Viborger Samler, 1847-02-15
Londonerposten af 8de Febr. var endnu ikke den 12te Febr. ankommen til Hamborg. Frankerig. "Man skulde, sagde Thiers i sin lange Tale, have udhalet Hertugen af Montpensiers Ægteskab med Infantinden; ved ikke at ville vente, har man handlet urigtigt med Hensyn til England; man har tilintetgjort det naturlige Støttepunct for Frankerigs Virksomhed med Hensyn til Udlandet, og derved bragt det i en stor Svækkelses Tilstand og Alt dette er skeet for et Giftermaals Skyld, som polittisk betragtet, enten er af ingen Betydenhed eller farligt." Thiers vil ingen Erobringer; han vil kun at Frankerig i Europa skal repræsentere Ret, Fremskriden paa Civilisationens Bane, og Friheden; men Frankerigs Besiddelser skulle ikke udvides. For at opfylde det store Formaal for Frankerigs Stræben er den engelske Alliance fornøden; thi England og Frankerig forenede ville kunne understøtte Paven i hans Reformer, beskytte Schweiz imod Østerrig, og yde de undertrykte Nationers Emancipationer Bistand. – Guizot havde havt fuldkommen Tillid til Tories, men Mistillid til Whigs, og dog vilde Tories, dersom de havde været ved Statsroret, have forenet sig med de nordiske Magter til en Protest imod det spanske Ægteskab, medens Lord Palmerston, var altfor forhadt i Europa til at realisere en saadan Protest. Det var hans (Thiers's) Haab, at den spanske Dronning snart vilde erholde Arvinger, og at Frankerigs farlige Stilling saaledes snart vilde være hævet. - Guizot takkede Thiers for hans Maadehold, ligesom og for den Klarhed, han havde bragt ind i dette Anliggende. Trods den ham paalagte Tilbageholdenhed vilde Debatten thi han vilde uden Omsvøb gaae ligge til Sagen være alvorlig og vigtig nok. Thiers dadlede altsaa ikke Dronningens Ægteskab, ikke Principet i Montpensters Ægteskab; han dadlede kun det afsluttede Ægteskabs Samtidighed og Maaden, hvorpaa det var afsluttet; hiin var, efter Thiers's Mening, ikke nødvendig, og Maaden, hvorpaa det afsluttedes, skulde ikke have været redelig. Med Aber den havde Guizot været enig deri, at man kun vilde understøtte en Efterkommer af Philip den Femte; Lord Aberdeens Brev til Hertugen af Sotomajor gav man en konstlet Vigtighed, som det slet ikke havde. Brevet skulde kun berolige Spanien med Hensyn til dets Uafhængighed. Ingen Strid, ingen Modsigelse, ingen Omtale om Utrechter-Tractaten eller om Hert. af Montpensier, om hvem der ingensinde havde været Tale imellem Guizot og Lord Aberdeen. Dette sagde han, og han var viis paa, at man ei vilde modsige ham paa hiin Side af Canalen. Saaledes stode Sagerne i Juni Maaned 1846. Nu kom Juli Maaned; Lord Palmerston var bleven Minister; den Mand var bleven Minister, som tidligere havde angrebet sin Forgængers Politik for dennes altfor store Eftergivenhed imod Frankerig. Jkke Mistillid, men Tilbageholdenhed udvistes fra Frankerigs Side, og Omstændighederne retfærdiggjorde snart Frankerigs Forhold. Depeschen til Bulwer havde stillet Hertugen af Koburg i Spidsen for Ægteskabscandidaterne; Frankerig blev slet ikke omtalt; om endog Palmerston havde gjort et Tilbageskridt, og istedetfor Koburg anbefalet Don Enrique, saa havde Lord Palmerstons Sprog til den franske charge d'affaires dog været det meest foruroligende. Spanien vilde enten et Ægteskab med en fransk Prinds eller med en med England beslægtet Fyrste; Spanien vilde, at Ægteskabs Spørgsmaalet skulde afgjøres snart og til en og samme Tid.