JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1802-01-01
Politi i Svendborg. Paa hvad Fod Politivæsenet staaer i den Fyenske Kjøbstæd Svendborg, troer Anmelpern, at denne sandfærdige Tildragelse kan tjene som Bevis for. J bemeldte Svendborg sidder en for Tyveri arresteret, ved Navn Peder Pedersen, denne Person tillades det i Slutterens Selskab, og uden mindste Jern paa sig, at gaae omkring fra Huus til Huus for at tigge; denne Frihed tilstedes en Person, der er almindelig bekjendt for at besidde en yderst sort og fordærvet moralsk Carakter, og hvor godt Aristanten Peder Pedersen ved at benytte sig af den ham tilstaaende Frihed, bevistes d. 10 Mart d. A., ved paa Svendborgs Gade med Slag af en dygtig Prygl, som han bar i sin Haand, offentlig at overfalde en Bonde, som kom kørende ham forbi uden at Bonden enten i Ord eller Gjerninger havde givet ham mindste Anledning til dette voldsomme Forhold. Da dette Anførte kan bevises naar og hvor det skal være, saa spørges, hvordan sørges der i Svendborg for den offentlige Sikkerhed?
Politivennen, 1802-01-01
Anmodning til St. Mariæ Kirkes Værgere i Helsingør. Skulde det ikke have været fordelagtigere for St. Mariæ Kirke i Helsingøer, dersom de i samme staaende 9de store og vægtige Malmklokker, nu i 22 Aar siden Taarnets Nedbrydelse, vare blevne gjorte i Hartkorn og Kirken deraf høstet Renter, som havde til samme Tid fordoblet Kapitalen. Da Taarnet maaskee neppe vil blive igjen opbygt og Cavnet af Klokkernes Ringning ikke gjør det til en absolut Nødvendighed, saasom Menigheden nu i 22 Aar have rettet sig efter St. Olai Kirkes Klokker og hvilke ogsaa for Eftertiden kunne forslaae, da Gudstjenesten foretages paa en og samme Tid i begge Kirker, saa anmodes Vedkommende at gjøre Forslag til disses Afhændigelse, da den for samme indløste Summe vil være Kirken til langt større Fordeel end Klokkernes nu værende unyttige Parade. J samme Kirke er en Grav formedelst Brøstfældighed aabnet, og skal længe have været det, uden endnu at være bleven istandsat og tilluft. En Uskik, som geraader Vedkommende kun til liden Ære, hvad enter Skylden ligger hos Klokkeren for Forsømmelse i at anmælde det, eller hos Ejeren eller Værgen i at lade den istandsætte eller see den istandsat.
Politivennen, 1802-01-01
Bekjendtgjørelse. 1) Den i f. A. i Politivennen paaankede Uorden og Fare ved den skrøbelige Bro ovee Vandet ved Hammeren paa Kronborg Gevær Fabrik, er lidet hemmet derved, at nogle stærke Planker ere strax lagte over Slusevandets Løb og Overgangen saaledes sikkret for lysvaagne Mennenesker om Dagen; men da der endnu hverken er sat det forønskede Rækværk ved Siderne, ej heller lagte flere, end den forhen omtalte Planke over Møllevandets Løb, saa er Faren endnu ligesaa stor i Mørke for Børn, gamle Folk og andre for hven det undertiden kunde være noget taaget. At forebygge Uhæld maa ikke ligge Vedkommende altformeget paa Hjerte,
Politivennen, 1802-01-01
Uordener. 1) J Farvegaden er et Fabrik af det Slags, der tilligemed Slagterierne, Garverierne, Fiskebløderierne, Tranbrænderierne, Stivelsefabrikkerne o. s. v. egentlig burde ligge uden for Staden, og sikkert engang vil forvises derhen, jeg mener et Kallunsrenseri. Den Røg, som fra dette Verksted opstiger igjennem Skorstenen, forulejliger hele Naboegnen, ligesom Vinden blæser til, i en særdeles høj Grad, da den er saa sveden og fuld af amimaliske forbrændte Dele, at intet kan lignes derved i Ækkelhed. Det er rimeligt, at Aarsagen ligger deri, at Jlden under Kædlerne tildeels næres, med Been, Kløve, Skindstyke ker o. s. v. en Oekonomi, som kunde være at rose, naar ingen leed derved, men som man i en tætbygget Stad i det højeste burde tillade sig i Midngtstimerne.
