Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-09-16
Herr THORNE BILDE til Allinge Admiral Ao. 7000 og 81. Er saa fra den Tid af indtil nærværende AarsDag 1695 forløben 914 Aar. Fra samme Herr Thörne Bilde feyler 3 a 4 Bilder paa hver Side, hvis Navne tillige med Fruers, Slegt og Herkomst ikke er bevidst, hvorudover man billig maa beklage, vore gamle Forfædres stoere Forsømmelse, i det faae af dennem haver været omhyggelige for at optegne deres Forældres og Forfædres Navne, samt priselige og mærkelige Bedriffter Effterkommerne til Videnskab og Underretning. Dog er det alle vitterligt, de Bilder at være en med de ældste og fornemmeste Slegter, saa og at have været gode, oprigtige og troe Rigens Mænd i Dannemarch. Gud endnu formeere og velsigne denne Slegt, at den herefter saa overflødig af Toppen paa dette Træ kand udspire, som den af Roden til denne Top er oprunden. Paa den anden findes følgende: De Skeelers Stamme-Træ. Psal. 92. v. 13. Psal. 112. v. 2. Dette er saa vidt, som egentlig vides om de Scheeler, som har været og boet i Dannemarck. De ere ellers kommen af Meissen af Begyndelsen, og er dette den rette Old-Linie fra Fader til Søn, som her oven tegnet er; Den første af disse hede Albert Scheel, som kaldes den Lange Scheel, som var Rigens Raad i Kong Hanses Tid og hans Hustrue var Dronning Kirstens Cammer-Jomfrue. Efter ham ere alle de andre. Det er alle vitterligt, at de Scheeler har været gode, oprigtige Rigens Mænd udi Dannemarck. Gud formere denne Linie, at den kand blive mangfoldig af Toppen paa dette Stamme-Træ, som den er og har været af Roden til denne Tid. Anno 1656 lod jeg Thale Ulfs tand Palle Urnes til Giöleboe giøre dette Stamme-Træ til ærlig og Velbiurdig Mand Christen Scheel til Fusinge, Dannemarck Riges Raad, Kongl. Majests. befalings-Mand paa Tryggevelle hannem, hans Børn og Effterkommere til Ære og venlig Amindelse. Efterat vi nøie havde betragtet disse Oldsager aabnede Degnen et hvælvet Capel, hvori der stod adskillige Kister af Bly. Den mærkværdigste blandt disse var Olaus Rosenkrantzes Liigkiste, som vi toge Laaget af. Rædsomme Syn! Her laae een af Dannemark kjekkeste Riddersmænd *), som et halv fortæret Been) Da Frederik den første beleirede Kjøbenhavn, sendte han O. Rosenkrantz og endnu en anden Riddersmand, som Fredsmæglere ind til de Beleirede og lod dem opfordre til at overgive sig. Rosenkrantz førte Ordet i Knud Walkendorfs Huus paa Frue Kirkegaard. Hans rad. Halvtredie Aarhundreder have ikke formaaet, ganske at opløse ham. Overdelen af Kroppen saae ud som en Mumie, indtørret, men ikke opløst, og man maa formode heraf, at han har været balsameret. Endog Neglene paa Tæerne vare endnu ganske ufortærede, Solen, kastede kun nogle matte Straaler ind i denne Dødens Bolig. En muggen Luft, omspændte Hjertet, og en hemmelig Røst syntes at tilraabe os: "forlader disse mørke Grave og lader de Døde hvile i Fred!" Vi saae os ogsaa, imod vor Villie, tvungne til at forlade denne Hvælving. Da vi kom op i Kirken igjen, var det halv mørkt og de Dødes Skygger syntes at svæve omkring os. Degnen førte os nu ind i et stort Capel tæt ved Kirken, som er bestemt for Stiftsdamerne. Her stode under Loftet tretten Kister, overtrukne med sort Klæde. Paa Gulvet stod en prægtig Marmorkiste, hvori den sidst afdøde Abbedisse af Valløe laae. Den var endnu saa ny, som om den var hensat for nogle Dage siden. Den forgyldte Jnscription havde aldeles ikke tabt noget af sin Glands. - J fordums Dage bleve Stiftsdamerne begravede Forestillinger bevægede ogsaa Statholderen Hendrik Gøe, til strax derpaa at overgive Staden. - Han døde den 16 October 1553. i Dyrehaugen, 4 til 500 Skridt fra Slottet paa en indhegnet Plads, som tilforn havde været et Lysthuus. Men i de nyere Tider blive Ligene førte til Valløby, hvor de bisættes i det anførte Capel. Bisættelsen skeer om Aftenen ved Fakkellys og med megen Høitidelighed. Den Lampe, som hænger midt i Capellet, bliver ved saadan en Leilighed tændt. Den sædvanlige Abbedstav, som vi havde seet paa Slottet, bæres foran Liget. Jeg kan umuelig, beskrive hvilke Følelser, der bemestrede sig min Siel, da jeg saae disse fjorten Liigkister. Det var i mine Øine fjorten Generationer for evig udslettede af de Levendes Tal. Jeg kunde anstille her tusinde Betragtninger over de fornemme Stænders Kaar, men jeg vil opsætte det til en anden Leilighed." Paa Kirkegaarden findes adskillige Gravmæler af Træ, hvis Jnscriptioner ere meget konstig udskaarne i Træet af en Bonde, som boer der i Egnen. Denne Mand maa være et stort Genie, og vilde, dersom han var bleven billedhugger, gjort sit Fædreneland Ære. Hans Arbeide er saa konstigt og smagfuldt, at man ikke noksom kan beundre det. Der er ingen Tvivl om, at Naturen har bestemt ham til en stor Billedhugger, men hans Stand og tilfældige Omstændigheder have lagt Hindringer i Veien for hans Talents Udvikling. Han ligner en Rose, som Hændelsen har ladet fremkomme imellem øde Klipper. Den blomstrer og visner useet. Saaledes vilde maaskee Raphaels Genie have visnet, om ikke en lykkelig Skjebne havde ladet ham fodes i et Land og i en Tidsalder, som begge vare modne for hans Aand.