Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-06-07
Den liguriske Republik maatte ligeledes bidrage til Frankrigs uhyre Rustninger ved at give sin hele Flaade, d. e, nogle Galeier, til Frankrigs Raadighed, og derved fik Engellænderne Leilighed til at tilintetgjøre Genuas Handel, hvortil især de mod den italienske og liguriske Republik udrustede engelske Capere virkede meget. Som Frankrigs Bundsforvandt blev Genua, fordum Middelhavets Herskerinde, bragt til en saadan Usselhed og Armod, at der af Genuesere og italienske Republicanere opstod militairorganiserede Bandithorder, især ved Novi, der droge plyndrende omkring og udskreve Brandskatter. Parma, administreret af franske Soldater, maatte give hvad det ikkun kunde tilveiebringe, og da dette ikke var tilstrækkeligt solgte man endog den afdøde Hertugs Allodialgodser, uden at agte paa Dronningen af Etruriens Forestilling, at disse Godser ikke havde tilhørt hendes Svigerfader som Hertug, men som Privateier. Ogsaa Etrurien maatte føle Virkningen af Frankrigs Venskab. Livorno blev erklæret i Beleiringsstand, og alle der liggende Skibe belagte med Embargo. Gjennemmarschen for 8000 Mand til Kirkestaten blev befalet, og strax derefter 3000 Mand floren tinske Tropper og 1 Mill. florentinske Lirer forlangte som Subsidier, endskjøndt Statscassen var ganske udtømt. Paven, der alt for vel følte at han skyldte Førsteconsulen sin nye Tilværelse, slap for saavidt med, efter dennes Ønske, at gjøre fire franske Bisper, Fesch, Boisgelin, Cambaceres og Bernier til Cardinaler, men Ancona og Civitavechia bleve dog besatte af franske Tropper, som Paven maatte underholde, og, for at bestride Udgivterne, maatte han udskrive overordentlige Contributioner, der med yderste Strænghed, bleve inddrevne og i høieste Grad forbittrede Folket mod de Franske. Neapel vilde gjerne blive nentral, men Frankrig vilde ikke tilstede det. Det lod et Corps, under Gen. St. Cyr rykke ind i Kirkestaten, for at besætte Neapels Havne. Kongen gjentog paa det eftertrykkeligste sin Neutralitetserklæring; en Coureer blev sendt til Wien og Petersborg, og Discussionerne vare, som det hedte, saa alvorlige, at den franske Gesandt, Alquier, aller rede føiede Anstalter til at forlade Neapel. Men Gen. St. Cyrs Ankomst gav Tingene en anden Vending. De Franske bleve ikke meget venskabelig modtagne, i en Landsby begyndte man endog at ringe med Stormklokken, men man vidste at raade Bod paa en saadan Halsstarrighed ved at lade 7 Jndbyggere skyde, og efterhaanden ankom saa mange franske Tropper, at hver Tanke om Modstand blev et Hjernespind. De leirede sig især i Tarento og Otranto, og byggede her, som i Ankona, lette Fartøier til at forstyrre Handelen paa det adriatiske Hav. Disse Troppers Underhold maatte Neapel betale og kostede maanedligen 100,000 Rigsducater. Deres Tal i det sydlige Jtalien anslog man til 60,000 Mand, og alle de italienske Stater tilsammentagne maatte underholde 100,000 franske Soldater. Jmidlertid opnaaede den første Consul ikke ved alt dette sit Hovedøjemed. Den engelske Handel paa Neapel blev ikke afbrudt; thi Regjeringen fandt den Gang bedre sin Regning ved at holde, skjønt hemmeligen, med Engelland. - Schweiz maatte forbinde sig til at underholde 16,000 Schweizere i fransk Tjeneste, og, i Tilfælde af, at Frankrige angribes, endnu at lade hverve 8000 M., som det hedte, paa fransk Bekostning; at forbyde Frankrigs Fiender Gjennemmarschen, og ikke at slutte nogen særskilt Fred, naar dette eengang havde forlangt dets Hielp. Spanien forbandt sig til i en Offensiv og Defensivalliance at levere den franske Republik 15 Linieskibe og 24,000 M. Landtropper, og, dersom disse ikke skulde være tilstrækkelige, at stille alden Land- og Sømagt, det saae sig istand til at tilveiebringe. At Engelland ikke den Gang strax erklærede Spanien Krig er noget, som man endnu ikke saa let kan indsee; men man skulde næsten formode, at det ikke ønskede at faae flere Fiender, end det virkelig saae sig nødsaget til, og at det den Gang endnu ikke havde saa vidt udseende Planer, som Frankrigs grændseløse Herskesyge og uafladelige Pønsen paa dets Undergang siden modnede hos det. Uden Tvivl var det heller ikke Spaniens Alvor, at opfylde hiin Tractats Betingelser. - Det var paa samme Tid, at Frankrig solgte Louisiana til de nordamericanske Fristater for 60 Mill. Fr. (Fortsættes.)