Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-05-09
Corresp.) Kjøbenhavn den 7de Mai. Den italienske Operas Medlemmer have da forladt os. Den sidste Forestilling blev given for propfuldt Huus Søndagen den 1ste Mai, og vi maae tilstaae, at vi aldrig have bivaanet en saadan Forestilling, ikke forstaaet saaledes, som om den var ophøiet over al Eritik, men hvis vi ikke selv havde seet det, vilde vi aldrig have troet, at det rolige, phlegmatiske danske Publikum kunde komme i en saadan Enthusiasme. De kjøbenhavnske Blade have givet fuldstændige Beretninger om denne exalterede Forestilling, som Publikum gav til Bedste, og vi kunne derfor, hvad Detaillen angaaer, henvise til disse, navnlig Fædrelandets"; det var en Blomsterregn, en Raaben "bis" og "bravo, en Trampen og Klappen uden Ende: Alle maatte gjentage deres Scener, Alle bleve fremkaldte, først hver for sig, siden hele Selskabet, Dækket gik ned, men Publicum var endnu ikke tilfreds, hele Selskabet maatte endnu engang frem. Dog denne Fremstilling, som overhovedet enhver, kan kun give et svagt Begreb om selve Scenen; sligt maa sees, det kan ikke beskrives, Theatret var den Aften besat med Jtalienere og Spaniere, ikke med Danske. Næste Dag afreiste Selskabet til Bremen, hvor det er engageret for i Sommer, men det kommer igjen i October. Ogsaa til Afskeden havde et temmelig talrigt Publicum forsamlet sig paa Langelinie, og tilviftede de Bortreisende endnu et sidste Levvel. Vil man nu spørge: fortjente disse Mennesker virkelig denne overordentlige Hyldest, vare de i Gjerningen Kunstnere af første Rang, saa maae vi dertil efter vor Overbeviisning svare: Nei. Selskabet har flinke, routinerede Folk, Sangere med gode Stemmer men der er Jngen iblandt dem, der hverken som Skuespillere eller Sangere kunne gjøre Fordring paa at henregnes til Kunstnere af første Rang. Hvad der fornemmelig udmærker dem er en Kraft, et Liv, en Aplomb i deres Spil og Foredrag, som vi ikke have noget Begreb om hertillands; men det maa meest tilskrives deres sydlige Natur, vore Sangere og Sangerinder ere alle Nordboere, og have, ligesom alle deres Landsmænd, en god Portion Fiskeblod, hvilket noksom charakteriseres ved den Yttring af en af vore første Sangerinder, at hun ikke vilde staae og skabe sig saadan paa Theatret. Nærmere at betegne i hvad Forhold de enkelte italienske Sangere staae til vore, vilde blive altfor vidtløftigt, og dertil tiltroe vi os heller ikke musikalsk Dannelse nok; men saameget antage vi dog, at enhver upartisk Dommer vil være enig med os i at den saa høit feirede Mad. Forconi staaer lige saa langt under Mad. Simonsen som Sangerinde, som hun staaer over hende som Skuespillerinde. Jmidlertid er det vist, at det er et meget respectabelt Selskab, at de have bidraget meget til at give os det rette Begreb om Sang, og endelig, at de ere blevne feterede her, som vel neppe noget andet Sted i Verden. Til at underhandle med Bankier Dassiers Befuldmægtigede om den endelige Afgjørelse af Sagen angaaende Kjøbenhavns Gasbelysning, er af Magistraten udnævnt Borgemestrene Bentley og Mundt. Magistraten har været 3 Uger om at faae denne Udnævnelse tilendebragt. Af Borgerrepræsentanterne ere, som bekjendt, Hvidt, Ussing og Monrad committerede i dette Øiemed. 28de Mai Selskab havde sin Samling idag, hvor det efter en Discussion, i hvilken Dhrr. Hvidt, Drewsen, Guldberg, Duntzfelt og Meinert henholdt sig til tvende af Professorerne Schouw og Clausen indsendte skriftlige Erklæringer, hvori disse, af samme Grunde som forrige Aar, udtalte sig modMaifestens Høitideligholdelse i dette Aar, hvorimod Overlærer Olsen og Grosserer Oven forsvarede Festens Vedbliven, hvori de understøttedes af nogle Andre. Med en Majoritet af 3 Stemmer vedtoges Festens Høitideligholdelse, og til Præsidenter valgtes Dhrr. Monrad, Olsen og Oven.