Den Vest-Sjællandske Avis, 1819-12-21
Det er øiensynligt, at der gives to Partier i Frankerige, hvoraf det ene elsker og det andet hader Revolutionen, det ene ønsker at see Chartet (Constitutionen forbedret, og det andet, at det slet ikke var til. For at bedømme begge Partiers Styrke er det nødvendigt at tage den Jndflydelse i Betragtning, som de besidde ved deres Formue ved Kongens Yndest, ved Constitutionen og ved den offentlige Mening. Det ene af disse Partier er Roialisternes, eller som deres Modstandere kalde dem de Ultras; i Spidsen for dem staaer Cheferne for den gamle Franske Adel; og de skulde egentig udgjøre Landets Aristoratie; men da de næsten alle vare emigrerede og deres Godser inddragne, saa bestaae de fleestes Jndkomster blot i de Pensioner, som Kongen giver dem. Jeg har seet høist sørgelige Exempler paa disse fornemme Familiers beklagelige Forfatning; thi det er ikke nok, at den største Deel af Adelen er fattig; Lovene har ogsaa berøvet dem Midlerne til at forene en stor Formue i Hænderne for et Overhoved for Familien. Alle Børnene gaae i lige Arv, og Virkningerne af denne Lov ere saa hurtige, at dersom Hertugen af Orleans Søn skulde efterlade sig ligesaamange Børn, som sin Fader, saa vilde den nærværende Hertugs Sønnesøn kun have en aarlig Revenne af 2000 Livres. Kronen har vel Ret til at bevilge et Majorats Oprettelse; men den tillader det kun sieldent da de Franske Konger altid have ønsket, at Adelen maatte være afhængig af dem. Kongen har aldeles unddraget dette Partie sin Gunst, dets Klager ere lydelige, og synes ikke ugrundede, da de have tabt alt for at modsætte sig Revolutionen; men Kongen er ved Begivenhederne i 1814 og 15 bleven overbeviist om, at det er kun skadeligt for hans Sag. – Dette Parthie har ogsaa kun en ringe Jndflydelse paa Constitutionen, saaledes som den nu er bragt i Udøvelse. Pairernes Kammer, hvori de ere stærkest (og det ikke engang nu længere, siden 59 nye Pairs af Modpartiet bleve creerede ved Forordningen af 25de Marts 1819) føre ikke deres Debatter offentlige, og staae næsten ikke i nogen Forbindelse med de Deputeredes Kammer og med Publikum. Og Valgloven betager de Ultras næsten al Jndflydelse paa de Deputeredes Kammer, men især gielde de allermindst i den offentlige Mening. Deres truende Sprog i 1814, som baade var uvirksomt og uklogt gav især Anledning til Kongens Fordrivelse, i det Øieblik da Bonaparte landede vare de Kongelige Ministre netop i Begreb med at opgive deres Poster, da de ikke formaaede at balancere imellem en Factions-Hævn og Nations Misfornøielse. Den Magt som de i Aaret 1815 havde nogle Uger i deres Hænder overbeviiste enhver om dette Parties Uvidenhed, Mangel paa Maadehold og Blodtørst, Kongen giorde lykkeligviis i Tide en Ende derpaa; Ordonnanzen af 5te September, hvorved de Deputeredes Kammer blev opløst, forebyggede en Borgerkrig, Fra den Tid af have de liberale Grundsætninger efterhaanden fæstet Rødder, og Forsvarerne af Ludvig den 15des gode gamle Tid tvinges til at trække sig bestandigen mere tilbage; et Blad som skrives til deres Forsvar, og som engang talte 20000 Abonnentere, har tabt den halve Deel af disse; desuagtet fremture de i deres Heftighed og vedblive at holde sig paa deres engang valgte Plads, saaledes som de Franske Armeer vedbleve at holde de Preussiske Fæstninger besatte dengang de Allierede allerede vare i Paris. De Ultras Stilling er høist beklagelig; Revolutionen gjorde dem ulykkelige, og Restaurationen ikke lykkeligere. og Erobrerne af Paris ere dem ikke mindre forhadte end dens Forsvarere. (Forts.)