Politivennen, 1798-01-01
Spørgsmaal og Forslag til Kastellets Kommandant Hr. Generalmajor Peimann. Mandags Aften d. 4 Junii var jeg med min Kone og nogle faa Andre af min Familie, hvoriblandt et par Børn, gaaet ud, for ej blot i Familievenskabets, men tillige i Naturens Skjød at udhvile efter Dagens Hede, og samle friske Kræfter til følgende Dage. Klokken kunde være omtrent 8, da vi vare ankomne i de elysæiske Marker, hvis Behagelighed, og den Munterhed, som for nærværende Tid hersker der, formedelst den Art af Lejr de der oprejste Telte forestille, indlod os til at tage Sæde i Græsset, hvor saa mange smaae og større Selskaber allerede for os havde lejret sig. Efter at have hvilet noget staae vi op, men lade en Person af vort Selskab blive tilbage ved noget efterladt Tøj, mens vi Øvrige spasere omkring imellem Træerne og udenfor Teltene. Jmidlertid bliver han, som vi havde ladet blive tilbage foruroliget af et Menneske i lysegraa Trøje, lange Buxer af omtrent samme Farve, med rund Hat paa Hovedet og Pampusser paa Fødderne, der forresten saae ud til at være en Militærs Betjent, som befalede ham at staae op og gaae bort. Han adlød i det Første, men kunde ikke i det Sidste da han ikke kunde forlade Tøjet, og ved sin Fraværelse vilde sætte os i Forlagenhed, naar vi kom tilbage og ikke fandt ham der. Truende med at Patrollen snart skulde komme, og jage ham af Vejen, og at han vilde gaae til Vagten og anklage ham, gaaer omtalte Person bort, og kommer noget efter tilbage og bortjager, med sine Trudsler, mange Mennesker fra deres Sæde. Vi ere imidlertid komne tilbage og lade os det Passerede fortælle; vi see hvorledes hiin Person endnu stedse er beskjeftiget med at jage Folk af Vejen, meget forundrede over, at man saa taalig lod sig jage. Jeg træder til og spørger Fredsforstyrreren, hvad Ordres han havde til, saaledes at forvise Folk? Svaret var: At det var nok han sagde dem, de skulde pakke sig; vilde ellers nogen følge med ham, da kunde de faae Underretning om hans Ordres; og hvem der havde lyst til at bie, skulde Patrollen snart af hente. Paa mit Spørgsmaal: Hvem han var? fulgte det Svar: Kommandanten i Kastellet var hans Herre, som havde beordret ham at holde Orden her; og følgelig havde han Ret til, at jage Enhver af Vejen, som indfandt sig paa det Sted, hvor han var beordret at holde Vagt. Efter nogen Strid, under hvilket Karlens Mod betydelig sank, saa at han tilsidst havde slet intet, sneg han sig bort i Stilhed. En Officeer traadde til den forsamlede Mængde, og spurgte høflig om, hvad der var passeret? Underrettet derom, siger han, at han selv vel som Vagthavende havde Ordres til at vaage over at ikke Børn skulde beskadige Træerne, men at hans Ordres ikke strakte sig videre; hiin Persons Magt derimod til at bortvise Folk, var uden Tvivl selvtagen; og til at give slige Personer saadan Magt i Hænderne var Kastellets Kommandant vist en alt for fornuftig Mand. Jeg tager mig derfor den Frihed, at spørge Dem Hr. Kommandant, om omtalte Person, som forstyrrede vor, og saa mange andre Folks Fornøielse var beordret dertil af Dem, eller ikke? om, dersom det Sidste, som jeg har gode Tanker nok om Dem til at troe, er Tilfældet, De da vilde lade anstille Undersøgelse, om han var det, han udgav sig for, Deres Betjent; eller om ikke dette, hvem han da var. At oplyse Publicum og mig heri, er noget, som De vist er Dem selv skyldig: Thi hvor maae Deres Agtels ikke tabe, om endog kun et enkelt Lem af Publikum skulde blive i den Tro, at De var den Mand, der ved een af Deres Betjente lod nogen Medborger forstyrre i den tilladeligste og uskyldigste Fornøielse. Skulde Hr. Kommandant - det jeg anseer for en Umuelighed - bemeldte Person virkelig være Deres Betjent, og af Dem udsendt i omtalt Ærinde; da vil jeg foreslaae Dem en Plads, hvor De kunde bruge ham med større Nytte, ifald De kunde undvære han som Opvarter i Deres Huus. Paa Broen som ved Østervagt gaaer over til de elysæiske Marker er et Hul, hvor de, der ikke see til Fødderne, let kunne bryde et Been eller to. Her hensætte De da Deres Betjent, for paa en høflig Maade i Deres Navn at advare dem, som vilde gaae over Broen. De ville derved vist gjøre Dem Mange forbundne, og er det nødvendigt, at jage Borgere bort fra de elysæiske Marker, da lade De det skee ved hensatte Skildtvagter, eller omvandrende Patroller, som mere respekteres end Betjente.