Aalborg Stiftstidende, 1829-08-19
Fædrenelandet. (Af Kjøbenhavnsposten, den 12de August.)J disse Dage har forladt Pressen, paa Hr. Universitets Boghandler Reizels Forlag: "Tale og Prædiken ved D. K. H. Kronprindsesse Carolines og Prinds Frederik Ferdinands Formæling, af Dr. J. P. Mynster, kongelig Confessionarius, Commandeur af Dannebrogen og Dannebrogsmand" (faaes heftet for 36 s.) - Den første af disse geistlige Taler er Vielsestalen, som den 1ste August holdtes paa Slottet, og den anden Prædikenen, som Dagen efter blev holdt i Frederikberg Slotskirke. J begge yttrer den agtede Taler sig med dyb, hjertelig Følelse, og med sand religiøs Aand og Værdighed, og de ville sikkert blive læste med almindelig Jnteresse og Deeltagelse. Vi kunne ikke nægte os den Fornøielse af Vielsestalen at hidsætte det Moment, hvor Taleren, efterat have talt til det høie Brudepar i Deres Majestæters og i Deres eget Navn, henvender sig til Den i Folkets: "Jeg taler i Andres Navn" hedder det her, og saaledes er jeg ogsaa nu den Røst, som bringer Folkets Lykønskning. Det er mig i dette Øieblik, som hørte jeg hver Mand og Hustrue, hver Fader og Moder i det hele Folk sige til mig: du, som staaer paa det Sted, hvor Alles Øine, Alles Hjerter ere henvendte, som har den Lykke, der at turde tale, tal du i vort Navn, og sig, hvad v. føle i denne Time. Hvor gjerne taler jeg nu ogsaa i dette hele Folks Navn, i deres, som ere her tilstede, deres, som hist ude skue op til Borgen, og deres, som fjernt kalde denne Dag en Høitidsdag; hvor gjerne bringer jeg i denne betydningsfulde Time et taknemmeligt Folks Ønsker og Velsignelse frem for min Konge og Dronning, for Kongens dyrebare Datter, og for den elskede Fyrste, som nu med ny Ret kalder vor Konge sin Fader. Mange Folkeslag ere langt talrigere og mægtigere en vort, der ere de, som derfor have glimret mere ved Bedrifter i Krig og Fred; men ingensteds er en skjønnere Jordbund for enhver ædel Spire, som henplantes deri, ingensteds samle alle Kræfter sig til roligere, mere overeensstemmende Virken, ingensteds har Kjerlighed og Trofasthed meere sit Hjem, og derfor er Samfundet ingensteds gladere mellem Fyrste og Folk. Hvo har ikke seet den stille Glæde, hvormed Budskabet om den Forbindelse, hvilken Gud nu giver Lykke til at fuldbyrde, fyldte hvert Huus, Hvo var ikke Vidne til den Længsel, hvormed Alle saae denne Time imøde, Og nu er der ingen Mand og Hustrue, der selv i lykkeligt Hjem følte Kjerligheds og Trofastheds Glæder, som jo beder Gud, at disse Glæder rigeligen maae vorde Deres Deel, hvilke denne Time forener; der er ingen Fader eller Moder, der selv saae Velsignelse i sine Børn, som jo beder Gud, at denne Velsignelse maatte rigeligen forundes Dem, til hvilke alt Folket seer hen med Følelser, som Børn til Fader og Moder. O! hvad er alt et Folks Styrke og Lykke, dersom Gud ikke skjænker det retfærdige og forstandige og kjerlige Fyrster, hvis Forsorg gjenstraaler den Eviges Naade, og mildt udbreder sig over Slotte og Hytter, over Skovens stærke Ege og over Markens ydmyge Blomster, Men hvad er ogsaa al Fyrsternes Herlighed, dersom ikke Folkets Troskab støtter Thronen, dersom ikke Folkets Kjerlighed besøger Fyrsten, og vederqvæger hans Hjerte baade i Glæder og Sorger, Just derfor er denne Time saa skjøn, fordi den ledsages af den Bevidsthed, at Fyrsterne sidde blandt et elsket Folk, og at trint omkring bryder det Suk ud fra ethvert Hjerte: velsign, o Gud, Kongen og hans Slægt! Den 13de Dennes.