Berlingske Tidende, 1834-01-15
Udenlandske Efterretninger. Ram Mohun Roy. (Slutning. S. Forgaars No.) Disse Skrifter opvakte en almindelig Jnteresse i Jndien og i Europa, men de vare tilstrækkelige til at han derved skulde kunne naae sit Maal. Havde Luther ikkun oversat nogle Steder af Bibelen, saa vilde han aldrig have vundet en eneste Tilhænger; saaledes burde han, Braminen, have forelagt Folket hele Vedalæren og indladt sig paa den meest detaillerede historiske Udvikling af de mange Fortolkninger, der ere blevne den paanødte. Ram Mohun Roy færdedes derimod, som om han havde havt med et heelt Folk af Philosopher at bestille Men den sande Grund, hvi han ei vilde oversætte hele Vedalæren og gjøre den til sin Reforms Basis, var uden Tvivl, fordi han i Bedabøgerne fandt Ting, der mishagede ham. Derfor kunde han ikke gjøre Bedabøgerne til sin Tertbog, men uddrog af dem, hvad der passede til hans Hensigt, og henvendte sig derefter til andre Sider, for at søge Beviser, at hans Monotheisme var alle Religioners almindelige og oprindelige System. Derfor udgav han i Aaret 1823 sit berømte Værk: "Jesu Lære, en Veiviser til Held og Frede; det bestod i Fragmenter af Evangelierne, af hvilke han dog ikke viseligen) udelod alle de Steder, som havde tjent de forskjellige christelige Secter til deres særegne Theoriers Basis. Det var naturligt, at Christendommens sorinianske Form maatte have noget særdeles Tiltrækkende for en Mand af hans Anskuelse. Bogen er aldeles saaledes, som omden var skrevet af en rationalistisk Theolog i Europa, den gjør hans Jndsigt i den christelige Theologie, hans engelske Stil og hans Liberalitet Ære, men viser tillige, hvor meget han miskjendte sin Stilling, og hvor lidet han var i Stand til at forfølge sin Plan. Han gav derved sine Modstandere blandt Hinduerne Leilighed til at undergrave hans Jndflydelse paa Nationen, ved at anklage ham for: at han var gaaer over til Christendommen, en Leilighed, som de ikke und lode at benytte, frivillig og uden Nødvendighed opgav han den Fordeel, som hans Herkomst og Kaste ydede ham, uden at kunne naae nogen tænkelig Fordeel. Reppe kan man troe, at han har haabet at kunne reformere de forskjellige christelige Secter; thi dette Forsøg, vilde have været en Afsindighed af ham; og dog handlede han i den følgende Tid, som om han havde næret et saadant Haab. Missionerne i Serampur angrebe ham umiddelbart som en Socinianer og Kjætter, og han indlod sig med dem i en christelig Contravers, i hvilken han med megen Skarp sindighed fremsatte Socins Grunde, men uden at tilføje noget Nyt. Han havde derved et Held, som han neppe hanbede: han omvendte nemlig en af Missionairerne i Serampur, Dr. Adam, til sin Mening og til Socinianismen; men denne bittre Strid, havde imidlertid ført ham langt bort fra hans Plan og fra hans Standpunct, jo dybere han indlod sig i den christelige Dogmatik og Exegese, destomere gjorde han sig Hindnerne fremmede, og gav sig til Priis for Angrebene af sine Modstandere, blandt disse. Desnagtet lod han sine Controverser med hin ingenlunde fare; han søgte enhver Leilighed til at disputere med Braminer, Buddhister og Mahomedaner; hans ualmindelige Færdighed i Logik, og hans store Skarpsindighed tillod ham herved at spille en glimrende Rolle, ligesom ogsaa hans store Rye, den Tiltroe, som han besad ved Gouvernementet, hans Riigdom og hans Godgjørenhed altid gave hans Ord Anseelse og Eftertryk, Omsider forenede han et lidet Antal Hinduer, hvilke han havde overtydet om sin Lærres, Sandhed, til et Kirkesamfund, og oprettede i Calutta, Aar 1828, i en af ham dertil opført Bygning, en Jnstitution, kaldet Bhurma Subha. Secten forsamlede sig der Løverdag Aften; der holdtes en Prædiken i det Bengalske Sprog over endeel afVedanta, og Hymner bleve sjungne til den eneste Guds Priis, Enhver