Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-11-10
Abbed de la Chapelle tager heraf Anledning til at tale om alle de Omstændigheder, der vare forbundne med Sauls Samtale med Heren i Endor, og søger at vise, at den Tale, som man antager Sammels Aand her holdt for Saul, kom fra Hexens Mund, hvilken Qvinde han antager har været en udmærket Bugtalerske. Paa Grund heraf forklarer han denne Handling, og alle de Omstændigheder derved, som den hellige Skrift anfører. Han erindrer at man maa lægge Mærke til, at Skriften ikke siger, at Saul har seet Sammel, men blot at han hørte en Stemme, som en Bugtaler kan frembringe fra hvilken Side og med hvilken Kraft det skal være. Han anfører derpaa mange Exempler, for at vise, at de gamle Oracler hævdede deres Anseelse og forskaffede sig Jndflydelse ved denne Konst. Mange andre lærde Mænd have givet samme Efterretning om Heren i Endor. Uagtet Skriften siger, at hun besad en Spaadomsaand, saa er det hebraiske Ord ab og dets Pluralis oboth dog i Almindelighed, oversat af de LXX. Fortolkere med et græsk Ord, som betegner Bugtaler. Saaledes er det oversat i Jsaias XIX. 3. Af Plutarch og Josephus sees, at de, som man fordum kaldte Ventriloqui, siden hedde Phytonesses, som betegner en foregiven Spaadom. Derfor hedder det i den vulg. Vers. af 1 Sam. XXIII. 7, 8 Python, hvilket Ord derimod ikke, som Voltaire synes at antage, staaer i Texten; aldeles uden Grund er altsaa den af ham uddragne Slutning: at Historien ikke blev skreven førend Jsraliterne handlede med Grækerne, efter Alexanders Tid, thi at bestemme en hebraisk Bog Alder efter Brugen af et Ord i en latinsk Oversættelse, der er forfærdiget mange Hundrede Aar derefter, og som aldeles ikke findes i Originalen, er een af de Absurditeter, hvoraf man finder saa mange hos Voltaire, der var fripostig nok til at ville bedømme og bortforklare det gamle Testamentes Bøger. hvis Grundsprog han kjendte ligesaa meget til som Bønderne paa Ferney. Af Baron v. Mengens Fortælling om sig selv og de Jagttagelser, som de la Chapelle har gjort ved ofte at undersøge St. Gille, synes det, at den konstige Stemme, der frembringes af en Bugtaler, ikke som Ordets Etymologie viser, kommer fra Maven, men dannes i den indere Deel af Munden og Struben. Efter denne Forfatter beroer denne Konst ikke paa disse Deles særegne Bygning og Organisation, som kun er enkelte Mennesker egen og kun ere meget sjeldne, men kan erhverves ved en alvorlig Attraae efter at opnaae den og gjentagne vedholdende Forsøg, De Begreber vi danne os om Stillingen eller Frastanden af Legemer, ved Hielp af de Sandser, som gjensidigen understøtte hinanden, synes aldeles at være grundet paa Erfaringen, og vi gaae umiddel har over fra Tegnene til Tingene, der betegnes derved, eller i det mindste uden midlertidige Skridt, der ere mærkelige for os selv. Heraf følger, at naar nogen, skjønt han er i samme Værelse som en anden, kan ved en særegen Modification af Taleorganerne frembringe en Lyd, som i Svaghed, Tone, Styrke og hver, anden mærkelig Egenskab, fuldkommen ligner en Stemme, der kommer fra et Tag paa et Huus ligefor, saa vil Øret naturligviis, uden Undersøgelse, referere den til denne Stilling eller Frastand, den Lyd, som hiin Person hører, er blot et Tegn, som han fra Barndommen af har været vant til, ved Erfaringen, at associere med Jdeen om en Person, der taler fra Taget paa et Huus. Et Bedragerie af dette Slags vises paa Orgelværket og andre musicalske Jnstrumenter, og der gives mange lignende optiske Bedragerier. Den blinde Fløitespiller Dulon, der for adskillige Aar siden lod sig høre paa det Kgl. Theater, frembragte en saadan Jllusion paa Fløiten, nemlig ved at danne et konstigt Echo, som man vilde antaget for virkeligt, dersom man ikke havde seet, at det var ham selv, der frembragte det. Nolandus siger i sin Aglossoctomographia, at naar Mediastinum, som i naturlig Tilstand bestaaer af et enkelt Membrane, er deelt i to Dele, saa vil Talen synes at komme ud af Brystet, og den, der staaer derved, vil indbilde sig, at Mennesket er besat. (Fortsættes.)