Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1812-12-25
Jndsendt. I Fyers Stifts=Adresse Avis No. 172 har en Patriot i billig Harme over den trykkende Næringssorg, Kammer, og Armod, som vore ugudelige Landprangere vist nok volde, indbudet til et Selskab, hvis Tendens skulle være ved Raad og Daad at standse dette fordærvelige Landprangeri. Saalidet Undertegnede miskænder denne Patriots gode Villie, og saa gærne han troer, at Patriotens Stilling - hvorom Jndbyde sen giver Vink - kunde bidrage til denne Tendens, saa indser han dog ikke Nødvendigheden af et saadant Frimureri (thi Selskabet skulle efter Indbydelsen arbeide i Stilhed) for at paa denne velgjørende Hensigt. Vi have mod Land og For= prang de fortræffeligste Anordninger, der tilstrækkelig nok kunne, eksekuterede, standse dette Onde, og ogsaa her stadfæste det gamle Ordsprog: Retten gier os alle nok. Ville derfor alle, saavel Købstædernes som Landets Politimestere paa alle mulige Maader paapasse og sætte efter disse fordærvelige Landprangere, og havde de i Ening gjort det straks da denne Landeplage begyndte mærkelig at yttre sig, saa var det med dette Onde ikke kommet saa vidt, som det nu er kommet. Thi det forstaar sig, alle de Embedsmænd, Politiets Omsorg er betroet, maatte være enige med hinanden i dette Ondes Forebyggelse, da at en Enkelt gjør det hjelper Lidet eller Jntet, men udsætter Ham for Fortrædeligheder og Farligheder, der vel kunde gjøre Ham kjed af sine Pligters Opfyldelse. Den forstaar sig og, at disse Embedsmænd ikke selv maatte, enten direkte eller inddirette, enten Selv eller ved deres Kontorbetjente, enten i eget Navn eller som Kommissionærer, handle, ja end ikke udleie eller udlaane deres Lofter eller Kældere til Opbevarelse for Levnetsmidler, der efter al Rimelighed ere samlede ved det lovstridige Land= og For prang. Endelig forstaae det sig og, - hvorom da inge Tvivl bør være, -at disse kun underordnede Embedsmænd kraftigen maa understøttes af Overøvrighederne, Stiftamtmand og Amtmænd. Herreds= og Birke= fogden maatte Enhver i sin Jurisdission have et paaget Øie med alle dem, der passere - sær om Natten og i Mørket - de mindre og større Landeveie. Købstædernes Byfogder maatte først og fornemmelig ved Byernes Porte paa passe enhver med Levnetsmidler ankommende Vogn, og tilholde dem at søge Byens Arseltorv, for der at holde i visse bestemte Timer. Fra denne Pligt maatte intet Privilegium kunne fritage, Herregaardenes Vogne altsaa være samme ligesaavel underkastede, som Bøndergaardenes, da Herremanden ligesaaudet som Bønden bør være privilegeret Landpranger. Men ogsaa paa selve Torvet burde et aarvaagnere Politi spores, end nu paa mange Købstæders Torve mærkes, da Købmænd eller deres Fuldmægtige kunne opkøbe hele og flere Vogne med Levnetsmidler for at udhøkre dem til deres fattige Medborgere, som paa Torvet i mindre Porsioner vare berettigede til for lettere Priser at købe deres Fornødenheder. Hvad mere til det skadelige Land- og For= prangs Standsning kunne gjøres, ligger - som sagt - dets tydeligt i vore fortræffelige Anordninger herimod, og kunde blive end tydeligere og lettere til Esekusion, naar herom i Enighed aftaltes mellem Over øvrigheder og Underøvrigheder, og af disse sidste, som det Eksetutive egentlig er betroet, handledes efter en i Enighed aftalt Plan. Sluttelig maatte det tillades mig at bemærke, og i Anledning af denne bemærkning at gjøre et Forslag, der saa umodent det maaskee tør forekomme Mange, dog vel og maaskee kan give Anledning til noget Rigtigere. Hvad der meget befordrer det tandfordærvelige Land= og For-prang, er, at vore ugudelige Landprangere opkøbe under det Foregivende, at det er for at føre de opkøbte Levnetsmidler til Norge. Jeg skulle endda undskylde dette lovstridige Opkøb, naar det kom vor trængende norske Landsmand tilgode, men desværre, hvormeget heraf bliver ikke et Rov for Fienden, hvorledes det bliver det, vil jeg lade Andre tænke, og de mere end grundede Rygter tale. Mit Forslag er derfor, at det maatte behage Hans Majestæt Selv at paatage Sig Norges Proviantering, saaledes at intet Skib uden under kongelig Autoritet maatte med Levnetsmidler klareres til Norge. Hvorledes dette Forslag skulle realiseres, er for vidtløftigt her at udføre; men at Forslaget overveiet af saakyndige Folk, kunne ekjekuteres, troer jeg fuldt og fast, som jeg er overbeviist om, at det, elsekuteret, ville meget bidrage til at standse det fordærvelige Land- og Forprang, hvis Følger om ikke straks saa an Fuelige rædsomme, dog ter i Tiden blive rædsommere end Krig, Pest og Fædød. Thi foruden den trykkende Næringssorg, Kummer, og Armod i Famitierne, dette Onde afstedkommer og forøger, saa forderver det i Bund og Grund deres Karakter som afgive sig med denne lovstridige Handel. Hvad mener Herremanden, hvad Kobstædsmanden, at der bliver i Tiden af den unge Pode som ka tyve Aar gammel venne til den skændige Handet, for hvi Skyld man lader Ham paa en Hest flakke hele Landet om Hvad kan der blive af den Borger som allerede saa Ung oplære til at trodse Lovene, og hjemme ser Forældre og Værger at gjøre det samme. Thi er dette her i Fyen maaskee fremfor i nogen Landets Provinds i Svang gaaende Land= og Forprangeri ikke Trodsen imod Lovene, saa ved jeg ei hvad saaskal kaldes. Er Land= og For= prang det Almindelige til Gavn saa ophæve man Loven herimod, hvis saa aabenbare Trødsen i Forening med Høkeraandens Udbredelse i alle Stænder, i Bund og Grund fordærver Nationens Karakter. Odense, Juleaften 1812. Gustav Ludvig Baden. Avertissements I Dag Morges Kl. 6 slet behagede det Gud ved en rolig Død, at bortkalde min kjære Moder, Else Cathrine sal. Hyllerup, født Faaborg, her i Odense, efter nogle Aars Svagelighed og i det sidste Aar mange udstandne haarde Lidelser, i hendes Alders 82de Aar mindre end en Dag. Hvilket jeg herved sørgeligst bekjendtgjør for fraværende Slægt og Venner og overbeviist om deres oprigtige Deeltagelse i min billige Sor frabedes al skrivtlig Bevidnelse. Odense, 24 Decbr. 1812. Paa egne, Sødskendes og Sødskendebørns Vegne, Marthe sal. Kaarups.