Viborger Samler, 1841-04-20
Udenlandske Efterretninger. Orienten. Af den i Gaarsnumeret af Stiftstidenden berørte Correspondentartikel fra Constantinopel (24de Marts) meddeles efterstaaende Udtog: "Det synes ikke, at man i Mesopotamien deeler den Anskuelse: at den store Stjerne i Østen har tabt sin Straaleglands, og at Universets Rolighed kun beroer paa Napier og Lord Palmerston. Jilbud paa Jilbud ere ankomne til Constantinopel med den Efterretning, at Alt er i Oprør i Diar-Bekr. (i Mesopotanien), ved Floden Tigris's Kilder(i Armenien), i det bjergfulde Kurdistan (det gamle Assyrien, og paa den store Slette (det gamle Babylonien) at Militsen er afvæbnet, de civile og militaire Auctoriteter myrdede, samt at de insurgerede Folkestammer forkynde Opløsningen af Osmans Rige. - Russerne saa hedder det – have i Constantinopel sprængt Storherrens Palads, Serailet, Stadens Mure og Taarne, hele Hæren og Flaaden, og Sultanen med hele Divanet Luften; der gives ikke længere noget Stambul eller en tyrkisk Regjering; Provindserne ere frie, og maae nu selv sørge for deres Tarv. – Sagen er alvorlig og Forfærdelsen ved det keiserlige Hof og hos alle Venner af Abdul Meschids milde Regjering almindelig; endog Sultanens troeste og meest indsigtsfulde Tienere vare ved Jndtrykket af den største Skræk - nærved at fortvivle om Statens Frelse. Til samme Tid byder Mehemed Trods paa ny, og tager paa en yderst høflig Maade sit Ord tilbage; i Syrien forlanges med Hestighed en Omformen af de nu bestaaende Forhold og nye Personers Fremtræden; de Christne forlange Palæstina som en særskilt Besiddelse; Arabien er en Skueplads for AnarchieKurdistan har plantet Oprørsfanen; Mosul, Bagbad, Orfa, Wan og de andre større Stæder følge og maae følge med Strømmen. Langsomt rinder den omanske Livssafi Rigets Hjerte, Anden Gang opruller Forhænget: Turkmanner, Chaldære med skarpe Syn og Heste, burtige som Stormvinden, Moslemin, latinske Christne, Nestorianere, Jldtilbedere og Sabære fremtræde paa ny paa Scenen tilligemed Ruinerne af Babel, Selencia, Ctesiphon, Semiramiss's og Ruschirwans Paladser, En ny Verden fremtræder af Mørket, og Omstændighederne ville ikke tøve med at drage Omsorg for en Sal manassars, en Holosernes's Fremtræden, medens det er Tid dertil. Har Mehemed Ali, trods hans store Synder og falske Anger, fundet Naade, hvorfor skal da Chaldæg og Assur skjelve for Abdul Meschids Vrede og hans Beskjermeres straffende Arm, Endog i det værste Tilfælde slaaes man jo kun til Jorden, og erklæres for hereditair 9: uafhængig. Paa en eller anden mægtig Talsmand og paa varmt Venskab vil det heller ikke mangle ret længe, fordi Tigris= og Euphratlandene ere som Culturens Vugge langt ældre end Ægypten. Endog Levninger af Babels Taarn, - Kilden og Oprindelsen til al Grammatik og Skolelærdom– staae endnu opreiste, og efter nogle Theologers Lære, grønnedes Paradiset med Livets og Kundskabens Træ under hiint lykkelige Himmelstrøg. Kun en lille Guist af Ærgjerrighed i Statholderen af Bagdads Hjerte, og det uhyre store Landskab er endnu hurtigere tabt for Storherren end den store Kirkegaard i Africa. Thi Kurder og Nabathæere ere en langt mere ubændig Slægt end Mebemed Alis usle Fellads, og Opstanden i Diar-Bekr spærrer Veien fra Constantinopel. J Ægypten har ikke Folket, men Statholderen, Sultanens Repræsentant, krænket Eed og Pligt, og gjort Opstand; men i Assyrien har Folket reist sig, fordi Jngen, efter de sidste Begivenheder, længere kan gjøre Regning paa Portens Auctoritet og fremtidige Existents. Kurderne ville være frie, og da Sultanen er ligesaa fattig paa Penge som paa Soldater, vil Jngen kunne hindre dem i deres Ønskes Opfyldelse. Fiender og Ligegyldige d. c. de elleve Tolvtedele af den tyrkiske Nation glæde sig over Regjeringens Forlegenhed. "Nu ville vi see, hedder det, hvorledes Padischa med sine Giaurkonster kan redde sig ud af Kurderqviden Om det ægyptiske Anliggende hedder det i en anden Skrivelse fra Constantinopel, at Alt svæver i den stør største Uvished, og at hverken Porten eller Repræsentanterne vove at foretage noget Afgjørende, førend nye Meddelelser indtræffe fra London. Det er vanskeligt at forudsige, hvilken Gang det ægyptiske Anliggende vil tage; dog formode de Fleste, at et Seniorat vil vorde oprettet for Mehemeds Familie, at Paschaen vil erholde Tilladelse til at udnævne Officiererne i den ægyptiske Hær med Undtagelse af Generalerne, samt at der kun skal svares Porten en fast bestemt, moderat Sum. - Følgende ere Hovedmomenterne af de energiske Forestillinger, som Østerrig og Rusland – gjennemtrængte af Medlidenhed med de christne Menigheders sørgelige Tilstand, i Syrien og Palæstina - have gjort Porten for at lindre de Christnes Nød. Disse Magter ville, at de Privilegier, der tidligere ere indrømmede de Christne, skulle holdes i Kraft, og at den tilintetgjorte Orden og Disciplin skal gjenoprettes. Jsærdeleshed opfordres Sultanen til at udnævne en af den høie Port direct afhængig Gouverneur over Palæstina og de fornemste Stæder i det hellige Land, drage Omsorg for Afskaffelsen af de Misbrug og Undertrykkelser, for hvilke de Christne ere udsatte, og yde alle Syriens Beboere lige Beskyttelse og Upartiskhed i Udøvelsen af Retspleien, samt fornemmelig de Pilgrime, der besøge det hellige Land, gjæstfri Modtagelse og Understøttelse. Men derimod skulle Uenighederne ophøre imellem Clerus af den græske, romersk-catholske og armenianske Cultus; man vil fremdeles gjøre det muligt for Patriarchen, der sædvanlig residerer i Constantinopel, oftere at gjøre Reiser i de under hans Varetægt staaende Districter. For at regulere de kirkelige Anliggender, skal der nedsættes en Commission, bestaaende af Gouverneuren, Patriarchen i Jernsalem eller dennes Generalvicar, Forstanderne af det latinske og armenianske Convent og en Prælat; endelig skal der sørges for at skaffe Midler tilveie, til at gjenopbygge og istandsætte de ødelagte og beskadigede Kirker og Klostre, samt indføre en streng Disciplin iblandt de tyrkiske Tropper, der skulle bevogte den hellige Grav.