Aarhuus Stifts-Tidende, 1828-06-28
Forlangt Jndrykkelse.) Om Bissekræmmere og Brænderierne paa Landet. Jgjennem det Mulm, som omtaager vor Tidsalders Digten og Tragten, griber Selvkjerlighed og Egennytte hyppigen efter Andres Lykkes Traad, ikke for at knytte den fastere, men for at overskjære den. Skilderie af Kjøbenhavn, 1821 No. 42. Skræk og Bævelse maa have udbredt sig i mange Miles Omkreds af Aarhuus ved at læse de frygtelige Proc. lamationer, hvorved næsten en halv Tylvt af Byens Handlende udsender Banstraalen over Bissekræmmer- in specie de saakaldte holsteenske Kræmmere - og Brænderierne. Dette glorværdige Exempel findes end- og efterlignet af de mindre Kjøbstæders Handlende, og ønskedes sandsynligviis endnu udbredt til flere Nabostæder. Trøsteligt er det imidlertid, at denne forfærdelige Skræ maae kunne overvindes, og give Plads for den Uvedkommendes rolige Prøvelse af et Foretagende, der uimodsigeligen har meget imod sig. Handelstanden bør, ligesom enhver anden Stand, overveie hvad der kan tjene til dens Tarv og Opkomst, forudsat disse ikke bygges paa andre ligesaa agtværdige og uundværlige Stænders Ødelæggelse, og findes det endog stundom, at de Love Regenten har udgivet til Handelens Vedligeholdelse, overtrædes, da er det billigt Overtrædelsen paatales, men have vi ikke overalt Øvrighedspersoner, hvis Kald det er at vaage over Lovenes Udøvelse, følgelig ere slige Proclamationer overflødige og anstødelige, saafremt Hensigten ikke er, ubilligen at kaste Skygge paa Øvrighedens Activiret, eller ved selv at opkaste sig til Lovenes Udøver at danne en Stat i Staten. At de omløbende Kræmmere ikke ere gavnlige for Landet, har længe været erkjendt; men om det er Hensigten at befrie Landet for et saadant skadeligt Onde, at Aarhuus's Handlende gjør Begyndelsen til disse Handelsproclamationer, paatvivler jeg meget, og troer derimod, at Hensigten meget mere ligger inden for Egennyttens og Brødnids lave Grændser. Mon Aarhuus Byes Handlende tør med rolig Samvittighed bevidne, at de aldrig have forsynet Bissekræmmere eller Andre med Vare til Salg paa Landet, Er Sandhedens alvorlige Stemme ikke bortvæget fra de Handlende, da maa visselig Mange blandt dem tilstaae, at de til egen Fordeel have givet dette Onde rigelig Næring. Men hvorfor drage da de Handlende nu saa frygtelig i Kamp mod Bissekræmmere? Sandheden maae i unægtelig svare: fordi de holsteenske Kræmmere solgte deres Vare til langt billigere Priis end de fra Aarhuus udstyrede Bissekræmmere, og disse følgelig ikke havde den forventede Afsætning - havde Tilfældet været omvendt, da havde Banstraalen sikkerlig ikke fra de Handlendes Side bleven udkastet, Undersøgelsen og Brænderiernes Tilladelighed paa Landet er et langt meere vigtigt Foretagende end Afskaffelsen af Bissekræmmere, hvilke sikkerlig rigtigere henvises til Arbeidsklassen, hvorfra Lyst til Lediggang og et omdrivende Liv, samt enkelte Handlendes Egennytte løsrev dem. Lovene mod Brænderierne paa Landet bleve givne paa en Tid, da Forholdenne vare gandske forskjellige fra de nuværende. Kornpriserne stode i et passeligt Forhold til Skatternes og de offentlige Afgivters Størrelse, til de nødvendige Kjøbmandsvares Jndkjøb, og det overflødige Kornforraad anvendtes, uden Skade, for Handelen, paa Herregaardene med betydelig Fordeel til Studes Fedning, der paa den Tid, formedelst de udenlandske Uroligheder, fandt langt betydeligere og fordeelagtigere Afsætning end nu. Uden Fornærmelse for en almindelig elsket Konge tør det nok