JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Corsaren, 1842-12-16
Det franske Blad National havde sagt, at der i Tydskland kun existerede tre frisindede Blade: "Königsberger-, Rheinische-, og Leipziger AllgemeineZeitung. Den bestedne og servile Augsburger Allgemeiner-Zeitung oversatte dette ved: "Der gives i Tydskland kun tre liberale Blade: Augsburger-Allgemeine-, Leipziger- og Rheinische 3" - Kan man end ikke sige. at Augsburger Allgemeine Z. skriver frit, bemærker Leipziger Locomotive, saa maa man dog indrømme, at den oversætter frit.
Corsaren, 1842-12-16
Slesvigs-Skizzer. 1. Det danske Sprog i Slesvig i et Dilemma. 2. Det Schleswig-Holsteinische i Slesvig imod det Danske. 3. Hvorledes den Lorenzenske Affaire læses af Begge de Samme. 4. - Stiftsprovst Schiødte meente i den jydske Stænderforsamling, at der ikke var skeet Lorenzen nogen Overlast, før man havde tvunget ham til at tale Tydsk, altsaa før de havde baaret sig saaledes ad med ham. 6. Det nye Schlesvig-holsteinische Flag. Tydske Forhund Stempel der Knechischaft. (For at forebygge Misforstaaelse paa høiere Sted maae vi tilføie den Forklaring, at "det tydske Forbund" er Gienstanden for deres Ønsker, og "Stempel der Knechtschaft" er jo de to tordnende Advocaters (Gülichs og Beselers) Navn for det Danske, som almindelig bekjendt. Det er maaskee ikke unødvendigt, at vi tilføie denne Forklaring.
Corsaren, 1842-12-16
Corsarens Nytaarsgave - er udkommen. Priis 5 P., indtil Nytaar. - Fra 1ste Januar indtræder den høiere Bogladepriis.
Corsaren, 1842-12-16
Rettelse i Nytaarsgaven. Pg. 101 i den sidste Linie foran Tegningen er i nogle faa hundrede Exemplarer et i faldet ud foran Ordene: Realitetens Væsen.
Corsaren, 1842-12-16
Scene af Dyreriget (Efter det Tydske.) Løven. Tigeren. Oxen. Flere ubetydelige Dyr. Løven. Ere de forsamlede, mine Herrer? Oxen. Oui! Løven. Vi ville raadslaae om mit Dyreriges Vel. Hund! en Kop Chocolade. Hunden. (Strækker alle Fire fra sig og bringer, krybet de paa Bugen, Chocolade.) Løven. Elstværdige Hund! er Du endnu bestaadig min Person hengiven? Hunden. Endnu bestandig! Jeg er en servil Hund. Løven. Kom engang hid, jeg har Lyst til at træde dig en Smule under Fødder. Hunden. Med den største Fornøielse. (Han lader sig træde under Fødder.) Behager Deres Majestæt ikke til Alsted at give mig et Spark? Loven. Jeg skal sparke, naar det behager mig. Tigeren (bukker sex Gange). Sire! tilgiv, naar jeg incommoderer Eders allerhøieste Øren med besværlige og unødvendige Klager; men det er min Pligt at bringe alle de Klager og Bønskrifter, som de lavere Dyr frembringe, til Eders Majestæts Kundskab. Ræven har faaet det Jndfald at ville være fri. Løven. Det Faarehoved! Faaret (trænger sig frem). Jeg beder om Godtgjørelse...... Tigeren. Hold Mund, Faar! Du har ikke noget at snakke med her. Faaret. Men det er dog mig, som giver Ulden, og.... Tigeren. Hvad, giver Du? Slet intet giver Du. De lavere Dyr give Intet, vi tage. Løven (klapper Tigeren paa Kinden). Ja vel! min ustyldige lille Tiger, Vi tage. Oxen (noget dristig). Sire! turde jeg vel gjøre opmærksom paa, at vi her ere forsamlede for at raadslaae om Dyrerigets Vel. Loven (tager sig en Priis). Ja saa! (smilende) Nu? ha, ha, ha. Hvorover klage da Dyrene? Lad os dog engang høre, ha, ha, ha. Leoparden. (Styrter aandeløs ind i Værelset). Mine Herrer. – Gemsen - Operadandserinden fra Alperne - er ankommen! Løven (springer hurtig op). Hvad! Gemsen? Mine Herrer, Sessionen er hævet. (Alle trænge sig ud med stor Jilfældighed.) Oxen (til Løven idet han gaaer). Men, Sire! Dyrenes Vel..... Løven. Hold Mund, Oxe!
