Viborger Samler, 1829-05-28
Da Udfaldet af de orientalske Anliggender vistnok for en stor Deel vil beroe paa Englands Forhold i denne Sag, saa ere alle Dine i dette Øieblik henvendte paa det engelske Ministerium, og da Nationens Stemning begribeligen maa have en stor Jndflydelse paa dettes Beslutninger, saa vil man viist med Jnteresse læse nedenstaaende Anskuelser af denne Sag, som findes i 1ste Times, et Blad, der kan ansees for Nationalaandens troe Organ: Det er klart for Enhver, der agter paa Begivenhedernes Gang i det østlige Europa, at den græske Sags ufortøvede Afgiørelse er bleven en politisk Jnteresse af første Rang for Uafhængigheden af Skibsfarten paa det sorte Hav, for det tyrkiske Riges Sikkerhed, den deraf følgende Handelsfrihed i Archipelagus og Middelhavet og endeligen selv for Stor brittaniens Velfærd i dets Handel og med Hensyn paa dets Colonialbesiddelser. J Afgjørelsen af den græske Sag" ligger Portens formelige Samtykke til visse Betingelser, som England, Frankrig og (oprindeligen ogsaa) Rusland have begiæret af den, og som i Hovedsagen gaae ud paa Grækenlands Emancipation fra det tyrkiske Herredømme. Havde Rusland fundet for godt at forblive i Fred med Tyrkiet paa dettes nordlige Grændse, saa vilde de Fordeele for Oplysningens og Christendommens Sag, der vilde følge af en paa ovennævnte Betingelser mellem Tyrkiet og de forbundne Magter afsluttet Tractat, have været ligesaa indlysende som nu, men den "politiske Nødvendighed, af en hvilkensomhelst fredelig Overeenskomst imellem dem angaaende Grækernes Uafhængighed vilde ingenlunde havde været saa stærk, fordi Tyrtiets Tilværelse som souverain Stat da ikke vilde have været indbegrebet med i Underhandlingernes Udfald, saaledes som det nu uomtvisteligen er Tilfældet." Ruslands Angreb paa Tyrkiet har frembragt et nyt politisk Tilfælde og paalagt Frankrig og England (i det Mindste Sidstnævnte) en meere bydende, trængende og uundgaaelig Pligt end selve Grækenlands Beskyttelse i og for sig selv var, nemlig: Tyrkiets Redning fra Ruslands Hænder. Den vigtigste Anskuelse af denne Tractat er i dette Øieblik i en Englænders Øine den, at den maa befordre Sikkerheden af Portens Stilling som en uafhængig Magt. Derfor bliver det nu et Hovedspørgsmaal, hvorledes denne Sag bedst og hurtigst kan jevnes. Jntet er tydeligere end at den russiske Keisers Jndfald i det tyrkiske Rige, i og for sig, maatte være egnet til at indvikle og forviere de contraherende Magters hele Plan angaaende den græske Tractat, i det Rusland viser sig i en dobbelt og Tyrkiet høiligen forhaanende Skikkelse nemlig som virkelig Fjende og som foregiven Mægler. Var Noget i Stand til at formere den ulyksalige Forvirring, der opstod af denne af Rusland antagne, inconseqvente, Stilling, saa var det den Haardnakkenhed, hvormed det fordrede at anerkjendes af England og Frankrig i begge disse Egenskaber; det vilde have den Fordeel at tage Deel i og controllere disse store Magters Underhandlinger angaaende Grækenland, og paa samme Tid udelukke dem fra al Jndblanding i sine egne Forholdsregler til Tyrkiets Undergang - Ruslands Krigserklæring til Tyrkiet gjorde væsentligen Ende paa førstnævnte Regjerings Rettigheder til Deeltagelsen i en Tractat, der kun havde erkjendt det som Mægler. Hiin Erklæring og den derpaa følgende Krig opløste væsentligen Forbundet mellem Frankrig, England og Rusland, fordi Hoffet i St. Petersburg maatte fra denne Time af ifølge Sagens Natur have en Jnteresse i Henseende til Tyrkiet, som ganske stred med de andre Bundsforvandtes. Det blev Ruslands umiddelbare Fordeel at bringe Tyrkiet i Uenighed med alle dets naturlige Venner