Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-12-10
Med det oprigtige Ønske, at mit Forhold som Redacteur ved nærværende Skrivelse maa findes retfærdiggjort, undertegner jeg mig med særdeles Høiagtelse. W. Laub. Corselige d. 6te Decbr. 1840. S. T. Hr. Bogtrykker Laub. Jeg indrømmer Dem gjerne, at en Journalists Stilling har sine store Ubehageligheder, og at han vel neppe – trods sin bedste Villie - kan undgaae at skaffe sig Uvenner. De har imidlertid i flere Henseender misforstaaet mig. Det har nemlig ingenlunde, saaledes som De synes at antage, været Hensigten af mit Brev, at gjøre Den Bebreidelser. Men da jeg mener, at en Journalist ligesaa lidt kan være nødt til, som tjent med, i sit Blad at give Plads for Artikler, der kun ved raa Tone, søge at erstatte hvad de mangle i Sandfærdighed?), saa var det min Hensigt at overbevise Dem om, at de Personer, som have forfattet de omhandlede Jnserater, og som jeg nok kunde begribe vare Dem navnligen bekjendte, ere i høi Grad upaalidelige). Lykkedes dette mig, var jeg nemlig vis paa, at have sat en Grændse for Udbredelsen gjennem Deres Blad af flere usandfærdige Beretninger fra samme Kilde, som vistnok endnu ikke vil have ophørt at flyde. Og dette var mig vigtigt – i Sandhed ikke for min egen Skyld, og jeg vilde neppe have tilskrevet Dem som skeet er, dersom Sagen havde været mig privat angaaende; men den angaaer mit offentlige Forhold til Fide=Commissets talrige Gaard*) Det fortjener at bemærkes, at, skjøndt der i det ene Inserat indeholdtes en usædvanlig stærk Opfordring til alle mulige Bladredacteurer om, at optage det i deres Blade, har saavidt mig bekjendt – intet Blad – "Lollands posten maaskee undtaget - værdiget at følge Opfordringen. Brevskriveren. Anm. Red. maa hertil føie, at saavel Den Berlingske Tidende, som flere Provindsblade have meddeelt Extracter af Inseraterne om denne Sag. **) At en Journalist ligesaa lidt kan være nødt til som tjent med i sit Blad at give Plads for Artikler, der kun ved paa Tone søge at erstatte hvad de mangle i Sandfærdighed, er en Sandhed, som er Enhver indlysende, og ingen retsindig Journalist vil derfor optage nogen Artikel, som han veed, er blottet for Sandhed. At de nævnte Jnseraters Forfattere ere i høi Grad upaalidelige har hidtil været og er endnu Red. aldeles ubekjendt; men det vilde dog vistnok være en ligesaa ubillig som høist urimelig Fordring til Journalisten, at han, for at optage en Avisartikel, skulde fastsætte som betingelse, at vedkommende Forfatter producerede lovligt Tingsvidne for Rigtigheden af det af ham Anførte. - Hvorvidt Tonen, i de omhandlede Jnserater har været upassende eller raa, og hvorvidt de af denne Grund have været qvalificerede til at negtes Optagelse i Stiftstidenden, derom maa Publicum dømme. Red. Anm. mænd. Dette Forhold er nu godt.) – saa godt, som det nogensinde har været mellem disse og dets Godsbestyrelse, og det er min Pligt at gjøre hvad jeg kan, for at det ikke skal blive forstyrret. De skriver, at De ønsker min Tilladelse til at benytte mit private Brev til en Bekjendtgjørelse i Avisen. Jeg er - paa visse betingelser – villig til at samtykke heri. Allerførst maa jeg dog gjøre Den end nærmere bekjendt med hele Sagen. De skriver mig, at Hoveriets Afløsning er en Folkesag, som har erhvervet sig en betydelig Majoritet blandt den intelligente Deel af Publicum. Jeg kan ingenlunde gjøre disse Ord til mine. Jeg tør derimod paastaae, at der og Nytten og Vigtigheden af denne Sag blandt alle oplyste og sagkyndige Folk kun er een Mening). Og netop derfor mener jeg, at ingen har tilstrækkelig Grund til at troe, at Fidel-Commissets Bestyrelse ikke vil hæve Hoveriet, og at ingen - uden af Ondskab kan debitere dette offentligt, saalænge der er bekjendte Grunde saa nær for Haanden for, at bemeldte Bestyrelse ikke fortiden kan hæve Hoveriet.