Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-03-10
Efter Prof. Clausen talte Adv. Lehmann, af hvis Foredrag vi beklage at maatte lade os nøie med at fremhæve nogle Punkter. Efter at have omtalt, hvorledes det slesvigske Spørgsmaal er den egentlige Vanskelighed, hvorledes Pointen ved den constitutionelle Ordning af vore offentlige Forhold er det Spørgsmaal, om Slesvig derunder, skal følge med Holsteen, eller blive ved Danmark belyser han først kortelig Beskaffenheden af de schleswig-holsteinske Paastande. Herom hedder det: Schleswigholsteinernes Paastande ere uberettigede, fordi deres Hjemmel - den constitutio Valdemaria, som maaskee aldrig har været til, og de Privilegier fra 1460, hvis Lofte, som saa mange Tusinde andre politiske Lofter strax efter blev brudt, selv om de vare retsgyldigen givne og ikke senere retsgyldigen vare ophævede, dog ialtfald tilhøre Statsbegreber og Retstilstande, der intet have at gjøre med hele den nuværende Tingenes Orden i Europa, hvoraf der ikke vilde blive Steen paa Steen, dersom slige antiqvariske Rariteter kunde have Magt over den bestaaende Virkelighed, fordi selv den sidste Skygge af dette sendalistiske Væsen, Ridderskabets Privilegier, kun ere private Forrettigheder for en privat Corporation men som "Landesrechte, ere døde og magtesløse, juridisk og faktisk, og det ikke blot i Slesvig, hvori den danske Krone er Statshøihedens øverste Jnstants men ogsaa i Holsten, hvor saadant lovformeligen og uigjenkaldeligen er kjendt for Ret af den høieste Dommer - fordi endelig deres Stræbens eneste Paaskud og farligste Vaaben, den administrative og judicielle Sammenkobling af Slesvig og Holsten, er bleven (endog i Strid med de saakaldte Privilegier) indført af Regjeringen, tildeels i den seneste Tid og af den atter kan og skal hæves, saasnart den faaer Øinene op for dens Uforenelighed med Slesvigs provindsielle Selvstændighed og med det danske Riges ukrænkede Opretholdelse. Og endvidere ville vi svare: at Danmarks Ret til Slesvig er utvivlsom, fordi dette fra Arilds Tid af danske Land aldrig har hørt til det tydske Rige, saalidet som det nu er eller nogensinde tør blive Medlem af det tydske Forbund, fordi det vel i længstforsvundne Dage i for Danmark besværlige Tider ved List og Vold har været løsrevet fra Moderlandet, men i den retfærdigste Krig atter er tilbageerobret, gjenforenet og incorporeret den danske Krone som en evig derfra uadskillelig "Pertinents" under Slesvigernes stiltiende og udtrykkelige Underkastelse og Europas høitidelige Garanti, saa at Slesvig ifølge Krigens og Fredens Ret er, og i over et Aarhundrede har været en integrerende Deel af det souveræne danske Rige, og intet andet er, i Medhold af Europas offentlige Ret der intet veed om en souveræn slesvigst Stat, men derimod veed at Danmark hører op der, hvor Tydskland begynder: ved Eiderens ældgamle Grændseskjel Vi vilde endelig svare: at hvis Endeel af Slesvigs Jndvaanere nu skulde have Lyst til at sønderbryde det danske Rige og omgjøre Europas Statsret, da er dette meget sørgeligt –, den bittre Frugt af Tusinde Feil og af slet Regimente; men at selv efter de yderste Conseqventser af Folkesouverænitetens abstracteste Princip ingen Stat i Verden nogensinde har erkjendt eller nogensinde kan erkjende, at en enkelt Provinds, endsige da en enkelt Deel af en enkelt Provinds, efter eget Tykke kan løsrive sig fra Staten, men at et saadant Foretagende efter alle Tiders Theori og Praxis og under alle mulige Regjeringsformer er Oprørsfærd, hvorimod den yderste Magtsanvendelse er baade Ret og Pligt. Vi vilde derfor sige: at den danske Konge ikke kan bortgive den danske Krones Ret til Slesvig uden at tilsidesætte alStatshøiheds inderste Væsen og første Livsbetingelse, og uden at ovetræde den utvetydigste Bestemmelse i den Grundlov, i Kraft af hvilken han bærer sin Krone. Vi ville endelig sige: at det danske Folk ikke kan taale, at Slesvig løsrives fra Danmark, uden at forbryde sin Ære og sin Ret til at bestaae som en selvstændig Stat. Derefter følger et fortfattet, men tilstrækkeligt Beviisførelse for at Forfatningsreskriptet af 28. Jan. i Grunden indeholder en Erkjendelse af en schleswig-holsteinsk Stat, og at de Betingelser, som