Berlingske Tidende, 1791-09-30
Paris, den 17de September. Den 14de begav Kongen sig fra Slottet til Nationalforsamlingen. Foran kiørte en Kareth, hvori hans Officerer sade. J den anden Vogn sad Kongen med Hr. Brissac., Capitain Colonel for de 160 Sveitsere. Han tog Veier over Carussel=Pladsen, igiennem Gaderne St. Nicaise og St. Honore og kom om Middagen Kl. 12 til Nationalforsamlingens Sal. Foriveien havde Nationalforsamlingen allerede ved et Decret ophørt at være en raadslaaende Forsamling, medens Kongen var nærværende; saa at blot Præsidenten havde Ret til, at tale i samme. Førend Kongen endnu traadde ind i Salen, sagde Præsidenten, at nogle Medlem mer havde gjort den Anmærkning, at man kunde imodtage Kongen staaende; men at man skulde sætte sig, naar han af lagde sin Eed. Nationalforsamlingen rettede sig altsaa efter det, som Præsidenten havde sagt. Man havde udvalgt en Deputation, som imodtog Kongen ved Dørren. Kongen var iført en blaa Kiole, og har ingen anden Orden end Ludvigs=Korset. Deputationen førte Kongen, geleidet af alle Ministrene, ind i Salen, hvor han stillede sig ved Præsiden, ten Thouret, som bukkede sig for ham. For begge vare der satte 2de Lænestole, overtrukne med Drap d'Or. Kongen tog et Papir op af Lommen og oplæste følgende: "Mine Herrer, Jeg kommer her for høitideligen at hellige den Antagelse, som jeg har givet Constitutionsacten. Jeg sværger altsaa(Ved disse Ord satte Præsidenten og Lemmerne af National, forsamlingen sig ned, og da Kongen saae alle omkring sig sidde, satte han sig og. Herpaa raabte man fra Logerne Bravo, brave, Kongen leve! og den hele Sal gav Gienlyd af dette Fryderaab) Jeg sværger altsaa (gientog Kongen, at være Nationen og Lovens troe, at anvende al den mig overdragne Magt, til at vedligeholde den af den constituerende Nationalforsamling i Aarene 1789, 1790 og 179t decre terte Constitution, og til at haandhæve Lovene. Maatte dog, mine Herrer, denne store og mærkværdige Tidspunct, være Tidspuncten til Freds og Enigheds Oprettelse, og blive et Underpant paa Folkets Vel og Rigets Lykke!" Efterat Monarken havde gjort denne Eed, underskrev han Constitutionen. Herpaa svarede Præsidenten, i Begyndelsen staaende, men siden siddende, følgende: "Lange Misbruge, som havde triumpheret over de gode Hensigter hos den Beste af Konger, og som uafladelig skulde have trodset Tronens Anseelse, undertrykte Frankrig. Nationalforsamlingen, til hvilken Folkets Ønsker, Rettigheder og Magt var anfortroet har ved alle Misbruges Forstyrrelse oprettet den offentlige Velfærds Grundpillere. Sire! det, som denne Forsamling har decreteret, er ved Nationens Biefald bleven ratificeret. Den fuldstændigste Udførelse deraf i alle Rigets Dele vidner om det almindelige Biefald. Derved bleve deres afmægtige Projecter gjorte til Skamme, som kun af Misfornøielse over deres egen Jnteresse bleve forblindede: og derved loves Deres Majestæt, at de ikke forgiæves ønsker Franskmændenes Lykke. - Nu har Nationalforsamlingen paa denne bestandig mærkværdige Dag, paa hvilken Deres Majestæt midt i den ved den høitideligste Forbindelse fuldtyrder Antagelsen af den constitutionelle Kongel. Værdighed, intet meer tilbage at ønske. Det er Franskmændenes Hengivenhed, det er deres Tillid, som overleverer Dem denne ærværdige og rene Titel tilligemed den skiønneste Krone i Verden; og det, som giør denne Krone sikker for Dem, Sire er den uudtømmelige Anseelse ved en frie decreteret Constitution, det er et Folks uovervindelige Magt, som har opført sig værdig til Friehed, og det