Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1810-03-15
Paa en Tid, da ethvert Bidrag til at ophielpe indenlandsk Jndustrie, og derved befæste vor National-Selvstændighed, maae være kjærkomment, dvæler Patrioten med inderlig Glæde ved det rige Stof til et saa vigtig Æmne, som findes i den af Hr. Etatsraad Nissen, i Anledning af vor Konges Fødselsfest den 28 Jan. sidstleden holdte Tale paa Sorøe Akademie. For at bidrage til end større Udbredelse af de kraftfulde Jdeer, Forfatteren med saa megen Varme udvikler, vil Udgiveren her meddele en Prøve af Jndholdet. Som forhen meldt, handlede Talen om, Grundsætningen af Forordningerne af 14 Octbr. og Patenten af 14 Decbr. 1808, som det eneste Middel til Statstredittens Oplivelse i Fædrelandet, i hvilken Henseende Forfatteren valgte disse Dannerkongens egne mærkelige Ord til Æmne for sin Tale: "Ved at afsige Handel med Fremmede, ved Tarvelighed og Opmærksomhed paa indenlandsk Fabrik og Konstflid kan allene Statskreditten opplive. Al Handel med Fremmede - hedder den i Talen selv - eller rettere al Forbrug af fremmede Vare skulle vi frasige os, paa to Poster nær, som vort eget Land ikke noksom frembringer, og Menneskelighedens Tarv dog nødvendig fordrer: Lægemidler og Bøger; thi af hine kunne de meest aromatiske ikke trives under en kold Himmelegn, og uden en fri Meddelelse af videnskabelige Gienstande, skulle vi blive tilbage i Kultur. Saa længe nemlig stulle vi frasige os baade at kjøbe af Fremmede og sælge til Fremmede, indtil indenlandsk Productions flid og Forædlingsflid have naaet Udlændingens, og paa Frembringelses- og Forædlingsflidens Fremvæxt skulle vi derhos arbeide af alle Kræfter. Jngen Undtagelse fra denne Regel skulle vi tillade os, uden saa længe og saavidt vi endnu ikke maatte være i Stand til, selv at forskaffe os en eller anden uomgjængelig Fornødenhed, som ei Vellevnet, ei Forfængelighed, ei Jndbildning, ei Modesyge, men virkelig Trang maatte æske, hvis Mangel ei paa anden Maade og ved anden Ting var at erstatte. Ogsaa er Brugens ganske Afskaffelse det sikreste Værn imod Egennytten, som kunde fristes til at overtræde Forbudet. Naar vi da ikke bruge den Fremmedes Vare, naar vi ikke overlade Udlændingen vore egne i raa Materie, for at lade ham forædle dem, og sælge os dem igjen, naar ve ikke saaledes udgive langt mere, end vi tage ind, da vil Stats krediten oplives, da vil Udlændingen ikke kunne indkjøbe vore Papiirspenge for en Bagatel, til dermed at afhjøbe os vore Vare, Eiendeele og Næringsmidler, da ville Priserne komme i et billigt Forhold, Staten vinde Kraft, og Alle Velstand betrygges. - Spørgsmaalet, om vi og kunne undvære fremmede Vare, besvarer Forfatteren (paa de fornævnte Undtagelser nær) med et bestemt Ja, naar Danmark, Norge og Holsteen ere forenede i een Stat, og Jntet hindrer Samfærselen imellem Landene. Give ikke - spørger han derpaa - Danmark og Holsteens frugtbare Sletter saa stor Overflødighed af Korn og Fedevare, at baade dets egne og det klipperige Norges Jndvaanere kunne dermed forsynes, Frembyder ikke Tvillingrigets vidtstrakte Kyster. Fjorde, Elve og Søer riig Næring af Fiskerie, Voxe ikke baade stærke og skjønne Træer af forskjellige Sorter i vore Skove, hvoraf vi kunne bygge vore Boliger og Skibe danne vore Redskaber og Huusgeraad, Jndeholde ikke Norges Bjerge Jern og andre Metaller til allehaande Brug, Bære ikke Danske Faar Uld, og Danske Agre Hør og Hamp hvoraf vi kunne tilberede os Klæder, Groe ikke Krap og andre Farvematerialier paa Dansk og Holsteensk Grund? Mangle Nordens Jndbyggere Opfindelsesaand, Behændighed og Klygt til at forarbeide og forædle