Aarhuus Stifts-Tidende, 1828-08-28
Det vil maaskee interessere flere Læsere, at vide noget nærmere om vores dansk talende og dansk sindede, Landsmand Harro Harring, der i Udlandet som Forfatter og Digter har vundet et Slags Celebritæt. Han er født ved de friesiske Kyster paa Vestkanten af Hertugdømmet Slesvig, hvor hans Fader kaldtes Deichgraft. Efter Dennes Død voxede Sønnen op som et Naturens Barn. Havet sang hans Vuggeviser og Maagerne vakte ham op af hans Morgenblund. Da hans Moder levede i trange Kaar, maatte han tidligen selv erhverve Brødet. Som Dreng udviste han Lyst! og Talent til Tegning, og da denne Lyst mere og men udvikledes, blev han i en meget tidlig Alder sendt til Kjøbenhavn, for paa Maleracademiet at uddanne sit Talent. Fra dette Øieblik af stod han allene i Verden, uden anden Støtte, end den, hans Talent erhvervede ham. Efter nogle Aars Ophold i Kjøbenhavn, drog Listen at see fremmede Lande og Sæder, ham bort fra Fadrenehjemmet. Harring naaede Dresden, og flere Te ninger og Malerier fra dette Sted vidnede om, at hans heldigen gik frem paa den betraadte Bane. Men en ulykkelig Kjærlighed synes her at have formørket hans livelig Phantasie. Den Pige, som han i sine Digte besynger under Navnet " Jrmat, mener man, var ved at kuldkaste hans Livsdrømme om Elskovs Lykke, Aarsag i, at han gik til Grækenland. Flere smukke Digte vidne om den Begeistring, hvormed han omfattede Frihedens Sag. Men han blev skuffet, som saa mange Andre, og drog atter tilbage, efter at have oplevet mange interessante Eventyr paa denne Reise. Efter udstanden Pest feder og mange andre Gjenvordigheder kom han igjennem Jtalien til München, hvor han gandske ombyttede, Palletten med Digterpennen. Alt længe havde han tumlet sig paa Poesiens Mark og Jngen kan nægte ham Talent, skjønt man maa beklage at dette Talent erer bleven styrket hos ham ved noget grundigt Studium. Af flere Tragoder som han skrev i München, bleve Mainotterne antagne til Opførsel paa det derværende kgl. Theater. Stykket, skjønt kuns eengang givet, gjerde megen Lykke, og Diateren tilligemed Skuespillerne bleve fremkaldte, en Ære - som kuns saa unge Digtere, kunne rose sig af. Jmidlertid indviklede hans medfødte Lidenskabelighed ham i flere Ubehageligheder, som bevægede ham til at forlade Bayern og at drage til Ungarn. Skjønt meget ædel af Tænkemaade, taaler hans Egoisme ingen Modsigelse, og maasker han tildeels haver denne Selvkjærlighed at takke for, at han ingen varig Tilbøielighed formaaer at opvække hos det smukke Kjøn. Afhans sidste Skrifter fremlyser, at han under sit Ophold i Ungarn fattede Kjærlighed til en fornem Ungarers (Bojars) Datter, men at Denne, som flere Gange var hændet Harring hos Andre, i Begyndelsen spillede Gjæk med ham og hans hellige Lue. Senere synes hun at have bønhørt ham, men Skjæbnens Jernmuur (maaskee Faderens eller Familiens Forbud) adskiller dem for evigt, da hun er en Fyrstedatter og han kuns en simpel Friese. J hans Fortvivlelse og haabløse Kjærlighed, med Stella Wina i Hjertet, er han nu gaaet til den russiske Armee, hvor han rimeligviis søger Døden, eller - Stof til et nyt indholdsrigt Liv. J hans udkomne Skrifter miskjender man ikke et medfødt Digtertalent, men Talentet stempler derfor endnu ikke Digteren selv. Gid han luttret ved Erfaringer og dybere Blik i hans Jndre maatte fremstige som en Phoenix af Asken, der hidtil synes at have omtaaget hans Blik, da vil vist Jngen meere glædes, end hans deeltagende Ven C. J. S.