Viborger Samler, 1837-05-05
Udenlandske Efterretninger. Storbritannien og Jrland. Lord Melbourne aabnede den 25de f. M. Discussionen i det propfulde Overhuus, i hvilket især det store Antal Biskopper bemærkedes, med Andragendet om Municipal-Reformbillens anden Læsning. Han viste, at Nødvendigheden bød en Forandring i de irske Stæders Forvaltning, og at Modstand mod den forelagte Forholdsregel ikke vilde have anden Birkning, end at bringe Unionen mellem Storbritannien og Jrland i Fare. Han maatte derfor trænge paa Huset at antage billen og fremfor alleTing at vogte sig for at opponere imod den i saadanne Yttringer, som de, der characteriserede den forrige Modstand mod Billen. Det var Tid at gjøre Ende paa den farlige Kamp og de naturlige Tvistigheder, som denne Gjenstand havde foranlediget. Hertugen af Wellington erklærede derpaa, at han ikke vilde modsætte sig den anden Læsning, men indskrænke sig til at emendere den i Committeen. Der maatte skee Noget for Corporationerne i Jrland, endskjøndt han ikke var for, at ødelægge et Slags udelukkende Magt i disse, for igjen at indføre. et andet Slags ligesaa udelukkende Autoritet, især da denne Sidste var farlig for den protestantiske Jnteresse og vilde komme til at befinde sig i Hænderne paa den laveste Classe af det borgerlige Selskab. Han maatte i al Fald undre sig over, at den samme eller en endnu fordærveligere Bill, end den af Lorderne i forrige Aar forkastede, var indbragt, istedet for at man skulde have forsøgt, ved en Forholdsregel af en anden Natur at forsone Lordernes Majoritet. Ogsaa Lord Lyndhurst erklærede nu, at heller ikke han vilde modsætte sig den anden Læsning, men i Committeen sørge for, at billen blev saaledes emenderet, at den kunde fortjene at antages af Huset og svare til Jrlands Jnteresser; men han maatte udtrykkeligen tilføie, at intet Hensyn skulde kunne bevæge ham til at sanctionere en Bill, som den foreliggende. Lord Melbourne indrømmede derpaa som Svar paa Hertugen af Wellingtons bemærkning, at Billen næsten var den samme som i det foregaaende Aar, og at han atter havde forelagt den, fordi han endnu stedse holdt dens Princip for det rigtige. Den ædle Hertug havde selv som Premierminister forelagt Huset en Bill (om Catholikernes Emancipation) endskjøndt baade Huset og han selv gjentagne Gange havde misbilliget og forkastet den, hvorved endnu maatte bemærkes, at denne Bill var mere afgjørende og tilbød færre Garantier, end den, der tidligere var indbragt over denne Gjenstand. Derfor forekom det ham (Lord M.),at om han overhovedet i denne Hensigt havde feilet, da havde han dog ei feilet i den Grad, som den ædle Hertug ved hiin Leilighed (Lutter Bifald), og at han ei fortjente den strænge Dadel, som man vilde øse paa ham. Hvad den ædle Barons (Lyndhurst) nuværende bifald angik, som gjordes afhængig af Committeens Emendering, saa maatte han tilstaae, at han ikke torde vente, at disse Amendements vilde være af den Beskaffenhed, at de kunde forenes med Betingelserne for en god Regjering i Jrland. Lord Brougham erklærede sig med faa Ord for Andragendet, hvorpaa billen blev læst anden Gang med den Bestemmelse, at den Torsdagen den 4de Mai skulde tages under Overveielse af Committeen.