Berlingske Tidende, 1815-08-14
Paris, den 3die August. For nogle Dage siden talte man meget om en Fredstractat, som skulde være sluttet mellem de allierede Magter og Frankrig; man anførte endog betingelserne. Men Alt, hvad derom var udspredt, bestod kun i Gisninger, som ikke fortiente at troes. Saaledes forholder det sig ogsaa med den franske Armees Reorganisation. Vel beskieftiger Krigsministeriet sig med samme; men dette Arbeide er endnu langt fra at være bragt i Stand, og kunde derfor, som man falskelig paastod, endnu ikke erholde Kongens Samtykke. Kongens eneste Bestræbelse gaaer ud paa Nationens Lykke. Hs. Majestæt har fattet den uigienkaldelige Beslutning, at kaste et Slor over den svundne Tid, og at opbyde Alt for atter at tilveiebringe Enighed blandt sine Undersaatter. For at naae dette heldbringende Maal har Politieministeren udstædt følgende Circulaire til alle Præfecterne: Mine Herrer, Deres Forholde til mig omfatte to store Gienstande, nemlig at giengive Kongeriget den offentlige Rolighed og Fred. Kongen kjender alle Nationens Lidelser; men vi kunne ikke vente nogen lykkelig Tilstand af Europa, saalænge det ikke i Bilæggelsen af vore indvortes Uroligheder og i en mellem Folket og Tronen fuldkommen tilveiebragt Enighed seer et sikkert Pant saavel paa sin som vor Rolighed, Kongen agter at tilhylle vore begangne Vildfarelser og Feil med et Stor. Hs. Majestæt har overladt til Domstolene at straffe Stats forbrydelser og Forræderier, og for at Mistanken kan ophøre har Allerhøistsamme ladet de Anklagede og deres Antal navnlig kunde giøre. Der gives derfor fuldkommen Sikkerhed for Alle. De Jldesindede have altsaa intet Paaskud mere til Bekymring og Uro. Alle staae under Lovenes Beskyttelse, og under en Monark, som vil væren Fader for alle Franske. En sikker, fast Tilstand er Hovedgienstanden, hvorefter Kongen stræber; alle de Forholdsregler, han har foreskrevet sine Ministre, have dette Formaal. Enhver Tilbagevirkning vilde være en Forbrydelse, da derved den indre Fasthed og Statens Rolighed vilde tilintetgiøres og al Tillid forsvinde. Om vi end lide under Byrden af Europa, der har sammensvoret sig mod en Ærgierrig, hvis først Offer vi selv vare, saa lader os i det mindste have den Trøst, at ingen Blodsdraabe mere udgydes, ingen Taare mere rinder, der kan regnes os til Brøde. Enhver Privatinteresse maa vige for det offentlige Vel. Hvo af os vilde vel under Statens Ulykke tænke paa personlig Hevn; hvortale om et enkelt Parties Triumph, naar vi alle trues af samme Ulykke, Der gives intet Haab, ingen Redning ja ingen sand Ære for os, uden den, der man søges i vor Enighed Salle gode Borgere have og kunne kun have eet Formaal, nemlig at sætte Grændse for Hevnens Aand. Nødvendigheden afvæbner endog det ædleste Mod. Alle Hierters Ønske er fuldkommen Udsoning; thi saaledes kræver Enhvers Jnteresse det. Dette Ønske maa bring alle Partier til Rolighed og seire over alle Lidenskabet, efterdi alle disse Partier bestaae af Franske. - De Fordele, Frankrig tør haabe afhænge fornemmelig af vor Enighed med Kongen. Var Nationer ikke paa det nøieste forenet med Kongen, saa vilde vi af de fremmed Souverainer ingen Sikkerhed erholde for ver Uafhængighed, fordi og selv paa vor Side ingen Sikkerhed vilde give. - Et stort Folk kan endnu altid, hvor store end dets Ulykker ere, paa sin Konges Stemme lade sine Rettigheder erkiende og respectere, da Retfærdigheder ikke kan rokkes af Skjebnens Tilskikkelser. Partiaandens Stemme er medrette undertrykt, en det vil ikke engang lykkes den at lade sig høre. - Selv i den vanskeligste Crisis, hvori en Stat kan befindsig, gives der dog kun et vist Maal for den offentlige Ulykke. En dette Maal indtruffen, saa byder Nødvendigheden at staae stille, for at er offre alle Lidenskaber for det offentlige Vel, og blot tænke paa Alles relse. Vor sande Pligt, vor sande Fædrenelandskiærlighed bestaaer i at vi nu slutte os tæt til den Monark, hvis Jndsigte- og høie Dyder længe have været erkiendte. Vort Fædreneland vil idet det igien indtager sin Rang blandt Europas Stater, finde er varig Lykke i hans Troskab. Undertegnet: Hertugen af Otranto. Politieminister. - Den franske Armee ved Loire har sat sig i Bevægelse, og syn at ville tage sin Retning til Anvergnebiergene, hvorhen den allerede iforveien havde sendt en stor Deel af sit Artillerie og Materiel. Denne Bevægelse synes ikke at bebude nogen Underkastelse, Ogsaa her i Paris viste sig igien i disse Dage nogle urolige Bevægelser. De Allierede have derfor seet sig nødte til paa ny at lade Kanoner plante paa Pont de Change, Pont neuf, Broen ved Plante haven og flere Steder, saaledes som Tilfældet var ved deres Jndtog. Baade Dag og Nat gaae ogsaa Patrouiller gjennem Gaderne. Disse Forholdsregler ere mere end tilstrækkelige til at holde Rolighedsforstyrrerne i Tømme.