Berlingske Tidende, 1809-06-01
Østerrig er en af de første Stater, som har indført hos sig, at fuldstændiggiøre sine Hære ved Hielp af en Conskription. Blot de privilegerede Lande, som Ungarn o. s. v. bleve undtagne herfra og ere det endnu; men den blev ikke, den er ikke selv i dette Øieblik udstrakt til de privilegerede Classer i de tydske Provindser o. s. v. De blotte Undtagelser ere i Sammenligning med det, som blev indført i Frankerig, ubetydelige. Der findes Feil hos os, som man maatte raade Bod paa siden især 1/2 af Armeen efter Tienstforpligtelsen vender tilbage paa en bestemt Tid hvert Aar til deres Hiemstavn. Vor Armee blev tildeelfuldstændiggjort af Folk, som kom til den fra det gamle tydske Rige, Denne Kilde er ikke meere til. Denne Feil blev føleligere, i Forholsom de nye Indretninger omdannede det øvrige Europa. Den fuld komne fredelige Stilling, de rolige og behagelige Forhold, hvori Østerrig befinder sig med alle Fastlandsmagterne, viste det det Øieblik, da det efter 15 Aars Krige eller Omtumlinger kunde vende sit Blik mod sin indvortes Forfatning; og da det endelig kunde bringe de Planer som vare fattede og antagne umiddelbar efter Presburgerfreden, i Udøvelse. Den begyndte med den væsentligste Omdannelse i Henseende til sin indvortes Forfatning; den meest trængende, fordi den ingen Resultater lover, førend efter flere Aars Forløb, og udstrækker sig overden store Masse af Undersaatterne. Man maatte tænke paa at indsætte i de udgaaende Krigeres Sted Soldater, som vare mindre uerfarne i Tienesten, i Vaabnenes Behandling, i Commando=Ordene, der endogsaa vare uforstaaelige for Fleerheden af Rekruter, udtagne af 10 forskellige Folkeslag. Man blev staaende ved Oprettelsen af Resersen, som man laante af de franske Indretninger; men anvendte den paa vort mindre udvidede Conskriptions=System, som man ikke vilde kuldkaste i sit Hele. Oprettelsen af Reserver blev desuden bestem af Finantzøiemeed. Armeens Overkomplettering, som vilde have opfyldt det militairiske Øiemeed, maatte have berøvet Agerdyrkningens Armee og været byrdefuld for Statens Finanter. Men alle Frankrigs og dens medforbundne Staters Borgere kaldes til Vaaben uden nogen Forskiel eller Undtagelse. Jndbyggerne Stæderne og paa Landet ere der forbundne til deres Hjemstavns Forsvar. Man vilde paa samme Maade hos os forbinde Jorddrotten, Nationens priviligerede Classer til denne hæderværdige Pligt; man oprettede i de tydske Provindser et Slags staaende National garde. Den ungarske Costitution har til alle Tider kaldt alle Sta stens Classer til Fædrenelandets Forsvar, Det er det, der er skeet, og de Plakater, som ere bekiendtgjorte Mai og Juni Maaned, giver det fuldkomneste Begreb om Hoffets Hensigter. Armeefortegnelsen er bleven uforandret ; ingen overordentlig Troppeforsamling har fundet Sted, undtagen paa Grændserne af Tyrkiet, hvor Krigen mellem 2 Nabomagter fordrede denne Sikkerhedsregel. Jngen i det østerrigske Monarchi har taget feil, hverken i Henseende til den Aand, som bestemte Regieringen til disse Forholdsregler, eller i Henseende til deres Anvendelse. De havde den almindelige Stemme for sig, fordi hele Nationen betragtede dem som bestemte til iforveien at sikkre Fædrenelandet hæderlige Forsvarsmidler. Det vilde have anklaget Hoffet for en utilgivelig Ligegyldighed, dersom det havde staaet endnu længere tilbage for Naboerne; der, nu vore Venner, kan engang blive vore Fiender. Dersom nogen af dem i en Omsmeltning af gamle Jndretninger, i blot organiserende Forholdsregler troer at see Hensigter til Angreb, da maae de berolige sig, da maae de finde Vished om Fredens Vedligeholdelse i selve disse Forholdsregler. Jngen vedblivende Indretning kan hentyde til Angreb. Saadan en Forfatning maatte efter sin Natur indskrænke sig til kortvarige Bestræbelser. Heraf findes intet hos os. Oprettelsen af en Reserve til Erstatning for de udgaaende Soldater, bør ligesaalidet ansees af dem som en fiendtlig Forholdsregel, som Militair=Conskrivtionens Jndførelse i Hertugdømmet Warschau, i Bayern, i alle Rhinforbundets Stater er bleven saaledes betragtet af os. Det Venskab og den Fordeel, som knytter Østerrig til Frankrig, den overvættes Trang, det har til Fred, og Keiserens