Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-05-24
Nyeste derie af Kjøbenhavn. saamanske Femte Aargang. No. 65. Udgivet og forlagt af J. Werfel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Höeckes Enke. Tirsdagen den 24 Maji, 1808. Om Krigen i Norge. Med rørt Hjerte og inderlig Taknemmelighed læse vi jevnligen officielle Efterretninger fra vore kjekke Norske Brødre, som, deres Fædre liig, kjæmpe med gammel nordisk Mod for Norges uplettede Hæder Urokkelige, som deres Fielde, stolte som deres Grane trodse de den vilde Storm fra en fiendtlig Nabo der truer deres uafhængige Land med Ødelæggelse og deres fri Hænder med vanærende Lænker. Vi gjenkiende her hiin herlige Æt af Oluf Tryggesen, og Hagen Adelsteen, Sverre og Einer Tambeskjelver. Vi see her, hvilken Kraft og Anstrængelse de brave Nordmand anvende, for at forsvare deres Hjemstavn mod Dannemarks Nationalfiende. Neppe vil det være Skilderiets Læsere ukjert at finde heret kort Oversyn over den Egn, hvor denne Kraft, og Anstrængelse yttres. Men inden jeg gaaer videre tilstaaer jeg oprigtig, at det meste af det her siges er laant af andre, især af Kammerherre, Scheels classiske Værk. Uagtet Naturen selv har sat Sevebierget, som et vældigt Grændseskjæl mellem Norge og Sverrige, fremvise Nordens Aarbøger dog vexel visse Jndfald over Grændserne. Men i den nyeste Historie findes dog intet Exempel paa, at en fiendtlig Magt nogensinde er trængt Nordenfields ind Søndenfields fra, og derfor har Bergens Stift ogsaa ganske været fri for fiendtlige Besøg. Bjergarmen Dovre og Langfjeld bestaaer ikke allene af ligesaa jevne Bierge som Kolen, men den Bergenhusiske Side af Langfjeld er ogsaa langt besværligere og utilgængeligere; thi den reiser sig ganske steilt ved Fjordene og Søkysterne, og har der langt brattere Veie end paa den modsatte Side. Det sidste Hoved indfald Nordenfields fra skede om Sommeren 1718 af de Svenske under Carl den 12te. Men de forlode det Norge, som de skulde undertvinge, i en ulykkelig Tilstand *), og fra den Tid af have H) C. M. Arendt anfører i sin Reise nach Schweden, T. 3. S. 192, en udførlig Fortælling om denne Begivenhed, som blev ham fortalt af en Mand, hvis Fader, P. Hagestrøm, havde, som Regimentschirurg, været med paa dette farlige Tog. Uagtet vi ogsaa finde denne Begivenhed i Korthed omtalt hos Danske Historieskrivere, saa er nærværende Fortælling dog saa omstændelig, saa interessant og passende til Tiden, at den fortjener en Plads der. Den lyder saaledes: Den nordlige Svenske de vogtet sig vel for, paa ny at forurolige Lan let. Det Aggershuusiske Østerdalen med Proindserne Soløer, Rommerige og Smaalandene Hær, som i Forbindelse med den sydlige skulde 1718 fuldende Norges Erobring, havde lykkelig begyndt sit Feldttog, og taget Trondhjem og det hele nordlige Norge i Besiddelse. Men nu kom Budskab om Kongens Død, og med dette sank ogsaa Folkenes hele Mod. De tænkde kun paa Tilbagetoget, og tiltraadte det for hastig. Deres Tog gik i Slutningen af Aaret fra Tydal i Norge vestlig omkring de Fielde, der ere bekiendte under Navn af Snasahøiene, til Handel i Jemteland, en Fjeldvei af 8 Mile. Nytaarsdag 1719. gik de allerførst paa Fjeldene. Neppe vare de komne der, førend de truedes med Undergang Fra Nordvest reiste sig pludselig en frygtelig Storm, der indhyllede