Den Vest-Sjællandske Avis, 1824-10-15
J Aaret 1771 har han Navnet af Monsieur, efterat hans Broder havde tiltraadt Regieringen, efter Ludvig XVI. Død, Regent over Frankerige, og efter hans Brodersens Død kaldte han sig Ludvig XVIII.; men hverken Europa eller England erkiendte ham som Konge af Frankerige, førend efter Erobringen af Paris den 31te Marts 1814. Som Konge af Frankerige og Navarra regierede han i Begyndelsen ved sin Broder, Monsieur, Greve af Artois, der, som Statholder og General-Lieutenant traadte den 13de April i Paris i Spidsen forden provisoriske Regiering. Først den 2den May 114 overtog han selv Regieringen ved sin Bekiendtgiørelse fra St. Qven; men han talte sine Regierings Aar fra Ludvig den XVII. Død. Han tog kun liden Andeel i Factionernes Cabaler under hans Broders ulykkelige Regiering. Ludvig XXVIII. udviiste i sine yngre Aar megen Anlæg til Poesien og er Forfatter til flere Digte. J Aaret 1787 stod han i Spidsen for den første af de syn Commissioner og syntes af Overbeviisning at træde paa Oppositionens Side imod General-Controlleuren for Financerne Calonne. Folket fattede derfor en Forkiærlighed for ham, og da han blev overdraget af Kongen at anbefale Overskattevæsensdirectionen, Jndregistreringen af nogle Edicter, hilsede Folker ham med Fryderaad. Ved Notablernes anden Forsamling, som Kongen aabnede d. 9de Novbr. 1788. yttrede Necker det Ønske: at den tredie Stand maatte erholde en dobbelt Repræsentation; Greven af Artois tilligemed Prindserne af begge Huusene, Conde, modsatte sig dette Ønske, Greven af Pro vente erklærede sig derimod til Fordeel derfor Derfor gav ogsaa Prindsen af Conde ham alvorlige Paamindelser i Mødet den 28de Novbr.: Monarkiet, sagde han, bliver angrebet, det er nødvendigt for at conservere Staten at forjage de nye Former og at holde de gamle uforandret oprette. Kongen var utilfreds med disse Yttringer, hvorved hans Ministers og derved ogsaa hans egne Skridt bleve dadlede og skrev derfor til Monsieur: Prinserne kunne med deres Forestilling umiddelbart henvende sig til mig; men i Forsamlingen skulle de ikke fjor ne sig fra de Gienstænde hvorfor jeg har sammenkaldet Notablerne; jeg forbyder Commissionerne at beskiæftige sig med disse dem upedkommende Qvæstioner og forlanger at de skulle fortsætte den bestemte Forretnings Gang. Jmidlertid erklærede kun en af alle de 6 Commissioner i denne Forsamling, nemlig den der stod under Monsieurs Forsæde, sig for det dobbelte Antal af Deputerede af den tredie Stand; de øvrige havde forkastet den med en liden Majoritet af Stemmerne. Kongen bekræftede vel Monsieurs Meening, men beholdt desuagtet den særskilte Forhandling af de tre Stænder, som stod i Modsigelse dermed. - Under Revolutionen kunde Monsieur ligesaalidt som Kongen undgaae Folkepartiets Bagtalelser. Partiernes vilde Bevægelser i Paris bevægede endelig Kongen til at begive sig til Grændsen af Kongeriget. Ludvig valgte Landeveien til Montmedy. Greven af Provence derimod den til Mons. Kongen blev anholdet den 21de Julii 1791 i Varennes; men han undkom til til Brüssel, hvor han tog Deel i Emigranternes Foretagender i Coblenz og protesterede imod Nationalforsamlingens Beslutning og Jndskrænkninger af Kongens Friehed. Jkke heller vendte han tilbagetil Frankerige, uagtet Kongen opfordrede ham dertil. J Aaret 1795 blev han, som bekiendt, i Verona udraabt til Konge, under Navn af Ludvig XXVIII. Alle Vanheld som siden mødte ham har han med Værdighed og Fasthed. Aaret derpaa nødte det Venetianske Senat ham til at forlade Staten, da det blev sat i Frygt af Bonapartes Trudsler; da derfor Ludvig ankom til Venedig, saa lod han sig den saakaldte gyldne Bog forelægge; hvori Venedigs adelige Familier stode optegnede og udslettede der Henrich IV. Navn. Fra nu af førte Ludvig XVIII. under Navn af Greven af Lille, et omflakkende Liv, hvorved han blev understøttet af de udenlandske Hoffer og af nogle Venner af Huset Bourbon, først gik han fra Venedig til Blankenburg, hvor han levede under Hertugen af Brunsvigs Beskyttelse. Efter Freden i Aaret 1797 begav han sig til Mietau, hvor han celebrerede Formælingen imellem Hertugen af Angouleme og Ludvig XVI. Datter. Kort efter nedlod han sig i Varschau, hvor Bonaparte i Aaret 1803 søgte at formaae ham til at frasige sig sine Pretentioner; men Ludvig afviiste alle de glimrende