Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-07-23
Nyeste Post-Efterretninger. Den 12te Juli blev de franske Kammeres Session for 1836 officielt sluttet. J Pairenes Kammer forsamlede sig 12-15 Medlemmer henimod Kl. 2. Kon seils Præsidenten oplæste Ordonnancen angaaende Sessionens Slutning; nogle Stemmer raabte: Leve Kongen, og Pairene forlode Salen. J de Deputeredes Kammer vare 70 Medlemmer tilstæde. Paa Præsidentens Forslag blev først Berigtigelsen af Protokollen fra et foregaande Møde foretaget; derpaa blev Kommissionens Jndberetning om Loven angaaende Nationalgarderne forelagt af General Jaqveminot; hvorpaa Jndenlandskministeren oplæste Ordonnance. Præsidenten sagde: J Overeensstemmelse med Chartet maa Kammeret strax adskilles; dette skeete ogsaa efterat de Herrer Lefebore, Odier, Jaqveminot og Schramm havde gjort nogle Forsøg paa at istemme et Vive le roi, men som forbleve isolerede, andre Efterretninger sige, at begge Kammerne gientoge Raabet: Leve Kongen. - Under dette korte Møde udbredte sig det Rygte fra den Ene til den Anden, at der atter var foretaget et Mordforsøg paa Kongen. Rygtet udbredte sig derpaa i Publikum og blev optaget i nogle Blade, hvori der fortaltes, at der var bleven afskudt en Pistol paa Kongen ved Neuilly, at Gierningsmanden var undkommen, og at man havde besluttet i en Skynding at holde Sagen hemmelig. Bladet Sierle siger, at vi høre at Anledningen til dette Rygte skal være et Brev, som en Hr. L., een af Kongens Ordonnants-Officere skal have skrevet til sin Gemalinde for at melde hende at han ved denne Begivenhed var bleven nødt til at opsætte sin Tilbagekomst fra Neuilly til Paris; dog maae vi tilføie at mange Personer have i denne Aften bekræftet Rygtets Sandhed, hvilket har erholdet en saadan Tiltroe, at dersom det er usandt, saa bør det giendrives i de officielle Blade. – J Gaar Aftes bleve nye Rygter om denne Passage bragte i Omløb; det hedte at Gierningsmanden var en Officeer af Armeen, som efterat Udaaden var mislykket, skal have skudt sig en Kugle for Panden. - Et andet Blad vil vide: at man havde om Søndagen paa Veien til Neuilly truffet paa en Person af et mistænkeligt Udvortes; han var derfor bleven anholdet og nøie giennemsøgt uden at man havde fundet Noget hos ham, som kunde retfærdiggjøre denne Mistanke, hvorfor han var strax bleven løsladt. Denne Begivenhed skal have givet Anledning til det omtalte Rygte. – Den nyeste Post fra Paris af 15de Juli medbringer Moniteuren, som indeholder den Beretning, at det omtalte Rygte er aldeles falsk, og antager at denne Opdigtelse er et nyt Konstgreb for at opvække Uroe. - Dette hæslige Rygte afløses af et andet af en anden Natur, som var ved Postens Afgang almindeligt udbredt, og troet i Paris: at der er forefaldet en Søebataille, imellem den tyrkiske og franske Flaade, i Anledning af at hiin vilde sætte Tropper i Land i Tunis, som denne vilde forhindre. Efterretningen skal være kommen over Toulon. Til Havre selv var Bladet Semaphore fra Marseille af 10de Juli ankommen, som indeholder følgende Linier: Det Rygte udbreder sig over hele Staden, at den franske Flaade, bestaaende af 10 Skibe (under Admiral Hugon, har i Øiesynet af Tunis, i en Fægtning, som varede 2 1/2 Time, aldeles tilintetgjort den tyrkiske Flaade paa 15 Skibe (under Tahir Pascha) og skudt den i Sænk Om Alibauds Henrettelse kunne endnu følgende Omstændigheder meddeles. Paa Pladsen St. Jacqves havde de offentlige Auctoriteter truffet langt større militaire Forberedelser end ved Fleschis Henrettelse. Allerede Kl. 3 om Morgenen havde Tropperne opstillet sig omkring Skafottet. Et Kurasseer Regiment stod i Slagtorden til høire Side fra Boulevard d'Enser; en Esqvadron Municipal=Garder til Venstre, en Afdeling af det 20de Linie-Regiment havde spærret Indgangen til Boulevard; Barrieren selv var sluttet og Toldvagten stod udenfor den Talrige Politie=Agenter i borgerlig Klædning dreve omkring paa Pladsen St. Jacqves, og overalt saae man Stadsergeanter og Municipalgardister. Omkring Skafottet selv havde Afdelinger af Linietropper og Husare sluttet en Kreds, som var nigiennemtrængelig selv for Øiet. Omtrent 2000 Mand vare opstillede paa Pladsen; længere borte i en Afstand, af 5600 Skridt standsede en Afdeling af lette Tropper Sammenstrømningen af Mennesker, og enkelte Pikets vare opstillede i en saadan Afstand, at det ikke var muligt at naae til det første Led af de Tropper, som vare opstillede i Slagtorden. General Dariule og hans Adjutanter rede igiennem alle Linier, og der var givet den strengeste befaling til at adsplitte Folkemassen, dersom den skulde giøre Forsøg paa at trænge sig frem. Man havde brug den Forsigtighed ikke i Forveien at bekiendtgiøre naar Henrettelsen skulde gaae for sig, dog havde Kl. 2 om Morgenen temmelig mange Mennesker forsamlet sig paa Pladsen St. Jacqves, hvor