Københavns Adresseavis, 1774-05-18
J saa melankolske Tanker spadserede han engang allene paa et offentligt Sted. En af hans Bekiendtere, men som var ligesaa fattig, som Jly, (saaledes heed den misfornøyede Rige), var riig, saae ham dybsindig og bedrøvet, og kunde ikke bare sig fra at gaae hen til ham, og spørge ham, hvorfor han var saa melankolsk. Jlyaabenbarede ham sine Tanker. Ach, svarede den Fattige, hvorfor meddeler de da ikke andre noget af deres Formue, naar de ikke selv kan nyde den? Denne Bebreydelse rørte Jly indtil det Inderste i hans Hierte. Han tog sin fattige Bekiendte strax hiem med sig, og spurgte ham, hvad han kunde giøre, for at giøre ham lykkelig. Dette Menneske manglede ikke Forstand. Han svarede, han forlangte ikke at leve noget yppigt og ødselt Levnet; men ikkun en vis Summa, som kunde være tilstrekkelig, at han med sin Familie kunde etablere sig til en Levemaade, hvorved de kunde have den fornødne Underholdning. Jly gav ham paa Stedet, hvad han forlangte, og han anvendte det saa vel, at han inden kort Tid ey mere havde Armod og Trang at befrygte. Jly gav nøye Agt paa hans gode Giernings Fremgang. Den Glæde, at han havde reddet en ulykkelig Familie, og dens hiertelige Taknemmelighed imod ham, var en sød Beskieftigelse for hans Siel, saa at han allerede merkede en overmaade stor Forandring i sin egen Tilstand. Nu fik han Øynene op. Han saae, at han ikke allene kunde lette Menneskenes Elendighed ved de Almisser, som han gav Tiggere paa Gaderne, men at han fornemmelig i Hu jene skulde finde mange Ulykkelige, som formedelst Dyd og Retskaffenhed fortiente en bedre Skiebne. Saadanne beflittede han sig fra nu af paa at opsøge i hans øvrige Liv, som blev lutter Veldædighed. Det Gode, som han beviste dem, forbandt han med den Ædelmodighed og Venlighed, som sparer ædle Siele for den Beskiemmelse, hvilken et ærekiert Gemyt altid fornemmer, naar det maa imodtage Velgierninger af andre. Den guddommelige Beskæftigelse, at giøre Got, opfyldte nu hans hele Tid saa behagelig, at Tiden var ham aldrig lang, men han klagede tvertimod, at den løb alt for hastigt. Nogle faa Exempler paa hans Veldædighed ville ikke være ubehagelige. Da han en Aften kom allene hiem, hørte han to Borgere, som gik foran ham, at tale sammen om deres Omstændigheder, som vare overmaade slette, de beklagede, at de ikke vare bekiendte med Jlyt thi nu begyndte allerede hans Godgiørenhed at blive navnkundig allevegne omkring. i Med halvtredfindstyve Guineer, sagde den ene, kunde jeg faae min Gield betalt, som betager mig Magten, at understøtte min Handel og Haandtering; og mit Arbeyde, som da strax skulde blive meget roligere og friere, skulde snart sette mig i den Stand igien, ud fra hvilken mine ulykkelige Hændelser har bragt mig." Halvtredsindstyve Guineer vilde langt fra ikke rekke til for mig, svarede den anden; og i hvor meget man end berømmer Jlys Godgiørenhed, saa kan jeg dog aldrig troe, at han skulde ville laane mig tusinde Guineer. uden hvilke der er intet Haab for mig, at komme i Stand igien. Jly nærmede sig til dem. Mine kiere Børn, sagde han til dem, jeg har hørt, hvad de trænger til. Jeg kiender Jly, om hvem de har saa store Tanker, og jeg kunde giøre dem nogen Tieneste hos ham. Men han har tusinde Ting at besørge, og jeg tør ikke være dem Borgen for, at han paa engang lader sig bevæge til at tiene dem. Jmidlertid maa de dog ikke ansee ham forden eneste Mand i vort Land, som veed at giøre retskafne Folk Tieneste. Jeg vil, at de skal antage den Tieneste af mig, som de trænger til; og jeg setter ikkun to Vil aar derved, først, at de ikke vil søge at lære at kiende mig; dernæst, at de i Morgen ved dette samme Klokkeslet og paa dette samme Sted bringer en Attest fra deres Præst, som giver mig et Vidnesbyrd om deres Opførsel." Denne Talle blev i Førstningen optaget for Skiemt, Jmidlertid fattede dog begge Borgere den Beslutning, at vove det paa det samme. De indfandt sig Dagen efter paa det samme Sted igien; og Jly, der ligesaa troligen holdt Ord, bragte dem de tusinde og halvtredsindstyve Guineer. Deres Glæde syntes at være overmaade stor, De leverede ham deres Præstes Attester derfor, hvilke ogsaa allene vare hans Caution; thi han gik strax bort, paa det at han ikke skulde blive kiendt. Man veed ikke, om han havde i Sinde, at forære eller kun at laane dem denne Sum. Men disse ærlige Folk, der ikke havde tænkt