Berlingske Tidende, 1791-07-22
Paris, den 8de og 11te Julii. Vore Anliggender have paa engang taget en Vending, paa hvilken Democraterne vel ikke havde tænkt. Der er nemlig udkommet i Trykken en Erklæring, som er dateret 29de Junii, og underskrevet af 290 af Nationalforsamlingens Deputerte, angaaende de Decreter, som suspendere den Kongel. Autoritæts Udøvelse, og geraade Kongens Persons Hellighed til Skade. Forfatteren til denne mærkværdige Erklæring er Abbed Maury, hvis Navn ogsaa staaer først blandt de Underskrevne. De fleste af samme have ved deres Underskrift betient sig af deres afskaffede Titler, saasom: Greve, Marquis &c., ja endog af de Navne, Adelens, Geistlighedens og den tredie Stands Deputerte, og mange fraværende Lemmer af den høire Side ville tiltræde denne Erklæring, som har gjort en overordentlig Opsigt. - Blandt andet heder det i ommeldte Erklæring og mod Slutningen af samme: "Efterat vi altsaa have anstillet vore Betragtninger over det, som synes os at være grundet paa Nationens sande Vel, og paa den ævige, væsentlig af Monarkiet hængende Fordeel for Nationerne; saa erklære vi alle Franskmænd: At, da vi hidindtil bestandig have sat os imod alle de Decreter, som, i det de enten angribe den Kongel. Værdighed i dens Væsen, eller Rettigheder, have forberedet Undersaatterne til at antage uden Uvillie men og tillige uden Prøvelse, de antimonarkiske Grundsætninger, som denne Anarchiets Tid har seet fremkomme: at da vi til det sidste Øieblik have forsvaret det i sin Grundvold undergravne Monarkie; at, da vi have seet dets Titintergiørelse fuldbragt ved Nationalforsamlingens Deliberationer, (thi at angribe Monarkens Person, heder, at tilintetgiøre Monarkiet, og at suspendere Monarkiet, heder, at kuldkaste det) intet meere kunde befuldmægtige os til at tage Andeel i de Deeliberationer, som synes i vore Øine at giøre sigdeelagtige i en Forbrydelse, hvori vi ingenlunde ville tage Deel; men at Monarkiet, som bestandig er nærværende i Kongens Person, og uadskillelig fra samme; at hans og hans høie Families Ulykke paalægger os en endnu nødvendigere Pligt, at foreene os om hans Person, og at forsvare den imod Anvendelsen af de Grundsætninger som vi forkaste; at vi sætte vor eneste Ære, vor hellige Pligt i at forsvare af alle Kræfter, med al Kierlighed for det bourbønske Blod, og med al Hengivenhed for de os af vore Committentere overdragne Grundsætninger, Kongens og den Kongel. Families Jnteresse og Rettigheder, som ikke ere underkastede nogen Forældning: at vi altsaa ville vedblive blot paa Grund af, at ikke forlade Kongens Persons og den Kongel. Families Jnteresse, at bivaane Nationalforsamlingens Deliberationer; men at vi herefter, da vi hverken kunne samtykke i deres Grundsætninger eller erklære deres Decreter for lovmessige, ingen Andeel ville tage i de Deliberationer, som ikke have til Gienstand, den eneste Jnteresse, som der bliver tilovers for os at forsvare. - Man troer overhovedet, at den store Pluralitet i Nationalforsamlingen ikke vil kiære sig om benne Erklaring, som man anseer for den sidste Bestræbelse af de afmægtige Arstokrater, men standhaftig fortfare i sine Operationer, og ligesom den i det høistkritiske Tidspunct, da Kongen var borte fra Paris, blev roelig og standhaftig, ligeledes forblive det, ved det i sidste Aandedræt liggende Aristokraties Protestationer. Det Magna Charta, hvorpaa man arbeider, vil giøre en Ende paa alle Misforstaaelser.