Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-02-28
Blandinger. De engelske Kornlove, hvis Afskaffelse nu forestaaer, ere ikke saa gamle, som man skulde slutte af deres Bestemmelse, der gaaer ud paa at beskatte de lavere Folkeklasser til Bedste for Land-Aristoeratiet. De bleve første Gang forebragte i Underhuset den 17de Februar 1815, og den 20de Marts, samme Dag som Napoleon, efter sin Tilbagekomst fra Elba, drog ind i Paris, blev Kornbillen tredie Gang læst i Overhuset og antaget som Lov. Proponenten i Underhuset var Hr. F. Robinson, der senere ophøiedes til Greve afRipon, og flere Gange deeltog i Statsbestyrelsen, saavel under Canning som under Peel. Som et Hoved argument for Korntoldens Jndførelse anførte han de Jndskrænkninger, som i England (ligefra Edvard den Tredies og Dronning Elisabeths Tid) hvilede paa Uld productionen. Dette historiske Grundlag for Kornlovene har dog, som det viser sig, ei kunne holde Stik, da først efter Uldhandelens fuldkomne Frigivelse saavel Faareavlen som Fabrikationen af uldne Varer har taget et overordentligt Opsving i England. Jmod Robinsons Forslag hævede sig, som en kraftig Forsvarer af Folkets og navnlig af Arbeidernes Jnteresser, Sir Robert Peel - ikke den nuværende Minister, som dengang kun var en ung Mand, men hans Fader, en Kattuntrykker, der havde erhvervet sig en stor Formue, og hvis Grunde mod Kornlovenes Jndførelse endnu i Dag staae ved Magt og kunne tjene Sønnen til Retfærdiggjørelse, naar han nu stemmer for deres Ophævelse. Næsten alle de skadelige Følger, som senere have viist sig, bleve allerede dengang forudsagte som nødvendige Følger af Kornbillen. Men baade Castlereagh og Liverpool troede, at de ved Verdensfreden, som atter aabnede Skibsfarten for alle Nationer, maatte gjøre Noget for Kornproducenterne, ligesom der allerede ved Navigationsacten og Prohibitivtolden var sørget for Skibsrhederne, Kjøbmændene og Fabrikanterne. Forgiæves reiste hele Londons City sig imod Kornlovene. Et Bønskrift til Underhuset, imod Kornlovene blev i mindre end 10 Timer undertegnet af 40,511 Borgere, en anden Petition til Overhuset havde 80,000 Underskrifter. J Westminster forefaldt voldsomme Optrin, og om Aftenen den 6te Marts var Underhuset omringet af en forbittret Folkehob, der skreg paa, at man ei maatte fordømme dem til Hungersdøden. Man anholdt de til Hest og til Vogns ankommende Medlemmer af Underhuset, for at spørge dem, om de vilde stemme for eller imod Kornlovene, og de, som erklærede, at de vilde tage sig af Folkets Rettigheder, bleve overøste med Hyldinger og Lovtaler, medens Andre, hvis ministerielle Sindelag var bekjendt, kun ved Militairhjælp kunde beskyttes mod Haandgribeligheder. Selv den ædle William Wilberforee, der i Kornsagen havde lovet Ministrene sin Understøttelse, for at stemme dem gunstige for Negerslaveriets Ophævelse, maatte beskjærmes i sit Huus af Soldater. Hr. Lambton (senere Lord Durham) var ved sin Jndtrædelse i Underhuset nær bleven overredet af Cavalleriet, da han, der var meget yndet af Folket, vilde styre dette tilfreds. "Brødbeskatteren Robinsons Huus vilde det opbragte Folk ødelægge i Bund og Grund; dog slap det med nogle Beskadigelser, men en Mand og en Kone bleve dræbte af Soldaterne, som fyrede ud igjennem Vinduerne. Saaledes blev da denne af Nød og Elendighed ledsagede Forholdsregel strax ved sin Jndtrædelse beseglet med Blod, hvoraf der sikkerligt var flydt mere, naar ikke paa samme Tid Gemytterne ved Napoleons Tilbagekomst til Frankrig vare blevne bortvendte fra de indre til de ydre Anliggender. Alt vendte sig bort fra Kornlovene, for at feire Wellingtons Triumph; men Nutiden viser, at Kornlovenes Magt var stærkere, og den gamle Seiers hertug, der aldrig veeg for Nogen, maa nu vige for de Forhold og Tilstande, som ere en Følge af hine Love.