Viborger Samler, 1774-03-28
De fornøier mig, af Deres Ærede at see, hvorledes de Studerende ere opmuntrede, til flittig at soge de Lærdes Forelæsninger, saa det academiske Liver bleven mere virksomt, end tilforn; det er mig og kiert, at De over sig i Prædikestolen, og til den Ende vil jeg caade Dem, at De udforlig skriver Deres Prædiken, indtil De faae en storre Forraad af Materie, mere Overflødighed paa Ord, og stærkere ØvelAnden Aargang. se i at tale offentlig, da slig ængstelig Skrivning, billig kan og bør, formindskes til et Udtog, for at faae sine Tanker bragte i Orden, hvorved man beholder større Frihed i at tale. Men det kan jeg aldrig holde med Dem i, at De vil vænne sig til, at læse Deres Prædiken af Papiret, og aldrig troer jeg, at det skulde komme i Brug, som ingen Tid har været Guds Kirkes Skik her i Landet, og, saa veed jeg ikke, hvad Forskiel der er paa, at een prædiker, og paa, at en Degn eller Skoleholder læser af Postillen. Thi det hører jo til en Prædikens Beskrivelse, at det skal være en offentlig Tale, om en hellig Materie, uden af fremført, og ikke læst op, enten af en Bog eller et Stykke Papiir. Lad os give Agt paa, hvoraf det kommer, at nogle unge Mænd tage Papiret med sig, og læse deraf deres Prædiken, her undtages gamle Mænd, hvis Hukommelse er svækket, som aldeles ere at undskylde, da skal vi mærke, at det kommer, deels af Uvidenhed og Vankundighed i de hellige Sandheder, hvorom de intet tydeligt og tilstrækkeligt Begreb have, og derfor veed intet, hvad de skal sige, naar de ei kan huske, hvad der staaer i deres Concept; Bibelen er dem og fremmet for, som en Bog, de læse kun sielden i, og derfor vanskeligt at huske Sprogene, ja man kunde snart med temmelig Vished slutte, at det er ei deres eget Arbeide, men enten skrevet lige ud af en Bog, eller det er gamle habuimusser, som de, enten paa paa en Auction, eller i et Skifte, eller ved Arv, Gaa ve eller paa anden Maade, har tilveiebragt sig, da det var et herkulisk Arbeide, at lære slige fremmedes Arbeider uden ad. Deels er det af Dovenskab, at om de end selv har forfattet deres Prædiken, give de sig dog ei den Umage, at lære den uden ad, enten fordi det er dem et ubehageligt Arbeide, da deres Lyst, Sind og Tanker ere til andre Ting, eller de anvende saa megen Tid paa alien, fremmede og deres Embede uvedkommende, Ting, at de ei faae den fornødne Tid til det, som dog skulde være deres Ergon og fornemmeste Gierning. Saaledes passe de paa Landet paa deres Avl, Heste, Stude, a. og de i Kiøbstæden, paa idelige Besøgelser, og søge at indsnige sig i Husene, for derved at gjøre sig nyttige i et og andet, at vinde Menneskers Yndest, og Fortrin for deres Medbrødre, lidet bekymrede om Embedet - Deels kan det og komme, hos andre, af en for stor og overdreven Omhyggelighed for Stilen, at faae den fiin og pyntelig, vel bør man frembringe Sandhederne paa en behagelig Maade, tale reent Dansk, som er tydeligt og forstaaeligt for enhver, hvorfor jeg og vil raade at læse gode og velskrevne Danske Bøger, at man kan blive Sproget mægtig, men disse vi nu tale om, sørge meere for Stilen end Materien, bruge tvungne Vendinger imod SproSprogets Natur, selvgjorte eller nybagte Ord og Talemaader, efter den nye Smag, som ei forstaaes af Hoben, og altsaa ikke tiene til Opbyggelse; og da Sproget bliver som fremmet for dem, siden man ei i daglig Tale bruger slige Udtryk, saa blive de ligesom nødte til at læse det af Papiret - Men det er og en skadelig Vane at komme udi. Deels for den selv, som bruger det, thi hans Hukommelse og Hierte blive nesten tomme for alle Slags gudelige Materier, at naar han uventendes skulde tale, som ved den Syges Seng og andre Steder, mangler ham baade Sprog, Ord og Materie, da den, som idelig lærer og giør sig Sandhederne bekiendte, samler et stort Forraad af al Slags aandelig Viisdom og Sandhed, jeg troer og, at Sproget hos Matth. 25, 29. sigter til dem, som der siges om den lade Tienere: Hvo, som ikke haver, ham skal og fratages det, han haver, thi da de ikke bruge deres Gaver, og ei søge, at formere deres aandelige Liggendefæe, saa blive de meere tomme og fattige paa Gaverne. Deels er det og skadelig for dem selv, i den Henseende, at de blive alt mere og mere uskikkede til at tale udvendig, naar de komme i de Forretninger hvor det bliver fornødent, og man ei kan have Papiret for sig, som ved Brudevielser, Confirmations Taler, a. Med hvilken Angst gaae de da dertil, hvor hvor happrer det da for dem, da de længes kun efter at naae Enden paa deres Lectio. Skaden strekker sig og til Tilhørerne, da de naturligviis maae tabe Andagten, siden Prædikaanten fremsætter Sandhederne paa en søvnagtig Maade, læser dem op i een Tone, uden Geist, uden Jld og Fyrrighed - Han kan ei see om sig, og opvække Opmerksomheden, ja det kunde gaae, som man fortæller, det engang gik, at Tilhørerne listede sig een efter anden ud, og lod Prædikanten læse op for tomme Stole Jeg troer da, at have overbeviist Dem om, hvor gavnligt det baade er for Dem selv, og andre, som De skal undervise og opvække, at De i Tide vænne sig til at tale uden af og af Hukommelsen, hvilket jeg vil til Slutning stadfæste med et Par Ord af de smukke Alberti Brise pag. 655. "Prædikenerne blive her (han taler og Engelland, som bekiendt, læste af Papiret; en Skik, der har været i Brug fra Dronning Elisabeths Tild af: hvortil Geistlighedens Uvidenhed skal have givet Anledning. Der er endnu nogle faae, fornemmelig langt i Landet, som prædike uden ad; blant hvilke og Samuel Clarke var, for han kom til London. Endnu skal de biskopper Burnet og Hvadler, have prædiket udaf Hukommelsen, hvori Methodisterne følge dem. Jeg behøver ikke at erindre, at Fyrrigheden (das Feuer) meget maae feile ved dem, som læse af Papiret, og Tilhørernes Opmerksomhed derover ei kan være stor, som jeg nok har kundet merke. Da Præsterne nu ikke har den Umage, at lære deres Prædiken uden ad, saa blive mange, fornemmelig de som boe paa Landet, mistænkte for, at de betiene sig af trykte Prædikener, Jeg forbliver, o. s. v. Nyeheder.