Berlingske Tidende, 1809-09-22
Stockholm, den 7de September. Afde til Hs. Majestæt Kongen fra Overadmiralen J. af Pukke og den Øverstkommanderende for Kystarmeen General Grev Wachtmeister indløbne Rapporter angaaende de ved Diekneboda, Safwar og Ratan den 17de, 19de og 20de August d. A. forefaldne Treininger, er følgende det Væsentligste til Oplysning om den store Expedition, derhensigtede til Russernes Fordrivelse fra Umeaa : Efterat Armeen ved Overadmiral Baron Pukes Virksomhed og lykkelige Søemaneuvre havde i en Tid af 36 Timer gjort Reisen fra Hernsand til Ratans Havn, ankom den sammesteds den 16de August Kl. 6 om Eftermiddagen. Taage gjorde det umuligt at giøre Landgang samme Aften. Al Forsigtighed maatte bruges for at holde Skibene fra at støde paa hinanden og man maatte derfor jevnlig skyde og trømme, hvorved Fiendens Strandposteringer ved Ratan blev underrettet om Expeditionens Ankomst. Fienden vandt herved Tid til at giøre de kraftigste Forsvarsanstalter. Under saadanne omstændigheder og de Haabet og Fiendens Overrumpling betydelig var formindsker, maatte man bruge meere Forsigtighed og Armeen maatte derfor under bestandige Recognosceringer gaae langsommere frem. Da Veirliget den 17de om Morgenen var saaledes, at Jndløbet til Havnen kunde sees, blev Troppe Udskibningen foretaget med en saadan Raskhed, at alle Tropperne med Artillerie og Train vare landsatte fra Kl. 4 om Morgenen til Kl. 8 om Aftenen. - Generaladjutant Oberst Lagerbring fik Kl. 3. om Formiddagen Ordre at marschere til Dieknebada med et Detasche, ment Jægere og Infanterie. Overadjutant Major Haardh bemægtig gede sig imidlertid den store Landevei for at støde til Lagerbrings Korpoved Diekneboda. De under Capitain Ridder Andersons Kommand. værende Jægere, som udgjorde Avantgarden, stødte paa omtrent 400 fiendtlige Jægere henved 1000 Skridt paa denne Side DieknebodaEfter en ubetydelig Modstand trak de sig tilbage over Passet og indtog de derværende Høie samt posterte sig i Husene, hvorfra en heftig Jld blev begyndt. Capitain Anderson blev i Angrebet saa haardt saaret, at han maatte overgive Kommanden til Stabsadjutant Døbeln. Vor Tab var 2 Mand dræbte og 4 saarede; derimod toges 9 fiendtlige Jægere til Fange. Armeen fortsatte imidlertid Landgangen og alle Anstalter bleve gjorte for at dække Armeens Ryg, ifald man blev nødt til at retirere for en overlegen Styrke. Oberstlieutenant Baron Sture, fik Ordre at marschere til Bygdeaa med Uplande Regiment og 2 Kanoner, for at tage Stilling ved Kallaasen og hindre enhver fiendtlig Forstærkning at komme fra den nordre Side. Efterat Tilberedelserne til Armeens forestaaende Operationer vare gjorte og den anden Brigade var marscheret af Skovveien til Diekneboda, begav General Wacht, meister sig med sit Generalstab til sidstnævnte Sted, for at befale Armeens Marschorden til Angred. Den tredie Brigade, som sidst blev udskibet, fik Ordre at dække Artilleriet. Saasnart den anden Brigade, var bleven forsynet med de fornødne Feldtstykker, afgik den Kl. 9 om Aftenen for at forene sig med Avantgarden. Da alle de øvrige Kanoner og de sidste til den tredie Brigade hørende Tropper vare ankomne til Diekneboda og Armeen nu var forenet, blev Marschen fortsat uden Ophold til Palsbøle, hvor man fik Underretning om, at Fienden med omtrent 1000 Mand og 3 Kanoner havde indtaget en fordeelagtig Stilling paa Høirne bag ved Safwar. Kronsbergs Regiment under Oberstlieutenant Ridder Hedenstiernas Kommando blev herpaa detascheret, for over Gannismark og Taamark at tage Fiendens Stilling i Ryggen og at vinde den uden betydelig Opoffrelse. Ved vor Armees Fremkomst Kl. 10 om Formiddagen havde Fienden, forladt den, da han fra Høiene havde opdaget den Fare har var i, at blive tourneret og havde derfor begivet sig til Tefteasom Foreningspunktet for Fiendens Sønder fra ankommende Tropper. Jmidlertid indløb sikkre Efterretninger om, at Fienden havde seet sig i Stand til at samle alle sine Tropper paa denne Side af UmeaElv, og at han ved Fordelen af dette brede Vand samt de Forsvarsværter, som allerede der i Forveien vare opkastede, blot behøvede at efterlade et mindre Observationskorps, for at hindre General Grev WrederArmee at trænge frem til Umeaa, og at Fienden saaledes var i Stand, til at anvende sin hele Styrke næsten udeelt imod vor Kystarmee. For altsaa ikke at udsætte Armeen for Undergang, ansaae General GrevWachtmeister sig nødt til under de saaledes forandrede omstændigheder, at standse med al videre Fremrykning, indtil han fik Overadmiral Baron Pukes nærmere Ordre. General=Adjudant Oberst Lagerbring blev derfor af General Wachtmeister afsendt til bemeldte Admiral for saavel skrivtlig som mundtlig at meddele ham de forud