Corsaren, 1842-12-16
J et Brev angaaende "Cortarens" Nytaarsgav har Hr. Boghandler Klein blandt Mere tilskrevet os saaledes: "Etatsraad -- har som Subskribent paa Nytaarsgaven betalt 2 Rbd. eller 7 A over de 5 A som Nytaarspresent til Redactionen. - Jeg har godtskrevet samme i Regning." Der blev i denne Anledning nedsat en Comitee af Redactionsmedlemmer for at overveie, hvortil disse Penge passende kunde anvendes, og efter dens Betænkning besluttedes at lægge 11 4 til og i en Flaske Champagne drikke den værdige Etatsraads Skaal. Gid han inden Aarets Udgang maa være Conferentsraad. Han har fortjent det!....7 A!
Corsaren, 1842-12-16
Hr. Helsingoraner! "Corsaren" kan ikke gjøre ved, at voxne Mennesker lege Gadedrenge engang imellem. Hr. N-! Det synes os ikke, at det i Løgstøer er værdt at røre ved. Det fra Dem, Hr. W. maa vente til Julen; Det, fra IV. IX. XXV. idetmindste til næste Gang.
Corsaren, 1841-01-29
Det er formodentlig vore Læsere bekjendt, at der i den "Berlingske Tidende" af 18de dennes indeholdtes følgende Yttring: "Under vor nærværende Konge, som lige fra sin Thronbestigelse ved Ord og Gjerning har gjort det til sit Hovedformaal at gjennemføre væsentlige Forbedringer i Finantserne, under Ham vente vi nu ikke blot successiv Anordning af Besparelser, men en gjennemgribende Reform i det hele Finantsvæsen, og saaledes tillige betydelig Formindskelse af Statens Udgifter. Dersom en saadan Forventning kunde svigte og de af Folket ventede Reformer udeblive, da stulle vi i Sandhed ikke tøve med at udtale os saaledes, som det sømmer sig enhver sin Konge og sit Fædreland trofast og oprigtigt hengiven Mand." - Det er imidlertid næppe Læserne bekjendt, hvad Censoren gjorde, da han læste dette dristige Løfte. Han strøg sig om Munden og tænkte: Til den Tid taler jeg vel ogsaa med, Hr. Grosserer.
Corsaren, 1842-12-23
Ode til Mennesket (efter Tydsk.) Han maaler Verdener, udregner Stjerners Løb, Rummets Uendelighed kjæk overskrider han; Men vil han reise blot indtil Middelfalt, Maa han ha'e Pas. Dybt for hans Tanke bøie sig Kongerne. Over Nationerne bryder han Staven stolt; Men nævnte Tanke maa blot et Dieblit Politigjennemsees. J sin Haand bærer han Folkenes Skjæbner stolt, Sandhed og Ret veier han upartisk - Men uden Ahner blider han dog vanskelig Meer end Etatsraad. Dagen, siger, at vor Nytaarsgave intet Gehalt har. Nu, saa meget Gehalt som Dagens har i den rigtignok ikke. Som man vil see af den større Afhandling, (Recensionen over vor egen Nytaarsgave) ere vi i dette Nr. geraadede ind paa at svare for Andre imod os selv. Ved en saadan Leilighed vilde det vare en mageløs Følesløshed, at forbigaae Figaro's Jntelligensblad, og det er derfor af reen Pligtfølelse vi gjøre dem opmærksomme paa, hvorledes de kunde have svaret paa vor sidste Artikel imod dem (om Damernes Papillotter). - Den Omstændighed - kunde de have sagt - som forleden havde en saa uheldig Jndflydelse paa Damernes Frisure, er nu fuldstændig hævet: "Corsarens" Nytaarsgave er udkommen.
