Almuevennen, 1842-04-20
Om det særdeles Ønskelige, ja Nødvendige i saadanne Skolers Oprettelse for den voxne Ungdom paa Landet, vil vel ikke være mange forskjellige Meninger; naar Forfatteren derimod udtaler sig for en udtrykkelig befaling fra Regjeringen til dem der skulle benytte disse Skoler, da vil dette Forslag neppe blive saa almindelig bifaldt. Hr. Pastoren er ingenlunde nogen Ven af Tvang, han erklærer at han ved den foreslaaede Tvang "naturligviis ikke forstaaer de med Rette forhadte Skolemulcter eller nogensomhelst udvortes Tvang, men hans Mening er, at Staten, uden formeget at indblande sig i den Enkeltes personlige Friheder, maatte kunne gjøre den Fordring, til Enhver hvem den betroer Bestyrelsen af et større Avlsbrug, og, allene af den Grund at han er i denne Stilling, skjænker statsborgerlige Rettigheder, at han førend han opnaaer en saadan Livstilling, godtgiør, at han forstaaer sin Dont, kan læse hvilkensomhelst dansk Bog, skrive et Brev eller en lille Opsats og regne i de 4 Species, samt har et Overblik over de vigtigste Love og Jnstitutioner, der vedkomme det Land og den Stilling, som han vælger; thi hvorledes kan han uden dette raade og regjere? For at den aarige Bondesøn kunde godtgjøre at han var i Besiddelse af disse Kundskaber, maatte han frit kunne melde sig for en Commission, eller, hvad Hr. Pastoren foretrækker, for vedkommende Forstander skab, for efter en Prøve, som meere maatte bestaae i Samtale med de forskjellige Medlemmer end i en egentlig Examination, at erholde et Vidnesbyrd om, at han besad saadanne Kundskaber, som Lovgivningen maatte have bestemt, for at kunne vorde Eier eller Bruger af et Gaardbrug, der hjemler Ret til Valgbarhed i Amtsraad og Stænderforsamling. Han yttrer, at han ikke er blind for de ikke faa Jndvendinger, man kan fremføre imod dette Forslag, men han motiverer det med den Forudsætning, at "saalænge Bestemmelsen i § 28 (af Skoleanordningen) ikke bliver til en befaling, som gjør det til Pligt at bivaane denne Art af Underviisning – vil Sagen ikke lykkes; at den aldrig vil kunne komme istand, "saaledes som Forholdene nu ere, uden Regjeringens udtrykkelig udtalte Befaling, og uden at dermed sættes i Forbindelse en tilsvarende Rettighed for dem som benytte disse Skoler, eller bevise, at de paa anden Maade besidde de Kundskaber, de have til Formaal at give, ligesom han beder erindret, at han kun har talt om Prøve til Erhvervelsen, af saadanne Eiendomme, til hvilke statsborgerlige Rettigheder ere knyttede, ikke om enhver lille Eiendoms besiddelse. Spørgsmaalet om den foreslaaede Tvangs Anvendelse beroer altsaa, efter den ærede Forfatters egen Formening, paa, hvorvidt slige Vinterskoler, uden denne Tvang, ville blive benyttede, og det kunne dog vistnok tænkes, at Forfes egen Erfaring i et enkelt Tilfælde, har havt temmelig megen Jndflydelse paa hans Dom om Bondestandens almindelige Anerkjendelse og frivillige Benyttelse af de omhandlede Skoler. Han beretter nemlig, at han har den Lykke at have retsindige og dygtige Skolelærere, der have forsøgt paa at faae en saadan Skole igang; men en falsk Æresfølelse hos Ungdommen og utidig Spot bragte det i sig selv gode Værk til at falde; disse Hindringer vilde formeentlig svinde og tabe sig naar Forsøget ikke indskrænkede sig til Skolerne i et enkelt Pastorat, men paa eengang blev iværksat i samtlige Skoler i et større District, samt indlededes med fornuftige Forestillinger