Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-10-10
Jfølge heraf var Freden undertegnet i Adrianopel den 14de September. Ligesaa er den officielle Beretning derom indløben til Vien den 28de Septbr. og den Østerrigske Jagttager yttrer sig desangaaaende: at alle Venner af den almene Rolighed maae tage den meest levende Andeel i denne store Tildragelse. Thi Fredsbetingelserne omfatte alle de Spørgsmaal, som i Forløbet af de sidste Aar ere giorte i Orienten, og Enden paa denne Kamp vil udbrede over hele Europa grundet Haab om en lang Række af Freds-Aar.Af flere næsten samtidige Beretninger seer man nu ogsaa, hvorledes Russernes Planer og Alt synes at have forenet sig for at tvinge Sultanen til Fred, endog paa de haardeste Betingelser. Saaledes havde Keiseren givet Ordre til, at saasnart de Keiserlige Tropper med Held havde passeret Balkanbierget, skulde de saavidt mueligt bevirke en direkte Forbindelse med Vice-Admiral Heydens Flaade i Archipelaget, og til den Ende var denne forud bleven beordret at concentrere sin Magt i Bugten af Saros, og at lade nogle lette Fartøier krydse for Enos, paa det at han strax med sin Flaade kunde understøtte Landtropperne, saasnart disse maatte vise sig. Paa denne Maade kom Vice-Admiral Heyden til at staae i direkte Forbindelse med Armeens høire Fløi imod Archipelaget, imedens Admiral Greigh communicerede med dens venstre Fløi ved det sorte Hav, og al Forbindelse for Tyrkerne var spærret tvers over Riget fra Kyst til Kyst. Generalmajor Sievers blev beordret til at marschere med et Detaschement imod Enos. Paa Veien derhen kom Jndbyggerne af alle Flækker og Landsbyer ham imøde, og bade ham om at maatte forblive i Rolighed. De afleverede uden Modstand alle Vaaben, og et Corps paa 1500 Tyrker, som under Anførsel af en Søn af Paschaen af Salonichi var afsendt Enos til Undsætning, adspredte sig hurtig til alle Ster ved Efterretningen om Russernes hurtige Fremrykning. Efter nogen Ophævelse fra Commandantens Side i Enos overgav denne Fæstning sig den 6te Septbr. Man fandt her 25 Stykker Kanoner af svært, og 20 af mindre Kaliber, foruden endeel Krudt og Kugler. Dækket ved denne Expedition var Armeen rykket rask frem fra Adrianopel, og den 11te Septbr. havde det 6te Armeekorps paa høire Fløi sine Forposter i Landsbyen Kalistran og i Tschurlun, nogle faa Mile fra Marmor Havet, imedens det andet Armeekorps under Grev Pahlen besatte Staden Visa, og havde sin Avantgarde i Sarai, paa Landeveien imod Konstantinopel. Ligeledes var Staden Rodosto ved Søen Marmora taget i Besiddelse uden al Modstand; thi paa Sultanens Befaling vare alle Asiatiske Tropper, som vare flygtede fra Armeen ved Balkan, satte over til Asien, da de havde tilladt sig paa deres Flugt de grueligste Uordener, Hovedstaden kunde derfor ikke holde sig længere. Ved Breve fra Konstantinopel af 5te Septbr., som ere ankomne til London, skrives der: at Sultanens Stolthed, endnu tilsidst var bleven opvakt til en fortvivlet Beslutning ved Grev Diebitich bestemte Erklæring, ikke at eftergive nogen af de giorte Betingelser for Freden. Sultanen havde nogle Dage i Forveien skikket sine regulaire Tropper, 40,000 i Alt, over til Asien til Tegn paa sit oprigtige Ønske om Fred, og de faa Tusinde af irrigulairt Militz eller Frivillige, som befandt sig i Konstantinopel, havde ligeledes erholdt befaling til deres Afvæbning. Nu gav han igjen Ordre til at Tropperne skulle vende tilbage, og at den Deel af Jndvaanerne, paa hvilke han kunde forlade sig, atter skulde væbne sig til det kraftigste Forsvar. Men der opstod den største Forvirring, saasnart dette blev bekjendt, og at ingen Udsoning var kommen istand. Sultanen regnede paa at have 100,000 Mand, hvoraf 40,000 regulaire. Om han i egen Person vilde kommandere, vidste man ikke, og i Perg havde man kun liden Tro til Alt og at Russernes Jndmarsch kunde forebygges. Et stort Antal Janitscharer var igien bleven aflivet, men disse Henrettelser syntes lidet skikkede til at indgyde de andre Tropper eller Jndvaanerne Mod. Den Modstand, der var at giøre, burde skee i aaben Mark, thi Staden var ikke istand til at modstaae en Beleiring blot i nogle faa Timer. Derfor ventede man Jntet uden Nederlag og Flugt af de i en Hast sammenskrabede Tropper, eller ubetinget Jndvilligelse i Russernes Fordringer. Alle Forretninger havde ophørt, og alle Komtoire og Boutiqver vare lukkede, undtagen de for Levnetsmidler. Saaledes stode Sagerne, da endelig Sultanen, indsaae det Fordærvelige i hans hidtilværende System, ved afmægtige Trudsler at ville opnaae en mindre trykkende Fred, og pludselig forandrede han sit hidtil førte Sprog. Efterat han havde fornummet de udkastede Freds-Præliminarer, bevidnede han sin Forundring over de russiske Fordringers Størrelse og lod Gen. Diebitsch melde: at han vel havde ventet billigere Betingelser af Keiser Nikolaus's Høimodighed, men var dog ganske beredt til uden Ophold at antage samme, naar blot nogle af dem maatte vorde formildede. Med de forbindtligste Udtryk ansøgte han tillige General Diebitsch om, at han, i Tilfælde at han ikke selv havde Lov til at indvillige i de foreslagne Forandringer, da vilde indgaae med en Forestilling desangaaende til Keiseren. Men Diebitsch blev ved sin engang gjorte Erklæring, at hvis ikke alle Fordringer inden den 13de September opfyldtes, rykkede han ufortøvet imod Hovedstaden. Nu sluttedes Freden, som ovenmeldt, den 14de. Ved de yderst strænge Forholdsregler af Sultanen, og især ved de næsten daglige Henrettelser vare Rolighedens Forstyrrere i Staden saaledes blevne holdt i Tømme, at de hidtil ikke endnu havde vovet at fremtræde. - Russerne skulle ogsaa fra deres Side holde en god Krigstugt, og Russernes Opførsel skal i det Hele have gjort et stort Jndtryk paa Musselmændene, hvoraf mange ønske en anden Orden i Tingene. Man fortæller endogsaa, at flere Paschaer have tilbudt baade General Diebitsch og General Paskevitsch, at træde under de russiske Faner, naar de maatte erholde samme Rang i Armeen, som de havde i den Tyrkiske Men ethvert Andragende af den Art er bleven bestemt afslaaet for at forekomme al Udseende af Forlokkelse og Opvikling til Opstand.