Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-01-09
Nyeste Fobenhavn Skilderie af Aarsendes Femte Aargang. No. 26. Udgivet og forlagt af J. Wersel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Höeckes Enke. De Løverdagen den 9 Januarii, 1809. Lars Pedersen. En Fa(Fortsat.) og Førend jeg gaaer videre maa jeg levere den gunstige Læser en Skildring af mit ny Herskab. Min Herre havde næsten et halvt Seculum paa Bagen. Men desuagtet var han dog meget vel ved Magt og havde et Par Kinder saa rødmosede som et Par modne Borstoffer Æbler. J de senere Aar havde han endog faaet et forynget Udseende ved at lægge sig en Paryk til med krusede Guldlokker, som en dygtig Poet maatte kunne have digtet de deligste Vers over. J sin Ungdom havde han tjent hos en Kræmmer i Aalborg, men Skjebnen, eller, som adskillige kalde den, Lykken, havde ført ham til Ostindien, hvor han blev en rig, og derpaa til Kjøbenhavn, hvor han blev en æret og agtet Mand, thi Penge og Ære følges sædvanlig ad. Da han forlod Jylland har han en hjemmegjort Kjole, Calemankes Vest, sorte Jydestrømper, og en stiv Pidsk i Nakken, men ved hans Tilbagekomst fra Ostindien var hans hjemmegjorte Kjole, forvandler til Cassimir, hans Calemankes Vest og Jydestrømper til Silke, og hans stive Pidsk til en respectabel Mexledon. Han havde temmelig tidlig givet sig med en Smede Datter fra Randers, som var opdragen og vant til Huslighed og Tarvelighed, men da hendes Mand blev rig og oven i Kjøbet kom ind i 9de Classe, saa fik hun med Frueritelen Fruenoder. Denne Titelforandring foraarsagede en heel Forstyrrelse i Huset. Fra dette Øjeblik skulde alle de gamle Meubler casseres og nye anskaffes i deres Sted. Alle de Modesournal ler, der kunde faaes fat paa, bleve hentede, og en Fransk Decorateur vendte nu op og ned paa hele Huset. Stole og Sophaer med Crocodiller, Drager og Basselisker, som man sant ned i som i en Mose, Senge af Mahagonietræ, der saae ud som Tronen paa Høiesteret, med Gardiner af Kniplinger og Seler af Silke, bleve forskrevne fra Paris. Min Herre kunde ikke udstaae Alt hvad der var Dansk af Oprindelse, og naar han med et eneste Ord vilde udtrykke at en Ting var ussel, plump, smagløs, saa sagde han, det er ægte Dansk Sine Meubler lod han derfor komme fra Paris, sit Sølvtøi fra Sverrig, sit Porcellain fra Sevre, og sine Gulvtepper Pokker i Vold fra Tyrkiet og Siebenburgen. Man kunde ikke engang beskylde ham for, at han fyrste Dansk Brød, thi alt det Meel, vi brugte, lod han komme fra Frankrige, og jeg havde hørt ham tusinde Gange sige, at dersom det var mueligt at lade komme udenlandsk Luft, Fulde han nok vogte sig for den usunde Danske. Han var ogsaa fuldt og fast overbeviist om, at det Danske Vand var saa slet, at man ikke kunde vaske et ordentlig Stykke Linned deri, og lod derfor alle sine Strømper, Nathuer og Skjorter tvette i Themsen. Summa Sommerum Alting i vort Huus var saa udenlandsk, at endog vor store Gaardhund, Sultan, var en Rostocker af Fødsel. Jngen var gladere end vor Fru da hun blev Fen. Den gemene Madameritel havde allerede længe ligget hende som en tung Steen paa Hier get, men hun maatte øde sin Kummer i sig, fordi det nu engang ikke kunde være anderledes. Om end folk af Levemaade i den Henseende gik at Skridt uden for Lovene, og endog i hendes Madamestand kaldte hende af egen Drivt Fru endskiønt denne Titel endnu ikke var sauctioneret i Hof= og Stads Calenderen, saa gaves der dog deels Fadefro, deels ubehøvlede Mennesker nok, som tillade sig at kalde hende ligefrem Madame, det som om hun var en Jordemoder eller Spøbekone. Min Fru havde heller ladet sig kalde jeg veed ikke hvad. Hun var derfor ligesom udfødt, da denne Steen væltedes fra hendes Hierte, Tak lille Lars faade hun med en Englemine, hvori den linagtige Glæde stod malet, da jeg gratulerede hende, og puttede mig i det samme en blank Ducat i Haanden. Hun trinnede saa glad omkring i Huset og snakkede saa venlig til Pigerne, for, som det lod, at høre hvorledes det uventede Ord lille Frue flinger. Den fore Lykke, der var vederfaret sort Huus, blev ogsaa meget prægtig celebreret. En stort Bæst af en Skildpadde, der veiede over 100 Pund, og som nær havde bide Fingerne af mig. blev offter paa denne fore Fest. Forgetyve Personer skulde spise hos os, og da Gildet skulde være overmaade brillant, saa maatte jeg løbe hele Byen rundt, saa Steden dryppede ned af min Pande, for at faae opstøvet et Par Kammerjunker og nogle Officierer af Adel, thi min Herre meente, at en Cerele saae ud som ingen Ting, naar den ikke bestraaledes af nogle Adelsmænd. Vor Huusinformator fik et hemmeligt Vink, at han denne Gang ikke kunde spise ved Bordet, men at han nok skulde faae samme Mas som de Fremmede fik, op paa sit Værelse. Min Herre lod sig forstaae med, at han havde nogen at tale om med Gjesterne, som han ikke kunde lade enhver være Vidne til. J Grunden var nok den sande Mening den, at saa simpel en Person til kunde kaste Skygge paa den Glands, som saa for nemme Herrer ved saa høitidelig en Leilighed ude brede over Familiekredsen. Desuden lod min Herre sig ofte mærke med, at en Huus-Jnformator dog kun var et Slags Tjener, som man aldrig har gjøre sig for gemeen med. - Denne Gang erfarede jeg for første Gang, hvad det egentlig er at leve, og tænkde fra den Tid af ikke uden Rædsel tilbage paa de Hundedage, jeg havde henlevet hos Frøkenerne v. Lapidarius. Prakkere kunde min Herre ikke udstaae for sin Død, og næst Viin og Kortenspil vare Penge. hans Himmerige paa Jorden. Han kunde blive ondt i Humeur, naar der kom nogen til som som ikke i det mindste eiede en halv Tønde Guld. Jeg kunde perfect see hvo af dem, der besøgte og var rig eller fattig. Naar min Herre fattede meget med nogen, saa kunde jeg vedde timotteen, at han i det mindste havde Navn for at være rig. Om boglige Sager bekymrede han sig aldrig, thi han paastod, at der gaves ingen unyttigere Ting. i Verden end Bøger og Bogskrivere. De eneste trykte Sager, han kjøbte, vare den ny Almanak og Hof= og Stadscalenderen. Den sidste især fordi han gjerne gad see sin fulde Titel paa Prent. J Klubben disputerede han imidlertid dog gjerne om Frig og Statssager,