Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-16
Elephanten, RhiPachydermata. 4. nocerossen, Hippopotamus og Hesten. Drøvtyggende: 4. Oxen og tre Arter Hjorte. Rodentia: 3. Kaninen, Vandrotten og Musen. Fugle: 4. Ravnen, Duen, Lærken og en liden Art Ænder, lignende Angs oponsor eller Sommerand. Disse forskjellige Dyr har han seet sig istand til at classificere og identificere, ved Hjelp af Hr. Brokes og Hr. Clift, hvis Duelighed i den sammenlignende Anatomie er velbekjendt den første er Eier af een af de fortrinligste Pivatsamlinger i Europa, og den sidste Forvaltikover den afdøde John Hunters uforlignelig Museum, nu indlemmet i det Kongel. Collegium for Saarlæger. Ved at bortrydde Dyndet blev Bunden af Hulen befundet at være overstrøet lig et Hundt huus, fra den ene Ende til den anden, med Tænder og Been, eller rettere de sønderbrudte og splintrede Stykker af Been, fra alle de ovennævnte Dyr; de af Elephanten og Rhinoceros fandtes i een Række, men alle øvrige endog de inderste og mindste Kroge. Paa mange af dem faaes Mærker, der ved gjensidig Sammenligning befandtes passende til Formen af Canintænderne af den Hyne, der opholdt sig, denne Hulle, som om de vare blevne gavede af disse Dyr, de af Hyænen selv vare ligedan ga vede som de øvrige. J alle Kjævebenene vare baade Tænder og Been yderst vel bevarede, og vidnede om, at deres Brud har været en Virkning af Vold, og ei af naturlig Affældighed. Det største Antal Tænder ere de af Hvænen og af de Drøvtyggende; af den førstes Canintænder bleve over 300 samlede af een Person. Efter Størrelsen af Tigerens Tænder maa den have været større end den største Løve eller bengalske Tiger. Bjørnens Huggetand ligner den af den uddøde ursus spælus fra Hulerne i Tydskland, et Dyr, der, efter Cuvier, ikke skulde være mindre end en stor Hest. Tallet af Elephanttænder, som ere fundne der, overstiger ikke ti, og de ere alle smaa; af Hippopotamus fandtes sex Kindtænder, og kun faa Brudstykker af Canin, eller Skjæretænderne opdagedes; flere af Rhinocerossens, og adskillige af dem overordentlig store, nogle faa ene hørende til Hesten. De Tænder, der imidlertid fandtes i størst Overflødighed, vare Strandrottens; i næsten enhver Art af Been Brescherne findes Tænder, sønderbrudte Stykker af dette lille Dyr, blandede med eller hængende ved Brudstykkerne af de større Been, en Omstændighed, der ledte Professoren paa den Slutning, at de have opholdt sig i Mængde paa Bredderne af den Flod, han antager at have været i Nærheden. - Det fremlyser, siger Prof., af de ovenfor beskrevne Kiendsgierninger, især af Benenes aabenbart gavede Tilstand, at Hulen i Kirkdale, i en lang Række af Aar, har været beboet af Hvæner, og at de trak ind i Hullerne de andre Dyrs Legemer, hvis Levninger ere fundne sammenblandede med deres egne; og denne Gisning er næsten blevet til Vished, ved den Opdagelse, jeg har gjort, af smaa Kugler af de faste, kalkagtige Excrementer af et Dyr, der har levet af Been, lignende den Substants, bekjendt i den gamle Materia medica under Navn af album græcum, de bleve ved første Øjekast gjenkiendte af Vogteren i Menageriet i Exeter Change, som lignende baade i Form og Udseende Excrementerne af den spettede eller Caps Hyæne, der, som han forsikkrede, var graadigere efter Been, end alle andre Dyr under hans Bevogtning. Paa Spørgsmaalet, hvorledes Hvænen kunde faae saa uhyre store Dyr ind i Hulen, svarer Forf., at det ikke er usandsynligt, at Levningerne af hine store Dyr vare af Jndivider, der døde en naturlig Død, men som stykkeviis bleve bragte ind i Hullen. At blandt Levningerne af saa mange Hundrede Dyr intet eneste Skelet var at finde, lader sig forklare ved Hyænernes Evne og bekiendte Sædvane, at æde Benene af deres Nov. (Fortsættes.)