Aalborg Stiftstidende, 1831-08-27
J Skriftet "Frimodige Yttringer over Danmarks Landboforfatning" ved Hr. Justitsraad Nygaard til Stenalt, mener Forfatteren om den danske Landalmues Karakteer, at Jyderne ere de meest og Sjellænderne, især i Egnene ved Kbhvn. og Frederiksborg, de mindst godmodige; synboerne og Bornholmerne de stridigste og ufredsommeligste. J Henseende til Agerdyrkning og Vindskibelighed, mener Forf. at Fynboerne have Fortrinet og at Jyderne staae længst tilbage. Ladhed eller Mangel paa Driftighed antager han som en Hovedfeil hos Pluraliteten af de danske Bønder, og hvor Agerdyrkningen er Hovedsagen, antager han at Huusfliden er ringe og at det er sjeldent at nogen af Mandkjønnet beskjæftiger sig i de lange Vinteraftener; hvorimod Huusfliden er den væsentligste Erhvervskilde i de Egne, hvor Nuturen er mere stedmoderlig. Bondens største Lyst, siges endvidere, er Befrielse for Arbeide, og det han nødes til, forretter han saa skjødesløst, som han kan slippe fra det. At Bonden sammensparer noget til en Støtte i en svagere Alder, skal være sielden; men Aftægt eller Understøttelse af Familie eller Fattigvæsenet er hans Øjemed. Jøvrigt mener Forf. dog, at der ikke saa Steder i de danske Provindser sees en forbedret Agerdyrkning der udmærker sig kjendeligen fra den almindelige, og at Agerdyrkningen i det hele er i Fremskriden. Blandt de forskjellige Grunde som Forf. angiver som Aarsager til Landeiendommenes mindre Værd i Danmark, end i andre Lande angives: at de danske Landeiendomme ere i en slettere Culturtilstand; at den danske Arbeidsclasses Ladhed og Uduelighed meget fordyrer Arbeidslønnen skjøndt den tilsyneladende er mindre end andetsteds; Landets Mangel paa Penge og Credit og at de fleste Eiendomsbesiddere have Gjeld. Den 1786 oprettede Creditkasse ophævedes 1813. Enkekassen der forhen saa kraftigen understøttede Landmændene trækker sig tilbage. De fleste offentlige Midler ere anbragte i Stats-Obligationer og Nationalbanken vil ikke gjøre Udlaan i Eiendomme. Dertil kommer Sparekasserne, der skulde blot omfatte Tjeneste tyendes Smaa Besparelser, men modtage store Summer fra alle Borgerklasser saa at netop den Circulations-Masse, der fornemmelig fremmer Jndustrien, inddrages og flere Millioner ligge frugtesløse. Enhver der kjender Bondens og Haandværkerens Oeconomie, veed, at de Capitaler der nu inddrages i Sparecassen, forhen virkede som gavnlige Driftscapitaler, forbedrede Bondens Besætning og Haandværkerens Redskaber og Materialer. - Om Udparcellering siger Forf. blandt andet: "Naar f. Ex. en Hovedgaard opgiver sit Hoveri, er det nyttigt at bosætte saa mange Huusmænd som behøves til deres Drivt; men Arbeidet, maa kunde gives ligesaa tidligt, som de etableres, og Størrelsen, af den Jordlod, der bør tildeles dem, maa ganske beroe paa de locale Forhold, som de Paagieldende selv bedst kunne bedømme; men som ingenlunde kan bestemmes ved almindelige Forskrifter fra det Offentlige. J øvrigt kan det ei heller i Almindelighed afgiøres, hvilket der er fordeelagtigst, enten store eller smaa Jordlodder, være sig under Gaarde, Boelsteder eller Huse; men dette maa beroe, deels paa enhver Egns særegne Beskaffenhed, og deels paa Besiddernes Formue ei allene at kjøbe, men fornemmeligen til med fornøden Drivtighed at dyrke Eiendommen. Saameget er efter Erfaringen vist, at de smaa Lodder koste forholdsmæssigen mere at dyrke end de større, ligesom i enhver anden Jndustrigreen de større Entrepriser medføre mindre Bekostning relativ til Udbytte. Saaledes seer man f. Ex. ikke sielden, at en Gaard paa 6 Tdr. Hartk. er dreven med 4 Heste, og at den samme Hestekraft bruges, efterat 2 Tdr. Hartkorn ere frasolgte Gaarden, uden at den derved er dreven bedre. Skal der nu bruges 2 Heste til at dyrke de udparcellerede 2 Tdr. Hartk., da er her jo en betydelig Kraftspilde. Lægges nu hertil, at der af disse 6 Tdr. Hartk., skal leve tvende Familier (og i de fleste Tilfælde af saadant Areal langt flere), da er det indlysende, at om end- og, Productet ved bedre Dyrkning forøges, vil intet Overskud fra Forbruget blive tilbage. Hvad nytter det altsaa Staten, at den har flere Agerdyrkere, naar disse fortære productet; hvorimod de større Eiendomme, give et Overskud, der gaaer over i Handelen og forøger Nationalformuen. Det er denne Forøgelse der interesserer Staten, og den udgjør Totalsummen af alle Næringsveienes Overskud. Det synes derfor at maatte være Staten mere magtpaaliggende, at Jordeiendommene sammenlægges, end de udparcelleres. Men da Staten ikke ved almindelige Bestemmelser, med Held kan ordne nogen af Delene, synes det hensigtsmæssigst, at det ganske overlades til Undersaatterne, at sammenlægge eller udparcellere i Medfør af deres særegne Kaar; kun at det skeer under det Offentliges Tilsyn for at Matriculen og Skattevæsenet ikke derved skal bringes i Uorden, hvortil endeel Bestemmelser i Fr. af 25de Juni 1810, og 3die Debr. 1819 sigte. Efter foranførte Grundsætninger maa det ogsaa bedømmes, om og hvorvidt det er gavnligt for Staten, at Bøndergodset skilles fra Hovedgaardene og at disse udparce(Fortsættes.) leres."¬