Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1835-01-27
Jndsendt. Om den hoverigjørende Fæstebonde og hans Herremand. Bonden maa, naar enkelte Godser undtages, aarlig gjøde, pløie, besaae, harve og tromle Herremandens Jord; han maa grave og oprense hans Grøfter; han maa slaae, rive, vende, staksætte, hjemkjøre og i Huus modtage hans Hø, han maa meie, binde, hjemkjøre, i Laden modtage, tærske og rense hans Sæd, samt derefter kjøre den til Ladepladsen; han maa jævne hans Enge og oprense hans Vandsteder; han maa forrette Arbeide til Vedligeholdelse af Herremandens Borg, hjem skove hans Brænde og klappe efter skadelige Dyr; han maa flytte Herremandens eller Forpagterens Løsøre og forrette mangfoldige andre Reiser og forskjelligt, ikke lidet byrdefuldt, Gangdags=Arbeide. Bonden maa fremdeles udrede 1/6 af den Sæd, hans Jord frembringer, og transportere hver Tredivtedeel til et forskjelligt Sted, indtil en Miil fra hans Bopæl, han maa yde Landgilde af Korn, Penge og Kreaturer; han maa levere Fourage til det Offentlige og kjøre med denne undertiden flere Miil; han maa forrette Konge-, Frie, Amts- og Sogne Reiser; han maa udrette Arbeide ved og gjøre Jndkjøb af Steen til Hoved- og mindre Landeveies Anlæg, og vedligeholde disse, saavelsom Sogne-, Kirke- og Mølle veie, m.v. Bonden maa endelig afgive sine Sønner, til Fædrelandets Forsvar, naar undtages den, der undertiden frigives som gammel Mands Søn; han maa see paa, at Hoveriet medfører Sammenkomster for Tjenestefolk, der have noksom bekjendte skadelige Følger, hvoriblandt den: at den virksomme Bonde drages fra sit Hjem til et Sted, hvor han, i Overværelse af sine Tjenestefolk, ikke alene maa taale at være adlydende til sine Tider for En, der kun lærer Landvæsenet – men endog see paa, at en saadan Person revser hans Folk; han faaer ingen Erstatning naar Herremandens Vild opæder og nedtramper hans Sæd; han maa taale, at der anstilles Jagt efter Vildt over hans tilsaaede Marker og vel vedligeholdte Indhegninger. Hermed ville vi dog ikke have forstaaet, at den hoverigjørende Bonde skeer nogen Uret; thi disse betydelige Byrder hvile paa ham efter Accord, som har Hjemmel i de for Tiden bestaaende Love. Men da Forfatteren til det i Bladet "Dagen No. 291 og 294 f. A. mod Bonden, in Specie mod Morten Hansen og Hans Larsen i Haared, Anførte, troer at have beviist Rigtigheden af sin opstillede Hypothese, haabe vi ved Foranførte at have rokket hans Tro paa den hoverigjørende Fæstebondes timelige Lyksalighed, samt godtgjort, at Ønsket og Forandring i Maaden, Hoveri pligten udføres paa, ikke fortjener Prædicatet: "taabe ligt." Den hoverriggjørende Bonde ønsker – og som det synes med Billighed, især da Hs. Majestæt Landets elskede Konge ønsker det Samme, – at han maa blive fri for at spilde sin Tid, udmatte sine Kreature og ødelægge sine Vogne og Agerdyrknings=Redskaber, imod at han med Penge erstatter den Udgivt, Herremanden paaføres ved at han ved egen Kraft maa drive sin Jord. Den rettænkende og kyndige Godseier har upaatvivlelig i denne Henseende ogsaa Ønske tilfælleds med Fæstebonden, idet han maa erkjende: at hans Hovedgaardsjorder ville give et langt fordeelagtigere Udbytte, naar Ophævelse af Hoveri in natura giver ham aldeles frie Hænder med Hensyn til Drivtsmaaden af hans Jord og naar denne bliver bearbeidet af Mennesker og Kreature, der ikke ere kraftesløse inden de paabegynde Arbeidet. Ogsaa det Almindelige vil vinde ved Hoveriets Ophævelse, eftersom Hovedgaardseieren, for at forøge Productionen af hans Jorder og for at kunne formindske Hestebesætningen snart vil anskaffe fortrinligere Agerdyrknings-Redskaber, og ædlere Kreature, hvilket deels vil være et gavnligt Exempel for Bønderne og deels ikke uden Jndflydelse paa Landets Heste- og Qvægavl. (Hvad har ikke Bondevennen Reventlow og flere lige fædrelandsksindede Mænd i saa Henseende virket?) Naar saaledes baade Stat, Godseier og Fæstebonde ere interesserede i, at Hoveri in natura bliver afskaffet, bør Man ikke tvivle om, at dette med Tiden vil skee, endogsaa i det Tilfælde, at Hoveriets Forfægter i de paapegede No. af "Dagen" fik en Stemme med i det Raad, hvor Sagen bliver afgjort.