Corsaren, 1841-05-28
Forstandsøvelse. Thema: Lighed og Ulighed. Som Skolemester studerede jeg en Dag paa at finde Ting, ved hvis Betragtning jeg kunde finde ret mange Ligheder og Uligheder. Jeg veed ikke selv, hvorledes jeg fik den syndige Tanke at vælge netop Konge og Skolemester, undtagen det skulde ligge deri, at der som Seminarist naturligviis er mig medfødt en dygtig Portion Jndbildsthed. Nok er det, jeg udkastede, saaledes som følger, et Schema: 1) Saavel Kongen som Skolemesteren faaer Løn eller Gage, hver af sit District, og dette er en Lighed. Men en Ulighed er det, at Kongens District er saa overmaade stort i Forhold til Skolelærerens, og at Lønnen, de drage, er dem saa forskjellig tilmaalt; ja, undertiden er den slet ikke tilmaalt Kongen, men han kan tage den saa stor eller lille som han vil, hvilket ingensinde er Tilfældet med Skolemesteren. Aarsagen til denne Ulighed turde maaskee søges deri, at Kongen bestemmer Lønnen for Skolelæreren og denne ikke gjør det Samme for Kongen. Over denne Tilsidesættelse i pecuniair Henseende kan dog Skolelæreren trøste sig med den Tanke, at han er mere uundværlig for Kongen, end Kongen er for ham; thi han taler Kongens Sag for Folket fra dets Barndom af og lærer det at have Ærefrygt for denne og elske ham. Han grundlægger og befæster altsaa Kongens sande Magt, han kan altsaa ogsaa rive den ned, og det kan Kongen ikke gjøre ved ham; thi han har ingen Magt - der er Jntet at rive ned. 2) Kongen er den Øverste og Vigtigste i sit Land, idet mindste bør han være det; Skolemesteren er den Overste og Vigtigste i sin Skole, idetmindste bør han være det. Begge udgive Love, uddele Straffe og Velønninger, i Almindelighed efter eget Forgodtbefindende. Men herved moder dem begge det Uheld, at Vedkommende gjerne ville betvivle deres Hensigters Reenhed og deres Handlingers Retfærdighed. Faaer En et Hæderstegn af Kongen, saa ere der strax Nogle, der raabe paa, at det har fine gode Grunde (hvilke "gode Grunde" i denne Betydning ere det samme som slette Grunde), saasom: at den Hædrede smigrer Kongen, gaaer ham tilhaande ved hans smaae Fornøielser (me nus plaisirs) o. s. v.; og roser Skolemesteren en Dreng, saa sige de andre Drenge: "Ja, det er fordi hans Fader er Gaardmand, og fordi Skolemester spiller Trekort hos ham hver Løverdag Aften." - Til alle saadanne Bagtalelser svarer hverken Kongen eller Skolelæreren; man gjør en fornem Mine og lader, som man ikke hører det. Skeer det imidlertid, som let kan skee, at En eller Anden lukker Gabet for høit op og i den Grad forgaber sig, at man kan faae Vidner paa hans Mund, saa giver man ham en ordentlig Portion Dada. Men ogsaa herefter viser sig Ligheden mellem Kongen og Skolelæreren; thi Folk tage altid gjerne den Afstraffedes Parti og sige, at der er skeet ham Uret. Derefter kommer imidlertid Uligheden; thi Kongen kan trøste sig ved sin gode Samvittighed, hvorimod Skolelæreren kommer til at undgjælde i Henseende til Æg, Øl og Flæsk o. d. l., hvilket ingenlunde kan være ham ligegyldigt. 3) Kongens saavelsom Skolemesterens Hovedforretning bestaaer i at herske, og det maa være dem Begge magtpaaliggende tilgavns at opnaae Hensigten; thi, forfeiles den, faae de, hver paa sin Viis, deres Skudsmaal paa Bladet. Den Første i de offentlige Blade, den Sidste i Skolecommissionens Blade, og dette er naturligviis en Lighed; hvorimod det er en Ulighed, at Skudsmaalet i de offentlige Blade maa studeres ud af de indholdsrige og betydningsfulde Ord, der endog stundom sige Eet, men mene et Andet, medens Skolemesterens Skudsmaal gjerne pleier at være saa ligefremt som Fod i Hose; men dette kommer deraf, at man gjør mindre Stads af Skolemesteren, der og ansees for mere indskrænket. Ligesom nu Kongen og Skolemesteren have det tilfælleds med hinanden, at de Begge selv maae skolemesterere, saaledes blive de ogsaa Begge i høi Grad skolemestererede, og det just ikke altid af competente Dommere, men ofte af Saadamne, der ikke kunne see med nogen Tydelighed og Klarhed ind i det, de ville bedømme. Dette have disse dog Alle tilfælleds, at de have en overvættes god Villie, og enhver Handling bliver varetagen af dem indtil det Allerubetydeligste, snart spise Kongen og Skolemesteren for meget, snart for lidet; snart drikke de for meget, snart for lidet; snart er enhver af dem for skarp i Ord og i Forhold, snart for fødtalende og for blid; snart hedder det om enhver af dem, at han sparer for meget, og snart, at han er for ødsel; snart er enhver af dem for selvraadig og snart for eftergiven; snart tillægges de for liden og snart for megen Activitet. Saaledes vil enhver være saavel Kongens som Skolemesterens Dommer, Enhver vil være den Kloge, Enhver vil raade, styre og lede dem, og den stakkels, elendige Skolemester har i al sin Kvide ikkun een Trost, den nemlig, at han deler Skjebne med en Konge. Dette er nu Ligheden; men Uligheden kommer ogsaa, og den er bitter for Skolelæreren. Det staaer i Kongens Magt at ordne Tingene saaledes, at han kan føre det lyksaligste Liv af Verden. Med nogle faa Ord kan han gjore sine Uvenner til inderlige og troe Venner; han kan ved en rigtig og klog Adfærd faae Millioner til at elske sig, saa at de gjøre hans Glæde til deres Glæde og ere fornøiede, naar de blot see ham glad. - Det kan Skolemesteren ikke opnaae; tvertimod er hans Glæde og Festlighed en Torn i Øiet paa hans District. Man seer strax paa hinanden og siger: "Vor Skolemester har for Meget at leve af, vi kunne gjerne spare lidt til os selv af det, vi ellers pleie at give ham". Herimod har Skolelæreren intet Vaaben at sætte. Han kan ingen Reformer gjøre, hans skjønneste Taler agter man ikke paa, hans gode Løfter bryder man sig ikke om; thi man veed, at han ikke kan opfylde dem. Der gives endnu flere Ligheder mellen Kongen og Skolelæreren, saasom: at de ere Mennesker Begge, at de Begge have syndet o. s. v.; men alle Ulighederne falde ulige uheldige ud for Skolelæreren med Undtagelse af en (og den er endda kun lidet trøstefuld), at en Konge nemlig kan falde og falde slemt; thi han staaer høit, hvorimod en Skolelærer ikke godt kan falde, eftersom man har sørget for, at hans Stilling er saa saare lav, saa lav, at den ikke kan blive lavere.