Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1811-11-26
Om Runkelbedens Dyrkningsmaade meddeler Hr. Greve Ahlefeldt Laurvig endvidere følgende Efterretning. Hvedejord, der taaler dyb og stærk Pløining, er den fortrinligste. Den behandles som til sædvanlig Brakmark nemlig pløies 3 Gange, den ene Gang paa tvers, derpaa harves med Brakharven, og saa igjen pløies paa langs. Hver Tønde Land som første Gang kommer under denne Drivt, gjødskes med 40 til 50 god Læs frisk Gjødske, nemlig: Koe= og Hestegjødske, denne kjøres i Almindelighed efter Tverpløiningen paa Jorden, thi Erfaringen har lært, at den arbeides for dybt ned, naar man gjødsker for Tverpløining. Frøet saaes strax paa det Sted, hvor de skal voxe, luges og behakkes Den beste Saaetid er Mai Maaned, paa en Tønde Land, 14000 - Al., saaes 3 Pd. Frøe. Naar Runkelroerne engang have været let hyppede, renser man dem med Rense ploven, een eller to Gange, ligesom Veirliget og Ukrudtener, ellers ingen Tilsyn og Arbeide. Rødderne graves op, Toppen afskjæres indtil Kjødet, og naar de ere vel aftørrede, henbringes de til det Sted, hvor de skal forvares. J Anledning af den i Avisen Nr. 160 meddeelte Efterretning om Anvendelsen af forraadnede Æbler til Æddike i det Østerrigske er Udgiveren bleven beæret med en Skrivelse fra den ogsaa som theoretisk og praktisk Oekonom fortjente Hædersmand, Hr. Kammerherre og Amtmand Schumacher, hvis interessante Jndhold her med Hr. Forfatterens Tilladelse anføres til almindelig Oplysning: "Den berømte Sognepræst Christ i hans klassiske Værk om Plantning og Behandling af de nyttigste Frugttræer, 1792, første Deels 6 Kap. 32 8 beskriver Maaden, af raaden Frugt at lave den skjønneste og beste Æddike Man samler nemlig hele Vinteren over al den forraadnede Frugt af Æbler og Pærer, kommer denne i en Tønde, som hensættes paa et Sted, hvor det om Vinteren ikke fryser, thi Frosten vilde til Æddikelavning af Frugten være saare skadelig. Denne raadne Frugt udpresses. Det Udpressede løber klart af, og Smagen af den forraadnede Most er fød og til Beundring god, undtagen en lidet raaden Smag, som man skulde indbilde sig at vilde vedblive med Æddiken; men ikke det mindste bera, vedbliver. Man lader Mosten nu staae nogle Dage i et aabent Kar, hvorved da det Tykke, som maatte være med udløbet, sætter sig oven paa. Dette skummer man da af kommer Mosten i et Æddikekar, og lægger Foustaget i en tempereret eller varm Stue, hvorved da Mosten i 4 til 5 Uger bliver til en overmaade god Æddike, som har den stærkeste Syrlighed, den behageligste Æddike=Smag uder det allermindste af Raadenhed, og en langt i nere mørk Farve end den Æddike, som man for Aar og Dag siden, med langt mere Omstændighed har tilberedet af frisk Frugt Forfatteren føier til, at han er overbeviist om, at Enhver, som har gjort Prøve med denne Æddike, vil langt heller lade den Frugt, som er bestemt til Eddike, henlige og raadne, end som udpresse den frisk. Da jeg nu selvi min Huusholdning for en fjorten Dags Tid siden har begyndt paa at lade tillave Æddike efter ovenstaaende, Sognepræst Christs, Forskrivt, og har Grund til at troe at den i alle Maader vil lykkes, saa maatte det muelig for mange at Læserne af Deres Velædelheds Avis, ikke være uvigtigt at underrettes om, hvorledes en Produkt, som man hidindtil har betragtet som ganske fordærvet og unyttig, kan til særdeles megen Nytte anvendes.