Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-09-26
Vi ere saavist langtfra at see skjævt til vore Dekorerede fra de fire store Dage. Tvertimod, naar man saalænge har maattet gaae a la Diogenes med Lygte og endmere med Mikroskop for at opdage det tilsvarende Jndhold i de Bygninger, paa hvilke Ridderkorsene have hængt som Skildter, saa er det en Fornøielse at have en heel Række for sig, der have plukket deres Ærestegn paa den blodige Valplads, og om end vi maa være af den uforgribelige - og for Mange maaskee ubegribelige Formening, at Ærestegn (naar Fortjenesten skal tages til Maalestok) erhverves lettere i Kampens Tummel end i Fredens mindre glimrende Færd; uagtet vi ere af den enfoldige Anskuelse, at vore beforsede Venner maa finde meere Tilfredshed ved Bevidstheden om Medborgeres Taknemmelighed og Paaskjønnelse end ved Korsene og Baandene, saa er dette jo dog altid Noget, og det saameget meere Noget, som disse her kunne antages at være Tegn paa Medborgeres Paaskjønnelse, om ogsaa den kongelige Haand har uddeelt dem uden at tage Folket paa Raad med, hvad jo desuden for Tiden ikke kunde skee. Men at vi ere nærved at have druknet vort Spørgsmaa i lutter Betragtninger; vi have ingen Plads tilovers til at besvare det. Det gaaer os som Manden der byggede Forstuen, i sit Huus saa stor, at han intet Rum fik til Dagligstue og Sovekammer. Thi ville vi skynde os for i nogle Linier dog af indhente det Forsømte. Er Ordenen et Tegn paa Fortjeneste, Aa jo Maae vi netop ikke i disse Dage slaae os paa Munden og sige jo Men ere Ordener en demokratisk Jnstitution, thi ere de ikke det, hvad hialp det dem saa vor Tid, om de vare hele Verden, de maatte dog døe. Dog ogsaa hertil kunne vi svare jo. Vi vide rigtignok ikke om det demokratiske Nordamerika har nogen Orden, men i de gamle demokratiske Stater, finde vi Deforationer som Borgerkroner af Guld, Ege= og Laurbærløv som jo nærmest svare til vore Ordener, og om ogsaa disse Kroner i vore Tider have været satte paa Folks Hoveder, der hverken have plukket Olden eller Laurbær, saa kunne hine gamle demokratiske Folk saavist Jntet gjøre derfor. Men - nu kommer Humlen - er Dannebrogsordenen en demokratisk Jndretning? Her maae vi rigtignok medynksomst svare – ner Saalænge der er Klasser i den, som alene tilhøre Adel og Embedsmænd, og som Borger og Bonde ikke kunne naae, og saalænge der er en Underafdeling i den, som disse maae lade sig nøie med, og hine ville see sig indskrænkede til med heelt betænkelige Miner, saalænge er den ikke demokratisk. Hvor vil det da gaae denne Orden paa den tilkommende Rigsforsamling: Vi tør ikke sige Noget. Vi ville haabe at denne gamle, ærværdige Orden vil staae saalænge, som Dannebroge varer over de Danskes Vei til Roes og Magt. Men hvad Ridderkorsene specielt angaaer, da ville vi rigtignok raade dem at nyde Livet, at sige til hinanden: lader os, mens vi endnu kunne, yschlürfen die Neige der kostlichen Zeits lader os tumle os Lystighed fra Bryst til Bryst, springe og dandse ved Cymblers og Paukers Lyd, thi - imorgen skulle vi døe! J. L. E. 6. Det er et gammelt og forslidt Kunstgreb, naar man ikke kan modstaae Sandhedens overbevisende Kraft, da at beskylde sin Modstander for Raseri og Sindsforvirring, hvad enten denne skal komme af for megen eller for liden Lærdom. Saaledes gik det Landshøvdingen Festus ved Mødet i Cæsarea, da Paulus havde talet indtrængende Ord med Sandhedens overbevisende Varme, da sagde han som vi læse i Apostlernes Gierninger 26 Cap. 21 Vers; "Du raser Paulus! Den megen Lærdom gjør dig rasendes. Men Paulus svarede: "Jeg raser ikke, mægtigste Festus, men taler sande og betænksomme Ords, Saaledes gik det ogsaa Sognefoged Rasmus Rasmussen, i af Birkende ved Mødet i Giels Kroe, da Sick havde talet sande og betænksomme Ord, og med overbevisende Kraft godtgjort, at Bønderne skyldte Mænd udenfor Bondestanden deres Befrielse, da sagde han vel ikke: Du raser Sick, den megen Lærdom gjør dig rasende; men hvad der omtrent siger det samme, see Tillæget til Hempels Avis No. 225, "Overlærer Sick udtømte sig i en kritisk Tale paa en belærende, men truende Maade og i en tilsyneladende forvirret Tilstand. Hvor forskjellig Situationen er, saa finder man dog her som hist en Beskyldning for Raseri og Sindsforvirring, der skulde være fremkaldt af for megen Lærdom hvor forskjellig Landfogden Festu- og Sognefoged R. Rasmussen end forresten monne være, deri ligne de hverandre, at den Steen, som de ikke kunne løfte, den lade de viseligen ligge, eller med andre Ord, den Sandhed som de ikke kunne gjendrive, den vil de gjerne fremstille som udsprungen af en forvirret Hjerne. At Sicks Optræden i det Hele var Rasmus Rasmussen uvelkommen er let at forstaae; thi uagtet R. Rasmussen udtaler sig med megen Jver mod Kaste- og Klassevæsen, saa er det dog kun det gamle Kastevæsen, da Adelen ved Rigsdagen udelukte alle de andre Stænder, som han ikke ynder, derimod lader det ikke til, at han har noget imod, om Bondestanden kunde ved Valgene udelukke alle andre Stænder et saadant Kastevæsen huer ham ret vel, derfor havde han i Jndbydelsen til bemeldte Prøvevalg i Giels Kroe udelukket alle Borgere i Kjerteminde samt Herremænd, Præster og Skolelærere af Landdistriktet, og kun indbudet Landboere af Gaardmands- og Huusmandsclassen. Det var altsaa et Prøvevalg for deres egen Mund han og de andre Jndbydere havde beredet sig; man kan da let tænke sig, at Sicks Optræden maatte være Rasmus Rasmussen mindre behagelig. Dalby Præstegaard den 15 Septb. 1848. C. C. Møller. Jnseratets Optagelse er bleven forsinket, fordi vi troede først at maatte gjøre den ærede Forfatter opmærksom paa, at Optagelsen af dets første Deel i vort Blad muligen kunde udtydes som Jroni fra vor Side. Red.