Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-02-19
Udsigten fra Terrassen til Elben er ganske fortryllende og Bygningen pragtfuld i høieste Grad. Rotunden er prydet med Stuccatur arbeide og store Speile, Værelserne ere prægtigt møblerede. I Haugen ere de nydeligste Anlæg. Men alt det uagtet paastaaes dog, at den Rainvilske Hauge langtfra ikke besøges meere saa meget nu, som tilforn. Hamburgerne og Altonaerne have og saa mange offentlige Forlystelsesteder, at det næsten intet Under er, at de blive kræsne og egne i deres Valg. Maatte vi Kjøbenhavnere dog kun have en Tiendedeel af denne Overflødighed! Godset og Landsbyen Flottbeck, en halv Miil fra Altona, tilhører Friherre v. Vogth. Hele Agerdyrkningen er her indrettet paa engelsk Fod. Omegnen kan ikke tænkes yndigere. Paa venstre Side sees Elben, bedækket med Øer og Skibe og ved den skraa Strandbred ligge de nydeligste Lyststeder og Hauger. Nienstadt, en Miil fra Altona, er en Landsby ved Elbens Bred, og her have mange rige Hamburgere og Altonaere deres Landsteder, og Hauger. De mærkværdigste blandt de sidste ere Bauers og Parisch's. Den hauerske Hauge er udmærket, saavel i Henseende til Omfang som Anlæg. Men Naturen har gjort endnu mere for den end Konsten. Beliggende ved en Skraaning af Elbkysten har man her det majestætiske Syn af de forbiseilende Skibe. Paa Anlæggenes Forskjønnelse sparer Eieren intet, og man har forsikkret mig, at Haugens Vedligeholdelse koster ham 8000 Mk. Banco, aarligen. Bestandigen ere her en heel Deel Arbeidere sysselsatte. Den Gang var man i Færd med at opføre et nyt Tempel, men af Steen, istedet for at det gamle var af TræDen sammenstyrtede Hvelving blev paa ny opmuret og allerede laae der 6 til 8 Søiler af Sandsteen, kostbart tilhugne, som skulde afløse. de af Træ. Her dreier Veien af fra Elben og gaaer over Agere og Marker til Dockenhuden, en Landsby, hvor de Herrer Cæsar og Peter Godefroy have deres Landsteder med prægtige Haugeanlæg, til hvilke Enhver, ligesom til Bauers, har fri Udgang. Mærkeligt er Dockenhuden, som den udødelige Hugo Grotius's Tilflugtsted, da han 1632 blev fordreven fra sit Fædreneland. Man finder endnu en skjøn og skyggefuld Allee, hvis Træer han med egen Haand skal have plantet. Derfra kommer man til Blanknase, maaskee det yndigste Fiskerleie i Europa, sædvanligen Maalet for Hamburgernes og denne Gang for vor Lystreise. Dens Beliggenhed paa et Bjerg er høist malerisk. Bønderhusene, synes ligesom Svalereder at være heftede tilSandhøjene og naar man staaer paa Bakken Süllenberg, har man hele Landsbyen liggende for sine Fødder og en Udsigt til Elben i en Omkreds af adskillige Mile, der i Skjønhed overgaaer al Forestilling - et naturligt Panorama, hvis Liige kun findes paa faa Steder i Verden. Indbyggerne bryde sig intet om den utaknemmelige Jordbund, som kun den rige Hamburger og Altonaer, med stor Bekostning, tvinger til et Slags Frugtbarhed, men de pløie Søen, som er deres egentlige Element, medens Oldinger og Qvinder røgte Huset hjemme. Ved min Jndtrædelse i Landsbyen kom mig en gammel Kone i Møde, som bad mig om en Almisse. Jeg spurgte hende, hvor gammel hun var Hun svarede: "tachten Jahr. Jeg spurgte hende om "tachten var saa meget som achtzig. Ne, vedblev hun, rystende paa Hovedet, tachten Jahr. Min Ledsager, som var en født Hamburger, smillede ligesaa meget over mit Spørgsmaal, som over den gamle Kones Svar, da tachten" i det Blanknasiske Sprog er det samme som fiirsindstyve. Vandringen er endt, og Pillegrimsstaven, staaer atter i sin vante Krog. Hvad jeg har følt og hvad jeg har iagttaget, har jeg stræbt at giengive saa godt og saa tydeligt, som min Pen formaaede det. Men Veien fra Hjertet til Papiret er lang - meget gaaer tabt derpaa. Maatte det Tabte kun ikke være for meget ogdet Levnede ikke for lidet.