Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-05-06
Besvarelse paa et Stykke i Politievennen No. 149, d. 7 Novbr. 1818, med Titel: "Et Par Ord for at vække Vedkommendes Opmærksomhed for de Fattige og Syge blandt Landalmuen", af T. M. B. Galskiøt(Slutning; see forr. No.) Vilde man nu end regne for sligt et Menneske, som den saakaldede Spedalske eller Ledesløse, Hundrede Rbdlr. om Aaret, saa vilde man vel raabe: Gud forbarme sig, hvilken Urimelig hed, hvad var saa dog dette? Man maatte først gjøre Regning paa den Syges egne første Nødtørftigheder, Huuslye, Seng, Mad, Drikke, og ansatte man dette til 50 Rbdlr., hvad blev det saa daglig, 13 1/2 Skilling; kunde man ikke synes at det var godt Kjøb, allene til Mad og Drikke. Maatte man saa tillige ansætte 50 Rbd. til Varme, Lys, Klæder, og et Menneske at passe hende Nat og Dag, og til dennes Lønning, Mad, Drikke &c., saa blev dette og kun 13 1/2 Skilling til Maden, allene. Og tænkde man sig saa blot saadanne 2de, saa blev dette strax 200 Rbdlr. paa et Fattig district, foruden alle de andre 1ste, 2den og 3die Klasses Fattige. Hvilken Raaben vilde da deraf ikke opstaae for Barbarie og Grusomhed. Virkelig har en Præst ondt at gjøre; thi hvor godt og vel overlagt han end søger at gjøre det, saa bliver det dog ei tilpas, saalænge han ei kan befrie dem ganske og aldeles for alle Udgifter, og dette er dog plat umueligt. Men endelig overalt, naar Nogen skal have nogen til Huse, saa vil de ikkun have arbeidsdygtige Folk, som de kan have nogen Nytte af, og Eieren kan jage og commandere over, naar og hvorhen han vil. Derimod de Elendige, som de ikke allene see, ingen Nytte at have af, men og, hvis Alder og Skrøbelighed bebuder dem, om kort Tid at fordre baade Tilsyn og Pleie, tage de paa ingen Maade imod. Og dersom nu disse Elendige dog skal have det Nødvendige, hvad skal da Præsten gjøre andet end disse Præster have gjort, og dersom intet Hospital eller Fattighuus er i Sognet, dersom intet forTiden kan blive, dersom Præsten ei kan faae dem indleiede noget Sted, dersom han ei kan tage med Magt og forskaffe dem disse Nødvendigheder, dersom ingen anden lovlig Vei staaer aaben for ham, end at lade Alle bære lige Byrde, saa er det jo ikkun ugrundet Snak, og i høi Grad Uartighed, at jeg ei skal sige Uforskammenhed, offentlig at sige: at saadan Adfærd af Præsten er Ubarmhiertighed, Grusomhed, Barbarie, ja at sige: at netop den meest trykkende, forhadte og barbariske Maade vælges til at opnaae Hensigten. Et Exempel paa, hvilken Vanskelighed det er at faae slige Fattige indleiede et Sted, skal jeg anføre: Et Par Fattiglemmer i Hyllested har saa godt som af Naade og Barmhiertighed, og med megen Bønfalden faaet et Fag Huus at leie, Manden kan Jntet udrette, og Konen meget lidet. Men ikke paa anden Maade, end at Huusleie først maa betales, og dernæst at den fattige Kone skal tillige være Barnepige for Huusmandskonen, naar denne om Sommeren eller andre beleilige Tider lader sig leie i Høstarbeide eller anden Gierning. Den fattige Kone kan mangen Gang ikke engang gaae ud at sanke Ax om Sommeren. Dernæst fortæller Politiebladskriveren, at derefter kom en ung, føer, stærk Mand, med en lignende Anviisningsseddel, til Aarsag, at han var lam paa den ene Haand. Dette kalder Politiebladskriveren en virkelig Misbrug af den Forpligtelse, som paaligger Sognet, i at ville paalægge det at føde en fuldkommen karsk, stærk og ung Mand, blot fordi hans ene Haand var lam. Qvægvogter, Hyrde, Vægter, Maskindreier, og