at imodtage hans Velgierning anderledes, end et Laan, og havde foresat sig, at give ham en Forskrivning derfor, faldt i den storste Forundring, da de saae deres Velgiørere at blive borte. De fattede begge en ligesaa usædvanlig Beslutning, som hans Gierning var. De lode nemlig Dagen efter opslaae paa Torvet i Derby, (saaledes heder Staden, hvor den ædelmodige Jly boede),alle Omstændigheder ved denne Begivenhed, tilligemed en Erklæring, hvorved de for hele Staden forbandt sig til, i visse Terminer at betale denne Summa igien, som de bekiendte og tilstode, at have bekommet. Og paa det at de skulde være frie for alt Skin af Tvetydighed, saa lovede de, at deponere Pengene i Retten, og at give samme Fuldmagt, at tilstille Overbringeren af Præstens Attester Pengene. Enhver beundrede disse Borgeres Redelighed og Billighed. Men den følgende Dag saae man et Svar fra Velgiøreren at være opslaaet. Han forsikrede derudi, at det var ham den største Glæde, at han saa lykkelig havde anbragt sin Velgierning, og han forlangte ingen anden Giengieldelse, end saa ædle og redelige Mænds Erkiendtlighed. Han tog Staden til Vidnesbyrd, at han overlod dem Summen til Eiendom, og han føyede til, at paa det at han endog ey skulde synes at ville have nogen Ret til at kræve den igien, saa havde han samme Dag skikket Præstens Attester og paa Raadstuen. Jlys Beskedenhed skulde for altid have skiult denne ædle Handling, dersom ikke hans Forvalter, som havde hans Penge under Hænder, havde bevidnet, at han just paa den Tiid, da dette skede, havde leveret sin Herre begge disse Summer. Et andet Exempel paa hans Veldædighed er følgende. Et Fruentimmer af Stand, som ikkun var 15 Aar gammel, havde ladet sig forføre af en Tiener hos hendes Fader. Da det blev bekiendt, løb hun bort, af Frygt for hendes Fader, som var meget hidsig, og skiulte sig hos nogle fattige Folk i Naboelavet. Tieneren satte sig ligeledes i Sikkerhed ved Flugten. Faderens Venner søgte forgieves at bevæge ham til, at han skulde tilgive sin Datter. Det eneste Raad, der altsaa endnu var tilover for hende, var, at hun reyste til London, og søgte en Condition, for at fortiene sit Ophold. Men Jly, hvis hele Sysselsettelse var, at antage sig andres Kummer, holdt med Rette for, at det var til hendes Fordervelse, at komme i en Stad, hvor der er saa megen Leylighed til Ont. Han havde hørt, at hun havde et meget got Gemyt, og ikkun af Ungdoms Uforsigtighed, var falden i denne Feyl. Han talede altsaa med hende, og efterat han havde forestillet hende, at efter saadant et Feyltrin, som hendes, var der kun en eneste Vey, hvorved hun kunde faae sin Ære igien, saa spurgte han hende, om hun vel vilde ægte hendes Forfører, Hendes Forseelse var ikke begaaet af Kierlighed, men af Ungdoms Vellyst; altsaa syntes det i Førstningen haardt for hendes Stolthed, at hun skulde have saadant et ringe Menneske til Mand. Men da Jly ikkun paa denne Vilkaar tilbød hende sin Bistand, saa gav hun endelig efter for hans Bevæggrunde, der vare tagne af Fornuft og Dyd. Nu forsømte Jly intet, som kunde tiene til hans Øyemeed. Han begyndte dermed, at han kjøbte en anstændig Betiening til hendes Kiereste, og efterat han havde skikket ham med sin nye Titel til London, saa var han betænkt paa, at recommendere ham til de Venner, som han havde i denne Stad, paa det at han kunde skaffe ham Leylighed til, at bilde sig til Omgang med retskafne og anseelige Folk. Da han derpaa havde bragt ham til det Sted, hvor han havde kjøbt hans Betiening til ham, paatog han sig selv den Umag, at føre hans Kone til ham, som han i all den Tid havde ladet omhyggelig vogte. Han lod dem vi sammen, og skaffede dem alle mue ge Midler til at leve et stille og behageligt Levnet. Dette Foretagende blev udført saa hemmeligt, at Faderen til den unge Kone, som havde ingen Efterretning og noget deraf, faldt i stor Forundring, da han en Dag fik Besøgelse af Hr. Jly, som bad ham, at han maatte dog skienke sin Datter sin Kierlighed igien, og tilstæde, at hun besøgte ham med Commissaren, hendes Mand. Faderens Forundring, tog endda meere til, da han hørte, at ved denne Betiening, som satte hans Svigerson iblant de anseeligste Folk i Staden, hvor han havde sat sig ned, var han og bleven en med af Participanterne i Biergverket, som holdtes for de rigeste Folk i Provintzen. Jly havde anvendt sin Anseelse, paa det at han kunde komme med iblant dem.