Kiøbenhavns Postrytter, 1788-08-11
Petersburg, den 18 Julii. (Slutningen af Keyserindens Manifest, see No. 63.) Saaledes var Vort gode Sindelag stedse det samme, da Kongen af Sverrig allerførst derved gav et Beviis paa Sine fiendtlige Hensigter, at Han sendte Sin Flaade i Østersøen. J Begyndelsen af denne Maaned, da tre af Vore Krigskibe, der vare detascheerte fra den til det Middellandske Hav bestemte Flaade, seylede paa Høyden af Øen Dago, stødte en Fregat fra den Svenske Flaade paa det af Vore Linieskibe, som havde Viceadmiral Dessen, ombord, og forlangede Salut, under det Paaskud, at Kongens Broder, Hertugen af Sødermanland, var paa den Svenske Flaade. Vor Viceadmiral beraabte sig paa den 17de Artikel i den Aboiske Fredsslutning, i hvilken det er fastsat, at der imellem begge Magters Skibe ikke skulde finde nogen Salut Sted, og var altsaa ikke villig til denne Æresbeviisning som for det Svenske Flag, men allenene for Hertugens af Sødermanland, Vor Fætters og Kongens Broders egen Person, i hvilken Henseende, han lod giøre 13 Skud, og sendte en Officeer ombord til bemeldte Prinds, for at betyde Ham Salutens Hensigt; men fik til Svar, at Han (Hertugen) ret vel kiendte den paaberaabte Aftale imellem Rusland og Sverrig, men at Han af Kongen havde udtrykkelig Ordre til, ved alle Leyligheder at paastaae de Hans Flag tilkommende Æresbeviisninger. Vi havde ey engang havt Tiid til at begiære Forklaring over denne fornærmelige Opførsel imod Vort Flags Værdighed, da man kunde ansee den som en Opfordring til Kriig, førend Vi paa nye fik Efterretning, at Kongen af Sverrig havde ladet Vor Gesandt ved det Svenske Hof, Greve Rasumowsky, betyde, at han havde at forføye sig fra Hans Hof, just paa samme Tid, da denne Vor Minister overleverede det Svenske Ministerium de udtrykkeligste Forsikkringer om Vort uforanderlige Sindelag, for at vedligeholde god Forstaaelse imellem Kongen og Hans Rige. Disse Udtryk gav Kongen denne skiæve Forklaring, at de gjorde Skilsmisse imellem Ham og Nationen; da dog ingen Fyrste ellers vilde finde det fornærmeligt, at der yttredes et godt Sindelag imod Ham og hans Under saatte tillige. Dog, endog herom havde Vi haabet, at Kongen havde nærmere forklaret Sig i Henseende til dette usædvanlige Skridt, og givet Leylighed til saadanne Oplysninger, der kunde bidraget til at hæmme de nærforestaaende Fiendtligheder. Men i dettes Stæd fik Vi strax derefter Beretning fra Vore Finlandske Grændser, at Svenske Krigsfolk havde betrædet disse, bemægtiget sig Vort værgeløse Toldvæsen, ihielskudt een Officeer og to Soldater, som, uden ringeste Formodning om Fiendtlighed, troede sig sikkre paa deres Baad, og endelig den 21de Junii (2den Julii) trænget sig ind i Nyslotts Forstad, fiendtligen omringet Slottet, og begyndt at beskyde det. Paa en saadan Maade, og førend Vi endnu kiendte ringeste Aarsag til denne Krig, har man ladet Vort Riges Grændser føle dens Virkninger, ey som oplyste europæiske Nationer, der ikke gribe til Vaaben, førend de i Forveyen have angivet Aarsagerne, men som rovbegiærlige Barbarer. Vi har derfor befalet Vor her værende Armee, under General Greve Mussin Puschkins Anførsel, at gaae den Vore Stater overfaldende Fiende i Møde, og Vor Flaade, under Admiral Greighs Commando, at agere imod den Svenske Søemagt. Alle Vore troe Undersaatte, som Vi herved med et bekymret Hierte bekiendtgiøre en saa fræk Tilsidesættelse af Troe og Love, foreene deres ivrige Bonner med Vore til den Allerhøyeste, at hans mægtige Velsignelse maa følge Vor Krigshær, og hans retfærdige Dom maae det saa, at Efterkommernes Tapperhed ved Seyer over en nye Fiende, der saa frækt og paa en saa uforskyldt Maade har angrebet Rusland, maa erhverve sig samme Berømmelse, som deres Forgængere triumpherede med over deres Fiender til Fædrenelandets Forsvar, Givet paa Zarskole-Selo, den 30te Junii (11te Julii) 1788 Aar efter Christi Fødsel, i Vor Regierings 27de Aar."