Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-05-24
Frankrigs nye Ministerium indfandt sig Mandagen den 13de i de Deputeredes Kammer, hvor Soult holdt følgende Tale: "Mine Herrer, Ministeriet er nu dannet. Kongen har betroet mig Conseilspræsidiet. Dette Tegn paa hans høie Tillid skylder jeg udentvivl den Lykke, jeg har havt, at kunne foreslaae Hs. Maj. Navne, der allerede forud svare til Landets Trang og Jnteresser. Jeg anseer det for en Ære, at have forenet saadanne Colleger og at dele Ansvaret med dem. Jeg vover derfor at regne paa Deres Bistand for et Kabinet, hvis Dannelse er foranlediget ved Motiver og har fundet Sted under Omstændigheder, der noksom bevise dets Hengivenhed for Thronen og Lovene. Kongen har til sit Kabinet valgt ni Ministre, som ere enige om de Principer, der skulle lede deres Handlinger. Disse, af Kronen billigede, Principer ere: et ansvarligt og enigt Kabinets uhindrede Virksomhed (action libre; Fred, grundet paa Nationens Værdighed; lovhjemlet Orden; den virksomste Beskyttelse for alle Jnteresser, som tilsammentagne udgjøre Landets Velfærd, og Frimodighed og Fasthed i vort Forhold til Kamrene, hvilket er den sikkreste Borgen for Gemytternes Udsyning. Mine Herrer, Jdet jeg atter helliger min Hengivenhed til Kongens Tjeneste i et nyt Departement, hvori Nationalæren har en saa stor Overvægt, behøver jeg vel ikke at forsikkre Dem, at Frankrig, ved Drøftningen af saa dyrebare Jnteresser stedse hos mig skal finde Anskuelser, der sømme sig for en af Keiserrigets gamle Soldater, som veed, at Frankrig vil have Fred, men kun en hæderlig Fred. Kongen leve!"Alle taug, Jngen stemmede i med; og da Marskallen opfordrede Kammeret til at gaae med til Kongen, forat bevidne ham dets Smerte og Harme over den i Hovedstaden udbrudte Sammensværgelse, reiste Alle sig – men gik bort. Kun Hr. Lafitte, Dupont og en halv Snees andre Medlemmer af den yderste venstre Side gik ikke med, men forbleve, skjøndt Mødet var hævet, endnu et Qvarteerstid paa deres Pladser, dog uden at begive sig til Kongen. Derimod havde hele Pairskammeret (undtagen Dreux, Brøye og Duboucage) begivet sig til Kongen for at udtrykke sin Beklagelse over de udbrudte Uroligheder. Sauzet er valgt til Præsident i de Deputeredes Kammer istedetfor den i Ministeriet indtraadte Hr. Passe. England har faaet sit forrige Ministerium igjen. Lord Melbourne er atter traadt i Spidsen, for det, og alle hans Colleger have forenet sig med ham. Dronningen har ved denne Leilighed, skjøndt ung af Alder, viist meget Characteerfasthed, hvorved Folkets Kjærlighed til hende er steget endmere. Hun har modtaget en Adresse fra et talrigt Antal af Londons anseeteske Jndvaanere, hvori de yttre deres høieste Bifald over Dronningens Færd, ligesom man paa den meest enthusiastiske Maade har modtaget hende Operahuset. De Omstændigheder som have fremledt denne pludselige Forandring, fortælles saaledes: Da Sir Robert Peel havde faaet det Hverv af Dronningen at danne et nyt Ministerium, og han havde modtaget Udnævnelsen, var det den listige Toryhøvdings første Bestilling, at forkynde Hs. Majestæt, hun maatte aldeles forandre sin Hofstat, og det i den Grad, at hun ikke kunde beholde een eneste Veninde hos sig, og at alle de Damer som nøde Hs. Majestæts Yndest, maatte forlade Slottet og rømme Pladsen for den nye Premierministers Valg. Dronningen vilde ikke samtykke i saa vilkaarligt at berøves sine Veninder, hvorfor Hs. M. paaberaabte sig sin Ret til selv at vælge sine Omgivelser. Men Sir R. Peel opførte sig som en Seierherre, dog uden at vise en Saadans Maadehold og Eftergivenhed, og holdt fast paa de af ham opstillede Betingelser. Han behandlede Slottet som en erobret Plads og forlangte, at alle Dronningens Damer skulde uopholdeligen rømme, det. Men netop de Omstændigheder, som gjorde dette Forlangende saa haardt, gav Hs. M. Fasthed, og Bestemthed til at modsætte sig det. At antage et Toryministerium og opgive alle sine Veninder, alene at skienke Kongen af Hannovers Tilhængere Tillid, og forvise enhver Person, hver Hs. M. følte med Tryghed at kunne stole paa, synes at have været et Offer, der oversteeg de monarkiske Pligter, og som den unge Dronning hverken fandt passende eller nødvendigt. Dronningens bestemte Afslag havde til Følge, at Sir R. Peel traadte tilbage og Lord Melbourne atter indtog sin Plads som Premierminister. Man har altsaa dennegang det smukke Kjøn at takke for, at Torierne ikke kom til Roret. "Sir Robert Peels Forsøg mislykkedes altsaa - hedder det i Examiner ved at ville drive Tyranniet over Dronningen forvidt. Ved i sin Triumph at ville beherske Souverainen, faldt han paa Magtens Dørtærskel. Han troede, at have en frygtsom, uerfaren ung Dame for sig, men erfoer til sin egen Skade, at han havde opvakt en langt modigere Aand og Villie imod sig, end han i sin høitflyvende Jndbildning havde tænkt sig mulig." – "Siden 1831 – hedder det i et andet Blad – have vi ikke oplevet Mage til det Røre, som Efterretningen om Peels Tilbagetrædelse og Melbournes Gjenindsættelse opvakte, og Glæden over at det ikke var lykkedes Torvismen at træde Dronningen paa Nakken." – Det Melbournske Ministerium har allerede vundet ved denne Catastrophe, at de Ultraradicale have i en holden Forsamling besluttet: ubetinget fremdeles at give dette Ministerium deres Stemme.