Corsaren, 1842-05-27
Uddrag af Redactionens Forhandlingsprotocol. Møde den 25de Mai. Redactionen har nu i lang Tid ikke holdt Møder, hvilket har havt sin gode Grund deri, at Møderne ikke maatte blive offentliggjorte, men tvertimod flere Gange foranledigede Beslag. Det kan maaskee synes Nogle, at dette ikke var tilstrækkelig Grund til ikke at holde Møder; men disse maae vi da gjøre bekjendte med den uheldige Virkning, som Mangelen af Offentlighedens Lys strax havde paa Møderne. Vel er det nemlig en bekjendt Erfaringssætning, at man i Mørke bliver fed (saaledes blive jo i Tunis, hvor Fedmen er en kvindelig Skjønhed, de unge Damer holdte indesluttede i mørke Værelser for at fedes), og at det Mørke, der fremkommer ved Mangelen af Offentlighedens Lys, ligeledes gjør Mange fede; men paa den anden Side frembringer Fedmen igjen Ladhed og Ligegyldighed, hvilket ogsaa strax viste sig hos os. Derfor suspenderede vi snart vore Møder og traadte først sammen den 25de Mai, for ifølge Indbydelse fra Præsidenten at træffe den nødvendige Aftale om Maifest eller Jkke-Maifest. Præsidenten aabnede derfor Mødet med den Bemærkning, at han kun havde sammenkaldt os, tvungen af den meest bydende Nødvendighed, men at han, for derhos at forhindre Discussioner, der kunde være ubehagelige for ham, ikke kunde tilstede os at være samlede længere end to Minutter. Forsamlingen tang stille hertil i den faste Overbeviisning, at, naar de to Minutter ikke strakte til, maatte Præsidenten nok af sig selv forlænge dem. Efter at Discussionen saaledes var erklæret for aabnet, reiste et Medlem sig og sagde: Jeg troer at udtale Forsamlingens eenstemmige Mening, naar jeg med Hensyn til Spørgsmaalet om Maigildes Afholdelse erklærer: At der er lige saa megen Grund til at glæde sig over Stænderinstitutionen iaar som alle de andre Aar. Forsamlingen bifaldt dette med lydelige Tilraab. Den samme Taler.... Og at Forsamlingen endvidere er enig med Fædrelandet- i, at, naar vi komme sammen for at glædes over Stænderinstitutionen, det da ikke bør være en Glædesfest, men en Leilighed til at udtale alvorlige og sørgelige Betragtninger over Stænderinstitutionen. Gjentaget bifald. Samme Taler. Det gjælder altsaa blot om at forene disse Ting med hinanden, og Overbeviisningen om, hvorvidt det er muligt, bør være den eneste Nettesnor for den Afstemning over Spørgsmaalet, som jeg nu foreslaaer. Det militaire Medlem. Jeg stemmer for Festens Afholdelse, jeg mener, at man bør glæde sig over Stænderinstitutionen, formedelst Militairreductionen. Et andet Medlem. Det er jo noget Snak. Stænderne have jo ikke anbefalet Militairreductionen. Det milit. Medl. Netop derfor! Flere Medl. Det er dog noget gruligt Snak. Stænderne have jo ikke engang havt Militairreductionen under Forhandling og kunde altsaa ikke engang anbefale den. D. milit. Medl. Jeg siger endnu engang: Netop derfor! thi hvo veed, om vi saa havve faaet Reductionen. Og jeg er saa glad over Reductionen, for jeg er ikke bleven reduceret. Ved den derpaa følgende Afstemning blev det med 17/5 imod 43/ Stemmer besluttet, at Maigildet skulde afholdes, hvorhos det endvidere, da det var de 4 5/9 Stemmer umuligt at holde Maigildet alene, sattes under Afstemning, om de øvrige 4 4/9 skulde tvinges til at deeltage deri, hvilket med 4 5/9 Stemmer besvaredes bekræftende. Brøken i Stemmerne kom fra det militaire Medlem, hos hvem der nemlig dog var deelt Mening. Præsidenten bemærkede derefter, at han vilde benytte den endnu resterende Tid til at fremlægge "Corsarens" Budget for det indeværende Qvartal. Han bemærkede, at, naar Redactionen billigede Budgettet, vilde det naturligviis blive nøiagtig overholdt, men naar Redactionen ikke billigede det, vilde det ogsaa blive nøiagtig overholdt. Qvartalet var nemlig halvt forbi, sagde