Berlingske Tidende, 1836-02-06
Med Hensyn til Arrestabiliteten i criminelle Sager fastsatte Rescriptet af 25de Juli 1808 i den første Paragraph, at Jngen skulde arresteres undtagen i Drabssager, førend et Præliminærforhør, i Overensstemmelse med Forordningen af 3die Juni 1796 var optaget, som lod Underdommeren, med Grund formode, at den Sigtede efter Lovgivningen vilde blive straffet med Slaveri paa Livstid eller høiere Straf, men at den Tiltalte, som saaledes ikke arresteredes, skulde under Sagens Behandling, af paalidelige Mænd, som Dommeren dertil udnævnte, paaagtes og alvorligen tilholdes at forblive hjemme i Sognet, samt, hvis han befandtes for Sagens Uddrag at have overtraadt den ham saaledes givne Paamindelse, da arresteres. Men foruden andre Betænkeligheder ved denne Forskrift, var det næsten enstemmigen erkjendt, at Rescriptets Bestemmelser gaae forvidt og have havt skadelige Følger. J Særdeleshed havde man fundet det bestyrket ved Erfaring, at Opdagelsen af begaaede Forbrydelsers Ophavsmænd, om end de Sigtede ikke vare undvegne, i høi Grad var bleven vanskeliggjort ved den fuldkomne Frihed, som Jnqvisiterne i de allersteste Tilfælde havde nydt, idet disse havde det fuldkomment i deres Magt ved Samtalen med Medskyldige og Andre ideligen at lægge Sandhedens Opdagelse Hindringer i Veien. Denne Ulempe havde og medført, at Forfølgningen af Misgierningssager paa Island var bleven forsinket og vidtløftiggjort, og saaledes ogsaa havde medført uforholdsmæssigen betydelige Omkostninger for det Offentlige, medens det netop var et væsentligt Motiv til at indskrænke Anvendelsen af criminelle Arrester, at befrie det Offentlige for byrdefulde Omkostninger. J Særdeleshed burde Rescriptet forandres, forsaavidt samme hjemler Arrestfrihed, indtil Præliminærforhøret er sluttet, altsaa i den Periode, hvori det netop er vigtigst at forsikkre sig den Paagieldendes personlige Tilstedeværelse (efr. Placat 11te Mai 1810), Arrest burde saaledes tvertimod være meere anvendelig indtil den præliminære Undersøgelse er sluttet, og først efter det Tidspunkt den større Lempelighed paa Jsland indtræde. J Henseende til de Momenter, som ved Afgjørelsen heraf burde tages i Betragtning af vedkommende Dommer, havde man anseet det mindre passende at henvise enten til den i Rescriptet af 1808 nævnte eller en anden lignende Norm for den Art eller Grad af Straf, som kunde ventes at ville blive paalagt den Sigtede, hvorimod det syntes rigtigst, i Almindelighed at overlade det til Dommeren, efter alle forhaanden værende Omstændigheder, i Særdeleshed Forbrydelsens Beskaffenhed og den Tiltaltes personlige Egenskaber og udvortes Stilling, at afgjøre, hvorvidt det kunde være tilraadeligt at lade ham komme paa fri Fod inden Sagens Tilendebringelse. Dette maatte, som bemærket, kunne tilstedes i flere Tilfælde, end de her gieldende almindelige Regler vilde hjemle; og ikke desto mindre maatte det formeentligen staae de islandske Retsbetjente frit for, efter Omstændighederne at undlade at kræve saadan Borgen for den Paagieldendes Tilstedeblivelse, som ellers efter den danske Lovgivning kunde kræves, naar den, der var under Justitiens Forfølgning for en noget betydelig Misgierning, skulde fritages for fængslig Anholdelse. Derimod burde bemeldte Retsbetjente formeentligen tilholdes, i alle hine Tilfælde i det Væsentlige at iagttage de samme Forsigtighedsregler for at betrygge den