Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-31
Spanien og Schveiz, Østerrige og Polen, Holland og Belgien, alle ere forskjellige i deres Mening om hans Characteer; og selv Engellands Mening, uagtet den ikke stemmer overeens med nogen af de andres, har været gunstigere for ham siden hans Fald end den har været det i hans høieste Lykke. - Denne store Forskjellighed i Meningen om denne overordentlige Mand, hidrørte ikke saa meget fra en virkelig Modsætning i Jnteresse, som fra Stillingernes og Underretningernes Forskjellighed blandt Dommerne: Armeen, der saae ham ene i Marken, kunde ikke have samme Meninger som de, der saae ham i Forbindelse med hans politiske Indretninger; de tydske Stater, hvis Love og Friheder, han kuldkastede, kunde ikke betragte ham med samme Følelser, som de italienske, blandt hvilke han gjenoprettede Rolighed og Orden, og foreslog Uafhængighedens Gjenindførsel. Siden ti Aar, sige Udgiverne af hans Mindeværdigheder, have mange skrevet om Napoleon, enhver vilde sige hvad han vidste, mange have sagt hvad de ikke vide. Bestyrerne, Krigsmændene, Forfatterne af alle Nationer have villet bedømme ham: hele Verden talte om ham - undtagen han selv. Han bryder omsider Tausheden, og det paa en høitidelig Maade. - Men, indvender den engelske Rec., er dette at bryde Tausheden, var det Napoleons Hensigt, at lægge de hemmelige Driv fjedre for Dagen, der have sat Verden i Bevægelse, fra hans første Fremtrædelse paa dens Skueplads indtil dette sidste Optrin af Skuespillet, Faae vi her at see en Forklaring af Bevæggrunden til enhver af hans Livsigtigste Handlinger, Vilhan stille de Mænd blot, der have handlet som hans Redskaber og Midlerne hvorved han underkastede dem sine Hensigter, den Modstand han mødte hos de Brave - de Tilskyndelser til Tyrannie, der indgaves ham af Krybere, – og Characteren af dem, han betragtede som frygtelige? Det vilde være forgjeves, troe vi, at vente at see slig en Bekjendelse, selv om Forfatteren var død i Bod og Bedring. En saa ubetinget Oprigtighed, frygte vi, er ikke at haabe, i nogen muelig Forsikkring, et Menneske giver sine Medmennesker - da det ligefrem forudsætter en fuldkommen Ligegyldighed for Andres Meninger eller saadan en Grad af Usædelighed, at det ikke tillader Begrebet om Ondt og Godt: Men Napoleon var hverken i den ene eller den anden Stilling. Hans varmeste Beundrere have ingensteds nægtet, at han havde baade Feil og Svagheder at gjøre rede for, og hans bittreste Fjender paastaae ikke, at han var blottet for moralsk Følelse eller ufølsom for Skam. Napoleon befandt sig virkeligen, naar man seer tilbage paa hans forgangne Liv, i en Stilling, aldeles ikke ualmindelig; han var sig Handlinger bevidst, som han følte vare strafværdige og i lige Grad uvillig til at nægte eller aabenbart at tilstaae dem. Jngen Stilling kan være mere ugunstig for Forfatteren af Mindeværdigheder; thi den tvinger ham uophørligen til at være paa sin Post og udelukker al Aabenhiertighed og Tillid. - Der er to andre Omstændigheder, der bidrage til at svække Interessen for hans Værk. Saalænge Napoleon vedbliver at være blot Soldat, synes han ikke at have lært andet end hvad der kan læres i Marken eller i en Fiendes Land.Da han arvede den høieste Magt, fandt han sig som andre Monarker udelukken fra al fortrolig Omgang med almindelige Folk; han saae ene paa Masken istedetfor paa det virkelige Menneske; Etiquetten og Ceremonie skjulte Hjertets Bevægelser. Med Menneskeheden var han derfor ufuldkomment bekjendt; han havde ikke tilstrækkelig Høimodighed, eller tilstrækkelig Foragt for den offentlige Mening, at levere et uforstilt Malerie af det, som han var bekjendt med - hans egen store og overordentlige Siel. - De interessanteste Omstændigheder af hans Liv ere de, da han, ikke istand til at naae sit Øjemed ved den blotte Udøvelse af Myndighed, var tvungen til at overlade sig en Tidlang til Verdens Lidenskaber og blive deres Redskab, for tilsidst at gjøre sig selv til deres Herre. Disse Omstændigheder ere rigtig nok ikke mange; de kunne indskrænkes til tre, fire, den første da han slog sig til Nationalconventet, mod de oprørske Pariser; den