Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1775-08-11
En Søn af Havar. Udi dennes Tid siger Saxo, at den bekiendte Kæmpe Stærk=Odder levede, om hvis Manddoms Bedrifter fortælles utroelige Ting, og siges at have levet 3 Menneskers Alder. Han siges at have slaget paa eengang 4 a 6 tydske Kæmper, og gjorde en Natstoel af dem. Han fægtede og med en Kæmpe, som heed Hammo, af hvilken Staden Hamborg skal have faaet sit Navn, endskiønt andre mene, at Hamborg har faaet sit Navn af Hohenburg, et Slot, som Carl den Store skal have ladet bygge imod de Danske. – Efter Havar regierede Vermund den Vise, Oluf den Spakke eller tamme, om hvem intet betydeligt er at sige, efter dem. Dan Mykelati. Dan Mykelati eller den prægtige, af ham siges Dannemark at have faaet sit Navn. Han holdes for, først at have indført den Skik i Danmark at begrave de Døde, thi før hans Tid bleve de brændte, og blev den Tid, da saadant var i Brug, kaldet Bruna=Olld eller Brænde=Alderen, da de Døde bleve brændte til Aske, og Asken forvarede udi Urner eller Potter, nedsatte udi Høie, hvoraf mange ere fundne. Disse Høie bleve opkastede til Erindring om de Døde. Den anden Alder kaldtes Hougs=Old eller Høienes Alder, som denne Konge siges først at have indført udi Danmark, thi Dan Mykelatt lod opkaste en stor Høi, og befoel, sit Legeme did at henføres, naar han var død, og der at nedlegges med de Kongelige Prydelser, Hest, Vaaben og anden Rigdom; Denne Skik blev antagen af hans Venner og Slægtninge og andre Store i Landet, og er det altsaa fra denne Konges Tid at adskillige af foranførste Sager endnu kan findes udi Begravelses=Høiene. - Efter denne regierede Frode 3, den Stille. Halsdan 1., Fridleif 3. Frode 4. Jngial. Halsdan 2. Frode 5, og Hroar og Helgo. Disse vare tvende Brødre, som regierede paa eengang. Deres Fader var Halfdan 2, som blev myrdet af sin Broder Frode 5, som regierede tillige med ham. Denne Frode, saasom han havde omkommet sin Broder, søgte han ogsaa at omkomme hans tvende Sønner, Haar og Helgo. Disse tvende Børn havde en, ved Navn Reginus, under Optugtelse, hvilken efter Faderens Død skiulte dem, det beste han kunde, at de ikke skulde falde udi Tyrannens Hænder. Da Frode længe forgieves havde søgt om dem, belienede han sig af Troldmænd, for at udforske, hvor de vare; men de forfulgte Børn Søster underkiøbte en Troldqvinde med en Guldring, at hun skulle tie. Da disse Kongelige Børn bleve gamle, kom de for Lyset, satte Jld paa Kongens Huus, og brændte ham inde, hvorpaa de begge paa eengang regierede, indtil Haar gik til Engelland, og der giftede sig med Hertugens Datter af Northumberland, da solgte han sin halve Part af Riget til sin Broder Helgo, og blandt andet fik derfor et kostbart Guld=Armbaand; saa at der maae den Gang have været lettere Kiøb paa Riger, end nu omstunder, paa Bøndergaarde. Denne Haar blev omsider ihielslagen af sin Søstersøn Hroe, og Helgo regierede saaledes alene. Han krænkede en Sachsisk Dronning, og avlede med hende en Datter kaldet Nrsa, med hvilken han selv omsider uvidende bedrev Blodskam, og avlede den bekiendte Holt, Krak, som siden regierede udi Danmark. Da Nrsa blev underrettet om sin Stand, og at hun var Kongens Datter, og Hustrue tillige, forlod hun Helgo, som derover faldt i dyb Melancholie, og omsider blev han ihielslagen i Sverrig, Holf Krak. Denne regierede med saadan Viisdom, og var begavet med saadanne Dyder, at, da man spurgte Kong Olaf den Hellige af Norge, hvem af de Danske Konger han helst ville efterfølge, svarede han Hrolf Krak. Til Prøve paa denne Konges Koldsindighed og Mildhed fortælles denne Historie. En ung Person, ved Navn Voggus kom engang til Kongens Hoff, som da holdtes til Leire, da han der fandt Kongen, blev han længe stillestaaende og stirrede paa ham, og, da Kongen spurgte ham, hvorfor han saae saa stærkt paa ham, sagde Vogges: Jeg har hørt sige Hiemme, at Kong Holt var en af de største Mænd i Norden; men her seer jeg, sidde paa Thronen en liden Dværg, som man kalder Konge. Kongen langt fra at fortørnes derover, svarede alene med største Koldsindighed, Du har givet mig Tilnavn af Dværg, hvilket jeg ogsaa vil beholde; thi Krak er det samme som Dværg. (Heraf siger man endnu et lille Krak) Det blev ei derved; han lod ham derforuden herligen beskiænke. Af saadan Ædelmodighed blev Voggus saa bevæget, at han gjorde et redeligt Løfte, at være dens Banemand, som tilføiede Kongen noget Ondt, hvilket Løfte han ogsaa holdt. -