Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-01-21
Ogsaa Onsdagsnummeret af Kjøbenhavnsposten er foreløbig blevet lagt under Beslag, foreløbig blevet lagt under Beslag, Stænderforsamlingen i Roeskilde. (Fortsættelse af Sagen ang. Sognebaandets Løsning, see S. 43.) Cancellieraad Hempel yttrede: "Give Gud, at jeg kunde sine mindste Virkning af Tendentsen i det indgivne Forslag til at styrke og befæste det christeligereligiense Sind, eller dæmpe den vakte Gjæring og Bevægelse i Gemytterne! Jeg skulde være den Første til at understøtte det. Men tvertimod, - thi hvortil Omsvøb, – jeg spaaer kun uheldbringende Splid og Forvirring deraf for Kirken, Staten, sand Christendom de Folket. Denne Paastand søgde han at motivere 1) i Hensyn til Kirken ved at vise de mange Jnteresser Sognebaandet indbefatter, som det overalt kun er en vilkaarlig Fortolkning. naar Man her med Ordet Baand forbinder det odiense Begreaf en Tvang. Den gjensidige Velvillie vilde hos Mange reent forsvinde, dersom den ei var knyttet til samme Kirke og samme Skole, hvori Fædrene, som Børnene, Slægt paa Slægt, døbtes oplærtes, confirmeredes, ægteviedes, og hvor den venlige have findes, hvor vi slumre skal engang broderlig tilsammen." Og saa vort Fædreland har det kirkelige Sognebaand virket uen delig Velsignelse med Hensyn til christelig Oplysning og Sædelighed. Naar der foregives, at det er "Samvittighedsfrihed Man savner og attraaer, da spørges, naar vi da ere blevne den berøvede, eller om det ikke snarere skulde være Bogstavtro og Værkhellighed, Man i sin blinde Jver kjæmper for Statskirken skal værne om min Fred i kirkeligere ligiens Henseende. Og dette kan den, naar den hævder saavel den offentlige Gudstjeneste som den private Andagt, Huusfaderen holder i sit eget Hjem. Men den kan ikke siges at beskjærme min kirkelige Fred, naar den tillader et tredie Slags ulovlig og uhjemlet Andagt at finde Sted, nemlig Forsamlinger, der med Hensyn paa Antallet ere offentlige og stille sig ved Siden af Forsamlingerne i Kirken. Dette Slags særegne Forsamlinger, som ved Forgreninger danne sig til et Heelt. udgjøre omsider et sluttet Selskab i Staten, en egen Kirke i Kirken. . . Men hvilken usalig Forvirring vilde Sognehaandets Løsning da ikke frembringe? Manklager over, at Sandsen for det Religiense er kjølnet, og endda vil Man løse det sidste Baand. Alt som Kirke og Skole blive enten ubenyttede eller det nødvendige Opsyn berøvede, maa Samfundets Fred og Vel aftage. Forbindelsen er aldeles naturlig og udsprinSøe Sorger af en indre Nødvendighed. Vi begynde med at løse det kirkelige og ende med det statsborgerlige Baand, eller - Anarchiet. 2) Det er Statens Pligt at de, der ansættes som Lærere i Kirken og Skolen, have den fornødne Dannelse og Duelighed, og ligesom i det Civile har Regjeringen Ret til at have Tilsyn med hvert Sogns aandelige Tarv ved ansvarlige Embedsmænd. Den kan derfor ikke heller tilstede, at Sognene styres af selvvalgte Raadgivere. Lad Foresatte have fornødent Tilsyn med den geistlige Embedsforelse og vaage over, at Ritualet følges og de liturgiske Forskrifter overholdes. Ved Løsningen vilde derimod al Control og Ansvar for de geistlige Embedsmænd bortfalde; Undersaatterne vilde da gives til Priis for de sørgeligste Machinationer, baade med Hensyn til sand Oplysning, christelig Tro og de gudstjenstlige Handlingers Udøvelse, saa at ved Løsningen netop vilde paalistes de christne Menigheder et utaaleligt aandeligt Aag. Sognebaandets Løsning kommer 3) i Strid med sand Christendom, der er noget langt andet end theologiske og dogmatiske Spidssindigheder. Den hæver Os fra Jordelivet til det Usynlige, det Evige, og knytter saaledes Jorden til Himlen, den