Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-01-16
Den Vest-Siællandske Avis, eller: Slagelse. Ugeblad, for den uden- og indenlandske Historie. for Dagens vigtigste Nyeheder. Redigeret af Hr. Pastor Ridder Basholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus. No. 5. Løverdagen den 16. Januar 1830. Med Kongelig allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdømmene. Det Østlige Europa. Dersom man torde overlade sig til den ikke usandsynlige Forestilling, at Jordklogen er ikke blot skabt for Planter, som leve, men ikke kunne nyde Livet; for Dyr, som kunne nyde det; men ikke kunne kiende det og for Mennesker, som kiende kun lidet deres egen Væsens Beskaffenhed og endnu mindre den Natur, som omgiver dem og den Tingenes Orden, hvori de leve; men at Jordens Hovedbestemmelse er at tiene til en Skueplads for høiere Aander, som fra de renere og roeligere over Dunstkredsen ophøiede Egne kunne nedstige til Jorden, nu for at besøge deres forladte Venner, nu for at betragte Følgerne af deres Handlinger her i Jordlivet, nu for at lagt tage Menneskelivets lærerige Spil og endeligt for at betragte Naturens Jndretninger og Forandringer og beundre og tilbede Skaberen i hans Eier ninger og derved danne sig til høiere Tilværelsers Sphærer. Dersom man turde antage,, at dette forholder sig saaledes, saa maatte man vist nok bekiende, at det altbestyrende Væsen har rigeligen sørget for, at Jordens Overflade skal indeholde saadanne forskjellige Skuepladse, hvoraf enhver skal indeholde sine forskiellige beundringsværdige og lærerige Gienstande for Betragtningen. Det er allerede høist mærkværdigt, at enhver af Jordens Halvkugler har sit eget Fastland, adskilte fra hinanden ved to mægtige Oceaner. Den gamle og den nye Verden har hver sin særskilte Naturbeskaffenhed, og Amerika kommer vist ogsaa til at indeholde et meget forskielligt Menneskelig fra det, som finder Sted i Europa, Asien og Afrika. Men til hiint kiender man endnu kun lidet; den nye Verden har nyeligt opnaaet sin Uafhængighed; Rollerne indstuderes først til det store Drama, som der skal opføres i de tilkommende Secler; og man er ikke kommet meget videre end til Prøverne. Den gamle Verden har sine tre af Naturen forskiellige Skuepladse: Afrika, dette Amphitheater fra Oldtiden, bestemt til at opføre paa blodige Scener, vilde Kampe i Dyre= og Menneskelivet. - Asien, dette Phantosens Land, hvor alt er grotesk og overspændt og har et eget originalt Udseende. – Endelig Europa, hvor Menneskene egentlig skulle øve sig i at udføre deres Characteer, som fornuftige Væsner og beflitte sig paa det fuldkomnere Livets Spil, endskiøndt Rollen skal maaske først blive givet i sin Fuldkommenhed i Amerika. - Hvor dog Menneskelivet har i vor Tidsalder taget en besynderlig Vinding paa vor Jordens Deel, da Europa har ligesom opløst sig i to forskjellige Skuepladse, hvoraf den ene kan kaldes den roelige og den anden den uroelige, fordi der hersker paa den ene et beroeligende og paa den anden et giærende Princip. Det Europæiske Skuespillerselskab har adskilt sig fra hinanden og opføre ganske forskiellige Dramas, det ene paa den vestlige og det andet paa den østlige Sku plads; paa denne ville vi først henvende vor Opmærksomhed. Drager man en Linie tvert igiennem Europa fra Asiens Munding, langs med Rhinen, sydlig om Alperne og indtil det Adriatiske Hav, saa kan man nøie adskille den ene Skueplads fra den anden. – J Nederlandene, Frankerige, paa den Pyrenæiske og Jtalienske Halvøe hersker der umiskiendelig en indvortes Giærings-Tiestand, som giør deres hele Forfatning saa væsentlig forskiellig fra de Landes, som ligge uden for denne Erændse, at ingen Jagttager kan tvivle om Forskiellen. Dette giærende Stof, som for uroeliger disse Lande, kan ikke komme til at blusse op i høie Luer og hvor disse have yttret sig, ere de blevne qvalte, og paa den anden Side kan det heller ikke komme til at udbrænde; det er øiensynligt at det bestaaer i et Misforhold imellem den katholske Religions nærværende beskaffenhed og den AandsCultur, som har udbredet sig iblandt disse Landes Beboere, og man kan ikke haabe at der bliver en Ende paa denne vulcaniske Tilstand, førend Christendommens Beskaffenhed i hine Lande ved Forsynets Styrelse kommer til at undergaae en Hovedforandring og Religionen der kommer til at staae i en bedre Harmonie med den Kilde, hvorfra den er udgangen og med den Tidsalder, hvori den skal lyse. En stor religiøs Revolution maae efter alle Aspecter forestaae Menneskeslægten. Hvor det derfor er behageligt at dvæle med sine Betragtninger ved det nordlige og det østlige Europa, hvor Lidenskaberne tie, Fornuften raader og den velgiørende Følge deraf, den indvortes Fred er herskende. Med hvilken Glæde hviler ikke Blikket paa vort elskede Fædreneland, end hvilket der gives ikke et lykkeligere Land paa Kloden, hvor den landsfaderlige Regiering viser sig i al sin ærværdige Skiønhed og Velsignelse, hvor et følelsesfuldt