Jyske Efterretninger, 1768-12-30
Hellige Juule=Tanker. saa kom den Naades Tid, da alle Engles Herre. Fra Majestætens Stoel til denne Klode kom, Og skiulte i vort Støv sin Guddoms Glands og Ære, For ved hans Liv og Død at hæve Dødens Dom; Vort Hostanna skal hans Kommes Minde møde; Velsignet er hans Navn, den Evighedens Gud, Som fødtes, levede, som lærte, led og døde. Blot for at rykke os af Mørkets Fængsel udi Gag. Ol Søn, af hvem af Gud, af alle Væsners Fader, Du, som opoffredes til vor Lyksalighed, Ol vor Jmmanuel, Freds Fyrste, som nu lader Din Fødsels Fryd og Trøst paa Siele strømme ned, Vi blande vores Lov med Magters Jubel-Toner, Som saae dit Naade Dyb, og sang og priiste dig, Og hines Fryde=Sang, som kaste deres Kroner. Ned for din Seyers Stoel, Lad vores Fryde Skrig, I Himlen blive hørt, at Engle selv maae glædes Ved de Gienløstes Tak, som efter dig og dem. Af Længsel brænde her, og ved hver Glæde ledes Til Haabets Samlings Fest, til det velsignet Hiem, Den Himmel, som du ved din Fødsel og din Smerte, Har aabnet for enhver, som være vil din Brud; Did gaaer vor Længsel hen, der er vor Skat og Hierte Hos dig, vor Goel, ja vor Konge og vor Gud, Du, Himlens Velbehag, og Jordens Fred og Glæde! Vort Hierte aabent staaer for dig i Bon og Troe, Og med Ærbødighed vi til din Vugge træde. Forundringsfulde, at du blant os vilde boe. Gid alle Hierter dog din Naade maatte kiende Og smage ret, hvor sød din Fødsels Glæde er, Gid frække Spottere sig maatte dog omvende: Og skamfulde tilstaae: Du haver dennem kiær. Thi Menneske, hvor stor og herlig er din Skjebne! Nød Engle denne Held, ney, Støvet skienktes Gud. J vor Natur han sig mod Slangen vilde væbne, Og ved sit eget Blod forhverve sig en Brud. Hvad Hvad er Foragt og Nød, Tør Mennesket foragtes Kan Modet svækkes paa en saa benaadet Siel? Bør vel det Jordiske saa ivrig eftertragtes Skal Himlens Arving anske Verden for sin Deel Hvad bør man høyere, end Salligheden slatte? Skal da vor Stræben her kuns være Spil og Leeg, Da Engle ære os, og Engle ville fatte Til hvilken Høyhed vi ved Jesu Fødsel steeg. Ol Sallige, J, som med Troens Øyne skue I eders Jesu meer, end J kan sige ud Som længselfulde see fra denne ringe Tue, Og alt i Haabet her omfavne eders Gud, Hvor lidet frygte J for alle Livets Smerter, Ey heller agte I dets Herlighed for Nov; Nu fødes Gud igien i eders glade Hierter, Fornyer da jer Fryd og lever til hans LovBedrøvedel J, som i Jammerdalen græde, Ved Jesu Fødsels Fest aftørrer Taarene, Han kom den Fredens Gud til alles Fred og Glæde, Hvo tør hans Kommes Glands med vaade Øyne see, Hor Engle Chorets Gang om Himlens dyre Naade, Om Dødeliges Held og Verdens store Fred Opløfter Hierterne, lar ham for Resten raade, Som kom, og føler det til vor Lyksalighed. Men tør et Suk sig her i vore Toner blande, Saa bliver det for Jer, Usaligel som med En frek Koldsindighed den bittre Sætning sande :At Kiødet strider selv mod sin Lyksalighed! Gag 2 Seel. Seel Himlen fryder sig, og Jorden Gienlyd giver; I tie, J, som dog saa stor og vigtig Deel I Glædens Aarsag har, ol vaagner dog, og bliver i Engang saa vise: at J ville eders Vel. Saa længe Verdens Soel bestraaler eders Jsse, Vil Raade=Solen og opvarme eders Sind; Han fødes nu for Jer; men vilder det tilvisse, Att, naar J gaae eengang i Evigheden ind, Saa er hans Fødsel Jer kuns en beseglet Kilde; Ol gid J maatte dog i Tiden vende om Det staaer nu til Jer selv. J kunde, om J vilde, Men hisset kan J ei, undflye han Vredes Dom. Nu vexler Tiden om til Nyt Aars Dagens Komme, Gid hver Forandring, vi i Verden prøve skal, Maae minde os om den, som haabes af de Fromme, Men Laster skielve for, sæt os blandt deres Tal, Ol Gud, hvis Viisdom gaae hver Dag Din Dag i Møde. Den store Forskiels Dag, skiænk alle Hierter det J Aar og alle Aar ved ham, som for os døde, At tælle Dagene, og veye Tiden ret Du Raads og Styrkes Gud giv du selv Raad og Styrke. Til alles sande Vel! vær Kongens, Landets, Gud Skienk os med samlet Kraft, dit store Navn at dyrke, Og leg Velsignelse paa dine Sendebud. Komat Kom naadig til enhver, som om din Komme raaber, Giv alle Trængende din Fodsels Fryd og Fred! Skienk alle dem, som til din sidste Komme haaber, At prise der dit Navn i ævig Sallighed! Ja hielp os, store Gud, at vi maae Aaret ende Udi din sande Frygt og altid færdig staae, Raar du det sidste Bud ved Døden vil os sende, Vi ud fra Verden ind til ævig Glæde gaae Jndkomne Skippere.