Berlingske Tidende, 1753-11-12
Udtog af et Brev fra Bastia af 1ste Octobr. Det er meere end bekiendt nok, at af alle Passioner, som beskiemme et Menneske, er der ingen, som meere foruroligger Corserne, end Hevngierrighed, der strækker sig hos dem endogsaa til seeneste Efterkommere, indtil der endelig gives Leylighed til at mætte den. Gafforio, den fornemmeste af Malcontenterne har prøvet Virkningen af denne Passion. Da han var meget herske syg, og tænkte at et anseeligt Tilhæng, som han paa Øin havde erhvervet sig, skulde være nok til at understøtte ham; saa tænkte han aldeeles ikke paa at dølge sin Fortrydelse, for dem der ikke ret ede sig efter hans Hensigter. Efterat han sikkerlig havde bemægtiget sig sin Rivals Giuliani Person, havde han og saa gjort Anstalter til hemmelig at lade arrestere nogle andre Formænd, hvis Opførsel foraarsagede ham Uroelighed. saasom han troede, at om han foer lemfældigere frem, skulde hans Lemfældighed blive ham udlagt til en Uformuenhed; og maatte han derfor ikke vise andet end idel Munterhed og Mandhaftighed. Det ham modstridende Partie, som af Giuliani Venner og en ved Navn Buttafnoco blev understøttet, overlagde imellem hinanden de Midler at skaffe sig Gafforio af Halsen, og paapassede derfor hans heele Omgang med største Opmærksomhed, for at føre sig den første Leylighed til Nytte, i at udføre sit Forehavende. Gafforio som kiendte sin Nations Sind, maatte ufeylbarlig have forestillet sig deres Anslag, saasom han altid saae tilat være geleydet af nogle sine beste Venner, der vare ved bevæbnede. Han havde eengang tillige med de samme og en af sine Fettere begivet sig udi sit Huus paa Landet, hvor da de fornemste Hoveder for det Partie skulde forsamles forat aftale om Raad til at rydde af Veyen den øvrige Deel af Giuliani Partie, hvilken han, som man troer, endnu ikke har ladet dræbe, men hidindtil holdte fangen. Efter Conferencen gik Gafforio i Haven for at tale med sin Fetter. Neppe vare de komne derind, førend man hørte nogle Flinte-Skud, hvoraf et traf Gaffario saa han faldt død hvor var der er afver ver til Jorden. J samme Øyeblik Gafforio blev skudt ihiel, havde hans Fetter ligeledes faaet et, hvoraf han døde et Qvarteers Tiid derefter. Disse tvende Skud var gaaer igiennem en Pallisade, bag hvilken man paa samme Tiid hørte raabe: Forræderen er død: Vivat den gode Regiering, Nogle Gafforios Venner, som opholdte sig i Huuset, løbe ved denne Allarm til, og saae deres Ondle død, og Fetteren nær ved at opgive sin Aand. Som de over dette Syn bleve altererede, gjorde de Allarmen bekiendt, paa Grændserne omkring rørtes Stormklokken, og opmuntrede alle Tilhængerne af deres Partie, at gribe til Vaaben og hevne Gafforios Død. En Oppermands Død foraarsager gemeenlig hos det ham tilhængende Partie megen Al Aarm. Saa gik det og ved Gafforios Død; men den Jver at hevne ham, viiste sig meget langsom. Gafforio blev elsket af nogle, men den største Deel var bange for ham for hans Strenghed, og undte ham ilde for hans Ærgierrighed. De som formedelst særdeles Stridigheder havde noget at hevne paa Gafforios Venner, betiente sig af hans Død, til et Paaskud, at brænde og plyndre deres Huus og Gods som hengte ved ham. Den Forvirrelse som kom deraf, udbredte sig paa begge Deele af Øen, hvor og Voldsomhederne med adskillige Mord og Nederlag bleve forøvede. Neppe var Gafforios Død bleven bekiendt, før man havde Efterretning, at adskillige Piever af den Deel paa hiin Side Biergene havde grebet til Vaaben, og erkiendt Giuliani for deres Overhoved, hvilken Gafforio paa nogen Tid havde holdet fangen, og ikke vilde lade ham dræbe, endskiønt de andre Formænd forestilte ham, at denne Lemfeldighed var utidig, og at Politionen saavel som Roligheden udfordrede at skaffe saadan Rival af Halsen. Det er ikke let at begribe, hvad de har kundet bevæge ham til saadan Sagtmodighed, da han dog under det slette Paaskud havde ladet ombringe adskillige af sine egne Tilhængere, hvis Opførsel var bleven ham mistænkt. Man har ogsaa at merike, at 3 Dage førend Nederlaget skeede paa Gafforio, var Giuliani undviget fra det Sted, hvor han var i Forvaring. Da det modstridige Partie af denne sidste frygtede for at de ikke kunde imodstaae det andet, der vilde søge at hevne hans død; saa resolverede de, at sende Deputerede til General Commissairen i Bastia, for at handle om de Conditioner med hvilke de vilde underkaste sig Republiquen. Marquis de Grimaldi berømte dem for denne Conduite, og formanede dem om at være godvillige til Lydighed mod deres retmessige Envolds Herrer, saa meget meere nu de vare befriede fra et Menneske, hvis Exempel og skadelige Anslag nødvendig maatte paaføre ham et slet Endeligt. Jmidlertid disse Deputerede forrettede deres Commission, kom og andre udsendte af Giuliani, for at erkyndige sig, under hvad Conditioner Republiqven vilde handle med dem i Henseende til Pievernes underkastelse, hvis Oppermand han var bleven erkiendt for. Marquis de Grimaldi svarede dem: at man forventede paa de vilde nævne deres Betingelser; men hvis de vilde følge hans Raad, skulde de aldeeles underkaste sig Republiqven, som skulde være saa meget meere tilbøyelig til at give dem Prøver af Velvillighed. Herpaa erklærede de, at de ingen anden Fuldmagt havde, end at handle i Følge de Betingelser, som vare dem lovede af Marquis de Cursay. Men Marquis de Grimaldi gav dem at forstaae, at da denne Herre var reyst tilbage til Frankrig, og kunde intet have løvet dem, hvorved Republiqven kunde forbindes, saa var det hans Caracter ikke anstændig at handle med dem paa den Foed, og derudover maatte de anholde om anstændigere Jnstruxer. En særdeles Omstændighed er det, at ogsaa de andre Deputerede som vare i et andet Kammer, da de bleve tilspurgte om Conditionerne, under hvilke de vilde begive sig under den tilbørlige Lydighed ligeledes erklærede: At de ey vare befuldmægtigede til at underkaste sig paa anden Maade, end i Følge det Forliig, som Marquis de Cursay havde gjort med dem. Da nu intet Forliig er at vente, dersom de blive ved denne Paastand; saa troer man, de vil fatte den Resolution at frafalde den.