Politivennen, 1802-01-01
Om Spadseregangene omkring Byen, i Særdeleshed om Blegdamsvejen. Jndsenderen af disse Linier er een af de Mange, som efter 6 Dages Arbeide, ikke har Lejlighed til, paa den syvende at leje sig en Vogn for at nyde den frie Luft paa Landet; - saa let som det nu er at undvære denne Fornøjelse, saa tungt er det, at man ikke uden stærk Strabads til Fods kan naae en behagelig letaandende Luft omkring Byen, gaaer man ud af Vesterport - møder man strax Slagterne, som slet 1ke endnu, efter givne Advarsler og Erindringer, have til Beqvemmelighed for Stadens Jndvaanere, hvoraf de leve - forandret deres Slagtersteder fra Forhuset til Baghuset, men rolig efter gammel Skik og Brug vedblive at forpeste Luften for de Forbigaaende. Tager man Turen ud af Castels Porten, saa er Vejen og Luften god indtil man kommer paa Blegdamsvejen - men da er alt forbi, og den afskyeligste Lugt møder allerede nu paa denne Aarsens Tid den Gaaende, fra det stillestaaende Vand i Grøfterne. Er det Vane eller Ligegyldighed, at saa mange Mennesker, som boe paa dette lange Strøg, kan udholde en saadan Stank, eller ligger vel ikke snarere Grunden i Mangel paa den Beslutning at skaffe Vandet en friere Fart, eller lede det i en anden Gang, f. Ex. bag Haverne. Hvad Aarsagen er eller ikke, venter man, at der vel findes en Mand som vil paatage sig Udførelsen, og man tvivler ikke paa, at Beboerne jo vil lægge Daglejere til, for saaledes selv at skaffe sig en af Livets Behageligheder, og med det samme sørge for det Folks Fornøjelse, som giver dem Livets Ophold og Glæder.
Politivennen, 1798-01-01
Et Spørgsmaal, i lille Strandstræde. Er det ikke for haardt, at den Starblinde, straffes for sin Naturfeil med at brække Arm og Been? Paa Fortouget i lille Strandstræde for Muururster Qvist's Huus slap Spørgeren forleden Aften rigtig nok blot med et Par slemt forstødte Fingre; men derfor kan han allene takke sin gode Lykke. Ved denne Leilighed kunde man fornye det gamle forslidte Spørgsmaal: hvis er Fortouget, den Gaaendes eller Huuseierens?
Politivennen, 1798-01-01
Om Værelsers Bortlejelse. Det skal paa nogen Tid være bleven en vedtagen Skik ved Værelsers Bortlejelse, især til Loserende, at affordre Fæstepenge, som siden ikke godtgjøres; da Jndsenderen heraf staaer i den Formening, at dette ikke finder Hjemmel i Lov og Anordninger, saa troede han sig ogsaa forpligtet til at kundgjøre sligt, overbevist om, at Politiet ikke vil tillade dette at finde Sted, dersom det er ulovligt. Ligesom det ogsaa synes at burde kundgjøres, at det ikke er fjældent, at Verter bortleje Værelser, og gjøre mundtlig Akkord om Tiltrædelse, og derpaa nogle Dage efter bortleje dem til den første den bedste, som byder over, og beraabe sig siden paa, at de ikke vare forpligtede til at holde deres mundtlige Akkord, fordi den Lejende ingen Fæstepenge havde givet, omendskjøndt Verten ingen forlangte. Ved slige Udflugter svækkes Retfærdigheden, Troe og Love ophøre, og borgerlige Akkorter, Sikkerhed og Forbindtlighed, den Enfoldige og Ukyndige narres, den Snedige allene høster Fordelen. Og skal sligt gælde, saa bør man raade Enhver, naar han blot vil leje sig et lille Værelse, da at tage Vitterligheds Vidner med sig, paa det at de Herrer Verter ikke skal nægte den indgaaede Forbindelse; thi troe de sig ikke forpligtede til at holde en mundtlig indgaaet, men gandske bestemt Akkord, saa kan man formode, at de vilde nægte at have modtaget Fæstepenge under fire Øjne; det ene lader sig lige saa rimelig formode, som det andet; og paa denne Maade kunne man jo blive dobbelt narret. Indsenderen er anlediget til dette Raad, da han har personlig havt det Tilfælde at have sluttet mundtlig Akkord med en vis Skræddermester, men ingen Fæstepenge givet eller Kontrakt taget, da han endnu troede paa gammel Dansk Ærlighed.