Landets Produkter, Have ikke adskillige Haandværkere, Fabriker og Manufakturer allerede bragt det til samme Fuldkommenhed, som andre Nationers og berettiges vi ikke derved til at troe, at det samme kanskee med mange andre?" De Jndvendinger, som jævnlig høres, ei allene af den egolstiske Kjøbmand, men ogsaa af den findige Mand: Voxe da Vine, Kaffee, Thee, Sukker, Riis, Citroner, Specerier, Bomuld i Norden? Spinder Silkeormen iblant os den Silke, vi bruge? Lever i disse LandDromedaren, af hvis Haar vi kunne forfærdige ægte ShavlsBære vore Faar Engelsk og Spansk Uld at vi kunne væve fiint Klæde, Findes den tyriske Purvursnekke paa vore Strand bredder, eller høre alle Slags Farvematerialier hjemme her i Kunne vi undvære fremmed Salt, Salpeter og Krudt, have vi tilstrækkelig Klæde og Lærred til Armeen, og Hamp og Seildug til Skibes Tiltakling &c. a. gjendrives med Fynd saaledes: "Behøvede Nordens gamle Bevoere Sydlandenes Vine, Jndiernes Kaffe og Sinas Thee, for at være en stærk og kraftfuld Folkeslægt, ja end for at opildne Sindet til froSelskabsglæder, Nei, Nordens Korn og Humle og Nordens Bier levere dem baade sunde og stærke og velsmagende Drikke, og fra Norden udgik Cimbrer og Gother, som bragte Sydboerne til at skjelve. Ere vi da saa vanslægtede og forvænte, at vi et kunne undvære Vine eller hidsige Drikke saa lader os vende vor Opmærksomhed paa Nordens Viindrue, Ribsen. Naar den dyrkes paa Viinrankens Maade kan den forædles til en betydelig Grad, og give en velsmagende Viin. At der ogsaa af Stikkelsværen kan beredes en Viin, som næsten opnaaer Tok neren, har en ædel Danneqvinde viist. Det er bekjendt, at Birketræets Saft giver en behagelig Viin. Og nu Mosten, mon den ikke kunde i høi Grad forædles Bergamottens Saft kan blive Champagneviin. At Mjød denne vort Nordens Oltids og Valhals yndede Drik, kan forvandles til Mallagaviin, have uden Tvivl Flere erfaret, Skal er Østerlandsk Harem nødvendig give Exemplet i Nordboers Huse paa Kaffedrik, saa have vi Løvetanden og Cichorien og den røde Bede, som kunne træde i dens Sted. Stil den østlige Asiater endelig lære os Brugen af Thee, saa have vi Rølliken og Hanekammen, og især den Engelske Jordbærs Blade, som kunne træde i Stedet. Der som vi beflittede os, som vi burde, paa Bieavlen, da vilde Honningen allerede for endeel gjøre Sukkeret unødvendigt, og vi skulde ganske miskjende den uendelige Skabers store Værk, om vi troede, at han havde indsluttet at Søemi den eneste Plantesukkerrøret, som kun trives under en heed Himmelegn. Mange andre Planter indslutte og en sød Vædske, som ved konstig Bearbeidning kan udvringes af dem, saasom den hvide og røde Bede, gule Rødder og mange Træers Frugter, Vi behøve ikke Ostindisk Riis, saa længe vi have Lollandsk Manna, ikke Citroner, saa længe vi have Berberisser. Kun en Apicius fordrer Jndiske Specerier. Kun den Biød. agtige beklager Savnet af Bomuld og Silke og Kammelhaao Spansk Uld, saa længe Landets Agre være Har og Hamp, og Faarene Uld. Velsandt: Vore Damer kunne da ikke prunk med Silke og ægte Shavls, eller vore Smaaherrer med Fløiet. De første blive nødte til at ombytte Cambrigde og Mousse. liner med trykkede Lærreder, og de sidste deres Draps de Vigogne med Dansk Klæde. Savnet af de glindsende Farve materialier er kun et indbildt Savn. Vee det Land, hvor Mandens Værd bedømmes efter hans Kjoles Farve, og Qvindens efter hendes Prydelse. En Krigshær, klædt i Graat, kan lige saavel slaae Fjenden, som den, der klædes i Purpur At vi selv kunne koge Salt, virke Salpeter og berede Krudt, er saa lidet tvivlsomt, som at vi kunne forfærdige baade Klæde og Lærreder, baade