Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-06-24
J det jeg lagde Frakken i sine tilbørlige Folder, kastede jeg et selvtilfreds Blik paa mit adoniserede Billede i Speilet, et andet ud gjennem Vinduet og see engang, der vandrede det hulde Barn i sneehvid Morgennegligs, omgivet af Gaarsdagens Selskab paa den saakaldte Kamp, eller indhegnede Eng. J to Spring var jeg nede hos hende. Da jeg traaede ud af Døren, mødte hendes Blik mig, hun stødte paa Edward som ledsagede hende, og talte nogle Ord til hendes blaae Veninde, som uden Tvivl angik mig. Jeg rettede mine Skridt mod Indgangen af Promenaden, ueenimed mig selv, om jeg skulle tale til de Fremmede for at undskylde min Ubehændighed i Gaar; men mit Bryst var saa beklemt og jeg følte tydelig at jeg ikke kunde frembringe et eneste Ord. For at faae Tid til at fatte mig noget, ville jeg just bøie af til venstre, da Hr. Edward traaede hen til mig og bød mig en venlig god Morgen. Tager jeg ikke feil, sagde han, saa var de i Gaaraftes mine Damers Naboe ved Bordet. Ja jeg var saa ulykkelig. - Den Lille havde just kastet sine Øine paa mig og indviklede mig derved i en Labyrinth af Lykke og Ulykke, som jeg aldrig kunde finde ud af. Jeg veed hvad de vil sige, afbrød Edward mig, Skaden er ubetydelig. Dog tillad mig førster at udbede mig deres Navn, mit er Edvard vorSternenthal. Jeg er Frieherre von Tiesen au, svarede jeg Mine Søstre Lucie og Julie vedblev hiin, i det han presenterede mig for dem. Lucie von Sternenthal afbrød jeg herden Fortællende, i det jeg sprang op fra Stolen, Lucie var Dit Hjertes Udvalgte, ei da skal DuFernand saae forundret paa mig, hvad feiler Dig kjære Heinrich, spurgde han Jntet svarede jeg, i det jeg fattede mig igjen, bliv kun ved, alsaa Lucie var det, som havde noget saa forunderlig tiltrækkende for Dig. Gud give, svarede min Ven, Gud give, at det var hende; thi hun er reen som Guld og har tro bevaret hendes Uskyld og qvindelige Reenhed. Her sammentrak min Mund sig uvilkaarlig til Latter. Jeg forstaaer og tilgiver, vedblev Fernandedit sceptisk-ironiske Ansigt. Du har Ret, hun duer ikke, dog hvad Lucie angaaer, hende tør jeg gaae i Jlden for, hun bestod sin Prøve. Hør nu videre. Samtalen med fornævnte Damer, var nu indledet og Julie lagde saamegen Aand. og Siel paa en saa elskværdig Maade, for Dagen, at hun fuldkommen retfærdiggjorte min hid endtil paa Jntet grundede Lidenskab. Ogsaa jeg maatte vel have vist mig i et fordeelagtigt Lys, thi Frøkenen rødmede adskillige Gange, en Omstændighed, som min Egenkjerlighed udlagde paa en smigrende Maade. Saaledes blev da Bekjendtskabet knyttet og jeg behøver vel ikke at føie til, at jeg med en glødendes Kjerligheds Hæftighed gjorde mig al Umage for at vedligeholde det. Ja, jeg havde fast besluttet, at beleire Julies Hjerte og erobre det. Men da jeg overtænkte den Angrebsplan som jeg vilde følge, faldt mig pludselig min Brud, min Faders Hensigter med mig og Bestemmelsen, med min Reise o. s. v. ind. Retfærdige Gud, tænkte jeg hvorledes skulle jeg overvinde alle disse Fataliteter. J Lystspil og Romaner hæves le saadanne Forhindringer; men i det virkelige Liv falder det vanskeligt. Jeg var færdigt at bryde, mit Hoved itu, men intet klogt Jndfald vilde falde mig ind. Endelig troede jeg at have fundet det. Min Frøken Brud maae give mig Kurven, udraabte jeg, det er Midlet til at erholde min Faders Samtykke, til en anden Forbindelse. For at udføre denne Plan tog jeg mit, min Brud tiltænkte og veltrufne Miniaturportraitud af sit Futteral, lod min Farvelade udpakke og bragte paa min Forfængeligheds Bekostning et besynderligt Kjerligheds Offer. Jeg gav min Næse en fæl Cirkumfler, malede nogle dygtig Skatteringer paa den glatte Pande, førte begge Mundkrogene temmelig indiscret op til begge Øren og gav Kindet mere Udstrækning til Næsens uforholdsmæssige Længde. Efter at jeg saaledes havde fuldendt mit Abransigt, forfattede jeg et lille Brev til min Allerkjæreste, som skulle betage hende enhver Formodning om, at der maaske kunde boe en skjøn Siel under denne Baviansmaske. Medens jeg skrev og forseglede, maatte Johan forskaffe mig et Bud til Gellenau. Jeg affærdige selv den bredskuldrede Mercur og aandede friere da han var marscheret af.