Corsaren, 1842-12-23
Efterskrift. Naar nu "Dagen" kunde svare ordenlig, saa kunde den i Anledning af denne Artikel skrive følgende Charivari-Artikel. "Corsaren" beviser, at vi have begaaet en Dumhed i vor Anmeldelse af dens Nytaarsgave, idet vi imod vor Villie skulle være komne til at sige den den Compliment, at man af Redactionen ventede noget Udmærket. Det var i Grunden ogsaa en Dumhed af os.
Corsaren, 1842-12-23
Artikler efter "le Charivari". (Den svenske Aftonbladers gjøres opmærksom paa at det maa være lidt forsigtig med at optage disse Artikler og angive det franske Blad le Charivari som Hjemmel, eftersom vore Artikler ilet itte ere Oversættelser fra dette. Vore Artikler under denne Rubrik blive nemlig for Størstedelen til derved, at vi læse en Afhandling i det franske Blad igjennem og derpaa efter Hukommelsen nedskrive en anden i samme Stiil. Meget af hvad her staaer hos os, findes derfor ikke noget andet Sted i Verden. Endeel af Efterstaaende er dog en næsten ordret Oversættelse. Vi have optaget det som et Exempel paa de Anstrængelser, franske Blade gjøre sig for at berøve Wellington den for hans Vedkommende noget tvivlsomme Hæder, der er hængt paa ham for Waterloo-Staget.)
Corsaren, 1842-12-23
"Et Trækplaster" eller: Hvorledes man oversætter og localiserer et fransk Stykke. Ved H. P. Holst. Man tager et fransk Stykke, ligemeget hvilket, helst dog et, hvori der er lidt Politik. Dette oversætter man. Har man nu, som bemærket, været saa heldig at træffe et, hvori der er politiske Hentydninger, saa gjor man det pikant for danske Tilskuere ved at localisere det. Hedder f. Ex. Byen paa Fransk Nismes, saa sætter man Nibe. Jstedetfor les electeurs de Nismes sætter man: Vælgerne i Nibe, istedetfor Deputeretkammeret Stænderforsamlingen og endelig for Moniteur og Journal des Debats Adresseavisen og Dagen. De sidste gjør man paa egen Haand lidt Nar af - det er man altid sikker paa, bliver modtaget med Fornøielse. Hvo vil saa sige, at Stykket ikke er localiseret? Er der ikke hele Tiden Tale om danske Forhold, danske Tilstande? Foregaaer ikke Handlingen trolig i Danmark, i den gode danske By Nibe? Og Handlingen selv, saaledes som den udvikler sig gjennem Dialogen, er den ikke noiagtig oversat fra Fransk paa Dansk? – Een lille bitte, uskyldig Ting er der kun, som ikke har kunnet oversættes, det er Tanken, Jdeen i Stykket. Det er for Ex. aldeles nodvendigt for Stykket, at Jndbyggerne i Rismes ere et særdeles stærkt politisk udviklet Folk, følgelig maae ogsaa Jndbyggerne i Nibe være det, enten de ere det eller ei. Det er naturligt og nodvendigt, at paa Fransk Præfectens Broderson har en betydelig Jndflydelse paa Valgene, naar det oversættes paa Dansk, saa see vi, at Amtsforvalterens Brodersøn har denne Jndflydelse o. s. v. o. s. v. Hvad Spillet og Costumeringen angaaer, da maa det naturligviis svare til Stykket. Jir. Petersen er for Ex. en fyensk Madame. Hun taler bredt og slæbende, men hendes Gestus maae være stærke og livlige. Hun taler paa Dansk og gesticulerer paa Fransk. Hr. Hansen jun, er en Landlømmel, der til Hverdagsbrug maa gaae med Glacehandsker og gjøre Cuur. Hr. Rosenkilde er en politisk Vendekaabe. En saadan Characteer er den letteste at localisere, i den Henseende har en Oversætter det meget let. For at det imidlertid analogt med de Andre i Stykket tydeligt skal kunne skjønnes, at han er fransk, vil han passende kunne bære hvidt Atlaskes Foder i Kjoleskjøderne.
