Berlingske Tidende, 1751-02-12
Extract af et Brev fra London. Min Herre! Da Spitzbuberne paa nærværende Tid blive særdeles stærkt forfulgte i Paris, saa lader det ligesom de have taget deres Retirade over Havet til denne Stad, hvor man næsten hver Dag hører nyt om deres Bedrifter. Fire af disse smukke Messieurs foretoge sig nylig, at gjøre et Mesterstykke paa en gammel Doctor, navnlig Robert Lediton, som var meget riig, og omtrent 75 Aar gammel. Denne Gubbe havde et Gods nogle Miile herfra, hvor han endog om VinterTider pleyede stundum at leve nogle Uger udi Stilhed, da han imidlertid betroede hans Eiendom her i Staden til en gammel Huusholderske. Om alt dette vare vore 4 Maitres tilfulde informerede, og derfor, da Doctoren kort efter NytAar tog ud paa hans Gaard, besluttede, 65 føre sig Leyligheden til Nytte. To af dem førde sig i den dybeste SørgeDragt, den 3die klædde sig som en Connetable (en Rettens Betienter, som forsegler Stervboder, og exeqverer Testamenter) og den fierde agerede hans Skriver. J dette Optog kom de til den gamle Huusholderske, som ventede sig intet mindre, end det Puds, man vilde spille hende. De præsenterede hende et Testament, og andre Skrifter, som de foregave at være af yderste Vigtighed, med Formælding, at hendes Hosbonde var for 2 Dage siden paa hans Gaard ved Døden afgangen, og havde indsat de 2de Sørge-Folk, som hans Slægt, til Universal Arvinger, hvorudover de nu kom, forat tage Arven i Besiddelse. Denne begyndte derover at hyle og skrige, saa at Naboerne løbe til, for at see, hvad der var paa færde. Disse berettede man det samme, og siden ingen skiøttede stort om den gamle Doctor, saa lode de sig lettelig føre i den Troe; hvorudover enhver gik hiem til sit igien, og den gamle Huusholderske lod sig omsider ogsaa trøste, da hun hørde, at hendes Hosbonde, som ellers aldrig havde været genereux, havde riigelig betænkt hende i sit Testament, saa hun kunde have at leve af. De tvende saakaldede Arvinger forespurde sig derpaa hos Connetablen, hvad der var videre at giøre, hvilken gav dem det Svar at alting burde registreres og forsegles indtil videre. Den Gamle maatte til den Ende levere dem Nøglerne til Kister op Kasser, og alle fire vidste at bære sig saa godt ad ved Jnventarii Forfatning, at alt Doctorens Sølv-Tøy, saa meget som deraf kunde bæres, blev usynligt, og samme Vey gik 300 Guineer, der fandtes i reede Penge. Efterat alting saaledes var bragt i Orden, forlode de den Gamle, bedende hende at passe vel paa Huuset, indtil de kom til hende igien. Jmidlertid forgik een Uge, og den anden med, uden at den kom enten Arving eller Connetable, da Doctoren en AftensTid kom hiem fra Landet. Jngen af Naboerne blev ham vaer, og han kom lige hen til Stuen, hvor hans gamle Huus holderske sad, og begrad endda hans Død. Hun blev ham aldrig saa snart vaer, da hun meente, at det var hans Gienfærd, hvorover hun brød ud i et hæftigt Skrig, og giorde Kors for sig. Doctoren blev forskrækket, meenende hun var gaaen fra Forstand; men meere forbaused blev han, da han kastede Øye til sine Skabe og Kister, og saae dem alle forseglede. Efter megen Ordvexling, som her forbigaaes, blev Huusholdersken endelig overbeviist om, at det var virkelig hendes Hosbonde selv, hun talte med, og berettede ham, hvorledes alting var tilgaaet. Den gode Doctor ventede ikke efter Rettens Midler til at aabne hans Giemmer. Han rev Seglene fra, lukkede op, og vilde eftersee sine Sager, men fandt mindst af det, han meest ledte efter. Dette satte ham i Fortvivlelse. Han faldt sin Huusholderske an, og havde uden Tvivl myrdet hende, hvis hun ikke havde taget Flugten, og kaldet Naboerne til Hielp, som havde været Vidner af Spitzbubernes Forretning. Jmedens disse, fulde af Forundring, løbe til for at see Doctoren, som efter deres Meening havde været død og begraven, havde han spillet en ny Act af denne Tragi-Comoedie; Thi siden denne Harpax havde mistet hans Midler, der vare all hans Trøst i denne Verden, var hans Desperation bleven saa stor, at han have de hængt sig selv under Loftet, og fandtes allerede virkelig uden Liv og Følelse, havde altsaa gjort Alvor af den Skiemt, Spitzbuberne havde drevet med hans Død. Jeg er &c. Dresden, den 4 Febr.