Den Vest-Sjællandske Avis, 1825-12-30
Efter at de havde i et Qvarteers Tid slaget deres Spyd og Strids=Øxer sammen, ledsaget af Gebærder, som ikke vare venskabelige, gik de tilsidst opad Floden; imedens Englænderne fortsatte deres Tour i en modsat Retning. Da Englænderne forlod Macqvarie=Floden og søgte tyers igiennem Landet og mod Østen at trænge. frem til Havet, saa ankom de den 27de Juni 1818. til en Rad af Bierge, som de kaldte Arbutnod Range. De Jndfødte syntes at være talrige i disse tilsyneladende øde Egne. Englænderne traf i denne Eng paa flere Partier af dem, de faae omtrent en 40 Personer, og faae Jld paa mange Stæder imod Norden. Da jeg (Oxlev) havde en Miil eller toredet i Fronten for Expeditionen, saa traf jeg pludselig i en tyk Busk, 3 Mandfolk; fo dem løb bort med den største Hurtighed, men den tredie, som var ældre og lidt sam, kastede først en Brand efter mig, og derpaa, da han bemærkede at jeg gik bestandig videre frem, sin Kølle; men begge Deele med en saadan Overilelse (han har været frygtsom at han hverken traf mig eller min Hest uagtet han var kun 12 Skridt fra mig. Jog begav mig tilbage til mit Selskab, og i Forening med det overraskede jeg en Leier af de Jndfødte; vi fandt der 8 Fruentimmer og 12 Børn just da de vilde begive sig bort med Børnene, som de havde svøbt i deres Kapper og bare paa Ryggen. Da de saae os, saa toge de hinanden i Haanden (den bunkle Forestilling af at hielpe hinanden i Nøden) sluttede en Kreds og kastede sig ned paa Jorden, hvorved de bedækkede deres Hoveder og Ansigter (ogsaa Virkning af den bunkte Forestilling at ville skiule sig for Faren, og for at undgaae Synet af det Rædselfulde.) Da vi ikke vilde forøge deres saa tydelige Angest, saa standsede vi i en Tid af 5 Minuter, J hvilken Tid Børnene ofte kikkede ud af Kapperne efter os, og syntes at være mere forundrede end bange. Men Mødrene vedbleve at give en sagte og klagende Lyd fra sig, som de vilde anraabe om Barmhiertighed. (Man kan begribe hvilket forbausende Jndtryk at Synet af Europæere maatte gjøre paa disse Vilde, som ikke havde Jdeen om faadanne Væsners Tilværelse. J Leieren fandt man nogle Spyd eller hellere Lant ser, da de vare for svære til at kastes med en Arm, de vare tykkere end en Arm, der vare ogsaa nogle Skjolde(som de Jndfødte kaldte Flamongs.) Kiøller og Meisler og nogle Arbeidspunge fyldte med enhver nødvendig Gienstand for en indfødt Skiønheds Tøiler. Nemlig Farver og Flædre; Halsbaand, af Tænder; Hoved Nætter, tilligemed Traad gjort af Senerne i Opossums Haler for at sye deres Kapper med. Mandfolkone, som hørte til Leieren hørte man raabe ikke langt borte derfra; dog var ikke deres Kiærlighed til deres Familie stærk nok til at formaae dem til at gjøre et Forsøg paa at befrie den fra saadanne eventyrlige Centaurers Hænder, som vi upaatvivleligt maatte forekomme dem at være. – Den 7de September paa Turen til Port Mackqvarie traf en Mand af Expeditionen, som havde med nogle Hunde begivet sig paa Kænguruh Jagt paa et Partie af Jndfødte, hvoriblandt vare nogle Fruentimmer og Børn. To af Mæn denne ledsagede ham til Teltet. Det var tydeligt at see af deres hele Forhold at de havde foreløbigen hørt tale og hvide Mennesker (sandsynligt fra Etablissementet i Nev Castle ved Kysten imellem Port Jackson og Port Stevens.) Deres Udseende var elendigt, deres Ansigtstræk nærmede sig til Vandannelse, de vare i høi Gradureenlige; deres smalle tynde Lemmer syntes neppe at være istand til at bære deres Kroppe og deres hele Person udgjorde en mærkelig Contrast til deres Brødres smukke og mandlige Figurer i det indvendige af Landet. Vi gave dem en Skildpadde, som vi just havde fanget i Floden, og de besluttede strax at lave den til. Deres Kaagemethode var virkelig meget simpel. Jlden skilte snart Skallen fra Kiødet, som de tilligemed Jndvoldene nedslugte i nogle faa Minuter. Nogle af vore Folk gik bort for at see deres Leier, hvor de forefandt 8 eller 10 Mandfolk, men Fruentimmerne og Børnene vare afsendte. Den samme Jalousie med Hensyn til Fruentimmerne, forefindes i det hele indvendige Land. Det store Antal af fældede Træer blev derved nogenlunde forklarligt for Englænderne, at de saa et Dusin Træer i Brand ved deres Leier, de tvivlte nu ikke at de Jndfødte betiente sig af denne Methode, som det letteste for at drive Oposum, Rotter og andet Kryb ud af Huulerne i Træerne.