uendelig flere Sysler, udkræve kun Helbred, og kunde alle give slige unge Mænd Føde og øvrige Nødvendigheder til Livets Ophold. J Henseende til alt dette vil jeg kun fortælle denne Mand, som veed saamange gode Raad imod alle Uraad, Følgende: For et Par Maaneders Tid siden kommer en sund, stærk, og i alle Henseender arbeidsfør Karl til mig med et Brev fra Birkedommeren, at denne Karl var grebet som Løsgænger og betlende, og at jeg vilde forsørge ham af Fattigkassen, indtil han kunde faae Tjeneste. Da jeg ikke veedste Tjeneste for ham, og ei kunde lade ham sulte, ei heller gaae ledig, lod jeg ham ved Sognefogderne oplyse paa Sognestevne, som tjeneste ledig, og tillige indtil videre lod ham gaae om paa Sognet at faae Mad og Huuslye, imod at arbeide for dem. Men da Jngen behøvede ham i Tjeneste, og jeg troede, at Fattigkassen ikkun havde med Mennesker at gjøre, som ei ved egne Kræfter paa lovlig Maade kunne erhverve sig nødtørftig Underholdning, efter Fattig-Reglementets §. S., men ingenlunde med arbeidsdygtige Folk, som med egne Kræfter paa lovlig Maade kunde erhverve sig rundelig Underholdning, saa skrev jeg til Amtmanden, med Ord af omtrent denne Mening: At ligesom det var Øvrighegens Kald, at beskytte sine Undergivne imod Fiender, der vilde fornærme deres Eiendom ved at stiele fra dem, eller deres Legemer ved at beskadige eller dræbe dem, saa var det og, saavidt jeg skjønnede, dens Kald, at beskytte sine Undergivne imod en lige ødelæggende Fiende, Hungeren, ved at skaffe dem Arbeide, ligesom Vaaben ihænde imod den anrykkende Fiende. Ogsaa ventede jeg, at Øvrigheden, som paa sit ophøiede Sted oversaae Statens eller Districternes Mangler eller Overflod, kunde finde Leilighed til at benytte og anvende en overflødig Arbeidskraft til det Offentliges mangehaande Fornødenheder. Men jeg fik til Svar, at han skulde vedblive at gaae paa Omgang paa Districtet, og at Commissionen vilde drage Omsorg for, at han, naar Leilighed gaves, kunde faae fast Tjeneste. Jmidlertid havde en Officier, Capitain Wentzel, saavidt erindres, bekjendtgjort i Statstidenden, at der var Arbeide i Charlottenlund Skov at erholde. Jeg skrev da strax til ham om Arbeide for denne og endnu en anden tienesteledig Jndsidder; men jeg fik Svar, at Arbeidet var allerede optaget. - Endnu eet. En Pige paa 324 Aar maatte til 1 Nov. 1818 forlade sin Tjeneste, og ei kunde faae anden igjen, formedelst Dunkelhed paa Øinene. Hun blev taget paa Fiurendahls Hospital, og Lægen paa Hospitalet anvendte forgjeves Allehaande til hendes Fordeel. Hr. Grev Holstein reiste ind i Foraaret til Kjøbenhavn, og var saa gunstig at tage hende med sig, for at consulere de Kjøbenhavnske berømteste Læger; men de erklærede hendes Svaghed for den sorte Stær og uhelbredelig. Jeg ventede da at hun, som et ungt rask Menneske, skulde kunne faae Arbeidepaa en Fabrik, og anbød hende til Uldfabriqveuren paa Fiurendahl, men forgjeves, han havde Folk nok. Jeg reiste til Skielskiør, og ventede at faae hende anvendt til at dreie Hjulet for en Reebslager, og det for den blotte Føde, da Fattigvæsenet skulde klæde hende; men og de havde hol nok, og behøvede hende ikke. Jeg opbød hende i Slagelse Avis til sligt Maskindreierarbeide, No. 29, Aar 1819, med Betingelse, at Fattigkassen. skulde klæde hende; men der staaer hun endnu, uden at noget Menneske har spurgt efter hende Nu god jeg dog veedst, hvad Præsten her skulde have gjort mere? Dersom Hr. Politiebladskriveren nu kunde skaffe os Udvei til den