hele Himmelen i een Sneesky, og begrov Jorden under uhyre Sneedynger. Kulden var desuden saa skrækkelig, at man i disse Egne næsten aldrig havde kjendt dens Mage. Det Folk, som havde stridt mod hele Verden saalænge Carl den Tolvte holdt Stand, var næsten forsagt herover og ligesom er i Hovedet. Jntet Brændeveed fandtes her paa mange Miles Strækning til at tænde Jld og varme sig, Ansigtet og Hænderne hovnede formedelst den hastige Kulde, endeel af Mandskabet blev sygt og døde strax den første Aften. Natten den 2den Januarii opsloge de deres Leir midt paa Fieldene, hvor der var en liden Dal=Sø. Da den næste Dag gryde, og Reisen, skulde fortsættes videre, fandt man nogle hundrede Jhielfrosne, hvoraf endeel stode opreiste, ligesom om de levede; men naar man stødte lidt til dem, tumlede de livløse omkuld, ligesom omstyrtede Piller. Uveiret holdt ved med lige Hæftighed, ledsaget af Kulde og Snee, men Reisen blev imidlertid dog fortsat. Underveis faldt den ene efter den anden omkuld, Ryttere og Fodfolk, saa at Ligene laae hobeviis ved den Vei, de marcherede. Artillerie og Baggaae, Slæder og Heste bleve hist ere derimod mere udsatte for fiendtlige Jndfald, og det er ogsaa fra den Kant, at de Svenske have begyndt deres Angreb i nærværende Krig. De før og her staaende, efterat Mandskabet var frossen ihiel og endeel levende begravet, efterdi Folkene af Mathed og Kraftesløshed ikke kunde kradse sig frem igjennem Sneen, men jammerlig omkom, hvor de sadde eller havde gjort sig en Leir. Om Aftenen den 3 Januarii leirede Mandskabet sig paa et lidet Vand, som kaldes Engelv, og flyder fra Fjeldene til Handel. Her maatte ogsaa den tredie Nat den største Deel af Hæren udstaae samme Elendighed; thi formedelst det stærke Uveir stod Folkene ligesom i en tyk Sky, saa ingen kunde finde Veien, eller see 20 Skridt fremad. Den ene Veiviser, der fulgte Armeen fra Norge, døde den første Nat, den anden var draget ud med Fortropperne. Her maatte man ligge under aaben Himmel og udholde den frygteligste og meest bidende Kulde. Her nyttede ogsaa de bedste Klæder kun lidet, og Jld til at varme sig ved manglede man. Hvo skulde nu hielpe de mange Svage og Affældige, Alle vare i lige stor Nød, og den Ømmeste isnede af den skjærende Kulde og den Dødsfare, der omspændte enhver. Satte nogen sig ned, for at hvile sig eller sove, saa betog Kulden ham saa hurtig, at han neppe var istand til at reise sig og varme sig ved Arbeide. Den, som bestandig holdt sig i Bevægelse, stod sig bedst, men forat kunne dette, maatte man besidde sjeldne Livskræfter. Nogle jemtiske Soldater vidste, at Eng elv flyder til Handel. De huggede derfor Huller i Jsen og fulgte Vandets Løb fra de Norske Fielde som en ny Veiviser til Jemteland. Paa dette tredie Natteleie skiltes Mandskabet paa to forskjellige Veie fra hinanden. Endeel fulgte Elven til Handel, den anden Afdeling gik over Snasahøiene, og kom derfra endelig igjennem en Skov til en Landsby i Jemteland. Men de, som fulgte Elven, ankom ikke paa eengang, ja nogle tilbragte 4 til 5 Nætter paa de frygtelige Fjelde. Mange ske Affairer mellem vore og de Svenske Tropper forefaldt, som bekjendt, ved den demolerede Blakier Skandse, som ligger ved Overfarten over Glommen tæt ved Elven. Ad den Vei drog ogsaa Carl den 12te 1716, da han overfaldt Christiania.