Ribe Stifts Adresseaviser, 1799-08-23
Efter nogle Dages Forløb traf begge vore Vandrere hinanden igien paa et tilgrændsende Landgods, som tilhørde en Greve, der var en fornuftig sandhedselskende Mand. Vel kunde han ikke paa Fingrene giøre Rede for sin katolske Katechismus; men sine Bønder elskede han, dem behandlede han ikke som en Greve, men som et Menneske. Ved Taflet faldt Samtalen blandt andet ogsaa paa Polen, hvis Skiæbne samtlige Giester beklagede, eftersom den giestfrie Vert beklagede den. Vor Pater allene syntes denne Gang at være af anden Mening. Det maae (sag de han, skatere sig lykkelig over den store Ære den vederfares det. – Greven, Hvisaa Pat. Det polske Rige er bleven lig det himmelske i Evangeliummet. Det lider Vold og Voldmærdenne rive det til sig. Grev. De er en geistlig Mand min kjære Pater og ingen Politikus. Underhold De os hellere med noget der hører hen til Deres Fag, med noget om vor Kirkes Hemmeligheder, som falde Mange saa tungt at troe. Pat. Tør jeg ydmygst bede Deres Exelence f. Ex. Grev. Naa f. Ex. Arvesynden. Hvorledes kan dog jeg have Deel i den Synd, en anden nogle tusende Aar før jeg blev til har begaaet, uden at være berettiget til paa mine Vegne at synde. - Pat. Ei Ei Deres Exelence denne Hemmelighed komme, ingen mere til Gode end Personer af Deres Stand. Den høie Adel burde med mere Jver forfægte Artiklen om Arvesynden, end Marias ubesmittede Undfangelse, som vel endnu ikke er nogen Troesartikel, men vil med Gudshielp engang blive det. Grev. Altsaa ogsaa en Ridderorden af Arvesynden; Sandelig det er lystigt, meget lystigt. Pat. Jeg beder ydmygst, det er ikke at le ad. Det er en hellig katolsk Troesartikel; og som sagt den kommer ingen saa meget til Gode som den høie Adel Grev. Endnu meere lystigt. Hvad skal den høie Adel med Arvesynden? Pat. Med allernaadigst Tilladelse. Det er bekiendt at de nyemodens Skribentere, Jakobiner, Jlluminaten og andre deslige Kiettere, Hedninger og Gudsfornegtere ogsaa fornegte den høie Adels hidtil erkiendte Forrettigheder, ja de ere saa uforskammede at paa staae, at Jngen blot formedelst Herkomst af berømmelige Forfædre tilkommer udmærket Agtelse; at Aa telse egner allene Dyden, og at denne lader sig ikke arve men maae af os selv forhverves. Grev. Nu det er vistnok meget rigtigt, Pat. O! Deres Exelence hvor vil De hen? Der gi jo Deres Exelence disse erke Kiettere vundet Spil og fornegter Adelens ypperligste Forrettigheder. De skiønne Herrer ville heraf giøre en Syllogismus, hvorimod intet lod sig indvende. Grev. Og hvorledes vilde den klinge. Det er længe siden jeg hørte en Syllogismus. Pat. Den allene som selv er stor og dydig tilkommen udmærket Agtelse: men nu er Adelen endnu ikke stor og dydig fordi den nedstammer fra store og dydige Mænd; thi Dyd og Storhed medfødes ingen ei heller arves. Følgelig tilkommer ogsaa Adelen ingen udmærket Agtelse fordi den nedstammer fra store og dydige Mænd. - Grev. Nu hvad kan man indvende derimod Pat. Meget lidet, hvis man ikke stærkt troer paa Arvesynden, dog har jeg saaledes stoppet Munden paa en Sporter, som vilde giekke mig med sin Syllogismus at han ikke skal glemme mig saa let. Grev. Hvorledes bar De Dem da ad Pat. Min Herre, sagde jeg til ham, troer De paa Arvesynden, eller ikke, hertil maatte han svare ja; thi andet Fald havde jeg villet anmelde det paa behørige Sted. Nu - blev jeg ved, har det sin Rigtighed med denne Troesartikel hos enhver god Christen, og lader Synden sig arve, hvorfor da ikke ogsaa Dyden den høindelige Ahne Stammenhne, Er det første sandt, maae det sidste ogsaa være sandt. Her vendte han mig af Ærgelse og Skam Ryggen, og kunde ikke svare et Ord. Grev. Brave Hr. Pater - Klinker. Arvesynden og den høie Adel leve Pat. Allene med den lille Tilsats, at Arvesynden kom ind i Verden ved Dievelen, men den høie Adel derimod efter Guds Anordning.