Viborger Samler, 1844-07-25
Den danske Befolkning i Slesvig, som endnu stedse udgjør den halve Deel af Folkemængden savner enhver dansk Underviisnings=Anstalt, hvis Formaal gaaer ud over den yderste Nødtorftigheds Grændser. Til at forsyne de danske Skoler i Hertugdommet med virkelig danske, dansk dannede og dansksindede Lærere, mangler det paa enhver Foranstaltning fra det Offentliges Side. J Hertugdømmets eneste Skolelærer-Seminarium (i Tønder) er Underviisningen tydsk. Der er et Antal af omtr. 100 tydske Folkeskoler i dansktalende Districter. Fremdeles ere de fire lærde Skoler i Slesvig alle tydske. Det andet Hovedpunct i Andragendet dreier sig om Hertugdømmets administrative Forhold (samt administrative Tilknytten til Holsteen), hvilke ville vedligeholde en unaturlig Fortrykkelsestilstand, selv om de fornødne Underviisningsanstalter til Nationalitetens Fremme kom istand. – Efter at have oplæst Andragendet, tog Producenten Ordet og godtgjorde Forsamlingen Competence til at tage nærværende Andragende under Overveielse og Afgjørelse. Forsamlingen har, yttrede han, i sidste Session, da der ligeledes blev fremfort Jndsigelser mod dens Competence til at behandle en Gjenstand, som nærværende, undersøgt dette Spørgsmaal, og kom da til den Anskuelse, at den per competent dertil; Regjeringen har nu vel udtalt en modsat Anskuelse, men ingenlunde har den fremsat denne som en authentisk Forfolkning af Stænderanordningerne, og endnu mindre som et Forbud til Forsamlingen; en saadan nærmere Bestemmelse af Stænderanordningen maatte være skeet ved en ny Lov, som burde være forelagt Stænderne til Betænkning, forinden dem emanerede. Regjeringen har kun udtalt sin Anskuelse In imod Forsamlingens Anskuelse om den rette Fortolkning af den paagjældende Lovbestemmelse, men har her, saaledes som det tidligere i andre lignende Tilfælde har været sædvanligt, ladet Forsamlingen beholde fuldstændig Frihed til paany at undersøge Sporgsmaalet, og derpaa at handle efter den Overbeviisning, hvortil den derved maatte komme. Spørgsmaalet om Forsamlingens Competence beroer naturligviis paa Fortolkningen af Anordningen for Danmark af 2de Mai 1831, hvorved Stænderinstitutionen blev grundlagt, og ved hvis §5 der er givet Stænderne Ret til at indgaae med Petitioner, saafremt de finde Anledning til at ønske nogen Forandring i Landers almindelige Love og Jndretninger. Den kgl. Commissarius har vel i det 2det Møde af denne Session yttret, at "Landet her maa betyde det samme som Kongeriget; men jeg skjønner ei rettere, end at det maa tages i den amplere Betydning, hvori det betegner det samme som Staten, hvilken Betydning udentvivl er den, hvori Ordet meest almindelig bruges i Lovgivningen. Vel kan det ikke negtes, at Ordet paa flere Steder kan forekomme i en saadan Sammenhæng, at det alene betegner Kongeriget, ja som bekjendt bruges det stundom endog i en meget mere indskrænket Forstand; men almindeligst er det vistnok, at det sigter til den hele Stat. Derpaa anførte Producenten endeel Lovsteder, hvor denne Fortolkning af Ordet "Landet er omtvistelig. – Den kgl. Commissarius, holdt derpaa et Foredrag, hvori han, næst efter at erklære sig selv for aldeles upartift i Sagen (– "det er ingenlunde fordet slesvigholsteenske Partie han træder i Skranken, forsaavidt dette Parties Væsen maatte bestaae i, at søge at løsrive Hertugdømmet Slesvig og Holsteen fra Danmark, kunde han naturligviis ikke andet end finde en saadan Stræben fordømmelig, ja forsaavidt Partiet blot vil have, at Forbindelsen, med Kongeriget, langt fra at være en sand brøderlig Forening, skal være saa løs som muligt, forsaavidt man undervurderer de Fordele, som Hertugdommen have af Forbindelsen med Danmark, og overvurderer visse Byrder og Ulemper, samt lægger Overmod for Dagen i at bedømme de danske Forhold, maa han i høi Grad misbillige Sligt, imedens han dog tillige ønsker, at man paa den anden Side vil vise Rolighed og Billighed i at bedømme Udskeielserne samt Villie til at trænge nøie ind i den egentlige Beskaffenhed af de Klager, som ere førte – søger at bevise, at Regjeringen, langt fra at begunstige det slesvig-holsteenske Partie, har kraftigt modarbeidet enhver Tendents til at løsne Forbindelsen mellem Kongeriget og Hertugdømmene. Den Paastand, meente han fremdeles, at den administrative Forbindelse mellem Hertugdommerne først var bleven befæstet i 1834, da der blev oprettet et fælleds Overtribunal og en fælleds Regjering, var urigtig, idet Hertugdømmene ogsaa forhen havde havt et fælleds Tribunal i høieste Jnstants, nemlig det slesvig-holsteen lauenborgske Cancellie, v. s. v. Hvad angik det nærværende Andragende, gik det ud paa en total Omvæltning i den Rets- og Administrationstilstand, som fra umindelige Tider havde fundet Sted i Hertug dommet Slesvig, der ligesiden Gjenforeningen med Danmarks Krone i Aaret 1720 var vedblevet i Henseende til Lovgivning og Administration at staae i den nøieste Forbindelse med Holsteen. Efterat nogle faa Deputerede tilligemed den kgl. Commissarius endnu i kort Tid havde fortsat Discussionerne og fornemmelig været uenige med denne, om Ordet "Landet i Stænderinstitutions-Anordningen af 28de Mai 183, skulde forstaaes, blot og Kongeriget eller om den hele Stat see Producentens Foredrag efter Oplæsningen af Andragendet), vedtoges det eenstemmigen, at en Comitee skulde nedsættes. Denne kom til at bestaae af Professor Larsen, Biskop T. Müller, Landsoverretsprocurator Jespersen, Justitsraad Estrup og Justitsr. With.