Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1847-08-11
En her imellem os levende gammel Skuespiler, som fra Thalias vandrede lige ind i Penias Tempel (Fattiggaarden). hvor han nu sorterer Klude og piller Værk, vilke forleden Søndag, da vi ved en skjult Velgiører bleve beværtede med en Tripotage af Rumfords Suppe med Kløser, bringe Forfatteren en Togst (NB. i tyndt Øl, skienket i vore Leirpotter) og holdt han da ved den Leilighed efter Nutids Skik en ciceronisk Tale om den Treklang der skulle gaae igjennem Komedien, og som han kaldte Tidens, Stedets og Handlingens Eenhed. Han anstillede derefter en humoristisk Sammenligning mellem denne Treklang og Stud. Vielwitzes bombastiske Tale om den nordiske Treklang eller Skandinavernes Gjenfødelse, samt at det var af den Aarsag at Magneten bestandig viste mod Nord. Han krydrede denne Sammenligning med Citater af Capt. Storms og den døve Kræmmer Ventekiærs Dialog ved at forklare den tunghørige Vielwitzes Tale og at han derved havde beviist, at Kommunerne nu kunne regjere sig selv som de ville uden at spørge enten Amtmanden eller Cancelliet, og hvorpaa Storm fortalte den Døve, at Vielwitz havde paaberaabt sig to Vidner nemlig Kong Salomon og Orla Lehmann, Jtem fortalte han den Døve, at vi skulle gjøres om til Skandinaver, og da Ventekiær spurgte hvad det var for en Slags Dyr, at da Storm svarede ham, at de bleve lavede af en Dansker, en Svensker og en Normand, som man kom i en Gryde med Persille og Smør, og hvor da af saadanne 3 kom een Skandinav; men endskjøndt vi griinte ad vor Skuespillers Tale, saa vi næsten bumlede under Bordet, og endskjøndt vi kiinkede med vore gamle Potter saa Skaarerne fløi, saa dog bleve vi lige kloge; thi Hovedsagen for os er sku ikke den dramatiske eller den skandinaviske Treklang, men den er Spørgsmaalet, om de 500 Exemplarer af Bogen vil gaae fra Haanden, hvilket er noget som kun Fremtiden vil vise. Jmidlertid havde den bemeldte gamle Skuespiller herom en ganske penetrerende Overbeviisning, og holdt han desangaaende ligeledes et Foredrag med en Toast for Sagens gode Udfald, og hvorved vi atter stødte sammen med vore Ølpotter. Jeg kan pokker ikke huske alt hvad Komedianten ved den Leilighed udviklede, thi det er Fanden til Karl hvad Mundlæderet angaaer, men saa meget fattede jeg af Foredraget, at mange Slags Mennesker ligesaa nødvendigt maatte kjøbe vores Bog som Almanakken. Saaledes nævnede han blandt Kjøberne alle dem der ikke holde af at Ægget skal lære Hønen; endvidere alle lykkelige Elskende, fordi de ved at erfare Frøken Amalie Flindts og Hr. Locomos Qvide, ville føle sig dobbelt lykkelige; ligesaa alle ulykkelig Elskende, da de af de samme Personers Skjebne ville lære, at naar Nøden er allerstørst er Hielpen allernærmest. Han nævnte ogsaa alle Elskere og Hadere af Jubilæer og Pokalers Uddeling, da begge Partier ville finde meget Stof til dyb Eftertanke; ligesom alle Kommunalbestyrelser, saavel de conservative som de liberale; endvidere alle Nutidens Liebhavere, til ciceroniske Taler ved Suppebollerne og Viinflaskerne: alle Cosmopoliters fordomsfrie Deeltagelse i den ulykkelige Mosait Moses Blausilbers vidunderlige Skjebne, saavelsom og alle Venner af Peer Syv, der gaaer igjen i hele Forestillingen, og endelig alle Yndere af musicalske Soireer og Karnevaler, samt endelig enhver den, som hylder Ordsproget: Enden god alting godt. Men endskjøndt jeg ingenlunde kan dele en Skuespillers sanguinske Beregninger, og hvorom han jo i sin luslidte, gamle sittede Frakke er det bedste Modbeviis, saa dog var der noget i hans Foredrag der indgav os Haab, og som især blev os glædeligt derved, at han lovede os Alle Anvendelsen af sine bona officia, og sine Erfaringer paa Kunstens lange Bane til at Stykket skulle blive opført her paa Theatret ved velvillige Dillettanteres Hielp, og at dertil skulle blive sammenskrabet henved et Par Hundrede Daler for Øiemedet. Hvis altsaa Bogen gaaer af som varmt Brød, og hvis Opførelsen af Stykket kan sættes igjennem, og hvis der, imod disse Hvisser, ikke skulle komme for mange Menner, da kunne vi jo rigtignok vente en god Sum til Deling imellem Bespiisningsanstalten, Brødkommitteen og Asylet, og hvorved vi da i det anstundende Efteraar kunne gjenvinde Poesien i vores Existents: Suul til Brødet. J denne trøsterige Forventning og med den Forviisning at alle Stats-, Land- og Huus=Oeconomer vil erkjende det at være en Spotpriis for een Rigsbankdaler at kunne lære at forvandle Lyng til Rugbrød, anbefale vi Bogen og vort Forlæggerskab til det ærede Publicums velvillige Opmærksomhed. Jesper Brødtrang. C. Sk. De ærede Dagblade i de andre Provindser, hvor Bogen er fal, bedes at optage dette Jnserat.