Aalborg Stiftstidende, 1828-08-23
Det er ligesaa langt fra, at Mahomedanismen stifter Colonier; den bliver hjemme ligesom Bramas Tilhængere. Den Tid, den med Sværdet gjorde Crobringer, er forbi. J Østen, imod Asien, og i Nord og Vest, mod Europa, støder den paa Christne og Braminere. Kun imod Synden er den i Berørelse med de Vilde henimod Centret af Africa. Man kan ikke vide, om den i denne Retning vedbliver at udvide sig; men bestemt kan man paastaae, at, hvis den endnu fremdeles omvender de vilde Stammer, er det blot en følge af Contact, og ikke af dens egen Drift. Thi man mærker nu hos den ingen Spor af den gloende Profelytisme, der hersker hos de Christne, og fordum ogsaa var egen hos Mahomedanerne. Man betragte med hvilken Hurtighed den christelige Profelytisme erobrede America. Jntet viser Mahomedanismens Svaghed og Mangel paa Udvidelseskraft mere, end de europæiske Grækers bestandige Vedhængenhed ved Christendom, uagtet det ulykkelige Folk saa længe, uden Vaaben og Modstand, var givet til Priis for Kaste vi vore Øine paa Christendommen, see vi, at det - med Undtagelse af Africa, som det dog gjør Mahomedanismen stridigt - vil faae alle Vilde i den øvrige Deel af Kloden til at gaae over paa sit Partie. For det første er der ingensteds nogen betydelig Ø, hvor den jo har Tilhængere, og efterhaanden vil alle Øboere gaae over til dens System. Christianismen, som har Fodefæste paa Kysterne af Ny Holland, omringer, som med et Garn, det er umuligt at undflye, alle de indfødte Stammer i den femte Verdensdeel, hvilke ere de meest raa og vilde, man endnu har kjendt. Det vil gaae til der som i America; christelig Cultur, udskibet paa Kysterne, satte sig fast, og omslyngede Landet; trak derpaa den umaalelige Kjæde sammen, drev de vilde Stammer hen i Midten, og nu tilsidst, sammenpressede fra alle Sider og indesluttede i en snæver Kreds, maa de overlade dem Continenten. - -De Vilde, enten finde de Smag i Cultur og smelte sammen med den, eller de forlade deres Hjem og trække hen til langt fraliggende Regioner. At befolke erobrede Lande falder Civilisationen ikke vanskeligt, da den besidder den Egenskab, at jo større Rum den indtager, jo større bliver Folkeformerelsen. - Betragte vi nu de Erobringer, som de tre Systemer indbyrdes mellem sig gjøre eller kunde synes at ville gjøre, saa seer man nye Beviis for den Udvidelseskraft, som udelukkende er egen for den christelige Civilisation. Hverken Braminismen eller Mahomedanismen indtrænge eller søge at indtrænge indenfor Christendommens Enemærker; derimod skrider Christendom med sin Civilisation ivrig og med overlagt Hu frem i Brahmals og Mahomeds Hjemstavn, og anstrænger sig aabenbar for at sætte sig i Besiddelse deraf. Det er jo Missionernes og Bibelselskabernes eneste Øiemed. Dog - tvende Drivere, endnu mægtigere end disse, ere i Bevægelse for at rive gamle Asien løs fra sine gamle Lærdomme. Disse Drivere ere Rusland og England. Jmedens det Første lægger an paa, tidlig eller sildig at fordrive Jslamismen udaf Europa, stopper det tillige ved Caucasus i Nordens Udørkener de Kilder, hvorfra Braminismen og Mahomedanismen kunde hente Kræfter. - - Jmedens Rusland i Norden, fra Uralbjergene af indtil de yderste Grændser af Kamschatka, indeslutter Asien og aabner en stor Trediedeel af disse vidtløftige Landstrækninger for vor Cultur, tager England til mod Synden, og griber Braminismen vældig an ved Hjertet, uden dog at antaste Skikke og Religionslærdomme. Deri handles klogeligt, thi Braminismens Forfølgelse vilde have fordrevet Englænderne af Jndien. Denne Klogskab, parret med Superioritet, er den bedste Omvendelsesmaade. Vel har Englænderne ikke bevirket nogen betydelig Forandring i det indiske Religionsystem, som bevogtes saa trolig af Ladhed og Uvidenhed; - dog, i Tidens ten fordunkles. Braminernes Lære for Civilsationens Lys i Kalkutta, eller europæisk Befolknings Forøgelse ved Ganges Bredder skaffer sig Plads paa de gamle Beboers Bekostning, og ved idelig og idelig at udbrede sig, lægger i Asien Grundvold til christelig Civilisation. - Vistnok er Erobring uretfærdig, og i sig selv et Onde, dog, naar den er en følge af en overvægtig Cultur, medbringer den et stort Gode - det erobrede Folks Civilisation. Det erfoer America, og det vil ogsaa Tyrkiet erfare, saasnart det bliver erobret af Russerne.