Berlingske Tidende, 1790-03-01
Endskiøndt man i Statsklogskaben er kommen fra Dunkelhed til mere Oplysning, fra Begiærlighed til at beherske Verden til meere indskrænkede Hensigter og nærmere Ligevægt imellem Magterne; saa ere dog Krige, da de ere blodige og ødelæggende, forbundne med en billig Afskye. Derfor, have frie Nationer forbeholdt sig saadanne Betingelser, som ere desto helligere, da Folkets Frihed og Rettigheder skulde uden samme gaae forlorne. – J Engeland kan en Konge begynde og fortsætte en Krig, men ikke paalægge Skatter, er heller sætte Nationen i Gield; Kongen af Sverrig kan intet af begge; Virkningen bliver den samme, og Forskiellen i Betingelserne er at søge i begge Rigers ulige Situation, i Folkemængden, Hielpekilderne, Nationalcharacteren med mere, Engeland er stærk nok til at holde en Fiende fra sine Kyster ved sin Søemagt; den er en Øe, paa hvilken en Landgang i et hvert Tilfælde er forenet med megen Fare. Sverrig er deri, mod et aabent, med Klipper omringet Land, og af Rusland og Dannemark indsluttet, saasnart Fienden har Overmagten til Søes. Den Svenske Nation udruster og rekrytteren hele Armeen, Cavallerie og Jnfanterie, saavelsom Matroserne, da Engelænderne intet veed af saadan Byrde, men kiender destobedre sine Rettigheder. J Sverrig derimod kiender den store Haab, trykket af Armod, lit til sine Rettigheder, som den for det meste ikke kan benytte sig af, og ved alt dette er der, med et Ord, ingen fra Palait af indtil den ringeste Hytte, sikker for Mord og Brand. Skatter og Krigsstor trykke de meest Formuende, og bringe de øvrige til Bettelstaven, da derimod en Engelænder intet har at frygte for sin Casse eller Eiendom, hvorledes endog hans Formue er beskaffen. Efter nærværende Regieringsforfatning, efterat Constitutionen eller Charta magna har faaet sin rette Fasthed, forlanger Kongen ingen Subsidier, ikke heller modtager dem til at føre en Krig, naar samme ikke er behagelig for Nationen; en Nation, som gaaer vidt i Hengivenhed for deres Konge, men endnu videre for Fædrenelandets Roe og Friheden. Hvad beviser alt dette andet, end at den Engelske Nation har i Henseende til Krig befæstet sine Rettigheder ved det Forbehold, at giøre Paalæg og Gield; da derimod alt Friehed, Liv og Eiendom, skulde være forloret for den Svenske Nation, dersom ikke følgende Betingelser vare gjorte i den 48 Paragraph af Regieringsformen. "Kongen maae uden Rigets Stænders Bevilling og Samtykke ikke foretage nogen Krig." Dette betyder her en angribende Krig, thi at forsvare sig mod Overfald er indplantet Nationen selv, og er en Menneskene og Staten tilhørende Ret, hvorom den 45 §. særskilt handler. - Om den nærværende Krig, efter sin Art og Beskaffenhed, er en offensiv eller de sensiv Krig, kan ikke anderledes blive undersøgt og afgjort, end ved at sammenligne benævnte Paragrapher med Hs. Kongel. Majestæts Erklæring, som just indeholder denne Gienstand. Som en imod Lovene lydig Undersaat og Medborger indskrænker jeg mig til de Propositioner, som Hs. Majestæt i Naade har behaget at forelægge Rigets Stænder. Men hvad skulde vor Regierings=Lov nytte et frit Folk, dersom denne Undersøgelse skulde udeblive, hvorpaa Efterkommernes Rettigheder og Sikkerhed saa væsentligen beroer, Dette maae ikke sætte mig i Mistanke for, at jeg tager en Fiendes Partie, for hvilken man med rette maae være bange, da Riget paa nærværende finder, med hvilken Eftertryk han udsører sin Sag; men jeg skriver og taler kun for mine Medborgere og mine medfødte Rettigheder, som jeg ved en uventet Krig paa det omfindligste seer krænkede. At forsvare sig har stedse hos et frit Folk været en ærefuld Pligt, og er det endnu, for hvilken jeg er bereed til at opofre alt, og som i Lykke og Ulykke, efter Tidsomstændighederne, da Berømmelse og Daddel afvexle, bestandig beholder sin Værd.