Politivennen, 1802-01-01
Bøn til Bankodirektionen. Paa Banken bliver det ingen nægtet, at faae smaae Sedler istedet for en større, derimod kan man ikke for smaae Sedler faae tilvexlet sig en større. Da man nu ligesaavel kan have Aarsager til at ønske det sidste som det første, og Banken sikkert bør søge at gjøre sig, ligesaa fortjent, om muligt, af sit Publikum, som ethvert Publikum i Virkelighed er det af sin Banke, saa tør man love sig, at Bankedirektionen vil glæde sig ved at vise den lille Opmærksomhed her pæges til.
Politivennen, 1802-01-01
Spørgsmaal til Vedkommende. Da man i Aar har læst i Addressavisen de Mrsoners (D. G. Fischer og L. Dorschens) Navne, der i Ornamentskolen i det kongl Konstakademie have erholdt Premie for Modellering efter Ornamenter i Aar; saa ønskedes at vide hvorfor slig Bekjendtgjørelse, der er en saa billig Opmuntring, ikke skede ifjor af H. Mølsteds Navn, som den første der vandt denne Premie?
Politivennen, 1802-01-01
Raad mod Kartøflernes Fordærvelse om Foraaret. Da der er endnu her i Staden selv og paa ankomne Skibe store Forraad af Kartofler; men disse ved Spiringen og den begyndende Varme staae Fare for at fordærves, var det at ønske at det Middel, som i Bibl. for Physik er bekjendtgjort, anvendtes for at redde saa megen god Menneskeføde. Det bestaaer deri at man i en Kædel kogende Vand neddypper men strax igjen optager Kartøfler (som man holder i en Pose eller et Klæde) og derpaa lader dem tørres i Luften. Denne Neddypping kvæler Spirekraften, uden at skade Kartoflernes Smag og Godhed.
Politivennen, 1802-01-01
Uorden paa Ridebanen. Forleden tildrog sig den skammelige Uskik at en af disse smaae Lapser, der ride paa Ridebanen for deres Skillinger, overreed et velklædt Fruentimmer, der gik sin Vej stille fort. Man haaber at disse Ridt af Drenge paa en Bane hvor der er alfar Vej ville vorde forbudne og en Mulkt paalagt dem, der leje deres Heste ud til dem. Saavel i denne Anledning, som i Betragtning af de Riddertoge, der ogsaa for en Skilling gjøres paa Hestetorvet maatte man ønske, at der her i Staden, saavelsom i andre Stæder, maatte findes den Husejer, der indrettede et Ridehus, hvor alle de, der vilde give Penge ud for den Fornøielse at sidde paa Ryggen af en Hest uden at forstaae at styre den, kunde more sig uden Fare for andre.
Politivennen, 1802-01-01
Et Reserveforslag til at faae godt Øl for Pengene i København. Dersom de nyttige Jndretninger, som Kommissionen vist er isærd med at give Hovedstadens Ølvæsen, og som det saa højlig trænger til, ikke inden et Aar skulde frembringe de Følger, som Øldrikkerne have Føje til at love sig, foreslaaer man som en Nødmine, at tillade udenbyes Øls Jndforsel, uden nogen Afgivt, fra alle indenrigs Stæder.
