Viborger Samler, 1839-12-19
Jndenlandske Efterretninger. Ved Artilleriets Officierers Audience hos Hs. Majestæt Kongen den 10de De, behagede Allerhøistsamme at tiltale dem saaledes: "Det er med inderlig Glæde, at jeg seer mig omgivet af Artilleriets Officerer, for hvis Kundskaber og Dygtighed jeg nærer og altid har næret den største Agtelse. Tilfulde indseer jeg deres Corpols store Vigtighed, og jeg lover dem, at dets Vel skal være Gjenstanden for min ivrigste Stræben; de Forslag, de forelægger mig angaaende Materialet, sammes Forbedring og Fuldkommengjørelse, ville blive Gjenstand for min særdeles Opmærksomhed, og igjennem samvittighedsfulde Undersøgelser vil jeg søge altid at vælge det Bedste. Fuldtvel føler jeg min Pligt at vise denne Sag den største Omhu, og Jntet at forsømme, som kan komme vort Artilleri til, som det bør, at staae værdigen ved Siden af de bedste Artillerier. Jeg beder dem bemærke det Beviis paa særdeles Agtelse og Naade, deres Corps har modtaget, idet jeg af deres Midte har valgt en Officeer til min personlige Omgivelse. – En momentan Mangel paa Officerer har foranlediget, at jeg i deres Rækker seer endeel Officerer, som ei høre til Artilleriet; det skal inderligen glæde mig, hvis denne Mangel snart kan blive afhjulpen; imidlertid er jeg forvisset om, at de m. H. medens de tjene i Artilleriet ved særdeles Flid og en god Aand ville søge at vise dem denne Stilling værdige. – Det skal inderligen glæde mig at give dem m. H. fremdeles Beviser paa min særdeles Agtelse og Naade." Til de Jnfanterie-Regimenter, som samme Dag bleve Kongen præsenterede, yttrede Hans Majestæt i Almindelighed, at han stolede paa den Troskab, de havde udviist mod den forevigede Konge, og som de nu ogsaa havde lovet ham. H. M. anbefalede dem den rette militaire Aand, og Bestræbelse for videre Uddannelse, som væsentlig for Armeens Hæder. – Til Kronens Regiment i Særdeleshed behagede H. M. at sige, at dette Regiment havde, om muligt, tabt mere end ethvert andet i Armeen; det havde mistet en huldrig Fader og Beskytter; han vilde ønske at kunne lindre dets Savn og ventede nærmere Forslag derom fra Regimentet. – Jægercorpserne kaldte Hs. M. i Erindring, at H. K. H. Kronprindsen havde staaet i Spidsen for dem, og forsikkrede dem, at de fremdeles vilde være en Gjenstand for H. Kongl. Høiheds Opmærksomhed. – Det Borgerlige Militaire tiltalte Kongen saaledes: "Lige fra Kjøbenhavns Beleiring, fra den Tid da Frederik den 3die sagde: "Jeg vil døe i min Rede, ford han stolede paa Kjøbenhavns Borgere, er denne Troskab mod Kongen gaaet i Arv fra mine Forfædre til mig. Min forevigede Forgænger stolede paa Kjøbenhavns Borgere Sindelag; jeg er selv fød i Kjøbenhavn og har altid yndet den kjøbenhavnske Borger for hans Hengivenhed mod Kongen og Kongehuset. Lad denne Følelse stedse findes iblandDem, og stol paa min uforanderlige Tillid og Beskyttelse." Brandcorpset rostes fordi det dagligen og uforfærdet udsatte sig for Fare, og bidrog saameget til Medborgernes Sikkerhed. - Livjægercorpset modtog Yttringen af H. M. Tilfredshed med den gode Aand, der altid, lige fra dets Oprettelse, havde hersket i samme; hvorhos H. M. beklagede, at Corpsets værdige Chef ved Sygdom forhindredes fra at være tilstede. – HeM. tilkjendegav ligeledes Livcorpset sin Tilfredshed med den Aand, som besjælede det, og tilføiede, at dets Medlemmer, ved at udgaae som Embedsmænd i Staten, maatte udbrede samme Aand, samme Troskab og Hengivenhed for Kongen.