Københavns Adresseavis, 1771-11-20
Denne besynderlige Lærde, mener man, opholder sig endnu i Holland. En vis anseelig Mand i Amsterdam, der har gjort sig meget bekiendt med Hr. Svedenborg, beretter en Ven følgende besynderlige Omstændighed ved en Skrivelse af 26de Januarii dette Aar, hvoraf man kan giøre sig et Begreb om denne ligesaa forunderlige som usædvanlige Lærde. Det heder iblant andet saaledes: "De spørge mig, hvad denne ærværdige Gamle foretager sig? det vil jeg sige Dem, han spiser og drikker med megen Maadelighed, men derimod sover temmelig længe, ofte i 13 Timer. Den Efterretning, jeg bragte ham, nemlig at hans Værk de tellurius &c. var oversat og udkommen, var ham meget behagelig, og Fornøyelsen derover gjorde hans mildrende Øyne endnu engang saa milde. For nærværende Tid arbeyder han med en utrættelig Fliid, ja jeg maae næsten sige, men en utrolig og overmenneskelig Fliid, paa sit nye Værk. Serten Ark har allerede forladt Pressen. Og hvad mener De, tillethvert trykt Ark maae han i det mindste have fire skrevne, og to Ark er det mindste, han udgiver ugentlig, hvilke han selv corrigerer, følgelig maae han hver Uge skrive 8 Ark. Og hvad som endnu er forunderligere: ikke en eneste Linie har han i Forraad. Hans Værk, siger han, skal udgjøre 80 Ark i Tryk, og føre den Titel; Veia christiana religto, continens Universom Theologiam novæ Ecelesig, a Domino apud Danie lem cap. Vill. 13 14 E in Apocalypsi cap. Al. I. 2. prædictæ, ab En Nul. SvEden 306, Domini Jefii Christi Servo. Jeg nægter ikke, at det jorkom mig meget for underligt for, da jeg saae, at han paa Tittel Bladet gav sig selv Tittel af den Herres Jesti Christi Tiener. Det er ikke at beskrive, med hvilken Overbeviisning og Tillid denne gamle Mand taler om Aandernes Rige, om Englerne og om Gud selv. Dersom jeg skulde fortælle Dem vore sidste Samtaler, saa vilde det vist fylde mange Blade; han talte om Naturalister, med hvilke han kort efter deres dødelige Afgang havde talt, især med dem, der fornemmelig havde studeret Lærdommen om Gud. Men da kom Ting for, som skurrede i mine Øren, hvilke jeg vil forbigaae, for ey at bebyrde nogen med ubegribelige Sat ser. Jeg vil gierne bekiende, at jeg ikke veed, til hvilken Classe jeg skal henregne ham. For mig bliver hans Grundsætninger altid Mørke Taller, og hans Jdeer uopløse, I en seenere Skrivelse under 5te Martii lige. - sidstleden til en fornemme Kiøbmand, meldes iblant andet følgende : " Jeg kan ikke undlade at fortælle Dem noget heel besynderlig Nyt om Svedenborg. Sidste Torsdag besøgte jeg ham, og fandt ham som sædvanlig i fuld Arbeyde med at skrive. Han fortalte mig, at han den samt me Morgen fuldkommen i tre Timer havde holdt en Samtale i Aandernes Rige med den sidste afdøde Konge i Sverrig; Allerede Dagen tilforn havde han der forefundet ham, men da han saae, at Kongen var i en dyb Discours med den endnu levende Dronning, vilde han er forhindre dem i samme. Efter mange forunderlige Fortællinger herom, spurgte jeg ham endelig, hvorledes det kunde være mueligt, at en Person, som endnu befandt sig i de Levendes Lande, var at antræffe i Aandernes Verden, men han svarede mig: at det ikke var Dronningen selv, men allene hendes Skritus Familiariis. Hvad er det for en Ting, spurgte jeg ham, thi om slige synlige Væsner havde jeg hidtil endnu hverken læst eller hørt ham tale om. Herpaa for klarede han mig, at ethvert Menneske havde sin gode eller onde Engel, der ikke allene var bestandig om ham, med endog undertiden lod sig see i Aandernes Rige. Dera veed vel det levende Menneske ikke noget, men dets Engel alt. En saadan Spiritus