Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-09-14
J sin Skildring af de engelske lærde Skole ivrer Dr. Niemeyer meget mod Reformeringssygen i Lærestof og Læremaade i andre Lande. Han er en stor Fiende af den i mange lærde Skoler gjængse Alskønsviden, eller Polyhistorie. Vel staae de engelske Skoler, hvor begge de classiske Sprog ere Hovedsagen, meget tilbage for de tydske i geographiske, historiske, naturvidenskabelige Kundskaber, og om Jndsigt i den udenlandske Literatur er Talen aldeles ikke; men Forf. mener, at det just ikke er nogen Ulykke; thi Sligt læres let siden, og naar Alt kommer til Alt, overgaae Engellænderen, som Mand, dog den Tydske meget heri. Aabenbart, vedbliver han, indskrænke vi, ved hiin ny Jndblanding af fremmed Stof, den classiske Dannelse; thi, om end Virkningen af bedre Methoder kan tilskrives mangen Fremskyndelse i Læren, kommer Modenheden dog først med Aarene, og en ved Mangehaande adsplittet Aand kan umueligen samle sig til det Ene, som især gjøres Behov. Lad os kun tilstaae, hvor lidet man har Aarsag til at glæde sig over Resultatet af de classiske Studier i vore Skoler, betragte vore Jurister, Medicinere, Theologer, ei at tale om fornemme Dilettanter, der vare let at vinde, og stille deres Viden i Forhold til den Tid, hvori de skulde gjennempløiet Buttmann og Brøder og læse Classikerne, men, ved tusind andre Ting, bleve mere afledte derfra end tiltrukne deraf. De andre Kundskaber give dem øiensynligen den Jndbildning, at de i Henseende til Dannelse vare færdige. Hvorledes skulde ogsaa en Discipel føle sig, ved sig selv bevæget til, paa Universitetet endnu at høre et historisk Collegium, da i de fleste Skoler gives en fuldstændig Cursus over samme, og ovenikjøbet endnu Statistik særskilt, Om Physik og Chemie kan den unge Mand udførligen sladdre, og alle disse Videnskaber, samt høiere Grammatik, Logik, tydsk Literatur, vel ogsaa Metrik, Æsthetik, Sædelære samt Philosophie i Almindelighed o. s. v., ofte enkelt opregnede i de skjønneste Phraser i Afgangsvidnesbyrd, gjøre dette Document til et sandt Dispensationsbrev af de over saadanne Gjenstande holdte academiske Forelæsningers Besøg. Eller hører maaskee Nogen samme uden den, der nødvendigen behøver dem, eller i Skolen er blevet forsømt, og saaledes tilsidst allerede for længe siden er blevet udygtig til at begribe, De philologiske Høresale mangler der maaskee mindre paa Tilhørere, men de tilkommende Skolemænd er det næsten udelukkende, som her danne sig, og naar deres Besøg er et hæderligt Beviis paa, at Regjeringerne stedse bestræbe sig for, at forøge Tallet af Embedsmændene i dette Fag, saa giver ogsaa dette den sørgelige Overbeviisning, at den sande classiske Dannelse kun stedse løber om i een Kreds, og endnu er meget langt fra at være et fælles Gode blandt de Dannede, som Tilfældet allerede længe har været i Engelland. Ligesaa meget Forf. roser Engellændernes Høiagtelse for Classikernes Studium, saaledes laster han dets Forsømmelse hos de Tydske. Drengen, siger han, giver man Brokker af Classikerne; mangehaande Bistudier standse Privatfliden, og gjøre for det meste den fuldstændige Privatlæsning kun af een eneste af samme umuelig. Endnu kan Kierligheden til det Gamle ikke være paagnet, og allerede hører den modnende Yngling kun stedse tale om de høiere Universitetsstudier og om den Frihed, hvori han kan afryste Skolekrammet og Skoletvangen. Selv den Forstandige kunde denne Spotten over Skolepedanterie, hvormed Forretningsmænd kaste om sig, gjøre er i Hovedet. For Formens Skyld, siger den Ene, trækkende medlidende paa Skuldrene, kan man jo vel dyrke de gamle Sprog, medens den Anden formaner til, at følge sin Løbebane raskt, naar man vil bringe det til noget; Anciennetet gjør tilsidst dog Udslaget, og Forretningslivets Routine kan man ikke tidligen nok øve sig i. Saaledes skeer det da, at den afgaaende Discipel endnu i Skolen sælger sine Skoleautorer til Spotpriis, og at i en juridisk eller medicinsk Students Bogsamling er Livius, Tacitus, Galen og Hippokrates en større Sieldenhed end Bibelen hos en Catholik. Men Theologen glemmer over det Hebraiske sit Græsk og Latin, for tilsidst, naar han har overstaaet Examen, at lade dette ligeledes følge samme Vei. (Hvad Forf. her siger om den store Letsindighed, hvormed man giver Slip paa de gamle Sprogs Studium, i det Øjeblik, man ikke behøver dem mere til Examen, er vist nok en unægtelig Sandhed, og sørgeligt er det at see det, der hører til det Ædleste og Høieste, behandles som et Redskab, der slænges bort, naar det Maal, som skulde naaes derved, er opnaaet. Men naar han ønsker at gjøre de classiske Studier til et almeent Gode blandt alle Dannede, saa er hans Ønske vel rosværdigt, men uden Tvivl for idealsk. Til at læse de Gamle med Smag og Nytte udfordres større Lyst, Tid og Leilighed, end der falder i de Flestes Lod; og at læse dem stymperagtigen er ikke til mindste Gavn. Men gives der, som ikke kan nægtes, saa Mangfoldige, der neppe ere istand til at læse de i deres Modersmaal, eller de med dette nærmest beslægtede Sprogs Classiker med Smag og Jndsigt; hvor meget vanskeligere vilde det da ei være, at faae Fleerheden, endog af de Dannede, til med Forstand og dømmekraft at kunne læse de i et vel paa faste Regler grundet, men dog i to døde Sprog skrevne Værker, af Forfattere, der hørte til Folkefærd, hvis Sæder, Skikke, Love man ei kan lære at kjende, uden at studere en længst undergaaet Verdens Digten og Tragten, ForPhilologen udfordres en heel Menneskealder til at kunne bringe det nogenlunde vidt i et saadant Studium; hvor kan man altsaa vente, at i en Tidsalder, da den menneskelige Aands Stræben og Virken have faaet saa udvidede Grændser, og Forholdene til sit eget, saavelsom Samqvemmet med andre Folk, gjør i det mindste en Grad af Polyhistorie nødvendig, Classikerne skulle kunne gjøres til et saadant Hovedstudium, som i Tidsaldere, da man kun behøvede at lære to Sprog, for at forstaaes af hele den dannede Verden, og de grundlærdeste Philologer upaatalt kunde røbe i de fleste andre Fag en Uvidenhed, som selv det mindre dannede Menneske i vore Dage vilde undsee sig ved Tusinde Exempler bevise desuden, at Mænd med den meest classiske Dannelse vare de usleste Tænkere og de største Phantaster, der stundom skreve det ulæseværdigste Tøi i det læse værdigste Latin, ei at tale om, at de største Philologer, som f. Ex. en Scaliger, forraadte i deres Stridigheder en Raahed, der paa det besynderligste contrasterede med deres classiske Dannelse, og næsten kunde bringe os til at troe, at der udkræves til Aandsdannelse mere end det blotte Studium af de Gamle.)