Kiøbenhavns Maanetlige Postrytter, 1744-09-01
Extract, For September Maanen af Un Extract af Hendes Majestæts Dronningens sen For garn Svar paa Hans Majestæts Kongens af Preusendt. klaring, hvorfor Høystbemældte Majestæt haver Hans Keyserlige Majestæt Hielpe Tropper. 3 Fortalen, siges, at samme Skrift var opsat til den Ende, at det kunde blive sendt til Legations=Secretairen Weingarten til Berlin, for at hindre, om det var mueligt Fredens Brydelse, ved at meddeele de derudi indeholdende Aarsager; men man maa have frygtet for samme paa en anden Side, og følgelig ved den allerede fattede Resolution at skride til en nyeLand-fordærvelig Fiendtlighed have vildet forekomme en saa tienlig Hensigt; thi ligesom Greven af Dohna ikke var at bevæge til at udlevere en Copie af den forelæste truende Declaration, altsaa haver man til Berlin desto meere hastet med at giøre Verden dens Indhold bekiendt i en Form af et Manifest, førend Den Legations Secretairen kunde foredrage noget derimod. sluttede Breslauiske Freds Tractat under Engelsk Mellemhandling og Garantie, bliver altsaa brudt just ligesom den KleinSchnellendorsiske Convention. (Denne, ikke hver Mand bekiendte, paa Slottet af samme Navn, den 9 Octobr. 1741. undertegnede Convention bestaar i 18 Artikler, og indeholder fornemmelig, at Kongen af Preussen haver lovet, efter Fæstningens Neise og Neder Schlesiens Afstaaelse til ham, ikke meere at agere offensive imod Dronningen af Ungarn, eller Hendes Allierede, indtil man havde naaet en allmindelig Fred &c.) Om nu endskiøndt ved dette Svars Forfattelse paa benævnte Declaration, eller meget meere Krigs Forkyndelse, der forehavde ved meente Øyemærke ikke meere staar til at naae, saa haver man dog ikke vildet bruge uden en mild Skrive Art, meget mindre efter Vederpartens Exempel detiene sig af saadanne Expresse over, som alle Tider ere u-anstændige imellem Kronede Hoveder, og allerne tiene til at legge den Partes Tanker for Lyset, som Aar 1744. som bruger dem. Dronningens uretfærdige Fienders Glæde over denne udi faa Aar fulgte 3die Preussiske Freds Brydelse er læt at forestille sig; men ligesom man ikke noksom kand forundre sig over, at, uagtet Hendes Majestæts Dronningens beviiste oprigtige Fredsommelighed og ynskende Begierlighed til Forsoning, Hendes Høye Vederpart ville belade sig med saa svært et Ansvar for GUD Fædernelandet og Efterkommerne; ligesaa maa de, som ikke drive nogen Spot med det, som hidindtil er bleven holdet hellig iblant Menneskene, have den faste Troe til den retfærdige GUD, at det i Enden alligevel vil heede: Jmod Herren hielper ingen Raad. J Svaret vidner Dronningen selv, at Hun hiertelig havde ønsket, at Greven af Dohna havde vilde givet en Copie af omtalte Declaration, eftersom Sagen ikke alleeneste var vigtig og af store Følger, og det var ellers i saadanne Tilfælde ont, og tillige saare fornødent at forekomme all Misforstand, men end ogsaa fornemmelig, fordi derudi legges Hendes Majestæt saadanne Ting til Last, som ere tvert imod Hendes Majestæts reeneste, billigste, og fredsommeligste Sind, som lættelig kunde oplyses, om det ellers (som man dog endnu vil haabe) var giørligt, som ogsaa nevnes i bemældte Declaration, og ligger ingen meere paa Hiertet end Hendes Majestæt, nemlig Rigets Systematis fornødenste Conservation, Stændernes Prærogativer og Frieheder, og Tydsklands Roe ligheds Restitution ved