Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-09-25
Den dyriske Magnetismes Misbrug, Til de meget almindeligen udbredte fejlagtige Anskuelser af den dyriske Magnetismus hører fornemmelig ogsaa den Mening, at den magnetiserede Person ved den maanetiske Behandling skulde blive inderligen fuldkomnere, eller at den i det mindste under de maanetiske Krises skulde udvikle og aabenbare i fuld aandig Reenhed og Herlighed sit bedre dunkles af de verdslige Jnteresser. Denne Mening har forledet mange ædlere Mænd til at de, i det de i ægte Beskedenhed vare sig deres egne mangfoldige Mangler bevidste, følte en i og for sig selv rosværdig Begjerlighed efter engang at lære at kjende en fra alle eller de fleste Menneskehedens Pletter renset Sjæl, ligesom et forherliget Menneske. Ogsaa syntes det da vist nok ikke utilladeligt, at underkaste en lidende Person en Behandling, hvorved den efter disse Mænds Mening vilde kunne Jeg, hvilket i vaagende, sædvanlig Tilstand for erholde sin Sundhed igjen, og hvorved den tillige for sine Medmenneskeer kunde blive Midler til en aandig Stigen, nemlig til Kundskab om en høiere Fuldkommenhed. Disse Bedre holdt det blot for Pligt, stedse at foretrække den behandlede Persons Vel for deres Videbegierlighed. Men derimod gaves der ogsaa Nidinger, og egennyttige Mennesker af alle Stænder, især iblandt Lægerne selv, som ved dette Middel tillige haabede at finde Veien til at erhverve, eller at kunne erhverve sig en usynlig Indflydelse paa, og en usynlig Magt over det Jndre af ikke blot den enkelte Patient alene, men meget mere andre, for dem vigtigere Personer. Fra denne Synspunkt er den rædsomme Fortælling af Hoffmann i hans Phantasiestykker i Callots Maneer, hvilken fører Overskriften: der Offizier, udrundet. At dette sidste Øjemed maa føre til de skrækkeligste Afveje, er let at indsee Magnetiseurerne tillade sig, isteden for at hjælpe den dem betroede Person, at gjøre denne stedse elendigere og svagere, for stedse dybere at trænge ind i sammes Indre, og at kunne uddrage stedse vigtigere Oplysninger, saa haabe de, af den Kvælede. Det er Kjendsgierning, at en Magnetiseur roste sig af, og for Vidner havde bevist, at han saaledes havde gjort en stakkelsPatients Villie til sin, og saa meget identificeret den med sig, at han formaaede, blot ved en maanetisk Bevægelse af hans Finger, voldsomt at opreise den stakkels Syge, som ellers maatte løftes af flere Opvartersker. Hvo gyser ikke ved Fortællingen om en saadan Kiendsgierning! Den nylig omhandlede Mening, at det Jndre i Mennesket ved den magnetiske Behandling skulde kunne fuldkommes, er almindeligen skadelig; – men endnu skadeligere for enkelte Personer er den nylig af flere anseete Skribenter ytrede Mening: at det Bedre i MenneskeAanden under den magnetiske Behandling skulde vise sig mere afsløret, hvilken Mening har foranlediget den Ytring: "J Følge heraf kunde man altsaa erholde store Oplysninger fra Aandeverdenen, naar den Magnetiserede var en ganske udmærket Person" osv. Altsaa skulle, efter dette, netop de ædleste, de værdigste Personer underkastes en magnetisk Behandling, hvor Leilighed gives dertil, for at tilfredsstille andre, gode og slette, Personers Videlyst eller Nysgierrighed, Sandelig en temmelig forfærdende Udsigt for enhver ærlig Mand, der maatte have den Ulykke at blive syg, Vist nok mindre skrækkelig, naar han kunde have den Vished, at de Personer, der ville anstille Experimenter med ham, ere lutter deeltagende, skaansomme og veltænkende Mennesker; - men hvor lidet er dette at vente, Derfor er det da en ikke uvigtig Sag, at gjendrive denne falske Fordom om den dyriske Magnetismes Virkninger, og derved at forhindre denne Misbrug for Fremtiden efter den Regel cessante causa cessat effectus. Jeg vil her ikke gaae ind i Begrundelsen af den dyriske Magnetismes Væsen; jeg har gjort dette i et tidligere lille Skrift *), hvoraf maaskee snart en ny forøget Udgave vil udkomme. Kun om Maaden, hvorpaa den dyriske Magnetisme anvendes, og om en maanetisk behandlet Persons Tilstand vil jeg her tale nærmere. Den sidstnævnte, som man pleier at kalde en Somnambule, anseer man som en sovende Person, og i det mindste pleier Behandlingen at skee under Personens ydre Søvn. Det kan, ved det Tilfælde vi her tage Hensyn til, ikke komme i Betragtning, at mange Personer, have udgivet sig for somambule, for at føre deres Læge, af hvilke elendige Grunde det nu kan have været, bag Lyset; at de have anstillet sig som sovende, og af deres Læge (Magnetiseur) ere blevne anseete for sovende, medens de befandt sig i fuldkommen vaagen Tilstand; - andre ere vel af deres Læger, med eller uden deres Samtykke, falskelig blevne udgivne for somnambule, medens de kun befandt sig i en usædvanlig Nervesvækkelse og Jrritabilitet, og deres Læger have ved deres (saa meget lettere) *) Ueber den Titel des Justinianischen Gesetzbuches von der Zauberen und uber das Wesen des thierischen, Magnetismus. Kiel 1820. 2 Bogen 8. vidunderlige Jndvirkninger paa Patienterne søgt at forskaffe sig Navnkundighed. Alle disse virkelig vaagende Personer kunne ikke være udsatte for nogen saa ulykkelig Misbrug, som de sovende. Disse virkelig i det Ydre sovende Personer, de egentlig saakaldte Somnambuller, ere alle intet andet, end Personer, der med Hensyn til deres Jndre befinde sig i en yderst svækket, yderst nedtrykt og fornemmelig yderst deelt Tilstand. Denne Tilstand opstaaer ikke anderledes, end efter meget langvarige, indre Lidelser og Anfægtninger: ydre Nød og ydre Strabadser ville vel aldrig have frembragt den, for det meste meget mere have tilbageholdt og formindsket den.