Politivennen, 1802-01-01
Uordener. 1)Tæt ved Hjørnegaarden af Kompagnistræde og Raadhusstræde, er i dette sidste Stræde en stor Steen liggende i Midten af Fortoget. 2) Omkring Hesten paa Amalienborg, sees næsten daglig endeel Børn at gynge paa Kæderne, hvorved Stenene, hvori samme ere fastgjorte, absolut maae spoleres, og virkelig for ikke ret længe sidee, ansaaes det allerede nødvendigt, at Mnaatte anskaffe en heel Deel nye, skjondt hele Statnen dog ikke har staaet i saa farlig mange Aar. J forrige Tider stod der bestandig en Skildvagt vid samme; men da denne nu er borttaget, synes det ej urimeligt, da Pladsen rundt om saa rigelig er besat med Vagt, om disse tillagdes Ordre hermed at have en Smule Tilsyn, da slig en offentlig Sirat altid tidsnok kan blive ruincret. 1) Den nye Gaard 211 i Gottersgaden har et Par Porte, som aabnes udad mod Fortoget. Dersom dette ikke er ulovligt, bør man dog af Ejeren haabe den Opmærksomhed, at han lader disse Porte, naar de ere aabne, fæste saglangt tilbage som muligt. 4) Uden for den gule Bryggergaard i Vimmelskaftet tæt ved Hjørnehuset til Badslustræde et et Par yderst glatte og farlige Fortogsfliser. 5) Uden for No. 18 i Vimmelskaftet kan man meget tydelig see, hvor slet Brolægningen kan blive besørget, naar den gemene Arbejder ikke sees paa Fingrene.
Politivennen, 1802-01-01
Til Ejeren af Huset No. 168. paa Gammelmynt. Ejermanden af Huset paa Gammelmynt No. 168 bedes paa det venskabeligste at lade besørge et Rendestensbræt uden for sit Huus ved Trappen for Gadedøren; thi det sidste Trin af samme Gadetrappe er i en saa høj Distance fra Gaden, saa at man letteligen kunde ved et Fejltrin falde i Rendestenen og udsættes at et Been eller en Arm ved saadant et Fald kunde forvries eller forvoldes endnu større Skade. Et Bevis at dette Bræt er nødvendigt giver mig Anledning at gjøre Husejeren opmærksom herpaa: en Kone paa 84 Aar var en Aften forrige Uge i samme Huus, og da hun vilde til at gaae nedad Gadetrappen, troede hun (da hun kom paa det sidste Trin) at hun traadde paa et Bræt; men træder ulykkeligvis med Foden i Rendestenen, falder, forvrier Haandledet og slaaer sig tillige heelt fordærvet. Hvor let kunde hun ikke ved saadant et fejlt Trin have brækket en Arm eller et Been. Jeg tvivler da ikke paa, at Husejeren jo vil af Menneskekjærllghed med Omhyggelighed, besørge dette nødvendige Rendestensbræt for Gadetrappen, for ikke at forvolde større Ulykke; jeg og enhver Veltænkende vil paa mine Medmenneskers Vegne være ham meget forbunden derfor.
Politivennen, 1802-01-01
Om Fattigvæsenet i Smaaestæderne. Hvorfor søger man ikke endnu i Købstæderne uden for Kiøbenhavn, at efterligne det nu i nogle Aar der med saa megen Orden og Nytte indrettede Fattigvæsen? er det af Mangel paa Midler til dertil at finde Udveje, eller ligger denne Mangels Aarsag allene i Jndbyggernes Uvillie, til at bidrage til et saa agtværdigt Øjemeed? mon det ikke vilde have en væsentligere Nytte, om man, i Stedet for man i Kiøbstæderne endnu tillader Byens Fattige, som priviligerede Betlere, om Løverdagen at bestorme Jndbyggernes Huse, hvilken Trop maae give fremmede Rejsende en underlig Jdee om det der værende Fattigvæsen, aabnede en Subskribtion hos de Jnd, byggere, som give, og bestemte en ugentlig Almisse til disse Betlere, da det ikke vilde fejle at en ikke ubetydelig Summe vilde subskriberes, som af Fattigvæsenets Bestyrere kunne anvendes langt hensigtsmæssigere, end de nu bortgivne Almisser. Thi 1) afværgedes derved, at uværdige dovne, arbeidsdygtige Tryglere, som nu blande sig i Betlerhoben ikke bleve understøitede i deres Ladhed, men henr i ste til Selverhveiv, 2) Syge og Sengeliggende Fattige, som mangle Evne og især Been-Kraft til at fremslæbe sig med Hoben, og derfor lide større Nød, vilde erholde mere Understøttelse og bedre Pleje, 3) bleve Vedkommende ej berøvede den Tid fra Forretninger, som nu anvendes til, næsten hele Løver, dagen, at opvarte disse Fattige, og 4) vilde Synet af denne Tigger Mængde bortfalde. Efter skeet Subskripnion, hvad enhver, for at befries fra denne Tryglen, havde antegnet g for ugentlig, kunde det jo paalægges Fattigfogden hver Mandag eller Løverdag, at indkræve disse Gaver, som efter en fastsat Jndretning kunde vorde uddeelte 1 eller 2 bestemte Dage i Ugen.
