Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-10-03
Helsingøer, d. 28 Septbr. Den 25de kom nogle Skibe ind nord fra, som strax gik syd efter, saa indkom ogsaa en Galease, der havde mistet sine Ankere, drev for sine Seil, og satte paa Grund. Den har Engelsk Besætning og 14 Heste ombord, og skal, efter Udsigende, høre til en Transportslaade, som ligger under Anholt, bestemt ad Beltet til Samme Flaade skal have en Fregat og nogle Kutterbrigger til Bedækning. Stavanger Amt i Aaret 1805. (Fortsat, see No. 79.) En bestemt Anordning af Regjeringen, hvorefter Træhuse ikke maatte taales i Stæderne, vilde snart hæve dette Barbarie. Gode Murere bleve da ikke sjeldne, og ligesaa snart vilde man komme efter, at der var reen Fordeel ved at bygge evig Grundmuur mod de snart henmusknede, altid utætte, dobbelt saa kostbare, i et Øieblik til Røg og Aske opløste Træhuse. - Nogle Aars Formildelse i Skatterne for dem, som paa Landet byggede murede Huse, eller en liden Forhøielse fordem, der boede i Huse af Træe, vilde og snart gjøre, at Træhusene endog paa Landet kom af Brug. - Dette vilde maaskee lettere og hurtigere skee i dette Amt end almindeligen i Norge, da man dog allerede her paa en Maade er i Gang med at bygge Huse af Steen. Agent Kiellands prægtige Lid aal og det gamle Udsteenskloster, er vel de eneste murede Vaaningshuseher; men Fæehuse og alle andre Gaardbygningernere paa Jedderen almindeligen af Steen. Disse ere rigtig nok de sletteste og usleste af alle Huse, og denne Byggemaade til Menneskeboeliger meget utjenlig; det er Steengjærder, endda slet satte, med Tag over. - Man tækker her, som almindeligen i Norge, Husene med Bræder eller Hoon, hvorpaa man breder Næver (den indre Birkebark) og fylder Jord eller lægger Græstorv oven paa. J Følge heraf bygges, allevegne hvor man tækker paa denne Maade, Tagene meget slakke, neppe over 30 Graders Vinkel. Vandet faaer derved for svagt Affald; det siver ind, alle Huse ere utætte, og Tag og alt raadner desfør. - Birkeskoven ødelægges for Navernes Skyld, som og af samme Aarsag er i meget høi Priis. Af Mangel paa god Jord eller Græstorv, befæstes Næverne ved at belægge Taget heel over med løse Smaastene. Nogle Steder, hvor man har enten ordentlige Leerskifer, eller og en skiftig Guesart, belægger man dermed Næverne. Alle disse Marerialier, foruden at de give tilsammen urætte Tage, ere overmaade tunge. De gjøre det nødvendigt at bruge meget svære Sparrer endog til Tag paa smaae Huse, og det Heles Vægt nedknuer den hele Bygning, saa næsten alle Huse ogsaa af den Aarsag staae bugtede, krumpe og skjæve, derved naturligviis utættere. Man har mange Steder Tagsteenstage, men at lægge dem paa Lægter, og tætte dem med Kalk, som i Dannemark, er en Konst, som synes i Norge aldeles ukiendt. Under Tagstene faae alle Huse først et ordentlig Tag af Bræder eller Hoon, og først derpaa lægges Tagstenene, fæstede med et Søm, men uudspækkede med Kalk. Erfaringen af stærkere, tættere og i Vagt, som i Bekostning meget lettere Tage af Steen paa de blotte Lægter, har endnu ikke trængt herop. Ogsaa oget man maatte stræbe at lære dette Lands Beboere, eller lempeligen nøde dem til at antage. - Paa Jedderen, og vel for det meste paa Øerne og nær Kyn, har man Jern-Kakkelovne, Bilæggere, som den danske Bonde i sine Stuer. Længer oppe har man Røgstuer. Disse ere