Berlingske Tidende, 1809-03-26
Hs. Kongelige Høihed Hertugen af Sødermanland, indtil videre det svenske Riges Forstander, anseer det nødvendigt og overeensstemmende med sit høie Kalds Pligter, offentligen og uden Forbeholdenhed, at lægge for Dagen for det svenske Folk de høist vigtige Aarsager og Grunde, som have givet Anledning til den nylig skeete Regierings Forandring. Blandt Rigets almindelige Acter forvares mangfoldige Beviser, baade for Nutiden og Efterverdenen for hvad der i denne Henseende skal anføres. Allerede for lang Tid siden havde det almindelige Omdømme førstmed Uroe og siden med Fortrydelse hæftet Opmærksomheden paa den herskende Krigsystem, der syntes saa lidet passende for et Land, hvis Neutralitet var saa ønskelig for Handels= og Nærings=Jnteressen og burde være fredet ved en lykkelig geographisk Beliggenhed. - Alle rede i Aaret 1805 begyndtes i Forening med andre Magter en ved Sverrigs egne Anliggender ingenlunde foranlediget Krig mod Frankrig, hvilken dog ved locale Omstændigheder indskrænkede sig i dette og i det følgende Aar til det altid betydelige Tab af Sverrigs Handelsforbindelser med næsten det hele sydlige Europa. J den Mellemtid, som adskilte disse 2de Aars større Krigsbegivenheder, foruroligedes det svenske Folk ved en Misforstaaelse med Preussen, som dog standsede med mindre mærkeligt Udbrud. - J Aaret 1807 blev Sverrig Deeltagelse i det paa den Tid fornyede Forbund imod Frankrig af en mere alvorlig Jndflydelse paa Rigets Tarv. - Svenske Pommern oversvømmedes af fremmede Hære og Stralsund truedes. En Hændelse syntes imidlertid at give Udsigt til lykkeligere Tider. Fastlandets Fred afsluttedes i Tilsit og Sverrig tilbødes at deeltage deri dette nægtedes : en kort forhen af vigtige militaire Aarsager tilveiebragt Stilstand opsagdes; Sverrig allene fornyede paa Fastlande, Striden imod Frankrig og dets talrige Bundsforvante, og faa Dag efter var Stralsundatter beleiret. Landet kunde dog endnu reddes men saavel de under denne Beleiring som de efter Conventionen om Pommerns og Rugens Rømning af Fienden atter gjorte Fredstilbud bleve forkastede og Sverrigs tydske Stater, denne sidste Rest af Gustav Adolph den Stores Erobringer, bleve tabte. Men det blev ikke ved dette allerede følelige Forliis. Vinteren imellem 1807 og paafølgende Aar tilbragtes under mere og mere foruroligende Udsigter til et Fredsbrud med Rigets Naboestater, baade paa den østre og vestre Grandse. Disse Farer kunde ufeilbarligen have været afvendte ved en faa Maaneder forud med Frankrig lettelig afsluttet Fred, en Fred, som ikke blev modsagt af Sverrigs eneste Bundsforvandte eller blev foreslaaet paa Vilkaar, der ikke kunde forenes med Sverrigs Tarv. Nu syntes Farerne dobbelt truende, da den allerede førte Krig havde formindsket Statens Forsvarsmidler. Krigen udbrød i Finland; dets tappre Forsvarere nødtes tilsidst efter en ærefuld Modstand imod en langt overlegen Fiende at overgive et elsket Fødeland. Denne Ulykke, der var den største, som i Aarhundrede var tilstødt Sverrig, kunde maaskee have været afvendt dersom de meget betydelige Udrustninger, som bleve gjorte, havde havt et mere bestemt og forenet Øiemaal, og dersom de modige Krigere, som vare bestemte til det Finske Folks Undsætning, ikke vare blevne Offer for en bestandig Omvexling og Mangel af Sammenhæng, Planen og Udførelsen i Finland, i Folkemængde og Værd næsten en Trediedeel af Riget, gik saaledes tabt og Byrden faldt derved dobbelt trykkende paa de tilbageblevne to Trediedeele. Under saadanne Omstændigheder kunde Midlerne til at føre Krig mod saa mange Fiender ikke længe