indlodes, og der indfandt sig undertiden Hindner, for at forelægge Etablissementets Braminer Spørgsmaal. – J Aaret 1829 blev der opbygt et Kapel for Tilbedelsen af det evige, undgrundelige og uforanderlige Væsen, der er Verdens Skaber og Opholdere, Ram Mohun Roy søgte paa alle Maader at befordre sin Seets Udvidele, ved Stiftelsen af Skoler paa sin Bekostning, ved Udgivelsen af Journaler i det Bengalske og Engelske Sprog, o. s. v. Den har et vist Antal Bekjendere, blandt den moderniserede, europæiserede Deel af Hinduerne i Calcutta, men dette yder ingen Elementer til Stiftelsen af en Kirke. Den ny og dannede Classe af Hindner i Calcutta har ved Samfærselen med Europæerne, og ved Læsningen af Europæiske Skrifter, tabt al Troe paa deres Religion og Ceremonier, selv Børn og Skoledrenge spotte frit derover, og en Tilhænger af Voltaires System vilde have sin Glæde af denne hanbefulde og oplyste Generation. Denne vil mere eller mindre hylde den ny Cultus, for ikke at give sig Udseende af: aldeles ingen Resigion at besidde, men et saa frisindet Publicum lover ingen ivrige Tilhængere og ingen Udsigt til Lærens Udbredelse. Man kan med Vished ansee det Hele som mislykket Forsøg, som et Bustardproduct af Jndisk og Europæisk Civilisation, der ikke kan slaad Rødder, men vil drage forbi os som et glimrende, liv- og varmeløst Meteor. Dets store Mangel bestaaer i, at det ingen Rationalitet har, at det grunder sig paa en blot Philosophisk Overbeviisning uden historisk Basis og uden Prætension paa en Anbenbaring; man kan sammenligne der med Theophilantrorernes og lignende rationalistiske Secters System; de vare velmeente, men miskjendte den menneskelige Aands og fremfor Alt den store Masses aandige Trang og Fordringer. – Ram Mohun Rbyspolitiske Charakteer fortjener al Agtelse; han var tidligere en ivrig Fjende af Englænderne, ligesom alle Hinduer af gamle Familier, der ved de nye Forhold have mister deres Forrettigheder, deres Jndflydelse, deres Poster og for største Deelen deres Formue. Men allerede under hans Ophold i Rungpur blev denne hans Anskuelse meget modificeret. Administrationens Retskaffenhed og velmenende Hensigter gjorde et dybt Jndtryk paa ham, naar han sammenlignede, dette med Ryggesløsheden og Nederdrægtigheden, ved de Jndiske Hoffer i den sidste Epoche af deres Existents han erkjendte, at Jndien trængte til en politisk Gjenfødelse, og troede: at Englænderne vilde vorde de bedste politiske Lærere for Jndien. Han ønskede: at Compagniets Herredømme endnu maatte vedvare i 60 til 80 Aar, at samme i dette Tidsrum vilde efterhaanden indrømme Hinduerne større Jndflydelse paa Bestyrelsen og Lovgivningen, i samme Forhold som deres politiske Dygtighed uddannede sig; og at Compagniet saaledes vilde forberede et nyt og enationalt Rige. Engelske, radikale Blade have derfor beskyldt ham for Servilitet; men der ligger dog i alt Fald mere sand Viisdom og større Tænkemaadens Energie i Meninger som hans, end i de daarlige Planer a priori, hvis Udførelse vil styrte Jndien i en haabløs Elændighed og sætte det Aarhundreder tilbage. Ram Mohun Roy var personligt utilfreds med den Jndiske Administration, da denne ikke vilde erkjende Titelen af en Rasthal, som den store Mogul havde tildeelt ham; men han havde den Høimodighed, at han, i det Vidnesbyrd som han aflagde for Lordernes Huus, lod Administrationen vederfares Ret. Med utrættelig Jver fortsatte han sine Anstrængelser for practiske Forbedringer; og man har ham fremfor Alle at takke for, at Enkernes Opbrændelse er bleven afskaffet. Han lod sig ikke skrække ved, herover at give sig til Priis for de fantiske Braminers bittreste Had, og uden hans Bistand vilde General-Gouverneuren, Lord William Bentink aldrig have vovet dette Skridt. Hæder være med hans Minde! De forenede Nordamerikanske Fristater.