Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-12-02
Naar en Mand, der staaer i ligesaa omvendte Forhold til Rigdom, som een Antipode til den anden, bebuder en Forelæsning over den Konst, at blive rig, saa maa dette nødvendigen opvække en Fordam imod hans Lære, fornemmeligen i en Tids falder, da man begynder næsten at forelæse Almeenheden ligesaa meget, som man hidtil var vant til at foreskriverden. Hvor J al Verden" - vil man sige - kan en Mand vise os en Vei, han aldrig har betraadt, Lad en eller anden Leverandeur, Jnspecteur, Controlleur bestige Cathedret og lære os, hvorledes det er mueligt, at levere og profitersaaledes, at han i kortere Tid end nogle Aar kunde blive en Millionær, Laden af dem lære os den store Konst, at efterligne Miraklet i Ørken, og mætte med 5 Brød og 2 Fiske fem Tusinde Mand, og den chimiske Proces, hvorved man sættes istand til at forvandle Vand til Viin, ligesom paa Brylluppet i Cana. Ene en saadan Undermand er den rette Professor i Konsten, at blive rig. De, der lig Pharaos syv maare Køer, i syv Aars Dyrtid, ere blevne smelfede, ere ene istand til at holde Forelæsninger over et Konstfag, der i vore c) Efter T. H. Friedrich's satirischer Feldtug &c., Berlin 1814. Dage, med saa stor Føje, har saa mange Yndere, og Dyrkere. Jeg svarer: have ikke nyere Exempler viist, at Blinde skrive lærdest om Farverne, at Afsindige alde skarpsindigst om Farverne, at de, som selv sikke forstode at tilveiebringe fire Skilling, vidste at traade Staterne, hvorledes de skulde tilveiebringe Millioner, Stadfæster ikke Erfaringen næsten i alle de Lande, hvor der gives Lærde, Forfattere og Bogtrykkere, at metop de, der ere under al Critik, findes bedst skikkede til at sættes over al Critik, Betyder det Ord profiteer, hvoraf Professor maa udledes, vel andet end offentligen og uopfordret, at bekjendtgjøre og declarere, hvad man veed eller troer at vide, og aldrig at gjøre en Hemmelighed af noget, eller med andre Ord, sætte sit Lys under Skjæppen, Hvorfor skulde en fattig Mand, der hverken er blind eller afsindig, eller under al Critik ikke ligesaa godt, som de egentlige Professorer i Konsten, kunne give en Veiledning til at blive rig? Lader os efter denne Jndledning, mine Høistærede, styre gradeviis til vort Maal. "Hvorledes bærer man sig altsaa ad, naar man vil blive en errig Mand. At nægte Rigdommens Fortræffelighed, vilde være ligesaa urimeligt, som at nægte Solens Lys, Dydens Skjønhed eller vore Skjønnes Dyd. Rigdom er den Pol, mod hvilken alle vore Ønsker dreie sig, lig Magneten. Rigdom leder til Nydelse og Nydelse er vor Bestemmelse, thi om end tusinde Moralister maatte ville bevise os det Modsatte, saa gjendrive de sig dog selv practisk, thi dersom disse Herrer ikke selv stræbte efter Nydelse, vilde de neppe gjøre sig saa megen Umage for at bevise, at Nydelse ikke er vor Bestemmelse. Rigdom yder os ikke allene alle Livets Behageligheder og Beqvemmeligheder, saasom et godt besat Bord, med tilhørende Hofnarre og Pudsemagere, prægtige Gaarde i Staden og Lyststeder paa Landet, Fruentimmeryndest, smukke Møller og Klæder, men ogsaa alle udvortes og indvortes Fortrin og Fuldkommenheder, saasom Skjønhed, Forstand, Dyd og Ære. Rigdom udbreder omkring vort hele Væsen, en Straalkrands, hvorved vore Feil og Lyder træde tilbage, for at gjøre Plads for nye Fuldkommenheder. Den, som i Gaar vandt det store Lod, bliver i Dag elskværdig, aandrig og dydig. Hvorofte blev ikke den, som var den ene Dag skrutrygget og skjævbenet, den næste Dag velbaaren, Have ikke Digterne, ligge fra Horats's og Virgils Tider, holdt sig til de Rige, og har Mæcenas vel været andet end en rig Herremand i Rom, der, for sine Penge, har vidst, at skaffe sig en Plads, ved Siden af hine, i Udødelighedens Tempel, Rigtig nok