Berlingske Tidende, 1836-03-29
Lovndkastets §. 4 tilstaaer nu Jorddrotterne Ret til, under den ved Fæstegaardens Overleverelse befalede Synsforretning, at lade de til Fæstestedet hørende Hegn i Mark og omkring Hauge, saa og Ledde, Vandingssteder og Vandafledningsgrøfter indbefatte under hiint Syn, saaledes at Fæsterne ihenseende til disse Gjenstandes Vedligeholdelse i den Tilstand, hvori de beviisligen ere ham overleverede, i Eet og Alt skal være samme Ansvar undergiven, som for Bygninger, Besætning og Gaardens Jnventarium. Committeen erkjender fuldkommen, at det maa være en Godseier af Vigtighed, at de omhandlede Gjenstande, naar de overleveres Bonden i forsvarlig Stand, ogsaa i sin Tid afleveres i samme Tilstand, men den skjønner dog ikke rettere, end at dette er en meget væsentlig Forandring i Fdn. af 8de Juni 1787. som kan have sine store Betænkeligheder, og som ialfald, hvis den skal tilstaaes, synes at burde modtage flere nærmere Bestemmelser og Modificationer. Det bør ikke oversees, hvad nys er bemærket, at Fdn. af 8de Juni 1787 knytter Godseierens Rettighed i Anledning af Fæstegaardens Overleverelse ved Syn til hans Forpligtelse saaledes at overlevere den, ja at denne Forpligtelse er det principale, og Rettigheden, til at fordre Gaarden tilbage. i samme Stand, kun den deraf flydende naturlige Følge. Derfor er ogsaa Gjenstanden, for Synet indskrænket til det, der er aldeles nødvendigt og uundværligt til Gaardens Drift, og der er Jntet i Anordningen, som viser, at Godseieren kan i Synsforretningen lade optage andre Gjenstande, udenfor dem, som Lovgiveren har villet, at Bonden skulde have overleveret ved Gaardens Tiltrædelse, som en nødvendig Betingelse for Gaardens Drift. J nærværende Udkast fremtræder derimod Godseierens Ret til at overlevere Bonden de ovennævnte Gjenstande uden no Jen tilsvarende Forpligtelse for ham, Man er altsaa gaaet udenfor det Princip, der ligger til Grund for Fdn. af 8de Juni 1787, og dette kan ikke andet end vække Betænkelighed ved en saadan Udvidelse. Dersom det var befalet enhver Godseier at overlevere sine Fæstegaarde med forsvarligt Hegn omkring Markerne, med behørige Ledde, med vel op rensede Vandingssteder og tilstrækkelige Vandgrøfter, da vilde det være overeensstemmende med den i Fdn. af 8de Juni 1787 udtalte Grundsætning, at Fæsteren ogsaa skulde tilbagelevere disse Gjenstande i samme Tilstand. Men dette er ikke Tilfældet. Godseieren har ingen Forpligtelse til at overlevere Gaarden paa denne Maade; han har blot en Nettighed i saa Henseende. Bonden derimod har ingen Rettighed til at fordre Gaarden. saaledes overleveret; han har kun en Forpligtelse til at modtage den paa denne Maade, naar Jorddrotten fordrer det. Partiet er saaledes ikke lige meere, og det er aabenbart, at Grundsætningen i Fdn. af 8de Juni 1787 her er fravegen, og at Fæstebonden er stillet under ufordeelagtigere Betingelser, i denne Henseende end Godseieren. Saa vigtige, som hine Gjenstande ogsaa kunne være for Landbruget, ere de dog i deres Væsen meget forskjellige fra dem, som Fdn. af 8de Juni 1787 nævner som Gjenstande for Syns- og Overleverings-Forretningen. Nogle af dem ere ogsaa saadanne, hvis uafbrudte Vedligeholdelse, under Agerbrugets afvexlende Beskaffenhed og tiltagende Forbedring, ikke kan erklæres for at være enten aldeles nødvendig eller blot ubetinget hensigtsmæssig, hvilket navnligen synes at gjælde om Vandafledningsgrøfter. Der er derhos Jngen, hvem de ovennævnte Gjenstandes Vedligeholdelse maa antages at ligge meere paa Hjerte, end netop Bonden selv, og ligesom det derfor ikke i Regelen synes nødvendigt at gjøre det til en Tvangspligt for ham, at vedligeholde disse Gjenstande i forsvarlig Stand, saaledes maa man vel vogte sig for at udvide hans Forpligtelse i saa Henseende til altfor mange Gjenstande, i Særdeleshed naar man paa anden Maade vil skærpe denne Forpligtelse ved jevnlige Eftersyn - hvorom Committeen strax nærmere skal udtale sig - og gjøre Fæstets Vedblivelse betinget af denne Pligts Opfyldelse, da Fæsterens hele Stilling derved let vil kunne blive saa usikker, at den livsvarige Besiddelse af Gaarden, som han har til fæstet sig, og som Lovgiveren saa viseligen har søgt at betrygge ham, paa denne Maade letteligen kan tilintetgjøres. Navnligen synes det betænkeligt at udstrække Bondens Forpligtelse i denne Henseende videre end hidtil, og kræve en større Opofrelse af Tid og Arbeide paa hans Fæstejorders Vedligeholdelse, saalænge Godseieren ikke, ved at fritage ham for Hoveriet imod en passende Afgift, har gjort ham mægtig over sin Tid og sine Kræfter, og saaledes gjort ham det muligt at holde sin Gaards Jorder og de dermed i Forbindelse staaende Gjenstande i tilbørlig Stand, hvilket i Særdeleshed synes nødvendigt, naar han ved aarlige Eftersyn skal kunne tvinges til at have disse Gjenstande til enhver Tid i forsvarlig Orden. Paa Grund af alt Foranførte maa Committeen derfor holde for, at den omhandlede Rettighed bør, i Lighed med hvad Man har antaget ihenseende til den i §. 2 ommeldte Udpantningsret, indskrænkes til de Godseiere, der for bestandigt have ophævet Hoveriet imod en passende Afgift. Fortsættes).