Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-02-08
blandt de Tyrkiske Søefolk maae allene tilskrives de Græske Brandere. Capudan Pascha skal derfor have besluttet i Fremtiden blot at udruste Corvetter, Brigger og andre mindre Krigskibe af større Bevægelighed, som han vil lade operere under duelige Søemænds Commando (saavidt den Østerrigske Jagttager Disse smaae Skibe kunne da Branderne ingen Skade giøre, og naar de Tyrkiske Søefolk komme paa dem, saa ville de da udviise en større Courage, end paa deres store Krigskibe, dette Stykke maae især giøre et synderligt Jndtryk i England! –Men vi forstaae nu den Østerrigske Jagtagers Tone; ingen er meere overbeviist end den om, at med Tyrkernes Herredømme paa Søen er det ude.)Men man har vist allerede længe i England overbeviist sig om, at de Grækere, som boe paa Øerne have tilkæmpet sig deres Uafhængighed, saa at man nu begynder at betragte dem der efter den publicistiske Grundsætning, hvortil man bekiender sig i dette Land, at den Magt, som en Nation har til kjæmpet sig skal man respectere, og at man ikke skal uden Nød videre indlade sig i dens indvortes Anliggender. En Grundsætning, som det Engelske Ministerium er faameget mere tilbøieligt til at anvende paa Grækerne, foruden maaskee af forskiellige politiske Aarsager, saa ogsaa tillige fordi den nærværende Statssecretair for de udenlandske Anliggender Hr. Canning har i sine yngre Aar endog som Skribent været Grækernes ivrige Talsmand. At dette forholder sig saaledes sees af, at Englænderne respectere den Græske Blokade, at de holde en Agent hos Regieringen i Argos og at de have aabnet en frie Communication imellem Grækenland og de Joniske Øer. Men herpaa er det ogsaa at et Haab om Fredens Vedligeholdelse med Porten kan byggers; thi England kan overtyde den om Umueligheden, af at betvinge de Græske Øer, og tillige om Muligheden af at undgaae Opfyldelsen af det Russiske Ultimatum; thi naar Porten blot tilstaaer, alle de Græske Øer deres Frihed, aftræder til Grækerne Øerne Cypern, Candia, Rhodos, Chios, Mitylene, Tenedos og Stalimene, imod at Grækerne aftride igien Livadien og Morea og naar den tillader frit alle Grækerne at udvandre til disse Øer, saa ere Grækerne og Tyrkerne skilte fra hinanden, og saa kan Talen ikke være længere og hvorledes de skulle behandle Grækerne, eller om at opbygge deres Kirker. En saadan Republik af Øer, naar den blev vel organiseret, vilde ikke blive nogen ubetydelig Stat, og i det mindste blive en ligesaa folkerig og mægtig Stat, som Republiken Holland var tilforn, (udførligere skal der blive handlet derom ved en anden Leilighed, dersom saadan en Plan skulde blive realiseret) Grækerne ville da erholde alt det opfyldt, som de for Tiden kunde ønske sig; Menneskelighedens og Christendommens Fordringer ville blive tilfredsstillede og Tyrkerne vilde da blot opgive det, som de ikke kunde forsvare, og faae det, som vil koste dem megen Møie at erobre. Selv den Østerrigske Jagttager tilstaaer at Grækerne berede sig til Expeditioner mod de Øer, som Tyrkerne endnu have i deres Magt, og at de blokere Smyrna selv, som Porten ikke kan forhindre. Hvormeget vilde ikke Porten vinde ved at blive disse Grækere qvit, og ved at erholde Garantie for al videre Fornærmelse fra deres Side. Men kunde en høiere Politik tillade Rusland og Østerrig at indvilge i en saadan Adskillelse af Grækerne og Tyrkerne og i en Græsk Republiks Oprettelse, vi ville ikke indlade os paa at bedømme dette Spørgsmaal, men blot bemærke, at skal endelig en Krig udbryde i Østen, saa vil en Krig, tillige i Vesten staae i en harmonisk Forbindelse med den, og saa vil formodentlig heele Europa komme i Flamme, som den almægtige Gud ville i sin Naade afvende.