Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-11-13
Endnu er deres Sømagt at omtale. Om den bataviske Flaades Størrelse taler Tacitus med megen Agtelse; deres Skibe bestode for det meste af eenaarede, toaarede og mindre Baade. Et saadant med Moradser opfyldt, Havet ligesom fravendt Land, syntes just ikke skikket til at fængsle de erobringslystne Romere, og dog skeete det. Efter det fjendtlige Jndfald af Cimbrerne og Teutonerne i Jtalien, som af Marius var betvunget ligesaa tappert som lykkeligt, havde Romerne gjort alle tydske Folkestammers Undertvingelse til et Formaal for deres Bestræbelser; og nu blev da Batavernes Land som Nøglen til Friesland, som Formur mod de nordlige Tydske og som sikker Basis for Søeforetagender, anseet som det første Maal. for deres ligesaa krigerfarne, som statskloge Feldtherrer. Da Cæsar paa sit Tog imod Belgierne trængte frem til Mundingen af Rhinen, fandt han Bataverne, ihukommende deres Fordrivelse fra tidligere Bosteder, fulde af fjendtligt Sindelag mod Germanerne, og ikke utilbøielige til et Forbund, med Romerne. Et saadant Forbund blev snart bragt i Stand; Bataverne bleve det romerske Folks Venner og Brødre (fratres & amici) forskaanede for Afgifter, og vedbleve at complettere de romerske Legioner med deres tapre Krigere, imedens deres Land tjente Romerne til Vaabenplads. 2) Terper eller Torper, sildigere benævnte Vieberge, vare, førend Opfindelsen af Diger, de eneste Sikkerheds midler mod Oversvømmelser. Af Kjernen af deres vaabenlystne Ungdom bleve hine Ryttercohorter dannede, som gjorde Cæsar saa overordentlige Tjenester paa hans Hærtog i Spanien og Grækenland, og hvis Tapperhed fremfor Alt afgjorde Seieren ved Pharsalus. Daved den romerske Republiks Undergang, de oprindeligen til Feldtherrernes Beskyttelse dannede prætorianske Cohorter forandredes til at være de romerske Cæsarers Livvagt, var det fornemligen Bataver, med hvem de mistænkelige Herskere omgave deres Person. Batavien hed nu kun den berømte Øe (insula nobilissima), og de til Germaniens Undertvingelse bemyndigede Imperatorer valgte den hyppigt til deres Hovedqvarteer, ligesom talløse Kanal-Anlæg og Dæmninger, Fæstninger og Bolværker forevigede Romernes Ophold i dette Land. Tolv Aar før Christi Fødsel lod Claudius Drusus, Augustus Stedsøn, hin berømte Canal, Fossa Drusiana kaldet, grave fra Rhinen ved Doesborg til Yssel ved Ysselort, for at give Rhin floden et kortere og beqvemmere Løb ud i Havbugten Flevo (nuværende Zuydersøy og til de chaukiske Kyster. Virkeligen lykkedes det ham ogsaa at undertvinge Friserne, hvorpaa, efter hans Død, Tiberius betvang Cannisaterne og Attuarierne, og omsider var det Germanicus, Drusus's Søn, som fuldendte dette Folks Underkastelse. Midt under disse Kampe bleve Bataverne deres Forbund med Rom urokkeligen troe, og i den blodige Krig med Friserne, der baade i at vægre sig for Ydelsen af de dem paalagte Afgivter og paa andre Maader stedse var i Opstand, hvilket for Romerne var ledsaget af saa ugunstige Følger, fægtede Bataverne i deres Bundsforvandtes Rækker med uovervindelig Udholdenhed. Ogsaa under Keiserne Caligula, Claudius og Nero finde vi endnu Bataverne troe imod deres indgaaede Forpligtelser, og deres Cohorter som Tyrannernes Livvagt og deres blodige Foretagender lydige Udførere, hvis Offere ikke sjelden endog vare Enkelte af deres Midte, saaledes var, for en blot ved ugrundet Anklage opvakt Mistanke, Julius Paulus Civilis, en batavisk Yngling af kongelig Stamme, bleven dømt til Døden af Nero, og var ikke Nero's Selvmord kommet derimellem, havde sandsynligvis samme Skjæbne truffet den Henrettedes Broder, den fængslede Claudius Civilis, hvilket han kun ved Galba's Tronbestigelse undgik, da Galba tilbagesendte ham til hans Fædreneland, for at vinde Bataverne, som begyndte at blive urolige. Saadan Forbindelse med Romerne havde allerede længere Tid havt den Følge, som sædvanlig sees ved de Svages Forbund med de Mægtige; det romerske Folk foregivne Venner og Brødre gjaldt dem endnu kun som tjenstpligtige, Vasaller. Romerske Hververofficerer gjennemstreifede Landet efter Mandskab til de bataviske Cohorters Fuldtallighed, og slæbte Oldinger og Ynglinger bort for at