Familiens Dagligstue eller egentlig Beboelses=Værelse, hvis Arnested tillige er Kjøkkenskorsteen. Denne er her i Stuens ene Hjørne, Røgen svaver frii Stuen oppe under Taget. Loft er her ikke. Den udledes, naar man vil, ad en i Toppen af Taget anbragt Glug med Lem eller Spield. Væggen til tre Alens Høide, holdes alligevel hvidvasket, og males med Zirater; det der ovenfor er Begge Slags Stue sort glasseret med Sod. varming er vel omtrent lige slet. Brændsel ødskes, Luften fordærves for Jndaandningen, og Ureenlighed befordres. Jsær ere Bilæggerovnene vederstyggelige for dem, blandt hvilke de meest ere: Brug, Kystboerne og Fiskerne, som ere udsatte for evindelig Slud og Væde af deres aldrig tørre Klæder, forsøge da at lade en Deel Vade uddampved Bilæggerovnene, hvorved Luften, i den for Adgang af den udvendige Luft tilsperrede Stue, stedse er en høist beklumret, stinkende og raadnende Luftmodding. - Man brænder paa Jedderen, ogsaa paa de ydre Øer, kun Tørv, nogle Steder har man ordentlig Mosetorv, flere Steder et tyndt Lag af mere svampig Græs eller Svamptørv. Hiin forskjær man som næsten allevegne, ved ingen Orden i Skjæringen at følge, og ikke at sørge for, at man kan blive skilt ved Vandet. Man behandler Tørven, med at raade og strue den, ligesom i Danmark. Konsten at tilberede Ælte= eller Pladder=Torv kjender man ikke. Ogsaa denne hører med til forbedret Landbrug og burde altsaa fremmes. - Dragten har det eeneste her især mærkelige, at alle paa Jedderen, ogsaa i Listerlehn, forbi Mandal nordefter, gaae med Træskoe, ikke nette og lidet vægtige som Jydens, skjøndt ei fuldt saa uformelige som Skaaningens. J Fjeldegnene bruges de ikke, kan ikke bruges, uagtet de tyksaalede Læderskoe, hvis Saaler dog for det meste bestaae af Næver, ere, eller blive ved Fugtigheden, ligesaa tunge som Træskoe, tungere maaskee end disse. Paa Sletterne i Nærheden af det evindelig Fugtighed udaandende Hav, er det uden Tvivl, meget ønskeligt, at de ere i Brug. Vel har Kystboerne her et langsomt og ladt Udseende; dog ei anderledes end Kystboerne ogsaa hvor ingen Træskoe bruges. Qvindkjønnet paa Jedderen derimod er, Træskoene uagtet, almindeligen nettere, endog lettere og mobilere, ei dermed just muntrere af Udseende, end Fjeldboens. - De af Bogtrykker Stephanson i Trondhjem angivne og i Tronhjems Arbeidshuus forarbeidede træsaalede Lædertøfler, ere her noget udbredte. Deres ringe Priis, lette Forfærdigelse, liden Vægt, og alligevel Hensigtsmæssighed og det at dertil benyttes alt det til Støvler og allehaande Lædertøi alt brugte, ellers henkastede Læder, gjør at de fortjene høiligen at anbefales, og blive almindelige. Man tør vel haabe, det efterhaanden falder af sig selv. - Huusmanufacturreringen forsyner vel faa Steder mere Almuen med alt hvad den behøver til Klæder end ther, især paa Jedderen. Til Hverdagsbrug ere begge Kjøn klædte i blaat Vadmel; af stribet Hvergarn have Mandfolkene Veste eller Lovstykker, Qvind folket stundom Skjørter. De farve selv deres Tøier, det blaa paa sædvanlig Maade, det røde i et Præ parat af Bjergmossen. Til Stads bæres kun stundom af Fruentimmerne en Ulden eller Silkedamaskes Trøie og et Silketørklæde. Det er fornemmeligen Uldtøier de væve. Der forarbeides kun lidt, og da kun grovt Linned. Almindeligen er Linned Chemiser kun Stads. Man bærer for det meste uldne. (Fortsættes.)¬