Corsaren, 1842-12-23
Onsdag Aften er i Almindelighed "Corsaren" aldeles sluttet, og vi kunne derfor ikke nølagtig giennemgaae Cancelliraad Bruuns Artikel i "Berlingske" for i Onsdags betræffende den i Nr. 146 af "Corsaren" omtalte "ubetydelige Sag" med Væveren paa Skaarup Mark. Derfor ikkun dette: 1) Have vi ikke udtrykkelig gjort opmærksom paa, at vor Artikel var Uddrag af en Ansøgning fra de Paagjældende til Hs. M. Kongen, saa at de mulige Urigtigheder ikke kunne lægges os til Last? - 2) Have vi paataget os at afgjøre, om Væveren er styldig eller ei, eller have vi ikke indstrænket os til at forlange Dom over ham, men hurtig Dom, da Manden havde siddet 1 1/4 Aar arresteret? - 3) Vil Hr. Cancelliraaden, efter endnu engang at have læst vor Artikel igjennem, paastaae, at vi for Alvor have villet opfordre til en National-Subskription for den Arresterede? 4) Hvorfor er Cancelliraad Bruun grov imod os? Han tage sig iagt? Ellers leie vi ved Gud, "Dagen"! til at sige ham Bested. Derimod føle vi os efter tilstrækkelige Oplysninger, der privat ere komne os tilhænde, forpligtede til at oplyse om en anden Mand, der under samme Sag er omtalt, Hr. Assessor Clausen paa Ærøe, at fra hans Side var Sagen mod Væveren alt afgjort i Octbr. 1842 (siden har den beroct hos Etatsraad Carstens) foruden flere Oplysninger, som vi skylde Hr. Clausen at bringe til offenlig Kundskab, hvortil vi forud forbeholde os Plads i næste Nr.
Corsaren, 1842-12-23
Ogsaa en Anerdot. En Politi- og en anden Retsbetjent stredes om hvem af den der havde Forrangen. Da de paa ingen Maade kunde blive enige, udvalgte de en aldrende Mand, der stiltiende havde hørt paa deres Strid, til Voldgiftsmand. "Sagen er meget simpel", sagde han, "Politibetjenten har Forrangen; thi et gammelt Oldsprog siger: "Magt gaaer for Ret." Ny Maade at læse Klassikerne paa.
Corsaren, 1840-10-28
En Prøve af Examinationen ved Universitetet. Professoren. Tridsen? Hvad veed De om den? Candidaten. Det er en Indretning ... (o.s.v.) Prof. Godt .. vel ... saa .. saaledes .... saa er det; meget rigtigt. - Maa jeg høre det engang endnu? (Candidaten gjentager det Sagte) Godt... vel ... saa er det.... meget rigtigt.... det er forresten aldeles galt.
Corsaren, 1841-01-29
Brave Borgere af Kjøbenhavn! Det er en sand Fornøielse at arbeide for Eder, eftersom J vise Eder saa erkjendtlige. Det er en Glæde at betragte den værdige Maade, hvorpaa J behandle Eders Repræsentanter i Stændersalen og især den Mand, som J skylde meest, den ædle Schou. Det var dog en deilig Stads, her var, da han kom tilbage fra Viborg - en sand Borgerfest, saaledes som et fritfølende Folk bringer sin fritfølende Talsmand sin Hylding. Til de sildigste Tider skal det erindres, hvorledes Kjøbenhavns Borgere forstode at vise den Mand deres Taknemlighed og Erkjendtlighed, som besindigst, værdigst og alvorligst havde talt Folkets Sag. Og det gjorde J, uden at de liberale Blade i Forveien behøvede at opfordre Eder dertil! I have aldeles selvstændigt handlet, som det sømmer sig frie Borgere! Det var saa rigtigt, at J ikke droge ham imøde med Hurra og Skrig; thi det gjor man jo ved Enhver, der skriver en god Avisartikel, og Politiet lægger sig undertiden paa en ubehagelig Maade derimellem; det var ogsaa rigtigt, at J ikke indbøde ham til et Gilde: det er nu blevet for almindeligt; det var endvidere rigtigt, at J ikke gave ham en Pocal; thi en Pocal er et daarligt Omen; men at J netop valgte den meest passende, den værdigste Maade: at illuminere hele Byen ved hans Ankomst - Lysets Talsmand modtoge J med Lys. Jeg siger Eder: det var en herlig Fest; men for at forebygge Misforstaaelse vil jeg dog fortælle Eder, at jeg med det, jeg her siger, mener Aaret 1843; thi iaar passer det, som J vide, slet ikke.
