Aalborg Stiftstidende, 1844-12-16
I det 44de Roeskildske Stændermøde den 5te de foretoges til foreløbig Behandling Sagen ang. de af Capitain Buchwald indgivne Andragender, betræffende Landboforholdene. Committeen (Gaardmand S. Jørgensen Knuth, Tutein, Etatsr. Bang, Ussing, Scavenius, Haastrup finder det, Alt vel overveiet, ønskeligt, at Fæstegodset efterhaanden kunde gaae over til at blive Selveiendom eller Arvefæstegods, men udhæver, at det kun er Fæstegodsets naturlige og successive Overgang til Ar befæste og Selveiendom, som den kan finde ønskelig. Ligeledes finder Committeen det ønskeligt, at Forskjellen imellem det saakaldte frie og ufrie Hartkorn kunde blive hævet; men dens Medlemmer ere aldeles enige i, at det vilde være ei blot i høieste Grad ubilligt, men under nærværende Forhold, da der ei behøves nye Skattepaalæg, endog uretfærdigt, at paalægge det frie Hartkorn samme Skattebyrde, som det uftie, uden at give Vederlag for denne Byrde, og at der ei er mindste Grund til at tilstaae det ufrie Hartkorns Eiere nogen Lettelse ved omvendt at paalægge det frie Hartkorn større Skat, thi alle Jordeiere i Landet have forlængst, enhver for sig, ved Erhvervelse af deres Jordeiendom, beregnet og betalt dens Værdi efter dens Beskaffenhed, som tildeels skattefri eller skattepligtig. Men da de af Committeens Medlemmer, som høre til Godseierstanden, have antaget, at naar Godseierne erholde fuldt Vederlag for den pecuniaire Fordeel, som deres Hovedgaardes Hartkorns Skattefrihed med Hensyn til Landskat og Fouragepenge – disse betegnede efter et passende Gjennemsnitsbeløb - yder dem, navnligen ved Udbetaling eengang for alle af det 25 dobbelte Beløb af et Aars Skattelettelse, kunde der være Anledning til uden Vederlag at frafalde de privilegerede Hovedgaardes Hartkorns øvrige Fortrin i Henseende til Marschpenge, Veipligt, Kjørselspligt, Skolevæsen, samt Dommerkorn, saaledes at Forskjellen imellem privilegeret og uprivilegeret Hartkorn aldeles bortfaldt, saa have Committeens øvrige Medlemmer ei kunnet andet end erkjende et saadant Arrangement for ønskeligt. De Byrder tilsammentagne, som det privilegerede Hartkorn herefter overtager uden Vederlag, ere vel paa forskjellige Steder af meget forskjellig Størrelse, men dog paa flere ikke ubetydelige. Det er fremdeles unægteligt, at, om de Forrettigheder, som det privilegerede Hartkorn har for det uprivilegerede, i sidstommeldte Henseende, navnlig Vei- og Kjørselspligten, end paa mange Steder ikke have stor Pengeværdi, saa fremkalde de dog jævnlige Collisioner imellem Hovedgaards eieren og Sognebeboerne. At fjerne slige Misforhold og ved den fuldkomne Lighed at styrke det gode Forhold, som burde finde Sted imellem Godseierne og Bondestanden, naar de virkelige Jnteresser bleve rigtigen opfattede, synes at være et ikke uvigtigt Formaal, og dertil kommer da, at, naar Forskjellen imellem privilegeret og uprivilegeret Hartkorn bortfaldt, saa bortfaldt ogsaa den Hindring, som Vedligeholdelsen af hines Charakteer har lagt og endnu lægger i Veien for en successiv Overgang af Fæstegodset til Arvefæste eller Selveiendom. (Man vil erindre, at de complette Hovedgaardes Rettigheder tabes, naar det samme tilhørende Bøndergods ved Afhændelse nedbringes under det bestemte Qvantum af 200 Tdr. Hartkorn.) Committeens første Jndstillingspunct er derfor "at Forsamlingen andrager paa, at der maa blive udarbeidet og den næste Forsamling forelagt et Lovudkast, sigtende til at afløse Uligheden imellem det privilegerede Hartkorn, hvorved de om denne Gjenstand af Committeen fremsatte bemærkninger maatte komme under allerhøieste Overveielse, og dens andet: at dermed navnligen maatte bortfalde den Hindring, som