Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-01-03
J Kirkens Hvælving lyder fromme Sange, Og Orglets Toner hæve dem mod Sky, Ja, Himlens Engle lyttende fornemme De glade Sange, som vi høit istemme, Det stille Suk, ja selv den tause Bøn. O smelt mit Hjerte, smelt i salig Glæde! Jgjenfødt smiller Tiden atter nu, Kast af din Sorg, hold Øie og at græde, Jgjenfødt, Aand igjenfødt vær og du Viid atter dig et Barn paa Jorderige, Din Synd skriinlagt, saa atter du kan stige Fuldkommenhedens høie Maal imod. Og bland din Røst, o Barm, med hine Toner, Og stem paa ny dit Liv til hellig Daad, Og kæmp som han, den kjærlige Forsoner, Mod Syndens Lyst, og Ondskabs Slangebraad, Da skal du, Dag for Dag, dig Maalet nærme, Dig Herrens Haand skal naaderig beskjærme Saa du upletted Ærens Krands kan naa. Ogiv mig Kraft, Alfader i det Høie! At kaste Støvet, som besnærer mig, O gyd din Klarhed i mit matte Øie Saa jeg kan see hvad der er skjønt for dig, Saa jeg kan vandre gjennem Livets Gange Ved Lyset frydfuld, kun for Mørket bange Som, at for Daarers Blik er idel Lys. Hvi beder jeg, – Du gav os jo Alfader Den høie Kraft, det skjønne Himmellys, Vor Skylden er om Veien vi forlader Og raver i en Nat med ængstlig Gyes; Du gav os Kraften, Lyset fra det Høie, Vi kun behøve aabne Hjerte, Øie, Og Himlen smiler som en Gave ind. O Brødre, Brødre Aarets Morgen smiler; See Jorden klædt i Uskylds hvide Lin, J Jordens Skjød det lille Sædkorn hviler, Ei titter Solen i dets Gjemme ind, Dog gjærer Kraften, snart det og sig hæver, Paa grønne Spire Solens Straaler hæver, Snart gyldne Frugt i al sin Fylde staaer. O Brødre, Brødre, Aarets Morgen smiler! O klæder Eder og i Uskylds Lin, J Hjertets Jndre herligt Sædkorn hviler; - Om Lyset end ei smille kan derind Dog skjelver ei, men Barmen fromt J hæve, Da Himlens Straaler snart derind skal svæve Og modne Hjertet til den store Høst. Afkaster Støvet dog hver Nytaarsmorgen, Fortryd den Synd J skrøbelig begik, Men kraftig til det Gode vorde Sorgen, Lad Taaren styrke, svække ei, dit Blik; Glem Sorgen kun, tro du et Barn er vorden, Uskyldig, reen; da først du staaer paa Jorden J rette Harnisk klædt, mod Diævlens Magt. Da først du kæmpe kan og Seier vinde, Thi evig Anger, o er Svaghed kun, Og giver dig til Priis for hver en Fiende, Ja giør selv bitter, at din sidste Stund. Ei Anger lutte kan det svage Hjerte, Ei Taarer slukke kan den dybe Smerte, Ei Sukke frelse kan din arme Siel. 9 Anger vække skal dit svage Hjerte, O Sukket hæve skal din arme Aand! Og Taarer smelte skal din dybe Smerte, Da først du gribe kan med mægtig Haand Det rene Glavind, staae til Kampen færdig, Da først, som Herrens Stridsmand, er du værdig Ved kraftig Daad at vinde Dydens Krands. Vor Tid desværre er en Krøblingsalder, Den stolte Kraft er slumret skjændigt ind, Den ædle Aand som vissent Løv nedfalder, Og Vellyst tærer Hjerte bort og Sind; O kommer atter Kraftens gamle Dage! Hold op at sukke, og hold op at klage J Nutids Værdigste, løft kraftfuld Arm! Men kæmp med Kjærlighed, og ei i Vrede, For Retfærds Sag J lue kun og slaae, Ei Smerte, hellig Varme skal J sprede J Brødres Barm, at de kan ædle staae, At Kraften vækkes kan, og Vellyst blegne, At Dyden throne kan, og Ondskab segne, Saa Broder atter elske Broder kan. Da vil hver Nytaarsmorgen Held os bringe, og Aar for Aar vort elskte Fædreland Vil høiere sig op blandt Riger svinge, Og atter hædret bliver den danske Mand; O hør os, hør os Fader i det Høie! Gyd Kraft i Barmen, Klarhed i vort Øie, Og sign hver Siel, som stræber op til Dig. See, Dagen er der. - Dage snart henglide; Hvad er vort Liv, et stakket Spand af Aar, Hvad er den Sorg paa Jorden vi kan lide Jmod den Glæde hist os forestaar! Rask fremad Brødre, Fremtid os ei true, Bag Gravens Nat en evig Dag vi skue, O Held os, Held os naar vi hilse den! Smiil Nytaarsmorgens Sol paa Sneens Flade! Med Jubelsange vi modtage dig; Smelt Siele hen, i Tanker vorder glade, Et Aar frembryder, o paa Glæde rig! Lyd fromme Psalmer høit til Orglets Toner, Han hører os som over Himlen throner, Han skienker os et glad, lyksaligt Aar! L. Fischer.