Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-08-04
Stænderforsamlingen i Roeskilde. Slutning af Kherre Scavenius's Foredrag imod det Ussingske Forslag (see sidste Torsdagsavis!) Jeg skal nu gaae over til Kalds- og Birkeretten. Ogsaa her har Proponenten givet en meget mørk Skildring af Forholdene i gamle Dage. J denne Henseende har han maattet gaae endnu meget længere tilbage i Tiden, end med Hensyn til Hals og Haands=Retten, og han har maattet erkjende, at alle disse Ulemper aldeles ikke længere finde Sted. Man kunde da spørge, hvorfor han har anført dem; jeg skal imidlertid ikke indlade mig paa Besvarelsen heraf. Hvad han har anført for at bevise, at Kaldsretten, saaledes som den nu udøves, er til almindelig Skade, synes mig, naar Man atter afseer fra det almindelige Princip, hvortil Proponenten stedse vender tilbage, for største Delen kun at bestaae i Hensyn til de theologiske Candidaters Fædrelandet. Offentlige Foranstaltninger. Stænder Jnteresse; men det er jo dog afgjort, at Embederne ikke ere til for Candidaternes Skyld, og Hensyn til deres Fordeel er derfor af underordnet Betydenhed. Sees der nu hen til Embedernes Tarv, kan jeg paaberaabe mig Proponentens eget Vidnesbyrd om, at de af Privare besatte Embeder blive ligesaa vel bestyrede og besættes med ligesaa duelige Mænd, som de kongelige Kald; og sees der fremdeles hen til Menighedernes Tarv, er det vel undertiden Tilfældet, at de ere nok saa vel tjente med, at en Privat kalder, som at dette ikke finder Sted. Dette gjælder især med Hensyn til de større Kald; naar Hs. Maj. kalder til saadanne, er det ikke sjeldent, at de besættes med Mænd i en fremrykket Alder, der, trætte af Livets Byrder, kun søge Alderdommens Ro, medens de Private til de større Kald saavel som til de mindre søge at erholde Mænd i Livets Kraft, der besidde Mod og Lyst og Kraft til at udføre deres vigtige Embede. Naar Proponenten har havt saa Meget at indvende mod, at det især er Connexioner, hvorpaa den Kaldsberettigede grunder sit Valg, maa jeg ligefrem erklære, at jeg ikke seer, hvad Utilbørligt der skulde være deri; det er dog naturligt, og kan ikke være anderledes, end at den Kaldsberettigede maa kjende den Mand, han kalder, og i mine Tanker vilde han handle urigtigt, hvis han ei lod sit private Kjendskab til Candidaternes Duelighed og Redelighed være den bestemmende Hovedgrund ved Valget. Det forekommer mig endog, at den Privare i denne Henseende er heldigere stillet end Cancelliet; thi dette maa og kan næsten mere tage Hensyn til saadanne udvortes Criterier, som Exammenscharakteer og Anciennetet, og jeg finder, at dette i mange Tilfælde maa være en beklagelig Nødvendighed for det kgl. danske Cancelli. Naar endelig Proponenten synes at have særdeles meget at indvende imod, at det, som han mener, især er Huuslærere, der gives fortrinsviis Adgang til slige Kald, maa jeg næsten troe, at han ikke har erindret, hvor mange af vore meest udmærkede Mænd, baade i ældre og nyere Tid, have begyndt deres Bane af denne Vei; Exempler derpaa ligge meget nær, men jeg anseer det upassende at nævne Nogen. Sees der endelig hen til Fdn. af 3 Juni 1809, hvor Kongen udtrykkeligt har tilsagt Grever og Friherrer samt Adelen, for dem og deres ægte Afkom, at beholde de Kalds- og Birkerettigheder, hvoraf de da vare i Besiddelse, synes det mig, at det, da der siden den Tid vel ikke har været mere end een Generation ved de paagjældende Eiendomme, og det vel endog kan hænde, at nogle af de daværende Besiddere endnu besidde dem, vilde være heelt besyndetligt, nu at berøve dem den Ret, som Kongen saa udtrykkeligt har tilsagt dem for en ubestemt lang Række Aar; saadant synes mig hverken stemmende med Ret eller med god Politik. Angaaende Birkeretten kan omtrent det Samme siges som om Kaldsretten, og da der i hele Landet, saaledes som jeg har optalt det efter Statscalenderen, kun findes 20 private Birkedommere, (maaskee derkan være een meer eller mindre) – naar der nemlig afsees fra de Steder, hvor Birkedommerembedet er forenet med et kongeligt Embede - og derhos mange af disse 20 Embeder endog ere af ringe Omfang, er Spørgsmaalet for Birkerettens Vedkommende af liden Vigtighed. De ovenfor omhandlede 2 Puncter ere de vigtigste i Propositionen, de øvrige ere, som Proponenten selv har indrømmet, af mindre Betydning, og jeg skal ikke opholde mig videre ved dem paa Sagens nuværende Stadium. Saa meget troer jeg at kunne ansee som beviist, at han ikke har godtgjort, at der er nogen paatrængende Nødvendighed for, at de Rettigheder nu skulle ophøre, som Kongen for ikke mange Aar siden saa udtrykkelig har tilsagt Godseierne. Jnden jeg sætter mig, maa jeg endnu erklære, at jeg selv hverken besidder Kaldsret eller Birkeret."