ukiendte Vanske ligheder og uformodede hindringer og indhente hans Ordre om, hvad der efter disse Oplysninger skulde foretages. Jmidlertid beholdte Armeen sin Stilling under de nødvendige Forsvarsanstalter til Flanker, nes Sikkerhed; Tropper bleve tillige afsendte til Twaramark, for at hindre Fienden fra at tournere vor Armee. J denne Stilling bivouaquerede Armeen Natten over til den 19de, da den første Brigades Forposter Kl. 7 om Morgenen blev med Heftighed angreben af fiendtlige Jægere og Tirailleurer. Vore Tropper forsvarede Terrainet med udmærket Mod. Sødermanlands og Jønkspings Batailloner samt den 3die Brigades Jæger=Bataillon udholdt Kampen med en saadan Standhaftighed, at de uagtet Forliset af næsten den halve Deel af deres Styrke ikke vendte tilbage, førend den almindelige Retraite blev befalet, Jmidlertid indløb Rapport, at en russisk General var ved Ytterbod, gaaet over med en betydelig Styrke og truede vor venstre Flanke Dronningens Livregiment under Major Ridder Hennings, blev strax detascheret for at hindre Fiendens Fremtrængen. Under en heftig Jld drev dette Regiment Fienden flere Gange til Søekysterne; men da den ved 3 russiske Batailloners Ankomst blev taget i Ryggen og derved tabte sin hele venstre Fløi, maatte Major Hennings med den høire trække sig tilbage til den svenske Livgarde, som var sendt til Hielp hvorved Livregimentet fik Tid til igjen at samle sig og atter at angribe i Forening med Livgarden, som nu med største Heftighed under Major og Ridder Baron Lovisins Commands fordrev Fienden og gjorde derved 1 Officeer og 39 Mand til Fanger. Da alle Forsøg paa at fordrive Fienden fra sin fordeelagtige Stilling, vare forgieves, uagtet vore kiekke Tropper paa Dynger af fiendtlige Liig endnu gjorde ham ethvert Skridt stridigt, og han desuden havde Fordelen af Localet, som næsten kunde ansees som en Fæstning, samt at han tillige med ny Batailloner bestandig var i Stand til at kunne afløsefine slagne Tropper, saae General Wachtmeister sig nødt til at være betænkt paa Midler til at sikkre Armeen en tryg og ordentlig Retraite, ifald den blev nødvendig. For at opnaae dette Øiemed fik det Engelbrechtske Regiment under Oberst=Lieutenant Ridder Gutzkows Com mands Ordre til at tage Stilling paa en Rugager bag ved Broen, og den anden Bataillon Livgrenaderer blev posteret ved venstre Side af det mod Broen anlagte Batterie paa 6 Kanoner. Stabsadjutant Capitain og Ridder Leften, som bestandig havde været tilstede ved Armeens venstre Fløis Bevægelse ankom nu med Rapport, at Fienden trænger fremmed saa megen Heftighed og overlegen Styrke, at General Grev Wachtmeister i Anledning heraf befalede vor Armees Retraitte, da ingen flere friske Tropper kunde detascheres fra Hovedkorpser, uden det største Afsavn for vort hele Forsvarsvæsen. Ved Fangers og paalidelige Spioners Udsagn under Striden var man bleven forvisset om, at Fienden anvendte sin hele Styrke for at omgaae begge den svenske Armees Fløie. Armeen fik nu Ordre til at trække sig langtsomt og med Orden tilbage fra forskellige Kanter. Den svenske Livgarde og Dronningens Livregiment, som endnu ikke vare komne, fik ved en Livgardet til Hest, som selv tilbør sig at giennemtrænge Fiendens Kiede, Efterretning og Armeens forestaaende Retraite med Ordre at trække sig tilbage igiennem Skoven. Tilbagetoget blev iværksat med den største Orden og saa langsomt, at henved 400 Saarede fulgte med Fortropperne, baarne af deres under hele Dagens Kamp udmattede Kammerader. Armeen gaaede Høiden af Safwars Herregaard og Tilbagetoget derhen var dækket af det Engelbrechtske Regiment og den anden Bataillon af Livgrenadererne. Arriergarden opfyldte i alle Henseender sin Bestemmelse ved at sørge for, at alle de mindre Detaschementer, som vare afskaarne fra Hovedstyrken, bragt tes ved igientagne Signaler fra Brigadeschefen Grev Løvenhielm til at undvige de større Veie og derved freistes fra Fangenskab og underveis bleve satte i Stand til at kunne forene sig med Hovedkolenerne. Armeen ankom saaledes efterhaanden til Dierneboda, hvor Arriergarden indtraf Kl. 11 om Aftenen, uden at blive heftigen forfulgt af Fienden. Ved Efterretning om, at denne Stilling kunde paa flere Steder tour neres af Fienden, som allerede var paa Marschen i denne Hensigt, besluttede General Wachtmeister i Øieblikket at lade alt Artillerie og Kavallerie afgaae af Landeveien under Bedækning af Kronbergs Regiment, og at Jnfanteriet derimod skulde marschere af Skovveien til Ratans Havn, hvor Armeen næsten paa eengang ankom den 20de Kl. 4 om Morgenen. Underveis stødte vor Armee saavel paa Reserve=Ammunitionen som paa de efterladte Haubitzer, hvilke efter Overadmiral Pukes Foranstaltning bleve transporterte af Søefolk.