Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-12-04
Det er almindelig bekjendt, at der fra det Øjeblik af, da de protestantiske Geistliges Eedaflæggelse paa de symbolske Bøger indførtes, bestandigen gaves et betydeligt Antal Theologer i denne Kirke, som dermed vare yderst utilfreds, og at der aldrig i denne Henseende har hersket almindelig Overeensstemmelse. Medens den ene Deel erklærede sig for denne Eedsaflæggelse, erklærede den anden sig derimod, og en tredie vilde kun betingelsesviis lade den passere. En saadan Uovereensstemmelse mærkedes aldrig i den katholske Kirke. Jmedens man hos Protestanterne heftigen stredes om Tilladeligheden af en saadan Forpligtelse paa symbolske Normer, og om af hvad Art samme maatte være, har Eden paa den tridentinske Troesbekiendelse stedse roligen havt sin Fremgang. Men denne paafaldende Kjendsgierning har øiensynligen sin Grund i den væsentlige Forskjellighed af begge Religionssystemers Grundprinciper. Jfølge Katholicismens Princip udelukkes nemlig ganske al Perfectibilitet fra det eengang fastsatte, paa formeentlig Theopneustie grundede Lærebegreb, hvorfor der heller ikke conseqvent kan mangle en uforanderlig Læreforskrift, paa hvilken Enhver, som vil overtage og beklæde et geistligt Embede i denne Kirke, maa aflægge Eed. Jfølge Protestantismens Princip derimod er det symbolske Lærebegreb ikke af guddommelig Oprindelse, men blot et Resultat af menneskelig Jndsigt og Bestemmelse, følgeligen ufuldkomment og perfectibelt i og for sig selv; hvorfor en bestandig Forsken, Prøven og Forbedren ikke blot er tilladt, men conseqvent paabudt alle Kirkens Medlemmer, men især dem, der forvalte et geistligt Embede. Stedsevarende Fastholden ved det symbolske Lærebegreb, og Forpligtelse paa en uforanderlig Læreforeskrift, finder altsaa kun Sted i den katholske, men ingenlunde i den evangeliske Kirke, hvor Skriftfortolkningens Videnskab, fri for menneskelig Autoritets Indflydelse, aldrig skal ansees for noget Stillestaaende, men som den, der stedse bevæger sig fremad, i og med Tiden. - Allerede af denne Sammenligning er det ganske indlysende, at, naar der desuagtet skal tales om Eedsaflæggelse af protestantiske Geistlige paa symbolske Normer, maa der til Grund for denne ligge en ganske anden Betydning, end for hiin i den katholske Kirke. Men efterat nu den høitidelige Eedshandling lige fra sin Indførelse i den protestantiske Kirke havde fundet mange og heftige Modstandere, blev man endelig ligegyldigere mod samme, og allerede var den i mange Lande næsten gaaet i Forglemmelse, da den i de nyeste Tider, efter forskjellige Anskuelser, atter bragtes paa Bane. J den augsburgske Confessions tredie Jubelaar har Sagen vundet i Vigtighed, og naar den protestantiske Kirkes Jubelfest i Aaret 1817 foranledigede en stor Bevægelse i den katholske Kirke, og en heftig Pennekrig imellem begge Parter, saa finder i Jubelaaret 1830 en ikke mindre heftig Bevægelse Sted i selve den protestantiske Kirke, og sammes Bekjendere, tildeels ledede af ganske modsatte Anskuelser og Grundsætninger, gjøre saa fjendske Udfald paa hverandre, at Protestantismens Fiender, efter deres bekiendte og stedse fulgte Grundsætning: divide et impera, derved faae nye Vaaben i Hænde. Hvad maa vel ogsaa Katholiken, vant til Overeensstemmelse i Tro, Lære og Cultus, tænke om den protestantiske Kirke, naar en Deel af samme paastaaer om den anden, at de slet ikke ere at ansee som Medlemmer af denne Kirke, fordi de ikke agte sig forbundne til, at rette sig efter de symbolske Bestemmelser, og paastaae, at slet ingen edelig Forpligtelse af de Geistlige i denne Henseende kan have Sted, Hvad maa Katholiken tænke omden augsburgske Troesbekiendelse, naar han af Hine hører den Paastand offentligen udtalt, at Disse blot af tvungen Lydighed imod Øvrighedens Anordning kunde højtideligholde den omtalte Jubelfest, men ikke af den Overbeviisning, at man havde Aarsag til at takke Gud i Meenigheden for dette Dokuments Affattelse, og anraabe ham, om fremdeles at opretholde sammes Anseelse? At de altsaa nødvendigen maae befindes som Hyklere paa det hellige Sted, hvilket ved en saadan uværdig Høitid ret egentligen vanhelligedes: Den berørte Uovereensstemmelse af Anskuelser i den protestantiske Kirke, har altsaa en ulyksalig Splid til følge, som spalter Kirken og stiller dens Medlemmer i Partier fjendtlig imod hverandre; som af Papisterne stedse grebes og fremhævedes, for dermed at begrunde eller dog i det mindste understøtte deres nedværdigende Paastande imod Protestantismen; som bevægede mange Protestanter, endog af de meer anseete Klasser, f.Ex. en Stolberg, en Haller o. m. a., til at løssige sig fra det kirkelige Samfund, og gaae over til den katholske Kirke - og som saaledes vist nok maa ansees for en stor Misstand. Uagtet den bestaaende Uovereensstemmelse, som allerede er bemærket, vorder forklarlig af Protestantismens Princip, saa er dermed dog ingenlunde paastaaet, at ogsaa den ulykkelige Splid nødvendigen følger deraf, eller at der ved dette Princip ikke tillige kan og skal bestaae Enighed i Lære og Handling. Dette Princip selv har jo, som saadant, en bindende Kraft, hvorved sammes Tilhængere baade indbyrdes, og i Modsætning til de Andre, som ikke kunne eller ville erkjende det, forenes til et Heelt, dannes til et Samfund. - Men det, hvorom Alle ere enige, og hvori ved rigtig Indsigt slet ingen Modsigelse kan finde Sted, er – ligefrem - Symbolet, til hvis offentlige Bekjendelse den udvortes Deeltagelse i det kirkelige Samfund er bunden. Denne Overeensstemmelse synes altsaa at være en nødvendig Betingelse for Deeltagelse i den protestantiske Kirke, og i Særdeleshed en ueftergivelig Fordring til hver den, der vil forvalte et geistligt Embede i samme. Men for nu desto sikkrere at vinde den Standpunkt, hvorpaa en saadan Overbeviisning kan erholdes, ville vi først betragte, fremstille og bedømme de Anskuelser, efter hvilke man hidtil pleiede at afgjøre det Spørgsmaal: om man skal fordre Eed af de protestantiske Geistlige paa de symbolske Bøger.