Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-04-22
Huusmænd og Jndsiddere ere, i Følge deres Forfatning, nødsagede til, saasnart mueligt, at lade deres Børn komme ud at tjene. Men saare Faa, eller rettere Ingen, skjøtte om at have disse Børn i Tjeneste, naar de skulle besøge Skolen. De – nemlig Huusmænd og Jndsiddere - kunne da, om de ville, beholde deres Børn hjemme, men i sidste Tilfælde ere de ofte nødsagede til at lade dem gaae ud at bede om Brød. Det sidste er endnu værre end det første, men ved begge Dele forsømmes Skolen. Naar det gaaer saaledes til om Sommeren, saa sluttes letteligen, hvorledes Skolegangen maae være beskassen om Vinteren. Jndsenderen er overbeviist om, at mange Forældre om Vinteren, da de bedre kunne undvære deres Børn, gjerne lode dem gaae i Skole, men desuagtet hindres de ofte deri, deels ved haardt Veir, deels ved ufremkommelige Veie. Mange Forældre ere vistnok ogsaa ligegyldige, med Hensyn til deres Børns Skolegang, og lade dem heller drive omkring; men hvad skal man gjøre ved disse Forældre. "Man skal paalægge dem Mulcter, og efterhaanden forhøie disse, hvis det ikke i Begyndelsen hielper. Godt. Men Forældrene melde da deres Børn at være syge. Hvad saa Ja, saa bør det undersøges, om denne Anmeldelse er overeensstemmende med Sandhed." Hvo skal foranstalte denne Undersøgelse? Skolecommissionen, og dette ved Hielp af Skoleforstanderne. Men Skoleforstanderne paa Landet ere sædvanligt Bønder, der, ligesom andre af deres Stand, ikke have megen Tid at forsømme fra deres egentlige Haandtering, hvis de ellers skulle ernære sig selv og Familie, svare Skatter og Afgivter, samt øvrige Præstationer. Og for saadanne Undersøgelser ville de dog neppe faae een Dag fri, hvis de bleve dem paalagte. Desuden, ere Skoleforstanderne ikke Læger. Naar Barnet, medens de nærme sig Forældrenes Huus, kastes paa Sengen og informeres i, hvorledes det bør klage sig, naar de træde indsaa maae disse gode Mænd vel tilstaae, at det stakkels Barn er sygt. Skolecommissionen staaer Fare for at bedrages ved falske Rapporter; Skolegangen bliver ustadig, som forhen, og et Par Mænd spilde deres Tid forgjeves, for at faae en Uorden ophævet. Jndsenderen vil ikke tale om, at egen Jnteresse, maaskee ofte, kunde bevæge Skoleforstanderne til at være, paa de Forsømmeliges Parti. Men maaskee vilde det føre til Maalet, hvis man lod al Undersøgelse fare, og mulcterede for enhver Udeblivelse fra Skolen, uden at efterspørge eller bekymre sig om dens Aarsag? Dette troer Jndsenderen var det sikkreste Middel til stadig Skolegangs Befordring. Men mon deraf ikke vilde følge, at fattige Forældre, for at undgaae Mulcten, ogsaa joge deres syge Barn til Skolen. Men var dette ikke Synd? og maaskee endogsaa farligt for den øvrige Skoleungdom, hvis Sygen skulde være smitsom: J Kjøbstæderne, hvor Børnene ere i Nærheden af Skolen, og, hvor i tvivlsomme Tilfælde en Læge kan beskikkes til at undersøge Sagen, er det vistnok ganske anderledes. Før Udskiftningen, da Byerne laae samlede, kunde maaskee den omhandlede Underviisnings methode været anvendelig, naar der i den Tid til enhver Bye havde været en dertil indrettet Skole. Men dersom denne Methode, for at virke Gavn, fordrer - hvilket alle, som kjende den paastaae, – en stadig Skolegang, saa synes den, allene for denne Aarsags Skyld, ikke nu at kunne være anvendelig i Landsbyskoler, Sæt, at Methoden i sig selv er god, Sæt, at den er ypperlig! Jndsenderen forstaaer sig ikke paa at bedømme, hvad den i sig selv er, men det forekommer ham allene, at den, i Følge et Par Kiendemærker, som han troer at have lagttaget, ligner en Plante, der ikke kan trives i Danmark, uden det skulde være i Drivhuse; men saadanne have vi ikke paa Landet. Fortsættes.)