Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1834-10-31
Jfølge Deres Ærede af 15de dennes har jeg talt med Bonden om den bevidste Sag, og han er ogsaa villig til, efter mit Raad, at lade den falde; dog har han betinget sig af mig, hvad jeg ogsaa har lovet ham, nemlig, at anmode Dem om, Høistærede, naar De tilbagesender indsluttede Brev, da at gjøre Vedkommende opmærksom paa, at det maatte ansees for rigtigt, at slig Uorden i Fremtiden ved Øvrighedens Foranstaltning afhielpes; da, ifald han oftere blev udsat for slig en forgiæves Reise, vilde Man ei kunne fortænke ham i, at han bragte i Erindring hvad iaar er passeret ham. Det kunde ansees foren Ubeskedenhed af en Jkke-Jurist at afgjøre, hvorledes en slig Anomalie bedst forebygges; men, uden at spørge Justinian tilraads, mener jeg, at den simpleste Maade hertil var: at bekjendtgjøre i de offentlige Tidender, at, idet Dagen før Markedsdagen, kun ved Misbrug, er bleven anvendt som en ordentlig Markedsdag, saa forbydes al Handel paa Markedspladsen, indtil den til Markedet ansatte Dag indtræffer; - og spørges, som i Brevet, i hvormange Tidender saadan Bekjendtgjørelse burde indrykkes, saa maatte Svaret vel med Føie være: i saa mange som, efter almindelig Praxis, benyttes, for at bringe til almindelig Kundskab, at en Markedsdag er bleven forandret. Herom underrettede jeg igjen Hr. Etatsraaden ved Tilbagesendelsen af hans ikke saa aldeles bifaldede Forklaring, og - Jndrykkelsen bortfaldt. *) Thi tør jeg nu - nødsaget til at berøre en Sag, der, med saa mange lignende, ellers aldrig skulde været omtalt - spørge - ikke Hr. Etatsraaden - men hver retsindig Læser: Er den haanede Avisskriver ikke bleven smukt lønnet for en Tjenstbeviisning, allene i den gode Hensigt: at afparere en offentlig Kritik over Embedsmanden og for 3 Breves Expedition i en ham for Resten ligegyldig Sag? ut supr. S. Hempel. Vil Man bebreide mig for Svaghed i dette Tilfælde, da veed jeg kun at sige til mit Forsvar, at for at udrette Noget, maa Man ofte vise Eftergivenhed, saaledes som Forholdene ere og vel stedse ville blive i det borgerlige Liv. Man er endda udsat nok for livsforstyrrende Kampe og af det Slags har jeg stridt langt flere end Verden kjender. Men Hr. Etatsraaden havde allermindst Grund til at sætte mig i Klasse med de kaade, samvittighedsløse Angribere og Beilere til - Pøbelgunst. To offentlige Stemmer i forestaaende Anliggende. a) Kjøbenhavnsposten Nr 211 indleder sin Beretning om det bevidste Faktum saaledes: At der endnu her i Landet gives ikke faa Embedsmænd, som staae i den Formening, at deres offentlige Embeds handlinger ikke sortere under Publicitetens Domstoel, har Man desværre, ligesaa stor Grund til at antage, som derer Haab om, at Almeenhedens Stemme og dens Organer efterhaanden ved kraftige Argumenter ville faae enhver saadan Vildfarende overtydet og Feilagtigheden af hiin Formening, og om hvor lidet den lader sig forene med det lovbegrundede fastere Standpunkt, Offentligheden og den frie Meningsyttring ogsaa hertillands have vundet. Sjeldnere torde det allerede være blevet, at see en Embedsmand, offentlig erklære, at han anseer sine Handlinger, qua Embedsmand, for at være Publiciteten uvedkommende." Et Exempel herpaa har imidlertid Politiemesteren i Middelfart, Hr. Etatsraad Johnsson, nylig givet." b) J Jversens Avis No. 170 af 21 Octbr. læses følgende bemærkning, der, skjøndt den ikke nævner noget bestemt Faktum, dog tør antages at sigte til og at passe paa nærværende Tilfælde. "Besynderligt er det imidlertid, og just intet Tegn paa den vaagnende Almeenaand, man snakker om, at man nu næsten meer end nogensinde vil kræve os Bladredaktører til Ansvar, eialene for hvad vi selv skrive - hvorfor der allerede hviler Ansvar nok paa os, – men ofte endog for, hvad udenfra indsendes, stundom selv fra nævnt Mands Haand. Vilde Man dog bare sige os, hvordan Dette skulde undgaaes. - Ved at henlægge de Meddelser, som ikke staae os an? Men er det ikke nok, at Bladene undergaae en dobbelt Kontrol fra det Offentliges Side, uden at Redaktørerne ovenikjøbet skulde udøve en hemmelig Censur, – Alsidig Upartiskhed er, efter vor ringe Formening, en Egenskab af større Værd hos Publicisten, end den saakaldte Farve, hvilken, ret beseet, som oftest nok kun er et Par selvpaasatte farvede Briller, hvori ovenikjøbet det ene Glas er konver og himmelblaat for de Egnes Fortrin, men det andet brandguult, eller smudsgraat, for deres Mangler, som findes udenvælt, Finis.