Berlingske Tidende, 1755-04-14
Slutningen paa Erkebispens til Auch Skrivelse til Kongen af Frankerige. Alle Deres Forfædre og Eders Majestet Selv har erkiendt, at de Ting, som angaaer Sacramenterne efter den ypperste Lovgivers Villie hører til Kirke=Retten, alle verdslige Dommere gribe derfor deres Kongel. Anseelse an, som vil dømme i deslige Materier, da det kommer os allerne til at dømme i slige Sager. Kunde Vi vel uden at overtræde Loven lade dette hellige Pant tages os af Hænderne? Skulde vel Biskoppernes Anseelse, som kommer allerne fra Gud, være ringere i en Catholsk Stat, end i de Protestantiske Lande, i de Lande, hvor Øvrigheden har snappet saa meget af den geistlige Myndighed til sig, og dog ikke mænge sig i de Ting, som høre til Sacramenternes Forvaltning. Skulde De vel tilstæde, Sire, at JesuChristi Tienere ikke skulde have saa megen Friehed i deres geistlige Forretninger; skulde De vel tillade, at Retterne dømme i de Ting, som ere allerne af Gud, da de imidlertid lader som, de vare Kirken lydige, og erkiende os for deres Hyrder. Men hvormeget har de ikke forøget vores Smerte, naar vi ansee, hvor uretmæssig Kirkens Fiender triumphere over Eders Majestets sidste Erklæring, den nærværende Omstændighed angaaende. Det lader jo som man misbrugte Eders Majestets Fredsommelighed, og bruger imod Religionen selv een af de meest herviske Dyder, som ziirer store Konger. Om man vilde paalægge begge Partier at tie stille, da kunde denne Middelvei ingen god følge have, ved saadanne Freds Stiftelser maatte man tvivle om de Puncter, som Kirken allerede har afgjort, hvilket er imod eders Majestets Meening. Eders Majestet har kuns vildet paalægge de Børn Taushed, som sætte sig op imod Deres Møder Kirken, skiønt derved er ikkun liden Fred udvirket. Denne saa dyrebare, Fred Sire, som Verden ikke kand give, ønske Vi af inherste Hierte. Hvorledes kand man altsaa beskylde os at Vi forstyrre den. Det hellige Brød, som de paa saadan usædvanlig Maade ved Lov og Dom vil true Os til at give sig, er Jesu Christi Legem og Blod, kan vi vel give det til aabenbare Syndere, uden at giøre os deelagtig i deres Synder; det være langt fra os. De verdslige Dommere maae, om de vil, endnu forfare strængere med os, vi ere til alle Ting beredte, skulde vi ogsaa udgyde vores Blod, og give vort Liv hen for vore Faar, Vi ere forsikkrede paa, at den, som har virket disse Bevægelser i os, skal ogsaa hielpe at fuldfore dem. Det angaaer Sire, Jesum Christum selv. Alle Biskopper og den gandske Fransøsiske Geistlighed ere altid færdige at opofre Liv og Gods til Eders Majestets Tieneste; men Gud er vi endnu uendelig meer skyldige, Ham er Eders Majestet selv alting skyldig. Hold vores Troeskab fordægtig, om Vi ikke lagttage den i en Sag, hvor det kommer an paa Gud og hans høyeste Person; men viis os ogsaa den Naade, naar De befinder os redelige og ubevægelige i vores hellige Religion; lindre os den formedelst den paa vore Medbrødres kastede Unaade foraarsagede Sorg, dæmpe formedelst den Magt, som De have afGud Magistratens Foretagende, tillad ikke, at de tiltage sig en Myndighed, som ikke kommer af anden Kilde, end af den uendelige Guds Fylde, som alleene dependerer af Jesu Christi Magt, og allerne er hans befalinger underkastet. Vi ere i dybeste Ærbødighed &c.