anden, da han skulde seire over Mahomeds Tilhængere i Ægypten; den tredie, da han fandt det fornødent, at skuffe Hovederne for de forskjellige Factioner i Frankrige, for at omstyrte Constitutionen og opnaae den høieste Magt, og den sidste, og langt fra den største og hæderligste, da han, i Aaret 1815, næsten ganske allene vendte tilbage, for atter at tage i Besiddelse det Rige, hvorfra Europas forenede Magter havde fordrevet ham. Men naar Napoleon selv hverken kunde eller vilde løse sin Regjerings hemmelige Historie, saa er det som ønskes, en god Grad bleven suppleret ved hans Politieminister Fouche, hvis Mindeskrifter ere eet af de meest underholdende og, vi kunne sige, meest lærerige Værker, der i Frankrig ere udkomne siden den Keiserlige Regjerings Omstyrtning. - Dersom det ikke allerede er fuldkomment klart af Fouches politiske Løbebane, at han var en Mand, aldeles uden Grundsætninger, som offrede sin personlige Fordeel hver Følelse, og brugte Frihedens Sprog, og andægtig Hengivenhed næsten ene som det bedste Middel til at naae sit Maal, saa vilde hans Mindeværdigheder sætte det uden for al Tvivl. Han beretter de mange Begivenheder, hvori han spillede en Rolle, hvorledes deres Characteer end er, med en beundringsværdig Naivitet – han tilstaaer de meest vanærende Handlinger, uden mindste Forstillelse, og synes intet Øjeblik at tvivle paa, at hver forstandig Mand, dersom han havde befundet sig i samme Omstændigheder, vilde netop have handlet som han. Denne fuldkomne Mangel paa sædelig Følelse, i Forening med hans udelukkende Midler til Underretning, gjorde ham til den meest underholdende og vi tvivle ikke paa, til den meest nøiagtige Fortæller af de Begivenheder, han har været Vidne til. Hans Mindeskrifter, kunne betragtes som et Supplement til Napoleons; de udfylde Hullerne og kaste et Lys paa Keiserens Fortælling. Vist nok ere Fouches Mindeværdigheder blevne erklærede for falske af hans Søn. Men det er imidlertid aldeles ikke at undres over; thi der gives vel ikke mange Sønner, der skjøtte om at have en saadan Fader. Men Udgiveren paastaaer dristigen, at have faaet dem af Ex Ministerens Ven, at være i Besiddelse af Originalhaandskriftet og trodser lovligt Søgsmaal. Man behøver desuden kun at læse dem, for at overtyde Enhver om, at de ere skrevne af En, der har taget en vigtig Deel i Revolutionen og er fuldeligen bekjendt med alle dens enkelte Omstændigheder. - Hvad Napoleons Mindeskrifter angaaer, da mener Rec. at uagtet de ofte mangle Sanddruhed, vilde de alligevel have været overordentlig interessante, dersom deres Offentliggjørelse havde været betroet til Udgivere, der vare deres Kald mere voxne. Men saaledes, som det nu er, have de ladet hver Ting blive i Forvirring. Napoleon læste i sin Landsforvisning hvert Værk af Vigtighed, der stod i Forbindelse med Begivenhederne af hans Regjering. Under denne Læsning pleiede han at dictere een af hans Ledsagere de Betragtninger, der faldt ham ind; han rettede de Vildfarelser, han opdagede, og søgte at gjendrive de Beskyldninger, man gjorde ham. Hans Minde værdigheder ere, for en stor Deel, sammensatte af saadanne Anmærkninger; men sædvanligen saa forvirrede og uordentlige i deres Sammenstilling, at de maa sætte dem, der forsøge at læse dem, uden foregaaende Kundskab om Gienstanden, i største Forlegenhed. - Fouches Mindeværdigheder, derimod ere ordnede med mere Methode; de fremstille Begivenhederne efter Tidsordenen og besidde et andet Slags Jnteresse. Man skulde troe, naar man læser dem, at man gjennemgaaer en fransk Oversættelse af Tacitus, hvis man ikke mindedes, ved bestandigen at støde paa nyere Navne om, at det er en samtidig Regjerings Historie. Ved Napoleons Hof møde vi igjen alle de Intriger, de hemmelige Anklagelser, den Mistillid, den Frygt, og, endog i en vis Grad, de Grusomheder og Udsvævelser af Tiberius's. Selv Seirene, der udgjøre den meest glimrende Side af hans Regjering, tabe deres Fortryllelse. i Exministerens Skrift; thi vi see der, at Guldet virkede mere end Generalernes Talenter eller Soldaternes Tapperhed. De østerrigske Armeer vare ikke mindre ubestikkelige end de spanske Hærførere.