Berlingske Tidende, 1772-08-31
- Samme Dag har Hs. M. igien behaget paa nye at udnævne til sit og Rigets Raad følgende Herrer, Græverne v. Lieven, som tillige er udnævnt til Rigsmarechal, Hiærne, von Wallwisk, Baronerne Ribbing, v. Stockenstrøm, Graverne Bielke, Scheffer, von Hermanson, Bekfries, v. Schwerin, Posse, Bark, Sinclair, som tillige er udnævnt til General=Gouverneur i Pommern, Baronerne Falkengreen, Wrangel, Cancellie=Raad Falkenberg og Feldt Marechal, Græv Axel=Fersen. - Hs. M. har allernaadigst behaget at skiænke til de nødlidende Fattige her i Staden 10000 Lispund Rugmeel. - Efter at Rigs=Stænderne, i Følge Hs. K. Msts. naadigste Jndkaldelse den 21de huj. havde indfundet sig paa Rigs=Salen, traadde Hs. K. M. op, havende for ved sig hans Hof=Stat og Cancelliet, og ledsaget af sine Liv Drabantere. Hvorpaa Hs. M. satte sig paa den K. Throne, og med 3de Slag i Bordet æskede Lyd. Hs. K. M. behagede da at holde følgende Tale: Velbaarne, Edle, og Velbyrdige, Ærværdige, Var dige, Vellærde, Agtbare, Forstandige, Velagtede, Hæderlige og redelige gode Herrer og Svenske Mænd, Opfyldt af den inderligste Bedrøvelse over den Tilstand, som Fædrenelandet nu befinder sig udi, og tvungen til, at rie Eder Sandheden i sit fulde Lys, da Riget staaer paa Bredden af dets Fald, bør J ey forundre Eder, om jeg i Dag ikke modtager Eder med de glade Kiendetegn, som altid har opfyldt mit Hierte, naar J vare forsamlede for Thronen. Mit Hierte kan ey bebreyde mig at have dulgt noget for Eder. Jeg har tvende gange tiltalt Eder med al den Sandhed som mit Kald krævede, med al den Oprigtighed, som den rette Ære æsker. Samme Oprigtighed skal nu føre min Tale, da det forehavende maatte erindres, for at kunde bøde paa det nærværende. - Det er en bedrøvelig, men derhos almindelig bekiendt Sandhed, at Had og Tvedragt har sønderslidt Riget. Nationen har i lang Tid forhen været deelt imellem tvende Partier, som have deelt den saa at sige udi tvende Slags Folk, forenede alleneste i at ødelegge Fædrenelandet. Siden har dette Onde født af sig Had, Hadet Havn, Hævnen Forfølgelser, Forfølgelserne nye Revolutioner, hvilket endeligen er blevet en periodisk Sygdom, som har splittet og fornedret hele Selskabet. Disse Forandringer have ruineret Riget for nogle Personers Ærelystes Skyld. Strømmer af Blod have rundet, nogle udgydede af det ene Partie, og nogle af det andet og Folket har altid maattet blive et Offer for Uenigheder, som nær angik dem, men hvis ulykkelige Følger de først og meest kiende. At befæste sin Magt har været de Raadendes eneste Formaal, alt har maattet derefter læmpes ofte paa andre Medborgeres, og altid paa Rigets Bekostning. Naar Loven, var tydelig, er dens Bogstav bleven fordreyet, naar den aabenbare stod imod Hensigten, er den blevet brudt. Jngen Tin har været hellig for en af Had og Hævn oprørt Forsamling, og Forvirringen er endelig gaaet saa vidt, at den Mening aabenbare er bleven antagen, at Pluraliteten er over Lovene, og at disse have ey anden Rettesnoer, end eget Tykke. Saaledes er Friheden, den ædelste af Menneskelighedens Rettigheder, bleven forvandlet til et utaaleligt Aristocratisk Depotisme i de raadende Partiers Hænder, som selv vare forknede og efter eget Tykke ført af nogle faae Mænd iblant dem. Man har skiælvet ved at høre tale om et nyt Rigs Møde, og langt fra at tænke paa, hvorledes Rigets Anliggenheder best kunde bestyres, har man allene arbeydet paa, at tilvende sit Partie Plaraliteten, for at være frie for det andet Parties ulovlige Selvraadighed og Vold. Om Rigets indvortes Forfatning saaledes var Fare underkastet, hvor sæle er ey dets udenrige Anliggenheder; Jeg blues ved at melde derom. Fod Svensk, og en Sverriges Konge burde det være en Umuelighed for mig at troe, at Fremmede Hensigter kunde raade over Svenske Mænd, end meere, at de nedrigste Midler dertil ere blevne brugte. J vide hvad jeg meener, og min Undseelse er for Eder nok, til at indsee, i hvilke Ulykker Eders Ueenigheder har nedsænkt Riget. - J saadan en Tilstand fandt jeg Riget, da jeg efter den Høyestes Forsyn imodtog det Svenske