Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-23
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. oc 10000 Ras Nittende Aargang. No. 94 Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 28 November 1822. Til Præsten Herr Thurah De fremtræder som Andagtstimmernes erklærede Fiende. De beraaber Dem paa, at De har viet Sandheden Deres Tunge og Deres Jdrætat De er kaldet til, at forkynde Guds Ord, at dette er Deres dyrebareste Klenodie, og at De derfor maae tale lydeligt mod Alt, hvad derimod strider, saalænge De kan røre Pen og Tunge. Hvo vil nægte, at alt Dette klinger ret høitideligt, Men hvo kan tillige undlade at spørge: Erdet mere, end Klang, Har De viet Sandhed Deres Tunge og Deres Jdræt, som De siger, hvor er det da muligt, at De kan læse med skelende Blik, og dømme med en Aand, som forvender Sandhed til Løgn Og det har De gjort i denne Sag, det skal hver Den vidne, som med ærlig Hu vil sammenholde Skriftet selv med Deres Jndvendinger. Vil De tage Bibelen i Haand med samme Sind som Andagtstimerne, da vil De sikkerlig paa hvert Blad, finde Noget at opholde Dem over, og ligesom De jeg veed endnu ikke ret, om af aandelig Blindhed, eller af ond Villie - har søgt at bringe den i de af Dem recenserede Ark herskende Aand i Modsigelse med Christendommens, saaledes vilde De ogsaa kunne vise Publicum, hvor smukt det vilde lade, om en Præst med vanhellig Jver stræbte at bringe Propheter, Evangelister og Aposter i indbyrdes Modsigelse. Troer De virkelig selv, at kæmpe for Sandheden her, hvor kunde De da hvile, da Gutfeld fremtraadte med sine Andagtsblomster fra Schweitz, Hvi rørte De ikke Deres Tunge og Pen, da han i et Skrift, helliget Danmarks Konge, udtrykte sig saaledes om det Værk, De nu vover at kalde uchristeligt: "Det er det ypperste Opbyggelsesskrift, jeg kjender; det er, skjøndt fem (nu syv) Gange oplagt i Tydskland, dog langtfra ikke hos os saa bekjendt, som det kunde og burde være; det er et religiøst og moralsk Arkiv, hvor intet vigtigt Forhold, ingen betydelig Gjenstand, i Livet synes glemt, hvor nye, herlige Anskuelser ikke sjelden overraske Tanken; hvor Klarhed og Orden, Kraft og Hjertelighed herske overalt; hvor de ædleste Sandheder ere fremsatte paa den værdigste Maade; de helligste Pligter stillede i det elskeligste Lys, hvor en himmelsk, blid, høitidelig Aand rører og bevæger sig i hver en Linie Man veed ikke, om Man mere skal beundre Forfatterens lyse Aand, eller elske hans reene, barnligfromme Hjerte; men desvissere synes det, at Man strax maa være enig med sig selv, at denne Mand fortjener baade Guds og Menneskenes Velsignelse. - - Jeg beder af mit inderste Hjerte, at Gud vil skjænke vor Kirke Mange, Mange, der i ægte Religiositet, i frimodig Sandhedskjerlighed, i brændende Følelse for det Høje og Hellige, i christelig og broderlig Overbærelse, maa ligne hiin ædle Biskop i Constantz."Er De saa modig, saa fri for Menneskefrygt, som De vil give Dem Mine af, hvi har De da ikke forlængst traadt Deres Provst under Øine, og sagt: "Den Bog, De kalder ypperlig og christelig, er heel farlig og uchristelig, megen Logn, blandet med liden Sandhed!" Hvi har De ikke spurgt ham i hele Verdens Paahør, "Kan De for Gud og Deres Samvittighed forsvare, at De har anbefalet en falsk Prophet til Folket," – Jeg og Flere ønske at vide, hviDe dengang lod Tungen staae og Pennen ligge, og hvi De nu, da jeg ringe Mand ydmyg fremkommer med en Oversættelse, som jeg ikke ledsager med eet eneste Ord til Originalens Roes, er kommen i saadan flammende Jver, at De, som det synes, ikke har ilde Lyst til, at lægge en Brand til Kætterbaalet. – Taler ikke Løgnens Aand ud af Dem, da er det jo soleklart, at Provst Gutfeld ikke veed, hvad Christendom er. Frit tør jeg iøvrigt skyde det, under Navn Andagtstimer paa Dansk udkommende Værk ind under Bibelens Autoritæt, denne vil, haaber jeg, vel kunne beskytte det mod blinde Zelo ters grove og ubeføiede Angreb. Vil De, Herr Thurah, følge den Lærdom, som indeholdes deri, da skal De erfare, om den er guddommelig eller menneskelig. Bedre Vidnesbyrd forlanger De formodentlig ikke. Det lader, som De har belavet Dem paa en lang Strid om dette Æmne. Hvorvel jeg nu ingenlunde frasiger mig min Ret til fornødent Gjenmæle, hvis De skulde finde Dem kaldet til, at prøve et nyt Udfald, maa jeg dog forud erklære, at jeg, som Christen og som Ordets Tjener, har formegen Ærefrygt for Troen til, at ville skjænke Verden et saa forargeligt Skuespil, som det vilde være, naar to Præster ikke bluedes ved, i offentlige Blade at mundhugges om dens Anliggender.