en billig, redelig og standhaftig Fred &c. (Derpaa følger et Contentum af den Kongelig Preussiske Declaration, hvorpaa svares.) Dronningen er, som man læt kand tænke, ikke lidet blevet rørt af en saa uvenlig, truende og aldeles ugrundet Declaration, og det saa meget desto meere som man maa frygte for, at, ligesom den derudi nevnte og af Frie Herre von Palm indsendte Unions Tractat haver sin fulde Rigtighed, ligesaa den dertil kommende hemmelige Artiket skulde have Bestand, endskiønt dens Jndhold maatte kunde ligesaa lidet stæmme overeens med Rigets Systematte som med den BresJ Følge af saadan hemmelig Artikel, forbinder lanske Fred. Kon For September-Maaned Kongen af Preussen sig til at erobre heele Bøhmen for ChurFyrsten af Beyren, og sætte ham i Besiddelse af saadan Krone og garantere ham samme: hvor imod Chur-Fyrsten lover at afstaae til Kongen Kønigsgrætzer, Buntzlauer og LeutmeritzerKredserne af samme Kongerige, saa at alle Bøhmiske Landskaber, som ligge imellem Schlesien og Elven skulde tilhøre Kongen &c. Chur-Fyrsten cederer ogsaa til Kongen hans formeente Ret paa det Over-Schlesien, som endnu er tilovers, og lover at garantere ham samme saavelsom bemældte Bøhmiske Kredse, ligesom Kongen derimod forbinder sig til at garantere hin det erobrende Over Østerrige &c.) Det er ikke fornødent længe at opholde sig med at refutere de Beskyldninger, som den Kongelig Preussiske Declaration tillegger saavel Dronningen som Hendes Allierede, ja de fleeste Rigets Stænder, som dog staae udi god Forstaaelse med begge Parter, og ivrigst og berømmeligst sørge for at conservere Rigets Systema, siden det altsammen tilforn er viist og udført ved den Declaration, som den 3 Julii blev bragt til Rigets Dictatur, ved den fuldstændige Besvarelse paa den Franske Krigs Erklæring, og endelig ved det bekiendte Circulair-Skrift af 18 Ejusdem. Nu er det Riget og heele Verden bekiendt, hvad som er forefalden saavel i Henseende til den Kongelig Bøhmiske Val-Stemme, som i Henseende til Dronningens Val-Gesandte til Franckfurt, hvorledes ham blev begegnet. Hvad kunde vel ved disse Omstændigheder mindre have skeet for at beholde Hendes Ret ubeskaaret, end at præcavere sig derimod, eller hvorledes kunde der blive gaaet maadeligere og meere generent til Værks, end for i Veyen at vilde afstaae fra sine Prætensioner. Dersom Kongen af Preussen vilde behage at sætte sig i Dronningens Sted, og efter sit eget oplyste Jndsigt overveye, hvad han vilde have resolveret, i Fald den Chur-Brandenborgiske Stemme var saadant noget vederfaret som der er vederfaret den Chur Bøhmiske, saa kand den gode Grund til det som er anført umuelig blive holt urigtig eller anfratet, i sær da Høystbemeldte Konge saa ofte haver ladet erklære, Aar 1744. re, at han intet havde at indvende imod Dronningens Omhyggelighed for at beholde Hendes Ret u-beskaaret; og da der i den benevnte af Greven von Dohna, 4 gange forelæste Declaration saa megen Agtsomhed bliver viist paa andre Stænders Prærogativer og Friheder, hvorfore skulde det da legges Dronningen alleene til Last, at Hun vil præcavere sine til Fornødenhed, i sær da Hendes Declaration som blev bragt til Rigets Dictatur, skeede med saadan Moderation og Maneer. Dette var vel ikke skeed da den Breslauiske Fred blev sluttet, dog vare Dronningens Præcautions Beviis allerede offentlig til Trykken befordrede, og vare som i hver Mands