Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-11-13
En anden Gavtyv, James Hardy Vaux, som to Gange har været deporteret til Nyeholland har i London ligeledes udgivet sine Memoirer. Denne Kieltring, som kaldes fortrinligen: Gentleman of Industry i London, anvender ved sine Tyverier af Juveler ofte større Beregning, og meere Skarpsindighed, Fiinhed og Tækkelighed i sit Forhold end mangen Diplomat. Naar man læser om denne Spitspubes Foretagender, saa føler man sig ofte henrevet til at istemme hans egen Beundring af hans Duelighed, hvilken stikker frem af hans Fortællinger. Han fortæller følgende om sit Besøg, hos en af Londons første Juvelere: Henimod Kl. om Aftenen traadte jeg ind i hans Boutik. Jeg var meget prægtigt klædt; mit Uhr var smukt, Jeg Ringe, Brystnaal, Lorgnet, alt var ægte. havde posteret Bromley, min gamle Ven og Generaladjutant ved Døren, for at handle efter Omstændighederne, især for at observere Kiøbmanden Hr. Bilgers og hans Folks Foretagender i det Øieblik jeg traadte af fra Valpladsen. Da jeg gik ind i Boutiken kom Madame Bilger ud af en Bagstue, og spurgte mig med megen Høflighed om hvad jeg befalede; jeg svarede, at jeg ønskede at tale med Hr. Bilger. Hun ringede og hendes Mand lod sig see; han hilsede mig med en dyb Compliment og bød mig at sidde. Til min store Tilfredshed gik Mad. Bilger ud af Stuen og lode os være allene. Jeg anstillede mig som jeg var en fornem Herre fra Bondstreet, sagde at en vis Adelsmand havde recommenderet mig ham og at jeg ønskede at kjøbe en kostbar Ring; jeg bad om at maatte faae hans Assortement at see. Han beklagede at han ikke havde et Forraad ved Haanden af saadanne Sager, som kunde behage mig; men naar jeg vilde komme om en Time, saa vilde han opvarte mig med en Samling af de meest udsøgte Ting. Jeg lod som det var mig ukiært, men erklærede dog, at jeg vilde begive mig saalænge hen til det Carnonske Kaffehuus og komme igien Kl. 6, han fulgte mig nu ud af Døren med utallige Complimenter. Da jeg dreiede om Hiørnet pikkede Bromley mig paa Skuldrene og spurgte mig hvad jeg nu vilde tage mig for; thi han havde seet ind af Vinduet og bemærket at jeg ikke havde udrettet noget; jeg forklarede ham Sammenhænget, gik hen paa Kaffehuset og vendte Kl. 5 tilbage til Hr. Bilger, som atter modtog mig med stor Høflighed, viste mig en Kasse med Præciosa og beklagede, at hans Arbeidsfolk kun havde sendt ham 3 Ringe, alle vare meget smukke, og Prisen var fra 6 til 16 Guineer. Jeg lod som jeg fandt dem meget simple, sagde at Ringen var bestemt til en fornem Dame som man ikke kunde byde en saadan Bagatel; Ringen maatte koste meere end alle tre tilsammen. Hr. Bilger kaldte nu sin Søn ind, som maatte gjøre en Tegning til Ringen saaledes som jeg ønskede den, og Kassen med Præcioserne i blev sat hen i et Vindue i Hiørnet af Comptoiret. Jeg bad Sønnen om at vise mig nogle Stene, som ikke vare indfattede for bedre at kunne bestemme hvorledes Ringen skulde være beskaffen; til hans Lykke havde han ingen. Nu bad jeg om at see nogle Brystnaale, som vare i Moden; Hr. Bilger tog en Kasse frem, hvori der vare mange med Perler; men ingen med Diamanter. Jeg undersøgte to til tre af dem og practiserede een af de skiønneste i mit Ærme; det samme mødte en smuk Agraffe med Stene. Jmidlertid kom en Dame ind i Boutiken, som den unge Bilger ledsagede hen i et Hiørne af den for at besee nogle Ørenringe. Jeg holdt dette Øieblik for passende til at udføre en afgjørende Streg. Kiøbmandens Opmærksomhed var deelt imellem mig og Damen; pludselig bemægtigede jeg mig tre Ringe; saae derpaa strax til mit Uhr og sagde til Hr. Bilger, at jeg skulde i Operaen og vilde ikke videre incommodere ham; men Hr. Bilger vilde endelig vise mig sit Assortement af Uhre, som jeg ikke kunde overtale mig til at afslaae ham, i hvor farligt det end var formig at blive længere. Jeg fik nu en 30 af de smukkeste Uhre at see, besatte med Perler, Diamanter, og Ædelstene, af 30 til 100 Guineers Værdie; imellem dem laae Signeter af Guld og det faldt mig ikke vanskeligt at putte eet til mig af 6 Guineers Værdie. Jeg sagde nu, at jeg ikke kunde opholde mig længere og lagde nogle Penge paa Bordet til Erstatning for den Uleilighed jeg havde voldet ham og han ledsagede mig med dybe Buk ninger ud af Døren. Jeg skyndte mig nu bort og i een af Smaaegaderne i Nærheden kom Bromley til mig og gratulerede mig til mit Held og min udviste Duelighed. Det koster en Overvindelse at læse Fortællingen om en Skurkestreeg, fortalt med Selv tilfredshed af Skurken selv, ud til Enden; men det er til Nytte for at lære at kiende Lastens Veie, og vide at vogte sig, og dette kan være nødvendigt. - Redakteuren af dette Blad kiendte en Kiøbstædspræst i Jylland i hvis Huus en Jøde kom ind paa en Markedsdag og forlangte at kjøbe Sølvpenge; en Skuffe blev foreviist ham; Jøden ragede om i den mellem Pengene i flere Personers Paasyn; men da han var gaaet bort blev det bag efter opdaget at nogle af Pengene vare blevne bortstiaalne.