Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-06-26
Den første Aften tilbragte de fremmede Gjæster hos deres Værter, og som Følge deraf havde Regentsalumnerne paa Regentsen foranstaltet en lille Fest (et Vauxhall) for de derværende Fremmede. Gaarden var smukt oplyst med couleurte Lamper, som vare anbragte i Træerne, og Festen overværedes af det theologiske Facultets Medlemmer, dHrr. Prof. Clausen og Scharling, samt Regentsprovsten, Prof. Petersen, som vare indbudne af Alumnerne. Efterat en Velkomstskaal var udbragt for de Fremmede, hvilken begge Nationers Repræsentanter besvarede, udbragte Prof. Petersen paa en ligesaa smuk som hjertelig Maade en Skaal for Rigernes Konger, for Land og Folk og Videnskabernes Blomstren. Prof. Clausen frembar derpaa med den ham egne Fynd og Kraft sine Ønsker for, at den Tid snart maatte komme, da Nordens Studenter ikke skulde være bundne til deres egne Universiteter, men da de som Tydsklands Studenter kunne vandre fra det ene Universitet til det andet; da Læreren fra Kathedret kunde tale til Studerende fra Nordens trende Riger, og man ved Besættelsen af Lærerposterne ikke spurgte om Vedkommende var født i Danmark, Norge eller Sverrig, men kun om han var Posten voxen. Taleren afbrødes oftere af de Tilstedeværendes bifald, og denne ligesom de foregaaende Toaster besvaredes med et ni Gange gjentaget Hurra. – J Tirsdags Morges besaae de Fremmede Fruekirke, hvor en talrig Menneskemasse havde indfundet sig. Sangforeningen udførte trende Sange, og Secretair Hartmann forskjellige Ting paa Orgelet, deriblandt sin Sørgemarsch ved Thorvaldsens Bisættelse. Den uformuende Deel af Befolkningen" – bemærker Kjøbenhavnsposten" – vil sikkert ikke staae tilbage i, saavidt muligt at vise hver især af disse nordiske Gjæstevenner al den Forekommenhed og Velvillie, hvortil der ved mange mindre eller større uforudseelige Leiligheder kan findes Anledning. Thi Betydningen af dette Besøg, hvortil Kjøbenhavn endnu ikke har seet Mage, er gaaet op saavel for disse Classer som for de rige og studerende, i langt større Grad end Mange formode. At det er et folkeligt Besøg, et Tegn paa gjensidig Kjærlighed og Agtelse mellem Nordens tre Nationer, er blevet klart for Store og Smaa, Lærde og Lægmænd, og hvorledes end den politiske Betydning deraf udtydes, saa bliver den dog i ethvert Fald underordnet for denne folkelige Betydning, der netop staaer langt høiere derved, at den afgiver en Borgen for, at de tre nordiske Folk, enten adskilte eller forenede, ere hverandre med et saa levende og bevidst Venskab hengivne, at de herefter ikke ville lade sig bruge mod hverandre af Politiken, fra hvem denne Politik end udgaaer og til hvilket Formaal den end skulde lede. Det er et Fremskridt til den høiere sociale Udvikling, som af al Kraft bør fastholdes og fortsættes, og som er ulige langt mere værd end nogetsomhelst politisk Baand om Skandinavien, der, lig Middelalderens, kun var knyttet af Fyrster og Aristokrater. Og det er et Fremskridt, hvorved de tre nordiske Nationer engang gaae forud for de øvrige civiliserede Folkeslag; thi ingen af disse have endnu i saa stor Almindelighed og med en saa klar Bevidsthed foretaget lignende Skridt til at slutte en Folkealliance, som disse gjentagne Besøg afgive Beviis for. Det stiller os derfor i sin rette Opfatning et Trin høiere, end vi, ved i Almindelighed at hente Exemplet fra Syden og Vesten, hidtil have indtaget. Og idet Rygtet om denne Folkealliance udbreder sig over Verden vil Efterfølgelsen sikkert ikke udeblive, saavist som det er en uundgaaelig betingelse for Menneskehedens Fremadskriden til en høiere, retfærdigere og ligeligere Orden, at Nationerne lære at agte og elske hverandre i den Grad, at de ikke længer af Despotismen under nogensomhelst Form lade sig bruge til at holde hverandre i Frygt og Undertrykkelse. Først naar Velvilliens, Kjærlighedens og Agtelsens Baand have omslynget alle Folkene, naar de alle ansee hverandre som Brødre, vil hver især med kraftigere Haand kunne udføre sin egen Udvikling til samme Forholds Opnaaelse i dets indre Deele."