lærer os at kjende Menneskets Forhold til Gud som en kjærlig, forbarmende Fader, hvem vi bør tilbede i Aand og Sandhed." Den forkaster Alt, hvad der kan nære Had og Forfølgelse; den opfordrer sine Bekjendere til, som Christi værdige Efterfølgere, at lægge Vind paa Sagtmodighed, Fordragelighed, Taalmod, Kjærlighed og alle christelige Dyder; thi naar nogle Usamdrægtighedens Prædikanter beraabe sig paa Jesu Udsagn: "at han er kommen til Jorden, ikke for at sende Fred, men Sværd, da er det en aabenbar Misforstaaelse og Forvexling af Middel og Øiemed, af den Kamp og Gjæring, som i Christendommens første Dage var uundgaaelig imellem de saa beterogene Elementer, Hedenskab, Jødedom og Christendom, som et Gjennemgangspunkt, inden den sidste kunde vinde Seier. - . . Ja, dersom den anpriste Samvittighedsfrihed gik ud paa at tolerere Medchristne som Brødre og fælleds Børn i Guds Rige. Men ingenlunde: Man læse Sekterernes Skrifter og vil næsten i hver Linie finde de stolteste Udtryk om dem selv og deres Tilhængere. Medens de fordømme gode Gierninger og al Følelse af eget Værd, blues de ikke ved at benævne sig Guds Udvalgte, "Livsens Arvinger, og alle anderledes Tænkende d. c. fra det Augustinske Lærebegreb i nogen Tøddel Afvigende: "Fortabte, "Antichristne, "Korsets Fiender, "Mørkets og Diæveiens Børn. Hvorledes skulle vel Mennesker med slige Grundsætninger fordrage Andre, Selv den hellige Skrift kassere de, forsaavidt de gjerne vilde udrive ethvert Blad af den, der handler om Troens Frugter: Haab og Kjærlighed. Henseer Man endelig 4) til Sekterernes Jndflydelse paa Folket, da tage disse ved en falsk Fortolkning af Sproget: "Man bør adlyde Gud mere end Mennesker, naar det gjelder, selv Oprør i Forsvar og ophidse, som nylig i Preussen, Almuen imod Ovrighed og Konge. Men hvad bliver Følgen, Selv de helligste Familiebaand sønderrives, Splid og Ukjærlighed vækkes i alle Samfundets Kredse. Og hvad er det da, Manklager over? J Henseende til Kirkegang finder jo allerede en negativ Frihed Sted; thi formenes det vel Nogen at besøge hvilken Kirke han vil, J Henseende til Skolegang, Confirmation, Vielse og Sacramenternes Betiening er Sognebaandet ei heller absolut tvingende? Huus-Andagt er jo Enhver uformeent, og hvor ønskeligt, om den end mere kunde oplives, naar den kun ikke anmasser sig en kirkelig Charakteer, Forestille Vi Os Følgerne i vor lutherske Kirke, da betænke Man blot, hvorledes det ved den mindste Dissents, der opkom imellem en Præst og en Sognebeboer, eller naar blot en Villighed nægtedes, vilde fremkalde Affald og Overløbere. Ved Sognebaandets Løsning vilde uforskyldt Tilsidesættelse ramme mangen Præst og Lærer. En større Frihed end den stedfindende kunde ofte foranledige, at den mindre samvittighedsfulde Præst blev meest søgt, og snart vilde vore Templer nedsynke til et Slags Marionet-Theatre, hvor Lidenskaberne søgte at skaffe sig Luft, og lydelige Bifalds= eller Mishags-Yttringer neppe vilde dæmpes. Det er en let Sag at ophidse Gemytterne; det vil koste mere igjen at berolige dem. Medens Vi i den anordnede Kirkebøn, hvormed vor christelige Gudstjeneste hver Gang endes, opsende Taktil den Høieste, fordi Vi have lært hvad Vi skulle troe og gjøre, fordre Sektererne som oftest en blind Tro af deres Tilhængere og vise derved en kjendelig Ringeagt mod Jesu herlige Tilsagn: "at Sandhedens Erkjendelse skal frigjøre Os(Joh. 8, 31.), ligesom de, ved at udgive sig for bedre Christne, end Andre, og at forbyde Fornuftens frie Brug, ophæve al Lære-, Troes- og Samvittighedsfrihed, disse den protestantiske De Kirkes kostbare Klenodier. Alle slige kirkelige Afsondringer have til enhver Tid ikkun udsaaet Tvedragt og Had i Christenheden. Det er