Københavns Adresseavis, 1772-10-21
(Jndsendt fra Landet.) Dette Ugeblad kunde uden Tvivl ved nogen Forbedring, blive et af de nyttigste iblandt de mange, som i denne Tiid i Flokketal udvælder fra Presserne, og Skade var det, om det herefter skulde overvældes og standses af andre, tildeels lidet betydelige, eller for det Almindelige nyttige, hvis Lod vil om kort Tiid blive det Porten siger: Et piper, &qvicqvid chartis amicitur ineptis: Mig synes vor betydelige Tiid og kritiske Tids Omstændigheder tillader ikke at opholde os med Spøg, lumske Satirer og hidende Klygter, der blot fornøye for et Øyeblik de nysgiærrige, eller dem der have intet vigtig gere at tænke paa; Bedre vi beflitte os paa noget alvorligt, der kan komme dem til Nytte, der vide at de ere til, og ønske at være til, ey for at lee og spøge, men for at tiene Gud og deres Fæderneland. Til dette Brug ere disse Ugentlige Blade i Følge den foran satte Plan, af deres Udgivere bestemte; jeg ønskede dem vist begiærligere læste og antagne med meere bifald end maaskee hidtil paa nogle Steder er skeet, endog hvor man just ikke er indtaget af Fordomme eller har for stor Forraad af andet; Turde jeg i den Henseende prøve nogle Forslag som jeg ellers forbeholder mig, om behøves, videre at udføre og forklare, da har jeg derom saa løselig tænkt følgende: Det synes at Udgivernes Plan har være noget vidtløftig, og derfor destomindre udrette dermed, kunde den ikke bedre indskrænkes til visse i det almindelige Lig meest nyttige og brugvare Viden skaber, hvilke de ere behøves ey stort at melde for dem der giøre Religion og Fædernelandets Kiærlighed til deres vigtigste Formaal, og derunder kan meget befattes, men og der giøres e skiø som Valg af Vedkommende. Til den Ende her jeg tærke paa, om ikke Materierne kunde adskilles under visse Artikler, og noget fuldstændigt under hver saaledes frembringes; vi har alt seet nogle smukke Prøver derpaa i de hidtil udkomne Baade; det kunde ikke skade, om vi i saa Fald bekom et heel Ark paa engang, da det stod jo til Læserne at anvende meest Agtsomhed paa det, enhver kunde interessere; det øvrige, som ey gavnede visse Læsere, kunde være tienligt for andre, saa at dog saavidt muligt, alle fik noget. - Dernæst har jeg tænke, at det kunde ven elig oplive Læsernes Agtsomhed, om de Herrer Udgivere fandt for got at ledsage gode og velskrevne Stykker med egne Anmærkninger (thi de slette og ubetydelige bunde ikke meere finde Sted i deres Samling). J deslige Anmærkninger maatte paa en fornuftig og anstændig Maade udmærkes saavel det besynderlige Gode i Stykket, som og det, hvori nogen Feyltagelse kunde formoder, dog at Forfatteren stedse gaves Adgang til at forklare eller forsvare sig, men unyttig, eller nanstændig Penne=Krig maatte erite res, saa vidt mueligt, og sligt synes mig, best kunde forekommes ved Udgivernes upartiske og grundige Anmærkninger. Endelig, hvad synes de Herrer Udgivere om at sætte en liden Belønning herefter for de beste Stykker i en eller anden nyttig Materie, hvorved og visse Vilkaar burde iagttages, –Man kan ikke undre, om et og andet holdes tilbage paa langt fra Hoved=Staden beliggende Steder, hvorfra Jndsendelsen ofte er usikker, og far Sikkerhed maae dog koste Post=Penge, Douceur til Commissionairer, eller anden Uleylighed. De erindrer sig vel, at saadant skrede for en Deel Aar siden med det Ugentlige Tillæg til Adresse Contoirets Efterretninger: Frugten deraf var mange velskrevne Stykker, som endnu med Fornøyelse kan læses; Skade, at dette gode Ugeblad for visse Læseres Egensindighed saasnart ophørte, da jeg troer, at det ved nogen Forandring eller Udvidelse af Anlæget kunde vedblevet, og Udgivernes Frygt været sparet. Man betænke, at fordi et Ugeblad iblandt saa meget andet, ikke altid finder Mængdens Smag i Hoved Staden, kunde det dog vel finde mange fornuftige Læsere i Provintzerne: En end vor Smag paa Landet i visse Maader noget mindre raffineret, saa er den og maaskee mindre fordærvet ved Blanding, af megen nyemodens Urimelighed; det kommer kun an paa at opvække vor, endnu hos nogle slumrende Læse Lyst, men det maae skee ved nyttige og fattelige Sandheder, thi vi bære strax en Mistanke til det, vi længe skal giætte og til at for staae, og kaster det gjerne bort til en anden Gang, som siden forglemmes - Maae vi da herefter vente saadant af Bibliothekets Fortsættelse, tør jeg forsikkre om vores Villighed i at contribere baade til at holde Udgiverne skadesløse, og tillige til at belønne de bestfortiente Forfattere.