Corsaren, 1842-12-23
"Jeg takker Kongen For Æren, for det Præg, han satte paa mig, Nødvendigt til at møde Mængdens Fordom. Hvad Tingen angaaer i det Væsenlige Saa troer jeg ei at være bleven meer Som Adelig end for som Borgerlig. "Dina", 1ste Act. Naar skal atter: Fri Landets Søn slaae for den danske Frihed?" Sam nesteds, 2den Act. "Pilatus spurgte Christus, Hvad Sandhed er : her, her han kunde lært det." Ibidem, 4de Act. Det klæder hende godt at være vred." Ibidem, 2den Act.
Corsaren, 1842-12-23
Citerair Anmeldelse. Doctoren. De har Kvalme? Patienten. Ja, Hr. Doctor. Doct. Og har Vanskelighed ved at kaste op? Pat. Ja. Hr. Doctor, jeg har aldrig kunnet komme rigtig til det. Doct. Ja, ja, tag De nu blot dette her, saa hiælper det nok. Barnet. Veed Du, hvad Faler og Moler siger om Dig? F. Nei. Barnet. De sige, at Du til Nytaar skal forandre Navn. - Men veed Du, hvad De saa sige meere?" Nu? Barnet. De sige: Hvad kan det hiælpe?
Corsaren, 1842-12-23
Hr. Corsar! Naar man er en fattig Mand som jeg, og ikke har Raad til at betale Skat, saa har man dog hidtil kunnet undgaae det. - De directe Skatter, saasom Grund- og Næringsskat, kan man magelig blive fri for, naar man blot er saa heldig ikke at have Grund eller Næring. De indirecte Skatter, Told, Comsumtion o. desl, kan man ogsaa nogenlunde frie sig for, for Ex. ved at lade være at consumere Varer, der ere belagte med stærk Told eller Consumtion, saasom Viin, Kaffe m. m. M. Men, har man altsaa kunnet undgaae at betale Skat af det, som tilhører Kongen, saa lader det til, at man ikke undgaaer at betale af det, som ikke tilhører ham: Enthusiasme - en Gjenstand, som vistnok her i Landet burde nyde al mulig Afgiftsfrihed og Lettelse. Et Blik paa vor seneste politiske Historie vil snart vise Dem, at jeg har Ret, naar jeg siger, at en stalkels Mand, der har forskaffet sig den Lykke at være enthusiastisk for Landet, for dets Frihed - naturligviis den, det skal have - ogsaa strax er saa ulykkelig at faae en Skattebillet paa den - snart vil man komme til at anskaffe sig en heel Skattebog. Jeg forbigaaer de allertidligste Exempler, eftersom de i Grunden vare privatiserende, og nævner kun de meere offenlige. Aldrig saasnart var man bleven enthusiastisk for Ussing, saa skulde han have en Guldpocal. Den Guldpocal, skulde man troe, var meget stor, thi det var en grulig Mængde Vand, den Slog i Blodet paa Enthusiasterne. Jmidlertid, den var dog temmelig lille. Men neppe luede Enthusiasmen op igjen, for Lehmann, saa kom der : en Afgift, der lignedes efter Formue og Vilkaar. Bemeldte Enthusiasme fik derpaa Tid til at sætte sig og samle Kræfter. Men saa kom der en Anledning, hvor vistnok Jngen kunde holde den tilbage, det var nu i den slesvigske Sag, og - saa kom de ogsaa øieblikkelig igjen og krævede Afgiften. Enhver Enthusiast maa give sin Mark, thi der siges udtrykkelig, at det af Markernes Antal skal sees, hvorstort Anlallet er af Danskhedens Tilhængere, og Enthusiasmen fordrer jo netop, at disse skulle sees i saa stort Antal som muligt. J ethvert Tilfælde har da den liberale Presse tilstrækkelig oplyst, at der i Grunden aldrig gives nogen frivillig Subskription. Hr. Corsar! Var det nu ikke muligt, troer De, at faae Enthusiasmen skattefri eller idet mindste i denne Henseende at faae Skattebevillingsret?