derfor dobbelt Pligt at modarbeide enhver Bestræbelse af dette Slags. Som Exempler paa de Frugter, det fordærvelige Sekteervæsen hidtil har baaret ogsaa hos Os, anføres en af de i forrige Diæt i Læsesalen henlagte Petitioner, der indeholdt en bogstavelig Opfordring til: "at holde Execution og lade Enhver af Forsamlingen, der ikke erkjendte Jesu Værdskyld og vilde sværge paa 2den 8 i den Augsburgske Confession, - henrette Vil Man end fornuftigviis ansee dette for et Udbrud af Vanvid, da viser det dog, af hvilken Rod den er udsprungen, og turde atter stadfæste Ordsproget: af hvilke Folk den nogne Sandhed kan ventes hørt, og at en af de saakaldte Opvakter paa en Confirmationsdag, efterat Præsten havde opfordret Menigheden til, med sig at bede Gud om hans Naade, og Kraft for Børnene, opfordrede alle Tilstedeværende til at bede Gud ei at bønhøre Præsten, da baade han og alle Børnene vare paa Veien til Helvede." Fremdeles henvises til de detaillerede Fortællinger i "Nordisk Kirketidende om de saakaldte gudelige, skjøndt snarere selvraadige, Forsamlinger paa Morsø, Hindsholm og Langeland. Agtelte for Lov og Orden er og maa være en nødvendig Betingelse for Ro og Fred i Staten. Men er Veien til at øve Lovloshed paa een Maade først aabnet, vil den blive vanskelig at spærre i andre Henseender. Derpaa anføres den mærkelige Dom Udgiveren af Kirketidenden fælder over hine Forsamlinger paa Langeland (sjette Aargang No. 36) og det truende Opraab i en Afhandling sammesteds af Grundtvig om Samvittighedsfrihed, i Danmark. Efter den bemærkning, at foranførte Data ere øste af en i dette Stykke solid og authentisk Kilde, nemlig den af Petitionens Forfatter redigerede Kirketidende, som, hvor høist forskjellig Tonen end er, dog maa ansees som en vægtfuldCommentar over den foreliggende Petition, slutter Taleren sit Foredrag med disse Ord: "Efterat jeg saaledes har stræbt at vise, at Tendentsen af en Frihed som den ansøgte, netop maatte befrygtes at medføre en Opløsning af Statskirken og alle de helligste Baand, hvorved Borgersamfundet sammenholdes, beder jeg af Hjertet: Gud frie mit Fødeland for denne moralske Pest!" Endnu foreslaaes tvende Henstillingspunkter, som ønskes optagne i Præmisserne til Forsamlingens Petition (saafremt en saadan var blevet indgivet): 1) At Forordningen af 13 Januar 1711, som ikke meere passende for Tiden, maatte vorde ophævet, og et Lovbudemanere, som i bestemte Træk hævder den huuslige Andagts Frihed, men aldeles forbyder de talrige religiøse Forsamlinger, der have anmasset sig en viid Udbredelse og allerede organiseret et Secteervæsen, hvis Udgang ei lader sig sine uden en kraftig Jndgriben af Regjeringen til Statskirkens Beskjærmelse. 2) At der maatte træffes de nødvendige Foranstaltninger til, at de kirkelige Anliggender kunne af de Geistlige paa deres Conventer eller Landemoder blive drøftede paa en saadan Maade, at Drøftelsen, kunde komme til Menighedernes Kundskab og optages i den."J det Tilfælde, at Majoritetens Jndstillinger skulde finde Bifald, foreslaaes, som en nødvendig Control for de Extra-Underviste, der ei ere bundne til Udskrivning fra Skolen: 1) at enhver Præst udenfor Kjøbenhavn bør 12 Uger for Confirmationen indgive gjennem Provsten til Biskoppen Liste over de Børn, han agter at confirmere, samt tilføie, hvilke Børn der ere fra fremmede Sogne, fra hvilke, om de have taget stadigt Ophold i hans Sogn, eller om de blot paa Forberedelsesdagene komme til hans Sogn, paa det at de vedkommende Børns Kundskab kan, i Tilfælde af Mistanke eller udtrykkelig Angivelse blive undersøgt: og 2) at, som en Følge heraf, Ordene Confirmation eller under Litr. 6, i Committeens 2det Jnd(Fortsættes.) stillingspunkt bortfalde.