Corsaren, 1841-07-02
Brev til en fremmed Dame, som nylig er ankommen hertil fra Tydskland. Naar De iblandt Deres Omgivelser spørger, hvem den Person er, som i dette Øieblik, med al den Ærbødighed, han skylder det smukke Kjøn og navnlig Dem, henvender sig til Dem, da ville de sikkert Alle svare. Det er En, som hedder "Corfaren", det største Afskum, som kan gaae paa to Been. Derfor vilde De gjore os en Tjeneste ved at lade være at sporge Nogen om os, men i dets Sted troe vor høitidelige Forsikkring, at vi ere meget ordentlige og honnette Folk, som rigtignok temmelig hyppigt synde i Ord, men kuns fordi Andre synde endnu hyppigere, ja altfor hyppigt, i Gjerning. Een Dyd er der imidlertid ved os, som selv vore største Uvenner ikke frakjende os, og det er vor juste milienhed, den vi uagtet alle Anstrængelser ikke have kunnet aflægge, fordi den nemlig er vor Natur, Kjød af vort Kjød, og saaledes uadskillelig fra os. Men paa Grund af denne vor Egenskab er der netop i det hele Land Jngen, som kan give Dem en paalideligere og meere upartisk Skildring af de Forhold her i Landet, som De nødvendigviis maa kjende for at orientere Dem her og skikke dem i Tingene. En saadan Skildring skulle vi i det Følgende levere Dem efter blot af have forudskikket vor hjertelige Gratulation, hvorved vi bemærke, at Ordet Gratulation i daglig Tale baade betyder en Hilsen paa Grund af Lykke og et Ønske om Lykke, og at De maa forstaae vor Gratulation i denne sidste Betydning. Vi gaae altsaa over til den belovede Skildring. Det Første, man har at fortælle om, er i Almindelighed Regjeringen; thi ved at komme til et fremmed Land, gjor den Fremmede fordetmeste det samme Spørgsmaal, som den berømte Peder Paars gjorde, da han kom til Anholt: Sig, Landsmand, hvilke Love, Regjering, Politi, Gudstjeneste og Tro Er blandt de gode Folk, som denne Ø beboe? Vi kunne vel for en Deel give det samme Svar, som han fik, at Regenten giver Lovene, og at vi adlyde dem, samt "Os nøie, At han tillader os vort Land at saae og pløie;" men der maa dog Mere til. Vi tilføie desaarsag, at vor Regjering er god (Enhver, som siger Andet, udsætter sig rigtignok for at komme paa Christianse, men det er saamæn ikke blot derfor, at vi sige, den er god); men at den dog ved Siden af fine Dyder ligesom alle menneskelige Skabninger har Feil. Hvilke Dyder, den har, ja flere endnu, vil De i Almindelighed kunne erfare af "Berlingske Tidende" og "Dagen"; dens Feil findes derimod samvittighedsfuldt anførte i "Fædrelandet" og "Kjøbenhavnsposten". Undertiden hænder det sig, at de to sidstnævnte Blade ikke komme ud, hvilket da har sin Grund i, at de have fundet eller rettere: troe at have fundet flere Feil, end Regjeringen finder billigt, hvisaarsag de, som det kaldes, blive lagte under Beslag. De to førstnævnte Blade derimod finde aldrig for Meget og beslaglægges derfor aldrig. (NB. "Corfaren" lægges ogsaa engang imellem under Beslag; men det er altid foranlediget ved en Misforstaaelse.) Nævnte Blade ("Fædrelandet" og "Kjøbenhavnsposten,") ere forøvrigt, efter Nogles Formening, de eneste Forstyrrelser i den almindelige Fred, Enighed og Kjærlighed her i Landet. Det er dem og kun dem, som ønske Forandringer i Forvaltning, Forfatning og Regjeringsform. Ved at bortskjære eller paa anden Maade bortskaffe disse Blade, ligesom man bortskaffer en eller anden lille Gevært paa det menneskelige Legeme, vilde altsaa alle hine Onsker være sporlost forsvundne. Da vi imidlertid skulle være upartiske, maae vi fortælle Dem, at der ogsaa gives Nogle, ja ikke Faa, der mene, at disse Blade ikke ere Geværter men virkelige Lemmer og Ledemod paa Statslegemet og ved de omfindtligste Nerver forbundne med andre Lemmer og Ledemod, som man derfor ikke kunde klippe af, uden at det hele Legeme trak sig smerteligt eller endog convulsivisk sammen. De Klogere finde det derfor betænkeligt at foretage saadan en Operation, om de end maaskee havde nogen Lyst dertil. - Forøvrigt er det sandt, at disse Blade forstyrre den almindelige Fred; thi, hvis