Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-13
Udi en Alder af henved 40 Aar forstod eller talede han ei andre Sprog end Modersmaalet; men nu skeete det, at han blev ansat som Statholder i Sardinien, og derved kom han i Bekjendtskab med Digteren Ennius, der lærte ham det græske Sprog, og skal han have bragt det til temmelig Fuldkommenhed og Færdighed. J en moden Alder reiste Dionysius af Halikarnas, af Fødsel en Græker, til Rom, hvor han ankom paa den Tid, da Keiser August regjerede; her opholdt han sig i 22 Aar, og i den Tid gjennemlæste han flittig de Skribenter, der have skrevet det romerske Folks Historie, og derhos lærte han det latinske Sprog, som han var ganske ubekjendt med, førend han kom til Rom *). Som nu Cato og Dionysius, ved at forandre Opholdssted, fik i en moden Alder Leilighed til at lære fremmede Sprog; saa har man og Exempel paa, at i nyere Tider har en og anden geistlig Embedsmand, ved Forandring af Embedstilling, Des Dionysius von Halikarnas RomischeAlterthumer, aus dem Griechischen uberset, von J. L. Benzler. Vorrede S. XV. været nødsaget til at lægge sig efter saadanne Sprog, som han i de yngre Aar ei var blevet undervist udi. J Aaret 1741 blev Ludvig Harboe, paa den Tid Præst ved Citadellet i Kjøbenhavn, i en Alder af 32 Aar beskikket til Generalvisitator over Island. Da han ved sin Ankomst til dette Land ei forstod Sproget, saa betjente han sig i Begyndelsen af en duelig Mand, navnlig Jon Terkelsen, til at være Tolk; men efter nogen Tids Ophold naaede han temmelig Færdighed i Sproget, og vandt han Alles Hjerter i saa høi en Grad, at Islænderne ugjerne lode ham fare, da han Aar 1745 afreiste fra dem til en anden Bestemmelse *). J Aaret 1774 blev Dr. Joh. Adolph Schinmeier, den Tid 41 Aar gammel, kaldet til Præst ved den tydske Menighed i Stockholm. J Forveien havde han 7 Aar været Præst ved det adelige Kloster i Jtzehoe, og ti Aar ved Mariekirken i Stettin. Ved sin Ankomst til Sverrig skal han ei have forstaaet dette Lands Tungemaal, men efter nogle Aars Ophold blev han saa bevandret i samme, at da han i Aaret 1779 blev kaldet til Superintendent i Lübeck, saa forinden han forlod Stockholm, nød han den Naade, at holde i det svenske Sprog en Tale for det daværende Høikongelige Herskab **). Ovenanførte Exem Det sjellandske Cleresie af wergius, 1ste Tome, Pag. 400401. Herom kan læses hans Levnetsbeskrivelse, der er tilføjet en Prædiken, holdt og trykt i Lübeck i Aaret 1779, og som har den Titel: Die grose Pflicht der Leyrer, ihr Amt nachdem Vorbilde Jesu zu führen; bey der Einfubrung des Herrn Dr. Joh. Adolph Schinmeier zum Superintendenten, vorgestellt von Hinrich von der Hude, Hauptpastor an der Marienkirche. pler vise, at Adskilligt lader sig meget godt lære, endskjønt En har traadt sine Børnesko, og tilbagelagt en temmelig Vei af sin Vandring paa Livets Bane. Undervisningen i Skolerne og Kirkerne vil dog ei kunne afhielpe alle Feiler og Mangler, og den ungdommelige Dannelse og Opdragelse, hvor god den end kan være, efterlader dog, saavel i Henseende til det Jntellectuelle som Moralske, adskillige Huller og Aabninger, som først ville blive at tilstoppe og udfylde ved Erfaring, Forsynets Styrelse og den hellige Skrivts Læsning. Dog, det ligger uden for min Plan, at handle herom. Jøvrigt er denne Materie temmelig nøie drøftet og sat i et klart og tydeligt Lys af Prof. J. Møller, udi et af ham udgivet Skrivt: Bibelens fri Læsning og Uddeling forsvaret i et Sendebrev &c. Som nu de gamle Grækere og Romere ei. satte nogen stor Priis paa at lære mange og forskjellige Sprog, saa vare og adskillige af de ældre Jøder af selvsamme Tanke og Formening. Josephus, efterat have fuldendt sit Værk omden jødiske Historie, tilføjer ved Slutningen af samme den bemærkning: "Da jeg nu haver bragt dette Værk til Ende, kan jeg dristigen sige, at ingen enten Jøde eller Fremmed kunde saa nøje skrive denne Historie for Grækerne; thi mine Landsmænd maa give mig det Vidnesbyrd, at jeg besidder en grundig Videnskab med vor Lov og Skikke, saa haver jeg og med største Flid lagt mig efter det græske Sprog og efter de grammaticalske Regler, endskjønt jeg ikke let kan udtale det; thi vore Skikke tillade os ikke at anvende megen Flid paa fremmede Sprog Vi agte dem ikke stort hos os, der kan tale mange Tungemaal, thi det er noget, vi holde for at tilkomme ringe Folk og Slaver; derimod holde vi dem for vise, der ere forfarne udi Loven, og kan med Færdighed udlægge den hellige Skrivt, hvorudi dog saa saa, uagtet al den Flid, de have anvendt derpaa, have erlanget nogen Færdighed, at neppe to eller tre have havt Berømmelse deraf, som dog burde være Frugten, af deres Arbeide *)." Mangel paa Sprogkyndighed har undertiden forvoldt, at en og anden Kirkefader, der ellers besad megen Læsning, har skrevet urigtige og skjæve Fortolkninger og Forklaringer over den hellige Skrivt.