Berlingske Tidende, 1822-09-02
Jndvaanerne af Provindsen Coro have altid været meget Spansk findede, og derfor anvendt Alt, for at understøtte General Morales. Denne havde forøget sin Styrke ved Flygtninger fra Maracaibo, hvor Spanierne eller det Kongelige Partie endnu have mange Tilhængere iblandt de Farvede - derpaa med største Møie sammenbragt nogle lette Fartøier, og ved Hjælp deraf om Natten ført henved 800 Mand af fine Tropper over Vandet til Maracaibo, uagtet Columbierne havde en temlig stærk Sømagt der. Jmidlertid havde Columbierne afsendt et Corps Veteraner under Oberst Penango mod Coro, og - efter Caracas=Avisen - var det da nu umuligt for Morales at omkomme, det være tillands eller tilvands. Det Columbiske Corps gjorde en saare besværlig Marsch fra Corora igjennem en vandløs Ørk, men indtog dog Coro, som var bleven forladt, En anden Afdeling under Reyes Vargas skulde angribe Morales fra Syden paa samme Tid, som Penango anfaldt ham fra Norden. Men Morales, der aldeles ikke mangler Mod, overrumplede Reyes Vargas, slog hans Afdeling, og rykkede derpaa i Jilmarsch mod Cors. Penango drog sig tilbage til Corora; men hans Folk, som vallerede havde lidt meget ved Henmarschen, omkom for største Deelen, paa Tilbageveien over den tørre Hede, saa at han, da han mynstrede dem i Corora, manglede 700 Mand, og de øvrige befandt dem i den sletteste Tilstand. Columbierne klage meget over dette Tab, der har berøvet dem saa mange af deres bedste og ældste Tropper. Lykken havde nu igien vendt sig saaledes til Spaniernes Fordeel, at Morales vist vilde have giennerobret Maracaibo og maaske en stor Deel af Kysten, dersom ikke de Tropper, der vare satte over Søen, havde gjort et ubetænksomt Angreb, uden at vente paa Morales, De trængte imidlertid ind i Staden, og beviste en stor Tapperhed, men deres Magt var for ulige; efterat 2 til 300 af den havde maattet bide i Græsset, maatte de vige. Deres Fienders Tab var imidlertid ligt deres, og iblandt dette var Commandanten af Maracaibo, Eres. - Den Columbiske Regiering i Maracaibo sendte nu en Parlamentair til Morillo (en Broder eller Søstersøn af Generalen, og forestillede ham: at Morales og hans Tropper vare gandske tilintetgjorte af Penango, og at der ikke var andet at giøre for Morillo og hans lille Corps paa omtrent 500 Mand, for at undgaae Blodsudgydelse, end at lade sig bringe til Havanna paa Columbiske Skibe, men dog beholde deres Vaaben. Dette er Hovedbetingelsen ved den afsluttede Capitulation, og de sidste Beretninger fra Coro melde, at de virkelig vare blevne indskibede; men at Morillo og alle Officererne, saavelsom de af de Ermene, der vare Jndfødte af Coro og Maracaibo, vare kastede overbord, da man var kommen paa rum Sø. Morales er derved bragt i en fortvivler Stilling, især da han har Mangel paa Levnedsmidler, og ved Morillo's Capitulation har mistet sit sidste Fartøi. (Jfølge sildigere Efterretninger har Morales forfulgt Penango's Corps, og i et Slag ved Davajuro, den 7de Juni, aldeles adsplittet det, og taget Penango selv og syv andre Officerer til Fanger). Fortet Veiga, der ligger paa en Høi, som behersker Pro. Cabellohar capituleret, og den Spanske Besætning derfra er ankommen til Laguaira. Columbierne beskyde nu Pladsen. J det blodige Slag den 7de April ved Cariaco i Qvito, hvor General Cruz Murgeons hele Corps blev tilintetgjort, og han selv faldt, bleve ogsaa de Columbiske Generaler, Torres og Paris General Bolivar, som der blev Seierherre, hevnede saaledes de Tab, Murgeon før havde tilføiet ham. Dette Slag, der - saa at sige - fuldender Columbiens Uafhængighed, blev høitideligholdt ved Jllumination i 3 Aftener.