Ribe Stifts Adresseaviser, 1829-10-09
Udenlandske Efterretninger. Warschau, den 28de Septbr. Om de Fredsunderhandlingerne umiddelbar forudgangne Forberedelser erfare vi fra tilforladelig Kilde blandt andet Følgende: "For om mueligt at hæve de Betænkeligheder, som de i Adrianopel til Underhandlingerne beskikkede tyrkiske Befuldmægtigede, i de senere Dage synes at have yttret ved den definitive Afslutning af Fredstractaten og ved den grundede Bekymring, at, dersom General Grev Diebisch, ikke saae sig den af ham fastsatte Frist nøie iagttaget, vilde Hærens videre Fremtykning mod Hovedstaden blive den uundgaaelige Følge deraf, besluttede den Kgl. preussiske Gesandt hos den høje Port, Hr. v. Royer, paa Storherrens udtrykkelige Forlangende og paa den engelske og den franske Gesandts forenede indstændige Ansøgning, hurtigst at indskibe sig til Rodosto, for derfra at begive sig til GrevDiebiisch's Hovedqvarteer i Adrianopel, for at hæve enhver Betænkelighed. Hans Bestræbelset have væsentlig bidtaget til, at Freden er kommen i stand forinden den Porten satte Frist. Rodosto har ikke gjort den mindste Modstand; da paa Sultanens befaling alle derhen fra Armeen ved Balkan flygtede asiatiske Tropper vare blevne overskibede til Asien, for at undgaae Fornyelsen af de Mord optrin, som disse Barbarer nylig gjorde sig skyldige i. Jntet blev forskaanet paa de Veie, som disse tøileløse Horder passerede paa deres Flugt; Rov, Mord og Voldtægt vare stedse deres Ledsagere og de russiske Tropper derimod bleve overalt af de værgeløse Jndvaanere optagne som Befriere, der beskyttede dem mod deres egne Landsmænd. Man roser overordentlig den russiske Armees Disciplin og Humanitet under Grev Diebitsch, som i Adrianopel vidste at vinde alle Hjerter. Adrianopel, den 5te September. Vore Strabadser ere nu tilende. I dette skjønne frugtbare Land kan let blive sørget for vore Fornødenheder, og da vi hos de gode Osmanlis, finde en næsten broderlig Modtagelse, saa troe vore Soldater at være i Paradis, ligesom de i forrige Aar, frygteligen martrede af Lidelser og alle Slags Savn, troede at vandre gjennem Helvede. Troppernes Sundhedstilstand er ypperlig; de Syges Tal er endog mindre end under Freden i Garnisonerne. Det viser sig her tydeligt, hvilken Jndflydelse den moralske Stemning har paa selve den physiske Tilstand. Vore Soldater, begeistrede af Seiren, ere blevne til andre Mennesker; af Naturen stærke og vante til at undvære, har dette Feldttog hærdet dem; de give indbyrdes Agt paa hverandre, for at haandhæve Orden og Disciplin; "vi gaae til Constantinopel, sige de, dette er mere værd end alle de Skatte, som vi kunne røve de stakkels Tyrker. Viser en af deres Kammerater sig tilbøielig til at begaae Uordener, tilraabe de ham: "Keiseren og Fader Diebitsch vilde ikke vide af Sligt"! og dette er ikke sielden tilstrækkeligt til at afskrække fra Uordentlighed. Det besynderligste er, at vore Leverandeurer strengt bevogtes af vore Soldater, saa at Utroskab, der ellers var saa sædvanlig, nu er meget sjelden. Overgeneralens rolige, strenge og tillige menneskekjærlige Aand, har virkeligen gjort Under. Ligesaa dristig som forsigtig, indgyder han Tropperne en ubetinget Tillid, og hvad end er meere paafaldende, der viser sig nu intet Spor af Rivalitet, mellem Generalerne. Alle kappes med hverandre om at understøtte Overgeneralen i hans store Planer.