Københavns Adresseavis, 1764-02-24
Lyksalighed i den Europæiske 7 Aars Krigs Ulyksalighed. Vi lugted ey Krudet, som hiine udspred. Vi saae ikke paa det tragodiske Spil Kanonen blev efter vort Hoved ey styred. Vi ikke blev truffen af Fiendernes Pill. Hør hisset, i Luften hvor Kuglerne hurred. Bedrøveligt Knald! Som Hagel om Ørerne Kuglerne snurred J tusinde Tal. Man kunde ey grave de Grave, Som Liigene der burde have. En Fæstning indtages Ak tænk, hvilken Jammer, De gloende Kugler en Undergang spaaer. Man ikke er sikker i inderste Kammer, Og Hylen opfylder de mørkeste Vraaer, De stærkeste Taarne, som Siver, maae rokke, Ja, springe i tu Naar Fienderne kommer langt flere end Skokke Hvor skiules man nu Den Rigeste bliver en Stoder, Naar Fienden i Stæderne raader. See hen til Valpladsen, hvor Slaget har staaet. Hvad Strømme der flyder af Menneske=Blod. Vel dem, som paa eengang har Døden opnaaet. Der ligger et Hoved, her ligger en Fod. Men agt dog, hvor mange halvdøde der ligger, Som qvæstede er. Om Døden de sukker, ja, raaber og tigger. Dem Døden er kiær. Hvem vil dog en Kugle dem skienke? Ney, ingen paa dennem kand tænke. Paa Martis det blodige Alter saa længe, De offred, at Offeret mangled tilsidst. Bellona maae nøyes med halvvoxne Drenge, Som presses og tages med Vold og med ListEn graahærdet Fader saae Sønnen at trækkes Af Huset til Krig, Og Moderens Kinder med Taarer at dækkes For levende Liig. Som Faar, der henledes at slagtes, Saaledes nu Sønnen betragtes. Hvad levner vel Krigens fortærende Lue Et sørgeligt Jntet, hvor Fienderne kom. For Stæder man kand jo Steenhobe beskue. Huusvilde de bleve. Brød=Kurven var tom. Med Faderen trættedes Sønnen om Brødet. Og Moderen saae, Sin spæde ved Brystet at daane i Skiødet, Der var ei at faae. Apicii maatte da tage. Mod mindre en Fattigmands Kage. Skal vi paa vor Skueplads ledige være? Ney. Vi som Acteurer bør vel give agt. Af hines Tragoedier bedst vi kand lære, At prise den Høyestes Godhed og Magt. Han gjorde vor Klinge forrusted i Skeden; Da hiines var blank. Vi sov jo, da hiine stod midt udi Heeden. J Røg og i Stank. Vi legte, da hiine bortflygtet. Vi hørte og Striden kun Rygtet. Ja, vi maae vel sande og sige i Norden, Vi hidtil har været et lykkeligt Folk. Høyst lykkeligt frem for saa mange paa Jorden, Der hisset var blottet for Morderens Dolk. Den blodige Martis forbistrede Øye, Endnu os ey saae, Fra Purpur til Vadmel, fra Lave til Høye, Fra Store til Smaae, Bør Tak-Offer Himmelen gives, Og aldrig i Glemmebog skrives. Op, møder og støder i Frydens Basuner, I Danske, J Norske, J Frederichs Børn, Ved Frederich boer vi i Fredens Pauluner, Og hører ey Fienden, den brumlende Biørn. Lad Hellighed røre Jer Hierte og Tunge! Tak Offer frembær Vi alle bør Himmelens Ære udsiunge; Thi Freden dog er En Himmelens Gave paa Jorden. Tak, Herre, for Freden i Norden. (Dette er taget hist og her af en liden Piece paa 2 Ark, kaldet Tvilling=Rigets Lyksalighed i den Europæiske 7 Aars Krigs Ulyksalighed, skrevet ved Christian S. Bierring, og sælges i Ackermans Boglade paa store Kiøbmagergade for 8 Sk. Man har af samme Autor, Historiske og Moralske Fabler, som sælges sammesteds for 16 Sk. Ligeledes Ugebladet Theebordet, en Romansk Moralsk Historie til det smukke Kiøns Tidsfordriv, sammesteds for 30 Sk., og indbunden hos Bogbinder Sr. Liebe i lille Kongensgade.)