saa og i det Berlinske Hoffes Hænder. Da nu alt det, som syntes anstødeligt i Præcautions Bevisene, er borttaget ved den derpaa fulgte Declaration, og det ikke alleene efter Dronningens Foregivende, men ogsaa efter de fleeste Chur-Fyrsters og fleeste Rigets Stænders Meening; hvorledes kand det da være Spørsmaalet om Høybemeldte Collegii ringe Agtelse, eller hvorledes kand den af de fleeste Rigets Stænder tilstrækkelig erkiendte Moderation paa Præcautions Bevisene give Anledning til Freds Brydelse, da disse Beviis selv ikke have hindret den Breslauiske Freds Slutning, Denne Betragtning er aldeeles u imodsigelig. Den største Deel af det Chur-Fyrstelige Collegio, kand lige saa lidet beskyldes for at give nogen af deres Prærogativer bort, som Dronningen, der holder sig det for en Ære at være et Lem deraf. Det som bliver lagt Hende til Last, angaaer alle de Chur-Fyrster, Fyrster og Stænder i Riget, som ligesom Hun drage Omsorg for, at de ældste Rigets Grund Sættninger, den Gylden Bulle Lande Fred og den Westphaliske Fred ikke skulde brydes. Den som nu stoler paa Rigets Love, den kand jo ikke engang mistænkes for at træde dets Forfattelse for nær. J det fuldstændige Svar paa den Franske Krigs Erklæring bliver alle Freds Forslage, som nogen Tiid ere gjorte til det Wieneriske Hoff, troeligen fremførte, foruden de man af Respect og Hensigt til Kongen af Preussen haver fortiet. Greven af Dohna selv haver tilstaaet, For September-Maaned Aar 1744. saget, at han sidden November Maaned i det forrige Aar, ag var forsynet med nogen Anviisning eller Ordre til Freds Fa slag, haver ikke heller ladet et Ord falde derom. Man kand for indbilde sig, at Kongen af Preussen, dersom Hans Majestæt ha underviist om Sagens rette Beskaffenhed, kunde skride til an saadan truende Declaration af den Aarsag, fordi Dronningen ikke havde antaget saadanne Propositioner, som Hans egen Minister selv vegrede sig ved at give en Copie af, og hvoraf ellere ingen haver givet Dronningen Part. Under saadan Forevendning at forkynde Fiendtligheder, eller meget meere at begynde at udøve de samme, vil visselig neppe blive troet af Efterkommerne, og endnu mindre finde et Exempel i Rigets eller nogen anden Historie. Man kand og vil altsaa aldrig her i Verden formode dette at være Kongens af Preussen Sind, i sær da Compaaes Imperii derved ikke bliver conserveret, men Dørre og Porte aabnet til endnu større Uroe, Fædernelandet sat i yderste Fave for at kuldkastes, og det Menneskelige Samfunds Baand aldeeles sønderreven. Man kand ikke fremvise nogen Freds Forslag, som ere gjorte Dronningen foruden de, som ere meldte i den Franske Krigs Declarations Besvarelse, med mindre man vilde sigte paa det, som Kongen af Preussen in Januario i forrige Aar sagde til Lord Hinford, nemlig nogle fede Bispedømmer maatte seculariseres. Herved kunde vel Dronningen og Hendes Arve=Huus finde deres Nytte, men Samvittigheden haver ikke tilladt at antage saadant Forslag; og ligesom samme har nannelig at foreene med Rigets Forfattelse, ligesaa veed Hendes Majestæt aldeeles ikke at finde sig i alt det, som meldes i den af Greven af Dohna forelæste Declaration om formeente Skaar udi Compage Imper, i sær da det ikke var kommen tilden bemeldte truende Declaration, saa fremt Dronningen havde foreenet sig med hin om samme u-foreenende Proposition. Resten skal fore med velkommende Maaneds Advise.