Seil og Tougværk i tilstrækkelig Mængde, naar vi kun med Jver og Alvor ville, naar kun Produktionsfliden gaaer forud for Fabrikfliden, og ikke udenlandske Varers Concurrence hindrer de indenlandskes Afsætning. Efter at have viist, hvor lidet den Syge er at undskylde, som kjender Oprindelsen til sin Svaghed og Middelet derimod men bliver ligegyldig ved sin Tilstand, og ubekymret om dens Forbedring, slutter Forfatteren med en kraftig Opfordring, til Danmark, Norges og Holsteens Jndvaanere, at opvaagne af den kraftløse Tilstand, hvori Fordomme og Blsdagtighed have nedsænket dem, igjen blive Nordboere som deres Fædre, bryde det Aag, hvori Udlændinge holde dem, og foretrække den sande Lykke, som Tarvelighed, Nøisomhed og Flid skjænker: de Rige til at anvende deres Formue, Myndighed og Jndflydelse til at fremme og udvide National-Jndustrien, Kjøbmændene til at spekulere herefter paa at vinde ved indenlandsk Handel, ved nye Anlæg, ved indenlandske Fabrikker og Manufakturer; Landets Døttre til at vise, at deres Yndigheder ikke trænge til Sydlandenes Flitterstads, men lade Tee nen og Naalen og Vævestolen og Kniplestokken under deres Hænder vorde nye Kilder til Statens Velstand o. s. v. - Det skee!! Hollænderne have altid været berygtede for Grusomhed, mod deres Negere. Disse have derfor udentvivl vundet meget, saalænge det varer, ved at ombytte Hollandsk Herredømme med Engelsk i Hines af Disse erobrede Kolonier. I Demerary have de Hollandske Kriminallove endog raffineret paa Maaden at radbrække Negere. Man laade nemlig Deelinqventen paa et med Nagler beslaaet Bret, og knuste ham derpaa Lemmerne med Jernkøller. J Aaret 1796, da Engellænderne havde besat Demerary, vægrede Overstlieutenant Heslop sig ved at afgive en Kommando Soldater til at bedække en saadan Exekution, fordi, som han saade, man ikke maatte anmode Britter om den Grusomhed, at see rolig paa slige Afskyeligheder. Slaaet ved Wagram den 5 og 6 Juli f. A. karakteriseres i Archenholz's sidste Minerva kartelig saaledes: Rindeagt for Kienden efter Slaget ved Asparn, - urigtig Bedømmelse af hvad Fienden kunde gjøre, - den Selvtillid, at man hverken behøvede Erkehertug Johans eller Erkehertug Palatinus's Hielp, hvorfor og den første blev kaldet alt for sildigt, og det maaskee afsamme Aarsag som Grev Bellegarde ved Regensburg slet ikke torde gaae over Donauen!!! - Forsømmelsen af al defensiv Forsigtighed, Forandring af den virkelig gode Plan i Farens Øieblik, - Uvirksomhed fra den 4de om Aftenen til den 5te om Natten, - man oversaae Hovedpassagen, og var blind den hele 5 Juli, - forsømte den venstre Flø- og endelig manglede de, der styrede Detaillen, Erfaring. Da Preussens Frederik 11, som Kronprinds sad fængslet i Custrin, skrev han med en Blystift sit Levnets løb, og betroede Haandskrivtet til Præsident v. Münchow. Det gik forlorent da Russerne bombarderede denne Fæstning. Da Prinosen maatte bivaane det CustrinskeKammer=Kollegiums Møder, var han i Begyndelsen opmærksom, men fordreev siden Tiden med at skrive Satirer, i Franske Vers over de Herrer Kammerraader. J sit Fængsel pleiede Friederik ofte at skjemte med sin Kammerlaqvey- og, naar Kaffeen var for varm, at nyde ham en Theeskee fuld i Munden eller over Ansigtet. Sandsynligen reddede denne Vane Kongens Liv ved det bekjendte Giftforsøi Dresden. Catharina, som Lykken hævede fra en Soldater, kone til Ruslands Selvherskerinde, spurgte engang i Skjemt den Svenske Grev Schlippenbach, om hendes Brud, gom Johan ikke havde været en brev Soldat? Denne svarede: "Vist nok, Deres Majestæt, og jeg gjør mig til af at have havt den Ære at kommandere ham.