Corsaren, 1842-05-06
Underdanig Petition fra de kjøbenhavnske Hunde til den høie og hvivelbaarne Roeskildske Stænderforsamling. Undertegnede føle sig, som Landets største og talrigste Hundecommune, opfordrede til at frembære for den høie Stænderforsamling en retfærdig besværing over den haarde; Behandling, der tilfoies de danske Hunde i Almindelighed og de kjøbenhavnske i Særdeleshed. Vi vide vel, at vi ikke have nogen juridisk eller statsborgerlig Ret til Beskyttelse; men, stolende paa de moralske Garantier, som de Regjerendes Humanttet og den offentlige Menings Magt frembyde, vove vi anraabe disse til vor Beskyttelse. "Thi," som en af vore berømteste Skribenter har sagt, "den Tid er forbi, da de, der havde Magten, kunde bruge den, uden Hensyn til Andet end egen Betvemmelighed eller Lune." Først og fremmest maae vi besvære os over de Mundkurve, man i større og større Mængde paalægger os. Foranlediget ved det Rygte, at der skulde være opdaget en farlig Tendents til Vildskab blandt de preussiske Hunde, har man strax troet at spore noget lignende blandt os og benyttet sig af den almindelige Frygt for de Ulykker, en saadan Vildskab kunde foraarsage, til at lægge de ubehageligste Baand paa vor Yttringsfrihed. Den høie og vise Stænderforsamling vil strax indsee, at en saadan Forholdsregel, langtfra at føre til det forønskede Maal, netop vil fremkalde Ulykken. Thi, naar vi gaae omkring uden Midler til at give selv vore billigste og naturligste Følelser Luft, ville disse tiltage i Styrke og tilsidst forbittre os saa meget, at den befrygtede Vildskab kunde betage os. Og, naar vi da sled Mundkurvene af os, hvilke gruelige Ulykker kunde vi da ikke anrette, istedetfor at vi uden Mundkurv nok vilde gjøe og larme noget, men sandelig sielden eller aldrig bide. Vi henvise i denne Henseende til Historien. Som Stiftsphysicus Lind i "Viborg Avis" bevidner, have vi i de sidste 25 Aar ikke en eneste Gang viist Tegn til Utaalmodighed eller Vildskab, selv medens Hundene i Nabolandene have været betagne deraf. Dernæst maae vi indstændig gjøre opmærksom paa og bede om Hjælp imod den Ubehageligved, vi kjøbenhavnske Hunde specielt ere underkastede. Vi betale en dobbelt saa stor Afgift som vore Brødre i det øvrige Land for Tilladelsen til at have den vigtigste af alle Friheder: den personlige Frihed, Tilladelse til at gaae, hvor vi lyste. Men i den sidste Tid har Hs. Durchlauchtighed Stadens Gouverneur befalet, at vi skulle stydes, naar vi antræffes paa den eneste smukke Promenade, Byen frembyder, nemlig Volden. Selv om vi fremvise de Tegn eller Stildt, Politiet har givet os til vor Sikkerhed, blive vi nedstudte, og det, uagtet der dog ellers er fastsat Forbedringshuusstraf for den, der forgriber sig paa Individer, der fremvise Polititegn. Man indvende ikke, at dette lun gjælder om saadanne Jndivider, der gaae i Politiets Ærinde; thi herimod taler en nylig inden den kongelige LandsOver- samt Hof- og Stadsret paakjendt Sag, hvorved en Mand idømtes Fængsel paa Vand og Brød for, endog under særlig formildende Omstændigheder, blot at have slaaet et Jndivid, der i sit eget Ærinde, bar Politistildt. Vil den høie og høibaarne Stænderforsamling lade et saadant Brud paa den skjønne Maxime: Lighed for Loven, hengaae upaatalt? Sluttelig have vi endnu at beklage os over den Maade, hvorpaa vi tiltales, det Sprog, hvori dette skeer. Skjøndt vi ere danske Hunde, vinder dog den Skik alt mere og meere Indgang at tiltale og commandere os paa Tydsk. "Was spricht der Hund?" siger man til os, naar man vil have os til at gjøe imod Fremmede; "hier!" commanderer man os, naar man vil have os til sig o. s. v. Den høie og høibaarne Stænderforsamling vil maaskee finde, at dette er en ligegyldig Sag, da det jo maatte være os det Samme, om vi Hunde bleve commanderede paa Dansk eller Tydsk, men vi mene, at, naar vi gjøe paa godt, bredt Dansk, naar vi vogte Huus og Hjem med den Trofasthed, hvorfor de Danske i Almindelighed og vi i Særdeleshed ere berømte, og som vi have lært af vore Forfædre, saa have vi ogsaa Ret til at blive tiltalte i det Sprog, hvori vore Forfædre bleve tiltalte og allermindst faae det ombyttet med et andet, det Tydske, som vi naturligviis nu maae have en færlig Modbydelighed for, da det er efter tydsk Exempel, at hine ovenfor paaankede Forfølgelser ere blevne begyndte imod os. Med freidigt Haab om Hjælp og Beslyttelse fra den høie Stænderforsamling forblive vi sammes allerydmygeste Tjenere. Paa samtlige kjøbenhavnske Hundes Vegne: Tyrk. Fidele. Chasseur. Hector. Charmant. Pudel. Mops. Vandhund. Hønsebund. Grævlingehund. Caro. "Emilies Hjertebankens" Hund.