Berlingske Tidende, 1831-10-29
London, den 21de Octbr. Overhusets Forkastelse af Reformbillen kom saa uventet i de fjernere Provindsialstæder, at Efterretningen derom i Begyndelsen, aldeles ikke blev troet, og derefter foraarsagede et Slags Bedøvelse. Men denne varede ikke længe, overalt sammenkaldtes ufortøvet Forsamlinger, som for største Deelen vare langt talrigere end de, der havde fundet Sted i Anledning af Reform=Spørgsmaalet selv. De Beslutninger, som bleve vedtagne, røbede en bestemtere og trodsigere Characteer; ligeledes vare ogsaa Talerne over al Maade heftige. Lord Greys Erklæring ved Debatter nes Slutning: "at han ikke vilde forlade sin Post, afværgede Fuldbyrdelsen af den Forholdsregel, hvormed uroelige Hoveder, Raditaler og af dem Misledte, havde truet: "ikke at betale de directe Afgifter," og af samme Grund udøvedes heller ingen Voldsomheder mod Reformbillens Avindsmænd, med Undtagelse af Enkelte. Intetsteds har man indladt sig paa, at indgive Bønskrifter directe til Overhuset; men fra alle Forsamlinger ere saadanne sendte til Kongen, ledsagede af Adresser til Ministeriet, hvori den fuldkomneste Loyalitet og Tillid til Regjeringen erklæres, for Hs. Majestæts nedlægges den Bøn, at beholde det nuværende Ministerium, og som snarest at forhielpe Nationen til et renset Underhuus. Mange tilbyde Kongen deres Liv og Eiendom mod den Faction, der formaste sig til at herske over Kongen og Nationen; mange ansøge om, at han vil forvise alle dem fra hans Hof og hans Tjeneste, der have viist sig som Reformbillens Fjender. Med eet Ord, Nationen er i Bevægelse, og det er øiensynligt, at det der indbildte sig, at den var bleven ligegyldig mod Billen, have taget mærkeligen Feil. Mange synes ogsaa allerede at indsee denne Vildfarelse, og næsten at fortryde, at de have stemt imod Billen, og de Taler, som Sir Robert Peel og Sir R. Vyvyan siden have holdt i Underhuset og Lorderne Wharneliffe, Harrowby og Haddington i Overhuset, bevise klarligen, at en anden Bill, selv med de ubetydeligste Forandringer, vil gaae igjennen; og de fornuftigere Torvs frygte i dette Øjeblik Jntet saa meget, som at Whigerne skulle rømme dem Pladsen, da dette sikkert vilde være Signalet til en almindelige Jnsurrection. Andre, som have seet sig skuffede i deres visse Forventning, atter at komme i høje Statsembeder, ere oplændte af Forbittrelse og have paa mange Maader givet deres Spleen" Luft i Underhuset. De fandt en særdeles Leilighed dertil, ei allene i de Breve, som Lorderne Althort- og John Russell have skrevet til Hr. Attwood fra Birmingham, men ogsaa i de Voldsomheder, hvori Pøbelen gjorde sig skyldig i Derby, Nottingham og her i London. Disse Breve vare skrevne af begge Ministrene til Svar paa Takadressen fra den ofte omtalte Forsamling i Birmingham. Man dadler dem allerede derfor, at de, som Ministre, have nedladt sig til en Brevvexling med Hovedmanden for en ulovlig Union, og glædet sig over en Taksigelse, som man havde voreret dem i en Forsamling, hvor den lovstridige Beslutning billigedes, i et bestemt Tilfælde ikke at ville betale Skatter ; men især tager man det Lord Russel ilde op (og, som det synes, med Føje), at han siger i sit Brev, at Nationens Stemme maa seire over en Factions Hvidslen, og derved betegner Overhuset, een af de tre constitutionelle Magter, som en Faction; hvilket Udtryk vel ikke passede sig til den sædvanlige ministerielle Holdning, endskjøndt et saadant i den første Heede let kunde undslippe den i sine dyrebareste Forhaabninger krænkede Partiemand. Den anden beskyldning er ligesaa ugrundet, som ondskabsfuld, da det netop var dette Ministerium, der hurtigt gjorde Ende paa den Skjænden og Brænden, som under