Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1765-09-23
Grændser. Mod den Ringere og Svagere er hun venlig. Hun giør alt hvad hun kand for at lindre ham Følelsen af hans Ringhed. De Fortrin, som Naturen og Forsynet har skiænket hende, skulde blive hende til Byrde, dersom deres Misbrug eller Betragtning skulde foraarsage hendes Næste nogen Misfornøielse. Mod den, som Alder, Værdighed og Fortieneste ophøie over hende, har hun den dybeste Ærbødighed, og for hendes Lige har hun en Aa telse og Høflighed, som nærmer sig til Ærbødighed. Hun veed mod en næseviis og indbildsk Spradebasse at holde over den Ærbødighed, som tilkommer hendes Kiøn, og, uden at spille en forstilt Peens Person, holder hun den unge Herre, inden Skrankerne af den Anstændighed, som han i sine Ord bør i Agt tage. Hendes Forstand er alt for Fin og alt for ved danned til at en lykkelig og vel udløgt Skiemt, og et opvakt Jndfald skulde mishage hende. Hun gaber ikke ved en viis Mands høie Taler; men hun ærgrer sig heller ik overen ung Persons muntre Jndfald. Wielands og Badmers høie Digter, ere hendes Sinds behageligste Næring; men i glade Øieblikke læser hun med lige saa megen Fornøie, else din uforlignelige Dalis, ærværdige Gener. en dødes Si Det Romanske i Omgang haver hun ligesaa meget som Læsningen af disse Sind- og Hierte fordærvende Bøger. Hendes ædle Hierte er danned til Kiærlighed, men hun frygter for den meere end for alle andre Livets Farligheder tilhobe. Hvorledes skulde hun ikke giøre det, da en ung Mands Persons fordærvede Hierte alene lurer paa et enfoldigt og sikkert Fruentimmers Uskyldighed, eller alene tragter efter at giøre det til et Offer for sin Egennyttighed og Æregiærrighed. Hvor er den Mands-Person, som er hende Værdig, og det Hierte, som fortiener at forenes med hendes, Han er funden, Patrioten er den Person. Hans Egenskaber ere alt for vare, til at undgaae hendes Opmærksomhed, og hendes Dyder alt for store til at lade ham være ligegyldig ved deres Betragtning Han kiendte deres Virkning til at lyksaliggiøre hans Liv, og hun havde for megen Høiagtelse for hans Dyd til at negte ham den Belønning, som hans Ønsker fortiente. Hun gav ham sit Hierte, og dermed de daglige Opmuntringer til Dyden, som et Ægteskab imellem Dydige giver Anledning til. denne Tilstand er hver Dag ham en ny Aarsag til Glæde. Deres Kiærlighed var grunved paa det, som er væsentligere end det sandselige i Kiærlighed, paa det, som er Grunden til et oprigtigt og ædelt Venskab, paa Forstand, Dyd, og et godt Gemyt. Derfor blev den jo længer, jo bestandigere. Den tog vel af i Glands og kastede ikke saa klare Straaler fra sig; men den blev derimod daglig finere, renere og fuldkomnere; Den blev Venskab, og enhver Tilvæxt i deres Dyd og Fuldkommenhed blev en Næring for de ædelste Drivter, som lyksaliggjøre de Elskende. Naar hans Forretninger fordre hans Nærværelse uden for sit Huus, kand Forestillinger af hans Pligt alene undertrykke den Ulyst, med hvilken han forlader sin Veninde, og han længes inderlig efter den Tid, da disse Forretninger tillade ham at vende hiem til sit Huus, hvor Orden, Fred og Fornøielse herske, hvor Dyden har sin Bopæl og den guddommelige Viisdom kaster sine Straaler fra sig. Medens han er beskæftiged med at befordre Statens Bedste, med at udbrede Sandhedens og Dydens Rige eller med at formere paa en lovlig Maade de Skatter, som hans Forfædre have efterladt ham, sørger hans Elmire med en Moderlig Ombyggelighed for Huus holdningen og udover i smaat en viis Regentindes Dyder, en Omhyggelighed, som i manges Øine synes at være nedrig, men som i Gierningen og ved Maaden, hvorpaa hun viser dem, er ligesaa stor og vigtig som hendes Mands. Den samme Forstand, som vedligeholder Orden og Harmonie i en Familie, skulde udrette det samme i en Stat, naar Forsynet havde anvist den saadan Plads.