Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1844-10-31
Den 16de De afholdt Trykkefrihedsselskabet en extraordinair. Generalforsamling for at tage under Overveielse, om der burde indgives nogen Petition til den roeskildske Stænderforsamling angaaende Trykkefriheden, og af hvad Beskaffenhed den da burde være. En talrig Forsamling af Medlemmer var tilstede under Forhandlingerne, der dirigeredes af Statsraad Hvidt. Efterat Dispacheur Wessely som Formand havde givet et Resumee af Sagens Stilling, antages det først eenstemmigt, at Man skulde opfordre de roeskildske Stænder til i Overeensstemmelse med Frdn. 28 Mai 1831 § 5 at indgaae til Hs. M. Kongen med en Besværing over det kgl. danske Cancellies ulovmedholdelige Fremfærd ved uden Lov og Dom at supprimere eensurfrie Blade; dernæst antoges det ligeledes eenstemmigt, at Stænderforsamlingen skulde opfordres til aldeles at fraraade, at det forelagte Udkast til en Trykkefrihedslovgivning emanerer som Lov, fremdeles vedtoges det eenstemmigt, at Forsamlingen skulde anmode Stænderne om, at de vilde petitionere og Ophævelse af de Bestemmelser, der vare Gjenstand for den indgivne Petition til de jydske Stænder. Til dette Punct blev førend Afstemningen føiet det af flere Talere understøttede Amendement af Magister Monrad, at det skulde udtales i Petitionen, at Man kunde kun vente de tilsigtede Forbedringer i Pressens Tilstand under Forudsætning af, at et nyt Ministerium afløste Kongens nuværende Raadgivere, der ikke kunde antages at have Folkets Tillid, og specielt havde viist sig ugunstigt stemte mod Pressen. Dette Amendement, der vakte levende og længe vedholdende Acclamation, blev antaget imod 3 Stemmer. Endeligt blev det eenstemmigt vedtaget, efterat flere Talere havde yttret sig desangaaende, at opfordre Stænderne til at tage under moden Overveielse, hvorvidt det kunde antages at stemme med Retfærdighedens Fordringer, at Justitiarius i Landsover- samt Hof- og Stadsretten af de 5 i Pressesager voterende Assessorer selv udvalgte de 1, og hvilke Foranstaltninger der kunde træffes til en Forandring af denne Praxis, samt at indgaae med en Petition til Regjeringen desangaaende. Jomere Arbeiderne paa det Thorvaldsenske Musæum rykke frem, destomere viser sig Bygmesterens, Bygningsinspecteur Bindesbøll store Talent og Flid, og man maae erkjende, at Musæet ikke alene bliver et værdigt Gjemmested for den forevigede Kunstners herlige Værker, men ogsaa en Prydelse for Hovedstaden, der vil skaffe sin Bygmester europæisk Berømmelse. Gaarden er nu aldeles færdig og yder et i Sandhed magisk og imposant Skue. Paa begge Sider er i Murene anbragt et rommersk Væddeløb af indlagt Cement; imellem dets Afdelinger snoe sig, ligeledes af indlagt Cement, Palme- og Laurbærtræer, og de tvende hver paa sin Side af Christussalen store indlagte Palmetræer synes at udbrede Kjøling og Fred over Thorvaldsens Grav, hvis ultramarinmalede Hvælving findes midt i Gaarden. Her skulle Kunstnerens jordiske Levninger nedsænkes den 15de November paa hans Fødselsdag, og Graven skal kun smykkes med friske Roser, som han elskede saameget. Naar man kommer fra Hovedingangen og naar Luften er klar og blaa, ligner Gaarden den smukkeste en høisal, som Phantasien kan skabe. Decorationerne af de fleste Lofter i Cellerne ere nu ogsaa færdige. De ere alle udførte al fresco i pompejiansk Smag af de dygtigste Kunstnere, der synes at kappes om at bringe den store Billedhugger en værdig Tribut. Og saa Corridoren er fordetmeste fuldendt; dens hvælvede Loft er malet ultramarin med forgyldte Stjerner, afdeelte ved Guirlander af Ar og andre Ornamenter. Skjøndt Bygningen saaledes allerede er vidt fremmet, saa menes den dog ikke at ville blive færdig for i Efteraaret 1846. Tivolis's Entrepreneur, Agent Carstensen, vil atter i Aar gjøre en Reise i sin Anstalts Jnteresse.