har Kong Salomon, som man hav kaldt den Vise, foretrukket Visdom for Rigdom, da denne blev ham tilbudet, men beviser dette vel andet, end at selv de Vise ogsaa kunne tage Feil, Rigdom er og bliver det Universalmiddel, der, ligesom Universalbalsom, er godt for alle moralske Meen og Lyder. Det er med ranede Penge, som med Contrebande, saalænge man ikke har faaet dem indpractiserede ere de farlige; men har man først faaet gjort Peltse, Kaaber a. af dem, kan man gaae ligge forbi en Visiteurs Næse dermed, uden at han tør sige det mindste. Dog, hvortil spilde Ord paa en Lovtale over Rigdom, om hvis Fortræffelighed, der kun er een Stemme, Sæt, at nogen fremstod, der vilde bevise, at Demanten funkler eller Guldet glimrer, vilde man da ikke trække paa Skuldrene, Kun vil jeg her anføre det Beviis for Rigdommens Fortræffelighed, at den ikke allene baner os Veien til jordisk, men ogsaa til himmelsk Lyksalighed. "Hvorledes – hører jeg dem raabe er Rigdom ikke en Bom, der forbyder os Adgang til Himmerige? Jeg tilstaaer, at jeg ikke kan andet, end saaledes som nyere skarpsynede Theologer, søge i et vist Udtryk en Mening, der, efter deres bogstavelige Betydning ikke ligger deri. nyere Tid har man saaledes viist, at det var en stærk Taage (efter andre Vind),der i Begyndelsen svævede over Vandet, og denne Mening har fra de moderne Skriftgrandskeres skarpsindige Fortolkninger forplantet sig ligge til den, saa mange Gange oplagte, gjennemseete og rettede thonboeske Bibelhistorie, hvorved da hver Bondedreng, nu, i Analogie med vor oplyste Tids Aand, lærer, at Verden begyndte med Taage. Ogsaa holder jeg mig, hvad Ordet Kæmog angaaer, til dem, som oversætte det med Strikke, thi, i saa Tilfælde, bliver det en satirisk Hentydning paa dem, der, ved alskens Praktiker, Speculationer, Udsuelser, Underslæb, Kneb og Underfundighed, ere blevne rige, og have fortjent Strikken. Men uden videre at indlade mig i nogen vidtløftig Exegetik, tør jeg dog paastaae, at det anførte ingenlunde kan svække min Paastand, at ene de Rigs komme i Himmerige, Aabenbart er det ved Godgiørenhed, at vi kunne forskaffe os Plads i Himlen. Men Godgjørenhed forudsætter, at vi maae besidde Midler dertil. En fattig Diævel kan ikke lade uddele Mad blandt de Hungrige; ikke understøtte gavmilde Subskriptioner; ikke yde betydelige Offere: kort, der mangler ham overalt Midler til at stifte Godt, og hans bedste Villie strander paa hans Uformaaenhed. Derimod forleder ham Mangelen, til Tyverie, Bedragerie og Nedrighed, hvoraf følger, at Fattigdom leder til Laster, men Rigdom derimod til Dyd, altsaa til Himlen. Naar altsaa denne Forudsætning er nigjendrivelig, saa følger deraf, at ethvert Middel, hvorved vi forskaffe os Rigdom, er tilladeligt. Tyverie, Ran, Bedragerie og Falsknerie ere for saavidt Forbrydelser, som Hensigten at bane os Veien til Himlen, forfeiles derved, og derfor hedder det i det af Holbergs Lystspil, man hænger ikke Tyven, fordi han stieler, men fordi han ikke forstaaer Konsten. Ordsproget: de smaae Tyve hænger man, de store lader man løbe, indeholder en dybere Sands, end man sædvanligen troer, thi den arme Skielm, som stieller en Skjorte, for at bedække sin Nøgenhed dermed, eller rapser en Pølse, for at stille sin Hunger, er og bliver en arm Skielm, bebyrder sin Samvittighed, uden Nødvendighed, forskjerdser Himmerige, og fortjener med Rette Strikken. Men en riig Skielm, der driver Haandværket i det Store, og stieller for Tønder guld, faaer derved et Middel til at gjøre vel modde Fattige og stifte sig ved patriotiske Bidrag et Navn. Han bliver derved den lidende Menneskeheds Velgjører, fortjener altsaa ikke Galgen, men Ærestøtter; den Lænke, der var ham tiltænkt, blive til en Æreslænke, og han reiser med Extra pest til Himmerige. (Fortsættes.)