Ribe Stifts Adresseaviser, 1848-07-07
Hvor stærke de tydske Hærafdelinger paa dansk Grund ere, kunne vi vistnok ikke med fuldkommen Sikkerhed angive, men nedenstaaende Beregning turde dog komme det rimelige Beløb meget nær. Før Træfningen ved Slesvig maa den forenede Styrke af Preussere (13000 Md.), Forbundstropper 18000 Md.) vistnok for lavt anslaaet, og Jnsurgenter med Friskarer have udgjort idetmindste en 28000 Md. For Syge, Saarede, Faldne og Fangne kan regnes en 3000 Md. og af Friskarefolk ere vel en 1000 Md. mere udtraadte end der siden er tilkommet, til Rest altsaa en 24000 Md. Dette Beløb maa imidlertid ved de i de sidste Uger fra forskjellige Sider indløbne Forstærkninger være steget til en effectiv Styrke af omtrent 32000 Md. Wrangels Styrke er saaledes vor egen ikke lidet overlegen og det var at forudsee, at W. vilde benytte sig af denne Omstændighed til at gaae offensivt frem. Dette synes, da efter hvad man har erfaret ogsaa at være skeet. Jfølge Beretninger fra nogle til Odense komne danskfindede slesvigske Embedsmænd, stødte en Afdeling af vore Dragoner, 21 Md. stærk, ved Skrydstrup, 1 1 Miil Vest for Haderslev, d. 29. Juni paa en betydelig Afdeling hannoveranske Dragoner, ved hvilket Sammenstød vi tabte 1 Md. og 1 blev fangen, som dog saae Leilighed til at undfly, uagtet han blev saaret af flere Sabelhug af Forfølgere, og bragte Melding til Kristiansfeldt. Da vor Afdeling bemærkede en temmelig betydelig fjendtlig Styrke af alle Vaabenarter, efter Sigende nogle Batailloner, 3 Eskadr. tilligemed noget Artilleri, trak den sig tilbage og meldte det Forefaldne til Hovedkvarteret. Kl. 2 angrebes dernæst Haderslev By af en betydelig Styrke, Friskarer og Schleswigholsteinere, der dog kun førte 2 Kanoner med sig. Nogle af vore Officerer ville ogsaa have kjendt Hannoveranere iblandt dem. Fjenden besatte Bankerne ved Erløv Syd for Byen, som nu blev beskudt, og Fægtningen varede til Kl. 9, da de fjendtlige Tropper trak sig tilbage paa Erløv Banke og i den nærliggende Langkjær Skov. Vort Tab var kun ubetydeligt: en halv Snees Md. Dræbte og Saarede, hvorimod Fjenderne skulle have mister mange Folk. Navnligen vilde et Øjenvidne paastaae, at Besætningen ved det fjendtlige Skyts flere Gange var bleven bortskudt ved vore Espingolers vel rettede Jld. Vi havde næmlig intet Artilleri (2de af Gen. Rye afsendte Kanoner, ankom først mod Slutningen af Fægtningen), hvilket viser, at man var belavet paa i kommende Tilfælde at rømme Byen, hvilket ogsaa skete. Henimod Kl. 12 Aften indtraf næmlig i Hovedkvarteret i Kristiansfeldt Melding om at Wrangel med sin samlede Styrke stod i Vitisted, en god Miil Sydvest for Haderslev. Da det altsaa maatte befrygtes, at vor Hær blev omgaaet paa høire Side, gaves der befaling til Opbrud og hele Hæren drog op i en Stilling bag Kongeaaen. Om en Fægtning, der efter Sigende skulde være forefalden ved Taps og Heils, Nordost for Haderslev, og fra hvilken nogle Saarede skulde være indbragte til Kolding, have vi ingen nærmere Efterretning. (F. A.) Af Fædrelandets Løverdagsnumer synes at fremgaae, at de hidtilværende Underhandlinger ikke have ført til noget Resultat. Vor Regering maa vel have afviist de stillede Forslag. J Fædrelandet Nr. 168 for 30. Juni læses en Artikel af Prof. Clausen i Anledning af Bladets Betragtninger i 165 (see f. Av.), hvori det blandt andet hedder angaaende Fædrel. Alternativ, at