Aalborg Stiftstidende, 1837-02-27
Hvad Hensigtsmæssigheden af det paatænkte Museum angaaer, da tillader Anmelderen sig at bemærke: at han finder den i et andet Blad nylig gjorte Jndvending derimod, som ufornødent, for en eneste Kunstners Frembringelser, meget rigtig. Om alleyden store Kunstners Arbeider bleve samlede, vilde de neppe behøve alene et Museum, der skulde koste hundredetusinder ; og et passende Locale, for dem, Danmark kan vente at blive Eier af, j vil udentvivl være at finde, uden at det paatænkte Museum dertil alene behøvedes. - Det er ikke Anmelderen bekjendt, at f. Ex., Jtalien besidder et Saadant alene for Canovas Frembringelser, ikke at Preussen har Et for Danneckers, ikke at Nederlandene have Et for Rubens's eller Rembrandts Malerier os te. Hvad Æren angaaer for et Land, at have frembragt en stor Mand, da maa Anmelderen tilstaae, at saa varmt han føler for sit Fødeland, som for Kunsten i dens Storhed, saa lidet deler han den Følelse, at kunne taget noget særligt Hensyn just til Fodestedet. Geniet er en Himlens Gave, som den uddeler til sine Børn uden Hensyn paa Føddested eller andre Omstændigheder, 1 og Muserne ere alle Søstre. Dog, dette tilsidesat, da spørges, som vor Helt nogensinde vilde være bleven den, han er, naar han ikke havde tilbragt sin meste Levetid i Verdens, eller fornemmelig i Kunstens Hovedstad, og om han, som følge Ulderaf, ikke ligesaameget tilhører Romerstater, som baade f. Ex. Claude Lorrain og Nicolas Poussin, der begge vare tilfødte Frankere, men i Kunstens Rige begge tilhørte Rom? Med Hensyn til Nytten - Leilighed for unge Kunstnere til Uddannelse da troer Anmelderen, at et Museum, alene for een Kunstners Arbeider, ikke heller er hensigtsmæssigt, aller mindste i et Land, der ikke kan fremstille ret mange beslægtede Arbeider af andre Kunstnere. Salig Justitsr. Weinwigh har leilighedsviis godtgjort: at det eminente Geni danner sig næsten selv og bliver Originalt, medens de subalterne Genier dannes efter Andre; men at disse sidste ligesom støbes alle efter een Form, er neppe gavnligt. Følgerne spores derved, at man hos dem Alle finder een og samme Typus, en fremtvungen Monotoni, som Hinder imod al Selvudvikling. At dette kan, som han yttrer, tildeels anvendes paa den danske Malerskole, er stemmelig afgjort, og skjøndt man blandt vore unge Malere finder mange gode, er dog den Eckersbergs=Lundske Typus kjendelig i hvert Penselstrøg af hvert af vore Maleres Arbeider i hvilkensomhelst Genre, og dette er neppe ubetinget godt. Da eel Billedhuggerkunsten i al Fald af mange Grunde nødvendigen i maa studeres i Rom, indsees ikke heller Nytten af det foreslagne Museum i Kbhvn, med Hensyn til det her Berørte. Anmelderen maa videre spørge, om det er vel betænkt, at ville lægge dette inden en Fæstnings Volde, eller om man er betænkt paa at bygge det bombe, som brandfrit Slutteligen tillader man sig at yttre en Slags Mishag mod Maaden, hvorpaa Jndbydelsen er fremsat, især at Vedkommende, der maatte have Noget imod Jdeen, opfordres til, i alFald at tilbageholde deres Skjærv og at tie. Naturen gav hos Alle Tænkefrihed, og en viis Regjering tillod os at yttre, Tanken. Hine Herrers ikke meget beskedne Opfordring synes derfor noget ydmyggende, thi Ingenting er dog saa ufeilbart, at der jo kunde indvendes Noget derimod. Anmelderen slutter derfor med den bemærkning: at saa kjært det er ham - selv Kunstelsker - at see Kunsten hædret og æret i sit Fædreland, som udenfor samme, og saa behageligt som Realisationen selv af det foreslagne Værk vilde forekomme ham, naar det kunde skee ved Bidrag af Folk, som dertil have Formue og Lyst, forsenet med Sands for Kunsten, saalidet rigtigt ansees det, ifølge forhen gjorte Betænkeligheder, at ville sætte hele Landet i Contribution dertil, og paa en Maade misbruge Folkets Goddædighed ved at skillinge sammen hos Rige og Fattige, og ægge til en Kappelyst og en Anstrængelse, der, efter Anmelderens uforgribelige Mening, kun i Velfærds Sager burde anvendes.