Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-05-01
Jblandt disse mange Ædle, der erkiendte denne Skaberens vise Hensigt med Menneskene, stedsevarende Fremgang i Kundskab og Dyd, som og redeligen arbeidede mod dette Maal, saavel med Hensyn til dem selv, som til deres Medmennesker, udmærkede sig ogsaa den, saa høit fortjente Chr. Bastholm, ved sine mange Skrifter, og det med saamegen Jver, og med et saadant Held, at man fast kunde fristes til at kalde ham Danmarks Lærer. At opregne alle de Skrifter, hvorved han ledte saa Mange til Sandhed, Dyd og Lyksalighed, er deels unødvendigt, og deels stridende imod den Korthed, som her bør finde Sted, kun nogle faa af dem vil man anføre. J sin Philosophie for Ulærde, meddeelte han korteligen, i tretten Afhandlinger, en Udsigt over Verden og de Ting, som ere i den. Efterat han i de ti første Afhandlinger havde omtalt Himlen og Jorden samt dens forskjellige Fænomener og Skabninger, omtaler han i den 11te, Mennesket; i den 12te Guddommen, og anstiller han i den 13de moralske Betragtninger, i Anledning af det Foregaaende. Alt paa en saa interessant Maade, som der vel med Føie kunde ønskes, men tillige paa en saa religiøs Maade, at Læsningen deraf, upaatvivleligen, som ogsaa var Hensigten, maatte lede tilGud, som og oplive til hans Priis. For at sætte Fleerheden af sine Medborgere, istand til, at læse det n. T. med endnu mere Nytte, end forhen, udgav han det i en ny Oversættelse, oplyst med Anmærkninger, hvorved det tillige, især for Ulærde, blev yderst gavnligt. Dog, derved lod hans ædle Gavnelyst det ikke blive var det n. T. det vigtigste af Bibelen, fandt han, at hvad Jesus havde sagt, naturligviis maatte være det vigtigere af dette, hvorfor han og senere udgav alle Jesu Taler, og det paa en saadan Maade, at hans ædle Hensigt dermed kunde opnaaes, thi først meddeelte han en Forerindring, til enhver Tale, hvorved Læseren sattes paa en saadan Standpunct, at dens Jndhold maatte blive ham indlysende, derpaa fulgte selve Talen, og endeligen en fri Omskrivning, hvorved Jndholdet, endog for den Ulærde, maatte blive aldeles forstaaeligt. Men, fordi han foretrak det n. T., fremfor det g. T., deraf fulgte ingenlunde, at han ansaae dets Læsning unødvendig for Christne; tvertimod hans udvalgte Stykker deraf - hvilke ere valgte meget heldigen og passende - godtgjøre, at han aldeles ikke nærede den Tanke. I sin Viisdoms og Lyksaligheds Lære beskrev og indskærpede han, paa en interessant og lærerig Maade, hvad Mennesket har at lagttage mod Gud, sig selv og Næsten, kort, han lærte det deri, at kjende sine Pligter og sin Bestemmelse. Saaledes stræbte han at oplyse og forædle sine Medmennesker, i Almindelighed, dog betænkte han og tillige, i Særdeleshed, de Syge= og Sengeliggende, i det han udgav sine fortræffelige Andagtsøvelser for dem. I sine historiske Efterretninger til Kundskab om Mennesket, i dets vilde og raae Tilstand, har han paa en underholdende Maade underrettet Læseren om hine Menneskers Begreber, Skikke, Vedtægter, Levemaade, Forfatning, o. s. v. ligesom han i sine historisk philosophiske Undersøgelser, beskriver de ældste Folkeslægters religiøse og philosophiske Meninger, og derved ligesaa grundigen som interessant, fra et ophøiet Standpunct, sætter Læseren istand til, saa at sige, med et Blik at overskue Alt, hvad Menneskene, ved Fornuften allene, have formaaet at udtænke om Gud, om Berden og dens Oprindelse, om dem selv, deres Pligter og deres Bestemmelse. Dog, han udmærkede sig ikke allene som Philosoph, Theolog, Historiker o. s. v., men tillige som en af Danmarks største aandelige Talere. Hvad kunde vel nu tænkes naturligere, end at denne høitfortjente Mand, i Livet, som efter Døden, maatte blive almindeligen agtet og hædret? Vistnok paaskjønnede Mange dybt, hvad de og Fædrelandet skyldte ham; men, paa den anden Side er det ogsaa bekiendt, at Miskjendelse var hans Lod, som den i Almindelighed, eller dog saare ofte, er enhver ædel Sandhedsvens. Dog, for denne lærde, oplyste, humane og saa meget fortjente Ædling, var det vel snarere en Ære, at blive dadlet end roset, af de vore Dages Ordførere, der med Flid laste Fornuften og enhver dens Ven; men, at ogsaa hans Biograph, paa flere Steder i hans Levnetsbeskrivelse, ikke undlod, deels at yttre sin Misfornøielse over hans Anskuelser, deels stundom at omtale ham paa en mindre fordeelagtig Maade, end der var Grund til, kunde ikke andet end med Føie mishage Enhver, der indsaae og paaskjønnede den Skildredes mange og store Fortjenester. At han, iblandt Andet, havde været oplyst og ædel nok, til at indsee og tilstaae, at Friedrich den Anden, Konge af Preussen, var een af Jordens største og meest fortjente Regenter, ogsaa derfor skulde han dadles. Hvis det er en Brøde, hvilke Nogle synes at ansee det for, ikke allene at have levet og virket, sin meste Tid, i det 18de Aarhundrede, men endnu mere, at have yttret og udført den da, hos Mange - som endnu hos Nogle - herskende Grundsætning, uafladeligen at gaae fremad paa Oplysningens Bane: redeligen at arbeide, medens det for ham var Dag, saa er Bastholm behandlet efter Fortjeneste. Men, da denne hans ædle Bestræbelse, at oplyse og forædle sine Medmennesker, adsolut maatte og maa forskaffe ham enhver Sandheds vens Bifald og Agtelse, saa kan her med Glæde udbrydes, takket være den ædle Afdøde, saavelsom de endnu Levende, der redeligen som frimodigen vandre i Jesu Fodspor, og lære i hans Aand, at vor Bestemmelse er stedsevarende Fremgang i Oplysning, som i Dyd!