Københavns Adresseavis, 1772-12-16
Fridler. eller: den ædelmodige Prints. Nu blev Fridlev meere og meere kiendt af sine ædelmodige Frode mærkede dem alt for tydelig til ikke at Handlinger. Hvor skulde Fridlev ikke raade, sagde Kon ophøye dem. gen, hvis Siel er saa ædel og saa viis Værdig er han til mit ypperste Raad; men han skal boe hos mig, jeg vil fortroe ham mine Tanker, og høre hans Raad. Hvad han siger, skal være min Villie; thi hans Hierte er fromt og retsindigt, og hans Klogskab overgaaer de Gamles. Jeg har fuldkommen lært at kiende ham, og erfaret, at hans unge Siæl er moeden at giøre en Regents Byder taalelige. Visselig, han vil best kunde vide mit Riges Gavn, og udføre det. Og overalt, han er jo min Faders Søn, født til Tronen og Arving til Riget, Han frygter Guderne, og de beskytte ham; hvo skulde jeg da bedre kunde fortroe mig. end den, Guderne elsker, Ney, ingen uden Fridlev, den forstandige, den dydige, den elskværdige Fridlev, skal være min Fortroelige og min Ven. Hans reedelige Siæl kiender ingen Falskhed, ingen Hykkerie, ingen Egennytte, og saadan en Raadgiver er værdig at være mit Folks Talsmand, og hielpe mig at giøre det lyksaligt. Landets Børn skal derfor ære ham, og elske ham; thi han fortiener det Selv vil jeg ophøye hans Fortienester og de ringeste blant mine Børn skal see dem, og velsigne Fridlev. I de stille Timer, som min Omsorg for mit Folks Beste levner mig, skal Fridlev være min Opmuntring, og underholde mit Sind med de behageligste Samtaler om de Forbindelser, vi staae med Guderne, om Fyrste Pligterne, om MenneskeKierlighed, om Mildhed og Retfærdighed. Jeg vil derfor altid elske ham, men jeg vil tillige, at mit Folk skal elske ham. Fridlev, uden at kiende de Svagheder, som overfalde smaae Stæle, eller de Fristelser, som forvilde den Letsindige, var nu næst Kongen den ypperste i Landet, men tillige den elskværdigste. Alles Hierter bleve vendte til ham, fordi han viste sig som Menneskeven imod alle. Kongen havde sadt ham til at være Folkets Talmand, og han var det med al den Ømhed og Oprigtighed, Ædelmodigheden selv kunde vise. Aldrig savnedes hans Omhue for det almindelige Beste: Han afskaffede alle de Misbruge, Griper havde indført; han op hialp de forfaldne Sager, han banede nye Veye for Vindskibelighed. Gudsdyrkelser og Sædernes Lov, som Griper, vilde forføre Folket til at forkaste, søgte han med Nidkerhed, at giøre dem allerhøyst vigtig. Alle hans høye Bestræbelser, gik til Lyksaligheds Maal, hans Ædelmod allene havde ingen Grændser. Men vi maa nøyere kiende hans fortreffelige Egenskaber; vi maa see ham i nogle af de ypperlige Operin, i hvilke han til Cimbriens Lyksalighed, lod sine fyrstelige Dyder skinne. Prindsens Jver for Religionen var saa vigtig en Grund til alle hans øvrige Dyder, at han troede, disse vare forgiæves, naar de ved dette Lys ikke vare antændte. Han indsaae derfor med et viist Øye, at uden Gudsfrygt var ingen Velsignelser at haabe. Gudernes Vrede er falden over Landet sagde har, fordi saa megen Lunkenhed har blandet sig i vores Gudsdyrkelse. Hvor ville et Folk som glemmer de billigste Pligter, vente nogen mild Omsorg fra fortørmede Guder, Ney, skal Jorden og Havet give sin Grøde, og Grøden sin Velsignelse; skal Vindskibelighed høste sin Frugt, og den Arbeidende mættes af sin Løn; skal de forsvundne gode