Corsaren, 1842-12-23
Men hvem er han?. - Svar: Det er vistnok ham mere om at gjøre at blive skjult for os, endi det er os om at faae ham opdaget. Til den Anden: Naar de beslaglagte Exemplaret af Corsaren, der ligge færdigtrykte, ved Høiesteretsdom ere confiskerede, da er det Tid for os at give Abonnenterne den omtalte belovede Erstatning. Jndtil da erklære vi enhver Fordring for ubetimelig og i Nødsfald requirere vi "Fædrelandets" Hjælp for at standse den; thi den kan og bør ei taales", den generer os. -Dhrr., der ere Corsarfähige, ville behage at indfinde sig ved vort Juletræ paa Søndag. De Taler, de ønske at improvisere, bedes de at opskrive betids, for Trykningens Skyld. Til Hr. Dania er Brev.
Corsaren, 1842-12-30
Assessor Clausen paa Ærø. (i Anledning af den gubetydelige Sagr, see d. Bl. Nr. 116 og 118). J sidste Nr. gjorde vi i en kort Annonce, foranledigede af Hr. Cancelliraad Bruuns Artikel i "Berlingske Tidende", opmærksom paa, at de nulige Urigtigheder i Beretningen om hiin Sag. ikke kunne lægges os til Last. Navnlig vil man ved at erindre vore Ord. "Om han er skyldig eller ikke skyldig, lad ham faae det, han beder om: Ret, Retfærdighed", maatte indrømme, at det Eneste, for hvis Sandhed vi have at indestaae, er, at Sagen er bleven saa længe henholdt - og det er Sandhed. Men Assessor Clausen er ikke den, som bærer nogen Skyld for dette Henhold, da han allerede i Octbr. 1841 ikke, som der stod ved en Trykseil i forrige Nr., 1842) var færdig med Sagen. Denne Assessor Clausen, som vi ved Ansøgningens Modtagelse ikke kjendte det Ringeste til, er, som vi nu have erfaret, den Clausen, der ligesiden 1829 har viist en utrættelig Embedsiver paa Ærø, navnlig i den bekjendte Fichske Smuglersag - hvorunder de meest forhausende Lovløsheder, opdagedes, og som paa en forunderlig Maade paadrog Hr. Clausen et Aars Suspension -; den samme Clausen, hvem Statsraad Carstens (der ikke havde havt megen Glæde af hiin Smuglersag) uretlig udelod af Valglisten og istedetfor ham satte Holstein, hvis Valg kasseredes af den slesvigske Stænderforsamling; endelig er denne Clausen den af alle juridiske Embedsmænd i de slesvigske blandede Districter, der først betjente sig af det danske Sprog som Rettergangssprog og tildeels har maattet udholde Forfølgelser derfor. At vi have kaldt ham en Schleswig-Holsteiner (efter Ansøgningens bestemte Forsikring), er en Synd af os; men vi have en større Synd paa vor Samvittighed. Vi have optaget Ansøgerindens Sigtelse mod ham og Kjøbmanden for, at 10 Femdalersedler ere forsvundne. Cancelliraad Bruun har i sin Artikel i "Berlingske" ikke beviist, at disse 50 Rbdlr. ikke ere bortkomne; Assessor Clausen selv vil ikke kunne bevise, at de ikke vare imellem Tøiet; vi kunne altsaa rolig lade denne Sigtelse staae. Men det er kun Folk af en vis Klasse, man kan tyvte. Saaledes som vi efter Ansøgningens Beskrivelse maatte tænke os Clausen, fandt vi det