Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1840-04-24
Fædrelandet. Blandinger. "Tre Jordbrugere i Skanderborg, Amt, have nu i Aarhuus Avis i en skarp Tone udtalt deres Mening om den ubehagelige Himmelbjergstrid mellem St. St. Blicher og Peder Nielsen. De finde, at den Dom, som Folkebladets Redakteur, Overlærer Olsen i Kjøbenhavn, har afgivet i denne Sag, ene og alene er bygget paa Personsanseelse. Var Blicher Bonde, sige de nævnte 3 Herrer - og P. Nielsen en yndet Digter, saa vilde Hr. Olsen have holdt med den Sidste og følt sig meget oprørt ved Alt, hvad Blicher i denne Sag har skrevet. Men nu, da Blicher er Digteren og P. Nielsen Bonden, skal det gaae ud over den Sidste. Men saavel paa det litteraire, som paa det juridiske Dommersæde spiller Personsanseelse en altfor uværdig Rolle til at ade GN dens skjæve og uretfærdige Kjendelser ikke skulde finde alvorlig Modsigelse og Hjemviisning. Hr. Blicher begyndte Striden. Det var ham, der, i flere offentlige Aviser paa eengang, væltede sig ind paa en fredelig og retskaffen Medborger, med saa grove og uchristelige Ord, at enhver Retsindig maatte forarge sig derover. Han udpegede Bonden, P. Nielsen som en Forræder, et forbandet Menneske, et Afskum og Udskud, som ingen Tilflugt havde, uden Strikken. Paa saadan Maade tør, endnu i vore Dage, en kongelig Embedsmand, en Præst og Folkelærer, omtale og behandle en Bonde, ene og alene fordi han vil have Fred paa Sit; thi det er, vel at mærke, hans eneste ForbryKunde nogen, delse. Kunde P. Nielsen tie til dette, retskaffen Mand ønske, at han havde tiet? - Med Hensyn til at Blicher har beskyldt P. Nielsen for, at han engang har villet sælge Himmelbjerget for 20 Rbd., men senere har skruet Prisen op til 1000 Rbd., hedder det: Dersom dette ikke er at paatrykke sin Næste et Brændemærke, da have vi intet Begreb om slige Ting. Det er værre, end et raat Overfald; det er et Saar, som gaaer lige ind i Sjælen. Hvo tør kaste den første Steen paa P. Nielsen, fordi han her, i sin retfærdige Harme, tager Bladet fra Munden og siger: "Det er Løgn, Vi beklage af Hjertet, at Hr. Olsen har tordet det, og at han har tordet det i en Avis, som kalder sig "Folkebladet." Thi vi see heraf, hvor oprigtigt Adskillige af de lærde Herrer, som kunne skrive saa smukt om Bondens Menneskerettigheder, i Grunden mene det med ham. Hr. Overlærer Olsen farer let henover Blichers Ord, ikke fordi de ere saa usommelige, at Man neppe kan være bekjendt, at gjentage dem, men fordi det er - Blichers Ord. P. Nielsens Ord derimod oprøre ham, han finder dem plumpe, forargelige, kalder dem Udbrud af en opbragt Raahed, som ingen bedre Hensyn kjender, uanstændige Klammerindtryk, for hvis Brug han maaskee med Føie kunde sagsøges, betegner hans Gjenmæle som lavt, uværdigt, som en Forsyndelse mod al bedre menneskelig Følelse, charakteriserer ham selv som en udannet, ophidset Landmand o. s. v. See, det er den Ret, Bonden, faaer, naar det kommer til Stykket, Det er endnu dine Kaar, danske Bonde! Den samme Tunge, som priser Kong Frederik, fordi han gjorde Bonden til Menneske, udskjelder Dig, naar Du vover at værge Dig som Menneske. Hr. Olsen, som finder Bondens Tale plump, nedlader sig langt dybere, ikke for at reise Bonden, men for at give ham Naadestødet. Blicher maa paasige P. Nielsen, hvad han vil, værger P. Nielsen sig, saa faaer han rigtignok Fred, for Blicher, men saa sidder Overlærer Olsen ham strax paa Nakken, og han har saaledes kun ombyttet een Fiende med en Anden. Vi vidste dog ikke rettere, end at Folkebladet ogsaa stred for Trykkefriheden, aldeenstund det udgives af Trykkefrihedsselskabet; men desuagtet vil det her forbyde en ærlig Mand, offentligen at sige, hvad han tænker. Til Slutning bemærke de tre Jordbrugere, at de have bemyndiget Red. af Aarhuus Avis til at forevise Enhver, der forlanger det, Manuskriptet, hvor deres Navne findes antegnede.