Den Vest-Sjællandske Avis, 1822-05-11
(Fortsættelse) Aaret 1771 frembrød; Misforstaaelserne imellem Østerrig og Ruland vedvarede, og til Fredens Gienoprettelse imellem denne Magt og Porten var ingen Udsigt. Krigen i Tyrkiet blev fortsat, men ikke ført med Jver, da baade Russerne og Tyrkerne havde tabt mange Folk, Sygdomme anrettede store Ødelæggelser, Pesten udbredte sig til Moscau selv, og virkede der frygteligt, og Levnetsmidler manglede. Der forefaldt imidlertid flere smaae Fægtninger ved Donau; 10000 Tyrker bleve slagne ud af Giurgero, og General Weisman foretog sig i Marts en Deel heldige Streiferier ind i Bulgarien. Tyrkerne søgte nu ogsaa at gaae angrebsviis til Værk, men Bassen Musson Oglous Armee blev slaget ved Nicopoli, som Fyrst Potemkin beleirede, derimod var han heldigere den 20de Mai, da han angreb og erobrede Giurgevo og bemægtigede sig der 64 Kanoner. Greven af Romanzov befalede nu Fyrste Repnin at angribe 30000 Tyrker, som stode i Forskandsninger ved Staden, og da Fyrsten ikke vilde adlyde, og paa stod at deres Stilling var for stærk, saa og Romanzov Commanden fra ham og overdrog den til General Essen; denne angreb Tyrkerne den 17de og 18de August; men blev slagen og mistede 4 til 5000 Mand. Tyrkerne bestræbte sig for at tage deres Vinterqvarteer i Wallachiet; men to stærke Tyrkiske Armeecorpser bleve slagne af Generalerne Weismann og Miloradowitsch, og endelig blev Storveziren selv aldeles slaget den 25de October ved Slottet Babadag; den Tyrkiske Leier blev erobret, og Storveziren maatte trække sig langt tilbage, og den 30te og 31te October slog endnu General Essen Seraskieren Musson Oglou, og Fæstningen Giurgevo blev paa nye erobret af Russerne. Men i det hele opererede den Russiske Armee, som stod i det egentlige Tyrkie, i dette Aar uden betydeligt Eftertryk, Aarsagen dertil var, at Erobringen af Krim, som laae i Ryggen paa den Russiske Armee, var Hovedformaalet. Romanzow havde faae Ordre til meest at føre Krigen defensiv. Grev Panin nedlagde Commanden over Armeen mod Krim og Fyrst Dolgoruki overtog den i hans Sted; denne Armee bestod af 40000 Mand. Halvøen Krim var dækket paa den smalle Jordtunge ved Perekop med faste Linier, som Tartarerne havde holdet for uovervindelige, indtil Aaret 1736, da Grev Münnich havde erobret dem; denne Gang forsvarede Chanen SelinGueray dem personlig med 50000 Tartarer og 7000 Tyrker; men den 25de Mai om Morgenen Kl. 2 foretog Fyrst Dolgorucki sig en Storm, og Kl. 6 vare Linierne overstegne, og Tartarerne fuldkomment slagne; Fæstningen Perecop overgav sig Dagen derpaa. Russerne oversvømmede nu hele Halv ven, Tartarerne bleve grebne af en panisk Skræk, alle deres Fæstninger overgave sig uden Modstand, de Tyrkiske Tropper indskibede sig, Chanen tog Flugten til Constantinopel, hvor han strax efter døde, og hele Halvøen Krim faldt saaledes i Russernes Hænder. Et stort Formaal var saaledes blevet opnaaet, og Rusland havde ikke allene skilt sig ved en farlig Fiende, som var til Hinder ved alle dets videre Operationer; men tillige aabnet sig den frieste Adgang til det Sorte Hav. Den Russiske Flaade havde i dette Aar taget sin Station ved Øen Paros i Archipelet, hvorfra den afskar Constantinopel Tilførslerne, og foretog sig forskjellige Streife tog; en egentlig Tyrkisk Søemagt var der ikke meere at bekæmpe.