Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-27
Ved denne Tid laae et Skib i Havnen, som snart skulde afseile til Brasilien. Kort førend dets Klarering fik Capitainen en forseglet kongelig Befaling, som han ikke maatte aabne førend den tre die Dag, naar han var kommen under Seil. Dette skete. Den kongelige Ordre paalagde ham, at gjøre Undersøgelse hos alle Passagererne, fratage dem alle de Brevskaber, der maatte findes, og da ufortøvet vende tilbage til Lissabon. Ved hans Tilbagekomst fik Ministeren tilstrækkelig Oplysning, til derpaa at grunde nærmere Undersøgelser. Jmidlertid havde man, under Paaskud af Vaaben-Øvelser, sammentrukket endeel Tropper i Lissabon. Den 13 Dec. tidlig om Morgenen blev pludseligen, til almindelig Forbauselse, enhver som hørte til Familierne Tavora og Aveiro hæftet tilligemed Pater Malagrida, og flere andre, som først efter udført Gierning vare indviede i Sammensværgelsen. Nu udgik tillige en offentlig Bekjendtgjørelse om det mislykkede Snigmord paa Kongen, og man besatte alle Klostere, Collegier, og Huse, som Jesuiterne eiede i Staden, samt forseglede alle deres Papirer og Bøger. Kongen havde imidlertid overstaaet en vel smertelig, men dog ikke saa farlig Kur, som den var af Hoffet udgivet for. Det var lykkedes Saar lægerne at helbrede hans Arm saa fuldkommen, at der, hvad de næppe havde tordet haabe, ikke engang blev en Lamhed tilbage. Efterat Forbryderne vare fængslede, og de anførte Foranstaltninger udførte, begav Kongen sig, ledsaget af det hele kongelige Huus og Hoffet under stor Højtidelighed og Folkets Jubel til Hovedkirken, hvor der for hans Frelse blev holdt en Taksigelsesfest, og et Te Deum opført. De Fangne vare imidlertid kastede i rædsomme underjordiske Fængsler under Slottet Belem. Haardest bleve Hertugen af Aveiro og Marquien af Tavora behandlede, hvis Lænkning var saa fast, at de næppe kunde røre et Lem, og et usselt Tæppe var Alt hvad man gav dem at ligge paa. Endnu under Inqvisitionen bleve de Fangne fradømte alle borgerlige og portugisiske Rettigheheder. Uagtet de skriftlige Beviser, man havde i Hænderne, vilde de ikke tilstaae Forbrydelsen. Den 20 Decbr. lagde man dem paa Pinebænken; Hertugen af Avetros Tilstaaelse blev snart ved Tor turens Pinsler aftvungen ham. Men da Marquien af Tavora skulde lægges paa Pinebænken, tiltalede han sine Dommere, Mine Herrer, jeg er en Olding, og har desuden allerede i mange Aar lidt meget af Sygdomme, især af Brystsvaghed. Den første Grad af Torturen vilde koste mig Livet, og hvortil slige ufornødne Qvaler. Naar en Mand af min Rang kastes i Lænker, og behandles paa saa grusom Maade, saa er hans Dom allerede igienkaldeligen afgjort. Han maae blive fordømt, naar de, som sætte ham i saadan Stilling, ville være sikkre paa deres Liv. Skriv De derfor kun alt hvad De vil have, jeg skal bekjende, og hvad Beskyldning De end vil gjøre mig, vil jeg ikke vægre at underskrive. Hans Søn, Greve Joseph af Tavora, kunde derimod ikke, ved alle de Pinsler man prøvede, bringes til at tilstaae Brøden. Man fornyede endog paa ham en skrækkelig Opfindelse fra Oldtiden, i det man bandt ham Ansigt mod Ansigt, Legeme mod Legeme, til et Liig, som allerede begyndte at gaae over i Forraadnelse, og lod ham saaledes ligge i nogle Dage. Man bragte Faderen ind til ham, og haabede, at hans Exempel skulde virke. Faderen gjentog for Sønnen, hvad han havde sagt sine Dommere, og paa det ømmeste bad han ham, ikke at overvælde sig med ufornødne Pinsler. Familiens Skjæbne lod sig ikke forandre ved hans Benægtelser, og derfor kunde han jo ligesaa gjerne gjøre den Bekjendelse, man vilde have af ham. Joseph af Tavora havde just reist sig op fra Pinebænken, hvorpaa han laae, i det Faderen bragtes ind til ham. Da denne havde endt sin Tale til Sønnen, vendte Sønnen sig til til Dommerne, og sagde: "De vide, at jeg har lidt meget, og disse forstrakte, stedse til Brug udueliggjorte Lemmer kunne bedst bevise det; men hvad jeg føler i dette Øjeblik overtræffer alle forud havte Qvaler, i det jeg seer, at min stakkels gamle kjere Fader har tabt Forstanden." Han kastede sig tilbage paa Pinebænken. Begynd kun, vedblev han, eders Pinsler paa ny; det haardeste min Skjæbne har paalagt mig, har jeg følt." Den 12te Jan. blev den rædsomme Dødsdom afsagt, og den blev bekjendtgjort dem, Dagen førend deres Henrettelse skulde foregaae.