og Nytten heraf, til hvilken Ende en Uddeeling af det foreliggende Skrift vistnok vilde være hensigtmæssig. J Kjøbstæderne ere Tid efter anden oprettede Søndagsskoler for den confirmerede Ungdom af Haandværkstanden, og, skjøndt denne Stand, paa nærværende Tid i Almindelighed vel ikke kan sættes over Bonden i Oplysning og Kundskaber, saa have dog disse Skoler været meget søgte, ikke blot af Lærlinger, men ogsaa af Svende, uden at der i saa Henseende har existeret den allerringeste Tvang, Vilde der end, naar Sagen var aldeles frivillig, blive Færre i Begyndelsen som benyttede Skolerne, saa var det isandhed en stor Vinding at det var frivillige Discipler, med hvem der med langt mindre Arbeide vilde udrettes meget mere. Det var kun for dem der havde Udsigt til at blive Eiere eller Brugere af et større Gaardbrug, at Hr. Forfatteren vilde have den omtalte Prøve befalet, hvorimod han yttrer det Haab, at de Fleste, for ikke at sige Alle, af Bondestanden, ville underkaste sig Prøven, deels for Ærens Skyld, deels formedelst den med en stigende Dannelse tiltagende Lyst til at lære meere; han antager at den begavede og opvakte Huusmandssøn vilde sætte en Ære, i at erhverve et saadant Vidnesbyrd, uagtet han ikke havde Haab om nogensinde at faae en Gaard, og han vilde derved forskaffe sig Respect og Agtelse, ligesom og aabne sig Adgang til gode Tjenester, som Avlskarl, Opsynsmand o. s. v. Troer nu Forfatteren at Æresfølelsen, i Forbindelse med Udsigter til en større Virkekreds, vil være mægtig nok, selv hos Huusmandssønnen, til at han vil benytte sig af de høiere Skoler, hvormeget meere kan dette da ikke antages om den mere bemidlede Bondes Søn, Fremdeles formener Forf., at det, efter foretaget Prøve afgivende Vidnesbyrd tillige maatte omtale det moralske Forhold fra det 14 til det 20 Aar. Ungdommen var da, saa at sige, under en bestandig Control, den maatte vogte paa sig selv, afholde sig fra alle de Unoder, der nu desværre gaae i Svang paa Landet. Hvor vigtig en Plads Flasken og det usalige Kort har indtaget, hvorledes den ene Ed flyver ud af Munden værre end den anden, hvor paa Skjemten er, hvilke Anledninger her gives til Uenighed, Ufred o. s. v. maa Læserne forskaane mig for at udmale, men forties kan og maa det ikke hvor Talen er omden Skole, hvori Ungdommen nu dannes. – Jeg tænker paa, at der næsten hver Søndag hele Sommeren igjennem dandses af de Unge, og det vist ikke med tørre Halse, jeg tænker paa Jule- og Fastelavns ugen, paa Kastegilder, Klinegilder, Møggilder, Høst gilder og de utallige andre Anledninger der gribes, og at det vistnok ikke altid gaaer saaledes til ved disse som man maatte ønske, forstaaer sig af sig selv – thi med vort Landpolitie vide vi alle, at det kun staaer sig maadeligt." Dette var nu et kort Udtog af det Væsentligste af Hr. Pastor Lorcks Skrift, og det er givet, som Begyndelsen antydet, for at hendrage vore Læseres Opmærksomhed paa Skriftet selv, der har grundet Krav paa, at læses og overveies, saavel i Landsbyen som i de høiere Stænder; det sluttes med følgende Ord"Jnderligt vilde det glæde mig, hvis Forstanderskaberne med Overbærelse vilde modtage disse Blade, og gribe Jdeen med samme Jnteresse, som den jeg selv er grebet af, og efter ethvert Steds Leilighed og Vilkaar bringe, hvad der af mine Forslag kan udføres til Virkelighed, ..... Jnderligt skulde det derimod bedrøve mig, dersom den agtværdige Bonde, ved at læse disse