Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-10-07
(Af Nev York advertiser.) Frank van der Hacken, en ugift Person 29 Aar gammel var en af de utilfredse Dødelige, som uafladelig sætter Enhvers Taalmodighed paa Prove med sine Klager. Høsten faldt aldrig ud efter hans Ønske: Veiret var ham nu for varmt nu for koldt, nu for tørt og nu for fugtigt. Kornpriserne fandt han altid for lave og Prisen paa Specerierne for høie; thi han skulde sælge Korn og kiøbe Specerier, kort sagt alt var forkeert for ham i denne Verden og han var et sandt Ulykkens Barn. Hans Naboer paastode, at han var et Konst genie, som beskiæftigede sig med at bygge Luftcasteller; thi han drømte hver Nat at han var en stor Mand, og hver Morgen paagnede han op som den simple Landmand Frank. Vist nok kan det ikke heller være behageligt som Natten virkeligt, eller i Jndbildningen at bære en Krone og om Morgenen derpaa at tage Ploven i Haanden; thi det er endnu værre end at komme fra den varme Seng ud i et koldt Bad. Hans Forfatning begyndte imidlertid at gaae tilbage fordie han formedelst sin bestandige Fortredelig hed ikke anvendte den behørige Opmærksomhed paa sine Forretninger. Da hans Hierte var altid betynget, saa passede han ikke sit Arbeide med Lyst, og undertiden skaffer man sig virkelig Ulykken paa Halsen, naar man giør sig Umage for at indbilde sig at man er ulykkelig. Saaledes stod det sig med hans Sager, da Frank høist utilfreds med sin Skjebne, og fuld af Misundelse mod ethvert andet Menneske, efter en lang Spadseertour paa sine Jorder, gik hiem, kastede sig paa en Sopha og faldt i en dyb Søvn. Nu viiste sig for ham i Drømme en rank og muntert udseende Pige, indhyllet i et stort Schavl, som sagde til ham: Kom Frank mit Navn er Lykken, jeg har længe hørt dine Klager og sat mig for at forskaffe dig engang en glade Dag og at ledsage Dig for at lette din haarde Skjebne. Frank lod sig det ikke sige to Gange stod strax op tog sin Hat og fulgte sin hemmelighedsfulde Ledsagerinde. Han følte sig nu i et Øieblik hensat paa en stor Slette, som var propfuld af Pennesker af alleslags Haandteringer og Stænder. Her sagde Lykken og peegede hen paa den talrige Forsamling, ere mange tusinde gode Folk, som alle med Hensyn til deres hele Tilstand og Eiendom ville bytte med dig, og du kan her under min Best yttelse strax vælge. Frank takkede sin hulde Ledfagerinde, hans Øine glindsede af Glæde da Toget begyndte at passere ham forbie, og han kunde neppe afholde sig fra at hoppe af Fryd, da hans Blik faldt paa hans Naboes tykke Mave som længe, formedelst hans fulde Pengepung, havde været en Gienstand for hans Misundelse. Her er Manden sagde Frank, som jeg ønskede at bytte med. Paa hans Ledsagerindes Vink stod denne strax stille for med megen Beredvillighed, at forevise sine Skiøder og Obligationer og da han var færdig dermed vilde Frank strax løbe hiem for at aflevere igien til ham sit lille Jordbrug; da Naboen løftede sit Fod i Veiret, som var besat med Gigtknuder, hvorpaa Jomfrue Lykketaabte: Nei holdt Frank, den gaaer med i Kiøbet Contracten lyder paa lige om lige og Gigt foden maae blive ved Rigdommen. Frank blev nu som truffet af et Tordenslag, han stirrede et Øieblik og kastede derpaa hele Pakken af Obligationerne bort, som det havde været en Tvebak og raabte: for al den Qvark vil jeg ikke kiøbe hans Podagra.