Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-08-26
Aarsagen til denne saa betydelige Aftagelse ligger tildeels i Landets oeconomiske Stilling under Krigen, deels i den af Bestyrelsen vedtagne Forsørgelsesmaade. Den Lethed, hvormed, ikke alene Caperen og Spekulanten, men ogsaa den redelige og stræbsomme Haandværker og Arbeidsmand fortjente Penge i hine Forstyrrelses=Aar, den Adgang til Fortjeneste, som Fabrikvæsenets blomstrende Tilstand tilbød Fruentimmer og Børn, gjorde at Mange, som forhen virkelig trængte til Understøttelse, nu kunde undvære den. Omstændighederne have forandret sig med Freden; Fabrikerne ere gaaede meget tilbage og beskjæftige nu langt færre Hænder end forhen, mange Næringsveie og Haandværker lide en i det mindste øieblikkelig Standsning. Af alle disse Grunde havde man været berettiget til at vente en Forøgelse i de Fattiges Tal, som dog til Jndsenderens store Forundring endnu til Dato ikke er fornummet. De af Bestyrelsen vedtagne Bestemmelser, have ogsaa bidraget til den her omhandlede Formindskelse, især den i alle Henseender saa rigtige, og under Krigen dobbelt velgjørende Naturalforflegnings Jndførelse, Forsørgelsen i Arbeids= eller Fattighuse, Ansættelsen til Arbeide o. a. fl. Saalænge man giver Penze-Understøttelse, som den Fattige kan afhente, naar han lyster, eller og lade i et halvt eller heelt Aar henstaae uafhentet, især saalænge man giver den uden nogen betingelse, bliver Almisse en Slags Pension, og deres Antal, som ville søge at blive beelagtige deri, vil stedse være Legio. Omendskjøndt det vilde være grusomt, og aldeles stridende mod Indretningens Hensigt at plage eller chicanere Almisselemmerne, saa en det dog nødvendigt, at de underkastes visse Regler og Jndskrænkninger. Naar den Fattige i Almindelighed understøttes med Livets første Fornødenhed, Brød, som hver Uge skal afhentes til en bestemt Tid, naar den enkelte Fattige fortrinligen forsørges i Fattighuse med Betingelse der at søge sin Fortjeneste, naar Almissenydende Familiers Børn tilholdes at søge Fattigvæsenets Skoler, hvor man som oftest bespiser dem, naar de, om hvis Trang eller Fortjeneste der haves Tvivl, tilbydes Almisse, forbunden med Arbeide; da modtager ikkun den sande Trængende Almisse. Denne Fremgangsmaade er den eneste rigtige Prøvesteen, for Trang, thi uden denne kan Forsørgeren, end- og med den bedste Villie, umueligen udforske de Ressoureer, som Enhver, der melder sig som Trængende, kan have ved sit Arbeide, eller sine Medborgeres Goddædighed. Jndsenderen er aldeles enig med Forfatteren, at ikkun de Classer, han opregner, bør stædes Adgang til offentlig Forsørgelse. Det er derfor behageligt for ham, at kunne underrette sine Medborgere om, at Jngen er indskreven til Almisse i Kjøbenhavn, uden Oldinger, syge og svage enmesker, Krøblænger, forældreløse eller forladte Børn, samt Enker eller Familier, der formedelst Børnenes Antal eller Forsørgerens Svaghed trænge til Understøttelse e). Derimod er Jndsenderen saa langt fra at indrømme Forfatteren, at man vilde forebygge Fattigdom ved at gjøre Adgangen til Næringsveiene lettere, at han tvertimod antager, at der vilde findes endnu færre Fattige i Kjøbenhavn, dersom den borgerlige Bevæbnings Privilegier ikke havde lokket saamange Haandværkere til at nedsætte sig for sig selv, og at gifte sig uden tilstrækkelig Udsigt at kunne ernære en Familie, da e) Skulde der ved Undersøgelsen af Almisselemmernes Personale, findes Nogle, som gjorde en Undtagelse heri (hvis Tal dog vil være høist ubetydeligt), da maatte saadant tilskrives den store Vanskelighed i at bedømme Trang, som Enhver, der har med Fattigvæsenet at bestille, let vil indrømme. de, naar de blive skuffede i deres Forventning, sidde med en ofte talrig Børneflok, og maae savne den Understøttelse, de kunde ventet af deres Mestere, hvis de, som i Fordumsdage, havde arbeidet som Svende. Omendskjøndt Jndsenderen in abstracto bifalder de fleste Grunde, som anføres imod Laugstvang og Laugsrettigheder, saa er dog den Omstændighed, at enhver Næringsvei uden disse bliver saa talrig, at næsten ingen kan føde sin Mand, og at Jndvaanerne forledes til at indgaae ubetænksomme Ægteskaber, i hans Øine af saa megen Vigtighed, at han paa denne Grund alene ikke vilde ansee disse gamle Jndretningers Ophævelse som tilraadelig. Dette synes ogsaa at være Regjeringens Mening, da den ved Plakat af 20 April f. A. har gjort adskillige Bestemmelser, for at forhindre visse Næringsveies alt for store Udvidelse; og i Analogie dermed turde man maaskee forvente, at det i Tiden kunde udstrækkes til Haandværkerne ved nogen Jndskrænkning i den borgerlige Bevæbnings Privilegier.