undgaae en ugunstig Fred ved Krigens Fortsættelse saalænge Danmark har en vaabendygtig Mand. Det er unægtelig haarde Vilkaar der her stilles saa haarde, at der næppe kan være Forventning om at skaffe den Jndgang, ja næppe engang kan være fornuftigt Ønske derom. Thi paa den ene Side, hvor nær og nøie end Fædrelandets Ære og Velfærd hænger sammen med Udfaldet af Krigen, saa kunne vi dog ikke sige saaledes, som f. Ex. om Kjøbenhavns Beleiring 1658, at det er en Kamp om at være eller ikke være; og paa den anden Side, at Folk kan, ligesom det enkelte Menneske, vel være villigt til at udholde de sværeste Anstrengelser, bringe de tungeste Offere, saalænge som Haabet og en hæderlig Udgang, en ærefuld Fred holder Sjælen opreist, men tager man Haabet bort, og henviser i dets Sted til Resignationen, der skal nøies med Bevidstheden om at falde med Ære, da kan denne Stemning vel bringe til at bære det Fornødne med Taalmod, lide det uundgaaelige med Værdighed; men sin egentlige Svingkraft til kjæk og freidig Daad vil Vingen have tabt, og den haabløst Kæmpende kan billigviis ikke fortænkes deri, om han lønlig ønsker og pønser paa at affinde sig med Ærens Fordringer paa noget lempeligere Vilkaar. Men Prof. Clausen mener, at der gives en tredie Udvei mellem en ydmygende, fordærvelig Fredsslutning og en, paa engang fortvivlet og tilintetgjørende Kamp, næmlig - i Tillid til den Magt, der styrer Folkenes Skæbner og Begivenhedernes Gang, endnu en Tid at fortsætte Krigen paa egen Haand for at Udviklingen kan oppebies af de gjærende Forhold, Udbrudet af de, endnu kun med Møje tilbageholdte dæmoniske Magter, der, efter al Sandsynlig vil komme den retfærdige Sag til Hjælp, forudsat at vi ikke imod vor Villie tvinges til Fred af de venskabelige Magter, der have negtet os Hjælp paa anden Maade, hvilket ville være den sørgeligste Stilling, hvori vi kunde stedes. Professoren mener, at en saadan Fortsættelse af Krigen ikke vilde kræve Opoffrelser, som paa nogen Maade kunde overskride, hvad det danske Folk vil have i lige Grad Evne og Villie til at bære, og haaber, at vore svenske og norske Brødres Bistand er viis, dersom Fjenden maatte overskride Kongeaaen. Til enhver af os er den Fordring stillet, at understøtte vor Regering og vore Krigere derved, at vi ikke tillade Nogen i vor Kreds at tabe Modet, at vi arbeide paa at opretholde Tillid og Haab, saalænge som Haabet ligesaavel har sin Begrundelse som Frygten, - Haabet om en Kamp der skal føre ikke blot til hæderlig Død, men ogsaa til ærefuldt og frydefuldt Liv.""Times, af 20. Juni melder. Ved den Konference, som har fundet Sted i Malmø imellem Kongerne af Sverrig og Danmark, Storfyrst Constantin og den britiske Minister i Kbhavn, kunde det ikke komme til noget endelig Arrangement med Hensyn til en Vaabenstilstand, da Ruslands Fordringer med Hensyn til Danmark gik ud paa, at begge Hertugdømmer skulde rømmes af alle fremmede Tropper, forinden man indlod sig paa Fredsunderhandlinger, og at for det Tilfælde, at Danmark skulde blive tvunget til at opgive Slesvig eller nogen Deel af samme, som var Danmark garanteret af England, Frankrig, Sverrig, og Rusland, saa vilde den russiske Keiser gjøre en lignende Fordring (med Hensyn til det formeentlige Brud af indgaaede Traktater) paa Besiddelsen af Hertugdømmet Holsteen, hvorpaa Keiser Paul den 1ste havde renonceret i Faveur af det danske Monarki. (Aalb. A.)