Politivennen, 1800-01-01
Frimodig og anstændig Pttring over en f. i Fattigvæsensforordningen. I Forordningen for Fattigvæsenet, eller, som den kaldes, kongelig approberede Plan for Fattigvæjenets Indretning og Bestyrelse i Kjøbenhavn, indeholdes en 8 som Indsenderen, med al den Agt han bærer for Lovene og al den Villighed han har til at lyde dem, vover at angive (som efter hans Indsigt alt for haard) for den Lovgiver, der offentlig har yttret det Ønske, at redelige Mænd frimodigen vige angive, hvad de troe burde rettes i Landets Love og Indretninger. Denne 8 er den 137te S. 53 dens første Deel: Det forbydes alle og enhver, offentligen i Aviserne, eller paa anden Maade, uden Fattigvæsenets Direktions Minde, at kollektere enten for sig selv eller andre, de være indenbyes eller udenbyes Fattige i Almindelighed eller Enkelte i Særdeleshed. Til den Ende bør ingen, som forestaaer Ugeblade eller Aviser, i dem, uden Tilladelse fra Direktionen, indrykke noget Avertissement, hvori nogen anraaber om Godgjørenhed og Understottelse for sig selv eller andre." Denne Forordning har ikke fokud defineret Ordet Fattige, hvilket havde været godt, da den er givet for Fattigvæsenet. Naturligt nok er dette imidlertid ikke skeet, da Ordet Fattige og Fattigvæsen ike er det passendste til at betegne de Personer og den Indretning Loven gælder ser. Fattig er den, der ikke har noget tilovers til Bekvemmeligheder, men vel formaaer at anskaffe sig Nødtørftigheder. Fattig, efter Talebrugen, er ogsaa den, der halvnøgen tilbetler sig Livsophold. I egentlig Forstand kaldes denne sidste derimod Arm, Nødarm, Nødlidende, Trængende. I S 1 har Forordningen imidlertid bestemt at kun Arme, eller, som den paa det Sted kalder, dem Trængende, ere Gjenstanden for dens Bydende, og dens Forsorg. Det synes altsaa, efter min Indsigt, haardt, naar Forordn. 1Z7de 5 forbyder alle og enhver, altsaa alle de mange i egentlig Forstand Fattige, der ikke ere Arme eller Trængende, altsaa en heel Klasse af agtværdige Medborgere, for hvis Tarv Forordningen hverken har sørget eller kunde sørge, at anraabe Medborgere om en Hielp, de ikke anderledes kunne haabe at opnaae. Og netop denne Klasse af Medborgere, som ere betagede Ret til i Aviser eller Ugeblade at andrage deres Nød for veltænkende hielpsomme Medborgere, indeholder saa mange dulige, brave, arbejdsomme, agtværdige Husfædre og Husmødre! Hist sidder en fattig Haandværker, der med Morgensved og Aftenmøje ernærer en Mage og et halvt Dusi Børn; han er ikke trængende, thi han kan fortjene sig Klæde og Føde; men et lidet Uheld, en Maaneds længere Vinter, et Par Kunders Bortrejse uden Betaling o. s. v., sætte ham ud af Stand til i rette Tid, i rette Mængde, at købe sine Materialier; han seer forad: om eet Aar, om to Aar, om tre Aar, maae du synke under Byrden, kunde du derimod nu, ved et Anraab i et offentligt Blad, drage en vakier velhavende Medborger hen i dit lille Verksted, han saae din Tarv og din Flid, han gav dig en Hielp, som ikke allene bevarede dig fra nogen Tid at falde Staden til Last, men endog maaskee satte dig i Stand at betale ham det Forskudte, - men du tør ikke skrive! Hvad bliver Følgen, efter nogen Tids kummerlige Gjennemhutlen kommer det befrygtede Øjeblik, og nu er da denne Mand, denne hele Familie nedsteget i de Trængendes Klasse, nu kan han først tye til Fattigdirexionen, for ej at døe af Sult og Nøgenhed. Han og Hans blive nu til en aarlig Byrde, og til langtstørre Udgivt for det Almene, end den Penge var, der havde foreslaaet til at gjøre dem til gavnlige, lykkelige, agtværdige Medborgere. O hvor mange ere ikke i den her beskrevne Forsatning, og hvor beklageligt, at der ike et Forsørgelsesanstalter for denne Klasse! den Klasse der ene kan forsørges. (Fortsættes.)