Berlingske Tidende, 1836-07-08
Paris, den 29de Junii. - Kongens Svar til begge Kamrenes Præsidenter, der, omgivne af en Mængde Pairer og Deputerede, i Søndags lykønskede ham til hans lykkelige Frelse fra at falde for Morderhaand, fremhævede endnu mere end for den kongelige Personlighed. J Hr. Pasquiers Tiltale forekommer følgende Sted: "Endnu engang har Forsynet reddet Dem; Forsynet, der vaager over Frankerig, være vor Tak helliget. Himlens Retfærdighed laaner Jordens Retfærdighed sin Bistand. Saa vil da ogsaa den sidste vide at gjøre sin Skyldighed, Gid den i hiin frygtelige Forbrydelse, den skal straffe, kun maatte opdage en ene staaende Skurks forblændede Fanatisme!" – Upassende maa det rigtignok synes, at Formanden for den Ret, der skal fælde Dom over Gierningsmanden, i Forvejen meddeler Forsikkringer om en trolig Opfyldelse af sine Pligter, der, ifølge Lovene, maae gaae ud paa en Dødsdom; paa den anden Side udtaler der sig dog i det mindste en passende Tanke i det Ønske, at Forbryderen maa staae isoleret. Paa en mindre passende Maade udtrykte sig derimod Deputerede-Kamrets Præsident, Hr. Dupin. J hans Tale spillede de Factisse i Almindelighed atter en betydelig Rolle"Sire! - sagde han blandt Andet – naar Morderne tage Deres ophøiede Hoved til Sigtepunkt, saa gad Enhver blandt os med sin Person tjene Dem til Skjold. J Kongen angribe de Factisse Ordenens 3 Fredens personificerede Princip, dette Princip, ved hvilket Fædrelandets Velfærd klæder. Vi ville forsvare det, til dets Forsvar ville vi trænge os endnu tættere sammen om Dynastiet, som Frankerig kun af den Grund har hævet paa Tronen, fordi det ansaae det værdigt til at grundfæste Juli-Revolutionen. Den offentlige Roligheds Fjender kunde ikke taale, at Alt meer og meer befæster sig under Eders Majestæts loyale Scepter, midt i en Velfærd, der grændser, til det Vibunderlige. Det tvang dem til at gjøre et Forsøg paa at standse hiin Velfærd, Lader os haabe, at en fast og aarvaagen Administration vil vide at faae Kilden til saadanne afskyelige Forsøg udtørret. – Det er tvivlsomt, om Hr. Dupin ved de sidste Ord vilde hentyde paa den Nødvendighed, endnu mere at modificere Cabinettet i tiers partiels Aand, eller om hans Hensigt var at give Politiet under Hr. Gisquet en Snært. J Gaar fortalte man, at Hr. Gisquet havde betragtet Hentydningen som gjeldende ham, og besluttet at forlange sin Afskeed. – J Kongens Svar paa Hr. Pasquiers Tiltale forekom følgende Sted: "Just fordi det er lykkedes mig at opfylde det store Hverv, Frankerig har nedlagt i mine Hænder, fordi jeg har vidst at beskytte vore Love, vore Friheder, vore Jnstitutioner, gjøre Morderne mig til Skive for deres Kugler. De vide, at man kun med selve Livet kan fravriste mig Opfyldelsen af hiint Hverv, derfor see de i mig en uoverstigelig Skillevæg mod deres uheldsvangre Planers lykkelige Jværksættelse, disse Mennesker, der stræbe efter den borgelige Ordens Omstyrtning, efter vor Stats og overhovedet hele Europas Omvæltning." Paa Hr. Dupins Tiltale svarede Kongen fuldstændigt saaledes: "Meer end jeg formaaer at udtrykke, røre mig de Følelser, De tilkjendegive mig. De have allerede oftere ved ligesaa sørgelige Lejligheder, paa samme Maade yttret mig Deres Sindelag. Alligevel er det mig en Nødven hed at tilkjendegive Dem, hvormeget Deres Deeltagelse gaaer mig til Hjertet, hvor den trøster mig og opfylder mig med Tillid. Ja, mine Herrer, med Deres Hjelp, med den Bistand, De yde mig til Factionisternes Bekæmpelse, vil det lykkes, at forebygge Gjentagelsen af saa beklagelige Mordforsøg. Jeg vilde ikke bryde mig saameget derom, hvis Talen kun var om min Person. Men i min Person angriber man, som Deres Præsident har sagt, Frankerig, den borgerlige Orden og Lovene. De ville ogsaa for Fremtiden staae mig bi, mine Herrer! De vide, at jeg bliver paa min Post, hvor stor ogsaa Faren maatte være; De vide, at der ikke kan gives noget Offer, som jeg ikke villig vilde bringe Frankerig, og at jeg stedse er beredt til at sætte mit Liv paa Spil, for at forsvare det kostbare Pant, Frankerig har betroet mig, og hvis Bevogtning jeg har tilsvoret det. Jeg kan ikke noksom gjentage Dem, hvor meget Deres Sindelag rører mig; g takker Dem for samme, ogsaa i Dronningens og min Families Navn. De kunne vel fatte, hvor forfærdeligt Dronningen blev grebet i hiint skrækkelige Øjeblik. Da Skuddet faldt, sad Dronningen, ved Siden af min Søster, ligeoverfor mig i Vognens Fond. Den Trøst, De bringe os, vil virke velgjørende paa hende; den er ogsaa for hende en Nødvendighed. For os kan der ikke gives nogen meer qvægende Trøst, end Udtrykket af Deres Følelser. Gjennemtrængt af samme, vil jeg helligt i mit Hjerte bestandig opbevare Mindet derom, ligesom heller ikke Mine nogensinde ville glemme Deres Deeltagelse." De Tilstedeværendes bifaldsraab, afbrød flere Gange dette Foredrag.