Politivennen, 1804-01-01
Advarsel ihenseende til Pensions- Enkepensions- Forsørgelses- Godtgjørelses o. s. v. Selskaber. Et vist Selskab, hvis Øjemed skulde være at sikre Folk for Trang i deres Alderdom og med Laan ophielpe dem, naar de trænge, har nylig (efterat have taget Dom over en Jnteressent for 8 Rd. 5 Mk. Restant, og erkluderet ham af Selskabet, endskjøndt han derpaa allerede havde spenderet 40 Rd i Contingenters Svarelse) ladet ham exegvere for 14 Sk., som han var bleven skyldig i Prosesomkostninger. Et andet af slige Selskaber har havt Proses med sine Lemmer, tvertimod sine en ne Love. Et tredie har været nødt til at give sig nye Grundlove, forhøje Erlæggelserne, og konsiskeret de Medlemmers Fordring og Ret til Selskabet, der ikkun vilde være Medlemmer efter første Grundlov. Et fjerde er bleven reent ophævet og omskabt til noget ganske andet. Selv et af de ældste og mægtigste Selskaber, har ikke uden Forhøjelse, altsaa ved at afvige fra sin engang fastsatte Grundlov, vedligeholdt sig. Saa mange Exempler, og muligt der endnu kunde gives flere, paa at der for Medlemmer i sligt Selskaber kan møde ganske andre Ting end de havde ventet, og at Udgivten er vis, men Frugten deraf uvis, bringe den Veltænkende til at ønske, at denne Deel af Borgersamfundets Tarv maatte fra den lovgivende Magts Side nyde nogen storre Opmærksomhed end hidtil. Saalæ ige dette endnu ikke er skeet, raades enhver Borger at være yderst varsom, førend han indtræder i en eller anden af disse private Kasser, og for alting forud raadføre sig med kyndige og ærlige Mænd. En anden Advarsel, ligesaa velmeent og sikkert gavnlig for den, der lader den finde Rum, er denne, at vogte sig for i slige Kasser at vorde Direktør, ja vel endog for at vorde Repræsentant. Et stort og ødelæggende Pengeansvar kan i sin Tid falde paa den Mand, der nu synes at han sagtens kan modtage en saa ufarlig ladende Post. Der er ingen Tvivl om, at jo Direktører og Repræsentanter, i det mindste de første, naar denne Sag vorder Lovgivningens Gjenstand, blive gjorte ansvarlige een for alle og alle for een, for Selskabets Pengepligter. Det kan ikke omtvivles, at det vil vorde Lov (hvad endog nu aflerede uden Lov ved blot naturlig Følge maae blive Retskjendelse i Tilfælde af Søgsmaal, at naar et Selskab forandrer Grundlov, skal samme tilbagebetale til det Medlem, det ikke vil forblive i Selskabet, alt hvad det til samme har erlagt. Dette er saa langt at være haardt imod Selskabet, at man endog maa ansee det saaledes udtrædende Lem som den lidende Deel, selv naar alle Erlæggelserne ere ham tilbagebetalte. Hans Forhaabninger ere skuffede, Tiden og Renten af Pengene spildte m. m., m. m. J øvrigt kan Anmælderen ikke andet end yttre sin Forundring, over at disse Selskaber, (i det ringeste kan det siges om en Deel af dem, ikke følge en rigtigere Omgangsmaade ved deres Oppebørselet. At lade et Bud omløbe med Kvitteringer, og at antage som gyldigt dette Buds Udsigende, at et Medlem er krævet men har ej villet eller kunnet betale, ja endog derpaa at grunde en Udelukkelse af et Medlem, er baade ubilligt og uretfærdigt. Det retteste var at Medlemmerne vedtoge, at de selv skulde paa deres Bogholder eller KassererKontor erlægge eller lade erlægge. Et End kan forsømme eller have sine Grunde til at berette hvad ikke er sandt. Men selv om Forsømmelsen er virkelig, bør derfor et Medlem strax udelukkes og berøves det allerede Erlagte? Er indbyrdes Hielpsomhed ikke den væsentlige Grund til slige Selskaber? J det ringeste burde den være det, og vist nok er der bleven raabt nok derpaa ved efter slige Selskabers Stiftelse. Naar en Direxion i Udeblivelses Fald indkaldede Vedkommende, og overlagde med dem den bedste Maade til at faae Restansen betalt, saa kunde den siges at have handlet som det sømmede Bestyrelsen i et Selskab af Borgere, der vare sammentraadte for at hielpe hinanden. Desværre synes de fleste af disse Selskaber at være anlagte paa, at nogle Lemmer skulde profitere, ved at andre efterhaanden gik af. Der er da intet ønskeligere, end at faae en Lejlighed til at udelukke og konfiskere det Jndskudte. Anmælderen troer med flere, at den Gjæring, der allerede er kommen i denne Sag, vil ikke undlade at tildrage sig højere Opmærksomhed.