Aalborg Stiftstidende, 1835-03-09
Blandede Efterretninger. Af Generalfiskalens andet Jndlæg i Sagen mod Professor David meddeles herved følgende Uddrag. Hvis det behøvedes, er min Overbeviisning, at Profesfor David har forbrudt sig, betydeligen bleven bestyrket ved hans eget og Procurator Haagens Forsvar; thi ligesom jeg ikke har fundet de af mig fremførte Ankeposter afbeviste, saaledes mener jeg, at Nødvendigheden af den fra det Offentliges Side instituerede Action, uagtet alt hvad der mod samme findes anført, ved dette Forsvar er bleven ret indlysende, eftersom de selv have fundet det fornødent, at anvende mange Ark, til at fortolke Meningen af nogle faa Sider, for ved Hjelp af disse Forklaringer at godtgjøre, at de paaankede Artikler intet ulovligt indeholde. - Der som min Anklage havde været saa grundløs og intetsigende, som det foregives, da veed jeg ikke, hvorfor man har an bendt saa mange Ord paa at gjendrive, hvad Prof. D. har behaget at kalde mine ubeviste og ubeviislige Paastande og afmægtige Forsøg, thi dette røber jo da ikkun en uværdig Mistillid til de samme Dommeres Retsindighed og Skarp findighed, som man ellers snart overvælder med Smiger og Berømmelse, og snart synes at ville kyse med den offentlige Menings Fordømmelse. Heller ikke veed jeg, hvorfor Prof D. har gjort sig saa megen Umage med at afmale sig selv som en afskyelig Forbryder, og hvorfor han har overtraadte Sandheden ved at paasige mig, at jeg har skildret ham det mest forhadte Lys, uden fordi han derved har villet vække Følelse og Deeltagelse for sig og kaste Had og Uvillie paa Regjeringen, som den der forfølger ham - en ikke blot uskyldig, men fortjent Mand - som en Martor for Sandhed og Folkeoplysning. Jeg har Mistillid til Brugen af saadanne Vaaben, og har derfor hverken ved Ros søgt at vinde eller ved Trudsel at skræmme Dommerne, noget jeg holder for uværdigt. Var jeg uskyldig, som Prof. D. paastaaer han er, vilde jeg, med faa og ukunstlede Ord have tiltalt mine Dommere og med Tillid ventet deres Dommen følte jeg mig skyldig, skjøndt maaske i en mindre Grad end min Anklager havde fundet, da vilde jeg med Frimodighed have bekjendt min virkelige Brøde, og med Beskedenhed tilbageviist de Angreb som vare ufortjente. - At Roserne paa det Træ, Prof. D. i sit Tidsskrift har plantet, ere blevne kvalte af Tornene, har gjort mig ondt; thi da han begyndte dette, ønskede og haabede jeg med enhver Ven af det sande Fædreland, at det maatte bære god Frugt; men efter at han nu selv i sit Forsvar har samlet de enkelte Knopper, han kunde finde, har han ikke formaaet af disse at binde selv den tarveligste Krands. - Hvad der i derr. d's og Des Indlæg i en ikke ringe Grad har vakt min Forundring, er den særdeles Umage, som Begge have anvendt for at godtgjøre, at Tiltalte bor ansees med Lovens haardeste Straf, og at de 3 første 88 af Frd. 27de Septbr. 1799 ligefrem bør anvendes paa ham, hvorfor jeg skal have handlet inconseqvent ved ikke at have nedlagt Paastand hersom. Hvis jeg heri skulde have feilet, har jeg bedt den lærede Ret om at rette denne Feil, noget, hvortil den uden min Opfordring var forpligtet, og hvorved den nu vil finde saa meget mindre Betænkelighed, som Tiltalte og hans Sagfører selv infistere derpaa. - Vel har nu Procur. H., som og Prof. D. selv, for den ulykkelige Effects Skyld, men paa Sandhedens Bekostning, gjort sig Umage for at skildre min Procedure saaledes, som om jeg havde afmalet Prof. D. som den sorteste af alle Forbrydere, og som om jeg i Særdeleshed havde tilregnet ham mere Ondskab i Hensigten end i Gjerningen, og funden hans Villie meere strafværdig end hans Ord; men jeg behøver jo blot at henvise til mit første Indlæg