Blade, skulde paa sin Stands Vegne ansee sig fornærmet ved de Sandheder, jeg aabent har udtalt; thi jeg er mig bevidst, at ene og alene Kjerlighed til Bonden, til Fædrelandet og Sandheden har styret min Pen." Dette Skrift faaes i Bogladerne for 24 s. Om Haandværkerne paa Landet. (Fortsat. See Nr. 10.)"Naar man vil opstille Regler for Haandværks drift i Almindelighed, bør man ikke alene tage Hensyn til, hvad der kan være gavnligt for selve Haandværks mændene, men ogsaa til, hvad Statsborgerne overalt i denne Henseende have billigt Krav paa. Disse kunne fordre at faae det nødvendige Arbeide, hvortil Haandværkere bruges, udført godt, hurtigt, mod en passende Betaling, og uden at være nødte til at søge Arbeiderne for langt borte. Som en Følge heraf have Landmændene stedse havt deres nødvendige Haandværkere i deres Midte, og kun saadanne Haandværker, hvis Arbeide Landmanden ei jævnlig brugte, ere udelukkende henlagte til Kjøbstæderne, da man fra ældre Tider egentlig har betragtet Haandværksdrift som en Kjøbstædnæring, der tilligemed flere Rettigheder fortrinligen var tillagt dem, som nødvendige Betingelser, for deres Opretholdelse. Dog har man siden Lovens Tid lidt efter lidt udvidet Haandværksdriften paa Landet, ved deels at tillade flere Slags Haandværker, deels at udvide Landhaandværkernes Ret, saavel med Hensyn til det Arbeide, de maatte forrette, som til den Hjelp de kunde benytte, og til Afsætningen af deres Arbeider. Med Hensyn til Personer er Haandværks driften paa Landet vedbleven at være bunden til Bondestanden. Da man har antaget Haandværkstanden, som en væsentlig Bestanddeel af Kjøbstædernes Befolkning, hvis Bidrag til Kjøbstædafgifterne og de Statsafgifter som der erlægges, ikke kunne savnes, ligesom man ogsaa har anseet Laugsindretningerne, der kun kunne bestaae i Kjøbstæderne, for gavnlige, men saavel Opholdet i Kjøbstæderne som Laugsvæsenet medfører Bekostninger, som Landhaandværkerne ikke kjender, saa har man fundet tilstrækkelig Grund til at indskrænke den Sidste, og til at gjøre det til Pligt, for Staten og Rettighed for Kjøbstædhaandværkerne at paasee, at Haandværksdriften paa Landet ikke overskreed de foreskrevne Grændser. Men dette har været vanskeligt at overholde, og heraf er igjen fulgt Overtrædelser paa Landhaandværkernes og Misfornøielse paa Kjøbstædhaandværkernes Side. Paa den anden Side have Landmændene klaget over, at man, for at ophielpe Kjøbstædhaandværkerne, har indskrænket Landhaandværkerne baade med Hensyn til den Kreds hvori de maatte arbeide, og i det Antal Medhielpere, de maatte holde, samt endog bestemt for nogle Slags Haandværkere Jndskrænkninger baade med Hensyn til Materialet de maatte bruge, og Personerne, de maatte arbeide for, og derved, uagtet Nødvendigheden af at der existerede Haandværkere paa Landet, blev erkjendt, saavidt mueligt forsøgt at nøde Landmændene til at tye til Byerne, for at faae det nødvendige Arbeide udført, idet man har bestræbt sig for at forhindre, at nogen Haandværksmand paa Landet skulde drive sin Profession i det Store, eller hæve sig synderligt over en simpel Arbeidsmand. At Land haandværkerne under saadanne Forhold i Almindelighed ikke i Dygtighed kunne maale sig med Kjøbstæd haandværkerne, er let at indsee; og Følgen deraf blev, at naar Landmanden vilde have andet Arbeide udført end netop det allersimpleste, var han nødt til at tye til Kjøbstaden. For at hævde sin Existents var Landhaandværkeren