udpresse Løsepenge; men tillige vare hine Cohorter en stedsevarende Gjenstand for de romerske Legioners og prætorianske Banders Nid og Jversyge, og maatte hyppigt finde sig i at marschere til det fjerneste Standpunkt af det vidtløftige Romerrige, for at gjøre Plads for deres Medbeilere og vedligeholde Fred. Dertil kom den lette Sammenligning af deres egen Kraft mod den udmarvede Romerslægts, endvidere Uenighed iblandt Herskere og Beherskede, og endelig den Foragt, som den romerske Cæsar tildrog sig iblandt alle germaniske Stammer efter Caligula's barnagtige Hærtog imod Britannien, og som endnu blev forøget ved de i Herskerfamilien hyppig blevne Snigmord. Spændingen imellem Vitelius's og Vespasians Partier forekom da ovennævnte Claudius Civilis at være det gunstigste Tidspunkt til det fremmede Aags Afkastelse, og til at gjenvinde hans Landsmænds Uafhængighed. Vitellius havde ladet den bataviske Ungdom sammenkalde til en Udskrivning, og da de bataviske Fyrster med Avillie over den Uregelmæssighed, som herved forefaldt, vægrede sig ved at stille det forlangte Mandskab, benyttede Claudius Civilis denne Folkets fjendtlige Stemning imod Romerne, forsamlede de Dristigste og Fornemste af sine Landsmænd i en hemmelig Lund til et natligt Gilde, opflammede deres Hævnlyst, vækkede deres Kjerlighed til Frihed, og lode de af Vin berusede og af krigerisk Jld besjælede Mænd gjøre en højtidelig Eed, at ville udgyde deres sidste Blodsdraabe til Romernes Fordrivelse og deres Folks Befrielse. Snart forenede sig med ham, Cannifaterne, Bructererne *), Friserne, og raskt afkastende Masken angreb han med Lynsnarhed de i Landet adspredte romerske Legioner, tilintetgjorde flere Cohorter og indesluttede den flygtende Rest 5000 Mand, i den velbefæstede Leir ved Vetera(Birten oven for Wesel). Vel erfaren i Romernes Krigskunst, i hvis Hære han havde tjent i 25 Aar, beleyrede han Vetera til Lands og til Vands, og tvang endeligen efter lang Modstand, Legionerne til at overgive sig, og at gjøre en Ed pro imperio Galliarum (for det galliske Rige) hvorpaa man afrev den romerske Keisers Billede af Feldttegnet, og gav Romerne Løfte om frie Bortmarsch, et Løfte, der dog troløst blev brudt, da de underveis imod Civilis Villie, bleve nedhuggede. Civilis havde, efter Catternes Skikke, ladet sit Haar voxe saalænge indtil Seieren havde kronet hans Vaaben. Nu skar han det af, rykkede ideligen frem, ødelagte de romerske Fæstninger langs Rhinen indtil Moguntiacum og Vindonssa, og bestemte Trier til Hovedstad for det nye galliske Rige. Et Folkeslag efter et andet stod nu op imod Rom. Alt det Land imellem Rhinens Udløb og Alperne var i Vaaben, en stor Deel af Germanien, paa hin Side Rhinen slog sig ligeledes til Batavernes Partie, og Lykkestjernen culminerede for Civilis. Da forandrede sig pludseligen Scenen. Ge realis, som havde tilfægtet Vespasien det romerske Rige, fremkom paa Kampens Bane, slog Germanerne ved Trier, og tvang Civilis til at trække sig tilbage til Tolbiacum (Zulpich). Omsonst havde den tappre Bataver benyttet Vinteren til Samling af nye Stridskræfter; Forræderie berøvede ham ogsaa, i et derefter ved Vetera leveret Feldtslag, Sejren; Batenborg ved Maas, (oppidum Batavorum), hans sidste Vaabenplads, faldt i Romernes Hænder, og han selv med Resten af hans Hær maatte flygte til den bataviske Ø, som han, for at sikre sig mod Fjenden, satte under Vand, *) Bructererne bleve anførte af Vellede, en høist begestret Kone, som spillede Prophetinde, udøvede en overordentlig Jndflydelse paa sit Folk og blev ligesaa højt æret som frygtet af Romerne. i det han lod gjennemstikke de anlagte Diger (moles Drusi), og saaledes første Gang valgte et Forsvarsmiddel, der i den følgende Tid ofte er anvendt til at afvende Faren. Nu vilde Civilis forsøge sin Lykke til Søes. Han bedækkede Maas floden med en Mængde Skibe, men førend det kom til et afgjørende Slag, begyndte Fredsunderhandlinger, og en personlig Samtale imellem Ce realis og Civilis havde til følge endelig Afslutning af en Fred, der udfaldt meget ærefuldt for Civilis, men hvis Betingelser vi desværre ikke kjende, da de historiske Bøger, man fra Tacitus har, og hvori dette berettes, slutte hermed.