Aalborg Stiftstidende, 1845-11-25
Jfølge en Skrivelse fra Generalpostdirectionen skal Brevposten fra Skive af om Torsdagen, strax efter Kjøbenhavnspostens Ankomst fra Viborg af, afgaae til Nykjøbing og Thisted, uden at oppebie Brevpostens Ankomst fra Vestkysten af, ligesom ogsaa Brevpostens Afgang fra Thisted af om Torsdagen udsættes fra Kl. 11 om Aftenen til Fredag Morgen Kl. 2, paa Grund af at samme om Vinteren som oftest maatte befordres pr. Estafet til Skive fra Thisted af, som Følge af Torsdagspostens sildige Ankomst dertil. Men da denne Brevpost først afgaaer fra Skive af Fredag Eftermiddag Kl. 3, saa vil hin Post endnu have meer end Tid nok til at ankomme til Skive, inden dens Afgang derfra. (Th. Av.) Aalborg, den 25de November. J det af d'Hr. Hagemann og Sandberg i Viborg, efter at være strøget af Viborg, Stiftstidendes Censor, i Fædrelandel indførte Jnserat i Anledning af Stiftamtmand Brettons Fremgangsmaade i den Barfod'ske Affaire, hedder det: "At vi ikke have næret saa sangvinske Forhaabninger at vente, at Cancelliet skulde komme til et andet og bedre Resultet i denne Sag, er vist overflødigt at bemærke, saameget mere som Saadant jo fast vilde være uden Exempel og vistnok i aabenbar Conflict med det bureaukratiske Systems Grundprinciper, idetmindste saaledes, som disse i den senere Tid have lagt sig for Dagen ved det Forhold, hvori det kongl. danske Cancelli har stillet sig til Yttringer, af Folkefriheden, hvortil kommer, at Collegiet efter hiint System jo ikke anfører nogen Hjemmel for det udvundne Resultat, der i andet Fald under nærværende Sag letteligen kunde imødegaaes. Men, vi have ogsaa, som foranført, forud forvissede og Cancelliets tilkjendegivende Mening, til samme Tid apelleret Sagen til en høiere og meere betydende Domstol, til en Domstol, hvor de fra alle Hensyn luttrede Resultater fremgaae, til Folkets, og vi ere fuldt forvissede om, at Collegiets yttrede Anskuelser i denne Sag der ville blive og vedblive at være underkjendte; thi vi tør trygt forudsætte, at ingen dansk Mand, han være høi eller lav, vil indvilge i saaledes at krænkes i en af de helligste, i enhver velordnet Stat høitrespecteret Rettighed, Huusretten, og vi tør vel ligesaa trygt forudsætte, at Folkets udkaarne Mænd, saasandt de ville, at de af dem udtalte, af Hs. Majestæt billigede Anskuelser skulle staae ved Magt, efter det her af Hr. Stiftamtmand Bretton og Cancelliet givne Exempel, indseende Nødvendigheden af, at Autoriteternes Myndighed fremtidigen skarp afpæles, navnligen ville insistere paa, at saa ubeføiede Krænkelser af Huusfreden snarest muligt blive forebyggede. Ved at meddele Ovenstaaende maae ogsaa vi meget beklage, at Cancelliet, idet det stadfæster Stiftamtmand Bret tons saa stærkt paaankede Fremfærd ved at udøve Politifunction i en privat Forsamling, ikke nærmere har angivet de Grunde eller Lovbestemmelser, hvorpaa Collegiet støtter denne Resolution; thi da Cancelliet samtidigt ikke har villet samtykke i, at de, der ansee sig forurettede i deres private Sammenkomstret, ved Domstolene see en Sag af saa vigtig Betydning for de private Borgerrettigheder prøvet: saa befinde saavel de Klagende som det øvrige Publicum, der maa føle sig høilig interesseret ved denne Sag, sig i en Dunkelhed om det, der altid maa ønskes kun at ligge aldeles klart, tydeligt og beviisligt for Hvermands Øine. Da nu Lovgivningen ikke, os bekjendt, indeholder Noget, der giver en Stiftamtmands Myndighed en saadan Udstrækning som den, Hr. Bretton har anvendt, eller synes i det Hele at admittere Politiets Jndskriden i Privatmænds private Sammenkomster; da Cancelliet forkaster Klagen herover uden at oplyse om Grundenne og afskjærer Adgang til at see stadfæstet eller forkastet ved Domstolene hvad man anseer for i Strid med Lovgivnings og Øvrigheds-Competence, maa i et saadant Tilfælde en Utilfredsstillelse blive tilbage, der kun kan efterlade et smerteligt Jndtryk hos hver den, der saavel ønsker altid nøie at være oplyst om sine Borgerrettigheder som at kunne nyde disse i deres fuldeste Omfang. Da man heller ikke af Cancelliresolutionen seer oplyst, hvad Stiftamtmandens Jndberetning har indeholdt og hvorvidt eller hvorledes denne stemmer med de i Viborg optagne Forhører, vilde det være af Vigtighed, hvis de Afhørte herom kunde give nærmere Oplysning da nu Sagen dog engang foreløbig maa standse ved Offentlighedens Forum. Den hele Sag kan nemlig efter sin Natur vanskelig aldeles forlades paa dens nærværende Stadium; thi den synes os, som en Gjenstand der betræffer Borgerens private Associationsret, at være af langt større statstetslig Betydning end den, som omhandler den, i nærværende Øieblik saa stærkt omfeidede Ret til offentlig Associering, hvori Autoriteterne, efter Statsindretningens Natur, dog altid synes os mere berettigede til at kunne indskride. Vi ville i et følgende Nr. komme nærmere tilbage herpaa.