nu nødt til at nedsætte sine Priser, og undersælge Kjøbstædhaandværkeren, og da denne, som har flere Fornødenheder, og boer paa et dyrere Opholdsted, ikke heri kunne følge ham, opstode de mangfoldige Klager over Næringsløshed, som i de senere Aar have lydt gjennem Pressen og i Suppliker til Hs. Majestæt og i Andragender til Stænderne. Committeen formener imidlertid at Grunden til Næringsløshed blandt Kjøbstædernes Haandværkere ikke udelukkende hidrører derfra, at Landhaandværkernes Antal har formeret sig, ja at denne Omstændighed ikke engang er en væsentlig Aarsag til samme, thi Land haandværkernes Antal er ikke steget mere end i Forhold til Folkemængden, og, da der vistnok paa Landet bruges mere Haandværksarbeide end for 40 Aar siden, saa har man Grund til at formode, at omtrent ligesaa meget Arbeide nu, som før, tilflyder Kjøbstæd haandværkerne fra Landet. Grunden til Næringsløsheden bør formeentlig heller søges deri, at Laugene i Kjøbstæderne ere overfyldte, og at Laugsindretningerne forhindre Haandværksmesterne i at levere Arbeidet saa billigt som de vilde være istand til, naar disse Jndretninger vare hævede, hvorved det blev Haandværkerne mueligt at udholde Concurrence med Udlandets Fabrik arbeide, som Kjøbmanden sælger. At Laugene ere overfyldte, tilstaae Kjøbstædhaandværkerne selv, og det sees af de specielle Lister og Tabeller som ere udkomne. Saaledes vare (efter Prokurator Knudsens Skrift i Odense i 1815 kun 90 Skomagere, nu 134 Mestere, 73 Svende, 58 Drenge, 25 Frimestere; af Snedkere vare der i 1815 ikkun 15, nu 32 Mestere, 30 Svende, 40 Drenge, 6 Frimestere; af Reebslagere 3, nu 8 Mestere, 7 Svende og 8 Drenge; af Skræddere 22, nu 44 Mestere, 25 Svende, 41 Drenge; af Smedde 20 Mestere, 20 Svende, 22 Drenge, nu 30 Mestere, 12 Svende, 34 Drenge Det er naturligt, at naar Arbeidet, der vel ogsaa Kjøbstaden er steget, nu skal fordeles mellem saa betydelig flere, bliver der mindre til hver især at leve af, men at ville berøve Landet og Landhaandværkerne nogen af deres alt erhvervede Rettigheder, fordi mange Kjøbstadhaandværkere ubesindigen have nedsat sig, vilde vistnok være uretfærdigt. Den anden Grund til Næringsløsheden sige vi maa søges i selve Laugsindretningen, som, ved at forhindre. en Haandværker i, selv at lade forfærdige alle de Deele, hvoraf et Stykke Arbeide bestaaer, nødsager ham til at dele Fortjenesten med andre Laug og fordyrer ham Arbeidet. Dette indsees let naar man tænker sig en Kobbersmed. Han maa vel forfærdige en Theemaskine, men Hannen af Messing skal Gjørtleren støbe, og Foden, hvis den skal være af Træ, skal Snedkeren gjøre. Herved forsinkes og fordyres Arbeidet. En Vognmager maa forfærdige Træarbeidet til en Vogn, men Smeden skal beslaae den, Saddelmageren skal gjøre Hynderne og alt Læderarbeide, og Maleren skal male Vognen. Han maa altsaa deele Fortjenesten paa hele Vognen med disse tre Laug, istedetfor at han, naar han selv maatte udføre Arbeidet, kunde have det langt billigere og derved skaffe sig større Afsætning. Jkke maa man herimod indvende, at man neppe vil finde nogen Vognmager, som forstod selv at forfærdige alle Slags Arbeide som henhører til en Vogn; thi han behøvede da blot at holde Svende i de forskjellige Fag, og Mester-Salairet var da altid sparet, et at tale om, at han i kortere Tid kunde faae Vognen istand, naar han selv dirigerede hele Arbeidet, end naar han skal være afhængig af saa mange. (Fortsættes.)