Tilbud og svarede den første Consul Underhandler den 28de Februar. Jeg sætter ikke Hr. Bonaparte i Klasse. med hans Forgængere. Jeg veed at vurdere hans Tapperhed og hans militairiske Talenter og er ham Tak styltig for det meget Gode han har beviist mit Folk, men aldrig vil jeg opgive mine Rettigheder, da jeg vil holde over den Rang, hvortil jeg er født. Som Descendent af den hellige Ludvig vil jeg vide at vaage over min Agtelse selv i Lænker, og som Franz den 1stes Efterfølger vil jeg i det mindste kunne sige som han: "Vi have tabt alt undtagen Æren" – Ludvig foretog sig fleere Skridt for at hans Huus kunde paa nye blive sat paa Frankerigs Throne. Saaledes lod han ved Prinsen af Conde overlevere en Fuldmagt til General Pichegrü som havde den Plan for at frelse Frankerige fra Anarchiet; men først efter 25 Aar skulde Revolutionens Krigsløb blive sluttet og Frankerige igien sættes paa den Punkt, hvorfra det gik ud i 1789. Ludvig XVIII. opholdt sig nu i England indtil Udfaldet af den sidste store Kamp, hvor han levede i Hartvell i Burkinghamschire meget ingetogent og beskiæftigede sig med politiske Studier, som kunde give ham en passende Stemning for vor Tidsalders bedre Jdeer. Da de Allierede vare trængte ind i Frankerige begav Greden af Artois sig den 2den Februar 1814 til Basel. Hans ældste Søn, Due d'Angouleme var afgaaet til Vellingtons Armee. Hertugen bekiendtgjorte en Proclamation, som den 1ste Februar 1814 var udstædet fra Ludvig XVIII. til de Franske og hvori der blev lovet dem fuldkommen Amnestie for det passerede, Vedligeholdelsen af de administrative og juridiske Authoriteter tilligemed flere andre Løfter. Strax efter Freds Congressen i Chatillon var ophævet, indtraf den 19de Marts Greven af Artois i Nancy. Hertugen af Angouleme var allerede den 12te ankommen til Bordeaux. Paa Keiser Alexanders offentlige Erklæring i Paris, at man ikke vilde underhandle med Napoleon eller hans Familie, udnævnede Senatet en provisorisk Regiering under Talleyrands Forsæde, som decreterede, at Napoleon skulde afsættes og som antog det Constitutions Udkast, ifølge hvilke Bourbonnerne skulde kaldes tilbage paa Thronen. Allerede den 17de April havde Senatet overgivet General Statholderskabet til Greven af Artois indtil den Tidspunct hvori Ludvig Stanitaus Taver havde antaget Constitutions-Akten. Ludvig XVIII, forlod nu sit Opholdsted i Hartvell, kom den 10de April til London, hvorfra den daværende Prinds-Regent ledsagede ham til Dover, fra Dover forte Hertugen af Clarence ham den 23de April over til Calais i Campigne opholdte Kongen sig nogle Dage, hvor han modtog, ligesom i St. Qven, Deputationer fra de offentlige Authoriteter i Paris. Fra St. Quen udstædte han den 2den May en Erklæring hvorved han i det Væsentlige antog den Constitution af 12 Punkter, som Senatet havde udarbeidet den 6te April, dog underkastede han det Hele en Revision af en Commission af Senatet og det lovgivende Corps. Den 3die Mai holdt Ludvig sit høitidelige Jndtog i Paris. En af hans første Handlinger var at oprette et Ministerium, som for det meeste bestod af Medlemmerne af den hidtilværende provisoriske Regiering. Der foregik nu en Hovedforandring ved at organisere Armeen paa nye og ved at forfatte og indføre den nye Constitution. Forresten gik den nye Regiering tilværks med en næsten for stor Mildhed, hvorved de gamle Røialister følte sig meget skuffede i deres Forventninger. Lud vig gav den høitidelige Forsikring at det skulde forbydes at undersøge alle Meninger og Stemmer som vare afgivne indtil Restaurations-Tiden. Ved denne Fred, som var tilveiebragt af de allierede Magter, traadte Frankerige tilbage i sine Grændser af Aaret 1792, dog erholdt det ved Departementerne Mont blaane og Vauscluse en Tilvært af omtrent 160 Qvadratmile og meere end 400000 Jndvaanere. Constitutionen, som nu var prøvet af en Commission af 9 Senatorer og af ligesaamange Deputerede, blev herpaa den 4de Juni forelagt Senatet og det lovgivende Corps og erklæret for Kongens Villie. Kongen udnævnede strax af den gamle og nye Adel, af Senatorer og af Marskaller 151 Pairs, som tilligemed de Deputeredes Kammer og Kongen skulde udgiøre Frankerigs lovgivende Magt. Det er naturlig at de Mænd, som havde stemmet for Ludvig XXVI. Død ikke kunde blive Parter af Frankerige. Den nye Armee skulde udgiøre 201,640 Mand.