Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-11-19
De angribende Franske bleve slagne tilbage; men hans Arriergarde og enkelte Batailloner bleve imidlertid deels adspredte, deels fangne, den Landsbye, hvor han selv stod paa en Høi, tagen, og, efter et Tab af 3000 Mand, trak han sig tilbage, for at forene sig med Erkehertug Ferdinand. Han havde at udstaae Møisommeligheder, som overgaae al Beskrivelse; det regnede uophørligen; Floderne vare traadte over deres Bredder; Soldaterne manglede tilstrækkelig Føde, og maatte paa hele Strækninger vade indtil Beltet i Vand. Efterat Corpset i denne Tilstand d. 17 Oct. var vel ankommen ikke langt fra Aallen, hvorfra Erkehertugen var samme Dag brudt op, fik det befaling, at trække sig, uden at have nydt Hvile, til Oettingen paa den frankiske Grændse *). Men det blev atter indhentet af Fienden; Cavalleriet adspredtes og samlede sig for største Delen med Erkehertug Ferdinand; men af Jnfanteriet blev General Werneck, kun 1500 Mand tilbage. Han capitulerede, men dvælede dog forsætlig, trods sin ulykkelige Forfatning, med at undertegne Capitulationen indtil d. 18de Oct., for imidlertid at kunne faae Efterretning fra Erkehertugen. Saaledes havde Mod og Klogskab ligesaa godt hjemme i den østerrigske, som den franske Armee. - Endnu samme Dag maatte ogsaa Lokatelli, Anfører for Escorten af den østerrigske Armees store Tros, overgive sit Detachement som Krigsfanger til Brigadegeneral Fauconnet. - Erkehertug Ferdinand selv trak sig af Nürnberg til, men hans Tropper bleve, førend de endnu vare komne forbi denne Stad, indhentede af Murats Fortogt, og, efter en kort Modstand, maatte 1500 Mand med 23 Canoner og 40 Vogne overgive sig. Erkehertugen selv, den haardt saarede Prinds Ro han, Fyrsten af Schwarzenberg og flere Generaler undkom til Bøhmen. De reddede Tropper beløb sig i det Høieste til 6000 Mand, meest Cavallerie; den eneste Levning af hele den østerrigske Armee, som, 80,000 Mand stærk, var gaaet over Lech. - Murat vendte heel udmattet tilbage til Nürnberg, hvorfra han igjen drog til Bayern. sindsAMENTS. 2) En Officier af dette Corps har meddeelt Efterretninger om dets Operationer og Lidelser fra 12 til 18de Oct. i Allgem. Zeit. S. 1289 &c., og især Floledsage om De to østerrigske Generaler Jellachich og Wolfskehl havde med omtrent 8000 Mand lykkelig naaet Bregenz, og derfra endog stundom udsendt Streifepartier indtil Donau, men Passerne og Fæstningerne i Tyrol, ja, selv Hovedstaden, Jnspruck, vare besatte af fransk bayerske Tropper; Erkehertug Carls italienske Armee havde trukket si tilbage fra det sydlige Tyrols Grændser; Augereanvar d. 26 Oct. gaaet over Rhinen ved Hüningen og rykket med sit 15,000 Mand stærke Corpofrem af Bodensee. Under saadanne Omstændigheder vare Østerrigerne næsten uden Redning, om der end ikke havde hersket Uenighed iblandt deres Anførere. Ti Escadroner, under Oberst Kinski- og General Wartensleben, fattede den mere modige end vel overlagte Beslutning, kjæmpende at ban sig Veien til deres Fædreneland. De slaae sk. igjennem Augereaus Arriergaarde, gaae over Floden, ved Elchingen, drive et fra Ulm mod dem udsendt Detachement tilbage, tage ved Ellwangen 25 lassede Vogne, trænge ind i Overpfalz igjennem at af bayersk Jnfanterie besat Snevre, og naae, efter syv Dages Anstrængelse, deres Fredscantonnering i Bøhmen. Men hvad der vandtes ved denne udmærkede Tapperhed paa den ene Side, det tabtes igjen paa den anden. General Jellachich, som nu kun havde 4500 Mand Jnfanterie, blev angreben af Augereaus uforholdsmæssig stærkere Corps, og, efter en kjet Modstand, nødsaget tilligemed General Wolfskehl til ved Capitulation at overgiv sig (d. 14 Nov.). De Franske kom nu i Besidelse af hele Vorarberg.