Ribe Stifts Adresseaviser, 1794-07-25
Et Stykke af Forberetningen i det Udtog, som efter høieste befaling er udgivet i Stokholm, af den imod Baron Armfeldt og Medskyldige anlagte Sag. For at kunne skabe sig et rigtigt Begreb om denne Sags egentlige Beskaffenhed, bør man forestille sig den, ikke som den nu viser sig, da Forræderiet er opdaget, Hovedmanden, blevet en under Lovens Sværd flygtende Misdæder, og hans kiendte Medskyldige fængslede; men som om den var kommen i den Stilling, de Sammensvornes Vei skulde lede til, dersom deres Tilbud paa vedkommende Sted vare blevne antagne, og flere deres Forsøg dem lykkede. Dertil hører først, at Baron Armfeldt skulde kunnet formaae H. M. Keiserinden af Rusland at bryde den mellem hende og Sverrig sluttede Alliance. De Midler, Baron Armfeldt til at opnaae denne forræderske Hensigt betiente sig af, indeholdes i hans Memoires og Revolutionsplan (Bilagene No. 87,89 og 91); og naar disse Midler skilles fra alle de Blomster, hvormed han nodsaaedes at indhylle og besmykke sit Forhavendes Vederstyggelighed, paa det ikke hans Hiernefoster skulde blive nedkastet til Bøddelknegtens Optagende og Afgiørende, findes de fornemmelig at bestaae deri, at vor nu værende Regiering gav saa frie Mark for den saa kaldte Jacobinismes Fremskridt, at Kongemagten derved skulde kastes overende, og Sverrig, blive Middelpunktet for rigsforstyrrende Sætninger og Tænkemaade, der siden kunde endog udbrede sig til det russiske Rige. Enhver bedømme selv Grundigheden af foranførte Raisonnement. Men da ingen kan imodsige, at jo Regieringen lige omhyggelig vedligeholder saavel Tronens som hver Under dans i Lov grundede og velerhvervede Rettigheder, og da vi have største Skiel at prise den Høieste for en mild og fredelig Regiering under disse for andre Lande høist uroelige Tider; følger og tydelig, at Baron Armfeldt formedelst sine falske Angivelser for en oplyst Fyrstinde og troe Bundsforvandt har fordristet sig at fremføre den nedrigste Usandhed. Og kan man saa meget sikkrere lægge ham dette til Last, som han, i den Trang han var for at finde Beviis for sit Angivende, og med den Kunst, han besidder, at sætte en sort Farve paa de skyldigste Handlinger, dog ligevel med al sin Umage ikke har kundet finde nogen anden Grund til den forskrækkelige Skildring, han giør af nærværende Regiering, end den, at Regieringen har tilladt Trykkefriheden. - Hvo veed ikke, at Nationen modtog den som det ypperste Mindemærke af Regieringens Velvillie for Folket, som det sikkerste Middel at udsprede Sandheder, der lede til dets Lyksalighed. Nytten deraf er allerede, ligesaavel som Nødvendigheden, agtsomt at paasee, at denne Gang ei ved Misbrug maatte blive et Middel for uroelige Hoveder til at forstyrre den almindelige Rolighed, for almindelig erkiendt til, at den mod Baron Armfeldts Bagvaskelser skulde behøve noget Forsvar. Man vil blot tilføie, at Trykkefriheden i Danmark og England er ligesaa vidt udstrakt som hos os, men der skal først fødes en Baron Armfeldt, inden den i disse Riger kan blive tagen som skiellig Grund til et Rigsforræderie. Hver Svensk maa i øvrigt randsage sig selv, om og hvorvidt han, som Baron Armfeldt paastaaer, nærer saadanne Grundsætninger, der ere farlige for en lovlig Regiering. Man maa være den æreløseste Ridding, for usandfærdigen at vilde paabyrde fine Landsmænd et Sindeelag, hvorved de skulde fortiene at styrtes i udenlandsk Trældom. Heraf følger altsaa, at og Ruslands Monarkinde ikke havde været troefastere, i sine Forbund med Sverrig, end at hun have de nedladt sig til at lytte til Baron Armfeldts falske Angivender, og vedtage en Landsforræders Forslag, samt derved sat det svenske Folk i den Nødvendighed, til sidste Blodsdraabe at forsvare sin Friehed og Selvstændighed, da var alt dette kommet af Baron Armfeldts nedrige og niddingsfulde Logne; - og fra dem kan man slutte til Troeværdigheden af hans øvrige Opgaver, at Regieringen i Constantinopel og Polen har søgt at oppuste Fiendtligheder mod Rusland m. m., som samtlig giendrive sig selv.