Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-12-26
Til den skiønne Digtning om Prometheus holdt sig Alderdommens Kunstner, i at forestille Menneskets Skabelse. Prometheus befugtede den endnu af himmelske Partikler besvangrede Jord See Mengses klassiske Skrift om Skiønhed og Smag i Kunstverker. med Vand, og gjorde Mennesket efter Gudernes Billede, saaledes at det alene hæver sit Blik op mod Himmelen, medens alle andre Dyr bøie deres Hoved til Jorden. Guderne selv altsaa kunde Phantasien ikke tillægge nogen høiere Dannelse end Menneskeedannelsen, fordi intet mere gaaer over den høie opreiste Stilling, hvori saa at sige den hele Natur forynger sig, og først kommer til Beskuelse af sig selv. Thi Solens Straaler lyse, men Menneskets Øie seer. Tordenen ruller, og Havets Storme bruse, men Menneskets Tunge taler fornemmelige Toner. Morgenrøden straaler i sin Pragt, men Mennesket Ansigtstræk ere talende og betydende. Det synes som om den hele umaalelige Natur først maatte vinde sig i disse bløde Omridse, for at fatte sig selv, og for igien at omfattes. For at afbilde den guddommelige Gestalt gaves der intet høiere, end Øie og Næse, og Pande og Øienbryn, end Kind og Mund og Hage, fordi vi kun om det, som lever og har denne Gestalt, kunne vide, at det har Forestillinger som vi, og at vi kunne vexle Tanker og Ord dermed. Prometheus forestilles derfor paa de gamle Kunstværker fuldkommen som en dannende Kunstner, med en Vase ved sine Fødder, og for ham en menneskelig Torso, som han har dannet af Leer, ligesom hiin, og hvis Fuldendelse han synes at have gjort til det eneste Øiemærke for sin Tænkekraft. Da det var lykket ham, at fremstille den guddommelige Gestalt igien udenfor sig, brændte han af Begierlighed efter at fuldende sit Værk, og han steeg op til Solvognen, og antændte der den Fakkel, af hvis Lue han aandede sine Billeder den ætheriske Flamme i Brystet, og gav dem Varme og Liv. Saaledes er han afbildet paa andre Kunstværker, siddende med Faklen i Haanden, over hvilken svæver en Sommerfugl, som betegner den besiælende Aande, hvorved den døde Masse belives. Den dannende Kunstner er bleven til Skaber; hans Dannelser blive ham lige. Noget nærmere, end ved den slikkende Ko kommer den nordiske Mythologie Sandheden, naar den lader Guderne skabe Mennesket af et Stykke Træ, saaledes at den ene giver det Siæl og Liv, den anden Fornuft **) og Bevægelse, den tredie Hørelse, Syn, Sprog, og desuden Klæder og et Navn. Men jeg seer intet nordisk i Digtningen, Klæderne undtagen, da Materien til Ska delsen tilhører Hestod, og Skabelsen selv er tagen af Hygins bekiendte Fabel om Prometheus. Det blev en svær Opgave for Maleren, at giøre noget af dette Eventyr, selv om den sagafaste Recensent stod hos, og tilskar ham Kiole, Vest og Buxer. Thi andet bringes neppe ud deraf, end et Draperie med de brillanteste Farver. Men dette hører snarere til en Farvers, end til en Malers Hverv. Thi der er Forskiel paa Coloreren og Colorit. Og det er ligesaa slet bevendt med de andre eddiske Fabler, som med denne. Samleren har saaledes plyndret den hellige Skrift og de Gamles mythologiske Digtninger, at Malerier af eddisk Jndhold i Grunden ikke ere andet end christelige, romerske og græske Værker med et nordisk Anstrøg, ligesom de mange til Hadrians Tid frembragte egyptiske Efterligninger i Grunden ikke vare andet end romerske og græske Værker med et egyptisk Anstrøg, som Fiorillo bemærker i sin Kunsthistorie, til fornøden Underretning for det høiberømte gothiske Forbund, og min sagafaste Recensent, der i sit Hiertes Eenfoldighed meente, at Frederik den Siettes Kunstnere ligesaavel kunne behandle islandske Fabler, som Hadrians Kunstnere have beSee Moritzes Gudelære. Det Smukkeste er, at Haner, den eensoldigste af alle Aser, gav Menneskot Fornuft. handlet egyptiske Fabler. Man veed, at hine Kunstnere tænke anderledes, og, førende mig deres Erfaring og Jndsigt til Nytte, forbeholder jeg mig, naar Hr. Udgiveren tillader det, i et af de følgende Numere at drøfte denne for Kunstner og Kunstelsker lige vigtige Sag. Torkel Baden,