Corsaren, 1841-02-19
En Samtale mellem Publicum og 'Corsaren'. Publicum. Hør, min gode Hr. Corsar! Een Ting har jeg at bebreide Dem, og De maa sandelig see at forandre Dem deri, hvis jeg ellers skal blive ved at gjøre Noget af Dem. Corsaren. Hvad er det, hjertelskede Publicum? Sig kun frem, og jeg skal, hvis det er mig muligt, rette mig efter Deres særdeles vise og forstandige Mening. Publ. Ja, seer De, jeg læser jevnlig det, De skriver, og jeg synes undertiden ret godt derom; men, naar jeg saa overveier Deres Ord i det Hele, saa synes det mig, at der ingen bestemt politisk Anskuelse aabenbarer sig deri, at De ikke har noget Princip, kort sagt: At de ikke hører til noget Parti. Cors. Nei, det er meget sandt, Høistærede; jeg er juste-milieu. Publ. Naa, lad os nu ikke spoge, men tale fuldkommen alvorligt. Seer De, det er netop Ulykken, at De er juste-milien: At De holder snart med det ene Parti og snart med det andet, vakler frem og tilbage, saa at man slet ikke kan stole paa Dem og ikke kan vide, hvad De egentlig vil. Cors. Herregud! Det er efter min Formening netop det Rosværdige i min Adfærd. Jeg er upartisk imod alle Partier, siger dem ligefrem, hvad jeg har at udsætte paa dem, bryder mig ikke om deres Gunst .... Publ. Ja, det er Altsammen godt nok; men, for Fanden! det er netop det, jeg ikke kan lide. De bør have et bestemt Maal, hvorefter De stræber. Er Friheden Deres Maal, da bør De holde med de Liberale og oversee de Feil, disse muligen begaae, for den Sags Skyld, som De tjene. Og hvis ikke, da hold med de Conservative.... Cors. Vorherre bevar os! Nei, med de Conservative synes jeg dog, jeg har viist Dem, at jeg ikke vil holde. Men, følger deraf, at jeg absolut skal holde med de Liberale? Skal jeg absolut tænke mig Friheden under den Skikkelse, hvori de fremstille den som attraaværdig? Jeg siger Dem, høistærede Hr. Publicum, at dette er mig umuligt. Ved Friheden tænker jeg mig en Tilstand, hvori Alle skulle være lige, hvori Jntet skal herske undtagen en af alle Borgere sauctioneret retfærdig og ubøielig Lov. Jeg vil ikke have deres Skinfrihed, denne Constitution, som kun er et Jnstitut, under hvis Bestyttelse Enkeltes Ærgjærrighed kjæmper om Magten over den bedaarede Mængde, hvor List, Snedighed, Rænker og Bestikkelse bevirker Alt, Sandhed og Ret Intet, hvor Friheden er Navnet og Trældommen Virkeligheden. See til England! Hvorfor sukke der Millioner efter Brød, medens Enkelte vælte sig i Guld? See til Frankrig! Hvo bliver der Minister, den Bedste eller den Snildeste - den af Folket Udkaarne eller den af Partier Udvalgte? – Nei! Skulle vi nogensinde have Frihed, da lad det blive en sand Frihed - hvis ikke - da lad det hellere blive ved det Gamle. Saa gaaer man da idetmindste ikke og glæder sig ved en Frihed, som man ikke har. Publ. Jeg kan ikke ganske stemme overeens med Dem heri, især naar jeg tager Hensyn til, hvor mange dannede og kundskabsrige Folk, Mænd, som have viist, at de kjende og forstaae Frihedens Natur, f. Ex. 'Fædrelandets' Udgivere hvor mange saadanne Folk, siger jeg, der anprise en Constitution som det sande Udtryk af Folkefriheden. Cors. Ah! 'Fædrelandets' Udgivere! Lad os ikke tale om dem her; thi disse Aristocrater kunne sagtens ville en Constitution. Disse Mennesker ville have Frihed - for sig selv; de ville ikke have nogen Herre - de ville selv herske; de ville indskrænke Kongens Magt - for at udvide deres egen; de ville styrte de nuværende Ministre - for selv at blive Ministre. Derfor intriquere de, derfor kjæmpe de med alle mulige Vaaben. Jeg vil ikke ombytte een Herre med fem Herrer; jeg vil ikke ene være fri, men jeg vil, at Alle skulle være det, Alle være frie og lige - hvis ikke, da lad det, som sagt, hellere blive ved det Gamle. Publ. Tal med Respect om disse Herrer, som jeg agter. Cors. Hr. Publicum! Tillad mig at sige Dem, at jeg her har udtalt min Overbeviisning, og at jeg ikke vil fornægte denne, selv om jeg derved skulde mishage Dem; thi vel agter og elsker jeg Dem, ja, jeg erkjender, at jeg uden Dem ikke kan existere; men desuagtet vil jeg aldrig for at erhverve Deres Yndest smigre Dem eller tale Dem efter Munden. Den første Betingelse for at være fri er at være selvstændig, ikke frygte Nogen og ikke bøie Knæ for Nogen; jeg vil derfor heller aldrig bøie Knæ for Dem. Publ. De taler lovlig kjæphøi; men - lad gaae: De er ung, man maa holde Dem noget tilgode. - Det vil jeg dog fortælle Dem, at De nok næppe oplever at see Deres Jdeer om Friheden realiserede hertillands. Cors. Om jeg oplever det eller ei, er af liden Vigtighed. Men desto rigtigere maa det jo altsaa synes Dem, at jeg er og vedbliver at være juste-milien, lige langt fjernet fra begge Partier og - uendelig langt fra dem begge. Publ. J Guds Navn! Gjør det! Mig har det forøvrigt glædet at have ført denne Samtale med Dem, fordi jeg seer, at der dog er Noget, som er Dem helligt, Noget, som De aldrig vil berøre med Deres Spot. Cors. Jeg skal aldrig spotte over Folket og dets Frihedskrav, over dets Rettigheder og over dets Savn; de skulle være mig hellige som den guddommelige Lov, hvorpaa de ere grundede.