Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-06-06
Jndtil det tolvte og trettende Aarhundrede har man her i Norden kun betjent sig af Døbenavnet, saasom Biskop Jens &c., og denne Skik har ogsaa vedligeholdt sig længe blandt Bønderne. Men da Befolkningen tiltog saa meget, at Forvirringen derved blev stor, lagde man Faderens Navn til Sønnens, saasom Jens Jensen, Hans Hansen. Dette er den egentlige Oprindelse til Familienavne blandt de Stænder, som ikke høre til Bondestanden, og disse skulle være opkomme i Korstogenes Tid. Anføreren gave sig, for at udmærkes blandt Skaren, Navne efter deres Fædreneprovinds eller Fædrenegaard eller efter Billederne paa deres Skjolde. Derfra Navnene Bjørn, Hogh. Ulv &c. Bønderne, som det manglede paa saadanne herviske Leiligheder, kaldte sig og kalde sig endnu efter deres Gaarde eller deres Byes Navn, som Tillæg til deres Døbe= og Fædrenenavn; Andre toge Anledning af andre Ting. Man hører derfor ofte de besynderligste Navne blandt Bønderne, som Jens Tydsk, maaskee fordi een af hans Forfædre engang har været i Tydskland. J Holbergs Tid maa det endnu have været almindelig Brug at kalde Haandværksfolk og deres Koner, efter den Profession de dreve, som Frants Knivsmed, Geert Bundtmager, eller Arianke Bogtrykkers, Dorthe Knapmagers &c. "Vil J ikke kalde os ved vore Christnenavn, siger Jeronimus Christophersen til Jean de France, saa kan J see Jer om et andet Svogerskab. Jeg er en gammeldags ærlig Mand og lider ikke saadanne nye Allamoder. Men det varede ikke længe førend Haandværksmanden skammede sig ved sin Profession og maatte have et Familienavn, om det end klang nok saa snurrigt. Med de Børn, som Bonden modtager til Pleie fra Fødselstiftelsen, hedder det, i den nordsjellandske Landalmues Characteer, er Bonden især forlegen, fordi han ikke veed Faderens Navn; han giver dem derfor alle Tilnavn af Kasse, til Erindring om den Kaffe, hvor Børn fordum kunde lægges paa Frederikshospital, At Børn i Almindelighed først faae deres Familienavn, naar de ere confirmerede, er temmelig gammelt. To Sønner af Henrik den 2den af Frankrig vare i Daaben kaldte Alexander og Herkules, men ved deres Confirmation forandredes disse Navne til Henrik og Frants. Paverne forandre ogsaa deres Navne ved deres Ophøielse til Pontificatet. Pave Sergius Familienavn skal have været Bocca di porco (Svinctryne, men de han skammede sig ved dette Navn, forandrede han det til Sergius. Henimod Midten af det femtende Aarhundrede var det en Modesyge blandt de Lærde, især i Jtalien, at omskifte deres Døbenavn med et classisk. Sannazarius kaldte sig istedetfor Jacopo, Actius Syncerus, Histprikerne Platina i Rom antog med en høitidelig Ceremonie, Navnet Callimachus istedet for Philip, og den daværende dumme og overtroiske Pave Poul II, lod ham i denne Anledning endog bringe paa Torturen, fordi han troede, at ingen kunde forandre sit Navn, uden at have noget Ondt i Sinde. Melauchthon, der forandrede sit gode gamle Navn Schwaierde til hiint, gjorde den brave Jyde Niels Plade til Palladius, og smeddede saaledes af en jydsk Plade et classisk Palladium. Tilnavne ere i det Hele meget gamle. L. Æmilius, adopteret af Scipio, antog Navnet Scipio Africanus, Augustus, som først kaldtes C. Octavius Thurinus, antog efter at være adopteret af Julius Cæsar, Navnet Cajus Julius Cæsar Octavianus. Hos de første Christne var det Skib at forandre Cathecumernes Navne f. Ex. Lucianus til Lucius. - Denne Navneforandring er endnu Skik, naar en Borgerlig skal optages i Adelstanden. Saaledes blev Peter Schumacher forvandlet til Peter Griffenfeld, Wessel til Tordenskjold. Holberg, som paa sine gamle Dage selv lod sig gjøre til Baron, spøger med saadan Omdøben i Maskeraden, hvor han lader Arv sige: jeg er født i Christen Copernikovstræde: Om jeg nu vilde kalde mig Arv Christianconbernekowstræde, skulde han kunne forbyde mig det? Blandt Bønderne ere Hans og Maren de almindeligste