Norske Intelligenssedler, 1776-06-19
Nordske Jntelligen No. 25. Onsdagen den 19. Juni 1776. Sammenblandede Tanker. Letsindighed er Menneskenes Hoved-Karakteer. De lade sig ei undervise af andres Exempler, men vil gierne have egen Erfaring: Denne Erfaring kommer dem gemeenlig dyrt at staae. Naar de selv haver forsøgt: at det Onde haver onde Følger, bliver de omsider (men oftest for sildig) vise. Ærgierrighed er den ypperligste Affect, naar den paa den rette Maade bliver anvendt; men den maa anvendes paa saadanne Gierninger, som tilvejebringe os den sande Ære. Vore Pligters Opfyldelse er den sande Ære, enten Skiæbnen har sadt os højt eller lavt. Den Nysgierrighed: at vilde forud vilde vor Skiæbne, er en lastværdig Tilbøyelighed; thi det er, at ville granske i Naturens Hemmeligheder, som viselig er os dulgte. Vidste vi vor Skiæbne forud, vilde den tilkommende Lykke være os mindre behagelig, i det vi vilde forvente den med Uroe og Længsel; og den tilkommende Ulykke være os ligesaa grusom i dens Forventning, som i sig selv. Men naar vi er fornøjet med det Nærværende, tør vi ikke frygte det Tilkommende, og da det Tilkommende er os skiult, har vi ingen Aarsag at frygte. At aflægge sine Daarligheder, siger Horatz, er den første Trappe-Trin til Viisdom; thi Daarlighed maa først udryddes, førend Viisdommen kand indplantes. Daarlighed er som et Ukrud, der qvæler Sæden af Viisdommen: den befænger, Sindet og udbreder sig meer og meer, naar den først finder Indgang. Vil du derfor være klog; saa imiteer Urtegaardsmanden, der rykker den op førend den fæster for dybe Rødder. Man bør ikke misunde nogen sin Lykke, de Værdige, ikke, fordi de ere det værdige. De Uværdige, ikke, fordi de kunde blive det værdige, eller fordi det meget meere tiener dem til Straf, end til en Velgierning. Menneskets Sind kand billigen lignes ved et Thermometer; thi ligesom samme stiger ved Varmen og falder ved Kulden; saa stiger Sindet og ved Blodets Hidsighed til Vrede, og ved Bloddets Uempfindtlighed falder til Kulde. Men ligesom hverken for stor Heede eller for stor Kulde i Naturen er behagelig, men allerne en Temperatur og Blanding af begge, altsaa bør vi ogsaa stræbe i disse tvende Yderligheder at gaae en Mellemvei, og ej at lade os opirre til Vrede, hvor vi ej Aarsag, eller kuns en indbildt Aarsag, kand have og ej at dæmpe vore Følelser, og lade see for stor Uempfindtlighed og Koldsindighed, hvor virkelige Fornærmelser skeer; da begge Deele ej er nogen Ære for den menneskelige Natur, omendskiønt et Slags Philosopher ved det sidste har gjort sig navnkundige. Saalænge et Menneske haver Ønsker tilovers, saalænge er han ey fornøyet; og saalænge han ey er fornøyet, kand han ey kaldes lykkelig. Jo fleere Ønsker et Menneske har, jo fleere Hindringer har han i Veyen, for at blive lykkelig; og da disse Ønsker sielden, ja fast aldrig, bliver opfyldte; saa bliver han ogsaa aldrig lykkelig. Det eneste Middel derfor, at blive lykkelig eller fornøyet, er, at udrydde sine Ønsker: at give sig tilfreds med det Nærværende, og at bruge det paa den beste Maade. Fornuften har mange Grader. Naar vi regner den i en meget høy Grad, er faae Mennesker fornuftige. Naar vi tager den i den mindste Grad, kand man endog kalde Dyrene fornuftige. Men alt hvad man kand sige i denne Fald, er, at Dyrene, udviser den liden Grad af Fornuft, de besidder, men mange Mennesker skiøtter ikke om, at vise eller bruge den, saasom de maaskee ey holder den af nogen Værd.