Almuevennen, 1844-07-27
Den Deputerede for det 22de Landdistrict har foreslaaet at indgive en Adresse til Hs. Majestæt, affattet i en bestemt Retning og Tone. Under almindelige Forhold vilde jeg ikke tilraade nogen Adresse, thi jeg troer ikke, at den ganske hører hjemme i en Forsamling af denne Natur. Den kan have sine Misligheder, og deriblandt den, at den spilder megen Tid; men under nærværende Forhold, og disse ere ualmindelige, anseer jeg det for høist nødvendigt, at Forsamlingen skildrer den almindelige Misstemning, som hersker overalt i Provindsen. Denne Misstemning er ikke fremkaldt alene ved det ulykkelige Sprogpatent – thi uagtet alle de Lovtaler over det, som jeg idag har hørt af den kgl. Commissarius, kan jeg ikke andet end troe, at enhver Dansk, der føler for sit Fædreland og sit Modersmaal, maa oprøres og finde sin Nationalitet og Nationalære krænket ved at see det danske Sprog i en Provinds, som tilhører Danmark, og hvis halve Deel taler dette Sprog, tilsidesat for det tydske og altsaa fornedret. At det ikke skulde være Forsamlingen tilladt at tale om Sprogsagen som Noget, der ligger udenfor dens Sphære, kan jeg ingenlunde indrømme. Anordningen af Mai 1831 § 5 siger udtrykkeligt, at Landets almindelige Indretning og Love ligge indenfor Stændernes Petitionsret, og nu skulde jeg dog troe, at Slesvig er en dansk Provinds og altsaa hører med til Landet; heller ikke kan vort dyrebare Modersmaal henføres under de andre Provinds=Indretninger, som den kgl. Bekjendtgjørelse tyder hen paa, thi det er og bliver et Anliggende, som vedkommer hele Landet, og altsaa enhver dansk Mand, der er besjælet af Kjærlighed til sit Fædreneland, og føler han har et saadant. Det er ikke ved Sprogpatentet alene, sagde jeg, at hiin almindelige Misstemning er fremkaldt, men det er ogsaa ved Hensygningen af Stænderinstitutionen, for hvilken Folkets Jnteresse af en beklagelig, men tillige nødvendig, Grund, dagligen taber sig meere og meere. Vel er det sandt, at hvis de Jndstillinger, som udgaae herfra, ere saa lykkelige at staae i velbehagelig Samklang med det almægtige Bureaukraties Anskuelser, saa finde de Jndgang hos Regjeringen; men naar de ikke staae i en saadan Samklang, mon de da, spørger jeg, gaae igjennem, Jeg benegter det. Er dene skeet med Forsamlingens vigtigste og kjæreste Petitioner, Jkke skal jeg her gjennemgaae alle disse, men jeg vil kun fremhæve nogle enkelte og deriblandt navnlig den om Finansvæsenet. Jeg spørger: ere de lovede Besparelser i Statshuusholdningen indtraadte, Jeg kjender ingen; og dog har den nuværende Regjering ved tvende Dødsfald havt den gunstigste Leilighed til at inddrage disse Hofholdningers Apanager. Folket seer gjerne, at dets Konge- og hans nærmeste Successor have en Hofholdning, som anstaaer Landet; men det antager og føler sig overbeviist om, at den øvrige Masse, ja overordentlig store Masse af Hofholdninger bør indskrænkes i et passende Forhold til Landets naturlige Kræfter. Vel har den kgl. Commissarius bemærket, at Andre af den kgl. Familie trængte til de ledigblevne Apanager, men jeg tør aabent udtale, at det ikke er Nationens Mening. Folket trænger til saamange Lettelser, der er saamange nødvendige Jndretninger i Landet, som høiligen behøve Forbedring, og hine Personer ere saaledes aflagte, at det er ikke paa den Maade, at Nationen ønsker sine surt erhvervede Penge anvendte. Jeg troer endvidere at burde udhæve denne Forsamlings gjentagne Petitioner og Selveiendoms Fremme, den sande og naturlige Løsning af vore forviklede Landboforhold. Er der skeet det mindste Skridt fra Regjeringens Side i denne Retning, Jeg kjender det ei, tvertimod kjender jeg Skridt i modsat Retning; thi om end ikke i Jylland, saa dog i andre Provindser, ere Friherskaber blevne oprettede, og at der herved er lagt et betydeligt Baand paa Eiendommenes Overgang til Selveiendom, forekommer mig saa klart som Dagens Med at nævne flere Exempler skal jeg ikke trætte Forsamlingen; jeg mener, at hvad jeg allerede har anført er tilstrækkeligt til at vise Nødvendigheden af, at vi i en