Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-07-18
Naar Talen er og Jrland, maa man altid vel erindre at hele Bestyrelsen, navnlig den kirkelige, er protestantisk, medens Folket er catholsk. det, at han i lige Linie nedstammer fra den ubodfærdige Røver paa Korset. Paa et Angreb af en Hr. Jeckson svarede han, "J ethvert Menneskes Bryst slaaer et Hjerte, rigt paa varmt Blod, hvis Muskler svulme af Sympathie for hans Medmennesker; men hvis man i dette Øieblik vilde aabne hiint Menneskes Bryst, saa vilde man istedetfor Hjerte, finde nogle smaa Kar fyldte med sortgaldeagtig Materie, og istedetfor Muskler – Stykker af Læder, som Hadet presser mod Lungerne, og som frembringe hiint vederstyggelige, dyriske Skrig, hvormed han martrer vore Øren."Man seer heraf, at O'Connell ikke tager fat paa sine Modstandere med Glace=Handsker. Han stunder nu til Graven og han har gjort nok i Verden, til at Historien vil indgrave hans Navn paa sin Tavle. Naar den Tid da kommer, da Fjendskab og Venskab er forstummet, da den rolige, upartiske Efterverden vil holde Dom over den navnkundige Mand da vil den sikkert indrømme ham en Plads i Pantheonet, blandt Menneskeslægtens store og fortjente Mænd, Adressediscussionen i de jydske Stænder J de jydske Stænders andet Møde den 10de Juli bragte Kammerraad Wulff Spørgsmaalet om en Adresse paa Bane, hvorpaa Præsidenten gav Ordet til Oliemøller Schytte, der begyndte sit Foredrag saaledes: "Jeg stemmer for en Adresse, og jeg ikke blot stemmer for den, men jeg anseer det af høieste Vigtighed og som en ueftergivelig Pligt, at der netop i dette Øieblik indleveres en Adresse, hvori gives et tro Afpræg af Forsamlingens Stemning, af den Bekymring, der fylder os ved at see den Fare, der truer vort elskede Fødeland, og hvori udtales den Mangel paa Tillid til Kongens Raad, som kjendeligen har gjort sig gjældende i Folket. Disse Momenter, som jeg saaledes har antydet, og som jeg ønsker udviklede i Adressen, ere ingenlunde ene Frugten af min egen maaske eensidige Opfattelse af Forholdene; ei heller ere de ene Frugten af de Erfaringer, jeg har havt Leilighed til at gjøre i den Kreds, hvor jeg har hjemme; men de ere meget mere tillige Frugten af de Erfaringer, som jeg paa nødvendige Forretningsreiser. rundtom i Landet har indsamlet ved at komme i Berøring med flere oplyste og fædrelandsfindede Medborgere. J Talens videre Løb anførte S. nærmere de ham vitterlige Besværingspunkter, hvilke i et udførligt Foredrag besvaredes af den kongelige Commissarius. Den Første: at uagtet Commissarius i den foregaaende Stænderforsamling havde erklæret det for et vanskeligt Spørgsmaal angaaende Successionen i de forskjellige Statsdele, var dog indtil dette Øieblik intet officielt kundgjort, hvorved denne foruroligende Tilstand kunde hæves medens derimod den factiske Tilstand i Hertugdommene under aabenbare og hemmelige Forkjempere og med synlige og usynlige mægtige Beskyttere gaaer den adsplittende Tendents, som er Maalet, imøde med en Udholdenhed og Kraft, der i høi Grad maa respecteres. Hertil svarede Commissarius blandt Andet: "Det hielper ikke, at man efter Enkeltes Begreber erklærer Successions=Spørgsmaalene for afgjorte, naar dette ikke kan bringes til almindelig Anerkjendelse. Der handles her ikke om et blot indvortes Spørgsmaal, men om en Sag, der ogsaa vedkommer de Fyrstehuse, som maatte troe at have Prætensioner paa Holsteen, eller ialtfald paa en Deel deraf, ja selv paa Slesvig, i Tilfælde af, at den kongelige Mandsstamme uddøde. Derimod er det vel muligt, at Spørgsmaalene ved en videre Undersøgelse kunne klare sig paa en fordeelagtigere Maade for Danmark, end man tidligere har troet, og man kan være overbeviist om, at Kongen i saa Henseende Jntet vil efterlade af hvad der staaer i hans Magt; men de Forhandlinger, som desangaaende kunne have fundet Sted, egne sig naturligviis ikke til Offentliggjørelse. Den Anden: At der ei er gjort nok for at forbedre Finantserne og at Jndtægternes Stigning har sin Grund i tilfældige og temporære Omstændigheder. Dette benegtede Commissarius og paastod, at Forøgelsen i Jndtægterne ikke er uden virkelig Fortjeneste for Regjeringen. For en stor Deel er den bevirket ved Toldsystemets Forbedring og navnlig ved den Forandring, der er foretaget i Hertugdømmenes Toldlovgivning; det er med stor Bestemthed og Fasthed, at Regjeringen, uagtet Holsteens Stænder, hvem Sagen fornemmelig vedkom, erklærede sig derimod, har gjennemført denne Forandring, for hvilken den synes at have Krav paa Anerkjendelse i Danmark, paa samme Tid, som man ofte klager over de forøgede Toldafgifter i Hertugdommene. Den Tredie: At Trykkefriheden har været underkastet ulovlig Medfart, hvortil Commissarius, svarede, at Cancelliet for sin Fremgangsmaade har Hjemmel i Anordningerne og ikke kunnet undlade samme uden at krænke sin Pligt. Jøvrigt