bekiendte Tænkemaade er i Borgen for dens Varighed. Deres Excellence taler til mig om Krigsrygter, som skulde være komne fra Wien af og foruroligeendeel af Tydskland. De befrier mig fra en sand Byrde, som jeg, ifølge min Maade at betragte Tingene paa, da jeg ikke opholder mig ved Rygter af det Slags, uden naar jeg er høiligen tvungen dertil, har maatte bære i lang Tid. Nei, de komme ikke fra Wien, men ere komne did, disse Krigsrygter, hvilke der ligesaa meget forurolige Almuen, som Hoffet hidindtil har fæstet liden Tro til dem. Snart var det franske Korpser, som skulde forsamle sig i Preussen, og som tildeels forsamle sig i Schlesien, hvis Generaler, Officerer, Soldater, alle uden Undtagelse, lode Efterretningen om deres Jndmarsch i Bøhmen gaae i forveien; snart var det Militaire fra Hertugdømmet Warschau, der fortælle hvem der vil troe det om deres Jndmarsch i Gallizien; snart var det tydske Blade, der stod under Forbundsstaternes Censur, som uophørligen talede om Afstaaelser, Frankrig forlangte af os, om Underhandlinger, der vare lige blottede for Grunde og Sandsynlighed. Alle de Efterretninger, Hs. Keiserlige Majestæt kunde have faaet fra Paris, skulde have viist ham, at man havde besluttet et nær forestaaende Angreb, rettet mod Østerrig; dette omtaltes blandt alle Klasser af Publikum, omtaltes i alt for lang Tid og alt for umiddelbar satte de fredelige Forhold, som hersker mellem vore 2 Hoffer, paa Spil, til at de havde kunnet undgaae Regieringens retmæssige Aarvaagenhed. De skulde ligeledes have beviist ham min ofte yttrede Omhu for at modsige disse falske Rygter. Jeg kunde tilveiebringe Beviser paa den første af disse Paastande i Beretningerne fra vore militair Kommandanter i Bøhmen, og vore civile Embedsmænd paa alle vore Grændser, i de Breve, jeg har modtaget eller været istand til at see fra alle i Punkter i Tydsk, land, og som alle yttre det Ønske at blive oplyst om de Rygter, der have faaet Troværdighed ved franske og Rhinforbundets Militaire. De ovenmeldte offentlige Blade ligesom vore ere i alles Hænder. J flere Maaneder har jeg kiæmpet mod disse Rygter, og har ind staaet mit Hof for deres Uggrund og for H. M. Keiser Napoleons fuldkomne fredelige Hensigter, en Indestaaelse, som der ei kunde omtvivles. Dersom man havde anseet disse Rygter fra nogen anden Side, vilde de Forholdsregler, som man havde antaget hos os, have haaret Prægderaf, de indskrænke sig til den Ordre, ikke at forurolige sig over Efterretningerne fra den franske Armee, og til den fuldkomneste Rolighed i det Jndre af Monarchiet. Det var i den Epoke, da disse Rygter, hvis første Ophavsmænd ere mig aldeles ubekiendte, fik den meest udbredte Tiltro, at jeg, berøver ethvert fortroligt Meddelelsesmiddel med det Hof, hvorved jeg var ansat, yttrede for General=Politiemesteren mit særdeles Ønske, at nogle Artikler, som befæstede den giensides Tillid, i Anledning af Forholdene mellem Frankrig og Østerrig, maatte understøtte mit Hofs og mine Yttringer, en Fremgangsmaade, der tilstod Fyldestgiørelse for det første Rige, havde alt det Held, jeg havde Ret til at vente fra en fransk Ministers Side. Jeg anmærker dette Factum, fordi det erindrer mig om en Omstændighed, da man søgte, at berolige det østerrigske Folk i Henseende til Rygter, som vare komne udenlands fra. Deres Excellence lader mit Hof veder fares al Ret, der hvor De taler om dets Bestrædelser, for at overbevise, hele Europa om, at det befinder sig i en Tilstand af dyb Fred, og i fuldkommen Enighed med sine Naboer; at Frankrig i Særdeleshed intet forlanger af det, ingen Paastand giør paa noget af det, som tilhørendet, og har ingen hverken nær eller fjern Hensigt, som kan foraarsage det mindste Urolighed. Saadan er virkelig vor Sikkerhedstilstand; saadan er den Overbeviisning, som saalænge har ladet os foragte de Midler, Aager brugte til Statens Ødelæggelse, og de almindelige udbredte Rygter paa de Stæder, der ere besatte af franske Armeer, og i Forbundsstaterne. Det var kun da, at jeg brugte en Fremgangsmaade, der, hvis Deres Excellence havde været i Paris, vilde hav skiænket mig et nyt Middel til at vise Dem, at det eneste Ønske, besjæler mig, er at vedligeholde den fuldkomneste Enighed mellem vore 2 Riger.