Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1824-05-28
Kammerherre Suhm har fortalt, at Arendt var kommen til ham, for at udbede sig litterairisk Veiledning til at studere Nordens Oldsager, og at han med Forundring havde hørt, at det unge Menneske havde læst alle de Værker, han nævnede ham. Paa sine antiqvariske Vandringer i Norge og Sverrig, 1799 - 1806 indqvarterede han sig hos Præster og Bønder. Mærkede han, at hans Ophold faldt besværligt, bekymrede han sig dog ikke derom, men blev saalænge det ham selv lystede. Engang maatte en Præst, for at blive ham qvit, med Magt lade ham bringe i et Fartøi og sætte over Fiorden. En anden gik lempeligere tilværk, han lod midt, om Vinteren Aabningen af hans Kakkelovns rør mure til, og fik ham saaledes ved Røg gjort kjed af sit Opholdsted. Arendt var maadeholden i Mad og Drikke; men Cyniker i høieste Grad, og yttrede især sin Cynisme i Maaden, hvorpaa han omgikkes med det andet Kjøn. For at faae nogle cusiske Mønter beskrevne, gik han 1807 med dem til Rostok, siden til Paris. Der fortælles, at han ved sin Ankomst til Paris mærkede, at han havde glemt Mønterne i Rostok, og nu vandrede Veien igjen tilbage, for at hente dem. Dengang har han sit lange lyse Haar, hængende løst ned af Ryggen, dog gemeenligen skjult mellem Kjolen og Frakken. J Paris mistede han sit ene Øie, efter eget Sigende ved en slet Kuur, da han laae syg af Gigt i Hotel Dien. For nøiere at besee Runeindskrifterne paa Løverne i Venedig, vandrede han til Jtalien 1809, og gjorde atter 1810 og 1811 en antiqvarisk Vandring igjennem Hertugdømmene. Hans Færd paa denne Reise har Domherre Dr. Meyer, i hans Darstellungen ans Nord-Deutschland, skildret, just ikke med forskjønnede Farver; thi at det er Arendt, som menes ved "das gelehrte Ungehener, hvilket nogle Aar tilforn skulde have spøgt omkring i disse Egne til Besværlighed for Jndvaanerne, kan ikke omtvivles. De der anførte Træk svare aldeles til Efterretningerne og Arendt fra Danmarks øvrige Provindser. 1812 kom hantil Kjøbenhavn, og indgav Ansøgning til Kongen om Hielp til at kunne reise op til Norge, samt om Anbefaling til Selskabet. for Norges Vel, for af det at kunne sættes i Virksomhed og saaledes fuldende sit Arbeide. over Norges Oldsager. Han erholdt Understøttelse, og nedlagde ved denne Leilighed i det kongl. Haandbibliothek et Bind, som blandt mere indeholdt nogle korte Optegnelser, deels med Blak, deels med Blyant, men især en Række Jnskriptioner paa Runestene, og Klokker. Udtrykkeligen havde han frabedt sig, at Kjøbenhavns Oldforskere ikke, saalænge han levede, maatte tilstædes Adgang til hans Samlinger. 1813 kom han til Aalborg i en Forfatning, som den usleste Tiggers. Adskillige af Byens Jndvaanere opklædte ham og gave ham Penge, saa at han over Løkken kunde reise til Norge. 1816 kom han ved Sommerens Begyndelse atter til Aalborg, for at begive sig til Norge, hvorfra han om Efteraaret reiste til Stokholm. 1817 maa han have været i Tronhjem og 1818 var han i Linkjøbing. Men længe kunde han ikke blive paa noget Sted. Han har selv fortalt, hvorledes han, efter at have været nogen Tid i en fornem Mands Huus en Dag blev liggende i Sengen, og da Husets Herre kom op til ham, for at spørge, hvad han feilede, holdt Arende en Tale, hvori han foreholdt ham, at han ikke beviiste ham den Agtelse, som de Fornemme skylde deLærde, og tilkjendegav ham, at han vilde flytte Staven videre. Omtrent 1819 maa han have forladt Norden, thi i October og November 1819 forsattede Arendt en Beskrivelse over de vendiske Gudebilleder i Stre lig, trykt i Minden 1820 paa et Ark. Fra Nordtydskland drog han mod Sønden, opholdt sig en Tid i Bibliotheket ved St. Gallen og gjennemvandrede Spanien og Jtalien. Han behialp sig saare kummerligen, laae sjelden i Seng, ofte under aaben Himmel Undertiden modtog han Pengegaver, stundom afslog han dem. J Rom blev han ved flere Landsmænds Bidrag opklædt. Alt, hvad han eiede, har han paa sig. Af Klæder og Linned havde han kun lidt, desmere af Papirer og Tegninger, hvilke stak frem af alle Lommer. Sin største Skat gjemte han mellem sine Veste, hvoraf han har adskillige, og erholdt derved Udseende at være meget føer. Han har selv fortalt, at da denne hans Byrde paa en Reile til Paris blev ham for svær, havde han i en Steensætning i Nærheden af Bremen gjemt en heel Pakke mellem Stenene paa et Sted, Jngen vidste. I Ungarn opholdt han sig hos Grev Wiczay, fra hvem han 1822 bragte Breve med til Kjøbenhavn. Denne, en Beskytter af Videnskaberne, havde foræret ham Poinsonerne til det celtiberiske Alphabet, han havde ladet skjære. Uagtet disses Metalvægt ikke var saa ringe, bar Arendt dem dog stedse omkring paa sig. J Kjøbenhavn laae han i en Kielder, og anslog selv sin Fortæring, til otte Skilling om Dagen. Han opholdt sig kun kort i Hovedstaden, vandrede derimod nogen Tid omkring i adskillige danske Provindser, til større Forundring end Behag for Landboerne. Ofte tilbragte han Nætterne i Hø stakke. Til en lollandsk Præst, hvem han kun lidet kjendte, fortalte han ved Jndtrædelsen i Huset, hvor længe han vilde blive, og at han forlangte trende Gange Grød om Dagen. Da engang Grøden var svedet, overfusede han Huusmoderen. En jydsk Herremand, der spurgte ham, hvo han var svarede han jeg er den lærde Antiqvar Arendt, og dersom De endnu ikke kjender mig, røber det, De har havt en forsømt Opdragelse.