Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1833-06-27
Løverdagen den 15 Juni høitideligholdtes i Regentskirken Rektorskiftet paa sædvanlig Maade ved en latinsk Tale, som den fratrædende Rektor, Professor Theologi J. Møller, holdt. Talens første Halvdeel handlede om de vigtigste Begivenheder, der vare indtrufne ved Universitetet i det sidst forløbne Aar, af hvilke de allerfleste vare glædelige. Jkkun et Tab havde Høiskolen liidt; men dette var desto større, nemlig ved den store Sproggrandsker Prof. Raske ubetimelige Død. Af Foranstaltninger omtaltes blandt andre den Kongelige Tilladelse til at fuldende den nye akademiske Bygning efter Prof. Mallings Projekt. J at omtale sit Forhold til de Studerende yttrede Rektor sin inderlige Tilfredshed og Erkjendtlighed for den gode Tone og ægte Sædelighedsaand, som hersker iblandt det Kjøbenhavnske Universitets Borgere, saa at han ikke i sit hele Rektorat havde modtaget een eneste Klage, følgelig heller ikke havt Leilighed til at uddeele nogen Straf, imedens de fleste udenlandske Universiteter forstyrres af Strid og urolige Optrin. Ved at omtale Universitetets tvende Øiemed, hvoraf det ene er borgerligt, det andet reent videnskabeligt, dvælede Taleren med Velbehag ved tvende af vort Universitets eiendommelige Jndretninger, som Minde om Forfædrenes Viisdom, den ene er examon artium, den anden Concursen om Universitetets Guldmedaille ved Priisskrifter over de aarligen i alle Videnskaber udsatte Opgaver, hvorhos tvende Kjendsgjerninger aflokkede Taleren Klager, den ene: at Universitetet i de senere Aar har erholdt forholdsmæssig langt flere maadelige Studenter, end nogle Aar tilbage i Tiden; den anden, at der vindes langt færre Præmier ved den aarlige Concurs. Ligesom der i Aar ikkun vare to Medailler at uddeele (da der dog havde været udsat 11 Priisspørgsmaal), saaledes har der i de sidste Aar sjelden været flere Præmier vundne, og i de fleste Videnskaber indleveres ikke engang nogen Afhandling. Endnu for en Snees Aar siden, da vort Universitet ikkun havde det halve Antal Studerende, var der ofte flere Concurrenter i de enkelte Videnskaber. Ved at efterspore Grundene til denne skjulte Sygdom i vort lærde Corpus, fandt Taleren samme deels at skyldes ubetænksomme Forældre og Værger, der lade deres Sønner studere invita Minerva, i det Haab, at de paa en Tid, da saamange Næringsveie aftage, skulle finde Levebrød i Statens eller Kirkens Tjeneste, og deels det i de senere Aar hos os saa stærkt overhaandtagende Mannduktionsvæsen, hvorved den videnskabelige Aand qvæles hos mange af de Yngre, thi medens Manuduktion er beregnet allene paa Studentens borgerlige Maal: at faae Exammen, sigte derimod Forelæsningerne og de af Professorerne anstillede praktiske Øvelser, tillige til det videnskabelige Maal: at danne Lærde. Det skjønnes altsaa let, hvormeget Den taber, som forsømmer disse. Jdet Taleren gik over til Præmiernes Uddeling, opfordrede han sine unge talentfulde og kundskabsrige Medstuderende til at træde i de priiskronede Forfatteres Fodspor, og vælge sig en med deres Studier og Tilbøielighed passende Materie til at ove deres Kræfter paa. Derefter overraktes i Fædrelandets og Universitetets Navn den tilkjendte Guldmedaille Hr. Kand. juris Tob. And. Fred. Paulsen for en juridisk, og Hr. Studios. theol. Carl Emil Hørbroe for en æsthetisk Afhandling med Lykønskning og passende Opmuntringer. Til Slutning proklamerede Taleren sin Eftermand i Rectoratet, Hr. Professor Dr. juris Kolderup=Rosenvinger R. af D., til hvem Rektors Jnsignier tilligemed Universitetets Fundats og Seigl overgaves. Endelig sluttedes Akten med Forbønner for Kongehuset, Fædrelandet, Universitetet, og alle Borgerklasser.