Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-04-30
Allerede fra Aristoteles Tid har man inddeelt Statsforfatningerne i tre Klasser, enten bestyres Staten af een Regent Monarkiet, eller flere have Deel i Regieringen (de Mægtige, Aristokratiet, eller Regieringen er i hele Folkets Hænder (Demokratiet). Denne sidste Statsforfatning er umuelig i store Stater, kun i et Par smaae Kantoner i Schweitz møde alle Jndvaanere fra det 18de Aar i Folkeforsamlingen; i de større Stater maa den repræsentative Statsforfatning træde i Demokratiets Sted. – Den berømte Rousseau (Le Citoven de Geneve) foredrog imidlertid den Lære, at det souveraine Menneske tilintetgiør sin borgerlige Rettighed naar han vælger en Repræsentant i sit Sted; denne Lære, som tiente til Forsvar for det fuldkomne Demokratie, fandt megen Indgang i Frankerig, (og stikker i Hovedet paa det hele republikanske Partie i dette Land); da det imidlertid ikke gaaer an at lade alle Mennesker tage Deel i Regieringen, saa gaaer Demokraternes Formaal ud paa at udvide dette Princip saa vidt som mueligt. Hele Kampen, imellem Partierne i dette Land fra Aaret 1789 og til nu gaaer derfor ud paa om hvorvidt Valgrettigheden skal udstrækkes. Da man troer at Deeltagelsen i de offentlige Anliggenders Bestyrelse kan sikkrest betroes dem, som besidde nogen Formue, og denne kan bedst bedømmes af de Skatters Størrelse, som enhver har at betale, saa bestaaer Striden imellem det konservative og det radicale Partie fornemmelig deri, om en større eller en mindre Formue skal berettige til at udøve Valgretten (det er forunderligt at man herved ikke har taget Hensyn paa den aandelige Formue, især da den timelige Formue er saaofte illusorisk, til at give Raad i Statsanliggender, eller selv til at vælge de Personer, som skulle giøre det, udkræves en vis Jndsigt; denne kan kun forventes hos dem, som enten have modtaget en saadan Dannelse at de have erhvervet sig enddeel Kundskaber; saaledes de som have studeret, eller saadanne Personer, som befinde sig i saadanne Livets Stillinger og have saadanne Ting at bestyre, at de derved kunne erhverve sig mange Erfaringer og Kundskaber, som ere nyttige for det hele Borgersamfund; man kan besidde en stor Formue og være en ussel Stakkel; og man kan være fattig som en Kirke rotte og være et meget dannet og et meget ædelt Menneske.)Men naar et Folk ogsaa kommer til at besidde et saadant Slags Souverainitet ved en udstrakt Ret tilat vælge sine Repræsentanter, saa har Demokratiet endnu ikke vundet Seier; Folket erholder derved ingen videre Ret end (i Grunden i Jndbildningen) at give sig selv sine Love, men disse Love skulle exeqveres, der skal en Bestyrelse til for de offentlige Anliggenders Gang, en udøvende Magt (pouvoir executift, som dog altid bliver den sande Regiering, dennes Jndretning giver en nye Anledning til Kamp imellem Partierne. Det demokratiske Princip udkræver, at alle skulle ikke blot tage Deel i Lovgivningen, men ogsaa i den udøvende Magt; man indseer imidlertid i Frankerige, at dette er et Hiernespind, men i det hele temmeligt talrige republikanske Partie i Frankerige er Stemningen derfor saa stærk og saa ubetvingelig, at det er i høieste Grad utilfreds med Tingenes nærværende Tilstand, dette Land (Republikanerne ville nemlig have alt indført i Frankerige paa nordamerikansk Fod, hvilket var La Fayettes herskende Jdee, de ville ingen Konge have, intet Hof, men en Præsident, som vælges paa visse Aar. J Frankerige har man gaaet den republikanske Skole igiennem, og erfaret hvad der kommer ud deraf. Derfor ere Folk, som ere lidt til Aars, og som eie noget, imod alt dette republikanske Uvæsen og holde med Kongen; men unge Mennesker, som mangle Erfaring, politiske Sværmere: Folk, hvis Formue er derangeret, ere desto ivrigere Republikanere; de blive farlige derved, ligesom de religiøse Fanatiker eller Skurker, at de henvende sig til den erfarne Ungdom og den uvidende Almue og søge at oprøre dem.) Hr. v. Tocqveville indsaae alt dette, han giennemskuede Kilden til den udbredte Utilfredshed, den Misforstaaelse om hvad Friehed og Lighed, udkræve, og tillige Umueligheden i at opklare sin Nation derom. (Det gaaer med Nationerne som med enkelte Mennesker, de ledes i Almindelighed af et eller andet Blendværk, som bemægtiger sig deres Jndbildningskraft, saaledes gaaer det ogsaa med de repræsentative og overhovedet med de frie Statsforfatninger; de Uerfarne vente sig Guld og grønne Skove af dem, og oversee deres store og væsentlige Mangler; den roelige og klare Fornuft trænger sielden igiennem i Menneskelivet. De anarkiske Skribenter dadle alle dem som høre til Regieringen, som have Andeel i Magten, og holde altid med Enhver som dadler Statsbestyrelsen, eller giøre den Modstand, eller som komme frem med frie og extravagante Jdeer; komme disse Personer til Magten, saa gaaer Angrebet løs paa dem, og De blive kun roste, som giøre dem Modstand. De absolute Regieringer have den store Fordeel, naar de falde i gode Hænder, at de frembringe et konseqvent og sammenhængende Regieringssystem, Udviklingen af store Planer og vedligeholde indvortes Roe og Fred og derved en behagelig Tilstand i Menneskelivet. De frie Forfatninger tiene til at giøre Modstand mod Misbrug eller en ilde Anvendelse af Magten, de vække Folkeaanden, men de vække ogsaa Lidenskaberne og frembringe megen indvortes Qval i Borgersamfundet; det er hele Historiens Lære. Valgene falde ofte paa maadelige Personer, i det mindste paa mange unyttige, og Folkeregieringerne kunne giøre sig skyldige i de forfærdeligste Feilgreb. Storbrittanniens Statsgield voxede til i en uhyre Grad, og Landets indvortes Mangler vedbleve under en langvarig parlamentarisk Forfatning og en udbredet Skrivefrihed.