. vilde være tilbøyelig til, i dette ulyksalige Land igjen at frembringe den Lyksalighed, som er i en almindelig Fred, i Frihed og Tillid. Paa det at saadant snart kunde skee, saa bønfalde vi Deres Majest. om, at hindre Vaabens videre Brug i America, og udfinde et Middel, til at fremme og forthielpe Handelen og alle Deres Majestæts Undersaatters Lyksalighed. (Underskrevet af 1100 Personer).