ikke saa urimeligt om ham; men imod en lignende beskyldning mod Clausen, saaledes som vi nu kjende ham, oprører sig vor Følelse, og vi troe os forpligtede til at udtale det, til at tiltræde den Anskuelse, at Fortællingen om de 50 Rbd. er en Fabel. Hr. Clausen er ingen Stormand, ingen mægtig Mand - vi behøve ikke at frygte ham. Han kunde ikke engang ad Rettens Vei drage os til Ansvar - vi kunde lade vore Ord staae. Men i Erkjendelsen af, at vi have begaaet en Uretfærdighed, ere disse Omstændigheder netop en Grund; for os til frivillig at tilstaae det. Man kan sige, at det er Noget, som ikke kommer "Corsaren" ved, at den skal kun være munter og ondskabsfuldt men vi reservere os dog Ret til at erkjende og bede om Undskyldning for Uret.
Corsaren, 1842-12-30
Remesis. J Anledning af den Lorenzenske Sag fandt "Fædrelandet" det rig. ligt at indgive en allerunderdanigst Adresse til Kongen. J Anledning af "Fædrelandets" Yttringer om Theatrets Chef, Hofmarskal v. Leve. tzau, har Theaterpersonalet indgivet en allerunderdanigst Adresse, hvori det udtrykker sin Tilfredshed med Hofmarschallen. som Theaterchef og sin Uvilliemod de Angreb, der ere gjorte. paa ham." P. S. Man taler om, at i Anledning af de Angreb, Læreren i Beslag ved Veterinairskolen, Hr. Ticherning, har været udsat for i offenlige Blade, ville vedkommende indgive en allerunderdanigst Adresse for at bevidne deres Erkjendtlighed og Paaskjønnelse af den Maade, hvorpaa de ere blevne beslaaede. - Der tilføies, at dette er skeet uden Opfordring. "Dansk Ugeskrift for alle Stænder" skal fra Nytaar udgaae i forynget Skikkelse, redigeret af Hr. Børtius. Han anbefales af "Berlingske".
Corsaren, 1842-12-30
Efterstaaende Artilel have vi ingenlunde selv. digtet, men optage den ordret af "Neue Zeitung" Kbhvostens Oversættelse. Kun Tegningerne, hvormed den er illustreret, ere vore. "Lauenborg, den 17de Decbr. Gaarsdagen kan betegnes som en af de gladeste og mærkværdigste i vor Stads Annaler. Om Morgenen indfandt sig nemlig Skytte-Regimentets Bud hos de herværende Skytter og befalede dem i deres respective Capitainers Navn, at indfinde sig Kl. 1 1/2 i fuldstændig Uniform, med Overog Undergevær, paa det herværende Raadhuus. Allerede Kl. 1, hørte Lauenborgs forbausede Jndvaanere Kanonernes og Mustedonnernes Torden, og neppe pegede Maria Magdalenas Taarnuhr paa 1 1/2, førende vor ellers saa fredelskende Stad var forvandlet til en travl Vaabenplads, og gjennem alle Gader strømmede vor Nationalgardes Skarer med krigerske og faste Skridttil Forsamlingsstedet. (Fortsættelsen af denne Artikel er i det indvendige af Bladet.)
Corsaren, 1842-12-30
Den Herre, som har tilsendt os et Pengebidrag til den fattige Huusmandskone i Fyen, ville behage at modtage det tilbage hos Hr. Universitetsboghandler Høst, imod Opgivelsen af Mærket, da vi ikke ville besørge slige Pengegaver, hvorimod vi i Brevet til ham have opgivet Konens Adresse.