Berlingske Tidende, 1836-04-18
Ved allerhøieste Rescript af 13de October 1824 blev anordnet en Commission til at tage under Overveielse, hvorvidt en Foranjeldende Bestemmelser for dring i de hidtil Brændeviinsbrændingen kunde ansees hensigtsmæssig. J Aaret 1826 tilendebragte Commissionen sine Forhandlinger, og efterat Sagen senere har været allerunderdanigst foredraget Hans Majestæt, har det behaget Allerhøistsamme under 19de August 1835 at afgive en Resolution, hvorefter Bevillinger tilLandbrænderiers Anlæg under visse Betingelser kunne ventes meddeelte. Det er denne allerhøieste Resolution, der har foranlediget de forskjellige indkomne og til nærværende Committees nærmere Overveielse henviste Andragender fra Kjøbenhavns Brændeviinsbrændere, fra den Deputerede for det 5te Kjøbstæds, District og Brændeviinsbrænderne i Roeskilde, og Faaborg, Hillerød, Kjøge, Svendborg samt Repræsentanterne for Helsingøer, hvilke Andragender samtlige i det Væsentlige gaae ud paa, at der allerunderdanigst maatte ansøges hos Hans Majestæt om, at der for Fremtiden ei maatte meddeles Bevillinger til Landbrænderier paa Sjælland og de af denne Forsamling repræsenterede Øer, samt at de existerende Landbrænderier, maatte beskattes ligefuldt med Kjøbstædbrænderierne. Bemeldte Commission har ei overseet de store Vanskeligheder og Betænkeligheder, som frembyde sig mod Udvidelse af Rettigheden tilat brænde Brændeviin til Landet, men har dog fundet, at de Grunde, som tale derfor, ere de overveiende, uagtet den dog ei har anseet det tilraadeligt aldeles at ophæve de hidtil gieldende Forbud. Som Hovedgrunde for denne Mening har Commissionen anført Gavnligheden af en saadan Udvidelse for Landbruget. Den har og derhos yttret, at Forventningen om Landbrænderiernes gavnlige Jndflydelse, som et vigtigt Middel til Agerbrugets Opkomst, aldeles ikke vilde blive tilfredsstillet, naar Brændingsfriheden blev almindelig og ubegrændset med Hensyn til Værkernes Størrelse. Commissionen har endvidere, til Styrke for den yttrede Formening, paaberaabt sig den Ret, Enhver bør have til at gjøre sig sine Producter saa nyttige og indbringende som muligt, hvorhos det bemærkes, at Brænderierne i flere Henseender kan drives mere hensigtsmæssigt og fordeelagtigt paa Landet end i Kjøbstæderne. Det er vistnok for Committeen saare vanskeligt i en Sag af saa indgribende Vigtighed i de bestaaende Forhold, der med Sagkundskab og Omhu er overveiet af mange indsigtsfulde Mænd, og hvor Grunde og Modgrunde ere veiede, at fremkomme med en nogenlunde tilfredsstillende Betænkning til den ærede Forsamling. Vi have imidlertid, ved at gjøre os bekjendte med de forskjellige fremsatte Meninger, søgt at komme til en bestemt Overbeviisning om, hvad der er det Rigtige og meest Tilraadelige i denne Sag, og tillade os derfor at fremsætte følgende Bemærkninger. Brændeviinsbrænden er, som oven anført, ved den i en meget lang Række af Aar indførte Tingenes Orden, i Almindelighed bleven en udelukkende Kjøbstæds Næring, og ved den ere de fleste Kjøbstæder tildeels blevne opret holdte. Ved Brænderierne have Kjøbstæd Jndvaanerne ikke alene havt en directe betydelig Jndtægt, men herved er tillige en ikke uvæsentlig Omsætning imellem Landet og Kjøbstæderne bleven befordret, idet Landmanden har havt Leilighed til at afsætte en betydelig Deel Korn til Brænderierne, og derved, at han tillige kjøber sit Brændeviin i Kjøbstæderne, er og Handels-Samqvem mel Ef lem disse og Landet meget befordret. terhaanden som Landbrænderier maatte blive anlagte paa Landet, vilde denne Næringsvei, upaatvivleligen gaae tabt for Kjøbstæderne baade til Ødelæggelse for en stor Deel af Danmarks næringsdrivende Borgere, og som Følge deraf tillige til Skade for hele Staten. Landet og Kjøbstæderne ere vel at betragte som forskjellige Deele af Statslegemet, men det grunder sig upaatvivleligen paa en feilagtig Anskuelse, naar man antager, at de have modsatte Jnteresser; tvertimod staae deres Jnteresser i saa nøie Forbindelse og ere saa nøie sammenknyttede, at begge disse Deles Opkomst og Flor aldeles beroe paa hver enkelts Velværen, der kan og bør bestaae ved Siden af hinanden, ligesom de og unægteligen virke indirecte paa hinanden. Som et almindeligt og ubetinget Middel til Agerbrugets Opkomst kan, som ogsaa af Commissionen er erkjendt, Anlæg af Brænder paa Landet ei ansees, thi naar hver Bonde maatte brænde Brændeviin, blev det for det meste til eget Forbrug. Dertil behøver han aarlig saa ringe et Qvantum Korn, at Affaldet ikkun saare ubetydeligen vilde bidrage til Gjødningens Forøgelse. Skulde han desuden erlægge for denne Tilladelse den Afgift, som er paabuden for denne Fabrication, vilde han upaatvivleligen ingen Fordeel have af at afbenytte Tilladelsen. Naar denne blev almindelig, vilde det desuden vistnok ogsaa, som Erfaring i Nabo-Rigerne har viist, da Bonden paa en lettere Maade og for bedre Kjøb end hidtil kunde faae Brændevinet, bidrage meget til en tiltagende Brændeviins drikken paa Landet, hvilket ei kunde have andet end høist skadelige Følger for Moraliteten. Det er ogsaa tildeels de sidstnævnte Hensyn, der have fremkaldt Forbudet, der indeholdes i de ældre Anordninger.