indrømmede han, at det var en ubehagelig Myndighed, der i saa Henseende er betroet Cancelliet, hvilken det selv ønskede at være befriet for og henviste Forsamlingen til det forestaaende Udkast til en ny Anordning om Trykkefriheden. Den Fjerde: at den personlige Frihed kun er daarlig garanteret, da det staaer i Politimesterens Magt at kaste Enhver i Fængsel uden at der paahviler ham noget Ansvar eller der ydes den uskyldig Forurettede nogen Erstatning. Hertil svarede Commissarius, at dette var Tilfældet i alle Stater, navnlig og i Norge, og at Appel til Overdomstolene her er begunstiget mere end i de fleste andre Lande. Den Femte: at der Jntet er gjort for Udviklingen af Stænderinstitutionen og at navnlig Sagen om de stænderske Comiteer er stillet i Bero. Hertil svarede Commissarius, at dette er skeet, fordi den kun fandt betydeligt bifald hos Forsamlingen i Roeskilde, medens den kun med megen Jndskrænkning bifaldtes af Forsamlingen i Viborg og aldeles afvistes af de tvende Andre. Den Sjette: at der ikke er gjort Noget for at opretholde den danske Statseenhed og hævde det danske Sprogs Ære og naturlige Ret, i hvilken Henseende Taleren henviste til Regjeringsmaaden i Slesvig og Patentet af 29de Marts. Dette sidste søgte Commissarius at forsvare saaledes: "Det siges vel, at ingen Deputeret i den slesvigske Forsamling vil kunne betjene sig af det danske Sprog, fordi han ikke vilde kunne gjøre dette, uden at nedsætte sig selv ved den Erklæring, at han ikke forstaaer Tydsk. Men det røber dog et forunderligt Begreb om Ære, naar man troer at vanære sig ved at erklære, at man ikke er det tydske Sprog i den Grad mægtig, at man uden Gene deraf kan benytte sig ved sine Foredrag. For mit personlige Vedkommende vilde jeg, hvis jeg var Medlem af den slesvigske Forsamling, ikke ved Patentet finde mig generet med Hensyn til Benyttelsen af det danske Sprog, saafremt ikke den Betragtning, at fleertal, let af Forsamlingens Medlemmer ikke saa godt forstode dette Sprog, vilde bestemme mig til at betjene mig af det tydske; thi vel er jeg fra Barndommen af vant til at tale tydsk, og jeg er ligeledes jevnligen kommet i saadanne collegiale og sociale Forholde, at jeg har maattet gjøre Brug af dette Sprog, men jeg veed dog meget godt, at jeg ikke der bevæger mig med samme Lethed, som i det danske. Jeg troer saaledes ikke, at Nogen, der virkelig har Trang til at bruge det danske Sprog, for ved Hjælp deraf at udtrykke sine Tanker med fuld Klarhed og fuldt Eftertryk, vil føle sig generet ved Patentet. Endelig bemærkede Taleren og, at der kun var gjort Lidet for Udviklingen af Fædrelandets Kræfter og Erhvervskilder og sagde i denne Anledning blandt Andet: "Naar den kgl. Commissarius især udhævede Regjeringens Bestræbelser, for at nedrive Skillevæggen mellem den hæderlige Bondestand og de andre Stænder, da vil jeg for Sandhedens Skyld, og blot for Sandhedens Skyld, spørge, hvorledes hine anpriste Bestræbelser lade sig forene med den endnu i de allerseneste Tider bevilgede Oprettelse af nye Baronier og Stamhuse. Hertil svarede Commissarius: Netop i de Provindser, hvor det meste Gods er belagt med fideicommissariske Baand, og hvor der saagodtsom ikke findes Selveiendom, ere Bønderne i høi Grad velhavende. Dette gielder til Exempel om Langeland, der for den allerstørste Deel bestaaer af sligt Gods (Grevskabet Langeland og Stamhuset Nedergaard); der er saavel efter de Datta, som de statistiske Tabeller indeholde, som efter hvad der ellers er bekjendt, ikke nogen Provinds Danmark, hvor der findes en saadan Velstand hos Bønderne. Jeg anfører ikke dette som et Beviis for, at hiint Forhold er det fortrinligste, men det viser dog, at Bondestandens Velvære kan bestaa dermed, ligesom dette ogsaa godtgjøres ved mange andre Data. Hvad de nye Baronier angaaer, da ere disse oprettede under saadanne betingelser, at Vedkommende, i Medhold af Loven, vilde have været berettigede til at oprette Stamhuse, og dette vilde med Hensyn til Bondestandens Jnteresse have været det samme, hvortil Schytte replicerede, at han vel indrømmede, at Fæstebondens occonomiske Forfatning i visse Provindser var særdeles god, men at hans Tale egentlig havde angaaet Commiss. Yttring om at nedbryde den Skillevæg, som staaer mellem Bondestanden og de øvrige Stænder. Ogsaa de følgende Talere med Undtagelse af Kammerherre Bentzon udtalte den Overbeviisning, at Forsamlingen ikke burde fordølge, at der i Provindsen herskede Utilfredshed med nogle af Regjeringens Foranstaltninger og navnlig med sammes Fremgangsmaade i de slesvigske Anliggender. Udførligst og tillige med meest Eftertryk yttrede sig i saa Henseende Godseier Nyholm, Oberst Brock, Landsoverretsprocurator Jespersen og Justitsraad With. De forfægtede alle den Mening, at det danske Sprogs og de dansktalende Beboeres Stilling i Slesvig vedkom Landet i Almindelighed.