Politivennen, 1802-01-01
Gale Thor i Hesingør. Naar Lidiggængere i Almindelighed ikke bør taales, hvi seer man da saa ofte og længe i Helsingør en omstreisende norsk Matres, som almind lig benævnes aale Thor, som skal være meget paatrængende, undertiden uhøslig og ofte en Skræk for Koner og Børn, naar disse ved nans smen træffes allene hiemme uden at der, for den offentlige Sikkerheds Skyld, suges for, at saadant et farligt Menneske henbringes til et for ham passende Sted, hvor han ikke bliver farlig, men ved paalagt Arbeide nyttig for Staten?
Politivennen, 1798-01-01
Bekjendtgjørelse. Købmand Pechier har ladet de fire i No. 22 paaankede Sten. Lygtestanderne borttage, og saaledes opfyldt det Haab Politievennen i Tillid til denne med saa megen Ret yndede Borgers Tænkemaade harde fattet. Det i No. 18 og No. 22 paatalte Rendebræt for No. 1 paa store Købmagergaden er nu bragt i taalelig Stand.
Politivennen, 1802-01-01
J Anledning af det i No. 203 indforte om indfødte Konsuler. Ej mindre følende Emnets Vigtighed end Udgiveren seer Korrespondenten sig istand til efter egen Erfaring at kunne meddele sine Tanker i Anledning af hvad der i berørte Blad No. 293 findes indført om de danske Konsuler; og bifaldende Forlæggerens Syllogisme i Hensyn til de Fordele Handelen unægtelig vilde kunne love sig, naar Consulaterne vare besatte af Jndfødte og som den, formedelst fremmedfødte Konsulers Uvidenhed i det danske Sprog, hidtil har maat tet savne, har han derfor ikkun følgende at anmærke: Til at kunne udføre de Pligter, som ere forbundne med en Konsul Embede, behøves ingen juridiske Kundskaberderimod er det yderst nødvendigt, at man besidder Philologie især i de levende Sprog, og disse fælles med god sund Fornust gjøre hine undværlige. Det bliver altid en Nødvendighed for en Konsul, at han kjender de imellem Danmark og de respektive Stater existerende Traktater, som og de til Handelen henhørende Love og Forordninger; men derfor gjøres ingen Embedsexamen fornøden, saameget mindre, da Traktater og Forordninger især ere Forandringer underkastede i Forhold til Staternes politiske Stilling. Det der ene burde kunne gjøre de Jndfødtes Ansættelse til et Konsulsembede vanskeligt, er dette nemlig: at de fleste Jndfødte, der indstille dem til disse Embeder, ingen Formue eje; herom tales vel ikke i Politivennen, derimod anføres Antallet af de danske Konsuler at være 260, da det egentlig ikke er over nogle og 50, hvoraf! Del ere Jndfødte; thi man maae vide, at vice Konsulerne staae ene under Konsulernes Ansvar, ere disse subordinfrede og have ingen direkte Pligtskyldighed til Regieringen, ikke deslo mindre bør en Vise Konsul, i Tilfælde af Vacance, have fortrinlig Adgang til Regjeringens Bevaagenhed, forudsat han dertil har gjort sig fortjent. En næsten almindelig Reform i dette Fag kunde vel lade sig gjøre, skjøndt den vilde møde store Vanskeligheder, og at aflægge Consulerne med Gage vilde ikkun falde Handelen til Byrde; dog vilde Jværksettelsen heraf, med Tiden forskaffe Staten Jngen har mere Føje til store Fordele - at tale i denne Anledning end den handlende Deel af Nationen; hvad de Norste Handlende betræffer, da er her ingen Tvivj om, de uden nogen Forbeholdenhed jo give de Jndfødte Consuler Fortrinnet - og eens Tænkemaade hersker iblandt de Danske og Norske. Dette antaget giver Vægt til følgende Forslage. De nu værende Danske Consuler kunde paalægges at antage Jndfødte Danske eller Norske paa deres Contorer, og da de fleste Consuler finde alt for store Fordele ved Embedet, til at de skulde afslaae saadant Paabud, kunde Tingen let lade sig effeltuere og følgelig vilde Consulaterne Tid efter anden falde i de Jnfødtes Lod. - Vel gives der de Steder, hvor Consulerne have liden eller ingen Handel. Paa saadanne Steder sees ike Nødvendigheden af at have Consuler, men i al Fald kunde disse Omstændigheder vel taale en Exeeption. Til det her ovenanførte har Korresponden ikkun det Ønske nemlig, at i Tilfælde af Coufulatvacancer, vedkommende Collegium vilde anordne samme offentlig bekjendtgjort.
Politivennen, 1802-01-01
Politilov i Paris. Politimesteren i Paris har sat en Mulkt af 300 Livres, omtrent 75 Rdlr. paa den skændige Handling endel Melkehandlere gjøre sig skyldige i, at forfalske Melkin. Her i Staden maatte man ønske sig en lignende Lov, da Forfalskning af denne første Nødvendighed er saa almindelig, at ægte Melk neppe er at faae. Jkke heller vilde en saadan Lovs Overholdelse have store Vanskeligheder, da man ligesaavel kan undersøge Melken med en Melkeprøve som Brændevinen med en Brændevinsprøve. Storre Vanskelighed vilde det medføre, hvis man vilde komme efter og straffe Flødefabrikørernes Kneb.
Politivennen, 1802-01-01
Lejlighed for et Par flinke Karle atil godt Udkomme. Det er en Udgivt, som Husejere ofte ere underkastede, at lade deres Vandposter udbedre. Man har vel hidtil faaet dette gjort af Vand, mesterens Folk, men da det ikke sielden skeer, at disse lade sig bede mere end engang, de desuden ere saa dyre, at de for den blotte Optagelse af Hjertet tage en Mark, og saavidere i Forhold, og da man ikke veed noget Privi, legium, de paa dette Arbejde skulde besidde; saa troer man, at et Par flinke Folk, som vil nøjes med en billig Arbejdsløn, kunde foretage sig denne Udbedring, og med Anstændighed leve deraf.
Politivennen, 1802-01-01
Bekjendtgjørelse. Den Jndretning med Stakitaslukke for Gravene paa Fruekirkegaards søndre Deel som ønskedes i Politivennen No. 205, er allerede begyndt at iværksættes.
Politivennen, 1802-01-01
Bøn til Vejkommissionen. Der ere fra mange Steder indløbne Klager over slette Veje, og fremførte ønsker og Bønner om sammes Forbedring. Under er det, at hidtil endnu ingen have talt om den bedrøvelige, flette og, især om Vinteren, meget farlige Vej imellem Helsingør og KronborgGevær Fabrike. De, i hvis Lod det falder, at rejse denne Vej, ville ved den, formedelst Vejens Ujævnhed og mangehaande Huller idelige Støden vist bare sig for at lee, og neppe udbryde i Beundringer! Paa 2de Steder er den ved Bakker paa en eller begge Sider, som kunde udjævnes, saa smal, at 2de hinanden mødende Vogne ikke kunne passere og som i Mulm og mørkt Vejr kunde have skrækkelige Følger, især naar en Rejsende enkelt havde det Uhæld, i disse Hulveje at møde nogle berusede Bønder; hvor meget var det ikke at ønske, at Vejkommissionen hvem denne Vej maatte kunne staae under, vilde forbarme sig med et gunsligt Blik til samme, da man ikke tvivler paa, at der jo ogsaa vil bevirkes Forbedring.
