Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1770-01-29
Viede: J Korskirke-Sogn 1 Par, nemlig Mr. Henrich Cordt med Jomfrue GertcheCatharina Bonenberg. Døbt: J Korskirken Pige 1, Begravne: J Domkirke-Sogn Mand, folk 5, Qvindfolk, 2, i Korskirke-Sogn Mand folk 2, Qvindfolk 1, i alt 10. Oversættelse af Telemaque see Nr. 3.12 B. paa 279, 280, 281. Tænker J vel Telemaque, at eders egen Fader, den store Ulysses, er fri for Feil og Forseelser, Dersom Gud ei havde ledet ham Skridt, for Skridt, hvor ofte havde han ei været undertrykt i de Farer og Bekymringer, hvori Lykken ligesom har svillet Bold med ham, Hvorofte har den Almægtige ei opholdet og rettet ham, for at lede ham til Ære paa Dydens Vei, Hele Grækenland har, uagted disse Feil, havt Høiagtelse for ham; thi 100 dydige Egenskaber, har udslettet dem. J maa vænne Eder til, aldrig at vente, end og af de største Mænd, andet end hvad menneskelige Kræfter kand afstedkomme. Ungdommen, som endnu ingen Erfarenhed har, indtages gjerne af mistænkelige Domme over dem, hvis Exempel de dog burde følge, og bliver derover stivsinded og ulærvillig. Uagted hvad jeg har at udsætte paa Idomneus, er han dog af Naturen oprigtig, redelig, billig, af et frit Væsen og godgiørende. Han har Afsky for Falskhed, naar han lærer at kiende den. Hans Oprigtighed i at tilstaae sin Forseelse, hans Lærvillighed og Taalmodighed i at lade sig sige, end og med rene Ord, hans Mandighed med sig selv i at rette den viser virkelig en høi og ædel Siæl. Han har ei begaaet andre Feil end næsten alle Regenter begaae. Men fast ingen Regent har gjort det, som han, at forbedre sig saaledes. Men det er Tid, at J maa nu reiseTelemaque, og jeg sige Eder Farvel denne Gang. Men erindre Eder, at den der frygter Gud, har aldrig at frygte for noget Menneske. Om J befinder Eder i de største Farer, saa troe, at Gud aldrig skal forlade Eder. pag. 282, 283, 284. Derefter førte Idommeneur Mentor omkring, over alt i Staden. Lader os see, sagde Mentor, hvor mange Jndbyggere J har, saavel i Staden som paa Landsbygden. Lad og giøre en Overregning, lad os undersøge, hvor mange Arbeidere der ere iblandt dem. Lad os eftersee hvor meget Landet giver af sig i maadelige Aaringer saavel af Korn som fede Varer, Fiskerie, og andre Fornødenheder. Paa den Maade kand vi see om Landet kand føde fine Jndbyggere og om det giver noget af sig tilovers, som kand forhandles til Fremmede, Lad os undersøge, hvor mange Skibe og Matroser Landet har. Deraf skal man dømme eders Magt. Han lod sig derpaa underrette hvad Pladser et hvert Skib beseglede, hvad Varer de førte did hvad de toge tilbage, hvad Omkostning enhver Reise kunde medtage, hvad den ene Kiøbmand kunde borge den anden, hvad Handels-Sælskaber de oprettede mellem sig, om samme vare billige og blive redelig overholdt, endelig og om deres Afsyranser mod Skibbrud og andre ulykkelige Hændelser i Handelen for at forekomme Kiøbmændenes Ruin, som af Giærrighed ofte foretage sig det, som overgaaer deres Kræfter. Han vilde, at man alvorlig skulde straffe Bankerotspillere, saasom de, der end kunde være fri for bedrageligt Forsæt, vare neppe fri for daarligt Foretagende. Han oprettede med det samme saadanne Anordninger, der kunde hindre Bankerotter. Han indrettede Betiente, til hvilke Kiøbmændene maatte giøre Regenskab for deres Eiendele, deres Gevinster, deres Foretagender i Handelen. Det blev ingen tilladt at være andres Midler, ja end ikke af sine egne, meere end Hælvten. Dets snarere