Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-01-07
- Under 29de Decbr. har Hs. Majestæt allern. udnævnt Chefen for Handelshuset Hesse, Neumann & Comp. i Altona, G. H. Hesse, til Commerce(C. Td.) raad. Dybt greben af Bekymring over den usalige Strid angaaende Fædrelandets fremtidige Sammenhold – heed det i den Afskedstale, hvormed den kgl. Commissarius sluttede den roeskildske Stænderforsamling der saalænge har undergravet de, gjennem flere Slægtfølger, til fælles Lykke forenede Folks indvortes Fred, og fyldt Sjælene med Bitterhed og Uro, har Forsamlingen gjort sig til Opgave, hvorledes Kilden til dette Onde kunde tilstoppes. Efterat nogle af de Mænd, til hvis Jndsigt den havde særdeles Tillid, vare komne til den Overbeviisning, at det, der er alle brave og forstandige Statsborgeres inderlige Ønske, at de Lande, hvoraf den danske Stat bestaaer, stedse maae blive forbundne i en Eenhed, ikke har den gjældende Retsorden imod sig, men at det er overeensstemmende med denne, at disse Lande under alle Omstændigheder skulle gaae i udelelig Arv, har Forsamlingen henvendt sig til Kongen om, ved en høitidelig Erklæring at befæste Undersaatternes Tillid til det hele Statslegemes vedvarende Sammenhæng, og derved gjøre Ende paa hiin Strid og Usikkerhed, og gjenoprette den gamle Samdrægtighed, hvorpaa det Heles Vel beroer. Vel har det første Skridt, som Forsamlingen i saa Henseende har gjort, for Øieblikket vakt en forøget Spænding hos vore Brødre i Hertugdømmerne; men dette har sin Oprindelse fra aabenbar Misforstaaelse, som kun bliver forklarlig af den lidenskabelige Stemning, hvori Budskabet derom er bleven modtaget, og om end denne Misforstaaelse ikke allerede har tabt sig, saa vil den dog ikke længe kunne holde sig vedligge. Det kan ikke Andet, end blive enhver redeligsindet Mand klart, at hiint Andragende ingenlunde sigtede til at gaae Hertugdom merne for nær, eller i mindste Maade at angribe dem i deres Selvstændighed og de historisk begrundede Forhold, hvori de befinde sig; men at man tvertimod har villet styrke de Baand, der holde dem sammen med Kongeriget, og derved tillige med hinanden indbyrdes Baand, hvis Sønderrivelse ikke mindre vilde være dem end os til Skade og Fordærv. Havde der været Tanke om at forkrænke Hertugdømmernes Ret, skulde jeg sandelig ikke have gaaet det saaledes imøde, som jeg har gjort, min Mening om hine Forhold har jeg ofte og udførligt nok udtalt, og jeg har ikke fundet Anledning til at fravige Noget deraf. Ei heller skulde jeg, om Andragendet havde havt en saadan Tendents, have dristet mig til at yttre nogen Formodning om, at Kongen vilde med allernaadigst Velvillie modtage Samme. Naar man iøvrigt fra een Side bitterligt har besværet sig over min Jmødegaaen af hiint Andragende, medens man fra en anden savner en bestemtere Udtaalelse til Bedste for dets Jndhold, saa har hverken det Ene eller det Andet været mig uventet; men jeg holder mig forvisset om, at begge Anker ville bortfalde, naar Gemytterne ere komne til en saadan Ro, at man er bleven istand til at overveie Forholdene, ikke blot fra sin egen, men ogsaa fra den modsatte Sides Standpunkt. Under nogle af de nu tilendebragte Forhandlinger ere Meningerne traadte frem imod hinanden med en Skarphed, hvortil der ikke i nogen af vore foregaaende Forsamlinger har været Mage. At disse Modsætninger tildeels have faaet en fjendtlig Charakteer, kan jeg ikke Andet end beklage; men jeg har det sikkre Haab, at Resultatet af denne Kamp vil blive høist velgjørende, idet Sandheden er bleven sat i et saa klart Lys, at de Taagebilleder, der have vakt Uro og Spænding, maae forsvinde." – Den Almægtige være lovet, som har givet mig Styrke til at føre mit Arbeide saaledes tilende, at jeg, naar