Aarhuus Stifts-Tidende, 1829-10-01
Hvorledes vil den græske Catastrophe blive løst: Men imedens det synes som om Sværdet allerede er halvt stukket i Skeden, bringes man paa eengang, vedat læse en mærkværdig Artikel i den Augsburger Allgem. Zeitung, der synes at komme fra en meer end almindelig Pen, paa den Formodning, at den græske Sag er længere : fra sin definitive Afgjørelse end man havde formodet, og at den indeholder Stof til vigtige fremtidige Underhandlinger og Forandringer i Orientens Skikkelse. "J det 3 Aar - hedder det der, den græske Opstand har varet, har den russiske Politiks Forhold til Grækernes Sag, paa mangehaande Maader været forviklet ved de forskjellige politiske Forandringer og Stillinger. Den Omstændighed, at dens første Bevægelser traf sammen med de carbonariske Uroligheder i Neapel og Piemont, bragte Keiser Alexander til at troe, at der fandt et Sammenhæng Sted mellem disse Bevægelser, og istedet for Korsets Fane, som vajede paa Malvasias og Messolung, his Mure, troede den hellige Alliantses frømme Stifter, at see hiin Revolutions forvirrende Tegn, som havde rystet Europa i dets Jnderste. Kaldet af Forsynet, som han troede, til at hæmme og tilintetgjøre den, geraadte han nu i hiin indre Kamp med sin religiense og politiske Overbeviisning, og i hine Modsigelser, som bevægede ham til, med uhørt Sagtmodighed at taale en afmægtig Fjendes Haan og Overmod, som førte ham selv igjennem Tungsind og Samvittigheds-Uro en tidlig Død, imøde, imedens den for hans Rige og hans Krone igjennem en fleeraarig tvungen og uhæderlig Uvirksomhed, medførte hiin indre moralske Gjæring, som ved Thron forandringen endelig brød ud i Petersborg. Jmidlertid blev Alexander ved den græske Revolutions Modstanderes hemmelige og mægtige Bestræbelser vel afvendt fra den, men man kunde ikke gjøre ham til Grækersagens Fjende, og idet han gjorde det til en Betingelse for ei selv at tage Partie i den, at ingen anden christelig Magt skulde forbinde sig med Tyrkerne for at bringe Grækerne under Aaget, blev han saaledes deres Friheds Bolværk imod det vestlige Europa, og bevirkede, at i det mindste den aabenbare Kamp blev ført mellem Tyrker og Græker allene. Dette Grækernes mægtige Skjold imod det vestlige Europas vildledte Kabinetter har reddet dem fra den øiensynlige Undergang; under dets beskyttende Ægide have de øvrige Folkeslag faaet Mod til, ved virksom Deeltagelse at opretholde deres betrængte Troesforvandte som lede Døden for Korsets Skyld. Men da hiint Næt af Frygt og Bedrag, i hvilket Ruslands Politik var hildet, paa eengang var sønderrevet ved den nye Herskers befæstelse paa den store Peters Throne, da bleve Rigets sande religienspolitiske Jnteresser skarpsindigt og rigtige opfattede af den unge ædelmodige og virksomme Monark. Enhver Fordomsfrie maatte snart indsee, at en umiddelbar og seierrig Opløsning af den græske Qvæstion var den nye Regjerings første Opgave, og at den russiske Krones Kraft og Ære var knyttet til den ikke mindre end de gamle Carers Thrones Sikkerhed; da de andre Magter med Hensyn paa denne første og vigtigste Gjenstand for Keiser Nicolais politiske Virksomhed, snart tilbød ham deres Deeltagelse, snart gjorde Vanskeligheder, er det bekjendt, at han greb igjennem med en Erklæring: i denne Sag, som paa eengang lagde hans ligesaa vise som bestemte Politik for Dagen: "Den græske Qvæstion skal løses, enten det nu skeer ved 3 Magter, eller