de ikke engang imellem Sloges med de fornævnte "Berlingske" og "Dagen", vilde her være, om just ikke aldeles fredeligt, saa dog fuldkommen stille og livlost. Disse Kampe ere imidlertid af en underlig beskaffenhed og udfordre nogen Skarpsindighed hos dem, der ville forstaae dem. For Exempel: "Fædrelandet" og "Berlingske" strides om 10,000 Rbd. De maa da ikke troe, at det er, fordi den Ene skylder den Anden 10,000 Rbd.; neil det er om 10,000 Rbd., som have tilhørt Folket og af Regjeringen ere blevne anvendte i et eller andet Øiemed, og "Fædrelandet" fører saa Folkets Sag og "Berlingske" Regjeringens. Dersom nu Folket vilde troe, at det, hvis "Fædrelandet" fik Ret, fik 10,000 Rbd. tilbage, saa vilde det blive slemt narret; thi Alt, hvad det opnaaer ved Striden, er, at det faaer den bestemteste Vished om, at de 10,000 Rbd. ere blevne brugte - hvilket det ogsaa kunde have faaet at vide uden Strid. Men, foruden at vi saaledes ere et fredsommeligt, enigt og kjærlighedsfuldt Folk, danne vi ogsaa en høist respectabel Nation. Foruden at vi nemlig Alle rose os af at være skikkelige og honnette Mennesker og blive vrede, naar Nogen siger det Modsatte, er der blandt os en stor Mængde særdeles respectable Mennesker, som derfor ere betegnede med et Kors eller en passende Titel, og hvis Antal i det Hele anslaaes til 20,000 (paa en 1000 St. mere eller mindre kommer det ikke an). Nu har formodentlig Deres agtede Lærer underrettet Dem om, at 4000 Danske under Daniel Rantzau engang slog 25,000 Svenske ved Svarteraa, og disse 4000 tilligemed Hr. Rantzau selv vare kun ganske almindelig skikkelige Folk. Jnddeler man nu de ovennævnte 20,000 paa Hærviis, saa faaer man 10 Regimenter, hvert Regiment paa 2 Batailloner, hver Bataillon paa 4 Compagnier, hvert Compagni paa 250 Mand. Med denne Armee af særdeles respectable og udmærkede Folk og anført af de mange særdeles udmærkede Rantzauler, vi nu have, er det aabenbart, at vi Danske kunde overvinde hele Verden. Men vi gjøre ikke Brug af vor Magt. Lovene ere hos os saaledes, at ethvert stikkeligt, stille, roligt og fredsommeligt Menneske kan være godt tjent med dem. Rækken kommer nu til Politiet; men De maa virkelig undskylde, at vi ikke sige Meget derom. Det foran omtalte Blad "Dagen" sagde forleden, at Politiet i Almindelighed desværre viser Tendents til Vilkaarlighed. Det vove vi hverken at bekræfte eller benægte, da Politiet maaskee kunde tage os vor Ros lige saa ilde op som vor Daddel (hvormed vi dog ingenlunde ville have sagt, at det nogensinde er faldet os ind, at være saa dristige at dadle Politiet). Til Deres videre Underretning tilføie vi blot, at Politiets Betjente i Regelen gaae med guul Stok og rød Kjole, og at De maa tage Dem vel lagt for dem, naar De nogensinde skulde faae Lyst til at deeltage i visse Opinionsyttringer - men det er sandt: det vil De formodentlig aldrig. Endvidere: i Skuespilhuset, naar der pibes, paa Gaden, naar to Drenge slaaes; i Kirkerne og andre af Staten til et eller andet Brug indviede Huse, naar der er Høitidelighed; paa Fælleden, naar der er Hestevæddeløb - kort sagt. Overalt, hvis De vil være forsigtig. Men meest maa De dog tage Dem iagt for det, De ikke kan see; thi alt Hemmeligt maa man have stor Respect for. Spioner. Af saadanne indfinder der sig paa visse Steder Adskillige; men, om de spionere for egen Fornøielse eller for at rapportere det til Andre, af hvem de derfor blive betalte, kunne vi ikke sige. Men, i ethvert Tilfælde: at Regjeringen skulde lønne dem, det troe vi ikke - det vilde stride mod den Tillid, der, som De veed, fra Arilds Tid har hersket her mellem Regjering og Folk. Gudstjenesten forrettes overeensstemmende med den evangelisk-lutherske Tro, og "Vor gode Fogd ei lider At noget Sværmeri paa Øen Fremgang faaer." Jstedetfor Fogd" bør her læses Cancelliet, som med stor Nidkjærhed beskytter den rene Tro, ja endog til stor Glæde for de Rettroende har ladet Kjættere arrestere. Da her forøvrigt hersker stor Tolerance og Mildhed, er der ingen Udsigt til, at