Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1770-04-13
Fortsættelse af No. 14. Efterretning om de sidste Landemode i Mørkhedens Rige. Det er utroligt, i hvor stor Anseelse disse Skandskrift Skrivere stode i Flammernes Republik. De bleve som lystige Hoveder anseede, som HofRarre hos de fornemste Diæble (en stor Værdighed der) og vare tillige deres Fortrolige. Denne Anseelse opvatte saa stor og ubeskribelig Hobmod hos dem, at de endog paastode Rang og Sæde over Æreskiændere, en Orden, der i meere end 600 Olymplader, havde været agtet, som en af de anseeligste i Luernes Afgrunde. Førsten, Lucifær tænkte i Begyndelsen ved egen Myndighed, at kunde dæmpe den heraf opstaaende Tvistighed. Men den tog tvertimod saaledes til, at man tilsidst formedelst denne daglige Klammer neppe kunde høre de uophørlige Ach og Vey, hvoraf hver Krog i dette Rige giver en ævig Gienskrald. Han saae sig altsaa, for at raade Bod herpaa, nødsaget til at udskrive et almindeligt Lande Mode over alle sine Lande og Provintser. Coner var tvi Efter at der i 13. stet om, hvo der skulde have øverste Sæde og fleeste Stemmer, ved hvilke Under-Rætter Sagen først skulde forhøres, med videre, blev det endelig tilsidst, tilsidst afgjort, at Sagen skulde forhøres i selve Lande=Modet, og paadømmes ved plurima Vota dissentientia. Altsaa fremstillede sig først de Herrer, Skandskrift-Skrivere, og med lodmæssige Vidnesbyrd godtgjorde, hvil re vigtige Tienester de havde gjort Republiqven, hvorledes de havde vanhelliget Helligdomme, bespottet Menneske-Kiærlighed, betaget Børn den ubrødelige Ære-Frygt for det hellige Navn af Forældre, gjort de kiærligste Egtefolk koldsindige, m.v., antastet Sceptere selv, for hvis Guddom de Herrer Æreskiændere selv maatte vige, med Rædsel og Bædelse. reskiændernes Partie anførte derimod, hvorledes Skandskrift=Skri derne ved en uforsigtig Opførsel havde gjort Verden væmmelig over den ypperlige Stiftelse, saa at deres Nabne for de fleeste brave Folk vare for nærværende Tiid hart ad det samme, som Jesuiternes i Spanien, Vigternes i Engeland, Malcontenternes i Wen Ere=Støtte i Kiønedig eller Uhlfelds benhavn, saasom de uden foregaaende Anstalter til havde antaftet det beste Rygte, gjort sig mistænkelige ved et personligt Had, i Stædet for et almindeligt Had mod Dyden, gaaet tvertimod Sandsynlighed, caracteeriseret af det, som gjorde dem mere Ære end Skam, og paa engang søgt at giøre Folk at ubesmittet Rygte infame, da de fordet første burde ladet sig nøye ved at giøre dem latterlige. Herimod godtgjorde: Ereskiænderne. hvorledes de med en utrolig Flid havde udgrundet de Marimmer, hvorved de til anseelig Fordeel for Republiken ik te allene vare vel antagne i Verden. men havde endog drillet den godtroene Erlighed selv. De havde for Ex de empel, aldrig antastet Gudsfrygt for Gudsfornægtelse, men vel for Hyklerie, aldrig Stræbsomhed for Oselhed, men vel for Gierrighed; De havde gjort stræng Dyd til Tungsindighed, Tungsindighed til Menneske=Had, Omgiængelighed til Forelskelse, og Forelskelse til Hørerie o. s. v. Herimod anførte Skandskrift Skrivernes Partie Beviis paa, at deres Maximer havde været saa fine, at de endog havde formaaet Folk af beriendt Menneske-Kiærlighed og stor Anseelse til at give sig i deres Lav, at de, ved at fordærde sine Landsmænds Smag, havde udrettet meere i 10 endEreskiænderen i 100 Aar, og at de, ved saaledes at anvende sin Læsning. og Naturens Gaver, havde indført en almindelig Forstyrrelse i det menneske. lige Kiøn.