Viborger Samler, 1840-07-21
De Lovarbeider, som dennegang sættes under Deres Overveielse, ere vel ikke saa talrige som de, der forrige Gang bleve forelagte, og kun faa af dem ere af en saadan Om fatning, at de kunne sammenlignes med de vidtløftigere af dem, som da sysselsatte Dem. Jmidlertid ere der nogle at særdeles Vigtighed. Dersom Kongen ikke fra de forrig Forsamlinger havde faaet et saa høit Begreb om den Villi og Kraft til at arbeide, som findes i dette Samfund, saa vilde han ikke have anseet det rimeligt, at De i den snævre Tid, hvortil Forholdene have gjort det uomgængelig nødvendigt at begrændse Deres Samling, vilde kunne prøve og gjennemgaae alle disse Arbeider med den Grundighed og Nøiagtighed, som han ønsker og venter. Men stolende paa hvad De forhen have vidst at udrette, gjør Kongen Re ning paa, at De ville finde Tid til at løse de Opgaver, som han har stillet Dem, uden at De derved ville blive ude af Stand til ogsaa at antage Dem de Privatpropositioner, de hører under den Dem tilkommende Petitionsret og som De iøvrigt maatte finde vigtige nok til at sætte under Behandling. – Den faste Tillid, Kongen har, til hvad der kan udrettes ved den frie Raadgivning og gjensidige Meddelelse der foregaaer i Stændersalene, og derfra gaaer ud til Kongen og Folket, giør, at han ikke kan erkjende, hvad der af Enkelte daglig forkyndes om en dybt og almindelig føl Trang til ved nye, vor Statsforfatnings Væsen ophævende, Former at begrændse den Kongelige Magt, en Magt, den iøvrigt, skjøndt den kaldes absolut, dog ikke er bleven udøvet paa en absolut Maade, men stedse har æret hver Mands Ret og de beskyttende Former, der udgjøre dennes Værn der har hjemlet Borgerne en Frihed, der i mange Retninger overgaaer den, som de nyde i de fleste Stater, der kaldes constitutionelle; der omhyggelig har sørget for Folkeoplysningen, saavelsom for Videnskabelighedens Fremme; dertil de Tider, hvor det især gjordes fornødent, har i den i folkelige Retning indført indgribende Reformer, og det med en Raskhed, en Klogskab og et Held, hvorved den i al Rolighed har skaffet Folket Goder, som man i andre Stater enten aldeles ikke eller dog senere har opnaaet, tildeels kun har tilkjøbt sig ved Strømme af Blod. Naar Kongen ikke har givet Slip paa noget af den Magtfylde, som Rigets Grundlov har nedlagt i hans Hænder, saa er det ingenlunde, fordi han blændes ved Enevoldmagtens Glands. Kongen veed, saa godt som Nogen, hvem der er den rette Enevoldsherre, og bøier med et ydmygt Hjerte sine Knæe for ham. Kongen veed, at denne Hans og Alles Herre har skrevet en Lov, der ikke mindre binder den, som han har fat paa Samfundets Tinde, ind den, der indtager det laveste Stade, ja at denne Lovs Fordringer og det Ansvar, som dertil knytter sig, blive større i Forhold til den Gierning, der er Enhver betroet. Kongen har gransket for meget over Stats forholdene, han er for bekjendt med de forskjellige Statsforfatningers Organisme og den ældre, nyere og allernyeste Histories Vidnesbyrd, til at han uden videre kan antage, at man i et med en afgjørende Deelagtighed i den høieste Magt forsynet Folkeraad vilde have et ufeilbart Organ foren ufeilbar Folkevillie, eller at det kunde undgaae hans Opmærksomhed, at der med Magtens Deling er forbundne Farer for Folket selv. Men allermindst kunde han oversee enten de store Vanskeligheder, som det i enhver Stat, hvor en saadan Tingenes Orden skal skabes af nyt, vil have angaaende det Grundlag, hvorpaa den skulde hvile, at tilveiebringe den Forening af Gemytterne, uden hvilken den ei vilde faae mindste Fasthed, eller de eiendommelige Vanskeligheder, der ligge i Forholdet mellem de forskjellige Lande, der ere forenede under det danske Scepter. De, der daglig bearbeide deres Medborgere for at fremkalde Ønsket om en ny Statsforfatning, der, saavidt man kan slutte, skulde have det meest demokratiske Grundlag, synes slet ikke at tænke paa, at der ogsaa vilde behøves en Modvægt imod de Overilelser og Uretfærdigheder, hvortil den folkevalgte Deel af Statsmagten kan forfalde, at de Midler, som alle Statsforfatningers Stiftere saa omhyggeligen have udtænkt for at danne denne Modvægt, have deres store Skrøbeligheder, og at Magtens Deeling, saa godt end Alt kan gaae, saalænge de forskjellige Grene af Statsmagten ville indbyrdes lempe sig efter hinanden, dog kan føre til en Splid, der lammer hele Samfundet, og stundom ender med, at den ene, understøttet af den største physiske Kraft, faaer en Overhaand, hvorved den Ligevægt ophæves, der dog skulde udgjøre Grundvolden for den hele Statsbygning. Men heller ikke ere de opmærksomme paa hine i Forholdet mellem Fædrenelandets forskjellige Dele liggende Vanskeligheder. Disse have de derimod i høi Grad forøget, ved om dette Forhold at udtale sig faaledes, at det har havt en beklagelig Jndflydelse paa den gode Forstaaelse mellem de forskjellige Statsdeele, og det maatte føre til den fordærveligste Spænding, dersom der blev Rum for den Tanke, at Regjeringen deelte disse Forestillinger. Holsteenske Stænder. "Alt. Mere." giver Efterretning om Forsamlingens Aabning efter foregaaende Gudstjeneste, ved hvilken Provst Wolf holdt Talen over Texten Es. 9, 2. Valget til Præsident faldt paa Dr. Balemann, Vicepræsident blev Etatsraad Wiese; Secretairer bleve Borgermester d'Aubert og Advocat Kirchhoff, til at redigere Stændertidenden valgtes Senator Karstens og Prof. Burchardi. (Berl. T.)