jeg i mit Lønkammer prøver min Virken, vel bliver mangen Brøst og Ufuldkommenhed vaer, men dog ikke kan skjønne, at jeg i det Hele har forfeilet den rette Vei. Med dyb Følelse maa jeg ogsaa erkjende, Hvad jeg i saa Henseende skylder den dygtige Bistand, som jeg har fundet i Forsamlingen, og hvilken Tilfredsstillelse det har været mig, at denne, om ikke i sin Heelhed, saa dog i sin Fleerhed, har bevaret samme Velvillie og Hengivenhed for mig, som den, hvormed jeg blev modtagen, da jeg i 1835 traadte frem, for at indvie den da nye Jnstitution, og som siden stedse har fulgt mig fra den ene Forsamling til den anden; ja, jeg kunde være nærved at troe, at denne Velvillie har faaet større Varme og Dybde, end nogensinde forhen, ligesom jeg og mod flere af de Personligheder, som her yderligere have udviklet deres Aand og Sindelag, finder mig hendragen ved forstærkede Følelser af Agtelse og Hengivenhed. Det er saaledes med glade og opløftende Bevægelser i mit Jndre, at jeg nu slutter min Virksomhed i denne Sal, ikke blot for denne Gang, men derom kan jeg ikke tvivle – for bestandig. Da Commissarius havde endt, holdt Præsidenten (Prof. Dr. Clausen) en Tale, der sluttede saaledes i "Naar der i denne Sal er bleven forhandlet om at værne om Statens Heelhed og Udelelighed, om at hævde vor Nationalitets Ret og Ære, paa det Sproget, der er efterladt os af vore Fædre, maa, som uforkrænket Arvelod, vorde bevaret for en sildig Efterslægt, om at have hævdet Ordets Frihed til at udtale Tanken i Sandheds og Retfærdigheds Tjeneste, – da er Strid og Modsætning faldet hen, og de deelte Stemninger og Stemmer have sluttet sig, fredeligt og een drægtigt, sammen. Jeg kan ikke omtvivle, at jo alle Forsamlingens Medlemmer have med mig modtaget det samme velgjørende Jndtryk, naar Forhandlingen har draget sig fra de enkeltstaaende Jnteressers stridige Enemærker over i det Nationales eller Statsborgerliges høiere Region. Det er det Almene i Modsætning til det Particulaire; – og med dette Jndtryk have vi erholdt Bevidsthed om den Styrke, som Enighed tillige giver, og den Fortrøstning, som hviler alene i denne Styrke. - Til Slutning vil jeg ønske: at vi - Saamange som det vil være beskikket, atter at samles her med hverandre – maa samles som Mænd, der vide at hylde dette Valgsprog i Gierning og i Sandhed." – Den kgl. Commissarius havde derpaa i Kongens Navn erklæret denne Provindsialstændernes Forsamling for hævet, hvorpaa der af hele Forsamlingen, raabtes: "Kongen leve!"- J det nu udkomne allern. approberede Budget for 1845 ere de uforudseelige og ubestemte Udgifter for iaar opførte med 600,000 8, altsaa 200,000 mere end for 1844. Til Lønninger og Udgifter ved Hs. M. Hofholdning, Chatolkasse, Particulairkammer, Stald=Etat, til Allerhøistsammes Reiser i Landet, a. er der budgetteret en Sum af 686,000 , og til de kgl. og fyrstelige Personers Appanager 550,000 . Til Statholderskabet i Hertugdømmerne 21,760 1 (Normalreglm. har kun dertil 2,560 ). Til Stats gjældens Forretning og Afbetaling er opført 5, 100,000 8, til udenl. Anliggender 293,000 ; til Sø-Etaten, 1,021,000 ; til Land-Etaten 3,215,800; i Pensioner og Vartpenge 615,000, paa den aft. Pensionsliste 544,000, til Understøttelser gjennem Statssecretariatet for Naadessager 245,000, osv. (C. Td.)- Vort Gaarsnumer – hedder det i Fædrelandet for igaar – er blevet beslaglagt af Gjennem synet, formodentlig for en efter Børsenhalle og flere preussiske Blade meddeelt Notitses Skyld, der er ligesaa velmeent som juridisk og politisk uskyldig, og ikke til Fornærmelse for noget Menneske, men som dog nok alligevel har været saa uheldig at støde Justitsraad Reiersens fine Følelse, uagtet den tidligere uhindret har været omtalt i Kjøbenhavnsposten.