Aarhuus Stifts-Tidende, 1831-12-15
Fædrelandet. Det svenske "Aftenblad fortæller Følgende: " Naboriget Danmarks Hovedstad og med dets Monark har en Hændelse tildraget sig, som, om den paa den en Side viser megen Skjødesløshed hos dem, som have det høie Hverv, at vaage for Majestætens Sikkerhed, dog paa den anden Side vidner om, hvorlidet Frederiden Gode selv tænker paa, ligesom i andre Lande, at gjøre enhver Adgang til sin Person umulig ved særskilt Sikkerhedsmidler af enhver Art og Beskaffenhed, med mindre man passerer igjennem en Skare Drabanter, for synede med ulige Jnstructioner, hvis Forbindelsestraal hviler i Haanden paa Monarken selv og hans Camarilla Tildragelsen er følgende: En Søndag Nat i Slutninger af Octbr. omtrent Kl. 2, vækkedes Hs. Danske Majestæt af sin rolige Søvn - ikke af noget Bulder, Kanonskud Raab eller deslige Phænomen paa den Afstand, hvor gjennem Monarkerne i det Jndre af Palladset sædvanligen først underrettes om en stor Tildragelse udenfor samme, men - af en fremmed Person, som rykkede ham i Armen og bad ham: "at staae hurtigt op og følge med da Landet var i Oprør. Hs. Majestæt burde ogsaa med tage sit Vaaben." – Faa absolute Monarker have vel modtaget en meere uventet og kategorisk Opfordring, fremstillet med mindre Omstændigheder. Den var ikke en gang forudskikket noget Stormægtigste, Allernaadigst o. s. v. o. s. v. eller ledsaget af nogen dybeste, underdanigste Ydmyghed, Troskab og Jver m.m. Hvorvidt den Fremmede med dybe Buk eller andet Underdanighedstegn ledsagede sin temmelig raske Fremstilling, meldes ikke men at dømme fra den første Hilsning er det kun lider troligt. Hs. Danske Majestæt er, som man veed, en sim pel ukunstlet Mand, hos hvem Majestætens Pomp og Fordringer høist sjeldent fremstraaler under den hjertelige Medborgerligheds Dragt, hvori Høistsamme søger sin egentlige Pryd; Uforfærdethed og Koldblodighed udmærke ham ogsaa. Det er derfor ei besynderligt, at han optog det overraskende Besøg heel roligt; vidt udgrenede Conspirationer og vaklende Throner faldt ham ikke i Tankerne, thi han er elsket og veed, at hans egne Jnteresser ere i fuld Harmoni med Folkets. Han stod op, ringede paa sin Kammertjener, som endeligen kom, med Søvnen, i Øinene. Ved Skinnet af det Lys, Denne havde med, begyndte Kongen at kjende den besynderlige Fremmede, hvis Sielstilstand allerede, formedelst nogle usammenhængende Udtryk efter den første Hilsning, forekom Majestæten mistænkelig. Det var en mager, bleg Figur, i hvis Aasyn Lidelser og Afsind vare malede, og som var klædt paa en dermed overeensstemmende Maade. Han gik frem og tilbage paa Gulvet og stirrede i en opslagen Bibel, som han holdt i den høire Haand. Vagt indtraadte efter nogle Øieblikke, og den Ulykkelige fort til Hovedvagten, hvor man, uden at finde noget Mistænkeligt, undersøgte hans Klæder. "Tidens forvirrede Omstændigheder og Danmarks Ulykker havde bevæget ham til at søge Adgang til Kongen, som han vilde opfordre til at afhielpe dem. Desuden var han huusvild og havde i Slottet søgt et Tilflugtsted mod den kolde, nedstyrtende Høsttegn." Ved Undersøgelse blandt Hoffolket befandtes, at Posterne havde ladet ham passere i den Tanke, at han var Lampetænder. Ordonantser og Vagthavende vare ei blevne ham vaer. Kongens Ædelmodighed har skaffet den Afsindige Plads paa en Forsørgelsesanstalt, hvor han for Levetid er beskyttet mod Nød, Elendighed og Trang til natlige Vandringer."(Khous M.)¬