Opretholdelsen af de complette Sædegaardes Rettigheder hidtil har lagt i Veien for Afhændelsen af Sammes Bøndergods til Selveiendom. For at Oprettelsen af Stamhuse, og Lehn ei skal træde hæmmende i Veien for Selveiendoms Fremme, har Committeens Pluralitet gjort det til sit tredie Jndstillingspunct, at der for Fremtiden ei tilstedes Oprettelse af Stamhuse eller Lehn paa anden Maade, end at det ikke vil blive nægtet Fideicommisbesidderen saavel at bortarvefæste som til fri Eiendom at afhænde Bøndergodset, naar Lehnscancelliet finder vilkaarene antagelige, og under behørig Control for Capitalens Betryggelse, (hvorimod Scavenius indstiller, at denne Bestemmelse ei skal indbefatte Afhændelse af Bøndergodset til fri Eiendom"). Committeen har ikke troet at kunne forsvare, at slutte sin Betænkning, uden at henlede Forsamlingens Opmærksomhed paa den Mængde med talrige Underskrifter af Landboere forsynede Petitioner, som ere blevne overgivne til den. De angaae deels Ophævelse af det frie Hartkorns Privilegier, deels Fæstes og Leies Forandring til Selveiendom, og deels Ophævelse af de nærværende Tiendebyrder; men de fleste af dem indeholde mangfoldige Yttringer, der ere ligesaa usande, som skikkede til at vildlede Almuen og ægge den til ugrundet Had imod Godseierstanden og Misfornøielse med sin Stilling, og slutte med Jndstillinger, der krænke velbegrundede Rettigheder. Det er kjendeligt, at disse Petitioner, efter deres hele Affattelse og Jndhold, ere conciperede af nogle Enkelte, der, som det erfares, have gjort sig en Næringsvei (2) af, at drage fra Sogn til Sogn, sammenkalde Beboerne til Møde, oplæse for dem disse Petitioner og opfordre dem til Underskrift, hvorved de dog hver maatte erlægge en Betaling (?) til Concipisten. Committeen maa vel ansee det betænkeligt, at et saadant Uvæsen faaer Lov til at vedblive, men tiltaader dog ei Forsamlingen at andrage paa nogen directe Foranstaltning i saa Henseende. Derimod har den tilføiet sin Betænkning et fjerde Jndstillingspunct, som den holder for at Forsamlingen har god Anledning til at tiltræde, nemlig: "at Forsamlingen, ved til Regjeringen at indsende forommeldte fra en Mængde Landboere til Samme overgivne Petitioner, vil andrage paa, at Kongen, ved at udtale sig om det uretfærdige i de Foranstaltninger, hvorom Petitionairerne anholde, vil lade kundgjøre sin alvorlige Villie (atter en Declaration), ikke at tilstede saadanne Jndgreb i Andres velerhvervede Rettigheder, hvorved al Eiendomssikkerhed nedbrydes, og foranstalte dette paa behørig Maade bragt til alle Vedkommendes Kundskab. En saadan Kundgjørelse, mener Committeen, vil hæve saadanne paa enkelte Steder vakte urimelige Forventninger, som at Kongen efter en vilkaarlig Taxation skulde lade alt Fæstegods gaae over til Selveiergods eller paa anden Eiendomsretten nedbrydende Maade ved Tvangsbestemmelser gribe indi disse Forhold. (O. Th. Av.) Endelig har nu Dampkraften, hvis Anvendelse andre Steder er bleven saa almindelig, ogsaa udbredt sig til Aarhuus, idet der i denne Tid der er opstillet tvende nye Dampmaskiner; den ene, tilhørende Fabriqueur Classen, har 2 a 3 Hestes Kraft og er bestemt til i hans Strømpefabrik, som er i udmærket god Drift, at drive et Stampeværk og andre Maskiner. Den anden derimod, som har 8 Hestes Kraft, er anbragt i Hr. J. P. B. Jensens Ølbryggeri og Spiritus=Fabrik, der i denne Tid gives en udvidet og forbedret Indretning, hvor den skal udføre forskjellige Arbeider, saasom Pumpning, Valsning og Mæskning m.v. Ogsaa Hr. Viceconsul P. Herskinds særdeles vel construerede Dampbrænderi har en lille Dampmaskine i længere Tid været i Brug, hvilken dog nok snart vil blive ombyttet med en større. (Aarh. Av.)