aaben, frimodig og djerv Adresse henvende os til Landets Regent, og kun saaledes troer jeg, at enhver Deputeret, lige saa meget i Regjeringens som i Folkets velforstaaede Jnteresse, værdigen opfylder sin Pligt, naar han iøvrigt deler min Overbeviisning. Derpaa talte Oberst Brock, "Ogsaa jeg maa stemme for, at der indgives en Adresse og det i den Aand, som tvende Deputerede allerede have udtalt. Den første Taler har allerede udbredt sig om den sørgelige og uhyggelige Stemning, som er fremstaaet ved at enkelte Personer i Hertugdømmerne have andraget paa en Adskillelse fra Kongeriget, hvormed samme ved gyldige Tractater ere forenede Regjeringen har Jntet gjort for at hindre Bestræbelserne i denne Retning, den har ladet dem have frit Spil, og den har endog meget mere givet dem en farlig Næring ved at overgive den høieste civile og militaire Magt i Hertugdømmerne netop i den Mands Haand alene, der af det paagieldende Parti nævnes som arbeberettiget, der ogsaa har handlet i dette Parties Aand, der har kaldt, hvad der er Dansk, Fremmed, der har taalt, at Emissairer fra Partiet droge om for at bevæge Folk til at skyde Penge sammen i et Øiemed, som ved Forbindelsen med Danmark har kunnet opnaaes uden saadan Opoffrelse. Saavidt er hiint Parti gaaet, at man endog har hørt sige, at Danmark skulde have bedraget Hertugdømmerne, og den samme Mand, som har brugt denne Yttring, bliver, medens han endnu staaer under retslig Forfølgning for Statsforræderi, viist privat Gunst af hiin Statholder. Det er saa farligt, at man har overdraget den øverste Magt i Hertugdømmerne til denne Mand, at jeg mener, at der er at Anledning til, ja at det endogsaa er en Pligt for Forsamlingen, allerunderdanigst indstændigen at andrage paa, at han det snareste muligt fjernes fra den Post, han saaledes beklæder. Der behøves ikke at gaae langt tilbage i Tiden for at finde et Exempel, som passende kan oplyse, med hvor megen Grund det er, at jeg har udhævet den Fare, der er forbunden med at have nedlagt hos ham en saa betydelig Magt; det er kun 35 Aar siden, at en lignende Magt i Riget blev betroet til en sand Hædersmand, men en Krone vinkede, han svigtede sin Pligt, og forsømte det lykkeligste Moment til at skaffe Danmark Opreisning for lidte Tab. Jeg mener, at det havde været Pligt for Kongens høieste Raad at modsætte sig Prindsen af Augustenborgs Ansættelse i den omhandlede Post, og jeg anseer denne Ansættelse saa farlig at jeg troer, at Hs. Majestæts Raadgivere burde have givet den Erklæring, at de, saafremt en saadan Ansættelse skete, maatte tage deres Afsked. Til Ministrene er det, at man skal holde sig, ikke til Kongen, og jeg er derfor enig i, at der kunde være Anledning for Hans Majestæt til at fjerne fra sit Raad de Mænd, som have samtykket i Foranstaltninger, der saameget have oprørt Nationen. Frederik den Sjette indstiftede Stænderinstitutionen, for at faae den fuldeste Underretning om Alt, hvad der kunde udrettes til det almindelige Gavn; og Christian den Ottende har i sit Svar paa Aarhuus Kjøbstads Lykønskningsadresse i Anledning af hans Thronbestigelse, erklæret, at Stænderne ere det Organ, hvor igjennem Nationens Ønsker og Besværinger skulle frembæres for Thronen. Naar vi da nu klage over Tilsidesættelsen af vort Sprog, over de separatistiske Bestræbelser i Slesvig, der gribe forstyrrende ind i vor Forfatning, da er dette Anliggender, som vedrøre det bele Land, og med dem maa det være os tilladt at befatte os. Ønskeligt vilde det være, om den kgl. Commissarius vilde meddele os Besked om den Erklæring, som Christian den Syvende gav under 9de September 1800. En aaben og fuldstændig Bekjendtgjørelse af samtlige vedkommende Actstykker vilde meere end alt Andet bevirke, at der standsedes med de separatistiske Bestræbelser; skeer ikke en saadan Kundgjørelse, vilde de forskjellige Pretentioner vedblive, og volde en farlig Uro i Landet. J Hertugdømmernes egen Jnteresse er det ogsaa, at hine Machiationer blive fjernede; thi 300 Aars Erfaring maa have lært dem, hvor sørgelig en Adskillelsefra Danmark vilde være.