Viborger Samler, 1834-10-23
J det med Dagsposten (af 17de Octbr.) hidkomne No. 132 af Apenr. Wochenblatt er af vedkommende Magistratsperson meddeelt en Udsigt over Statskassens Jndtægter og Udgifter i f. A. og Statsgieldens Status, samt over Bro- og Brolægningscommissionens, Brandkassens, Kirkekassens, Fattige og Skolevæsenets Jndtægter og Udgifter i bemeldte Aar. Et Exempel, der endnu desværre hører blandt de sjeldnere, og som man derfor saameget desmere offentligen bør anbefale til Efterfølgelse overalt hvor Hemmeligholdelsesystemet endnu hersker i de enhver Borger saa nært berørende Commune=Anliggender. (Kbhp.) Carl Christian Orelius, 7 Aar 1 Dag samt Sosteren Euphrosine Martine Orelius, 10 Aar 5 Maaneder, ere begge døde af Skarlagensfeber, i Slagelse. – De dybtsørgende Forældre slutter Anmeldelsen saaledes: Enhver der kjendte de kjære Afdøde, vil vist billige vor ubegrændsede Sorg over dette for os saa store og uerstattelige Tab. Dog Herrens Villie skee. – Han gav, og vi glædede os - Han tog, og vi sørge; – men i vor Sorg, som i vor Glæde, ære vi hans faderlige Beslutninger. Under Overskrivt: "Til mine Medborgere i Aalborg, efter Valgene den 18de Octbr. 1834." har en Hr. Lars Bøggild i Aalborg Avis ladet indrykke en Artikel, angaaende hvilken Redactionen i en Note erklærer, at den skylder sig selv at bemærke, at den ikke har optaget samme førend den har gjort Forfatteren passende Forestillinger derimod. Forfatteren begynder med at anføre som Beviser paa sin Patriotisme, hvorledes han som otteaarig Dreng i 1801 "giøs for sit elskede Danmark, hvorledes han i 1807 (altsaa 14 Aar) med bristefærdigt Hjerte modtog Efterretningen om Flaadens Rovl, og endeligen hvorlunde han i 1813, skjøndt nylig gift, glemte Alt og tilbragte som borgerlig Ober jæger nogle lykkelige Dage i fædrelandske Drømme ved i Aalborg at oprette et Forsvarscorps til Assistence for Jyllands Grændse, hvortil han ædelmodigen offererede sine tvende unge Kjørehopper og tilbød sig selv som Officeer. (Om sidstnævnte Tilbud antoges, omtales ikke). Ved Efterretningen om Freden og Norges Tab blev Forfatteren som levende død og forvandt i alle Aar ikke den Sløvhed, som denne blandede Tidende indgrov." Nu følger nedenstaaende Jeremiade over Aalborg: "Aalborg har siden den Tid, ved Pengevæsenets Forandring, ved Norges Afstaaelse, ved Handelens Forandring og Formindskelse, ved mange Skolers Jndkjøb til uhyreblevne Summer, ved uheldig Bestyrelse af de offentlige Midler, ved Agercanalsindbrud i Liimfjorden. og Sildfiskeriernes Mislighed, ved almindelig Brændeviinsbrænding paa Landet og deraf fulgte Ophør af Brænderierne her i Byen, ved Sparekassens Pengeopdyngning, ved Frederikshavns Havne udvidelse, ved Agent Galsters Monopol i Nørre-Sundbye, ved Nordstrandshandelen, ved Consumtionens Ophævelse i Sundbye og meget Mere, tabt overordentlig meget og er dalet dybere og dybere fra sin forhen havte Flor og Velstand, hvorpaa Eiendommenes over ald Maade usle Priis er et umiskjendeligt Beviis." Herpaa advarer Forfatteren mod den ved Byens Næringsløshed fremavlede Egennytte, fremhæver Regjeringens Fortjeneste ved Jndførelsen af Provindsialstænderne og opfordrer til Patriotisme. "Sluttelig hedder det skylder jeg at takke mine frimodige Medborgere for deres Stemmer paa mig, og skulle jeg i min Jver, tilsyneladende have fornermet Nogen, da beder jeg betænkt, at det er Fødelandets Vel jeg havde og har for Øie, og bærer i Nag til mig; ligesom jeg og vil søge at tilgive Enhver, der i denne Anledning, har været mig falsk eller nærgaaende.