er Fornødenheden af et arveligt Monarkie, som en saa stor Nation bestandig vil have. Der som Deres Majestæt venter af Erfaring de Jndsigter, som vil udbrede sig over Resultaterne af den udførte Constitution og lover at vedligeholde samme i det Jndre af Riget, samt at beskytte den mod fremmede Angreb, saa forlader Nationen sig paa sine Rettigheders billighed, paa Følelsen af sin Magt og Styrke og paa Deres Kongel. Medvirknings Troeskab; den kan altsaa ingen Aarsager til Uroeligheder udenlands blive vaer, og skal ved dens roelige Tillid til dens indvortes Gorvernements hurtige og gode Fortgang bidrage sit. Hvor stor maae den Tidspunct, Sire, være i vore Øine, hvor dyrebar for vore Hierter, og hvor ophøiet vil den skinne i vor Historie, Tidspuncten til denne Generation, som giver Frankrig Borgere, Franskmænd et Fædreneland, Dem som Konge en nye Titel af Størrelse og Berømmelse, og som Menneske en nye Kilde til Nydelse og nye Følelser af Lykke og Velfærd. Efterat denne Tale var endt, gik Kongen ud af Salen. Fryderaabet: Kongen leve! lydede i lang Tid over hele Salen. Monarken begav sig til Fods tilbage til Slottet igjennem Haven, geleidet af sine Ministre, Præsidenten og den største Deel af Nationalforsamlingens Lemmer. Mængden af det tilstrømmende Folk raabte: Kongen leve! Dronningen ledsaget af Kronprindsen og hendes Prindsesse=Datter var gaaet igjennem Haven til Fods til Nationalforsamlingens Sal hvor man havde oprettet en Loge for hende bag Præsidenten Plads, som var bedækket med Gardiner. Baade da Kongen begav sig til Nationalforsamlingen, og da han kom tilbage, bleve alle Kanonerne løenede. J Tirsdags, da Kongen sendte sin Skrivelse til Nationalforsamlingen, var hele Paris om Aftenen illumineret. Det samme havde og Stad Onsdags og i Gaar. Man siger, at Præsidenten Hr. ThomJuthar opsat den Kongel. Skrivelse, og at Hr. Beaumetz har gjort nogle Forandringer i samme. Kongen havde skrevet Brevet med egen Haand, men Hr. Thouret oplæste samme efter en Copie, som han havde taget af det. Da Kongen udsigde Eeden, var hans Stemme overmaade zittrende, og han saae noget bleeg ud. Man mærkede og, at Kongens Tilhængere og overhovedet Aristocraterne ere mindre end sernøiede over denne Antagelse af Constitutionen. De ere end ikke tilfreds med Kongen og Dronningen, og beyde ønsket, at Monarken ikke havde hastet saameget med Constitutionens Antagelse, som dog nok maae have havt sine Aarsager dertil. J Besynderlighed ere de ikke fornøiede med, at Kongen i et saa høitideligt Brev har erklæret Antagelsen, Desuden ere disse Aristocrater misfornøiede over, at Dronningen gik Nationalforsamlingens Deputation, som i Tirs dies blev sendt til Kongen, i Møde, og at hun var tilstæde, Nationalforsamlingens Sal, da Kongen aflagde Eden. De te imidlertid, at denne Antagelse af Constitutionen ikke skulde hindre de øvrige Magter i Europa fra, at indsætte Lud rig Kl. i sin forrige Anseelse. Andre troe og, at denne Antagelse ikke skulde hindre de udvandre Prindsers Coalition, og at de Eurepæiske Magters Confoderation skulde faae sin Fremgang. Man forsikrer, at Hr. Montmorin har allerede saaet Efterretning om den Erklæring, som er bleven Greven af Provence og Artvis overleveret den 22de August i Pilluitz, og at han kun af den Aarsage ikke har givet Nationalforsamlingen Efterretning derom, for ei at lægge hindring i Veien for Constitutionens Antagelse. Saameget er vist, at den i Mandags ere mange Officerer afreiste til de udvandrede Prindsers Armee, og at endnu daglig mange reise ud af Rige, dethen.