Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-12-14
Om det russiske Folks moralskereligiøse National-Characteer. (Slutning; see forr. No.) Saaledes tænker i det mindste den største Deel af Folket; derfor synes de Russer, som i sidste Krig have været i Tydskland, hvor meget de end ere indtagne deraf, ikke saa ganske vel om, at de saa ofte bleve forhindrede der i at rase, eller tilegne sig - hvad Gud gav dem. Man maa imidlertid bemærke, at Russen, som i fremmede Huse, uden Samvittighedsserupel tilegner sig Alt, hvad der kommer ham for Haanden, yttrer ganske modsatte Grundsætninger i de Huse, hvor han tjener, saa at Huustyverie hører til de største Sieldenheder. Ligesaa sjeldne ere voldsomme Jndbrud, ikke fordi Russen frygter Faren, men fordi han anseer Plyndring for noget Ondt og Gud meget Mishageligt. Af denne Aarsag blive derfor de ydere Skudder for Vinduerne i Stueetagen sjeldent lukkede om Aftenen, og selv hos de Formuende sover man, formedelst de hede Nætter, sædvanligen for aabne Vinduer. Heller ikke gives der noget Land, hvor man om Natten kan reise saa trygt, som i Rusland, fordi Straten røverie er der en ganske ubekjendt Ting, undtagen i Egnene omkring de store Stæder, der stedse ere smittede af en vis moralsk Pest, og de endnu halv nomadiske Folkeslag, ved Kaukasus, i Abesanien, Emeretien, Grusinien o. f., endskjøndt man selv i disse Egne reiser meget sikkrere, end under den hellige Faders Øine i Jtalien. Ganske uden al udvortes Beskyttelse gjennemdrage derfor Kjøbmænd, forsynede med de største Pengemasser eller kostbareste Varer, Landet fra den ene Grændse til den anden. - Ved Siden af hiin deelvise sædelige Jndifferentismus hos Russen, findes den største religiøse Tolerance, som hverken i det dannede Frankrig eller det fri Engelland yttrer sig i lige høi Grad. Aldrig hører man i Rusland noget til Religionsforfølgelser, Jnquisition og Omvendelses syge. Dissenteren bliver her ikke krænket i sine borgerlige Rettigheder, eller udelukket af Statsembeder, og ingen Russer falder det ind, at gjøre sig til af, at han er født i den herskende Kirkes Skjød. Naar i Petersborg tales 15 Sprog, saa gives der lige saa mange forskjellige Kirker, der alle omgive den beskyttende russiske Cathedralkirke, som Børn deres Moder. En russisk General, der i Krigen 1812, ved at besøge Forposterne, traf sine Soldater siddende ved Maaltidet, spurgte enhver af dem om deres Religion, og der yttrer sig ved denne Leilighed en besynderlig Blanding af alle muelige Troesbekiendelser. Da han kom til den sidste, hvis Phystognomie forekom ham at være tatarisk, sagde han: Og du, seer jeg, er en Muhamedaner, Nei, svarede denne, fuld af Stolthed og Tillid, jeg er en Hedning! Derved røbede hans Kammerater intet Tegn paa Afsky, Foragt eller fjerneste Misbilligelse, men de udbrøde i en hjertelig Latter, og med den største Godmodighed vedbleve de at putte Hænderne i det fælles Fad. Saaledes have Russerne, som bekiendt den Vane, at kysse hverandre Paaskedagen under et Sprog af Skriften, hvorhos de skifte deres røde Æg. Engang stod en hedensk Tscheremisse ved Lorischew i det Casanske Gouvernement ørkesløs ved sin Hest. En Russer, der trængte til hans Hielp, kyssede ham og udtalte sin Hilsen, fordi han antog ham for en Bekjender af den herskende Kirke. Tscheremissen besvarede hans Kys og Hilsen. Nu kom Russens Bøn og den giensidige Forhandling derom. Russen vilde, paa Grund af samme Dags store Høitid, ikke have Hielpen førend næste Morgen, men hiin svarede, at han vilde gjøre det end i Dag, fordi Hellig dagen ikke hindrede ham deri som Hedning. Men, svarede Russen, du har jo nys sagt mig vort christelige Sprog, Tscheremissen smilede: Bravo, lille, vi troe jo alle paa een Gud, Hvormeget var det at ønske, at mange af vore christelige Geistlige maatte gaae i Skole hos denne Hedning, og lægge paa Hjerte hvad Digteren sang: Lad ingentid forvovent mig Din Torden eftertragte, Og den, som ei erkjender Dig, Til Helved værdig agte. (Rohrs Prediger=Biblioth. I B. 32. H.) Tydsklands nuværende musicalske Vidunder, Carl Maria v. Weber, hvis Jægerbrud hele Verden er saa forelsket i, at man endnu ikke, trods de mangfoldige Gange, hun har fremstillet sig paa Brædderne, har seet sig mæt paa hende, og endnu stedse er en uudtømmelig Guldgrube for Billetprangere – blev i Sommer indbudet til Wien, for, under hans egen Direction, at lade indstudere og opføre hiin Spera. Den blev givet med et saa stormende Bifald, at Theaterbestyrelsen har seet sig foranlediget til, at overdrage ham, at sætte Musik til en ny Opera, Eurpanthe, med hvis Udarbeidelse han nu er sysselsat. Efter M. v. Weber indfandt ogsaa den berømte Rossini sig, i Følge en Jndbydelse fra Directionen, med det ham omgivende Konstnerselskab, og dirigerede, under hans fire Maaneders Ophold der, fra April til August, fem af sine Stykker. Han vil endnu i indeværende Vinter, efterat have opfyldt i Jtalien tidligere indgangne Forbindtligheder, vende tilbage til Wien og give sin Mahomed. Spontini har paa sin Gjennemreise lovet, ved sin Tilbagekomst ikke allene at ordne sine to nyeste Værker, Cortes og Olympia, og dirigere begge personligen, men har ogsaa paataget sig at componere for Wiens Skueplads en ny stor Opera. Man venter der ligeledes endnu i Vinter Kreutzers Libussa, og en ny stor Opera af Beethoven. Dernæst haves Udsigt til de veludførte Værker, "Jomfruen ved Søen", "Fiddello" og CoraTaglioni vil levere nye Balletter.