Viborger Samler, 1787-07-16
Nu sætter Loven adskillige Stæder Grændser for en Fæstebonde at han ikke maa betjene sig af sin Gaards Tilliggende, som han finder for got og til sin Fordeel, ligesom den og i mange og forskjellige Artikeler siger Aarsager, hvorfor Fæstebonden skal have sin Gaard eller Fæste forbrudt, og følgelig indsees det let, at slige Fæstekontrakter eller Breve ingenlunde kan sættes i Ligning med en Leiekontrakt paa et Kjøbstæd Huus enten samme er stillet paa visse Aar eller Livstid. Tingene i og for sig selv ere og deri meget forskellige, at det i Kjøbstæden allene beroer paa at have De have Beboelse men paa Landet tillige, som det fornemmeste, at have Næring og Udkomme af Eiendommene, og disses Forbedringer, er det just som berydeligst vilde befordre Landets Velstand og Flor Af en ny foretagende Forbedring høstes sjelden nogen Frugt, førend om nogle Aars Forløb, ergo foretager den Bonde der besidder Stedet paa saa ubestemte og haarde Vilkaar, Om han kan tænke, den ikke, og Proprietæren lige saa lidet, thi den første er uvis paa, om han lever saalænge, at han kan see nogen Frugt af sine Forbedringer, og hans Efterslegt, ved han, at ingen Fordeel kan vente sig deraf, den sidste som og er uvis paa, om han kan overleve Bonden og faae Leilighed til, at opskrue Jndfæstningen, forhøje Afgivten o. s. v. holder sig og ganske roelig, undtagen nogle enkelte og virksomme Mænd, og altsaa bliver alle Ting i sin gamle Forfatning, saa man med Sandhed kan sige, at intet Nyttigt er foretaget. Hvor seer man i Landet større Forbedringer iværksadt, end hos Selveierbønder. Kan nogen nægte, at de fleste Udskivtninger jo ere bevirkede af dem, Vil nogen kunde sige mig, om en Proprietær nogen Tid har gjort videre til en Bondegaards Forbedring, end at lade Jorderne udskivte, som dog af foranførte Aarsager sielden skeer, med mindre han er ned dertil Findes der endog ikke Exempel paa, at nogle Proprietærærer, hvor Udskivtning er bevirket af en Selveier eller Beneficiario, har paalagt sine Bønder, at betale deres pro qvota Andeel af de paa Udskivtningen med gaaende Bekostninger. Jeg teder det kunde bevises. Magtte altsaa ikke en enhver sand og retskaffen Partrioth af sit Hierte oprigtig ønske, at i vores Landboesager uden betydelig Henstand maatte skee nogen Forandring, saaledes at Fæstebønder bestemt kunde vide deres Pligter baade nu i Tiden for dem selv, og i Fremtiden for deres Efterslægt, hvorudi de nu med Bonden oprettede Contrakter eller Breve lige saa lidet bør være til Hinder, som Kjerligheds Breve eller løse Ord og Løfter forbinder nogen til Egteskab vide Forord. 5 Marts 1734 Art. 3. Bonde Drengen eller Karlen er bunden til sin Føstestavn, og kan aldrig ansees for at blive fuldmyndig, men dependerer stedste af sin Hosbonde som Værge, Oberformynder, Laugværge eller Forsvar, maaskee man kunde nævne Hosbonden med flere Navne og i hvad man end vil kalde det, burde dog Hosbonden, nøje iagttage Lovens 317224. 5212 og 4 Art. 6213. 2 Art. men see om han gjør det. Maatte den lykkelige Tidspunkt nærme sig, at Bonden kunde vide bestemt sine Byrder, og hvem der efter ham maatte nyde got af hans Bestræbelser og Forbedringer, samt Bønderkarlenes Baand ganske eller for endeel løsnees, vilde man snart see Bonden at udgrave Moser, rydde Buskaser og Steene til Side, og i Mange andre Deele forbedre Jorden, som inden kort Tid vilde sætte Landet i en ønskelig Velstand og Fior, og dette var noget langt andet end at gibse, male eller betrække et Værelse i Kjøbsteden. Stubkjær. i Ginding Herred den 8 Julii 1787.