Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-09-18
Man betragte nu det skiønne Begravelses-Tempel og ærefrygtsfuld bøie sit Hoved ved Mindet om de store Mænd som hvile der (i Pantheon) og man ville herpaa beundre de herlige Beaujou, Tivoli, Marboeuff og Belleville, hvor en glad Folkesværm omtumler sig og hvor den Rige og den Fattige gaae eengang hen om Ugen; den Forste for at glemme sine Bekymringer og den Anden sin Usselhed. Dette Syn udviser tilfulde, at man opholder sig hos et Folk, som moerer sig, som forstaaer sig paa at moere sig og som elsker Selskabelighed. Naar man stiger op af Banken og gaaer ind i Haverne, saa har man ikke nødigt, som i London at komme ind i en Trængsel af grove og berusede Mennesker. Philosophen betragter med Fornøielse, at man lader enhver skiøtte sig selv, og at man kan overlade sig til Fornøielser, uden at begaae Udsvævelser. Man seer alle Mennesker at lade sig styre af Musikkens Trylletoner, Skuespillere og Tilskuere alle følge Takten, overalt seer man lystige og livfulde Dandse, og naar man ikke hist og her fik Øie paa en Gendarmes Uniform, saa kunde man indbilde sig, at man var i Schweiz. – Jmod denne Elskværdighed i Omgang er Englændernes Comportement meget afstikkende. - En Borger i London vilde holde sig for vanæret, naar han bortgav det mindste af sin personlige Ret; han er af Naturen uselskabelig, han holder over sine Privilegier; han forsvarer den med Haardnakkenhed. - Han vil aldrig taale, at hans Naboe spadserer paa den grønne Plads udenfor hans Huus, eller at en Forbigaaende vil gaae over en Plads, som tilhører ham o. s. v.; han kiender sin Ret for godt, han vil ikke opstille skadelige Exempler for den borgerlige Friehed; han afskyer Monopoler; men han vil gierne selv være i Besiddelse af dem. Englænderen vil ikke opofre sine Beqvemmeligheder for andres Skyld eller for det Almindeliges Vel, saaledes forstaaer han Frieheden; imidlertid er Englands Uafhængighed og politiske Storhed grundet paa det Engelske Folks Characteer. Edinborg er ikke af den politiske Vigtighed, som Paris og London, man har en stor Jnteresse for Konstneren og Digteren, og har et ganske forskjelligt Udseende. Det Landskab, som omgiver denne Stad, har ingen Lighed hverken med de bølgeformige Sletter, eller de smilende Viin bierge og de brede Landeveie, som omgive Paris, ikke heller med de smaae sandfulde Alleer, eller de phantastiske Hytter og glimrende Værtshuse i Omegnen af London. Man forestille sig derimod en Mængde klippefulde Banker af samme Figur og næsten af samme Høide, af et mørkt Udseende, der staae som ubevægelige Vogtere af den gamle Jordbund og som længe have beskyttet den mod Erobring. Naar man betragter disse Banker hver for sig, saa have de ikke meget mærkværdigt ved sig; men totalt Blikket af dem, i deres hele majestætiske Række med deres bare og besynderlige Hoveder have noget majestætisk og vildt ved sig, som passer fortræffeligt til Skotlands Navn og til Erindringerne af dets Historie. Jstedet for Seinefloden med sine egensindige Krumninger, istedet for Themsen der seer ud som et Hav der er blevet tvunget til at holde sig i sit Flodleie, som Menneskene have bygget for det, finder man Floder, indfattede med Granitklipper, hvis dybe Vande flyde over gamle Træestammer, snart roelige, snart mørke, og nu heftige og sprudende over runde Flintestene, hvilke see ud som Diamanter. - Det første Jndtryk som Synet af Edinborg giør paa Siælen, naar man nærmer sig til den, er ganske romantisk. Paris synes at være et Opholdsted for Forlystelser; London er en uhyre Butik. Skotlands Hovedstads Beliggenhed er aldeles pittoresk, den er Dronningen for et bondeagtigt, men for et ridderligt Land; denne Ufrugtbarhed, denne Mængde af Floder og vilde Høie tiene til en Jndfatning for Bruces og Douglas Slotte, for Holyrood og Antons Capellet. Blodet flyder raskere, Aarerne opsvulme naar man nærmer sig til disse historiske Mindemærker, i det vilde og øde Landskab hæve disse Slotte og Fæstninger sig stærkere, og den ufrugtbare Jordbund synes at forøge Tankernes Energie. - Man nærmer sig til Edinborg og finder smaae Huse af Steen med flade Tage, Dynger af Ureenlighed og Giødning, Flokke af Ænder og Giæs, af Børn uden Skoe og Strømper, af smaae Piger med frisk Ansigtsfarve og guldguult Haar med smillende og sneehvide Ansigter. Kommer man ind i selve Staden, saa seer man smukke, ofte massive Huse høiere end i London. - Edinborg har sin Gammel- og sin Nyestad temmelig rigtige Symptomer paa den dobbelte Civilisation, som bekiæmper sig i dens Sæder: har regelmæssige Bygninninger opførte af en taalmodig, moralsk og arbeidsom Slægt; lige Gader, Boder, som ere indrettede paa det omhyggeligste og med den største Rolighed; hisset Tindinger, Taarne og den hele mørke defensive Pomp, hvormed Middelalderen omgav sig. Denne Contrast, denne Blanding af Oldtids Energie og af en industris Aand yttrer sig i Jndvaanernes forskiellige Charac Forts) teer.