Scepter. J vide selv, at jeg ey har sparet nogen Møye, for at foreen Eder. Jeg har og opvakt saavel i mine Talet fra Thronen til Eder, som ellers, Enighed og Lydighed mod Lovene. Jeg har baade opofret det mig i sær kunde angaae, som og det, hvilket jeg som Konge kunde have Lyst til. Jngen Forbindelser, lingen Skridt har jeg fundet svære og tunge at indgaae, og giøre, for at opnaae et for hele Riget saa nyttigt Øyemærke. Dersom der findes nogen iblant Eder, som kan nægte denne Sandhed, han stige frit op. - Jeg haabede at min Bestræbelse skulle rive Eder fra de Lænker, som udenlandsk Guld og inden krigs Had og Selvraadighed ville paaføre Eder, samt at andre Landes skadelige Efterdom skulle for Eder blive en truende Advarsel; men alt har været forgiæves. I ere blevne forledte deels af Eders Anførere, deels af Eders egen Hævn; alle For mure ere blevne kuldkastede, alle Aftaler brudte, Selv=Myndighed har frit faaet Lov til at rase, og er blevet des mere uregierlig, jo mere man har stræbt at hindre den. De dydigste, de værdigste, de fornemste Medborgere ere blevne opofrede de gamle og af Nidkiærhed og lang Troskab bekiendte Embedsmænd ere blevne forkleinede ; hele Magistrater afsatte; jaend- og Folket selv trykket, dets Klager anseete for Oprør, og Friheden endelig forvandlet til et Aritocratisk Aag, utaaleligt for enhver Svensk Mand. Den Høyeste selv har syntes fortørnet over de Styrendes Uretviished. Jorden har nægtet sin Grøde, og en dyr Tid med Hunger og Nød har trykt hele Landet. Langt fra i Tide at tænke paa Boed, da jeg opmuntrede dertil, have J syntes meere opmærksomme til at udøve Eders egen Hævn, end at tænke paa deres Hielp, som have givet der Fuldmagt, og endeligen, da Nøden har tvunget Eder til at føye Anstalt til at hielpe det nødlidende Folk, har det næsten været for seent. Paa saadan Maade er et heelt Aar bleven tilbragt under ey for Landet meget besværlig Rigsdag, uden paa nogen Maade at være nyttig. Siden alle mine Forestillinger ere blevne omsonst, og al min Bestræbelse har været forgiæves, har jeg med Sorg over mit kiære Fædrenelands Ødeleggelse, og med Stiltienhed forventet, hvad Nationen selv skulle tænke om sine Deputeredes Gierninger baade imod mig og dem. Endeel af Nationen har baaret Aaget med Suk og Klage, dog siddet stille, ey vidende, hvad Redning der var at finde, eller hvad Middel dertil kunde bruges. J en Krog af Riget er man blevet bragt i Fortvivlelse, og har grebet til Vaaben. J en saadan Tilstand, og da Riget, den rette Frihed og Sikkerhed stod i største Fare, ey at tale om mit Liv, har jeg ey sundet anden Udvey, end, næst den Høyestes Bistand, at gribe til de Midler, som har hiulpet andre frimodige Nationer, og fordum Sverrig selv under Gustaf Vasas Fane fra et utaaleligt Vælde og Undertrykkelse. Gud har velsignet mit Værk, og jeg har seet paa engang at oplives i mit Folks Sind den Nidkiærhed for Fædrenelandet, som fordum brændte i Engelbrechts og Gustaf Erichsons Hierter. Alting er faldet vel ud, og jeg har frelst mig og Riget uden en eneste Medborgers Skade. J tage meget Feyl, om i troe, at her søges andet end Frihed og Lov. Jeg har lovet at styre et frit Folk; dette Løfte er saameget helligere, som det var utvunget; og det som nu skeer, skal ey føre mig fra et Forsæt, som ey er grundet paa Nødvendighed, men paa Overlæg Langt fra at røre ved Friheden, er det alleneste Selvmyndigheden jeg vil afskaffe og det eget gode Tykke, hvorefter Riget er blevet bestyret, skal forandres til en ordentlig og fastsat Regiering, saaledes som Sverrigs gamle Lov den fastsætter, og Sverrig udi mine største Forfædres Tid er bleven bestyret. Dette er det Hoved=Maal jeg allene har haft i alt hvad som nu foretages; at fastsætte en ret Frihed, som allene kan giøre Eder, mine kiære Undersaattere, lykkelige, ved Sikkerhed under Loven, og at Loven i alle Eders Foretagender, ved Frihed i alle lovlige Næringer, ved Ret vishedens Efterlevelse, ved Ordens Vedligeholdelse i Staderne og paa Landet; ved omhygelig Bestræbelse til at befordre almindelig Velstand, ved dens Brug i Rolighed og Fred, samt endelig