Baand knytter Regiering og Folk til hinanden; hvor hiin handler i en liberal Aand, efter faste moralske Grundsætninger; hvor den borgerlige Friehed beskyttes og hvor det gaaer saa vel til og alt gaaer i en saa god Orden, at Naturen maae imellem hæve sin Pidsk, og lade Landets Jndvaanere føle Misværtens, og det uheldige Veirligs, eller og Havets Jndbruds og Sygdommens Snært for at minde dem om Menneskelivets Prøvelser, eller ryste Jorden under den pragtfulde Hovedstad, for at opvække dem af deres roelige Slummer og forhøie Livets Jnteresse. - De talrige Tydske Stater, der lig som Danmark nyde en høiere Culturs Velgierning, befinde sig omtrent i den samme Tilstand. Det man der er meest bekymret for, er hvorledes man skal blive af med den Overflødighed af Jordens Producter, som man ei selv kan fortære, eller at derkan blive en Ende paa Urolighederne i Amerika for at en rigelig Afsætning dertil kan finde Sted for den indenlandske Kunstflids Producter. Begynder man i de Tydske Stater, som man almindelig forsikkrer, nu at sætte der langt mindre Priis paa de constitutionelle Statsformer i de Lande, hvor de ere blevne indførte, end man giorde førend man erholdt dem, fordi man ogsaa ved deres Virksomhed har erfaret Exempler nok paa den menneskelige Naturs Svaghed, saa maae man dog tilstaae, at de vise sig der paa en langt sin digere og derved gavnligere Maade end det er Tilfældet paa hiin Side af Rhinen. Maae man end beklage nogle Phoenomener i disse lykkelige Lande, saaledes at Katholicismen har opstaaet sit Sæde ved det Hof, som fordum var Protestantismens ivrigste Fremhielper; eller at en liden Tydske Fyrste har, som det synes, med en sværmende Overtroe kastet sig i dens Arme, og at en anden liden Fyrste geraader i Strid med de anseeligste Mænd i sit Land og tillader sig at udstæde saadanne, i den borgerlige Friehed og i de menneskelige Følelser indgribende Ordrer, som de mægtigste Eneherskere aldrig tillade sig; saa kunne paa den anden Side langt større og glædeligere Phoenomener fremstilles fra hine fredelige Lande. Man seer en Konge af Bürtemberg, liig Danmarks Monark, aabne Adgangen til sin Person for alle sine Undersaatter. - Man seer Bal erns herlige Konge at leve for at opvække Oldtidens og befordre Nutidens Cultur, at frembære selv dens Frugter paa Konsternes Altar; at lade, uagtet han selv er en katholsk Fyrste, sin Søn og Thronfølger studere ved Europas ypperste protestantiske Høiskole, at udbrede en landsfaderlig Regierings Velgierning over sine 4 Millioner Undersaatter og erklære sig selv for den eneste, som hører til den liberale Opposition i sit Rige. Hvilken Fryd er det ikke at betragte et Rige som Preussen at fremgaae forædlet og forskiønnet af de haarde Trængsler det har udholdet, at voxe i Folkemængde og Statskraft, at regulere stedse bedre fit Pengevæsen og afdrage paa sin Statsgield, at udvikle sin Jndustrie i en betydelig Grad, og at regieres efter saa bumane og landsfaderlige Grundsætninger, at ingen Lyd af Misfornøielse høres derfra og alle de demagogi ske Giæringer, som foruroligede dette Land for nogle Aar siden, have aldeles tabt sig. – Regieringen beskytter Religionen; men ønsker slet ikke at den skal antage overtroiske eller sværmeriske Former, og antager at dens Virkninger ville blive meest varige og velgiørende naar den staaer i Forbindelse med Tidsalderens Cultur. Den regierende Familie i Preussen staaer i de nøieste Familieforbindelser med Rusland, Baiern og nu ogsaa med Nederlandene; da Kongens Søn Prins Albrecht skal ægte den Nederlandske Princesse Mariana Det Østerrigske Monarkie er det fredeligste Land paa Kloden; thi i en Revolutions Periode, som næsten varede i 30 Aar, sporedes i dette store Rige ingen indvortes Urolighed, og det leed blot af Krigens Vanheld og dens sørgelige Følger; saa velgiørende er det for en Stat, naar en inderlig venskabelig Forbindelse finder Sted imellem den regierende Familie og Folket. Dette Monarkie er et landsfaderligt Rige, og det udvikler betydeligt sin Folkemængde, sin Jndustrie og sin Statskraft. Det leed noget i Fior af Pestens, Qvægsygens og Jordskiælvets Nabolag. Af Frygt for større Ulykker og ved sin vanskelige politiske Stilling, holdt det sig tilbage fra at tage Deil i Befordringen af Humanitetens og Christendommens Sag i Grækenland; og det havde vist gyldige Grunde til sit Forhold, desuden er dette Monarkie en yderst honet og respektabel Stat, som fortiener almindelig Agtelse; Regieringen holder fast ved de gamle Former; men vaager over Folkets Vel. Katholicismen viser sig der i en tolerantere og blidere Skikkelse; thi det Tydske Folks Cultur mildner den; dog har man ogsaa derfra Spor til, at Overtroens naturlige Virkning, den at Vantroen stiller sig ved Siden af den, ikke udebliver. Den Østerrigske Regiering vandt meget sine Jtalienske Jndvaaneres Yndest i Fior ved at erklære Venedig for en Frihavn; men den blev indviklet i ubehagelige Stridigheder med Marocco.