Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1841-07-16
En Læge anmodes om, gjennem Aarhuus Avis, at offentliggjøre, hvad Jbrlopharmacon er, samt hvor det er at faae. Han vil derved meget forbinde sig en Lidende, hvem Brugen af Ovennævnte er tilraadt som det eneste sikkre Hjelpemiddel. J Aarh. Av. No. 119 fr. 13de Juli læses følgende: Til Efterretning for alle dem som aare at concurere ved dette Aars Stutteribestatelse i Jylland. – Jgaar afholdtes Stutteribesigtigelse for Hingster i Veile. Præmien, thi vi have kun en siden Fuldblodsraseriet kom i Mode hos os, blev ikke uddeelt. Og hvorfor Det skulle vi her faae at høre. - Af gamle Hingster eller Hingster over 6 Aar, concurerede 2 om Præmien, nemlig: Sognefoged Søren Lærkes lysebrune, Hingst og Major Jnqversens fortebrune Hingst, begar udmærkede Hingster, hvoraf den sidste alt to Gange er belønnet med Præmier af Lector With og Prof. Wiborg, ligesom den ganske nylig af Generalkrigscommissair Neergaard er erklæret for een af Jyllands bedste Hingster. Jkke desmindre erklærede Stiftamtmand Hoppe begge Hingster for uværdige til Præmien, og at Major Jngversens Hingst desuden allerede var belønnet nok. Denne Kiendelse maatte i høi Grad frappere, thi intet Steds i Stutterianordningerne tales der om, at der tages Hensyn til om en Hingst tilstrækkeligen er belønnet; det maa altsaa ansees for en ulovlig, egenmægtigen valgt Grund Hr. Stiftamtmanden her beraaber sig paa. Men Sagen bliver lidt mere forklarlig naar man veed, at Hr. Stiftamtmand Hoppe for nogle Aar siden ligeledes vægrede sig ved at tilkjende Major Jngversens Hingst Præmie. Den havde den Gang endnu aldrig været belønnet, men derimod vel en anden Hingst som blev foretrukket Majorens, uagtet Stiftamtmanden erklærede at Meningerne i Commissionen havde været deelte om hvilken af Hingsterne der var den bedste. Hiin Gang fik Major Jngversens Hingst altsaa ikke Præmien, fordi den endnu ikke noksom var belønnet, denne Gang fordi den alt tilstrækkeligen var belønnet, Man kan vistnok med Føie spørge, om ikke Stiftamtmand Hoppe er lidet vaklende i sine Grundsætninger, og om ikke Hr. Stiftamtmandens Mening har været, at Major Jnqversen ingen Præmie maatte faae? – Hvorfor Major Jnqversens Hingst var uværdig til Præmien, documenterede Kammerraad Michelsen, een af de Kgl. Commissairer, ved med sædvanlige Pathos at forklare, at Hesten trak med venstre Baaben, hvilket saaledes var bleven anført i Protocollen for at vise muligste Skaansel, da Hingsten i Grunden var spattet. Desuden maatte han gjøre opmærksom paa at det kun var 19 a 23 Fol om Aaret efter bemeldte Hingst, hvilket han ret bad at lægge Mærke til. Men hvad denne Lamhed angaaer, da er det noget splinternyt man aldrig for har hørt om denne Hingst, hvorimod enhver Uvartisk maa protestere, og som i sin Tid tilstrækkeligen skal blive modbevist. At Hr. Kammerraaden viser Skaanseel hvor han tvertimod alene byrdesee paa streng Retfærdighed, det er noget han vistneste have Ondt ved at forsvare, og, som i mine Tanker over ham aldeles uskikket til at fungere som Stutterie manssair. Thi hvem indestaaer os for at han ikke ve rese endnu mere Skaansel uaar de mange feilfulde Bestsbeste han og Fuldblodspartiet har skaffet os paa Hasen, her i Jylland, præsenteres ham. Og er der i den som har holdt sig lystig over Frugtbarhedsatteste for Hinaster, da at det vistnok Hr. Kammerraad Bechelsen. Nu dermed var denne tilsyneladende Ufrugtbarhed af Hingsten ham en velkommen Anke, imod samme. Men Hingsten er sandelig ikke ufrugtbar, tyerimod, næsten aller Happer den bedækker blive drægtige Tingen er, at Maseren holder 2 Hingster, som deele Sogningen. Men siden Hr. Kammerraaden for Tiden saa meget seer paa Frugtharhed, hvorfor gav han ikke Søren Lærkes Hingst Præmien. Mere end Hundrede Fal ere aarligen faldne efter den, og i Fjor delibererede Stuttericommissionen over en Time om Hingsten skulde have Præmie eller ikke. Hvorved er den bleven forveret siden i Fjor - Men Tingen er nok denne, maar, aldeles udelukke den jydske Hest fra Conturence. Dette sees kun for tydeligen af det her passerede. Og fandeligen, skal Hr. Kammerraad Michelsen vedblive at være Stuttericommissair, vil Hensigten vist ogsaa opnaaes, thi Vedkommende ville snart blive kjede af at præsentere deres Hinaster for en Mand, der ikke i mindste Maade besidder Publicums Tillid, og i Dygtighed saa langt staaer tilbage for en Neergaard, Wiborg og With. Hr. Kammerraaden og hans Protectorer kunne være overbeviste om, at man endnu ikke her har glemt hvorledes han har behandlet hine Mænd, og hvilken latterlig Ende hans Strid med Neergaard fik. Aldebertsminde, den 10de Juli 1841. C. Dalgas.