Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-01-09
Jfølge den Maade, hvorpaa de af Kongen belovede Reformer i Forvaltningen" ere indleddede og gjennemførte, synes det tilstrækkeligt klart, at en Omflytning og Ombytning af Collegiernes Personale har været den oprindelige Hensigt og endnu er det Maal, som man ikke agter at overskride. Hvor lidet tilstrækkelig denne Reform – der iøvrigt neppe kan siges at være iværksat med Hensyn til Cancelliet forekommer de Fleste, selv dem, der have viist sig som ivrige Forsvarere af det Bestaaende, fremgaaer blandt Andet af det sidste Hefte af Prof. Davidsstatsoeconomiske Archiv. Her findes nemlig under Overskrift den danske Statsforvaltnings Organisme en Afhandling af Borgmesteren i Helsingør, Etatsraad Steenfeldt, som gaaer ud paa at vise det lidet Fyldestgiørende i vort reformerede Forvaltningsvæsen, og paapege formeentlig hensigtsmæssige Forslag til dets Omdannelse, ligefra Statsraadet gjennem Collegierne, Amtmændene og Politimestrene ned til Sogneforstanderskaberne De vigtigste Anker mod det høiere Forvaltningsvæsens nuværende Jndretning maa man unegtelig med Hr. Steenfeldt søge deels i Mangelen af ansvarlige Ministre, deels i den anomale Organisation, at de meest eensartede Forvaltningsgjenstande ere fordeelte mellem forskjellige Collegier. Hvorledes Bestyrelsen, af Underviisningsvæsenet saaledes er udstykket mellem de forskjelligste Autoriteter, er en bekjendt Sag. Den elementare Underviisning, Almueskolerne, ligger under Cancelliet; under Directionen for Universitetet og de lærde Skoler sorterer det høiere Underviisningsvæsen, ja et enkelt Jnstitut deraf, Veterinairskolen, som i disse Dage er bleven reformeret, er ikke blevet inddraget under Universitetsdirectionen, men henlagt under en enkelt Mand, Conferentsraad Collin, der fungerer i Finantsbestyrelsen. Andre lignende Uregelmæssigheder kunne let paavises. Bestyrelsen af vore Colonier i Ostindien, Vestindien og Guinea ligger under Toldkammeret; derimod administrerer Rentekammeret vore nærmere bilande, Jsland, Færøerne og Grønland, uagtet Handelen ogsaa her er det overveiende Moment, ja i den Grad, at den er et kongeligt Monopol paa de tvende sidstnævnte. Med Hensyn til Næringsforholdene finde lignende Anomalier Sted. Vil f. Ex. en Mand have Tilladelse til at holde Kro, maa han erhverve den fornødne Bevilling hos Rentekammeret; men vil han tillige forskaffe sig Ret til at drive Landhandel, maa han gaae til Cancelliet; og vil han tillige have Concession til at brænde Brændeviin, maa han ansøge Toldkammeret. At dette og Lignende ikke er, som det bedst kunde være, synes iøinefaldende, saavist som en af Hovedbetingelserne for den hensigtsmæssigste Statsforvaltning bør være Centralisering af de eensartede og beslægtede Grene, medens al unødvendig, forstyrrende og tidspildende Afsondring bør søges undgaaet. Etatsraad Steenfeldt har, navnlig i Erkjendelse heraf, foreslaaet vor øverste Statsforvaltning omorganiseret saaledes, at der som øverste Centralautoriteter, skulde være fire Ministerier, der skulde forestaaes af Finantsministeren, Ministeren for det Jndre(hvorunder især Toldkammerets og Rentekammerets Functioner bleve at henlægge, en Krigsminister og en Minister for de udenlandske Anliggender, samt tvende collegiale Departementer, nemlig det danske Cancelli og et Departement for Cultus og Underviisningsvæsenet, og endelig en General-Directeur, for Post- og Befordringsvæsenet. Jmidlertid er det ikke nærmere angivet, hvorledes disse Ministre, der forudsættes at være ansvarlige, skulde kunne drages til Ansvar i paagjældende Tilfælde. Og det er visselig heller ikke let at sige, hvorledes en virkelig MinisterAnsvarlighed kan ordnes i en absolut Stat. J Almindelighed vilde jo Ministrene have erhvervet Kongens Samtykke for alle de Spørgsmaal, med Hensyn til hvilke der (vel alene efter Stændernes Andragende) kunde blive Tale om Ansvar. Men at lade en Minister undgielde for det, der var sanctioneret af den absolute Konge gik neppe an, allerede af den Grund, at en saadan Fremgangsmaade vilde indeholde en Tilkjendegivelse om, at Kongen havde feilet. At en slig Udtalelse skulde kunne skee i en absolut Stat med Hensyn til den regjerende Konge, er neppe antageligt, da den vilde komme i aabenbar Strid saavel med den Ufeilbarlighed, der hidtil bestandig har været prætenderet for den absolut Fyrste, som med den Ansvarsfrihed, der, nærmest som en Følge af Jdeen om, at den absolute Herskermagt kun er et Resultat af Guds Naade, stedse har været anerkjendt for de af den absolute Konge eller paa hans befaling iværksatte Handlinger. Her standse vi saaledes atter ved den store Forskjel mellem en aab solut og en constitutionel Statsforfatning. Netop paa Grund af, at Etatsraad Steenfeldt ikke vil anerkjende den sidstnævnte Statsforms Fortrinlighed, ere hans Forslag til Reformer i vor Stats organisme