Aalborg Stiftstidende, 1838-08-09
NB. I de foregaaende Bekjendtgjørelser staaer den 11te istedetfor den 10de August, som herved rettes. Da Redactionen i den senere Tid er bleven forsynet med flere Meddelelser af mere almindelig Jnteresse, seer den sig ikke istand til i at optage Hr. v. Hallings i et tidligere Nr. omtalte Artikel. Hr. 6 ger ikke bange. Troens Don Quixote, der fægter under Mærket 6 er atter traadt i Harnisk imod Jøderne og opvarter igjen Jyllandspostens Læsere med 1 1/2 Spalte af de latterligste Absurditeter og løgnagtigste Uforskammenheder. Men, naar man vil Folk til Liv, falder man paa de dummeste Ting, siger den gamle Landsbypræst vide Aarhuus Stiftstidende: Nr. 124), og at Ridderen Hr. 6 er lige dreven i Dumhed, og Uforskammenhed skulle vi her tillade os at godtgjøre. Vel høre vi mangen En sige, er den nævnte Artikel alt for meget under aandig og moralsk Kritik, til at være videre Omtale værdig, og, skjøndt vi heri ere fuldkommen enige med som vi haabe, Pluraliteten, finde vi det dog - for at den ikke skal vildlede dem, der i Logik ikke staae høiere end 6 - passende at dvæle nogle Øieblikke ved den. Jeg kjender intet Land - begynder Hr. 6 meget høittravende - hvor Mosaiterne have nydt større Begunstigelse end i Danmark, under vor nærværende Konges Styrelse. Dette er ædelt af Kongen og glædeligt for alle fordomsfrie Menneskevenner. Men Alting har sin Grændse - for ei at sige Ende - saaledes ogsaa denne Glæde." Skal Talen være om Begunstigelser, da har Öidet mindste i Begyndelsen af sin smukke Tale Ret, thi at Jøderne ere blevne behandlede menneskeligere i Danmark end i mange andre Lande, er fuldkommen sandt, og at Frederik den sjette ved en viis Lovgivning har mildnet det haarde Tryk, hvorunder den forfulgte Jøde sukkede, har ikke blot tjent til at forhøie Jødens, men ethvert tænkende Menneskes, enhver oplyst Undersaats Agtelse og Kjærlighed til ham. At Kongen saaledes har handlet ædelt er vist, men ogsaa kun hvad man af en af Retsind og Humanitet i lige Grad gjennemtrængt Monark medrette har kunnet vente. At man ogsaa medrette kunde formode, at denne Kongens ædle Handlemaade for alle fordomsfrie Menneskevenner vilde være glædelig, er ikke mindre vist, men hvorfor det nu med eengang skal være til Ende med denne Glæde, hvorledes fordomsfrie Menneskevenner kunne fortænke Jøden i, at han stræber efter at indtage en værdig Plads i Samfundet, at ogsaa han ønsker at medvirke til den Lands Held, der har født ham: det kunne vi sandelig ikke udgrandske. Efterat have opnaaet en saa høi Gra af Frihed (?) - siger 6 - som hverken de eller det res Forfædre have kjendt Hr. 6 maa være en ligesaa slet Historiker som Logiker), hverken i noget andet Land, ei heller i deres eget Canaans Land, saa blive de med eet saa at sige desperate (!) fordi de ikke maae vor de Stænderdeputerede." Men, Herregud, hvad gaaer der da af Jøderne, er det noget at tage sig saa nær at man ikke, hvis man forresten har nogen Forstand i Panden, maa faae Lov til at give sin aandige Skjær med til Landets Bedste, "Herre Gud!" udraaber vor zelotiske Forfatter i sin Utaalmodigheds Desperatisme, ger det ikke nok, at de have fuldkom men Religionsfrihed? nei, kjæreste Hr. Ul ingenlunde nok, thi Slaverne i Ame er desuagtet vist ikke at misunde.) at de - skjøndt af en Religion, der i atten hundrede Aar har staaet i absolut Opposition til den christelige, det er nu, maa 1 De undskylde, Hr. 6 aabenbar Løgn og Dumhed, thi om det Første vil Bibelen, der vel nok kan forsvare sig selv, over g bevise Dem, hvis De forresten forstaaer at læse den bedre, kend en vis Mand, vi her uvilkaarligt komme til at tænke paa, og desuden maatte den simple Fornuft, hvis De havde været saa heldig at være i Besiddelse heraf, have sagt Dem, at forskjellige Religioner vel kunne være dissenterende i visse Puncter, men at de dog alle føre til eet fælleds Maal, og at kun Religion og Hedenskab kunne siges at være i Opposition til hinanden; at Deres absurde Paastand er en Dumhed tillige, viser sig klart, thi om det var tænkeligt, at den jødiske Religion kunde staae i Opposition til den christelige, maatte jo Regjeringen allerede