Jyllandsposten, 1838-07-09
Svar til Bonden paa Morsøe. (vide Jyllandsposten Nr. 22.) Avi ville, min gode Ven, tale et Par Ord sammen om de saakaldte Frireiser, som Du saa gjerne ønsker at vide Nytten af. Du fortæller Publikum, at Vedkommende i Retfærdighedsfabriken paa Mors ere blevne enige om deres Sager, hvilket jo tildeels er bekjendt nok. Ligeledes beklager Du Dig over, at du og de andre Bønder paa Øen allerede have befordret Hr. Sættedommer N. N. c. 8000 Mile for en som det synes Dig unyttig Trættes Skyld. Men jeg giver Dig herved at betænke, at det nu engang af høie Vedkommende ansees for overeensstemmende med Ret og Billighed, at Embedsmændene som oftest skulle have friProces, naar de angribe eller angribes af Andre, og altsaa frie Reiser for den beskikkede Dommer og Procurator, thi det maa jo netop være Staten magtpaaliggende, at dens Tienere stilles i et saa fordeelagtigt Lys for Publikums Øine og staae saa høit som muligt i den offentlige Mening, da Lovens Haandthævere, hvis det Modsatte bliver Tilfældet, paadrage sig deres Medborgeres Uvillie og Mistillid. Hvorvidt iøvrigt Herredsfogden paa Mors bidrager Sit dertil, kan jeg ikke indlade mig paa at bedømme; men formodentligen er han med Hensyn til sin Fuldmægtig saa temmelig brødefri (!) hvilket Vedkommende vist ogsaa for længe siden har antaget. Du vover at sammenligne Dig selv og Din Tjenestekarl med Herredsfogden og dennes Fuldmægtig; men glem for alting ikke, min kjære Mand, at der er en uhyre dyb Afgrund imellem en Herredsfoged og en Bonde, og at hiin upaatvivleligen har til Hensigt at gavne det Offentlige, naar han stiller en Mand for Rettens og Publikums Domstol, om hvem han søger at gjøre den Mening gjeldende, at denne efter hans Tykke ikke fortjener at sættes i en høiere og meere udstrakt Virkekreds; thi man hører jo saa ofte tale omKassemangler og andre Ulykker", vil han vel sige; men synes Du nu ikke, at denne Fremgangsmaade kunde kaldes Veien til Besparelser for Staten, Dersom dette da egentligen forholder sig saaledes, vilde Du da vel gjøre Dig Skrupler over om Du endog for Herredsfogdens Skyld skulde kjøre et Par Heste ihiel, Du maa jo Dog vide, at Rangen paa Folk gjør Forskjell. Ogsaa beder jeg Dig at lægge Mærke til, at Din Herredsfoged desuden er baade Byfoged og Byskriver, altsaa en tredobbelt Embedsmand, og følgeligen tale vægtige Grunde for, at han ikke af sin egen Lomme burde bestride de Omkostninger, som flyde af hans Klammerie med sin forhenværende Fuldmægtig. Dette kunde Din Degn ellers nok have sagt Dig; men som en klog Mand, der vel sagtens har læst om og hørt hvad der følger af at være for fritalende i disse forunderlige og ravgale Tider, lægger han, kan jeg tænke, med philosophisk Rolighed Fingeren paa Munden og retter sig i skyldigste Underdanighed efter de gamle gyldne Ord: "Ti, buk atter og til Endeligen maa jeg gjøre Dig opmærksom paa, at jeg endnu af flere Grunde formener det er godt, at Din Karl og Dine Heste stedse holdes i Virksomhed, hvilket tildeels skeer ved de saakaldte Frireiser. Du selv øves jo f. Ex. ved de jevnlige Tilsigelser i Lydighed og Hengivenhed under Øvrighedens Villie, og (jeg faaer en ypperlig Jdee) Dine Agre kunne imidlertid hvile og samle nye Kræfter for den kommende Tid; ja hvilken rig Velsignelse vil ikke engang fylde Dine Lader, naar Dine Marker igjen efter en Række af Aar, tages ind under Plougen? Om vedkommende Herredsfoged ellers forresten, hvis han fik Sæde i Stændersalen, vilde der være i sit rette Element og opløfte sin høivise Røst for Frireisers Afskaffelse &c., kan jeg ikke bestemme; ligesaalidet som jeg, oprigtig talt, med Vished veed om han egentligen forstaaer sig noget paa energiske Besparelser, og om han kan indsee, at disse ere absolut nødvendige, saavel for hele Staten i Almindelighed som for en By og Herredsfoged, der har en stor Familie (!) at underholde og for enhver anden Mand i Særdeleshed. Slutteligen beder jeg Dig for denne Gang at tage tiltakke med hvad jeg har sagt, og som en Mand, der, efter hvad jeg kan skjønne, har Hovedet paa det rette Sted, nøiagtig overveie Sagen i dens hele Sammenhæng, indtil vi tales ved igjen. II.