Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-03-25
Saaledes synes nu det skjønne Frankrig at kunne være truet med en Ulykke, der, næst Revolutioner, nok er een af de skrækkeligste, der kan ramme en Stat, Borgerkrig, noget som det, Vendeekrigen undtagen, har været befriet for i flere end to Hundrede Aar. Men den Gang var det Henrik den Fjerde, der forfegtede sin Ret til den franske Krone, han, som tilraabte dem af sine Krigere, der eftersatte de Flygtende, skaaner de Franske, og som sagde, da han faae sin Hovedstad lide saa overordentlig stor Nød: "jeg vil heller intet Paris have, end ere det ødelagt ved saa mange Menneskers Undergang." Men uagtet Krigen førtes af een af de største og menneskekierligste Konger, der nogensinde levede paa Jorden, saa skildrer een af hans store Samtidige dog os Borgerkrigen som et Onde, hver Menneskeven maa gyse ved. "Jeg har skrevet dette, siger Montaine, omtrent paa en Tid, da Vægten af vore Uroligheder nedtrykkede mig i adskillige Maaneder. Jeg har paa den ene Side Fienderne uden for min Dør, og den anden endnu værre Fiender, de røverske Partier. Non armis ved vittis, certatur. Jeg maatte paa eengang udstaae alle Krigtonder. En afskyelig Krig, de andre føres uden for Landet; denne raser imod sig selv; den søndersteder og tilintetgjør sig ved sin egen Gift; den er af Natur saa ond og ødelæggende, at den tillige med den hele Rest tilintetgjør sig, og i sit Raserie sønderriver og vanskaber sig selv. Vi see, at den oftere ophører af sig selv end ved nogen nødvendig Ting eller ved fiendtlig Magt. Al Krigstugt flyer den. Den skal afhielpe Opstand, og den er fuld deraf. Den vil tugte Ulydighed, og giver selv et Exempel derpaa; den føres til Lovenes Forsvar, og har selv Deel i Oprøret. J hvilke Tider leve vi dog, Vor Lægedom er en Gift. Ersuperat magis aegrescitque me dende. Omnia fanda nefanda mala permissafurore. Tustificam nobis mentem avertere des rum. J denne Folkesyge kan man i Begyndelsen, ikke skjælne de Sunde fra de Syge, men naar den holder ved i nogen Tid, som vor, saa lider det hele Legeme, fra Top til Taa; og ingen Deel bliver fri for Fordærvelsen; thi intet indsues saa hurtigen, udbreder sig og indtrænger saa stærkt som Kaadheden." Saaledes taler en udødelig Forfatter om Borgerkrig, som han selv har oplevet og været Øienvidne til. Men sæt, hvad man til Verdens Held ikke bør frygte, at Napoleon, skulde gjøre Fremskridt, som ikke vare ledsagede af Blodsudgydelse eller Uroligheder, noget, som neppe lader sig tænke, hvad kunne de Fornuftige i Frankrig da vel vente af en, endog den ordentligste, Kamp imellem det regierende og styrtede Dynastie? - Engelland, som i tyve Aar har anvendt sin yderste Kraft, for at gjennindføre den gamle Tingenes Orden i Frankrig, kan umuelig vilde lade tilintetgjøre sit eget Værk: Frugten af saa mange Aars Anstrængelse og Millioners Opoffrelse. Men istedet for at opholde os her ved de melige Følger af Napoleons Plan, som den ubetydeligste Omstændighed kan bringe til at briste som en Sæbeboble, velle vi heller holde os til det, som allerede er foregaaet, og betragte det med et upartisk og fordomsfrit Øje. At Napoleon paa sin Klippese stedse var farlig for det faste Lands Rolighed, derom var kun en Stemme. En Mand med hans Aand og Virksomhed kunde ikke uden Vanskelighed nedstige fra en Trone, han eengang havde gjort til der første i Verden, og begrave sig tilligemed sine store Planer paa Elba. Men i hans sidste Parolbefaling førend han forlod Frankrig, yttrede han selv den Mening, at den franske Tron var ham ligegyldig, og at Frankrig trængte mere til ham end han til dette. Efter en saadan Erklæring var det ikke at formøde, at han, som frasagde sig Tronen, og erklærede at gjøre det for Frankrigs Vel, et Aar derefter vilde trænge med værnet Haand derind igjen. Det Aar, han tilbragte paa Elba, har han imidlertid ikke tilbragt i Uvirksomhed. Ved adskillige Sammensværgelser, især i Norditalien, var hans Jndflydelse næsten umiskjendelig. Efteren Skrivelse fra Genua havde han allerede længe pønset paa Planer til sin Undvigelse. Han smigrede Commandanten paa det engelske Skib, kom ofte ombord til ham, gjorde Smaareiser til Nabo øerne, og sendte sin franske Krigsbrig og en anden, som han havde kjøbt, til Genua og Livorno, for at kjøbe Munition og andre Krigssager. De Engelske vare saa vante til at see hans Skibe fare omkring, at de aldeles ikke lagde Mærke til hans lille Escadre. Til Nogle sagde han, at han