Familieriis stemmer, Alting fuld kommen overeens med sin menneskelige Chan, din lader sig i Aandernes Verden see i samme Skoelse, med samme Ansigt, Lineamenter, samme Udtel i proget, hæ ver samme Klæder, som Mennesket paa Jorden, med et Ord : denne Dronningens Spiritus Fanuaris saae i alle Deele ud, som han ofte selv havde seet Drønningen i Stokholm og hørt hende tale. For at betage mig al Forundring, fortalte han mig, hvorledes Doctor Erneste i Leipzig paa samme Maade havde ladet sig see i Aandernes Rige, og med hvem han havde holdt en vidtløftig og dyb Discours. Hvad vil vel denne lærde Profesfor sige, naar han erfarer dette maaskee hen vil tænke, denne gamle Mand er forrykt, eller gaaer i Barndom. Han vil lee, og hvo kan fortænke ham, Jeg begriber neppe selv, hvor jeg kan bare mig for Latter, naar jeg hører ham fortælle sine forunderlige Geskæfte, og det som meere er: Jeg har ofte hørt ham anbringe sine Fortællinger i store Selskaber, af begge Kiøn, hvoriblant jeg meget vel vidste befandt sig af vore Tiders Spottefugle, men til min Forundring ikke kundet bemærke den mindste Latter af de Forsamlede. Saa længe han taler, er det ligesom enhver, der hører ham, bliver fortryllet til at troe ham. Hvo som indbyder ham til Giæst, maae vist vente ham. En vis ung Herre hød ham i forrige Uge til Bords; ommendskiønt Svedenborg nu ikke kiendte ham, lod han sig dog indfinde, og fandt ved hans Taffel en Forsamling af Jøder og Portugiser, med hvilke han uden Omstændighed strax indlod sig i Diskours. Hvo, som er nysgierrig for at see ham, kan uden Møye faae denne Fornøyelse; han lader sig see af alle og enhver. Man kan let tænke, at disse mangfoldige Besøgelser berøver ham en Deel af Tiden; og man maa vel derfor forundre sig over, hvorledes han faaer sit forehavende Værk færdig, og hvor det er ham muelig, at lade ugentlig 2 Art udgaae i Trykken, og concipere 8 Ark dertil, uden at have en eneste Linie i Forraad. Men han siger, at hans Engel dicterer ham ligesaa hurtig, som han kan skrive Følgende mærkelige Begivenhed tiener til Beviis paa hans mere end almindelige Videnskab. En Enke af en Hollandsk Envoye ved det Svenske Hof, var efter hendes Mands Død kommen i Tvivl om en vis Penge=Sags Afgiørelse, og som hun nu vidste, at hendes Mand alletider havde væ ret vandt til at have sine Ting i Rigtighed, saa var det hende saa meget mere om at gjøre at komme i Vished om det Tovlte; til den Ende tog hun sin Tilflugt til Svedenborg, og bad ham at skaffe sig Underretning herom fra hendes afdøde Mand. Svedenborg fuldkommede hendes Begjering, og bragte hende det Svar, at man paa et a ham betegnet Sted i en vis Commode skulde finde Beviifor, at den Afdøde rigtig havde annammet de Penge, man tvistede om. Som sagt, saa skeet; Enken fik paa den Maade Rigtighed om Sagen, Et andet Exempel paa hans forudvidenhed er dette: da han paa sin Reyse til Gottenborg, ved dette Sted steg i Lad, sagde han strax med den største Bestyrtning, at i dette Øyeblik raste en skrækkelig Ildebrand i Stokholm. Nogle Timer derefter forsikkrede han, at Ilden temmelig var bleven dempet. Tre Dage derefter sik man Efterretning med Posten fra Stokholm, som i alle Deele bekræftede hans Udsigende. - Det tredie Exempel synes endnu at være det vigtigste: I Aaret 1763, betryede en vis stoer Fyrstinde, Smederborg, at giøre et Spørsmaal til sin afdøde Gemahl, om en Saa hvorom ingen, uden den Afdøde, kunde være vidende, og detsom han unde bringe hende rigtig Svar derpaa, vilde hun troe ham. Svaret skal og virkelig have været saa beskaffen, at Fyrstinden derover blev sadt i den yderste Forundring 4. Lærde Nyeheder.