Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-05-30
Jndenlandske Efterretninger. Efter hvad vi tidligere have bemærket i Anledning af den nyligt i Høiesteret paadømte Jnjuriesag imellem Generalgouverneur Scholten og Major Magens, opnaaede den Førstnævnte ikke Mortification paa alle de Punkter, som han havde paaklaget i Anledning af den Sidstes til Kongen indgivne Klage, ligesom ogsaa den af den forrige Jnstants idømte Mulct blev meget betydeligt nedsat ved Høiesteretsdommen. Et saadant Udfald at Sagen ved en Domstol, der i politiske Sager ikke pleier at vise Mildhed og i private Jnjuriesager oftere har viist, at den med retfærdig Strenghed opretholder den Fornærmedes krænkede Ære, maatte nødvendigt medføre, at den Opmærksomhed, der i den seneste Tid har været stadigt henledet paa Hr. Scholtens vestindianske Gouvernemente endnu yderligere maatte skærpes, og det saa meget mere, som Høiesteret gav en ny Conclusion i Sagen, og det saaledes ikke kunde erfares, af hvilke Aarsager, og efter hvilke Præmisser bemeldte Domstol var kommen til sit Resultat. Høiesteret kunde nemlig ligesaavel have undladt at mortificere de af os tidligere fremhævede og i Lands-Over- samt Hof og Stads=Rettens Dom efter Generalgouverneurens Paastand mortificerede Udtryk af den Aarsag, at den ikke fandt de i samme formeentligen fremsatte Beskyldninger, navnlig angaaende flere paa og ved St. Thomas foregaaede Facta betræffende Slavehandel og Sørøveri, at være af en saadan Beskaffenhed, at der indeholdtes nogen Sigtelse i samme imod Citanten, som af den Aarsag, at den antog, at Major Magens havde tilfulde godtgjort Sigtelsernes Sandhed og saaledes efter den bekjendte Regel, at Beskyldningens Sandhed ophæver det Fornærmende i samme, maatte være at frifinde for Citantens Tiltale hvad de beviste Beskyldninger angaaer. Efter disse Omstændigheder, og da det naaturligviis paaligger Staten at vaage over, at dens Embedsmænd have et fuldkomment uplettet Rygte, tilmed naar de indtage en saa høi og indflydelsesrig Stilling som Hr. Scholten, har det ikke forundret os at erfare, at Hs. Majestæt har beordret Cancelliet igjennem Høiesteret at erholde Underretning om, hvilke de Motiver ere, som Retten har støttet sin Dom paa, og hvad der altsaa har fremkaldt det forandrede Udfald af Sagen, som den erholdt i Henseende til den foregaaende Jnstantses Dom. At et saadant Skridt af Kongen skulde kunne fremkalde nogen begrundet Frygt for Domstolenes Uafhængighed, kunne vi umuligt indsee, at Nogen kan antage, og det saameget mindre som vi ikke kjende nogen anden Udvei til at forskaffe sig en Underretning, der dog under visse Forhold og Omstændigheder maa ansees for høist fornødene fornemmeligt i Betragtning af, at Høiesterets Domsconclusioner ofte ere uforstaaelige i visse Retninger, naar man ikke kjender sammes Præmisser, hvortil kommer, at det vistnok ikke kan regnes til Sjeldenhederne, efter hvad der er oplyst i Stændersalen, at vedkommende Autoriteter paa lignende Maade have søgt og erhvervet Underretning om de Motiver, som ere lagte til Grund for en eller anden Sags Udfald i sidste Jnstants, og det nævnte heromhandlede Skridt saaledes er saa langt fra at være nogen ny indført Praxis, at det netop er i god Conseqvents med hvad der tidligere er passeret i lignende Tilfælde. (Kbhpst.)