ved 2 eller ved een Eneste." J hvilken Mening disse Ord maa tages, kan efter hine Begivenheder og ved hiin Stilling, imellem Parterne neppe være nogen Tvivl underkastet. Den unge Monark er Hovedet for sit Riges Kirke, og denne Kirke er den samme, for hvis Tilværelse der blev kjæmpet paa Grækenlands Sletter, hvorvel dette hidtil har været overseet af vor Tids Diplomater. Keiserens Herredømmes Kraft og hans Krones Glands beroe paa hiin nøie Forbindelse imellem de politiske og religiense Jnteresser; det er den som bringer hans Folk til, i ham at ære sit Vels Befordrer og sin Troes Beskjærmer, og som bringer enhver Christen, der i Morgenlandet sukker under de Vantroendes Aag, til med Haab at vende sit Blik mod Carens Throne og Russernes Behersker; hans hele Folk føler med ham de Pligter, som paaligge ham i den græske Sag, og den græskerussiske Kirke har ved sit øverste Organ med Eftertryk foreholdt Alexander dem Da denne Monark, nedbøiet af Bekymringer over de østerlandske Christnes Lidelser i hiin Kamp, for sidste Gang kom igjennem Moskau, da han knælte for Høialteret i den af Folket opfyldte Cathedralkirke, for den græske Kirkes Metropolit, rakte den Vaarige Olding ham Frelserens billede med de Ord: "Kys den Korsfæstede, som trædes i Støvet for sine Fjender, og som finder Jngen meere paa Jorden, der hævner eller beskytter ham." Disse Ord i en Oldings Mund, der neppe endnu tilhørte Livet, maatte lyde som en Stemme fra Himmelen og gjøre et mægtigt Jndtryk paa den fromme og ulykkelige Monarks Gemyt. Han blev længe liggende, med Hovedet bøiet mod Jorden, og en Strøm af Taarer vidnede om de Følelser, som sønderslede hans Hjerte. Kort derefter kaldtes han fra dette Liv, forinden endnu de Planer, som beskjæftigede ham i hans sidste Dage, vare modnede til bestemte Handlinger. En Erklæring fra hans Efterfølger oplyste nu, hvad der tilsidst var forekommet ham selv nødvendigt, og hvad hans Riges Vel og Værdighed lige bydende fordrede, om ogsaa Kirkens og Religionens Stemme havde været tans. Hvorledes den græske Qvæstions Løsning under saadanne Forhold maatte være at forstaae, blev meget snart rigtigt opfatter baade af Kabinetterne og af Nationerne. Man aabnede Udsigt til Grækenlands Befrielse fra Tyrkerne, thi uden Sikkerhed for Fremtiden var Qvæstionens Løsning ikke tænkelig, og for denne Sikkerhed var Uafhængighed atter en nødvendig Betingelse. Men andre Kabinetter kastede sig imellem Nicolai og Mahmud, for at denne Uafhængighed kunde opnaaes, uden at ryste det ottomanniske Riges Grundstøtter. Det gjaldt fra deres Side om et Forsøg paa at komme til Maalet ved Mægling, og til dette Skridt kunde Rusland saameget lettere give sit Samtykke, som Tractatens Bestemmelser dog i Grunden viste sig som en Form, under hvilken man uden Vaabenmagt vilde opnaae af Porten, hvad der var nødvendigt til Grækenlands Uafhængighed. Men efter at Døden havde kaldt den store brittiske Statsmand, Stifteren af Tractaten af 6te Juli, fra Verdens Skueplads, efter at hans politiske System, forskjelligt fra Castlereaghs og Wellington, kort derefter var fulgt ham i Graven, da traadte Engellands Politik mod Grækenland tilbage i hiin Stilling, som vi ovenfor have beskrevet, imedens den russiske stod fast paa sin naturlige Grundvold og med Standhaftighed blev sig selv tro. Saaledes saae Verden det sælsomme Skuespil, maaskee det eneste i sit Slags, at to store Riger traadte sammen i