Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1813-01-08
Jndiendt. Ingen saa afsindig Ting kan tænkes, at der jo skulde findes en Filosof, der torde forsvare den. Denne Ciceros Tanke faldt mig ind, da jeg i den Jversenske Avis Nr. 2 d. A. læste Hr. Proprietær Mouriers Forsvar, for det skændige Land- og Forprang og sammes Følge Kornpugeri. For at dette Forsvar skulde have noget Skin af Grund, er et vidtløftigt Citat af Statsraad Mandirs Landvæsensret anført, men læst og forklaret ligesom en vis Mand læser Bibelen. Forsvar desuden for en i sig selv lovstridig Handling, hvorom endog for ikke længe siden Embedsmændene fra vedkommende Kollegium paa ny er indskærpet at paasee Lovenes Overholdelse, synes af en Undersaat ligesaa dumdristig som urimelig. Hr. Mourier tilstaaer, at endeel Købmænd og deres Befuldmægtigede have i sidste Efteraar reist omkring paa Landet under det Foregivende, at opløbe Proviant til Norge. Det kan heller ikke nægtes - siger han - at det har været heel vanskeligt for den Jkke handlende for nogen Priis at faa Fødekorn i sidste Efteraar. Han tilstaar og, at baade Hvede, Rug og Byg ere opdrevne til uhørte Priser, og at Kornpriserne i Forhold til alt Andet ere saa overdrevne, at den ikkevelhavende Borger har ondt ved at anskaffe sig det eller ved at bestaae. Han ved og, at hvad der i Fyen fornemmelig opdrev Kornets Priis, var den Auksion, som paa Korn holdtes her i Odense i sidste Efteraar. Ubegribeligt derfor at en fornuftig Mand, der maa giøre alle disse Tilstaaelser, dog af sin Stilling kan lade sig forblinde til at forsvare det landfordærvelige Korn pugeri. Hr. Mourier, som kender omtalte Kornauksion her i Odense, ved da vist og, at just nogle af de Kornpugere, der paa denne Auksion opdreve Kornet, toge lige fra den ud paa Landet med stemplet Papir i Lommen for at slutte fordeelagtige Kornhandeler. Han ved ligesaa godt som Andre, at disse Kornpugere, langt fra at kunne regnes, som han vil indbilde Publikum, til de solideste og mest uinteresserede Handelsmænd, ere oftest Folk, der kun for tre Aar siden ikke havde Salt til et Æg; men hvis baade egne og Venners Lofter nu bugne af Korn, som deres Keldere ere fyldte med Fedevarer, medens deres Medborgere ikke kunne saa købt det allernødvendigste Brød og Sul. Jeg kender her i Odense flere talrige Familier, som i hele Uger ikke have kunnet gjøre en Tønde Rug faal, og hos Byens Bagere ikke faaet Rugbrød at løbe. Baade for mine egne og Andres Dørre komne daglig Fattige, som ynkelig bage over, at om de end have Penge, kunne de dog ikke faa Brød, at købe. Snart aldrig i sidste Efteraar og denne Vinter har man paa vore Købstæders Afseltorve seet en Otting, Smør falbuden, og selv hos Bekendtere paa Landet har Købstædsmanden ikke kunnet saa den at købe, thi Alt var opkøbt af de deres Medborgere fiendske Land= og For prangere. Det er ikke blot i Købstæderne, at man har sporet dette landfordærvelige Ondes Virkninger. Thi Landbeboeren, der ei selv produserer de fornødne Korn og Fedevarer, har ikke været mindre trykket heraf. Hr. Mourier spørge herom de Præster, som have bortforpagtet deres Avling. Han spørge herom de paa Landet bosiddende Haandværkere, hvoraf jeg kenden Familier, som ikke have kunnet hos Naboer og Genboer saa en Skeppe Korn at købe, da det hele var solgt til den og den Købmand, som til sin Sikkerhed endog havde for Salget ladet sig give Beviis paa stemplet Papiir.