Navne. Hans er et ældgammelt, og, som det synes, originalt nordisk Navn. Aarsagen hvorfor dette Navn saa hyppigen bruges, skal ligge i en gammel Fordom, at Tordenen ikke slaaer ned i et Huus hvor en Hans findes, og intet Under altsaa, at enhver Bonde, naar det kun var ham mueligt, søgte at forsyne sig med en saadan levende Tordenafleder, der kostede saa godt som intet, medens den franklinske ikke uden stor Bekostning kan anskaffes. - Adskillige antage, at Navnet er en Forkortning af Johannes; Andre mene, at det betegnede oprindeligen en Fælle, Staldbroder, hvorfor Hanse hedder paa Gammeltydsk et Selskab eller Forbund af Mange til eet Øjemed. J hvilken bemærkelse det forekommer endog hos Ulphilas, hvor det betyder en bestemt Hob Soldater. Den under Navn af Hanseforbund berømte Handelsforbindelse kjender Enhver. J Over- og Nedersachsen er Navnet Hans meget almindeligt, og grose Hansen er i det Tydske endnu meget gjængse. Mærkværdigt er det, at med dette Navn næsten i de fleste europæiske Sprog forbindes et ufordeelagtigt Begreb, Det svenske Jan, det engelske John (f. Ex. John. Bull) og det italienske Tann, Tanni, som ligeledes udtrykker dette Navn, betegner en enfoldig, dum Person. Allerede i det 15de Aarhundrede betydede, efter Carpentin, faire Johan, at gjøre til Hanrei, og at gjøre Jan (i Kortspil) kommer altsaa neppe, som Videnskabersselskabets Ordbog anfører, af Mandsnavnet Janus, men af det franske Jean Dog synes det, som det ufordeelagtige Begreb, som forbindes med Navnet Hans først er kommet ind i vort Sprog fra det Tydske, thi Storhans, Pralhans, Hansnar, Hansvurst o. s. v., ere aabenbart af fremmed Oprindelse. Fordum var det virkeligen store Herrer, som man kaldte i Tydskland, grose Hanse, og det er ikke usandsynligt, at det, som nogle paastaae, kommer af andes, som Jordan nes forsikkrer, Gotherne kaldte deres Rige og Store. Man vil udlede deraf det franske ancien; mueligen er det danske ændse, som savnes i Vidensk Selsk. Ordbog, beslægtet dermed. Ordet Hans har altsaa havt den modsatte Skjebne af Ordet Baron, da hiint blev fra et Hædersnavn til et Slags Ringeagtsord, og dette fra et Ringeagtsord (Baro, et Tossehoved) til et Hædersnavn. Ligesom man i gamle Tider opkaldte sine Pigebørn efter bibelske Personer og Helgene, saa søger man i vore Dage at give dem alle muelige Slags romantiskeklingende Navne, som Laura, Emma, Lina, Jda, Thora, Clara o. s. v. De gamle danske Navne, som fordum ingen Dronning eller Prindsesse skammede sig ved at bære, saasom Jngeborg (Jnger), Hedevig, Elsebeth (Else), er nu saa gemene, at de kun findes blandt de laveste Folkeclasser. Og dog klinger det saa godt at føre et Navn, som for Aarhundreder siden prydede en dansk Kongedatter. Endnu aldrig har jeg hørt at Nogen har givet sin Datter det i dobbelt Henseende skjønne Navn, Thyre eller Dagmar. - Jeg kan ikke forlade dette Æmne, uden at berøre noget, som endnu hører herhid. At spotte med en Mands Navn er det samme som at spotte med ham selv. Navnet er saa dybt sammenflettet med vort Væsen, at man ved at røre ved hiint, rører den ømmeste Side af dette. Jngen Haan er derfor bittrere og tillige uforsvarligere end den, der drives med en Mands Navn, som han selv ikke har givet sig, og endog, om det var en Brøde at bære det, aldrig kunde lægges ham til Last. Lave Sjole, der mangle al finere Sands for det Anstændige, betjene sig derfor sædvanligen af det Slags falske Vittigheder, der gjør Folks Navne til kaade Ordspil, som kun ved Jdeeforbindelsen hos den enfoldige Hob opvække taabelig Latter. At nævne en Forfatter, for at haane ham, ved sit Fornavn - noget, som ikke har været usædvanligt i nyere Tider - er en stor Uartighed, thi det er at sætte en Mand i een Classe med Drenge; det er at berøve ham hans Agtelse i hans Undergivnes Øine; altsaa een af de Nedrigheder, som Loven vel ikke udtrykkeligen forbyder, men som dog fortjener den Retsindiges dybeste Foragt.