Hertugen af Wellingtons Administration havde grebet saa frygteligt om sig; et Ministerium, som baade i London og i Provindserne ogsaa nu har føjet enhver muelig Foranstaltning til Ordens Vedligeholdelse. I Derby, saavelsom i Nottingham, lykkedes det ogsaa Militairet, i Forbindelse med de retsindige Borgere og Nabolagets Yeomanry, atter at tilvejebringe Rolighed, og det er glædeligt at bemærke, at hverken Officerer eller Soldater et Øjeblik toge i Betænkning, at skaffe Lovene den tilbørlige Agtelse og bruge deres Vaaben mod nogen Pøbel, der hørte til en Classe, for hvilken Billen aldeles ikke var bestemt. Det kan vist ikke lægges Ministrene til Last, at enhver Ulykke ei forebyggedes, London var om Mandagen og Onsdagen foruroliget; paa den første Dag havde de store Forsamlinger i to af de folkerigeste Kirkesogne, og om Onsdagen Overbringelsen af ti eller tolv Bønskrifter til Kongen fra ligesaa mange Sogne, forsamlet adskillige Tusinde af den laveste Pøbel, Tyve og Gadedrenge, som ved denne Leilighed gave deres slette Lidenskaber Tøilen, sloge Vinduerne ind hos nogle af de fornemste Oppositions=Lorder, mishandlede dem paa deres Vei til Overhuset, og saarede een af dem, Marqvis Londonderry, betydeligt i Hovedet med et Steenkast. Dette er skjændigt og misbilliges af alle ægte Borgere, endskjøndt ogsaa disse ere tilbøielige til at tilregne enhver Lord, der har stemt mod Billen, dette som en Formastelse og personlig Fornærmelse mod Nationen. Men hiint skeete trods Regjeringens gode Foranstaltninger, som strax Løverdag Morgen havde ladet Politiet og Tropperne besætte de vigtigste Punkter, og i det Hele taget lykkedes det ogsaa Politiet (uden Troppernes Hjelp), at forebygge større Skade - at bevogte hvert enkelt Huus eller hver enkelt Person var dog umueligt. Ei heller fandt det Angreb, Sir Chr. Wheteral i den Anledning gjorde paa Regjeringen, nogen Understyttelse hos hans eget Partie, ligesaa lidet som hans Forslag, at Regjeringen skulde sende en Retscommission i Anledning af Slottet Nottinghams Opbrændelse - Hertugen af Newcastles Eiendom - derhen. Regjeringen trænger ikke til en saadan Spore; medens Ministrene paa det tydeligste erklære, at de uden Tidspilde ville forelægge Parlamentet en ny Bill, som i det Væsentlige skal stemme overeens med den nys forkastede, vise de sig ogsaa fast besluttede til at haandhæve Orden og beskytte Personer og Eiendomme og det uden at ville lægge hindringer i Veien for Yttringer af den offentlige Mening i Ord eller paa Prænt; et Forsøg, der vilde stride lige saa meget mod deres egne Grundsætninger, som være farligt og undførligt. Alt dette opvækker Tillid, overalt vender man tilbage til Orden, efterat have udtalet sin Mening; Statspapirerne slige paa nyt, og man vover, atter at tænke paa Forretninger, Efter en Nolis i Morning-Chroniele indbefatter Overhusets ) sem Classer af den høiere Engelske Adel, nemlig Hertuger, Marquier, Grever, Viscounts og Baronets, der have fyldt deres 24 Aar, og ellers ikke ere udygtige til Sæde i Overhuset, og 16 Skotske og 28 Jrlandske Pairs, hvilke sidste 44 vælges. - J Kraft af deres Embede sidde i Overhuset, som Pairs af Storbritannien, to Engelske Erkebisper og fire og tyve Biskopper; desuden, efter Jrlands Emancipation, fire valgte Biskopper fra Jrland. Pairernes Antal er følgende : Hertuger (blandt hvilke fire ere af Kongelig Æ) . . 23. Marquier . . . . . . . . . . . . 26. Grever . . . . . . . . . . . . 129. Viscounts . . . . . . . . . . . . 25 Baronets . . . Valgte Pairs fra Skotland . . . . . . . 18. Valgte Paies fra Jrland . . . . . . . . 20. Desuden : Engelske Erkebisper og Biskopper . . . . 10. Valgte Biskopper fra Jrland . . . . . . . 4 J Alt 420.