forlængst have forbudt dens Udøvelse, at den derimod beskytter, ja endog ved vise i Foranstaltninger fremmer denne i det jødiske Samfund selv, 3 afgiver jo et tilstrækkeligt Beviis paa, at ingen af dens Døgmer eller Troesartikler ere fjendtlige imod Statskirken eller farlige for Samfundet, - skjøndt Borgere i en anden i Stat, der vel ikke er til i saadan en Form som de andre, men dog er mere til end endog Frimurernes" (men at være Borger i Stater, der ikke ere til eller i Stater af en saa ætherisk Beskaffenhed, som de Luftcasteller, hvori Hr. 6 vil have Jøderne husede, er man vist kun slet tjent med, naar man skal betale Skatter i Stater, der ere til og som, hvad Restancerne angaaer, heller ikke lade sig nøie med Haabet. Hvad Hr. 6 vil med Frimurerne er ikke let at begribe, thi at Frimurerne udgjøre et Slags sluttet Selskab med visse fastsatte Leveregler - hvilke, Hr. 62 er bekjendt nok, at de derimod danne et religiløst Troessamfund, er noget Splinternyt, Hr. O behager at fortælle, desuden vide vi heller ikke noget af, at Fri murerne i Danmark eller i nogen anden Stat ere udelukte fra borgerlige Rettigheder og Værdigheder; - at de nu raabe Ak og Veel fordi de ikke maa være med at styre en fremmed Stat!" - men glemmer da 6 reent, at Stænderne ere Raadgivere og ikke Statens Styrere, Hvad mener han Cancelliet vil sige hertileNæst den gamle Snak, at Jøden i siger vel enhver ærlig Jødel; men de ærlige Jøder, som redeligt betale Enhver Sit, ville vist forretrække deres nedarvede Hjem for et splinterfunkelnyt, der ligger i Maanen eller i Palæstina, efter O's Ideer, naar Budskabet lød skal formodentlig være lyder, nolens rolonsmaa afsted fra det Land, hvor han da opholdt sig som i et Herberge eller provisorisk Bolig frigtignok mod en dye Leie), declammerer Hr. O atter, hvad vil da dette Samfund? De have nu med Landets oprindelige Beboere (som dog nedstamme fra Caucasus, ligesom Jøderne fra Palæstina) Lighed for Loven, ville de nu ydermeere have Lighed over Loven?" Der skal saaman en stærk Tro til at antage, at ikke, som han etsteds ovenfor forsikskrer, gaaer i Taaget. Thi Lighed for Loven, hvis 6 ved Loven mener Domstolene, nyde Jøderne vel i alle, elv barbariske, Lande sammen med Landets øvrige Undersaatter, og 6 vil vel ikke gjøre Danmark den lidet smigrende Compliment, at stille det i Paralel med Tyrkiet, hvor, saa vidt vi vide, Jøderne ogsaa nyde denne Begunstigelse, Hvad, Lighed over Loven" angaaer, da er dette Udtryk ikke blot noget forfærdeligt Nonsens, men ogsaa, hvis i herved har villet forstaae Lighed i den Ret, at kunne byde over eller forandre Loven (det eneste Tænkelige, der kan lægges i dette Visvas), meget nærgaaende imod Hs. Majestæt Kongens Prærogativ, da han alene er sat over Loven og hans Undersaatter, selv de, der ere kaarede til at tilraade Forandringer, maae lyde dens Bud. Og fordi de ikke strax faae denne" (saakaldte Lighed) - hedder det - saa skal Alt være glemt, og alle de mange og store Velgjerninger, Begunstigelser og Friheder (?) være at ansee som Nul og Jntet. At den danske Regjering har skjænket dem borgerlig Sikkerhed, Frihed og Lighed, at den har givet dem Adgang til enhver borgerlig Næringsvei - dem undtagne, som deres egen Religion forbyder, Spørgsmaal. Hvilke ere de borgerlige Næringsveie, som Religionen forbyder Jøderne at udøve og som Regjeringen desaarsag har nægtet dem Adgang til. - , derfor skal den nu omsider ikke have andet end Utak!" Efter hvad vi kunne skjønne, faaer Regjeringen kun Utak af Hr. 6, der ikke kan standse Udgyndelsen af sin Harme over de mange Begunstigelser, der allerede ere blevne Jøderne til Deel; at enhver jødisk dansk Undersaat føler sig gjennemtrængt af Taknemmelighedsfølelse for de Velgierninger, Regjeringen i sin Viisdom har ladet hans Samfund tilflyde, og om hvis Fuldkommengjørelse ved den vistnok heller ikke Haabet behøver at svigte, er saa naturligt, at vist ingen Anden end Hr. 6 vil falde paa at betvivle det; at Jøderne nogensinde have giengjældt Regjeringens milde Foranstaltninger med Utak, bliver derfor en Usandhed, der skal stemple Hr. 6 indtil han bedre veed at godtgjøre sin skammelige Paastand.