Viborger Samler, 1823-01-04
SENDEBREv. VIBor SAALERS LæSER. Paa værre Brads 50de Aarsvar. pra 4de Januar 1823. Tir Saunderes LæsrarHar Samleren i halve Sekelt vold Dig Læser stundom Tidskort, Moroe, Glæde, Har Sproget den har talt ei været Dig for koldt Og ei saa varmt, at det Dig bragte til at græde; Saa har Den, ved at holde Middelvei, Fel ikke sprudet som Raketten - Nei, Den Glöd der længe, skal af Varme, nære Li alt for heed og luende maae være Men - har Den, naar alt andet Bynyt svandt, Dig draget hen til Verdens store Skue, Hvor man rev Stater om og Traaden spandt til selvalgt, Herredom i Folkets Myretue Saae Stormænd falde, nye komme frem, Der, sandt at sige, ikke vare bedre, Endskjöndt vor Verden let forgader Dem, Der akkurat er som de salig Fædre. Har Den Dig lært at Hvidt er ikke Sort; At Dyd har ikke Hjem i Hvermands Bolig, At Verden ofte kalder Smaating Stort Og Lasten stundom synes ganske rolig, At Agrens Fylde ofte svinder brat Ved Frosten, Hagel, Regnskyl, Lyn og Taage, og Hunger, Sygdom, Pesten griber saa Og lukker evig Manges Öienlaage; At Krig er Verdens Morderengel, den hed ildrödt Fjæs og blodig Diævlehænder, Antænder Riger, samler lystne HærDer sig i Ild og Kamp med Glæde vender; Og, har i Den uld om saanangen Daad, Der hædred Dans og Cimbrers ægte Sönner i Og har Den sögt, at i lindre Armods Graad, Saa har Den tale det Sprog, der selv sig lönner Men har Den, for at moere Dig, fortalEn Portion Snak af det Aviser fylde Som Du og Andre ofte fandt for galt; Saa læg det her paa Glemsels store Hylde! Thi, seer Da, kjære Læser, Ny I Huse, Kroge, Kröniker, Journaler, Er Livets Stivelse, og man var stundom sydt Naar Rygtet ei i Ugeblade taler Bag efter jævner Alling sig saa kjönt: Hvad stundom blev fra Skilling til en Daler, Fra ussel Simpelhed til Underværk saa skjönt, Omsider ned til Hverdagsvæsen daler. Jai hvad har vel en Journallet at haabe: Had, giftig, Snak og alskens Slemt, Thi, hver dens Læser troer at kunne raabe: "Det er ei værdt at læse - lige nemt "Man slipper i de bedste Aanders Rige, Man bliver god og stor og, Ædelmand; Man bliver, efter flere Barsler Pige, Naar kun Avisen det forkynde kan -"Man seer en Krig oplae i det Fjerne En Fred at slukke den saa brat igjen, En Mand med Hundredparten af en Hjerne"At kaldes hele Klodens Lys og Ven." la Sag, paa din Tavle Mangt er skrevet; Gud veed, det ofte saae heel broget ud; a Saamangen Dværg ved Dig er Kæmpe blevet, Saa ofte gjorde Da en Viismand til en Stud. Saa ofte thronte höit hos Dig forgaded Helte, Der lig fortærend Ild til Diævledands Opböd en Verdensdeel, lod Riger vælte Med Glæde, for at faae en neel Laurbærkrands Med frække Pande steeg en Guldets Herre Saa ofte frem blant Kloge Folkefærd, Belærte dem, hvorlunde Alt kan være Et Spilleværk, naar som en Myndt Papiir har Værd. O ja Papiret sik i fulde Maade: Ved Konstens Hjelp den hele Verden snart: Men Gud maae vide, om det monne baade at vorde riig med saadan konstlet Fart! For Guld at vinde, Penge at fortjene, En sulten Adams-At paa Glöder staaer, Beregner Courser - Hoved, Arme, Beene, Bevæger hver saa nemt, naar han Contanter faaet; Men see, den gustne Armod hisset viden Sin Knoglehaand mod Himlens lyse Blaa, Anraaber Gud at see hvad Kummer lider Da ingen Daler kommer til dens Vraa Saa blandes Alt, det Høie og det Lave, Det Store og det Smaa i Livets Færd, Ved Siden af en Pengemand sees rave En Stodder, der er ei en Skilling værd I Vexelcours, Remisser, Kapitaler; Thi siden Algebra og Regnekunst, Er den, der ikke ordentlig betaler, Et Verdens Nul, en Taage eller Dunst Gak Samler, da mod Seklets Aar og Dage, Vort Old Du skildre, Dydens Talsmand vær, Fra Lastens Slave kjekt Du Masken drage! Hav hver en Damemand som Broder kjær Saurrarus Unorvian.