Jyske Efterretninger, 1772-09-04
No. 36. Jydske Efterretninger Fredagen den 4 Septembr. 17. (Følgende er indsendt. Svar paa de, i disse Efterretninger Nr. 34, skemsatte Spørsmaale. 1) Dette vilde blive heel vanskeligt og bekosteligt for de stakkels fire rer, at dem burde tilstaaes en tilstrækkelig Gage om Aaret, thi de maatTaxeremænd at gjøre slige lange Reyser, og den største Billighed medfør te og skulle nødvendig reyse fra Sted til andet i Sognet, for nøye at be hvert Slags Korn i sær, som nødvendigt maatte skee, om Tiendegiveren, see enhvers Korn, ellers kunde de umuelig sætte differente Taxter paa og Tiendetageren ikke skulle fornærmes, som sees af den retsindige Qvætion skal paa hvert Sted skee i Overværelse af Herredsfogden, for at stiongivers Meening, ikke at maatte finde Sted, da han vil, at slig Taka forekomme Underslæb. Men alt dette uagtet, saa kunde alle Tien deres Tiende, fordi at en at to i Særdeleshed kunde; thi kan de ikke uddegivere i Almindelighed hverken afstedkomme Korn eller Penge for redde de Kongelige Skatter, og ikke betale deres Landgildekorn, da de dog paa mange og de fleeste Steder blive forsynede baade med Æde= og Sæde Korn, og aldrig levere det igien, hvorfor ikke 7 fordi at de ikke kan ær nære sig med det, de avle, ja de have deres Avling fortærret, førend den kommer i Huus, thi de laane ved Kyndelmisse Tider, og saa siden heelt Sommeren igiennem, altsaa maae de jo tærske af deres Korn, og levere igjen for det laante, ligesaa snart mueligt er, hvorledes skulle saadanne da ved St. Olufsdags Tider levere Korn, endnu mindre Penge, det er jo noget urimeligt, og seyler vel ikke nogen denne Kundskab, at denne Aarsens Tid er den armeste for Bonden at samle enten Korn eller Penge. Naar Tienden overalt ydes har Kiørven, saa følger af Fornøden, d) Naar Tiendeyderen mælder sig at ville have talet, saa har det altid været brugeligt, at Tiendetageren kommer at tælle Kornet, for at bekomme Tiende, hvor ofte det er, alt ligesom Kornet kan modnes. Af hvad Aarsag skulde der vel tælles meere end een Gang paa hvert Slags Korn, saa meget som er meget, thi naar det er talgt rigtigt een Gang, behøves vel ikke meere, videre er ufornødent at svare paa denne uden Grund fremsatte Qvæstion. b) Det behøves vel ikke at tælle et Slags Korn meere end een Gang, saa meget som er opmeyet, da dersom Tienden er tienlig, bliver den, i Følge Loven, henført til Eiermanden; af. 10 a 12 Kiærv, som en Bonde kan have meget til Fode, bliver ikke Tienden taget, men henstaaer, til det øvrige Korn bliver meget, om Bonden saa synes. c) Det var ganske urimeligt, at alle i Almindelighed skulle lide for det, som hos en i Særdeleshed maaskee kan være existeret; thi der findes vel neppe nogen Hosbond, som seer paa sine Bønders Vel, der taaler eller tillader, at Tienden tages af deres Bønders beste Korn, thi det var af saadanne en stor Dumhed og tillige en umenneskelig Grumhed. Enhver ønskede derfor gjerne at vilde, hvem saadanne ere, der saaledes oppebære Tienden af Bondens beste Korn. d) Tiendetageren haver sig at rette efter Forordningen af 9 August. e) See Forordn. 9. August. 1708. og Lovens 2. Bogs 23. Cap. Art. f) Naar Tiendeyderen ey har meere end een Vogn, saa kan jo ey heller fleere fordres, altsaa gaaer Kongens først, siden Kirkens, sidst Præstens. Kan Tiendegiveren ey Vogne faae at leye, saa følger af Fornødenhed, han maae det selv befordre, ligesom han det afsted kan komme. g) Ligesaa snart Tienden er udviist, staaer det Tiendegiveren frit forat tage det øvrige af sit Korn, naar han lyster, paa de Vilkor, at være ansvarlig for Tienden, som er udviist. b) See Forord. af 9. August. 1708 dog kan det tillades, naar Tiendegiveren først har talet med Tiendetageren derom. i) Ligesaa urimeligt som det er at fordre Heste og Vogn, hvor ingen er, ligesaa urimeligt er det, at en Tiendegiver, der ey har Heste og Vogn, hans Korn skulde staae utalt og uindhøstet, indtil han kunde skaffe Vogn at fore Tienden bort paa; ney ikke saaledes, slige faae alle Tider Tilladelse at indsætte Tienden i deres Lade paa et Sted for sig selv, indtil de ved Leylighed kan see det befordret, altsaa kan saadanne jo uden Omstændigheder indhøste deres Korn, naar de lyste og behage. Marseille den 30. Julii.