Nogen af disse vil blive brændt. – I det Hele taget tør jeg ellers, til Ros for vort Land, sige Dem, at en af de bedste Veie til at komme frem er: at være from. Da vi have hørt, at De snart skal giftes eller maaskee allerede er bleven gift, og at Deres Svigermoder er meget from, burde De altsaa nøie følge hendes Forskrifter - saa vil De nok gjøre Deres Lykke. De har formodentlig hort tale om de arabiske Spaadomsbøger, som kun indeholde Tegn og derfor kunne læses paa mange forskjellige Maader, og hvis Udtydning altsaa beroer paa de Tidsomstændigheder, hvorunder man læser dem. Af denne Art Spaadomstegn have vi et Exemplar heri Landet. Det staaer indskrevet paa Holmens Kirke og indeholder Bogstaverne R. F. P. Tidligere, da vi vare komne tilagters med vort Pengevæsen, læste Folk deraf: "Riget fattes Penge"; men nu læses det igjen i Henhold til vort Ovenanførte om Fromhed, som for 200 Aar siden: regna firmat pietas. At det ikke meere kan læses "Riget fattes Penge", vil De tydeligt kunne see af den Rigdom, som vi lægge for Dagen, og som navnlig Hoffet viser, (hvilket vilde være det saa godt som umuligt, hvis Landet ikke var rigt). Hvorfra egentlig Rigdommen kommer, vide vi ikke, undtagen det skulde være fra Handelen; thi den er stærk. Der gives Folk her i Landet, som hver Dag sælge flere hundrede Fjerdingspund Sukker og mange hundrede Lod Kaffe. Paa Kjøbenhavns Østergade boe store Kjøbmænd, som sælge. betydelig mange Alen Silkebaand og Kniplinger samt Schawler og hvide Varer. Nogle Folk eie endog Skibe, disse ere uhyre store Folk. Vore Haandværkere leve i en ret idyllisk Enighed. Naar man skal have en Stue indrettet og meubleret, saa maa De ikke troe, at En paatager sig det Hele; nei! han under sine Medborgere Deel i Fortjenesten. Den Ene laver Bordbenet og Stolen, den Anden Bordpladen, den Tredie sætter Døren ind, den Fjerde Karmen, ja, vi have hørt tale om, at de under den stigende Concurrents ville indbyrdes unde hinanden endnu mere Deel i ethvert Arbeide, saa at En skal gjøre det ene Been til en Stol, en Anden det andet Been og en Tredie det tredie Been, og at, til Betryggelse for denne Overeenskomsts Overholdelse, den skal paaføres Proces og dømmes i Mulct, som er født til at gjøre det første Been paa Stolen, men desuagtet tillige laver det andet. Vore Bønder kunne i Almindelighed betragtes som Repræsentanter for den danske Nationalitet: de ere jevne, godmodige, phlegmatiske og taalmodige. Havde de ingen Heste, spændte de sig bestemt selv for Plougen og arbeidede, indtil de styrtede. De blive ikke let vrede; men, blive de vrede, saa ere de slemme. De ere i mange Aar blevne tyranniserede af deres Herremænd, og endnu den Dag idag lide Mange under et saadant despotisk Tryk; men de finde sig roligt deri, fordi de have Udsigt til, at der engang vil blive nedsat en Commission til at overveie, hvorledes der kan skjænkes dem en almindelig Frihed for Hoveri og andet saadant Tryk. Nogle af dem ere i den senere Tid blevne betragtede som Regnepenge: Man har faaet dem til at underskrive Petitioner enten for eller imod Skattebevillingsret og Constitution, og man har saa sagt. "See, jeg har flere Underskrifter end Du". Men af disse have saa ikke Faa underskrevet baade for og imod, maaskee for derved at blive regnede dobbelt. Forøvrigt dyrke de naturligviis Jorden. De Sædearter, som de dyrke meest, ere Hvede, Rug, Byg og Havre. Hveden spise de Fornemme, Rugen de simple Folk, og Havren æde Hestene. Men dersom alle Heste aad Havre, blev der ikke megen Plads til at dyrke Hveden, og det var maaskee da heller ikke saa nødvendigt. Dette her er altsaa en kort og paalidelig Skildring af de Gjenstande og Forhold, som syntes os at kunne have meest Jnteresse for Dem, og som nærmest have fremstillet sig for vor Hukommelse. Skulde der være Mere, De ønskede Underretning om, da geneer Dem ikke, men sporg os kun, vi skulle med største Beredvillighed give Dem al den Underretning, der staaer i vor Magt. Vi forblive Deres hengivne og beredvillige "Corsarens" Redaction.