eet Forbund til de meest modsatte Hensigter. Thi efterhaanden maatte enhver Tvivl forsvinde om, at Engelland ved Tractaten af 6te Juli ikkun havde Grækenlands Undergang, Rusland derimod dets Uafhængighed til Hensigt. Derfor var det, at Capodistria, da han valgtes til Overhoved for den græske Regjering, af Keiser Alexander modtog Lykønskninger og Forsikring om hans Beskyttelse, imedens Engelland ansaae hans Optrædelse i hiint ødelagte Land stridende mod sine Planer. Derfor var det, at denne Monark hilste Slaget ved Navarino som en Begivenhed, der var heldbringende for Menneskeheden og Civilisationen, imedens Engelland stemplede den som en Omstændighed, der virkede mod dens Hensigter. Da omsider det engelske Cabinets Utilbøielighed til at virke i den Canningske Tractats Aand, aabenbart vist sig, blev det paalagt den russiske Gesandt i London, stadigt at holde sig til Tractatens oprindelige Mening og overalt, hvor Talen var om de Fordringer, den maatte gjøres til Porten for Grækenland, at gjøre disse gieldende i deres videste Udstrækning. Derfor mødte Jndskrænkningen af den nye Stat til Morea og Cycladerne den bestemteste Modsigelse fra Ruslands Side. En egen Gesandt blev sendt til London, for at gjøre Grækenlands naturlige Grændser gjeldende, og det er bekjendt, at Engelland saae sig nødt til at give efter i dette væsentlige Punkt. Vel vidste Engellands Politik, at give det Hele Udseende af et blot Forslag til Porten og at knytte Grækenlands Forstørrelse til saadanne Betingelser, at det under disse ligesaa lidet vilde kunne bestaae og vedvare, som om det forblev inden for de indskrænkede Grændser; imidlertid, hvis Rusland i hiint Øieblik, bevæget af Engellands truende Stilling, hvilket, efter at have beroliget Jrland, kunde lægge sin hele Vægt i den politiske Vægtskaal, og med Hensyn til de Omvexlinger af Krigslykken, som den haarde og endnu uafgjorte Kamp om Silistria og Schumla, endnu dengang gjorde muelig, fra sin Side, for at forebygge et Brud, for et Øieblik gav efter for de to andre Magter, saa var det vel foruden Omstændighederne ogsaa den Overbeviisning, at Sultanen ligesaavel vilde forkaste disse nyere, som det tidligere Forsing, og saaledes gjøre Mæglingen unyttig, som hertil bestemte det russiske Cabinet. Rom imidlertid den russisketyrkiske Kamp til en fordeelagtig Afgjørelse, saa kunde Seierherrens Bestemmelser træde i Stedet for den tilbageviiste Mægling, og den Overvundne maatte da beqvemme sig til at kjøbe Freden saavel ved Grækenlands Uafhængighed som ved andre Offre. Denne Anskuelse er aabenbar den, fra hvilken det russiske Cabiner, til hvis Jndre den europæiske Politiks Viisdom og Kundskaben om Europas sande Jnteresser, havde taget sin Tilflugt, i de sidste Maaneder er gaaet ud, og den har i Begivenhedernes Følge viist sig som den ene rigtige. Sultanen har for trettende Gang tilbageviist den tilbudne Mægling, og forinden vi saae ham i det Tilfælde, for fjortende Gang at fornye det samme Spil, ere hans Hære i Bulgarien og Armenien ødelagte, Balkadens Passe forrerede, Burgas og Er Veiene til Pera, til Scutari, til Smyrna og til Bagdad, alle lige aabne. Det ottomaniske Rige er som Magt tilintetgjort, og det vilde være Forblindelse at troe, at Rusland endnu i den græske Sag skulde antage, at befinde sig i samme Forhold, i hvilket det var, da det gav efter for Engellands Planer med Grækerne, da den sidste Protocol blev undertegnet.