Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-02-06
(Fortsat.) Jeg saae med Fornøielse at ogsaa qvindelige Væsener bidroge deres til disse Billeders Ska velse. De sadde rundt omkring i en Kreds, syede, glattede Gevandterne, dannede Folderne, og stivede alt med fornødne faste Substantser saalænge indtil det syntes at have faaet Fasthed nok. De snakkede derhos under Arbeidet, og oversprøjtede hinanden med Gibsvand, saa at man kunde sige om dem at de saae ud som hollandske Høns. En af disse Skjønheder drev sin Overgivenhed noget videre. Giv Agt, sagde hun, af denne Charitas gjør jeg nu en mediceisk Venus. Og derpaa traadte hun hen til den halvfærdige Statue, uagtet Billedhuggeren endnu stod ved den og beskar Formen, og bøiede Hænderne paa samme op og ned, indtil hun havde opnaaet sit Maal, tog derpaa hendes allerede færdige Gevandt og slog det om en nogen Engels Skuldre, sigende. det er min Apollo, vær rolig, lille Mand, jeg tør ikke lade Dig være saa nøgen, Du kommer til at staae ved Siden af en Sarkophag. Her tag det fugtige Skjørt, og vær undselig. Englen blev derefter paaklædt. Jeg havde gjerne en Timestid seet paa disse Piger og Billedhuggere, men Wilhelm, som allerede havde faaet nok af hvad der var at see i Attelliet, trak mig bort, idet han gjorde mig opmærksom paa det hellige Sacraments Kapel, hvori Pavens Lig var udstillet til Fodkys. Fire Geleder Soldater dannede en Qvare om Jerndøren, mod hvilken hans Helligheds Fødder vare vendte; Folketrængselen var saa stor, at vi havde Møje med at rykke frem til Grenaderene, man sloges og fiasede uophørligt, og agtede ikke paa den bevæbnede Magts fremrakte Flinter. Si baccia glipiedi!" raabte de Stormende og trængte sig frem. Liget laae paa en høi Paradeseng med den hellige Stols Insignier, det har røde Skoe, disse kyste man og det var Alt. Jeg havde snart seet mig mæt derpaa. Stof til Betragtninger gaves der ikke. Jeg trak Wilhelm med mig. Da vi kom under Kuppelen, stødte vi paa en Mængde Pillegrimme der knællede om den hellige Petrus fordybede Gravs Gallerie og kyssede andægtigen de omkringhængende Bøntavler, formodentlig i den Mening at de vare Reliquier, da de dog kun indeholdt: Ora pro nobis og Oramus, hvilket de Geistlige og Munkene her pleje at bede. Mange af disse Pillegrimme saae saa meget brogede ud, thi de bare Klæderne fulde af Muslingeskaller, og vare meget lasede, saa at jeg ikke kunde afholde mig fra at lee og desaarsag blev alvorligen formanet af Vilhelm, at opføre mig fornuftigt. Det var ret smukt at see hvorledes de forskjelligste Menneskegrupper i denne Deel af alle Templers Tempel contrasterede. Paa Bi-Altarets Estrade sad en skjøn Engellænderinde, der, forglemmende Alt omkring sig, skitzerede Evangelisten Marcus's Mosaik, der var ligeoverfor hende i første Nische; - ved Siden af hende stod Mylord, en mager Mand, med en Ridepidsk, som han holdt sirligt bag paa Ryggen, og bekikkede gjennem et Forstørrelsesglas den kjære Herre Gud der var øverst i Kuppelen, og forekom os at være yderst lille. Foran den hellige Stols Tribune, befandt sig flere Personer af begge Kjøn, der opmærksomme hørte efter de forklarende Ord af deres Cicerone, som netop sagde: loi messieurs et med Dames, voyen vous la chaise de saint Piere, dons Papistre et ses Successeurs se servient long tems dans leurs fouctions ecclesiastiques, alle a 6te decoree sur les dessins de Michel Auge. Fortsættes.)