Politivennen, 1802-01-01
Spørgsmaal til Bispen. Gives noget Reseript, som tillader de Reformerte og andre Sekter, som boe uden for København, og hvor de ingen Menighed, have, enten aldeles ikke, saasom Qvækerne at lade deres Børn døbe, men deres Fødsel allene at lade attestere ved Stædets Notarius, uden at lade deres Navne indfere i den Kirkes Menisterialbog, i hvis Sogn de boe eller vel og lade dem hjem iedøbe, men efter Aar og Dag endnu ikke, og maaskee aldriglade Daaben konfirmere i nogen Kirke? Thi om man end ikke vil berøre det Tab, som Kirkebetiente derved lide, blive jo dog de Fødte Lister, som efter Anordningerne ved hvert Kirke-Aars Udgang af hvert Sognekir; kes Ministerialbog skulle forfattes og indleveres, uefterretlige og stridende imod den anbefalende Orden.
Politivennen, 1802-01-01
En væsentlig Mangel. Paa en Tid da man synes at have anvendt Alt, for at befordre og vedligeholde Nytten og Hensigtsmæssigheden af alle offentlige Jndretninger; paa en Tid da især Politiets Virksomhed iblant os fortjener at paaskjønnes mage det forekomme enhver Jagttager besynderligt, ja uforklarligt, at næsten alle denne Hovedstads betydelige Conaler savne publikke loea pipara. Det er falden i mit Lod mere end eengang at være Vidne til disse her saa hyppig forefaldeude Kanal-Scener, hvor en ulykkelig Druknet opslæbes og bortbæres og den Tilstand man fandt ham i, gav ufejlbare Beviser paa hans sidste Foretagende. Det er altsaa klart, at mange, saare mange Ulykkelige vilde kunne sikkres for paa denne Maade at ende deres Liv, dersom Steden havde tilbørlig sørget for at den fattigste, ringeste Jndvaaner kunde have det fornødne Tilflugtssted i slige saa naturlige som nødvendige Anliggender. Man har drevet, af menneskekjærlige Hensigter, oprettet Selsk.? ber til Druknedes Redning, der have viist en almindelig erkjendt rosværdig Virksomhed og Iver i dette vigtige Fag; men er ikke deslige Selskaber af det sjældne Slags, hvis muligste Uvirksomhed er den rigeste Kilde til Velstand for Staten? At ville hæve Virkninger, uden i Forvejen at bortrydde Aarsager er jo en erkjendt Umuelighed; enhver Jndretning altsaa, der maatte tjene til at bortfjerne de Nødvendigheder, der give Anledning til at den ringere Folkeklasse saa ofte maa udsætte sig for den øjensynligste Livsfare, er i mine Tanker yderst velgjørende for Staten. Nyhavns Kanal, hvor jeg især har havt Anledning til at spore de sørgelige Virkninger af denne Mangel, fortjener især Opmærksomhed, Ja denne Side - det er den betydeligste og meest freqventerede Kanal i Byen, og Mængden af de Arbejdere, der daglig her ere sysselsatte, indseer enhver der kjender Havnens Beskaffenhed; ikke de tomindre er dette maaskee ikke den eneste, der hvad saadanne offentlige Huse angaaer, lider en total Mangel. De mange her mødende, saavel ugalante som sørgelige Syner, ere kun denne Deel af Stadens Jndvaanere altforvel bekjendte - det er derfor ikke uden Grund at disse forene deres Ønsker med enhver Menneskehedens Vens, jo før jo heller at see denne Kilde stoppet til saa megen Elendighed. Ej at tale om den Fordel, som fra den almindelige Delikatesses Side vilde være forkunden med Jndretninger af dette Slags skal det være mig nok, at have gjort ipmærksom paa de vigtigere, og alle Borgere forbindende Motiver, det Heles Fuldkommenhed og Enkeltes Sikkerhed. A. Bonnevie. Student.