Tider betræde igien vore Grændser og udbrede Held og Lykke for Landets Børn; saa bør det os at tilbede det Væsen, fra hvem al Gode kommer; saa bør det os ved vore Bønner og vore Jdrætter, at giøre os tækkelig for den Allgode, og værdige til hans milde Velgierninger. Saa talte Fridlev, og ved sit eget gudfrygtige Exempel giorde meere til Folkets moralske Forbedringer, end tusinde Love kunde giøre. Folket gik i sig selv. Opmuntret af Fridlev og rørt ved hans kraftige Tale bleve de vaer, at det ikke var en udmattet Natur, som nægtede Jorden sin Virkning, heller ikke tilfældige Hendelser, som forvolte de almindelige Misheld; Men Utaknemlighed mod de fortørnede Guder, som holdt Velsignelsens Haand tilbage. Prindsen elskede Mennesket, men han havde ey Kræfter nok til at anhøre al dets Kummer. Det er min Medskab, ning saade Fridlev, dets Trengsler rører mig, og mit ømme Hierte taaler ikke al denne Puk. Skulde mine Øyne, flyde af Sorg over mine lydige Brødre, Ney, men om Taare skal rinde og væde mine Kinder, skal det være Glædes Taare over den Lykke, at have forebygget deres Elendighed, og fundet Raad for deres Trang førend de bad. Det er en af en Fyrstes fornemste Pligter at elske sit Folk; men han maae elske det af et glad Hierte, og hvorledes skulde han da kunde taale at see det nedtrykt af Trængsler, Den kierlige, den ømme Fyrste bør altid erindre sig at han lever for Folkets skyld og Folket ikke for hans. Det bør bedrøve ham at høre dets Mangler, men ikke det allene: Han bør tillige med den mueligste Omhyggelighed oplede de Kilder, som kan afhielpe Manglen, og vise, at dem, som adlyde og ære ham som Børn, vil han giøre alt det for, som staaer i en Faders Magt. Hvor mange tusinde Aarsager finder han nu ikke, som forbinder ham at sørge for deres Gavn, der love sig Hielp og Beskyttelse fra hans Zepter, Disse naturlige Forbindelser, disse ømme Bevæggrunde har længe siden gjort de føelbareste Jndtryk paa min Broders Kongens Hierte. Hans daglige Ønsker er, at kunde bønhøre et hvert Suk, som trænger frem for hans Trone, at opfylde sit Folks for nuftige Ønsker og tilvinde sit Rige den almindelige Lyksalighed, som er Øyemerket af alle hans kongelige Bestræbelser. Der havde i nogle Aar været Misvært i Landet og Brød, mangelen blev stor, Kornet var stegen til en utaalelig Priis. og det som værre var, det var neppe at faae for Penge. En almindelig Jammer hørtes derfor fra alle Kanter i Riget, i fær fra den nordligste, hvor Trangen endog var saa stor, at man skallede Barken af Træerne til Brød. Dette gik Frid. lev til Hierte. Han lader Eftermaalinger skee i Kongens Forraadshuuse, han sammenregner hvad Kongen behøver til sin Tieneste, og finder at 7000 Tønder Brødkorn kan undværes Nu blev Prindsen glad: Saa skal dog saa mange Siele blive mættede med Brød, sagde han, og strax skrev der om til Rigets Rentemmestere. Dette er taget af den i disse Dage udkomne Bog under den over dette Stykke anførste Titel, og sælges hos Hr. Balling i Klareboderne Nr. 8 for 1 Mark.) Velmeente, og til Landet kiærlige Tanker. Da erfares og fornemmes, saavel her i Staden som fra Provintzerne i Danmark, Norge, og de Kongelige Tydske Provinser, saavel desværre fra Kiøbstæderne som paa Landet, at Unge og Gamle, i disse dyre og besværlige Tider intet kan faae Arbeide, og Fortieneste til at fødde og klæde