Kiøbenhavns Postrytter, 1789-09-14
Man med Paris, den 31 August. Efter mange Debatter er Nationalforsamlingen endelig blevet færdig med Constitutionens første Capitel, der bestemmer Menneskets Rettigheder i Selskabet. Denne vigtige Deel af Rigets nye Constitution er formelig antaget som Grundvolden, paa hvilken Resten skal bygges, og bestaaer af følgende 17 Artikler: 1. Menneskene fødes frie og med lige Rettigheder, og forblive det Forskiellene maae blot være grundede paa den almindelige Nytte. 2. Ethvert Selskabs Øyemeed maae bestaae i Menneskets naturlige og ingen Hævd underkastede Rettigheders Haandhævelse. Disse Rettigheder ere Friehed, Eiendom, Sikkerhed, og Modstand imod Undertrykkelse. 3. Grunden til al Souverainitet ligger væsentligen i Nationen. Jntet Corps, intet Jndivid kan udøve nogen Magt, som ikke udtrykkeligen har saadan Grund. 4. Frieheden bestaaer deri, at man kan giøre alt det, der ikke skader nogen anden. Altsaa har ethvert Menneskes naturlige Rettigheders Udøvelse ingen ander Grændser end de, der forsikkre de øvrige Mennesker om en fri Brug af just disse Rettigheder. Og ved Lovene allene kunne Grændserne bestemems. 5. Loven maa ikkun forbyde de Handlinger, der ere Selskabet skadelige. Alt hvad der ikke er forbudet, kan ikke hindres; og ingen kan tvinges til at giøre det, som Løven ikke befaler. 6. Loven er den almindelige Villies Udtryk. Alle Borgere have Ret til, personligen, eller ved deres Repræsentante, at medvirke til Lovens Dannelse. Loven maae være den samme for alle, enten den beskytter eller straffer. Da alle Borgere i Lovens Øyne ere Liige, saa maae de ogsaa alle have lige Adgang til alle Værdigheder, Poster og offentlige Embeder, efter deres Beqvemhed dertil, og det uden anden Forskiæl end den, deres Dyder og Talenter, giver Grund til. 7. Jntet Menneske kan anklages, hæftes, eller holdes hæftet, uden i de Tilfælde, der ere bestemte i Loven, og efter den Form, den har foreskrevet. De, som udvirke, udfærdige, udføre vilkaarlige Ordres, eller lade dem udfore, maae straffes, Enhver Borger, som i Følge Loven, indstævnes eller paagribes, maae strax være følgagtig. Ved Modstand vilde han giøre sig strafskyldig. 8. Loven maa ikkun bestemme Straffe, der ere aldeles og aabenbar nødvendige, og ingen kan straffes, uden efter en fastsat og endnu for Forbrydelsen bekiendtgjort og behørigen anvendt Lov. 9. Da man anseer ethvert Menneske saalænge for uskyldig, indtil det er dømt, saa maae al den Strænghed, der ikke er nødvendig for at forsikkre sig dets Person, ifald Hæftelse er absolut fornøden, paa det skarpeste hindres ved Loven. 10. Jntet Menneske maa foruroeliges i sine Meeninger, ey engang i sine Religionsmeeninger, saalænge deres Yttrelse ey forstyrrer den ved Loven indførte Orden. 11. Tankernes frie Meddelelse er een af Menneskets dyrebareste Rettigheder. Enhver Borger kan altsaa frit tale, skrive og trykke; men med Forbehold, at han i de ved Lo den bestemte Tilfælde indestaaer derfor, 12. Menneskets og Borgerens Rettigheders Haandhævelse gjør en offentlig Magt nødvendig. Denne Magt er altsaa indført til Nytte for enhver, og ikke især for dem, den er betroet. 13. Til den offentlige Magts Vedligeholdelse og Administrationsomkostningerne er en fælles Contribution uomgiængeligen nødvendig, den maa derfor strax fordeeles paa alle Borgerne, i Forhold til enhvers Formue. 14. Enhver Borger har Ret til, selv, eller ved sin Repræsentant, at afgiøre den offentlige Contributions Nødvendighed, frit at bevilge den, holde Øye med dens Anvendelse, og bestemme dens Qvalitet, Fordeeling og Varighed. 15. Selskabet har Ret til at fordre Regnskab af alle Agenter for deres Administration. 16. Ethvert Selskab, i hvilket Rettighedernes Haandhævelse ikke er sikker, eller hvori Magtens forskiællige Greene ey ere bestemte, har ingen Constitution. 17. Da Eiendom er en ukrænkelig og hellig Rettighed, saa kan ingen berøves samme, med mindre den offentlige retmæssigen beviiste Nødvendighed øiensynligen fordrer det, og under Betingelsen af en billig og foregaaende Skadesløsholdelse.