indgik de i HandelsSælskaber, der intet formaaede paa egen Haand, og Jndretningen af disse Sælskaber var ubrødelig i Henseende til den haarde Straf, de maatte lide, som ei holdt dem. Ellers var Handelen gandske fri. Langt fra at tvinge den med haarde Paalæg og Told, sat man heller Belønning for dem, der kunde trække fremmede Nationers Handel til Staden. kanden beliggende, der nu af Mr. Dechmeyer, beboes. De Lysthavende kand med ham om Kiøbe-Summen nærmere accordere. Tigerens Frierie. Tigeren besluttede at frie; Til den Ende mældte han først hos Frøken Kat; Men hun migvede, giorde en dyb Reverenet med den høyre Bagfod og sagde: Jeg takker for den Ære, det kunde let hende sig, at om jeg, efter mit lystige Sindelav ville spille Jer paa Næsen, J da slog Jer Klo i mig, efter eders bekiendte fromme Gemye. Tigeren vendte sig derpaa til Abinden; men fik ogsaa der Aflag, under Paaskud, at hun var vant til at lee, og frygtede for, at han efter sin vredagtige Natur skulde give hende et Drag over Nakken. Ligeledes fik han Nei hos Hunden Hoppen og Køen. Da greb han endelig til at frie til Tigerinden, og fik strax Ja med disse Ord Hiertens gierne, vi ere af et Sind, bliver Jvred, jeg ogsaa, klorer J, jeg ogsaa; slaaer J, ieg ogsaa. Det kand ei blive andet end et got Giftermaal, thi to Lige spiller best. Biørnen og Ulven. Biørnen laa i sin Hie med Lallen i Munden, slumrede og pattede paa den. En Ulv kon til og giorde saadan Bulder, at Biørnen endelig vaagnede, da sagde Ulven: Lade Dyr, du ligger og sover Tiden bort, giør intet tilgavns, Jn søger ei engang din Føde; Dit Liv, fortiener ei at kaldes Liv. Taabelige Dyr, svarede Biørnen, seer du ei, at jeg trives og bliver feed, ved intet at giøre, da du derimod sulter, vantrives og udmavres ved idelig at være i Bevægelse; Lær heraf, at jeg giør meget ved intet at giøre, og du giør intet ved at giøre meget. Nattergalens og Bræmsens Giftermaal. Engang blev et meget lige Ægteskab stil set imellem en Nattergal og en Bræms; Men fælles Forældre ville saa have det: Nattergalens fordi Bræmsen forærede i Brude Gave 600 Orme, og Bræmsens for at blive besvogret udi et fornemt Huus. Men Udfaldet blev, som man kunde vente af saa ulige Par. Naar Nattergalen gav sig til at synge, strax brummede Bræmsen; Naar den slog de herligste Triller, naar den ved sin for sig Lys fornøyede Guder og Mennesker, saa og Kræmsen alene misfornøyet og brummede i et Ach! sagde Nattergalen, kuurrer stedse, prun mer uden Ophør: Derfor er jeg og Bræms, svarede den Uhøflige, og fløy med det samme bort; Men kom strax igien, sigende: J meente maaskee at jeg havde blevet reent borte, Ney, jeg vil blive her og brumme, stedse om Jer for at giøre Jer gal; Det er min Fornøyelse. Rævens og Ulvens Stalbroderskab. Ræven og Ulven besluttede engang at reise tilsammen i Sælskab; Den første skulde give Anslag og den sidste sætte i værk, Byttet deeles lige imellem dem. En Dag havde de gjort et stort Nederlag paa nogle Faar, og slæbet dem hen til deres Hule, i Tanke at komme Dagen efter, og giøre et andet ligesaa stort. Men Ræven begyndte at overveye, hvor farligt det var at komme tvende Dage i Rad paa et Sted, thi gik han hen til Mennesket, og aabenbarede Ulvens Hule, Menneret tog sig andre til Hielp, drog did, overfaldt og dræbte Ulven, som døende sagde: Det er dit Mesterstykke Mester Mikkel; Ja, derfor priser jeg min Kunst, svarede Ræven; Herover beholder jeg Faarene allene, og berømmes endda oven i Kiøbet for min Retfærdighed.