han, og der kunde naturligviis ikke uden overordentlig Uleilighed gjøres Forandring i det, som alt var efterkommet. Efter en heftig og langvarig Debat, om Forsamlingen skulde billige det eller ikke, navnlig om der ingen Besparelser kunde indføres, blev det lykkeligviis billiget. Envidere yttrede Præsidenten, at han uagtet Tidens Korthed ikke kunde nægte sig den Fornøielse at underrette Forsamlingen om, at Bladet "Anti-Corsaren" almindelig i Byen blev kaldet: "Corfarens" Modsatte. Forsamlingen besluttede at takke Publicum for denne Compliment. Præsidenten. Forresten undrer det mig, at et Nr. 2 endnu ikke er udkommet. Et Medl. Der vil intet Nr. mere udkomme. Flere. Hvorledes veed Du det? Den Forrige taug forlegen, hvorpaa hele Forsamlingen begyndte at see paa ham og spørge, hvorledes han saa bestemt kunde vide det. Endelig tog den saaledes Tiltalte Mod til sig og sagde: Jeg skal sige Eder Alt; men J maae høre mig med et taalmodigt og mildt dømmende Sind: Jeg har skrevet "Anti-Corsaren." Et andet Medl. J Sandhed! Du havde Grund til at bede om et mildt dømmende Sind! Den Forrige. Nei, hør mig først ud. Jeg læste en Mængde Angreb paa "Corsaren" i forskjellige Blade: "Politivennen," "Altonaer Mercur," "Dannevirke" m. fl. J vilde ikke svare derpaa, fordi de vare lutter Declamationer; saa besluttede jeg at levere det bedste Svar paa Angrebene: aftrykke dem aldeles tankeret, samlede paa eet Sted. Jo mindre mit Blad har behaget Publicum, desto bedre er mit Svar. Et Medl. Dit Svar var ganske fortrinligt. Den F. Jeg gik i Compagni herom med Hr. Caen. Jeg sagde til ham, at Corsaren maaskee nok vilde tage ham stærkt med, siden Redactionen ikke kjendte Forholdet, men bagefter vilde den vistnok gjøre som den Fyr, der kom til at skjælde paa en Mand til dennes Kone, som han ikke kjendte, men da han fik det at vide, sagde han: Saa skal Alt det, jeg sagde om Deres Mand, Fanden gale mig! være, som om det ikke var sagt. - Bladet kom ud, og jeg nød fra flere Sider den meest smigrende Opmuntring. Et af det saaledes indtrufne Tilfælde kan jeg fortælle. Da de paa Adressecontoiret fik Annoncen til Jndrykkelse, udbrøde de. "Det kan vi sgu lide. Kiil den "Corsar," saa han skeer en Ulykke! Endskjøndt - det hjælper vist ikke." Senere havde de den Godhed at indrykke et Avertissement for mig to Gange gratis, blot fordi det var fra mig. Mine øvrige Fatalia ved denne Leilighed skal jeg en anden Gang meddele Eder. Et Medlem. Hvad dog Prof. Otto er for en stor Mand! Gjennem den Forbrydelse, Du nu har tilstaaet, titter hans Storhed frem. "Anti-Corsaren," som Du, forbryderisk overtrædende vore Love, har skrevet, er spækket med Latin, som Professor Otto har ertlæret at staae i nøie Sammenhæng med de fleste Forbrydelser. Miner Venner! Før vi straffe vor utroe Collega, foreslaaer jeg et Hurra for Prof. Otto. Forsamlingen. Prof. Otto leve! Den Forrige. Saa til Straffen. Den Antlagede. Jeg forlanger mig fritagen for Straf, thi jeg har et stort Baghoved. Flerc. Hvad kommer det os vedl D. Ankl. Have J ikke nys raabt Hurra for Professor Otto og saaledes anerkjendt hans Lære? Et Medl. Saa ville vi af Respect for ham lade Dig beholde Dit Baghoved ubestaaret og straffe Dit Faarehoved. Den Antl. Men jeg har jo heller ikke gjort noget Ondt. Flere. Du har skrevet i et Oppositionsblad imod "Corsaren", det er nok. Præsidenten. Til Orden! Jeg skal nu afsige Straffedommen. (Almindelig Taushed.) Du, Vanartede! som, rigtignok uden at fornærme os, har strevet i et Blad, der var imod os, skal straffes: 1) Med en Næse. 2) Hvert Embede eller Post, i Forsamlingen, som Du søger, skal Du ikke erholde. 3) Naar jeg engang reducerer Antallet af Redactionens Medlemmer, saa skal Du være den første, der reduceres. - Næsen kan Du hente hos mig i Eftermiddag. - Mødet er hævet.