Politivennen, 1807-01-01
Jndsendt ønske i Anledning af Fortogene. Det maae forundre enhver, som gaaer meget om Vinteren, at see, at man gjør alt, for at Gaderne kunne blive bekvemme for Vogne, og derimod næsten intet ved Fortogene til Fodgængernes Bekvemmelighed. Ville det derfor ikke blive til sand Fordel og Behagelighed for Publikum, om enhver Hus- eller Gaardejer strængt blev tilholdt, hver Dag at lade det for Huset eller Gaarden værende Fortog feje og rengjøre? Dette vilde befordre de Gaaendes Sundhed og hindre mange Fald paa de nu næsten altid i Tøvejr glatte og slibe tige Fortoge. Uagtet Udgiveren til Ovenstaaende, der er ham tilsendt af en af dette Blads mest agtværdige Holdere, ikke bør undlade at vedføje, at det ikke allene er i Almindelighed en Lov, at Husejere, eller Beboerne af Stue eller Kælder, skulle hver Morgen lade Fortoget feje, men at det endog ved særdeles Politiforanstaltning i Tøvejrstilfælde har været paaseet, at Fortogene befriedes fra de derpaa staaende Jsbunker, som gjorde Gangen farlig; - har han dog ikke villet undlade Jndrykkelsen deraf, fordi han derved har Lejlighed til at paaanke den af Jndsenderen med fuld Sandhed opgivne Urenhed, Slibrighed og Glathed af vore Fortoge paa mange Steder, der dog hverken har sin Grund i Mangel paa Anordninger, eller i Mangel paa Foranstaltning fra vedkommende Authotitet, men blot falder til Dadel, dels for Husejerne (eller dem der her personere samme) dels for Brolægningen af Fortogene. De fleste Stue- eller Kælderbeboere have selv ingen Lejlighed til, med egne Folk at besørge Fejningen for Huset. De leje altsaa en Kone til dette Arbejd, der sædvanlig betales med 8 Sk. om Ugen. En saadan Kone fejer ofte for 50 og flere Huse, og har altsaa derfor et ganske likkeligt Levebrød. Men yderst jammerligt forrette de denne Fejning paa Kørebroen, og Fortoget, hvor Fodgængerne især maatte ønske Renlighed overjages paa samme Maade sædvanlig med en Kost, der slet ikke duer. Da disse Fejekoner ikke staae under Politiet, men under hine Beboere, til hvem Politiet holder sig, saa var det vel disses Pligt at see til, at Arbejdet blev forrettet forsvarligt. Hos mange Stue- eller Kælderbeboere er her vel Skødesløshed og Ligegyldighed Grund til Paaanke. Men mange afholdes vel og fra en fuldkommen og ønskelig Strænghed, fordi de kjende vor Almues Tænkemaade, og vide, at en saadan Kjælling ikke var bange for at sætte Stolen for Døren, og at de maaske ikke saa strax kunde faae hendes Plads besat, og saaledes kunde komme i Bøder naar Fejningen imidlertid forsømmedes. Dette giver Udgiveren Anledning til det ønske, at disse Folk stode umiddelbart under Politiet. Det vil sige at de af det antoges og assattes, men hentede som hidtil deres bestemte Betaling hos Stue- eller Kælderbeboerne. Disse tabte herved intet, men vandt en, ved et skarpere Opsyn, muliggjort større Renlighed, og de nærværende Fejekoner, vilde Forslaget ej heller gaae for nær, naar disse for det første antoges, og beholdt deres Næring, saalænge de gjorde den tilbørlige Gavn derfor. Efterhaanden blev det da muligt at forbedre Jndretningen, og give hver Fejekone saamange Bygninger at feje for, at det uden Ubillighed kunde paalægges hende, til visse Tider, at feje Fortoget to Gange om Dagen, f. Ex. i Sneslud, til andre Tider at strøe tyndt Sand paa samme, f. Ex. i Jlslag, og i de hede Dage om Sommeren med Vand (enten af en Vandkande eller af en dertil indrettet Hjulbør, at oversprøjte Kørebroen, for at dæmpe Støvet. Denne Fordring troer jeg ikke kunde kaldes haard. Naar saadan en Kone havde 100 eller 120 Steder, tæt ved hinanden beliggende (istedet for at hun nu fejer hist og her omkring i Gaderne), at feje for, hvilket hun mageligen maatte kunne