blevne ufuldstændige, idet den øverste Slutteen derved er kommen til at mangle, og det hele Bygningsudkast blevet saa godt som ubrugeligt. Men mærkelig er dog altid Sammenligningen mellem vort Land og de store constitutionelle Stater, i Henseende til Statsforvaltningen. Vi med vore mange, tildeels preformerede Collegier og en utallig Mængde kgl. Embedsmænd, kunne ikke faae vort lille, rolige og eensformige Land regjeret uden stor Besværlighed og Langsomhed. Men nu de constitutionelle Stater Frankrig og England - disse store Stater med deres bevægede Befolkning, med deres vidtstrakte Colonier, med deres forskjelligartede Jnteresser - hvorledes ville vore Regjeringsmænd komme ud af det der, hvis de pludselig bleve forsatte derhen, De vilde vistnok aldrig kunne sætte eller holde Maskinen i Gang, naar de ikke stode under en virkelig Ansvarligheds Control og maatte møde og retfærdiggjøre sig for Kamrenes Forum. (Kbhpst.) Da Homopathen H. C. Lund – denne 79. aarige Olding, som nylig af Hof= og Stadsretten, er bleven dømt til 2 Aars Forbedringshuusarbeide, idet Loven og Qvaksalveri i sin Strænghed er gjort anvendelig paa ham – for Øieblikket vistnok vækker megen Medlidenhed, vil det vel neppe være uden Jnteresse for dette Blads Læsere, ved efterstaaende Uddrag af Kjøbenhavnsposten lidt nøiere at lære at kjende hvad han egentlig er for en Mand. Han er - siger bemeldte Blad - bekjendt som en retsindig og videnskabelig dannet Mand, saavel her i hans Fødeland, som i Udlandet, hvor han er Medlem af en homopathist medicinsk Forening. Lægevidenskabelig Embedsexamen har han rigtignok ikke taget; men Enhver, der kjender Noget til Hr. Lunds tidligere Liv og Virksomhed, vil sikkert ikke alene beklage den Krænkelse, der er paaført ham i hans høie Alder, men tillige forundre sig over, at der ikke i den lange Aarrække, i hvilken denne Mand gavnligen har virket, er bleven meddeelt ham den Licents til at practisere, som man ikke har taget i Betænkning at meddele andre, endog fremmede Læger. Anledningen dertil vilde vistnok have været ligesaa velbegrundet som retfærdig; thi Hr. Lunds Virksomhed som Læge har ingenlunde altid været ulovmedholdelig. J over 30 Aar har han practiseret i Allopathien under autoriserede Lægers An= og Tilsvar, nemlig først under Regimentschirurg Hartwig ved Garden, under hvem han endog var ansat som Underchirurg, og senere, efterat have gjor et Togt til Vestindien som Skibslæge, under Professorerne Castberg, Klingberg og tilsidst under Wendt, hvilke Mænd alle have meddeelt ham Dueligheds=Attester. Ene af Mangel paa Hjælpemidler og Understøttelse var han i sine yngre Aar forhindret fra at absolvere den befalede Examen, der skal afgive Beviis for en Candidats Duelighed, og senere modstreed en saadan Examen hans Overbeviisning, da han, omtrent i Aaret 1820, begyndte Homopathiens Studium og som Proselyt gik overtil denne Lægemethode, hvilken han ikke uden Held udøvede, samt udgav flere Skrifter derom. Men, da der for Udøvelsen af denne Lægemethode ikke er indført nogen Examen, kunde vel, saaledes som Tilfældet har været, flere andre allopathiske Læger ligesom Hr. Lund antage den, og, støttende sig paa deres Examen i Allopathien, uhindret anvende den naar og hvor de vilde; medens den, anvendt af ham, der i dens Studium vist i ingen Henseende stod tilbage for de Andre, blev anseet og straffet for Qvaksalveri. Uden at ville indlade os paa Bedømmelsen af, hvilken Lægemethode der erden bedste, eller og Homopathien er aldeles forkastelig, synes dog, paa Grund af begge Methoders væsentlige Forskjellighed, ikke Mangelen paa den alløopathiske Examen ene at burde afgjøre om Homsopathiens Anvendelse er at ansee som Qvaksalveri eller ei. Med Lund har dette dog været Tilfældet, ifølge de bestaaende Anordningers Strænghed. Dersom vi stode i en fjendtlig Opposition til Regjeringen, - siger Fædrelandet for 4de d. M. - vilde Jntet kunne være os meere kjærkomment, end Baron Brettons Udnævnelse til Stiftamtmand i Viborg; thi det er gjennem sine mellemliggende Organer, det er navnlig gjennem Amtmændenne, at Regjeringen træder i directe Forhold til Befolkningen, og Baron Bretton har alt givet Prøve paa det meest afgjorte Talent til at gjøre sig upopulair, til at vække og styrke Oppositionen, til at holde den ilive og gjøre den almindelig, saavidt hans Omraade strækker sig. Det er derfor et nyt, om end meget overflødigt, Beviis paa vort gode og loyale Sindelag, at vi itide have advaret mod dette uheldige Valg, og nu det er skeet, oprigtig beklage det, beklage alle de Forviklinger og Hindringer, i Forretningernes gode og fredelige Gang, som maa befrygtes deraf at ville reise sig. Dette Valg viser imidlertid ikke blot, hvor liden Vægt der tillægges Opinionen, som dog i det mindste denne Gang kunde have haabet nogen Paaagtning, siden den havde Stedets Embedstand, med Bispen i Spidsen, paa sin Side.