Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-09-02
Jndenlandske Efterretninger. J Omegnen af Pinneberg er blandt Hornqvæget udbrudt en ondartet Lungesyge, der i høieste Grad er smitsom, og hvoraf de dermed befængte Dyr næsten uden Undtagelse crepere. Paa Schæffer gaarden ved Pinneberg ere af 66 Køer og 2 Tyre nogle og Tyve styrtede, og de Øvrige vare den 12te de efter den kgl. slesv.-holst. Regjerings Foranstaltning blevne dræbte. Næsten alle de dræbte Kreaturer havde allerede været meer eller mindre angrebne af Smitten. De værst medtagne har man nedgravet i Jorden med Hud og Haar, af de Øvrige ere Huderne indtil nærmene Bestemmelse nedlagte i Kalkkuler. Sygen begynder med Hoste, der tilsidst bliver saa voldsom, at Dyret styrter. Ved Opskjæringen finder man Lungen fuld af Ædder bylder, og alle Forsøg paa at curere de saaledes angrebne Kreaturer have hidtil været forgiæves. Der er truffet alle mulige Foranstaltninger til at standse denne frygtelige Syges videre Udbredelse, og Gud give det maa lykkes, (Kieler Corresp.) Nykjøbing den 2den Septbr. 1843. Mødet i Falseers Landboforening. (Sluttet, see forrige M.) Pastor Hansen meente, at Godseierne lige saa vel som Bønderne kunde behøve Arbeidere i Høsten; han fandt det klogest ikkun at andrage om de Puncter, som man kunde vente, at Amtsraadet og Stænderne vilde bifalde. J Øvrigt var det høist glædeligt i en saa talrig Forsamling af Mænd, som nøie kjendte Huusmændenes Vilkaar, at finde en saa fuldkommen Eenstemmighed i at udtale den hjerteligste Velvillie for denne Stand. - Stænderdeputeret Sidenius glædede sig ogsaa over den udtalte Velvillie, men ønskede kun, at Enhver vilde vise denne i Gjerning; thi det var uimodsagt erklæret i sidste Stænderforsamling, at Bønderne (o: Gaardmændene ofte ere værre til at plage Huusmændene, end Godseierne. - Herimod reiste sig levende Modsigelse fra alle Sider og man erklærede det med Uvillie for en Bagvaskelse mod Bondestanden, hvorved det blev bemærket, at Godseierne netop i sidste Roeskildske Stænderforsamling havde faaet en beklagelig Overvægt navnlig i Huusmandssagen, hvor de Deputerede fra Kjøbenhavn og de andre Kjøbstæder manglede Sagkundskab til med tilbørlig Kraft at træde op imod den aristokratiske Eensidighed. - Formanden gav en Fremstilling af det gjensidige Forhold mellem Gaardmændene og deres Huusmænd i hans Egn, for at vise, at de Sidste ingenlunde bleve forurettede. - Stænderdeputeret Sidenius yttrede, at Aarsagen til Huus mændenes Elendighed for en Deel maatte søges deri, at det koster dem alt for meget at faae deres Jordlod dyrket. - Christopher Rasmussen modsagde dette, hvad hans Egn angik, hvor der i Reglen af en Huusmand ydes 14 Dages Arbeide, som ikke fordres i Høsten, for at faae en Jordlod paa 1 1/2 Tønde Land fuldstændig behandlet med Heste, Ploug og Harve tilligemed Kjørsel efter Brænde o. s. v. - Jens Mortensen anførte, at i hans Egn gives 4 Rbd. for Behandling af 3 Tdr. Land, og flere anførte lignende Exempler. - Pastor Hansen bemærkede, at det mange Steder var bleven Skik, at Huusmanden anrettede et kostbart Tractement for Gaardmanden og hans Folk, naar disse udførte Pløie- eller Høstarbeide paa hans Lod. Dette var vel frivilligt, men det var ikke saa godt for Huusmændene at forandre den engang indførte Brug, som nu ansaaes for en Nødvendighed, hvorfor Gaardmændene burde komme dem i Møde og selv frabede sig saadan Tractering. Dette gialdt for en Deel ogsaa om Huusmændenes Barsel gilder, som undertiden koste dem 12 a 16 Rbd. Adskillige af de