vilde gjøre en Tour til Orbitello, for at samtale med Kong Joachim, som dog ikke synes at have forladt Neapel. Nogle franske Detach menter har han kastet paa Kysten af Genua, men som ikke tilstede des Adgang til Genua. Aldeles forskjellige ere Meningerne og Efterretningerne om hans Undvigelse. Moniteuren har hidtil endnu ikke meddeelt noget Officielt om Sagens Sammenhæng, og hvad man i Berlin vilde vide derom, synes høist usandsynligt. Naar man end vilde antage, at den engelske Admiral Campbell, efter at have spiist til Middag hos ham, var bleven holdt fast, og at Napoleon imidlertid var gaaet under Seil med sin Corvette, saa kunde man dog spørge, hvorledes kunde det blive ubemærket for de engelske Skibe, som laae omkring Elba, der i saa kort Tid kan omseiles, at en Escadre, som havde 1200 Mand ombord og paa de medfølgende Førselskibe Levnetsmidler og Munition for 6 Dage, udløb fra Øen, Hvor kunde overalt saa mange Til og Forberedelser skee, uden at det rygtedes og sporedes, Man maa altsaa snarere antage, hvad nogle Efterretninger ogsaa virkeligen sige, at Campbell var bleven tryggjort ved de smaa Reiser, Napoleon fra Tid til anden foranstaltede. Jstedetfor i en ugunstig Aarstid at krydse for Elba, opholdt han sig i Livorno eller Florenz, og sendte kun hver Uge en Corvette til Øen, for at undersøge Tingenes Tilstand. Paa en Tid, da man ikke havde et vaaget Øie med Napoleon, benyttede han sig af Leiligheden. til at komme ombord med sine Tropper, noget, som kunde skee i tre til fire Dage. Campbell forfulgte ham vel, da han erfarede hans Afreise og den Vei, han havde taget, men kunde ikke indhente ham. De 6 Fartøier, han har betjent sig af, skulle være leiede, og for det meste fra Genua. Han afseilede den 26 Febr. og ankom ikke førend d. 1 Martii til Bugten Juan. Hvorfor han behøvede saa lang Tid til denne korte Seilads, skjønnes ikke let, med mindre han har taget en Omvei, for at undgaae Eftersættelse. Unægteligen havde Napoleon, naar han var landet vestligere, fundet et til Krigsoperationer gunstigere og af Bjerge gjennemskaaret Land; men deels havde han i Aaret 1814 gjort den Erfaring, at Stemningen i de sydlige franske Departementer er for det meste imod ham, og deels passer dette flade Land netop til den Plan, han nu synes at gaae frugtsommelig med. Af det, han hidtil har gjort, seer man, at intet var ham mere magtpaaliggende end hurtigen og ustandset at trænge frem. Da han efter al Sandsynlighed har underholdt Forstaaelser i disse Egne, saa vilde han formodentligen paa en Marsch igjennem et Land, hvor der gives faa stærke Garnisoner, først drage dem, paa hvis Hengivenhed, han kunde stole, til sig, og, liig en Lavina, voxe i sine Fremskridt, førend det kommer til noget Afgjørende. Den Punkt, hvor han landede, var meget forsigtigen valgt. Den er paa Grændseskjællet af Jtalien og Frankrig, og han kunde derfor drage de Misfornøiede fra begge Lande til sig. J. Nødsfald kunde han, naar hans Forehavende strandede i Frankrig, kaste sig ind i Savoyens Biergegne, og her, hvor der, efter nogle Beretninger, skal herske nogen Urolighed, drag, sine Tilhængere til sig. Hiin Egn synes at være gjort til Focus for en Contrarevolution. J de to Proclamationer, som Napoleon, da han var kommen i Land, lod uddele, siger han, at han vender tilbage til sit Rige, fordi man ikke har holdt Tractaten med ham, og at han vil straffe Ophavsmændene dertil. Han lover at glemme det Forbigangne, reclamerer sin Søns Rettigheder og ønsker kun det franske Folks Lykke! Efter nogle Beretninger kalder han sig deri, ligesom før, Keiser af Frankrig, Konge af Jtalien a. Men efter engelske Blade kalder han sig, som forhen er anført, Kongen af Roms Generallieutenant, og erklærer at ville forsvare sin Søns Rettigheder, som hans Formynder. At General Bertrand er i hans Følge synes ikke rimeligt, da denne General først for nogle Uger siden har oversendt Ludvig XVIII sin Troskabserd. Om alt hvad der siden er skeet ere Efterretningerne helst ubestemte. Saa meget er vist, at Napoleon vedbliver at rykke frem af Venstre, og at han den 10de er draget ind i Lyon, der, som De veed, tæller over en halv Gang saa mange Jndbyggere som Kjøbenhavn, og indbefatter mange Hielpekilder for en fremrykkende Fiende Saaledes har Napoleon fra den 1ste til 9 Marti tilbagelagt 40 Mile. Massena, som er Øverst commanderende i Jardepartementet, var, efter sit ulykkelige Feldttog i Portugal, blevet meget tilbagesat. Kjøbenhavn, d. 24 Marts 1815.