Den Vest-Sjællandske Avis, 1840-06-09
(Jndsendt.) Det er vel vanskeligt nok for en Student fra ganske andre end de nærværende urolige Tider, fra en Tid, da "Jndkaldelse for Consistorium stod som Jnscription paa enhver Dør til Nyhedens Tempel, at tale med om de nærværende Tale holdende Studenters Færd og Planer, i min Tid var det kun om Candidaten at Guldberg vovede at synge: "Frisk Sparto jeg slaaer til Pedel, Professorer og Rector." hvorimod Studentens Underdanighed antoges som medfødt Aandsgave. Men alligevel maa jeg sige et Par Ord om disse seneste Forvildelser. At Studenterne ere øre i Hovedet af den politiske Støi, er tilgiveligt nok, da selv den største Deel af Nationen har faaet formelig Hovedpine af den slette Punsch-Extract, som de Liberale allevegne udskjænke under Navn af Livets bedste Drik. Overdrivelse er desuden Studentens Prærogativ. Fordum vare Studenterne Kantianere, Republikanere, Romantikere osv.; og saaledes vil med Guds Hjælp stedse enhver Øieblikkets Yndlingsmelodie finde sit Echo hos den Danske Student. Men ganske anderledes maa Sagen betragtes, naar der tales om Handlinger. For Meninger, Systemer og Galskaber maa Studenten gjerne en Tidlang sværme; det hører med til Ynglingens Udvikling at lade sig betage af sande og falske Jdeer, og han studerer ogsaa, naar han gaaer og grunder paa disse Ting. Selv enkelte Udbrud af disse Sindet betagende Overbeviisninger bør ikke blot taales, men bifaldes og opmuntres. Men en staaende Aftale om en stadig, rolig overlagt Fremgangsmaade ved mange indtræffende Leiligheder bliver derimod betænkelig, da man ikke længere kan stole paa, at Begeistringens indre Sandhed skal fremkalde den rette Handling, men ligesaa meget kan frygte for, at Partieaandens Overlegenhed skal fremkalde usande Yttringer eller endogsaa reent vildfarende Raab. Alligevel have nogle hundrede Studerende besluttet at constituere sig til et Samfund, der skulde give saadanne offentlig udtalte Studenter-Anskuelser et passende Auctoritetspræg og udelukke Muligheden af en synlig fremtrædende Splid, saaledes som Tilfældet var med de to forskjellige Studenteradresser til Kongen. Hvad dette fremdeles har ført til, er bekjendt; mange Ubehageligheder forestaae maaskee endnu, og man spørger med Betænkelighed; har Samfundet, har Consistorium handlet rigtigt? Det første, mener jeg, har feilet af Hidsighed, det sidste af Maadehold. Samfundet arrogerer sig et Navn, som ikke tilkommer det. Tidt ere Navne blot symbolske, men her skal Navnet umiddelbart betegne Sagen. Men det gjør det ikke; thi "Studenterne" ere de ved Universitetet studerende Ynglinge, ikke Enhver, som for færre end tolv Aar siden tog Examen Artium. Denne første Bestemmelse er et yderst despotisk Jndfald. Vel maa det indrømmes, at adskillige Candidater, som ligge paa Collegierne, kunne regnes med til Studenterne, samt at flere andre paa forskjellig Maade vedblive at staae i en løs Forbindelse med Universitetet eller med Studenterne; men disse have dog ingen officiel Ret til at handle som Universitetets Studerende eller tiltage sig disses statsborgerlige Navn, hvor det gjælder noget saa Væsentligt, som Udtalelsen af "Studenternes Mening. En fast Grændse kan umuligendrages; men Samfundets Bestemmelse om de 12 Aar er et ligefuldt Despotie, uværdigt for Folk, som stedse føre Loven i Munden. Jeg maa derfor bekjende, at jeg ikke kan billige, at Consistorium slet ingen Forskjel gjør paa disse to høist væsentlig forskjellige Elementer i Samfundet; thi det har kun at sige over Studenterne, men det tiltaler hele Samfundet, det taler og "Samfundets Forbindelse, med Universitetet, istedetfor at tale om de enkelte Studentermedlemmers, det taler om at "beskytte Samfundet," uagtet det blot kan beskytte dets Undergivne i samme, og det truer endogsaa med Samfundets Ophæveise et stort Misgreb. – istedetfor at true med, at dets Undergivne blandt Medlemmerne kunne blive tvungne til at træde ud. Endelig forsømmer Consistorium, overeensstemmende med denne skjæve Anskuelse, at paatate Samfundets arrogerede Navn.