Berlingske Tidende, 1836-07-01
London, den 24de Junii. - Hele Staden var i Gaar i Bevægelse, som Morning Chronicle, melder, som en Følge af Juryens, for Lord Melbourne heldige Kjendelse i den af Hr. Norton mod Ministren anlagte Sag, der den 22de Juni kom til Forhandling. Der hersker kun een Mening derover, ikke alene at der slet intet Beviis er tilstede for Straf skyld, men at det endog er ligefrem umuligt, at forene den største Deel af de paa Tale bragte Begivenheder med en Strafskylds Tilværelse. Dette er blevet saa iønefaldende, at selv Standard, der hidindtil aabenlyst og i Smug meldte Publicum Alt, hvad der kunde fremføres mod den Anklagede, uden dog at indlade sig paa Sagens nøiere Omstændigheder, nu ikke veed at give Klageren, Hr. Norton, andet Raad, end at han maa forsøge Alting, for af sit Sind at forjage den uværdige Mistanke, man har gjort sig Umage for at indgyde ham. Paa selve Forhandlingsdagen havde der allerede Kl. 7 om Morgenen samlet sig en stor Mængde Mennesker for Domhuset, og der var en saadan Bevægelse blandt dem, at Retsbetjentene havde Møje med at opretholde Orden. Der bødes Dørvogterne mange Penge for Adgangen gjennem den yderste Port, men i Førstningen forgjeves, og selve Avisernes Beretningsførere, skjøndt velbekjendte for Betjentene, bleve kun indladte ved Foreviisningen af et Tegn fra den competente Øvrighed; endog i dette Tilfælde indlodes kun Een for hver Avis. Da Gallerierne bleve aabnede, vare deøjeblikkeligt besatte med Folk af de høiere Classer, hvoraf en stor Deel nærede den Anskuelse, at Klagen uden videre maatte tages tilbage. Kl. 9 1/2 bleve Portene omsider aabnede for det større Publicum, og under en uhyre Trængsel søgte Enhver, saa godt hans kunde, at sikkre sig en Plads i det Jndre. Midt i denne Larm traadte Retten ind; sammes Præsident, Lord Chief Justice Tindall, erklærede dog strax, at hvis Roligheden ikke blev gjenoprettet, vilde han see sig nødt til at udsætte Forhandlingerne, hvorpaa det da blev temmeligt stille. De Edsvornes Navne bleve nu oplæste, af hvilke de tvende første, de Herrer, Robert Peel og Thompson, ikke havde indfundet sig. Efterat Juryen var taget i Eed, begyndte Forhandlingerne. Som Klager optraadte den bekjendte Sir William Follett, General-Procureur under Ministeriet Peel; den Anklagede forsvaredes af den nuværende General-Procureur, Sir John Campbell. Beretningen over disse Forhandlinger optage i Times" og "Morning-Chronicle, næsten fire Colonner, og indeholder, foruden Talerne, det vidtløftige Vidneforhør. J Sir John Campbells Tale henpeges uforbeholdent paa Processens Oprindelse, der ifølge den offentlige Menings Udsagn, er tilvejebragt ved en Jntrige af Ultra-Torterne, for at faae Ministeriet Melbourne styrtet. Sir John Campbell siger med tørre Ord: Hr. Nor ton er aabenbart blevet narret; man har brugt ham som Værktøi til politiske, factisse Øjemeeds Opnaaelse. Denne General-Procureurens Erklæring udlægges meget ilde af Times og Standard, der paastaae, at det netop er ham, som af denne Privarsag søger at skabe et politisk Anliggende, og paa deres Side mene de sig nu berettigede til, fra det i Processen forekommende Vidneforhør at hente Beviset for, at Lord Melbourne, skjøndt ikke overbeviist med Hensyn til den ham til Last lagte Forbrydelse, dog umuligt længer som Premier-Minister tør styre Rigets Anliggender, da det viser sig, med hvilke ørkesløse og frivole Beskjeftigelser han bortødsler Tiden, som han skulde hellige Statens Forretninger, og forhvilke Landet saa rigeligt betaler ham. Deres saakaldte Beviis hente disse Tory-Blade i det Væsentlige fra de, ved Vidneforhøret godtgjorte hyppige Besøg, som Lord Melbourne har gjort hos Lady Norton. Efterat Sir John Campbell havde endt sin Forsvarstale og Rettens Præsident, som sædvanlig, havde fremsat Sagen for de Edsvorne fra det juridiske Synspunkt af betragtet, traadte Juryens Formand strax frem og erklærede Lord ChiefJustice, at han og hans Colleger allerede vare blevne enige om Kjendelsen, uden den ellers sædvanlige Raadslaaning; de vare samtlige af den Anskuelse, at den Anklagede maatte frikiendes. Denne Kjendelse besvaredes af nogle Tilhørere med et Bravo, hvorpaa fulgte et længere bifaldsraad, skjøndt det var blandet med nogle Tegn paa Misbilligelse. Men Rettens Præsident reiste sig strax, erklærede disse Yttringer af Bifald og Mishag for en høist uværdig Opførsel, og opfordrede Politi-Betjentene til, at føre Enhver frem for ham, som de maatte bemærke gjorde sig fjernere skyldig i nogen saadan Mangel paa Agtelse for Retten. Roligheden blev herved rigtignok gjenoprettet indenfor, men da de Eedsvornes Kjendelse blev bekjendt paa Gaden, reiste der sig blandt den der forsamlede Mængde et lydeligt og vedholdende bifaldsraad. Forhandlingerne bleve først sluttede henimod Kl. 12.