Guillottinen blev opsat Kl. 5 om Morgenen. Menneskemassen tog bestandigt til, indtil Kavalleriet drev den tilbage. Kl. 4 saae man mange Mennesker i Vinduerne og paa Tagene, ligesom oppe i Træerne i Boulevards. Jmidlertid ventede Fangen med megen Rolighed paa sin Dødstime; hans Exaltation forlod ham ikke et Øieblik, dog forsmaaede han ikke Religionens Trøst og læste flittig i Thomas a Kempis Bog og Jesu Efterlignelse. (Hvorledes kan dog En, som vil være en Kristen, glemme, naar han haaber paa Syndsforladelsen, at det Ord Omvendelse gaaer i Forveien, og at en saadan Omvendelse kan ikke behandles alvorligt nok. Og hvorledes kan en Kristen oversee, at Mord kan under ingen Omstændighed være en Handling, som lader sig forene med Kristendom, eller kan begaaes uden at det maa have en smertefuld og langvarig Anger til Følge, naar den begaaede Synd skal forventes tilgivet, saa falsk var ogsaa den Tide hvortil Fieschi overlod sig paa sit Yderste, en saadan Retfærdighed, hvorom det er forkyndet, at Mennesket ingenlunde skal komme i Himmeriges Rige. Fieschis og Ali bauds største Straf ventede dem efter Døden.)Alle Forsøg af hans Advocat paa at bevæge ham til at indgive en Begiæring om Naade vare frugtesløse; han skal have svaret, at han foretrak Døden for Galeierne. Desuagtet blev en saadan Ansøgning indgivet i hans Slægtnings Navn (hans ulykkelige Fader skal være ankommen Aftenen tilforn til Paris), af hans Advocat Ledru, og ved Storseglbevareren overleveret Kongen i Neuilly. Samme Aften blev holdet Minister=Konseil og Ansøgningen afslaget. Om Aftenen syntes Aliband i sit Fængsel at være bleven mere oprømt, han sang republikanske Sange og røgede Tobak med sine Vogtere; han modtog en Præst, som blev sendt til ham, Abbe Grivel, temmelig koldt i Begyndelsen, men behandlede dam dog med Agtelse da han havde talt noget med ham. Han sov roelig om Natten til Kl. 2. Han blev derpaa vækket af Abbe Grivel, som sagde ham, at hans sidste Time var kommen; han syntes slet ikke bevæget, stod op og klædte sig paa uden at tale et Ord. Han spiste noget Kiød, drak et Glas Viin og tændte sin Pibe. Han vilde først skrive nogle Billetter; men betænkte sig da han ikke vilde efterligne Fieschi, ogsaa opgav han sit Forsæt at skrive en Billet til sin Fader, da han betænkte at hans gamle Fader vilde bestandigt læse paa den, og den derved idelig opvakte Erindring vilde dræbe ham. Han saae ud af Vinduet og sagde til Stadsergeanten Jau bert, der trækker et slemt Veir op for mig. Kl. 4. kom de Geistlige Montes og Grivel til ham; men han bad dem om at bie med deres Tiltale til ham til han kom til Skafottet. Kl. 4 1/2 traadte Skarp retteren ind i Værelset med sine Svende; Alibandfandt sig ganske roeligt i at man iførte ham den bestemte Dragt; kun da man hængte det sorte Slør over ham raabte han utaalmodigt: O Gud! saamegen Vidtløftighed for at føre et Menneske til Døden. Han omfavnede sine Vogtere, gientog Forsikkringen om at han ikke havde nogen Medskyldig, sagde at hans Vandel var ligesaa reen som Brutus og Sand, (man kan dog see hvorledes de onde Exempler kunne smitte), og at han kun vilde sit Fædrenelands Friehed. Han blev derpaa sat paa Rakkersluffen, som man kalder Salatkurven, og ved Siden af ham hans Skriftefader; bag efter ham kiørte Hr. SajouHuissier ved Pairernes Ret, og to Fiacre med Rettens Betiente og Skarpretterens Folk, foran reed en Eskadron af Municipalgarden og bag efter en Eskadron Kavallerie. Man og saadan afsted, at man ikke kunde see andet af Forbryderen end det sorte Slør vare i Vinden. Da han kom op paa Skafottet forefaldt det allerede forhen fortalte. Han saae bleg og alvorlig ud. Skarpretteren holdt tilsidst Munden til paa ham og fuldførte Executionen. Folkestimmelen begav sig langsom bort og i dyb Taushed. Publikum udviste en alvorlig Holding; den offentlige Rolighed blev aldeles ikke forstyrret. Hvorfor blive ikke saadanne Personer henrettede stille og i Arresten.) Alibands Defensor, Hr. Ledru, siger i sit Bonskrift til Kongen om Naade for ham, at det er umueligt at overvinde dette Menneskes Haardnakkenhed; han foragter Livet i den Grad, at han ikke ønsker at leve en Dag længere. Han burde have levet flere Dage, for at han mueligen kunde være kommet til Erkiendelse af sin Brøde.) Hans Liig blev kastet i den Grube hvori Fischis blev nedlagt. men da Regieringen bevilgede Familiens Begiæring, at den maatte begrave Liget, saa blev det optaget. Man fandt Ansigtet næsten ikke forandret; det lange Haar, som hængte ned bag til, blottede den høie Pande; Øinene vare matte, men syntes endnu at see om sig; Læberne vare trykkede tæt sammen, og Ansigtstrækkene ikke fortrukne, Under dyb Taushed, blev Liget af denne rædsomme Fanatiker, som med ubøielig Stivsindighed holdt Lasten for at være Dyd, nedlagt i den alt bedækkende, alt til Forglemmelse bringende Grav.