ved en reen Gudsfrygts Vedligeholdelse uden Hyklerie og Bespottelse. Alt dette kan ey vindes uden Rige, styres efter en uryggelig Lov, hvis Bogstav en maa fordreyes som forbinder ikke allene Kongen, men forbinder og paa ligeMaade Stænderne, hvilken ey kan hæves eller forandres uden begges frie Samtykke, som tillader en for Fædrenelandet nidkiær Konge at overlægge med Stænderne, uden at de ansee ham, som en Bussemand, for hvilken de maa skiælve, og endelig som sammenbinder baade Kongen og Stænderne udi en fælles Jnteresse, som er Rigets Vel. Saadan en Lov, som forbinder lige saavel mig som Eder, er den, som jeg nu skal lade Eder forelæse. J kan let finde af alt hvad jeg nu har sagt, at langt fra at have nogen særskildt Hensigt, er alting gjort for Rigets skyld, og om jeg har været tvunget til at fremsætte Sandheden for Eder i sit fulde Lys, er det ey skeet af nogen Bitterhed, men allene af Kiærlighed til Eders sande Vel. Jeg tvivler derfor ikke paa, at J jo med Erkiendtlighed optage alt dette, og at J derved med mig lade legge en fast og uryggelig Grund til Eders sande Lyksalighed og Frihed. - Store og udødelige Konger have ført det Scepter, jeg nu har. Det var visselig mere end en Formastelse af mig, at ville paa nogen Maade ligne dem; men udi Nidkiærhed og Kiærlighed, til Eder, kappes jeg med dem alle. Og da J til Fædrenelandet bære samme Hierte, haaber jeg, at det Svenske Navn skal igien faae den Ære og Agt, som det i vore Forfædres Tiden har forhvervet sig. - Den høyeste Gud, for hvilken ingen Ting er skiult, han seer mit Hiertes Tanker i denne Stund, han sende sin Naade og Velsignelse til Eders Beslutning. - Hs. K. M. behagede derpaa at oplæse og underskrive sin egen naadige Forsikring, saaledes lydende: Vi Gustaf, af Guds Naade Sverrigs, de Gothers og Venders Konge a. &c. &c., Arving til Norge, Hertug til Slesvig, Holsteen, Stormarn og Ditmarschen, Græve til Oldenborg og Delmenhorst a. giøre vitterligt: at da Guds forunderlige Forsyn saa har skikket det, at den for mange Aar siden i dette Rige overhaand tagne og paa Lovenes Foragt grundede Selvmyndighed er blevet i Grunden uddryddet, den gamle Svenske Frihed oplivet, samt Sverrigs gamle Love, saaledes som de for Ao. 1680 vare, ere ved en ny fundammental Lov igien bragte til deres væsentligste Deele, saa forsikre vi hermed paa det kraftigste, at vi ville styre og regiere Riget efter den nu antagne fundamentale Lov, frasigende os hermed som vi allerede har gjort, den forhadte K. Enevolds Magt eller saa kaldte Souverainitet, og anseende det stedse som vor største Ære, at være den fornemste Medborger iblant et reskaffen frit Folk, hvilket alt, saasom vi det unødt og utvungen af en frie Ville og velbetænkt Raad have besluttet, saa bekræfte vi med vor egenhændige Underskrift og Eed, saadant at efterleve og fuldføre, saasandt hielpe mig Gud til Liv og Siæl. Stockholm, den 21de Aug. 1772. Gustaf. Hvorpaa Hs. Majest. lod Rigets Stænder høre den forsattede, nye Regierings Form, til hvis Stadfæstelse Hs. M. krævede Rigs=Stændernes bifald. Denne Hs. Msts. naadige Proposition blev af samtlige Rigets Stænder med et eenstemmig Ja i 3 forskiællige Omgange besvaret, hvorefter nysmeldte Regierings=Form blev af Land=Marechallen og samtlige Stændernes Talemænd underskreven, samt Troskabs Eeden af samtlige Rigets Stænder aflagt, som Hs. K. M. selv i Naade for relæste dem. Da Hs. M. udlod sig med, tilligemed hele Riget at burde med Taksigelse ihukomme det guddommelige Væsen, som paa saa forunderlig en Maade har villet frelse Riget, fra den yderste Fordærvelse, til hvilken Ende Palmen: C. Gud vi lofte tig, blev afsiungen, hvorefter Ridderskabet og Adelen tilligemed de øvrige Stænder fik den Naade at kysse Hs. Msts. Haand, og under Velsignelsers Ønsker over vor dyrebare Konge begave sig ned fra Rigs=Salen. - J allerunderdanigst Følge af Hs. Msts. allernaadigste Befaling, forsamles i Dag den 25de hujus Kl. 10 Ridderskabet og Adelen, samt Krigs=Etaten paa Rigs-Salen, for tilligemed de øvrige Rigets Stænder der at imodtage de Propositioner, som Hs. Majest. vil forelægge dem.