og dets ældste Bundsforvandte, blandt hvilke efter Hertugen af Wellingtons Paastand England hører. Vi ville ikke paastaae, at det har handlet overeensstemmende med denne Jnteresse. En anden, afgjort, Fordeel for Rusland blev det, ikke at befordre Afgjørelsen af Striden mellem Grækenland og Tyrkiet, men at forhindre og opholde den, for at den græske Krig kunde vedblive at virke som en Diversion imod den tyrkiske Magt. Det er langt fra os at paastaae, at det petersborgske Cabinet har handlet overeensstemmende med denne Politik, men hvis det havde ønsket at gjøre dette, da havde det ikke kunnet udfinde noget virksommere Mid deel dertil end at benytte Frankrigs sentimentale Jver og formaae Hs. allerchristeligste Majestæt til at gjøre fælleds Sag med det i at paastaae saadanne Betingelser, som Tyrkiet ikke uden i Oplysningens Dødsangst kunde inddrømme. - Vi havde hidtil anseet det for ønskværdigt, at Portens Bundsforvandte om muligt udvirkede en saadan Grændse for Grækenland, at dettes Jndvaanere derved erholdt et for deres Antal passende Gebeet. Det var os vigtigt og er det endnu, at i det mindste Attica blev indbegrebet i det nye Fyrstendømme eller Republik, og vi havde, skjøndt vi derved udsatte vore (de joniske) Øer, kunnet blive enige i den Fordring til Porten, at Grækenlands nordlige Grændse udvidedes til en Linie, dragen fra Vesten mod Østen fra Havbugten ved Arta til den ved Volo. Men denne Linie var ikke angiven i den græske Tractat, og naar Tyrkiet forbliver fast besluttet, at nægte sit Samtykke til Afhændelsen af et saa stort Gebeet, paa hvilket Rusland og de franske Politikeres ubøielige og uoverlagte Iver (der vistnok snarere findes i de parisiske Salons end Departementerne) gjøre Fordring, saa maae vi spørge: "Hvad skal det blive til Skal England i den Grad tabe alle andre Formaal af Sigte og saa ganske ansee Grækenlands Grændse som Skranke for alle britiske Hensyn og Grundsætninger angaaende Europas Almeenvel, at det lader Rusland til intetgjøre Tyrkiet og sætte sig fast ved Dardanellerne, hvilke det, i Forbigaaende sagt, med fuldkomment Brud af sit Løvte blokerer, uden at anføre anden Grund end den, at straffe Storherren, fordi han ikke vil opoffre en gammel Provinds af sit Gebeet og uden at see andet Resultat end Ruslands Forstørrelse, som da i Middelhavet vil vorde, hvad det allerede er i det sorte Hav: Herre over Nøglerne dertil og Handelen derpaa. - Vi have allerede for nogen Tid siden yttret vor Mening, at de kongelige Ministre skulde føre et Sprog - ingenlunde larmeende eller fornærmende, men afgjørende og passende - hvori de viste Umuligheden i at Europa eller England roligen kunde see paa, hvorledes Rusland efter eget Behag flyttede sin sydlige Grændse længere ind paa det tyrkiske Gebeet. Man kan ikke nægte, at vore nærværende Forhold til den russiske Regiering ere af den Beskaffenhed, at de stille vor Monarchs Raadgiveres Fasthed og Viisdom paa Prove. Vi kunne ikke Andet, end tilføie, at, hvis den britiske Regiering, da Dardanellernes dristige Blokade først blev forkyndt, roligen havde sagt til Rusland at det efter sine tidligere indgangne Forpligtelser ikke havde Ret til at lægge et saadant Baand paa den europæiske Handel, og altsaa heller ikke torde anvende sin Magt dertil, da vilde alle Vanskeligheder ved den nærværende Krisis have kunnet være forebyggede. Men dengang havde Hertugen af Wellington Jrland paa Halsen. Rusland maa indsee, at Emancipationen nu er dreven igjennem, at en Deel af Hæren allerede er draget tilbage fra Jrland, og at der er Jntet hjemme, der andensteds kunde beskjæftige vor Styrke eller udfordre dens Nærværelse.