Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-02-15
J vort Sprog kan den ikke udtrykkes ved noget andet Ord end Aand. Saaledes siger man: et Sprogs Genius, naar man vil udtrykke det, der fortrinlig udmærker det ene Sprog fra det andet. Saaledes siger man: Tidsalderens Genius, naar man vil betegne de særegne Træk den særegne Aand, der udmærke den ene Tidsalder fra den anden. Saaledes anvendes enDer boer en Gud i os, det er ham der besieler os, delig ogsaa dette Ord paa Mennesket, naar man vil betegne et Jndividuums Talent, der gjør det fortrinlig skikket til een eller anden udmærket og stor Handling. Men ved et Genie forstaaer man dog allene et overordentligt Menneske, hvis Sjeleævner give det en udmærket Overlegenhed over den største Deel andre Mennesker. Genie, blot som Egenskab betragtet, udtrykker derimod ikke andet end et udmærket Naturanlæg til en enkelt Ting. Man kan have Genie til Poesie, Malerkonsten a. uden i egentlig Forstand at være noget Genie. - Et udmærket Naturanlæg til een eller flere enkelte Ting er altsaa Latinernes ingenium, eller, med andre Ord, Genie i indskrænket Betydning, men det bliver aldrig det, vi forstaae ved Ordet Genie i vidtløftig Forstand, hvilket ikke har anden, Oprindelse end Genius. - Homo ingenii bon betegner et godt Hoved, men ikke det, vi kalde et Genie. Vægtere og Renovationsfolk. Hvilke Vægtere. – Renovationsfolk, – udelicate Gjenstande." vil maaskee een eller anden deelicat Herre eller Dame raabe. - Og hvorfor, Gives der da nogen Stand, som er vigtigere og nødvendigere end Vægterne? Gives der nogen Monarch paa den hele Jord som kan undvære Renovationen? Hvad vi ikke kunne undvære, bør heller ikke være os udelicat. Denne Menneskeclasse trænger høiligen til en Talmand. Hver Gang Forfatteren om Aftenen seer en Vægter i den strængeste Kulde gaae op og ned af Gaden, saa tænker han ved sig selv. o, Skjebne, hvor er du grusom. J det samme Øieblik, hvor dette Menneske for en Løn af 16 til 20 sk. opoffrer den Hvile, som Naturen paa denne Tid forunder næsten alle levende Væsener, og udsætter sig for Veirligets ubehageligste Jndtrykke, bortspilles maaskee paa eet eneste Kort ligesaa mange, ja dobbelt saa mange Rigsdalere, Man kan bestemt paastaae, at der gives kun faa Mennesker i Staten, som fortjene deres Brød saa suurt som Vægterne, og den Løn, de faae, synes ikke at staae i noget synderligt Forhold til deres Anstrængelse og deres Forretnings Vigtighed. De fleste af dem kunne heller ikke leve af denne Jndkomst allene, og hvor vigtigt det end er for dem at nyde den Hvile om Dagen, som de savne om Natten, saa maae de dog ofte give Slip derpaa, for at tilveiebringe det, der er fornødent til deres eget og deres Families Ophold. Derfor drive de fleste Vægtere tillige et Haandværk, eller ere Saugskjærere, Brændehuggere &c. Billigheden synes at kræve, at disse Mennesker, som ikke sjelden maae opoffre deres Sundhed og Førlighed for deres Medmenskers Vel, burde lønnes noget klækkeligen. Dernæst synes det heller ikke at være overeensstemmende med vor Tidsalders Humanitet, at et Menneske skal uafbrudt være paa Gaden en heel lang og haard Vinternat. Hvorfor ikke afløse dem hver anden, tredie eller fjerde Time, ligesom man afløser Soldaterposter. Dette er jo Tilfældet med Taarnvægterne. Man har saaofte klaget og spottet over, at adskillige Vægtere sove paa deres Post. Men hvor naturligt er det ikke at falde i Søvn, naar man, stundom endog med en svækket Helbred, skal vaage en heel langsommelig Nat under aaben Himmel, Dersom det gialt et Veddemaal, kunde man maaskee snarere udholde at læse Bremenfeldernes Historie lige til Enden. Hvad her er sagt og Vægterne lader sig med nogen Modification ogsaa anvende paa Renovations folkene. Disse Mennesker, hvis Forretning er saa vigtig for hele Staden, og som maae indaande de pestagtigste af alle Dunster, have sandelig alt for slette Kaar. Gives der nogen Stand, som med Rette fortjente at nyde Pension paa sine gamle Dage, saa er det denne.