for, overeensstemmende med Sandheden, at kunne paaberaabe mig, at jeg vel med Alvor og Strenghed, men uden Haardhed og Bitterhed har med Prof. Des egne Ord fremstillet hans Forhold og fældet den Dom nover samme, at han har gjort sig skyldig i grov Overtrædelse af Trykkefriheden, men da han, idet mindste efter minindividnelle Anskuelse, ikke har lagt et saa forbrydersk Sindelag for Dagen, som jeg antager nødvendigt for ligefrem paa ham at anvende de ved de 3 første 98 af Forordn. bestemte Straffe, saa har jeg heller ikke fundet mig beføiet til at paastaae ham anseet netop med de ved disse Lovbud fastsatte Straffe, men derimod efter Grundsætningerne i fornævnte 3 88 med en alvorlig Straf, hvis nærmere Bestem nelse jeg har troet at burde overlade til Rettens Skjøn."Med dette Jndlæg er nu, som bekjendt, Sagen indladt til Doms fra Generalfiskalens Side. Procurator Haagens Contra=Indlæg til Hof= og Stadsretten blev indleveret Mandagen den 23de Februar, hvoraf herved følgende Uddrag: Naar man forfølger en Forfatter for en supponeret lovstridig Hensigt, uagtet det Udtalte eller Skrevnelikke i og for sig indeholder Beviset for noget Strafskyldigt, naar man, for at bevise en Forfatters Strafskyld, tager sin Tilflugt til at udelade, hvad man vilkaarligen behager at kalde Fyldekalk, der kun skal være skrevet, give den yttrede Tanke et lovligt Anstrøg, naar man tilføier: physiske hos og, som føie Tid hvad Folket vil, o. s. v., paa Steder, hvor Forfatteren ikke har brugt slige Udtryk, naar man udgiver historiske Fremstillinger for Beviser paa Forfatterens eget System, naar man foregiver, at en Artikel er skreven for at berede sig Leilighed til ved en anden at opnaae en forbrydersk Hensigt, naar man tillægger Forfatteren et Motiv, som Jngen uden han selv kan kjende; naar man stempler det Lovlige som Taktik, naar man finder en Tankeyttring utilladelig i et mindre Værk, som man erkjende for tilladelig i et større, saa fører man en Tendents Proces, og saa maa man, thvormeget man end krymper sig ved at udtale Ordet, erkiende, at man vil have Forfatteren dømt for en Tendents, som man ikke kan bevise af hans Skrift, men som man ved konstige Fordreielser, Tilsætninger og Syllogismer vilkaarlig gen tillægger ham. Naar man derfor i Udlandet forbinder et hadefuldt Begreb med Udtrykket Tendents Proces, saa ligger det Hadefulde netop deri, at man vil have en Mand domfældet ikke for, hvad han har skrevet, men for, hvad man uden Beviis tillader sig at supponere, at han har villet ved at skrive. En forbrydersk Tendents maa nødvendigviis udspringe af et forbrydersk Sindeelag, og naar Generalfiskalen selv maa inddrømme, at Tiltalte hverken har saadant Sindelag eller uædel Villie, saa er det denne med hans bedre Følelse stemmende indre Overbeviisning, der giør, at han paa ingen Maade kan eller vil forstaae Tiltaltes Jndignation over at vorde actioneret for en Hensigt, som han aldrig har havt." - J Anledning af Generalfiskalens Yttring, at saavel Prof. David som hans Defenfor have smigret, Dommerne, bemærker H. Det har høiligen forundret mig, at Generalfiskalen har villet beskylde Tiltalte og mig for at have villet smigre Domstolene; thi han maa vide, at det er ikke blot os, men hele Nationen, der taknemmeligen paaskjønner, at Undersaatternes personlige og borgerlige Rettigheder i Danmark ere beskjærmede af Loven og Dommerne; og han maa vide, at skulde en Danmark Konge, hvad Nutiden maa ansee for umuligt, heri gjøre nogensomhelst Forandring eller Jndskrænkning, da vilde Nordens Genius omhylle Hans Navn med et Sørgeflor, ligesom den Mand, der nogensinde kunde formast sig til at raade sin Konge hertil, vilde evigt staae brændemærket i Historiens Aarbøger. (Kbhpst.)