Berlingske Tidende, 1831-01-17
Lovforslaget angaaende Nationalgardernes Organisation er samtykk i de Deputeredes Kammer med en Majoritet af 245 imod 70. J Torsdag blev med stor Høitidelighed en Lykønskningsadressefra det irlandske Folk, i Anledning af Juliirevolutioner, overleveres af en Deputation, i hvis Spidse var Hr. O'Gorman Mahon Adskillige Haranguer holdtes i denne Anledning. Udvortes er Roligheden nu aldeles gjenoprettet; kun i Gemytterne herske endnu Bevægelser og ængstelige Bekymringer, men ogsaa disse ville lægge sig, thi Ufredens Elementer ere nu forsvundne og den sidste Prøve er bestaaet. Pøbelens ublue Fordringer i Decemberdagene maatte vige for Borgernes faste Villie, hvis politiske Meningsforskjellighed lang, da det galdt om at baandhæve Sikkerhed og Orden. De Studerendes uanstændige Opførsel i hiine Dage har man i udenlandske Blade tillagt en Vigtighed, som den ikke havde, og som ikke fortjente, at Nationalgaden derfor blev kaldet bort fra sine Sysler og under Gevær, de bedaarede unge Mennesker indsaae snart, at den offentlige Stemme var deres Færd ugunstig, og at de blandt deres Medborgere, som de dog ikke vilde fortrædige, udbredte Bekymring og Harme. Offentlige Blade bebreide de Deputeredes Kammer, at det lod de Studerende tage Deel i den Takadresse, som det, iøvrigt uden egentlig Kald dertil, kundgjorde den parisiske Nationalgarde og de Linietropper, der understyttede dem. Men Jntet kan undskylde den insolente Protestation, som mange Medlemmer af de tre Hovedlæreanstalter i Paris (den juridiske, den medicinske, den polytechniske), ikke disses Pluralitet, underskreve. Disse unge Mennesker, der ikke engang ere berettigede til at tage Deel i nogen borgerlig Art, og hvis Underskrift ikke kan hjemle noget offentligt Documents Gyldighed, vove ei allene at haane Natiotionens Repræsentanter, men ogsaa at foreskrive betingelser og Love. En mageløs Frækhed. Nu skammer de fleste sig over at have givet deres Medborgere Anledning til at regne dem blandt Uroestiftere. - Men det besynderligste Resultat af Decemberdagene er den Stilling, hvori Deputeretkammerets Majoritet en føje Stund satte sig mod Regjeringen; den af Lafayette ansøgte Afsted som Høistkommanderende over alle Nationalgarder, og den i Ministeriet paafulgte Modification. Den Maade, hvorpaa Frihedens Veteran kundgjorde sin Fratrædelse, gjør hans Charakteer Ære, og ender hæderfuldt en saa udmærket Bane, imidlertid lader ingen Forstandig sig skuffe af den Tale. Aabenbart var Majoriteten i de Deputeredes Kammer meget indtagen imod ham, imod Justitsministeren Dupon (som nu ligeledes har resigneret) og imod Præfecten i Seinedepartementet Odillon Barrot; disse tre Mænd havde man mistænkte for at have givet baade Oprørerne og de vildledte Studerende, for at tilfredsstille dem, Haab om visse Cancessioner, og i Farens Øjeblik søgt at formaae Monarcher til at befæste sin populære Throne paa republicanske Jnstitutioner. Det være uafgjort, hvorvidt disse tre af Folket yndede Friheds mænd ere gaaede; men vist er det, at de ved enhver Leilighed, om end i god Hensigt, alt for meget smigrede Ungdommen og de saakaldte Julikelte, og ligesaa vist er det, at de ikke forsvarede Regjeringen med den Værdighed, som havde kunnet gjøre den imposant i Alles Øine; ogsaa det er vist at Seinepræfecten tillod at en Placat blev opslaaet, i hvilken uerfarne Ynglinger, uden mindste Kald dertil, førte utilbørlig Tale. Kort: Pluraliteten af de Deputerede vare af den Mening, der ogsaa yttredes i dets Møder, at man havde fremskyndet Lovløshed og Oprørsaand, og, lod den ærværdige Lafayette undgielde dette, da under Debatterne om Love for Nationalgarden Overbefalingsmandens Post bragtes paa Bane. Denne Post bør baade efter Lafayettes egen og efter den af de Deputeredes Kammer udnævnte Committees Anskuelser, ophøre, fordi den lægger en alt for stor og farlig Magt i en ærgierrig Mands Hænder, Mange troe dog, at Lafapette, som Nationalgarden skylder sin Existents, vel havde fortjent, at man for hans Person gjorde en Undtagelse, paa hvilken dog jo Jngen i Fremtiden kunde beraabe sig. Det skeete ikke, tvertimod yttredes, da dette Punkt berørtes under Debatterne, en Heftighed og en Modstand, der maatte have saaret Oldingen dybt, om han havde været tilstæde. Mange af de Deputerede glemte i hine Øjeblikke Kammerets Værdighed og krænkede Formerne; Forholdsreglen selv er unægteligen i og for sig conseqvent og nødvendig.