arbeids føre Karl, til den blinde, men arbeidsføre Pige, som Maskindreier, samt endvidere til 3de arbeidsføre Jndsiddere, ei at melde om en heel Det Huusmænd, som vel have 3 til 4 Tdr. Land men ei har kundet faae Tjeneste, som man kunde være sikker paa at være passelig, vilde man være ham megen Tak skyldig, og min Addresse er "Hyllested Præstegaard ved Ringsted". Om Confirmationen i den franske Menighed. (See No. 36.) Overbevist om Sagens Fortræffelighed, og den Opbyggelse, som ligeledes den franske Kirke kunde nyde af unge Menneskers offentlige Confirmation, føiede Kirkens Sognepræst (Hr. Prof. Mourier), ved Nærmelsen af Paasken 1795, efter foregaaende Overeenskomst med den anden Præst, og efterat have faaet Kirkeværgernes Samtykke, den Foranstaltning, at i Fremtiden Catechumenernes Confirmation, overordentlige Tilfælde undtagne, kom til at finde Sted i Templet og i Menighedens Overværelse, i Særdeleshed Skiærtorsdag, efter en meget simpel og af den Genfer Liturgie tagne og den anglicanske meget lignende Ritus. Fem Catechumener, nemlig to Drenge og tre Piger, bleve saaledes for første Gang confirmerede Skjærtorsdag d. 2 April f. A., og tre andre, nemlig een Dreng og to Piger, confirmeredes ligeledes Søndagen d. 18 Dec., foruden tog andre unge Mennesker, som bleve særskilt confirmerede f. A. Hvad Methoden i Almindelighed angaaer, som Kirkens Præst følger, da giør han, efterat have holdt en passende Prædiken, fra Alteret, de for samme staaende Confirmander treHovedspørgsmaale, som de besvare ligefrem med: ja, og efter hvilket de give ham Haanden; og knæle under Confirmationen selv og saalænge Bønnen varer. For ei at gjøre Handlingen trættende, forbigaaes den egentlige Overhørelse, som allerede har fundet Sted i Præstegaarden eller i Templet nogle Dage i Forveien, paa en Tid, da ingen Gudstjeneste holdes. - Man vil uden Tvivl undres meget over det ringe Antal Confirmander, saavel private som offentlige, i den franske Kirke, baade fra 1786 af, i hvilket Aar man begyndte at optegne dem, og førend hvilket der intet findes antegnet i Kirkebogen, denne Gjenstand vedkommende (uagtet Kirken allerede har været til i et heelt Aarhundrede) og siden 1795, da denne offentlige Ceremonie blev indført. Tallet af Confirmander i denne lille Menighed, fra 1786 til 1794 inclusive, har ikke været over 34, nemlig 16 Drenge og 18 Piger. Fra 1795 til 1810 inclusive, blev der antagen 79 Catechumener, hvoraf 52 Drenge(deriblandt 2 Proselyter) og 47 Piger. Endeligen, fra 1811 inclusive til 1820 (et Tidsrum, da adskillige Medlemmer, under forskjellige Foregivender, havde draget sig tilbage fra Kirken) har Catechumenernes Tal ikke været over 40, hvoraf 15 Drenge og 25 Piger. Det maa endnu bemærkes, at der siden i de forskjellige Perioder neppe meldte sig een eller to Catechumener, og i Aaret 1790 aldeles ingen. - Hvor liden Jver, vil man maaskee sige, vises her for en Jndretning, der endog, blot med Hensyn til Sproget, er saa gavnlig, ei at tale om den egentlige Undervisning selv? Hvilken Contrast, naar man sammenligner det her anførte Tal med Tallet af de i andre Hovedstadens Kirker sædvanligen Confirmerede, som ofte er 100 og langt derover, Af benævnte Antal af Confirmander, der, ligesom og de Døbtes, altid har været saa ringe i den herværende franske Kirke, sees letteligen, hvor faa af Menigheden i en Residents, hvor det franske Sprog dog er temmelig brugeligt, søge en Kirke, der har sin egentlige Oprindelse fra de franske Flygtninger. (Fortsættes.)