Anklagedes Tilstedeblivelse, som Rescriptet af 1808 har foreskrevet for de Tilfælde, hvor Arrest efter de gjeldende Regler aldeles ikke var bleven anvendt. Angaaende Stedet, hvor eriminelle Arrestanter paa Jsland skulde hensættes, havde Rescriptet af 25de Juli 1808 i 3 bestemt, at de skulde bevogtes hos den Repstyrer i Reppen eller Districtet, som Sysselmanden dertil fandt mest skikket, med Assistence af Reppens Bønder efter lovlig Omgang og Fangernes Tal, og eftersom Sysselmanden billigt eragtede. Denne Jndretning var det ogsaa fundet rigtigst at bibeholde. Den ældre Jndretning, hvorefter Syssel manden skulde besørge Arrestholdet uden videre Godtgjørelse end den, som indeholdtes i de ham overladte Sagefalds-Jndtægter, havde den Følge, at denne Øvrighedsperson fandt sin Regning ved at lade Forbryderen paa fri Fod, og saaledes undgaae de med hans Anholdelse forbundne Udgifter og Bryderier. Men vilde man beholde den med den Modification, at Sysselmanden skulde oppebære den Betaling, der nu tilstaaes for Fange hold, saa lod det sig omvendt tænke, at han kunde have Fordeel af at forlænge Fangeholdet, især naar han under Fangenskabet benyttede den Anklagedes Arbeider. Den ved Rescriptet af 1808 indførte Jndretning ophævede begge Uleiligheder og gav større Sikkerhed mod Misbrug, idet Rep styrerne staae under Control af Sysselmanden. Det var imidlertid fundet hensigtsmæssigt at tilstede, at Fangerne ikke blot, saaledes som Rescriptet fastsætter, skulde kunne hensættes i Bevogtning hos en af Districtets Repstyrere, og disse understøttes af Reppens Bønder i Henseende til Vagtholdet, men at ogsaa Arreststedet kunde vælges hos enhver anden Mand i Districtet, hos hvem Sysselmanden fandt, at Fangen, saavel med Hensyn til Localet som Mandens Paalidelighed, vilde kunne være sikkrest bevaret. Der var ved den fastsatte Norm for Betalingen taget Hensyn til, at Arrestanterne skulde kunne benyttes af den, som besørger Arresten, til at arbeide til hans Tjeneste, naar de ikke vare sluttede i Jern. Dette syntes vel i Almindelighed at maatte betage Arresterne den fornødne Paalidelighed, og kunde vistnok ogsaa i enkelte Tilfælde lede til Misbrug og Vexationer; men da denne Jndretning paa Jsland var hævdet ved langvarig Sædvane, og det ogsaa ofte kunde være tjenligt for Fangerne at kunne gives en passende Sysselsættelse i Arresten, syntes det dog ikke, at en saadan Benyttelse af Arrestanternes Arbeide behøvedes at forbydes; det maatte naturligviis være en streng Pligt for Sysselmanden at paasee, at hverken utilbørlige Vexationer imod Arrestanterne derved foranlediges, eller at Arrestationen taber al Betydning ved Beskaffenheden af det Arbeide, der anvises de Paagieldende. Men billighed talte da ogsaa for, at den Fordeel, Arrestholderen saaledes kan høste af Fangernes Arbeide, kom til Liqvidation i den Godtgjørelse, der ellers maatte være at tilstaae for deres Forpleining, hvilken Liqvidation dog, da en nøiagtig Vurdering af det præsterede Arbeide vilde være forbunden med særdeles Vanskelighed, neppe vilde kunde finde Sted paa anden Maade, end ved en arbitrær Afkortning i Forpleiningsgodtgjørelsen, alt efter de Amtmændene meddeelte nærmere Oplysninger fra vedkommende Sysselmand, der iøvrigt ogsaa afden her omhandlede Grund burde være udelukket fra selv at overtage Fangeholdet. (Slutningen følger i næste No.) Bettelse. J Nr. 4546 Side 729, Linie 30 tvende læs: trende. uvn.