i det ere stillede og Danske, ere saa ydmygende, at vi maatte erklære os selv for et Folk af "Mindremænd, hvis vi underkastede os en saadan Tilsidesættelse, selv om Tydskerne vilde gaae ind paa den af dem for længe siden forkastede Helstatslære. Til Slutning hedder det: Det er først den fortsatte Debat, som kan give en alsidig, en udtømmende Behandling. At denne maa blive ret levende og indholdsrig, er vort Ønske, vort Haab. Jeg opfordrer derfor Enhver, som maatte have nogen Jndvending, nogen Tvivl eller blot noget Spørgsmaal at fremføre, dermed at fremkomme nu, eller i de paafølgende Moder, og navnligen haaber jeg at de som ville en Nation uden Nationalitet, en Frihed uden Hjem, en Forfatning uden Stat de som ansee en Heelstatsforfatning for mulig eller ønskelig ja selv de, der troe at kunne forsvare en heelt eller halvtfuldbaaren schleswigholsteinsk Forfatning, ikke ville forsømme den ypperlige Leilighed, der her er budt dem, til at gjøre deres Meninger og deres Grunde gjældende. Det er i Sandhed saa vigtige Spørgsmaal hvorom der her tales, at Enhver maa føle Trang til at søge al den Oplysning, han kan faae, til at give hvad Bidrag han formaaer til Sagens rette Fremme. Det Skridt, Danmark staaer i Begreb med at gjøre, er afgjøiende for dets hele Fremtid, og vil kun blive heldbringende, naar vi gaae det imøde med klar Erkjendelse, med fast og eendrægtig Villie. Findes den endnu ikke, saa maae vi først skabe den. Friheden er os vis - det gjælder nu kun at faae den paa den rette Maade; Friheden er os vis, derfor borger os vor egen Modenhed og Værdighed til Frihed - derfor borger os Kongens uigjenkaldelige Tilsagn - derfor borger os Tidens Gunst; thi der er i Verden oprundet en ny Frihedens Dag – en folkelig, en fredelig Friheds herlige Sol. Derefter rettede Ticherning til de Tilstædeværende en gjentagen Opfordring om at yttre sig, og denne fulgtes af forhenv. Skolelærer i Vensløv, Rasm. Sørensen, som i et kort Foredrag talte om Menneskerettighederne, og meente, at hvorsomhelst der er Spørgsmaal om folkelige Jnteresser, er det ligegyldigt, om vi tale Dansk eller Tydske. J en Tale, hvormed Tscherning imødegik hans Jndvendinger, heed det bl. A. Og netop fordi vi ville Fred og Broderskab, men ikke Anarchi og Krig, netop derfor fordre vi en Organisation af Staten. Staten maa have en Begrændsning, den maa have en tilsvarende Regjering. Vil man en Helstat, da møde man den ogsaa med en Helstats Regjering. Træder man op ligeoverfor en Helstats Forfatning med en deelt Regjering, da er det Anarchi. Regjeringen organisere sig selv, forinden den søger Styrke i den folkelige Kreds; er den for afmægtig dertil, da vil den ved at sammenkalde en Helstats Repræsentation skabe ikke Orden og Fasthed, men Anarchi. Herefter tog Cand. Goldschmidt Ordet. Det var naturligt, at Uvillie maatte være den herskende Følelse ved at see ham træde op som Modsætning til Clausen, og det synes at denne Uvillie yttrede sig temmelig bestemt. Hans Jndvending var at, Slesvig og Holsten havde Kongernes Tilsagn om vedblivende at skulle blive sammen" (!) og at man altsaa maatte spørge Slesvigerne ad om de vilde samtykke i en Adskillelse fra Holsteen. Hvad der her strax paatrænger sig, er den Bemærkning, at hvis Holsten og Slesvig virkelig havde noget gyldigt Tilsagn om vedblivende at skulle blive sammen c: med andre Ord, hvis dette var Betydningen af Bestemmelserne fra 1460 og hvis de endnu gjaldt, saa maatte man naturligviis være forpligtet til ogsaa at spørge Holsten ad. Men dernæst ligger det Svar jo paa rede Haand, som Tscherning til Slutning fremsatte, idet han erindrede om, at naar man under den nærværende Tingenes Tilstand, spørger Slesvigerne, saa faaer man ikke et slesvigsk, men et schleswig-holsteinsk Svar, og at et virkeligt slesvigsk Svar først da kan ventes, naar Slesvigs unaturlige Underordnen under et tydsk Land er ophævet. Endnu oplyste Prof. Krieger Holstens Stilling til det øvrige Tydskland og paaviiste med slaaende Klarhed, hvorledes baade de tydske Regjeringer og det tydske Folk vare enige om et frit og enigt Tydskland, og hvorledes der nu ikke kunde være nogen Tale om gjennem en dansk Helstat, at fjerne Holsten fra det tydske Forbund.