overkomme, saa synes dette saa god en Jndkomst, for at arbejde en Sjettedel af Dagen eller kortere, at hint Tillægsarbejd med billighed kunde paalægges hende. Men - og her kommer man til den vigtigste Knude - skjøndt herved var gjort meget, vilde vore Fortoge dog langt fra i ke, i Henseende til den Urenhed, Slibrighed og Glathed, de beskyldes for, blive betydeligen bedre, forinden deres Brolægning fik en ganske anden Skik, end den nu har. - Jntet Politi i Verden kan, ved det stærkeste Paasyn, kunne hindre Fortoge fra at blive sølede og slibrige, hvor Fliserækken hvert andet Sted hælder hist eller her, snart gjør store Fordybninger ind imod Fortogets mindre Stenbro, hvor Vand, Js, Sne og Skarn samles, snart har midt i Fliserne selv store Hulninger, hvori betydelig Mængde af samme Sager samler sig; - Fortoge, hvor Brolægningen, inden for Fliserækken, snart buer sig saaledes, at Slibrigheden eller Glatheden derved befordres, snart er brolagt med saa smaae og tillige saa toppede Stene, at kun en liden Del af Overfladen af sligt Fortog er Sten, men den største Del Mellemrum mellem Stenene, og i Tø og Regnvejr Gæmmested for Skarn og Ælte. Saadanne Fortoge kunne vel, ved en bedre Fejning blive noget bedre, men saa rene som de burde, blive de aldrig. Højligen maatte man ønske, at i denne Punkt toges en Hovedbeslutning for alle vore Fortoge, den, at de indenfor Fliserækken og op til Husene, skulde brolægges med endesatte Klinker, eller i Nødfald haarde Mursten. Vel var det en Umulighed at udføre en saadan Sag paa engang, men naar det fastsattes at en vis Overflade, f. Ex. 3 til 5000 Kvadratfod, hvert Aar saaledes af nyt skulde anlægges, vilde denne saa ypperlige Ting efterhaanden komme til Fuldkommenhed, og vise sig ikke allene en herlig Forskjønnelse af Staden, men et uvurdeligt Middel til Renlighed og Bekvemmelighed, der ikke heller vil blive uden Følger paa Jndvaanernes Sundhed, og afværge mangfoldige nu forefaldende ulykkelige Hændelser ved de Gaaendes Fald. For at besvare de Jndvendinger en eller anden maatte gjøre, imod Styrken og Varigheden af slig Brolægning, bør man sige dem, at i Holland ere mange Landeveje, hvorpaa der køres med store Læs, brolagte med Klinker, holde godt, og give en magelig og for Hesten let Kørsel. Vel ere disse Klinker særdeles stært brændte, men hvad forhindrer os fra at gjøre hvad Hollænderne kunne gjøre? Desuden er her kun Tale om Fortoge, og paa dem bør joVogne ikke komme. Vi have desuden hos os selv Exempler paa slige med endesatte Murstene vel forfærdigede Fortoges store Varighed, deels i et Par Stykker Fortoge paa Garnisonspladsen, dels i et Stykke paa Rundekirkegaardsgang, og flere Stykker paa Petri Kirkegaard. Og er det højlig at undre over, at den paa disse Steder bemærkede Renlighed og fortrinligen magelige og angenemme Gang ej har bevæget deels Husejere til at forøge deres Bygningers Anseelse ved saadanne Fortoge, dels Kirkeværgerne til at tage Exempel, til Fordel for Gangene over de andre Kirkegaarde (en Ting hvortil især de vederstyggelig brolagte Gange paa den nordre Side af Frue Kirkegaard trængte), og dets Brolægningens Foresatte til, forlænge siden at have taget den Beslutning som jeg her foreslaaer. De Klinker, hvorom ovenfor i Anledning af de holandske Veje er talt, ere ikke saadanne mørkerode Klinker, hvormed endel Gaarde her i Staden ere opførte, og som man her kjender som dyre Vare. Det er smaae gule Stene, af højst 4 Tommers Længde, 2 til 2 1/2 Tomnes Brede, og 1 1/2 til 1 1/2 Tommes Tykkelse, paa Overfladen næsten glaserede af den stærke Brænding, og koste i Holland meget mindre end almindelige Mursten, hvilket vel og vilde vorde Tilfældet her, naar deres Forfærdigelse indførtes ved vore Brænderier.