Viborger Samler, 1794-02-17
J Octobr. 1763. sendte, som bekiendt, den tyrkiske Keiser en Gesandt med anseelige Foræringer til Berlin til Kongen af Preussen. Kongen, efter hans Sædvane at handle stort, uddeelte befaling, at modtage denne Ambassadeur med alle Æresbeviisninger, ved Jndtrædelsen i hans Stater. Saa snart Achmet Effendi og hans Følge betraade de preussiske Lande, gik alle deres Reiscomkostninger paa Kongens Bekostning. Var den tyrkiske Gesandt sindet, at opholde sig nogle Dage i en Stad, indrømte man ham villig den beste Boepæl. Men det var ham endnu ikke nok, hvad han erholdt af Kongens Naade, han udøvede endnu ved sine Folk megen Gruesomhed, og fordrede, hvad der faldt ham ind, saa at Hoffet tilsidst saae sig nødsaget til at sætte hans Fordringer Grændser. Jmidlertid, da Achmet Effendi reiste i Kongens Lande var enhver, der kuns havde et Hoved med Øjne og Ører, fuld af Forventelse og Nysgierrighed; i de Huse, hvor den gamle Musel man skulde fare forbi, leiede man sig Vinduer for ret at betragte ham. Andre, som ikke vilde anvende Penge derpaa, posterede sig ved Husene, og under aaben Himmel gabede paa ham, som paa et Under=Dyr. Og saaledes blev han da paa sin hele Reise, i Steder og Byer, af Gamle og Unge, ventet med Nysgierrighed og beseet med Forundring. Det er bekiendt, at man kan ofte giøre formeget, og ofte for lidet ved enhver Ting, og i første Fald befandt sig Borgerne i Polkwitz. Den kongelige befaling var, at forskaffe Gesandten alle Beqvemmeligheder; men det derværende Raadskollegium hvis Overhoved var en Strempestrikker, vilde endnu giøre meere, for at vise sig lydig imod Landsherren og behagelig for den høie Reisende. Man foranstaltede en Sammenkomst paa Raadhuuset, i hvilken man, som det altid gaaer, udkastede og igien forkastede mange Projekter angaaende den gjennemreisende Giæstes Modtagelse. Tre saadanne Sessioner bleve holdte, og endnu kunde man ikke blive enig om, hvorledes man anstændig skulde modtage en Person af saadan Stand, af saadan Religion og Sæder, og jeg troer, man havde foranstaltet endnu tre Sessioner, dersom det ikke paa engang var faldet Hr. Byefogden Haubold ind, at den derværende Smed, Thomas Hippe, (hvis Broder endnu 1788 levede i Breslau og var ligeledes en Smed) kunde derover give den beste Beslutning, saasom han, hvilket maatte være enhver af dem bekiendt, havde opholdt sig hele 7 Aar i Constantinopel og altsaa maatte vide de der brugelige Skikke, og forstaae det tyrkiske Sprog. Hr. Byefogden havde neppe udtalt det sidste Ord, førend man fra alle Sider overvældede ham med Lovtaler. Mester Hippe blev hentet, spurgt og ombedet at tale fridt ud, og tilkiendegive sine Tanker over den Art og Maade, hvorpaa man skulde imodtage Gesandten. Man gjorde ham tillige vidt og bredt, Haab om, i Fremtiden at vælge ham til et Medlem af deres Kollegium, og bad ham sætte sig ned. Hippe giorde det uden Omstændighed, thi han var ikke undseelig, og med sine Kundskaber, som han havde erhvervet paa Reiser, oversaae han den hele Magistrat med Borgermester og Subalterner, tilligemed det samtlige Borgerskab, som bestod af indfødte Polkwitzere og Hiemfødninger. Han foreslog, at, da Gesandten kuns skulde fare igiennem Byen, skulde man, med Flinter og Geværer, stille sig i to Rader paa Torvet og præsentere efter tyrkisk Maneer; han tilbød sig, at øve Borgerskabet en Tidlang derudi og at paatage sig Commandoen paa Jndtogsdagen, ja desuden at hilse Gesandten med en tyrkisk Tiltale, og derhos at iagttage alle de Ceremonier, der kunde tilkomme ham som en tyrkisk Pascha og være ham til Behag. Jmedens han vilde holde denne Tale til Gesandten, skulde Borgerne give vel agt paa ham, og igientage alle de Forbøininger og Ceremonier, som han vilde giøre. Her kan man let forestille sig, hvor henrykt hele Polkwitz var over dette Jndfald. Man lod hente en Tønde Øl paa Raadhuset, og drak, i Mangel af Glase, af Hatter og Huer Mester Hippes Sundhed, og efterat denne Tønde var udtømt, blev, saasom Borgemester Hartmann solgte en god Snaps, een Flaske efter den anden kastet ud af Raadhuset. Førend Selskabet skiltes ad, besluttede man, den følgenge Dag at begynde Exercicen med Borgerskabet, og man gjorde det og virkeligen om Eftermiddagen Kl. 3.