Aalborg Stiftstidende, 1827-05-23
Man skuffe sig ikke - vedbliver det - Oppositionen imod Ministeriet er saa almindelig, og saa bundfæstet i Frankrig, at der, hvis Tilfældet indtraf, næsten ingen Fortjeneste meere var i, at fatte en kraftfuld Beslutning. Man behøver blot at komme nogle Dage i de første Salons, for at overtyde sig om den Frimodighed og Aabenhed, hvormed alle Klasser yttre sig, og som er nær ved at bryde ud i Handling. Dog søger Forfatteren igjen at mildne sine Udtryk ved den tilføiede Forsikring, at en Revolution som den af 1789 slet ikke kan befrygtes, da Menigmand har sin Ro saa kjær, at han før kunde see hvad det skulde være, end gjøre kun een Mine til Modstand. Den bekjendte Hertug af Montesquiou, som var Medlem i Pairskammerets Presselov-Commission, har i en Audients hos Kongen ei allene retfærdiggjort samme, men gik bjærvelig løs paa Ministrene, sigende, at de udspredte overalt, det var kun Hs. Majestæt, som vilde Presseloven, Ministrene billigede den ikke, men maatte adlyde. Saa stort et Jndtryk dette end gjorde paa Kongen, skal han alligevel ikke have forandret sin Beslutning, da han har den Overbeviisning, at de hyppige Ministervexlinger bleve Aarsag til Ludvig Avls Undergang. Ved Forhandlingerne over Finantsloven i de Deputeredes Kammer den 7de Dennes forsøgde Hr. Lafitte ogsaa at komme Ministrene til Livs Først viste han, hvorledes man udsuer Nationens Marv, da de aarlige Afgifter, som for 40 Aar siden beløb sig til 5000 Millioner, nu overstige 1000 - en Byrde, som Frankrig med al sin Rigdom ikke i Tidens Længde kan bære, og som vidner og en Factionsaand i Regeringen. Derpaa kastede han et Blik paa Nationalgardens Oplysning, og svarede, da nogle Stemmer opfordrede ham til at anklage Ministrene! "havde jeg i dette Øjeblik den Ære at være Deputeret for Paris, vilde jeg ikke betænke mig paa, at underskrive Anklage-Acten imod Ministrene, tilføjende ved den herover opkomne Bevægelse: "naar Fire af dem ville fremlægge den, vil jeg være den Første til at underskrive. Her raabte Petton, Thiars, Dupont, Constant, Mechin og flere Deputerede: "jeg ogsaa, jeg ogsaa," Paa Raabet fra høire Side: "J fornærmer den Kongelige Majestæt!" svarede Hr. Mechin: "man bør sige Kongen Sandheden." Da Lafitte havde endt sin Tale, hvori han endnu bemærkede, at alle Revolutioner begyndte fra slette Finantser, og at man ikke kunde beraabe sig paa Englands Exempel, eller forlange Engelske Jndkomster ved Spanske Love, holdt Hr. Villele en lang Forsvarstale, hvori han erklærede: "jeg havde fortjent at sættes under Anklage, hvis jeg ikke havde raadet til Forordningen om Nationalgardens Ophævelse." General Thiard fandt Ministrenes bestandige Strid med Grundlovene iøjenfaldende og lode dem høre, at man havde gjødet Spanien med Frankrigs Sved og Blod, for at Munkeaand og Despotisme kunde fæste Rødder under Legitimitetens Navn. Næste Dag talede Constant i samme Aand. Ogsaa han var af den Mening, at Ministrene dyngede Feil paa Feil, hvorved Ulykken daglig voxte. Det var derfor Pligt at vække Tronens Opmærksomhed ved at nægte dem den i Budgettet forlangte Kredit. Et nyt Aftryk af Chateaubriands Tanker om den hensovede Presselov er forøget med en Fortale, som ikke heller kan forfeile sin Virkning paa Gemytterne. Meer end 200 Personer, som i Glædens Ruus over Presselovens Gjenkaldelse skulle have afbrændt Raketter &c. om Aftenen den 17de og 18de f. M., ere indstævnede for Politiet.