være tilstrækkelige til Øiemedet, uagtet den Understøttelse, som meddeeltes af en nær forbunden Magi Kraft af giensidig opfyldende Forpligtelser. Rigets Stænders i Banken forvarede Creditiv var allerede medgaaet til de første Udrust nings Bekostninger. En Krigsstyr blev udskreven, der først var taalelig, men hvis Beløb siden oversteeg Folkets Formue. Riget blev tillige betynget med ny Gield af flere Millioner, og man syntes ikke at ville bruge nogen anden Udvei til at udfylde Statens daglig forøgede Fornødenheder, og til at bestride de utrolige Udgivter, end ved at forøge Udpresningerne af et allerede blottet Land. Nøden steeg dagligen og i samme Forhold aftog Midlerne til at afhielpe den. Endeel af Rigets blomstrende Ungdom, udskreven til Landets Forsvar, omkom af Sygdomme, som foraarsagedes af Mangel paa det Nødvendige. Under bestandig Fare for Jndfald af Fienden paa alle Kanter, fik Armeerne ingen Sold, og Forsvarsanstalterne maatte derfor endog med den bedste Villie paa Vedkommendes Side efterhaanden svækkes. Handel og Næringsvei aftog. Nøden blev mere og mere almindelig Biergværkerne truedes næsten med Ødelæggelse. Jordbruget selv følte Mangel paa Arbeidshænder, og intet Haab om Fred kunde indgive Mod til at udholde saa haard en Skjebne, da man kiendte Hs. Majestæts bestemte, urokkelige og ofte igientagne Erklæring, aldrig hvad der end hændtes eller gik imod, at slutte Fred med den nærværende Regiering i Frankrig, hvorpaa dog Freden med begge Sverrigs Naboer, Rusland og Danmark, uundgaaeligen maatte beroe. En betydelig Deel af den vestlige Armee fattede nu den Beslutning at nærme sig til Hovedstaden i de patriotiske Hensigter, som dens Proclamation udviiste. Samme Bevægelse ventedes ligeledes af andre Tropper. Under disse langtudseende Omstændigheder fattede Kongen den Beslutning at overgive Stockholm, med Anmodning til den kongelige Familie og befaling til flere af Rigets Embedsmænd, at følge Hs. Majestæt. Garnisonen var befalet at afmarscherre, alle Forraade skulde bortføres og Hovedstaden skulde uden nogen med tilstrækkelig Myndighed forsynet Regiering overgives til en uberegnelig Skjebne. J de sydlige Provindser skulde en Magt samles imod de fra Vester og Nord ventede Tropper. Tvende Regieringer syntes saaledes nær ved at blive til, tvende Armeer at drage mod hinanden og en Borgerkrig truede Riget med Ulykkers sidste Maal. Afreisen var udsat til den 13de Marts ved Middagstid. Ban ne Befuldmægtigede vare betimelig om Morgenen sammenkaldede og ventede et bedrøveligt Resultat af deres standhavtige Afslag i at udlevere en betydelig Deel af Bankens kostbarheder. Bestyrtelsen var almindelig. Med Følelsen af Lyb Bedrøvelse maa man anføre, at lige indtil det sidste Øieblik før den bestemte Afreise fandt alle underdanige Forestillinger en lige ubevægelig Modstand. I høieste Etatvungen af denne ulykkelige Sindsforfatning nødtes man endeligen tilat giøre det eneste Skridt, som tilligemed Rigets Frelse, tillige gar Sikkerhed for Hs. Kongl. Majestæts egen Person, som ellers ved en Reise under saadanne Omstændigheder var udsat for uberegnelige Farer. Alle nærværende Statens Embedsmænd og den almindelige Stemme, saasnart den faa Øieblikke derefter kunde yttre sig, forened sig i det Ønske, at Hs. Kongl. Høihed vilde antage Rigsbestyrelsen og paa de Maader og Skridt, som Grundlovene foreskrive, at redde er fælleds og kjert Fædreneland. J Overbeviisning om den farlige Stilling og med den Tillid, som rene og ædle Hensigter indgive, har Hs. Kongl. Høihed samtykket i at paatage sig dette Ansvar og i hans høiAlder saa møisommelige Kald.