sig og fattige Familie med, men maa være Staten til Byrde med Betlerie, og forfalde i Fristelse at forgribe sig. Var det da ikke høylig at ønske, at det dog efter forhen, og endnu mange Patriotilkes Forslag, og ønsker dog eengang og nu (Nøden udfor ører det) uden længere Henstand maa blive sat i Værk og Fuldbyrdelse, at alle Slags Udenrigs Paklærreder, Sækkestrie, Betræklærreder, og andre Sorter ublegede Hamp, Hør og Blaarlærreder, som er af Værdie 12 s. og derunder, og Dito blegede af Værdie 14 s. Alen og derunder, maatte og skulle gandske være og blive forbuden i Kongens Lande og Riger til Forbrugelse at indføre, ja end og til Flodens og Armeens Fornødenhed og Forbrugelse. Ligesaa at befordre Jndenlands, eller Jndenrigs Skib=Byggerie, som er en vigtig Fabrique, og NB. ved en Ostindie, Westindiefahrer, eller andet saadant stort Skibs Byggelse, kan over 50 Professioner, faae Arbeide, og fortiene, foruden fattige Dagleiere med deres Familie, kan faae Arbeide til Livs Ophold, og om ikke er Kongelig Premie (som dog var at ønske) kunde faae pr. Commerce Læst for Skibe af 60 Commerce Læster, og derover som Jndenrigs blev bygt, eller (endnu bedre) en Kongelig Premie pr. Canon Port paa Indenriigs bygte Skibe, som i FredsTider kunde fare og bruges af Eierne, men i Ufreds Tider til Kongen og Landets Tieneste, være nyttige og parat som armerede Skibe at bruge; men kan ikke Premie saaledes nu for Jndenrigs bygte Skibe tilstædes og gives, at der da maatte legges en Forhøyelses Told pr. Commerce Læst paa alle fra Dato til Danmark, Norge og Holsteen indkomne Udenrigs bygte og der kjøbte Skibe her i Rigerne at forblive, ligesaa og paa Udenrigs fortømrede Skibe, for at befordre og biedrage Vedkommende, at lade deres Skibe Indenrigs bygge og fortømre, her blev det da suffisant og durabel bygt, og naar Skibs Bygmesterne a. i Rigerne (som alle maatte og skulle bygge efter Constructuren) kunde faae meere Myndighed over deres Folk, og paa alle Skibs=Verffer een Ret. Vilkaar og Pligt, og i steden for den skadelige Raas=Hukning og Tagelse der spilder Tiden, og mangt et Stykke got Tømmer og Planker a. borthukkes til Raas og Brænde, at da hver Tømmer=Svend i dets Sted bekom hver Aften 5 a 6 sk. herfor, eller treffe med dem en anden Accordt eller Betaling (Skibs=Bygmesteren eller Vedkommende som lod Skibe bygge, kunde da selv beholde Spaanene, og til fattige Folk enten i Tøndeviis eller anden Maal sælge dem, saa vilde Indenriigs Skib Byggerie ikke blive meget dyrere end de Udenrigs bygte Skibe paa Kiøb og Accordt, hvorledes saadanne Skibe er, og hvad samme iblant koster at hielpe og forbedre, naar de kommer ind i Riget til Eierne, kan de erfarende best sige og bevidne. Alle redelige Patrioter ønsker og beder Hans Majestær Kongen, og Hans Kiere Broder Arve Prinz Friderich Riger, nes Glæde og Undersaatternes Forbedere, at bemeldte maa snart, og inden Aarets Udgang blive befalt til Fuldførelse, hvorved nogle Tønder Guld aarlig blev indeholt i Rigerne og over 1 Million fattige Undersaatter her ved komme og faa Arbeide, og Fortieneste til Brød for sig og fattige Familie disse dyre og besværlige Tider, og Hans Majestæts Jntrader i Consumption, Accise og Extra Skatten befordres tillige herved, og Handel og Vandel med Indenrigs Skibs Byggelse, kom i Empor og Drift. Den 14de December 1772.