Berlingske Tidende, 1833-12-04
Udenlandske Efterretninger. Paris, den 24de Novbr. Vil Frankrige med væbnet Haand intervenere til Fordeel for Regentinden i Spanien? England til Fordeel for Donna Maria, Dette dobbelte Spørgsmaal, der nu næsten udelukkende beskjeftiger Politikernes almene Opmærksomhed, bør i alle Henseender nøie overveies. - Frankrige og England have nu under Gravs og Broglies Ministerier ingen revolutionair, ingen propagandistisk Jnteresse, thi Revolutionen (en radikal og radikallødelæggende Magt) maa nødvendigen være forhadt af begge Ministerier, der ville fremme et ved Aristokratiets Jndlemmelse formeret politisk Borgerskab, for at giøre Radikalisme og Propagandisme Modstand, medens begge disse hige efter det absolutFolkeherredømme, hvoraf absolut Soldaterherredømme nødven gen maa genfødes. Frankrige og England, med deres nu verende Regjeringer, ere ikke contrarevolutionaire i den Betydning, hvori det Engelske Tory=Partie og det gamle Regime i Frankrige tager Ordet; thi Grey og Broglie indsee tilfulde, at tet Gamles haardnakkede og uforstandige Forsvar vilde fremkaldeRadikalismens Triumph. Dette maa man lære at indsee, for agtigen at fatte den Engelske og Franske Politik, som den maufesterer sig i vore Dage. Vare ikke Don Miguel i Portugal Don Carlos i Spanien det Engelske Tory=Parties fanatiske tilhængere; udæskede de ikke selv det Forældedes Tilhængere i england og Frankrige; ophidsede og beskyttede de ikke selv der. ved den Engelske Radikalisme og den Franske Jakobinisme: - visselig England og Frankrige vilde da ittun lidet ændse Don Pedros og Regentindens Sag; de vilde lade Don Miguel og den Carlos skalte og valte efter eget Tykke. Men saalænge hun og denne triumpherer, saalænge findes et Ferment til Gjæring blandt de Engelske Torv og de Franske Carlister, saalænge ville Torverne ikke lade sig sammensmelte med Whigerne, Carlisterne ikke med det høiere Franske Borgerskab for at gjøre Jakobinismen, Radikalismen, Propagandismen, felleds Modstand, og i Forening grundlægge en ny Tidsalder det for maae Don Miguel og Don Carlos falde, fordi de, ligemeget om med eller imod deres Villie, ophidse alle Reactioer i England og i Særveleshed i Frankrige, ja endog fremstynde Revolutionstvisten i deres eget Land. Dette er den ene Side, hvorfra Sagen kan betragtes. - Men dens anden Side viser særdeles Vanskeligheder. Det moderate Partie Spanien og Portugal, de saakaldte Anileros o. s. v. og de Snilere blandt Absolutisterne røbe ikke Talenter og Klogskab nok til lenge at kunne uanfægtede beholde Statens Roer i deres Hændet. Ved dem er det saakaldte Pliberale Partie i Spanien og Portugal saa fanatiseret, saa aldeles hildet i Engelsk Radikalime og Franik Propagandismes Snarer, at England og Frank sige aldeles ikke tør vove at overdrage dem Regimentet i Porligal og Spanien. Frankriges og Englands Jndblanding i den Fyrenæiske Halves Anliggender man altsaa være rettet ligesaa vel mod Don Carlos's og Don Miguels bornerede Færd, som mod de Spanske og Portugisiske Liberales" Fanatisme, der i Øvrigt aldeles miskjende deres Fædernelands Aand; skulde de end vinde en momentan Triumph, saa vilde de dog inden kort eller lang Tid vorde tvungne til at appellere til den Franske og Engelske Propagandisme, Jakobinisme og Radikalisme af det sletteste Slags. Thi disse Spanske og Portugisiske, daarligen saakaldte "Liberale", beherskes af et blindt, fanatisk Had imod Christendommen, i Almindelighed og den catholske Kirke i Særdeleshed; det Spanske Folk seer derfor i dem sine Dødsfiender; den politiske Sag complicerer sig ved den religiøse; hine ville afskaffe den gamle Provinds, og Sogne-Inddeeling, som Folket forsvarer; denne Kamp, engang begyndt, kan vedvare i et langt Tidsrum. Hvorledes have altsaa under disse kritiske Omstændigheder England og Frankrige at forholde sig? – - Unægteligen er ogsaa Rom bestemt til at spille en stor Rolle i disse Anliggender. Nu opstaaer Spørgsmaalet: Vil Rom sætte Alt paa Spil, vil det ikke reformere i den Spanske og Portugisiske Kirke, men gjøre fælleds Sag med Jnquisition, Politie, Censur af alle Slags og de deraf følgende Jakobinske Reactioner, Da maa følgende Alternativ finde Sted: Enten vinder Propagandismen Seier efter langvarig Kamp, og da vil følgen være en rasende Reaction imod den catholske Kirke; eller et ministerielt Juste Milien seirer ved Englands og Frankriges Hielp; i saa Fald vorder Rom og den catholske Kirke aldeles afhængige af Staten, Kirken vil da vorde befoldet af Staten, de catholske Geistlige forvandles til ministerielle Embedsmænd, med hvilke man kan gaae tilværk paa protestantisk Viis; saaledes mister den catholske Kirke af Selvstændighed og hele det Værd, som Katholikerne tillægge denne. Men skulde Jnquisition og Munkevæsen triumphere, (som dog synes umueligt, da vor Tids bedre Aand med fuld Føje er Sligt findsk), saa vilde det dog blot være en momentan Triumph. og Rom maatte desuden opgive Haabet om en gunstig Fremtid i Frankrige, i Tydskland, ja selv i Jtalien, thi i alle disse Lande er Jnquisitionen meer eller mindre en Vederstyggelighed. Dersom Paven, under hine Omstændigheder, gjør fælleds Sag med Frank tige og England, og en ægte pavelig Aand inspirerer ham, saa var han Stridens rette Voldgiftsmand, og den pavelige Tiara straaler da i den ægte, høiere Liberalitets Glands; et Stand, punkt, som en Gregor VII. ufeilbarligen vilde have valgt, om denne store Mand levede i vor Tid. - J alt Fald er det Frankriges og Englands Jnteresse, at vorde Herrer i de større Søestæder, for ikke ved Propagandismens demagogiske Bevægelser, at udelukkes fra al politisk Jndflydelse i Halvøens Anliggender.