Tilstedeværende benægtede at dette i nogen betydelig Grad var Tilfældet hos dem. Hermed sluttedes den almindelige Discussion, og man gik over til de enkelte Puncter. Det første af disse, at indstille, at Livsfæste overalt indføres, og at Huustugten ikke bør anvedes mod Huusmænd, som forrette Hoveri, ansaaes som antaget uden Afstemning, da Jngen havde erklæret sig derimod. Ved det andet Punct: Jndfæstningspenge bør beregnes efter Forholdet 30 Rbd. pr. Tdr. Hartkorn, reiste sig en yderst levende Discussion, under hvilken Forslaget fra den ene Side ivrig blev forsvaret, medens det fra den anden Side med stor Kraft blev gjort gjældende, at det ikke lader sig gjøre een Gang for Alle at fastsætte Prisen for det, hvis Værdi bestandig vexler efter Tiderne, at Husenes Værdi er saa forskjellig, at man ikke uden stor Ubillighed kan fastsætte samme Jndfæstningssum for alle, og at den foreslaaede Sum i ethvert Tilfælde er alt for ringe, hvorfor en saadan Foranstaltning, dersom den kunde tænkes indført, vilde aabne Veien for alle Slags Misbrug, f. E. at Eieren selv eller hans Forvalter hemmelig vilde tage, hvad de ikke kunde faae aabenlyst, eftersom der altid vilde findes Folk, som vilde betale Husene nogenlunde efter deres Værdi at der vilde blive Mangel paa Huse, naar disse bleve betalte saa slet, at det ikke kunde lønne sig at opføre dem, og at de i alt Fald vilde blive jammerlige Hytter, naar der f. Ex. efter Forslaget C. 3 ikke maatte fordres mere end 2 a 4 Rbd. af noget jordløst Huus. Forsvarerne beraabte sig bl. A. paa, at den Jord, hvorpaa Leiehusene under Godserne ere opførte, og som er dem tillagt, i Reglen er tagen fra Fæstegaardene, uden at disses Afgifter til Herskabet derfor ere nedsatte, og at Godseierne saaledes oppebære dobbelte Jndtægter af saadan Jord, hvorfor det ikke er ubilligt, om de ulykkelige Huusmænd ikkun betale en meget lempelig Afgift af den ringe Deel, som er dem tillagt. Mange af de Tilstedeværende forundrede sig over, om dette virkelig skulde være Tilfældet, men vare ikke i Stand, til at modsige det. Da Stænderdeputeret Sidenius med megen Styrke udhævede det Jndgreb i Eiendomsretten, som ved Forslaget tilsigtedes, udbrød Jeppe Andersen Møller: Ja vistnok en det et Jndgreb i Eiendomsretten; men dersom Staten ikke til det Heles Bedste kunde gjøre Jndgreb Eiendomsretten, da vare vi endnu Alle Slaver under Stavnsbaand og Vornedskab. Ved det tredie Puncom Hovdagenes Fastsættelse, blev en Leiecontract fra Vennerslunds Gods oplæst. Forhandlingerne bleve nu saa livlige og tildeels uparlamentariske, at det ikke er muligt at give et blot nogen lunde nøiagtigt Referat deraf. Ved de foreløbig Afstemninger var Pluraliteten i det Hele taget for de enkelte Puncter i Forslaget; men da de Fleste ikke vare forberedte paa at denne Sag skulde komme under Forhandling, ønskede man ikke strax at skride til endelig Afstemning, men at udsætte denne til en extraordinair Forsamling, naar Høsten er tilende Efter Formandens Forslag besluttede Foreninger indtil den Tid at lade Sagen nærmere prøve af en Comitee, hvortil valgtes: Hans Rasmussen, Form. Skolelærer Sidenius, Kjøbmand Hansen, Peder Steffensen og Adjunct Hansen, som Alle modtoge Valget og lovede at fuldføre deres Arbeide saa hurtig som muligt. Adjunct Hansen udbad sig derpaa Forsamlingens Opmærksomhed, for en Sag, der efter hans Mening i høi Grad fortjente alle Bønders og Bondevenners kraftige Understøttelse, og som han derfor ønskede at lægge, ikke Foreningen som saadan, men hver enkelt Mand især paa Hjerte.