Viborger Samler, 1787-04-29
J salig og høilovlig Jhukommelse Kong CtesForordning, seer man med hvormegen Omhue, af vigtige Aarsager, samme Høisalige har opmuntret til at komplettere igien, de inkomplette blevne Sædegaarde, for at faae det Ødegods igien sat i Stand. Og hvilken reedelig dansk Mand, vilde ikke heraf søge Oplysning, og troe, at Bevilgninger til at stykke Godser ud, ikke er sær tienlig for den danske Stat. Jeg troer at kunde ønske (uden Pra udice for Mangfoldige, jeg ikke har den Lykke at kiende) at Land godserne bleve bestyrede af en Geheimeraad de Schack Rathlew, en Geheimeraad de Rosenkrantz, en Geheime-Conferentzraad de Rosenørn, en Kammerherre og Amtmand de Gersdorff, en Obristlieutenant de Hoff, en Kammerjunker de Finech, en Justitsraad Sicker og dennes Broder. Jtem en Kammerherre de Beenfeldt, en Teilmann, en afdød Behr med flere. Mænd, der zirer den danske Stat, igiennem Duelighed og Erfarenhed, og aldrig tænkte sig nogen Jnterresse, uden Projektet kunde bestaae med Statens og dens almindelige Vel. Mænd, der har gjort meget, Bønder til Forbedring og kjendes i de bedste Følger for Staten; og uden hvilke, Godserne aldrig havde været det de ere og vare. Skulde da saadanne Mænd, der kan ansættes som Grundstøtter, nægtes hvad deres Flid, Fornuft og Erfarenhed har tilveiebragt gjennem store Bekostninger, Det er et Spørgsmaal, som jeg er forringe at besvare. Gud være lovet, at jeg kan forudsætte, at vores allernaadigste Konge, og Hans høie Ministre regieres af samme vise, retfærdige og naadige Grundsætninger, som Hans høie Forfædre. Og at den høie Landvæsens Commission alene er bestemt, til at undersøge og sætte Menneskefienden, i Stand, af Proprietær, Grændser. DerDe Dertil behøves ikke meget; Thi Menneske Fienden sølv, e), efter Lovene som giver ham al Ansvaret for sit Gods, baade i Henseende kongelige Jndtrader, Soldater=Svarelse og Tiltale for at have mishandlet Bonden, forbunden at sørge for Godsets Conservation for sit eget Vels Skyld, omhan end ikke af Christendommen havde det Forsæt, og Bonden selv, som er beskiermet ved Lovene, kan (naar hans Formue er dertil) meere nærme sig Hosbonden end denne ham. Det kommer mig derfor for, at naar Processer existerer imellem Hosbonde og Bonde ( der og maa være den første smertelig som taber paa begge Sider) at de Klager, der forstyrre de Høikongelige Collegier, mere har Udspring fra at nære Lomme=Prokuratorer, end fra Bondens virkelige Fornærmelse, og alsaa synes mig, det ikke burde være tilladt at Bonden førte Proces mod sit Herskab i Danmark, med mindre Amtmandens Ordre til Sag var gaaet tilforn; Anseentlig jeg har den Tanke, at Forholdet er paa lidet nær imellem Bønder og Herskab, det samme, som imellem Forældre og Børn. Begge skal sørge for hinanden af Nødvendighed, og alle 4 Slags er, i visse Familier, nøie forbunden med hinandens Vel. Saalidet som det nu er den viseste og klogeste Regent mueligt, ved Love, at giøre enhver Fader duelig til at levere Staten vel opdragne Borgere i sine Børn, saa umueligt er det vist, at alle Proprietærer kan handle lige vel med deres Underhavende; J sidste Fald, er man dog vi paa paa, naar Lovene strikte og alvorlig holdes over, at Bonden aldrig skal kunde lide den Fornærmelse, som en anden Undersaat, med mindre Aarsagen skal hæn tes fra Øvrigheden, hvis Kald bør holdes hellig og i Ære, men hvis Handlinger beer være retfærdige. Forordningen af 21 Febr. 1702 giver i 3 Cap. 1 Art. Anledning til at troe: at Dhrr. Amtmænd, paa Grund af Lovens Pag. 560 og 561, tvende Gange, om Aaret, skulde holde Jnqvisition for at bringe i Erfarenhed. Om Bønderne havde Klage imod Hos bønderne, fordi disse havde handlet imod Lovene."Mon det ikke var nyttig, at denne anbefalede Jnqvisition foregik, i det mindste eengang om Aaret? Da tvende Gange var vel meget for den Amtmand, der havde to eller tre Amter) samt om Amtmanden dertil medtog tvende af de retskaffenste og almindelig bekiendte gode Mænd, for at være Vidner til den Opdagelse, han gjorde paa hvert Sted, og samme i en Protokol anføre, samt derover resolvere paa Stædet, naar det var muligt: "Enten ved at betyde Bonden; Han klagede ubillig og ikke saaledes maatte handle for Eftertiden; Eller, om Bonden havde Ret, paalægge Hosbonden en Mulkeoffentlig; Eller i mindre Tilfælde, at advare ham for den følgende Tid, at rette sig efter Lovene. Alt efter Omstændighederne, der bleve at betragte. Fortiente Bonden Mulkt, burde han ligesaa lidet at fritages som Hosbonden, alene Mulkten blev mindre, fordi han var Bonde, skiønt den sidste kan være lige saa vittig, som den første. Og naar Bønder klager, er det næsten aldrig den Eenfoldige der begynder, men vel ham, der hverves at bruge lige Tallemaade, enten han er fornærmet, eller ikke, i det der klages over. Jeg troer, saadan Jnqvisition vilde medføre saamegen Nytte, at der behøves ikke at tænkes paa andre Midler til Bondens Soulagement i Almindelighed. Da jeg sætter forud, at de fleste Proprietærer jeg kiender, ere Menneske= og Bonde=Venner, der baade sørger for dem selv og Staten. Resten følger.