Aalborg Stiftstidende, 1835-06-27
De ministerielle Blade og Oppositionsbladene ere uenige om hvorvidt Folket i Processagen billiger Regjeringens Fremgangsmaade eller ikke? Saa vist som det er, at den forstandige Deel af Nationen ønsker Ro og Orden, og er kjed af Revolutioner, saa vist er det ogsaa, at den med Jver vaager over sine forfatningsmæssige Rettigheder og Friheder. Restaurationen stole de ogsaa paa denne Lyst til Ro og Afsky for Revolutioner, og dog vare nogle uforsigtige Ordonantser, maaskee ikke engang givne i den Hensigt at krænke Chartet, tilstrækkelige til øieblikkeligt at fremkalde Juli=Revolutionen. Vi finde det heelt naturligt, at en constitutionel-monarkisk Regjering ikke med Ligegyldighed kan see denne tydelige Stræben efter at republicanisere Frankrig, men - det er ikke mindre sandt, at en Trone, som ene og alene ved Folket er opreist paa Ruinerne af en 1000aarig legitim Trone, maa være dobbelt forsigtig i Valget af Midlerne til at holde sig og mindst paadrage sig Skin af at ville krænke Folkets constitutionelle Rettigheder. Vi troe imidlertid ikke, at Fremgangsmaaden i denne Sa har Folkets bifald; øieblikkelige revolutionere Følger ere vel jutikke ligefrem at befrygte, men der bliver let en Torn siddende, som buler i Saaret, naar det er modent til at bryde op. For uden ovenstaaende, en Statsmands Betragtninger, have vi for denne Overbeviisning endnu følgende Grunde: de angaae 1) Fremgangsmaadens Lovlighed; 2) dens Motiver, 6) dens Hensigtsmæssighed eller Uhensigtsmæs sighed. Ad 1. a) Et Folk kan, i Almindelighed eller i Masse, aldrivære vel stemt for Love, som giøre Undtagelse fra de gieldende, Retsformer, eller forandre Delinqventens Forum. Men nu seer man i det her omhandlede Tilfælde, hvor der handles om oprørske Forsøg af blotte Borgere (ikke Medlemmer af Pairskammeret) ingen constitutionel Grund til at indsætte Pairskammere, til Retstribunal i samme. Man spørger, hvorfor de Anklagede ihvor skyldige de end monne være, ere blevne unddragne deres naturlige Dommere og Jurierne? Det gjør b) et endnu du bere Jndtryk, at man negter dem deres selvvalgte Forsvarere, en Rettighed som i Frankrig ikke negtes Morderen selv. c. Man finder det endvidere stridende mod de gieldende Anordninger, at de Nationalgardister, som kaldes til Tjeneste ved Processen, stilles under Linie=Militairets Overbefaling. J denne Jndvending, hvis Rigtighed iøvrigt faaer at staae ved sit Værd, fremskinner iøvrigt tydeligt nok, at Nationalgaden heller ikke er for Processen. J Begyndelsen var Talen kun om Enkeltes Gjenstridighed; nu strækker denne sig allerede til hele Legio ner. Deraf viser det sig: ad. 2. at man hos Regjeringen supponerer Tilbøielighed til at udvide sin Magt og indskrænke de constitutionelle Rettigheder en Mistanke, som vækker Mishag. Man troer nemlig: a) a Regjeringen med eet Slag vil tilintetgjøre Republicanerne og Republicanismen, at det meere er Anskuelser og Meninger, end Uordener og Opstand man forfølger, men der er Jntet Frankrig med mere Jversyge vaager over end sin Frihed i politiske Meninger; b) man troer, at Regjeringen ved sin Fremgangs maade beiler til de fremmede Magters bifald - en Formodning, som allerede er tilstrækkelig til at skille den ved al Popularitet; c) man troer, at Pairskammeret er valgt som Tribund, fordi det ansees for det føieligste Redskab i Regjeringens Haand, Herved maa man tage Hensyn paa Pairskammerets nærværende Stilling. Ved at ophæve Arveligheden, ved at indskrænke Majoraterne, vilde man give Aristokratiet Naadestødet, men man havde ikke overveiet, eller meget mere ikke agtet paa de Forestillinger derimod, at Pairskammeret derved tabte sin hidtil havte og provede Uafhængighed i sit Forhold til Regjeringen, og det saameget mere, som denne erholdt Ret til, som Belønning, at udnævne Pairernes Sønner til deres Fædres arvelige Efterfølgere. Hvad nu Mad. 3. Hensigtsmæssigheden i Fremgangsmaaden angaaer, saa ler man allerede a) ved de Anklagedes aftalte, uimodsigelig tumultuariske, Opsætsighed mod Pairsretten bleven nødt til Forholdsregler, ved hvilke man, ihvor uundgaaelige de end monne være, dog paa en Maade er bleven Dommer i sin egen Sag.