tilstaaes, at Skatter, og offentlige Afgivter nu ere yderst byrdefulde at udrede, og Handelstanden maae, naar den vil følge Sandheden, tilstaae, at Landmandens lave Productpriser, at der iøvrigt alt for meget er afhængig af den Handlendes Forgodtbefindende, staae i et uheldigt Forhold til endog m de nødvendigste Kjøbmandsvare - og, hvori ligger ved til Grunden til de mange Ødelæggelser, som have ramt og endnu ramme Danmarks Agerdyrkere, uden i denne, at er vore Kornpriser ere alt for lave, og lønner som oftest den vindskibelige Landmand med dybt nedbøiende Kaar. Jhvor usle Kornpriserne end have været og ere, saa hører man dog jevnligen de Handlendes Skraalen over det forfærdelige Tab, de have lidt ved Kornhandelen, og er det da ikke meget bedre for dem, at de forskaanes for det uheldbringende Kornforraad, og Landmanden selv til hans Agerbrugs Opkomst forædler eller forandrer sit Forraad paa en Maade, der sætter ham istand til uden Ødelæggelse at svare de offentlige Byrder og giøre Jndkjøb af de nødvendige Kjøbmandsvare. Kun en svag Kundskab til det Almindeliges Vel maa erkjende, at det er af yderste Vigtighed at bringe Productpriserne til den høieste mulige Stigen, og naar nu de udenlandske Conjuncturer ikke begunstige dette Øiemed, er det visseligen en meget rigtig Statslogskab, at Forbudet mod Brænderierne paa Landet hidtil med Skaansomhed har været overholdt; og skal Kornet, som er Danmarks vigtigste Jndtægtskilde, ikke til ubodeligt Tab for Statskassen endnu synke dybere, da er det vist nok tilraadeligt, at den danske Agerdyrker tilstaae, samme Begunstigelse som hans holsteenske Medborger. Handelstanden - jeg bør ikke antage, at Kjøbmand og Brændeviinsbrænder er syndom - vil ingenlund lide noget Tab ved, at Landmanden er istand til at kjøbe de fornødne Kjøbmandsvare mod contant Betaling, og naar de udenlandske Conjuncturer bringe Kornpriserne i Veiret, altsaa uden synderlig Risico for Kjøbmanden, vil Landmanden nok vide, om han bør forandre sit Kornforraad eller uforandret levere det til Handelen. Det er saaledes ikke den virkelige Kjøbmand der lider ved Brænderierne paa Landet, men det er Kjøbstædernes Brændeviinsbrændere, og ikke bør det antages i Danmark, hvor streng Retfærdighed synes at være et Grundtræk i Lovgivningen, at den enkelte Borger meddeles et Monopol, der vil bringe mange hundrede Familier i dyb Armod ja fast være yderst skadeligt for hele Landets Kornhandel, og følgelig alvorlig følelig for Statskassen, som vist, nok ikke i Virkeligheden beriges ved at lønne mange Toldbetjentere, hvis ofte inqvisitoriske Besøg har skadelig Jndflydelse paa den nationale Characteer, og saarer den, i enhver virkelig civiliseret Stat, i Hævd holdte Huusfred! Ønskeligt er det, om Statsbestyrelsen maae snarlig udfinde en Maade, hvorved Kjøbstædmandens betydelige Afgivter maae blive lettede, og Landmanden, ved at holde Statskassen skadesløs for sit mulige Tab, befries for ogsaa at være under Formynderskab med Hensyn til den frie Brug af de Producter, han under Guds Bistand, frembringer. At naae dette Maal er sikkerlig ikke problematisk, naar man kun ikke indskrænker sig til at høre den Stemme, der undfanges i Studerekammeret, men Udgives 3de Gange ugentlig af A. F. Elmquist. ogsaa raadfører sig med Mænd, der have havt Leilighed, til at skue ind i det practiske Liv. Den 26de Junii 1828. Førstkommende Onsdag, den 2 Julii, holdes det sædvanlige aarlige Landemode i Aarhuus Domkirke. Prædiken holdes af Hr. Provst Mehl, og Tjenesten begynder Kl. 10,