Københavns Adresseavis, 1772-08-04
Det er ikke fremmede Vahrers Oplag, som skaber et Land og Rige, men i visse Henseender deres Jndførsel og Forbrug, i Landet, naar det selv kan producere samme Slags Vahre. Her maa altsaa nøye lægges Merke til, at man ikke konfunderer og tager Oplags Vahre for andre Importer som konsumeres i Staten, thi Nødvendighed og billighed udkræver, i saa Fald, at handle efter langt andre og modsatte Principia, saavel i Henseende til Forbud, som Tolds Erlæggelse. Anlangende de 200 Centner Krud, som fra Holland skal være ankommen, hvormed den Spørgende uden Tvivl hensigter til det Guineiske Kompagnie, maatte betragtes: Man sætter at dette Krud er destineret til Handelen paa Kysten af Guinea, til hvilken man behøver Krudt af sit Slags, af Qvalite og Priis, at det kan holde Prøve og sælges lige billig med andre handlende Nationer paa Kysteen; Deraf følger nødvendig, at Jndkiøbs=Priserne af dette Slags, maa kunde haves ligesaa facle som den er for de andre commercerende Nationer. Kan nu vore Danske Fabriqver levere Krudt, af sin Sort, til den Priis med videre, som man fra andre Stæder kan have det, saa virker saadant endnu meere til deres Fordeel, end det strængeste Forbud. - Vore Danske Krud Fabriqver kan da tillige holde sig selv sikker, ey allene at ingen Kiøbmand, imod sin egen Fordeel, lod komme Krud fra Udenrigske Stæder, ved Bekostninger og Haard, men de kan og strække deres Debit til andre Stæder i Europa, ja endog i Holland frit indføre deres Krudt, i hvor mange Krudt=Fabriqver der end ere, naar ellers Krudets Bonite med videre kan love dem Afsætning. - Jntet Forbud, paa hvad Slags Fabricata det end maatte være, finder der Sted, følgelig maae de Hollandske Krud=Møllers Bestræbelser og Fliid gaae derhen, at de kan holde alle andre Nationer ude ved Krudets Dygtighed og ringe Pris. Naa Kiøbmanden, i hvad Land han end er, skal kunde holde Priis med andre handlende Nationer, og ikke handle sig selv til Skade, er intet meere naturlig og nødvendig, end han søger de facileste Producter og Fabricata, lige med andre. Derudi maae han allermindst fortænkes, ikke i Henseende til de Vahre, som consumeres i Stalen, men egentlig at forstaae den Handel, som skeer der uden for. Til denne Art af Negnce kan henføres adskillige af vore Handels Compagniers. Disse maae, saavel i Henseende til Vahrenes Dygtighed, som og deres Priis, see derhen, at de kunde slemme i begge Deele med andre Nationer, saafremt deres Handel skal have nogen Fremgang. Og naar de til saadan Handel forgødne Vahre kan haves i deres eget Land af Bontte og til lige Priis, som hos andre, følger det af sig selv, at samme ikke søges andensteds fra med Umage og Hagaard. Herpaa vil man anføre nogle faa Exempler: Det Guinerske Compagnie skal i saadan Henseende have anAlet adskillige Forsøg Udenlands, iblant andre, hvor man Ul taaleligste Priis kunde faae trykket Catuner, af hvilken Sort Vahre de aarlig behøve store Qvantiteter; men efter Undersøgning befundet, at de Danske Catua Trykkerier har i alle Deele bæst conveneret til dets Handling, og det betaler nærværende Tid for denne Articul i Handlingen circa 1000 Rdlr. aarlig allene i Trykkerløn. Paa samme Maade forholder det sig med Korn=Brændeviin, hvoraf bemeldte Compagnie aarlig behører 40 a 50000 Potter. - Det skal have proberet adskillige Stæders Producter af denne Sort, men befunden, at det Danske KornBrændeviin havde Fortrinnet, og følgelig har Compagniet fundet tienligst dermed herfra at fournere dets Handel.