Viborger Samler, 1847-08-24
Nyeste Postefterretninger. Storbritannien og Jrland. The Times henleder sine Læseres Opmærksomhed paa det vigtige Spørgsmaal om Navigationsactens Opretholdelse eller Afskaffelse. Den siger: "Naar det godtgjøres, at de indskrænkende Bestemmelser i Navigationsacten ere væsentlig nødvendige for de tre Hovedformaal, vor udenlandske Handels Fremme ved Hielp af britiske Skibe, Opmuntring til at bygge Skibe paa vore Værfter og Dannelsen af britiske Søfolk, Elementerne til vor Anseelse tilsøes - da kan intet Offer være for stort for disse Formaal. Naar det derimod lod sig godtgjøre, at Navigationsactens Opretholdelse ikke en uundgaaelig nødvendig for noget af disse Formaal, at den endog skadede samme, da vil denne Act i en ikke fjern Tid deele de Jndskrænkningsloves Skjebne, fra hvis Herredømme vor Tids politiske Virksomhed har befriet den engelske Handel. Den store Statsoeconom Adam Smith, der troede, at Navigationsacten maatte beskyttes for at kunne desto lettere og bedre forsvare Landet, paastod og godtgjorde, at den ikke var gunstig for den udenrigske Handel, eller for Forøgelsen af Rigdomme, hvortil Handel med Udlandet er en vigtig Kilde. Det var den af Underhuset valgte Comitte væsentlig magtpaaliggende grundig at drefte den bestaaende Lovs Bestemmelser. Til denne vigtige Undersøgelse medvirkede vor udmærkede Handelskyndige - J. Lefevre –, en af Secretairerne ved Handelsamtet. Men endog denne duelige Statstjeners Erfaring formaaede ikke at angive noget Middel til at løse de mange Jnconseqventser og Modsigelser i en Lov, til hvis Droftelse han var kaldet. Raae Sukkere og raae Huder kunne fra Vestindien eller fra La Platastrømmen, kun indføres i britiske Skibe til Storbritannien; men lader man Sukkeret raffinere eller Huderne garve i Hamborg, da kunne begge Artikler indføres under hanseatiske Flag, fordi alle Manufacta og Fabricata ansees som Producter fra det Land, hvori de forfærdiges. J Schedulet, til Geheimeraadets Befaling af 1ste Juni 1826, hvorved de franske Skibe tilstaaes Ret til at drive Handel med de britiske Colonier i America, er Viin - Frankerigs Stapel artikel – ikke anført iblandt de Artikler, der kunne indføres paa franske Skibe. De Lempelser eller Modificationer, som ere foretagne i de senere Aar for at tilstede det ene Lands Producter Adgang til det andet Lands Havne, have mangfoldiggjort disse Anmalier. Tidsrummet fra 1824 indtil 1846 har været Vidne til den successive Indførelse af et mere liberalt Handelsystem, det foregaaende Tidsrum fra den store Krig og indtil 1824 tilhører Opretholdelsen af det strenge Princip i Navigationsacten. J sidstnævnte Tidsrum udgjorde den absolute Forøgelse af de i britiske Havne og i britiske Skibe ind- og udførte Varer 34,83 pCt. af hele Summen; Tilværten derimod i samme Tidsrum af den fremmede Skibsfart i britiske Havne 25,27 pCt. af hele Beløbet, hvilke Procent, opførte i Tons, opstilles saaledes: 892,653, Tons og 303,920 Tons. J Tidsrummet derimod fra 18241846 har den fremmede Skibsfart i britiske Havne forholdsmæssigt tiltaget raskere end vor egen, de britiske Skibe tiltoge nemlig c. 5,233,295 Tons eller 148,84 pCt. de fremmede Skibe derimod 2,221,290 Tons eller circa 151,47 pCt. Disse af officielle Kilder øste Angivelser, turde lede til den Formening, at Modificationerne i Navigationsacten have indvirket skadeligt paa vore Skibsfarts interesser; en yderligere Fremstilling vil imidlertid godtgjøre, at dette ei har været Tilfældet. Tilværten i den fremmede Skibsfart hentyder kun paa en forøget udenlandsk Handel, hvortil Grunden fornemmelig maa søges i Fredens Varighed; men derfor kan der ikke siges, at vor egen Skibsfart har lidt noget Afbræk. Forholdet imellem Tonsdrægtigheden af britiske og fremmede Skibe, som fra 1824 indtil 1846 løb ind i og ud af de britiske Søhavne, er forblevet næsten uforandret, og for det første og sidste Aar af denne Periode endog aldeles uforandret, nemlig for den britiske Skibsfart 70, 29, og for den fremmede 29, 71. – J de forenede Stater viser sig næsten det samme Forhold; kun har Tonsdrægtigheden af Nationalskibene mærkelig formindsket sig, hvorimod Tonsdrægtigheden af de udenlandske Skibe er tiltagen. J de franske Havne er Forholdet omvendt, nemlig 33, 34. 66, 66. - Men den mærkeligste Kjendsgierning, som i Forbindelse med denne vigtige Gjenstand er bragt til Parlementets Kundskab, er vore Skibsfartsinteressers Fremskridt og Forhold i de forenede Fristater, hvor vi ikke alene ikke nyde Fordelen af en Beskyttelse men hvor Regjeringen satte i Kraft imod os og alle andre udenlandske Magter vor egen Skibsfartslovgivning. J de forenede Staters Havne er derfor vort Forhold noget i Dissaveur med Hensyn til Unionens Flag, men paa fuldkommen samme Fod med Hensyn til alle andre Nationers Flag. Og hvad er da vel Følgen heraf, Tonsdrægtigheden af de i Unionens Havne indløbne americanske Skibe var i Aaret 1844 1,977,438, af britiske Skibe derimod 766,747. og af alle de øvrige fremmede Skibe tilsammentagne, 150,245. - Americanerne ere vore frygteligste Medbeilere i Handelen. De beskytte deres Skibsfart med de samme Love, som vi oprindelig have indført til vor Fordeel, endskjøndt de stedse viste sig meget beredvillige tilat tiltræde enhver Modification, som vi adopterede. Trods alle legislative Jndskrænkninger ville de maritime Jnteresser i et Land følge dettes udenlandske Handels Fluct ationer, og endog overvinde de Hindringer, der lægges i Veien for den naturlige Udvikling af Nationalressoutterne.