Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-07-22
Skulde det ikke være et saare fortjenstlig Arbeide, om en Mand, som føler Kald dertil, vilde paatage sig, i et for Almuen forstaaelig Sprog, at udvikle det Begreb, som bør forbindes med Ordet Borgerfrihed, Ordet forekommer saa ofte i Aviser og Skrifter, der læses af Almuen; men man maa befrygte, at Almuen ikkun har et dunkelt Begreb om Ordets Betydning og det dunkle Begreb kan let, i Forbindelse med andre dunkle Begreber, om Vigtigheden af Orden, m. fl. forlede til strafværdig Uorden. J en saadan populær Afhandling om Borgerfriheden vilde det, uden Tvivl, være passende, at forudskikke en historisk Beretning om Trællenes og de Liv egnes Tilstand i ældre og nyere Tider, thi hvor der ikke veed hvad Trældom er, han veed og forstaaer heller ikke hvad Borgerfrihed er, og ligesom Trældommen i alle sine Grader er had værdig, saa er Friheden elskværdig. For Almuen i vort Fædreneland vilde en saadan Afhandling, om den i indeværende Jubelaar blev meddeelt, være saameget mere kjærkommen, da det er Christendommen, der, efterhaanden som den fandt Indgang i Landene og blev Regenternes virkelige Troe, har formildet Trællenes Kaar, og i Særdeleshed, saavidt Fædrenelandet angaaer, har havt en saa velgjørende Indflydelse paa Lovgivningen, at Almuen her, i Sammenligning med mange andre Landes Almuesfolk, nyder en høi Grad af borgerlig Frihed. Lov og Ret betrygger her Almuemandens Ære, Liv og Gods, lige saavel som Adelsmandens. Vistnok nærer den oplyste Christen, der er Frihedens Ven, fordi han er Menneskeven, endnu mangt et Ønske for den, i egentligst Betydning af Ordet, tjenende Classe, hvortil ogsaa maa henføres Herskabelige Betjente, saasom Forvaltere, Skovridere, Gartnere o. fl., paa hvis timelige Velfærd Herskabets Luner har en alt formægtig og derfor ofte farlig Indflydelse. Mon ikke fuldstændige, i et tydeligt Sprog med bestemte og utvetydige Udtryk affattede, og med kongelig Confirmation forsynede Jnstruxioner, vilde give Herskaberne fornøden Sikkerhed for Opfyldelsen af de Forpligtelser, dette Slags Betjente bør indgaae? Men hvis saa er, var det da ikke en stor Velgierning, at frie og frelse Betjenterne og deres Familier fra den Ulykke, uden Lov og Dom at miste Levebrød, Ligesaa er der endnu meget at ønske for det Slags Huusbeboere paa Landet, som man paa nogle Steder, ikke saa ganske upassende, kalder Trælle Huusmænd, det er saadanne Beboere, der hverken have Fæste= eller Forpagtningscontract, men, som Tyende og Leiere, kunne, efter foregaaende Opsigelse, udkastes af Huusleiligheden. Men man tør haabe, at ogsaa disse Spor af Trældom ville vorde aldeles udslættede. Der er aldeles ingen reel Fordeel ved at holde saadanne Tyende, thi de ere farlige Mennesker, og saa meget mere farlige, som de, omendskjøndt de i en vis Henseende ere Trælle, dog ikke ere virkelige Trælle, ja saa meget mere farlige, fordi de have Begreb om, hvor langt heldigere Fæstehuusmandens Stilling er. Men naar saa saadan en Trælle sjel, i Følelsen af sin uheldige Stilling, forgriber sig paa sin haardhjertede Herre, og maaske sætter Jld paa Herregaarden, eller slaaer Arme og Been itu paa Inspecteuren - hvad Fordeel er derved, Gaaer det da ikke, som Ordsproget siger: Man sparer paa Skillingen, og lader Daleren gaae. Den liden Vinding der haves ved at holde givte istedetfor ugivte Tjenestekarle, gaaer paa eengang, ved Trællenes Forbrydelse, op i Røg. Ja, der er Forbandelse, men ingen Velsignelse ved den Vinding, der kjøbes ved Med menneskets Trældom; thi Trældom er, som end- og hedenske Philosopher sagde, en Tilstand imod Naturen - Friheden derimod er en velsignet Tvang, den er den Tvingsel og det Baand, Lands Lov og Ret lægger paa hver Borger, paa det at han ikke ustraffet skal krænke Medborgeres Rettigheder. 13 April 1826.