Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-01-14
Hvorvidt nu mine Læsere ville være enige med mig i disse mine Anskuelser af Landsby præsternes sande Stilling og Kaar, maa jeg overlade til Enhvers egen Betænkning. Men saameget troer jeg i det Mindste, Enhver vil indrømme mig, at det billede af en Landsbypræst, som Forfatteren har udkastet, langt fra at passe sig paa Geistligheden i Almindelighed, i det Høieste kun kan anvendes paa nogle Enkelte. Nogle ere der jo overalt, som paa en lykkelig Tid og under lykkelige Omstændigheder ere komne i Embede, og som, eengang bragte til god Forfatning, vel kunne være i Stand til blot ved nogen Selvfornægtelse at udholde nogle trykkende Aar, uden at synke i Armod. Men for Gjeld kan dog hver Præst ikke vogte sig, skjøndt Forfatteren heelt igjennem betragter den som Noget, man kan undgaae, naar man blot vil Udmærket gode Jorder falde heller ikke i enhver Præsts Lod. Jkke paa ret mange Jorder gaaer det, efter min Formening, an at beregne Afgrøden i det Hele til 8 Fold. For Tredieparten af Landets Jorder vilde dette maaskee være omtrent Halvdelen for Meget. End mindre vil det kunne bestaae med de allerførste Regler for Landbruget, naar den fingerede Præst lader hele Marken gjødes med lidt mere, end sin egen Halvdeel af dens frembragte Foder, og kun den undertiden manglende Gjødning tillægges af For pagternes Halvdeel til en aarlig Frembringelse af 8 Fold, og mener jeg, at heri haves Bekræftelse nok paa, hvad desuden af Forfatterens egen Tilstaaelse kan sluttes, at Agerbrug ikke er hans egentlige Fag. Heller ikke er enhver Præst saa lykkelig, strax at komme i saa godt et Embede, at 3 Aars Tiende kan sammenspares, og deraf blive en Kapital paa nogle tusende Daler. Men af saadant Slags anseer Forfatteren jo Landets fleste Præstekald at være. De ringe mener han at høre til Undtagelserne. Ja, dersom Hartkornet alene kan afgive Beviis for et Kalds Størrelse, kan han maaskee have Ret. Men den maa kjende saare Lidet til Kaldenes sande Beskaffenhed, som kan paastaae dette. Under forresten lige Omstændigheder vil tvertimod det Kald stedse blive bedst, som har den største Tiende af det mindste Hartkorn. Hvor derimod kun 3 eller henimod 4 Skpr. Byg haves af Tønde Hartkorn, tør jeg formene, at Skatterne af Tienden, endog den ved Forordningen af 22 Juli 1822 forundte Lettelse uagtet, under meget lave Kornpriser, paa de fleste Steder udgjøre den 4de Deel af hele Tiendens Værdi, paa nogle endog overgaae samme. Jkke heller troer jeg, at Mange ville være enige med Forfatteren i hans Mening, at alle Levnetsartikler, som ikke ere Landets egne Frembringelser, skulle bandlyses af Præsternes Huse, saalænge de samme Artikler endnu stedse findes og bruges i alle verdslige Huusholdninger. Vel tør jeg forsikkre, at dette for største Deelen allerede er skeet baade i mit og mange andre Præsters Huse, ligesom og, at dette lader sig uden stor Vanskelighed gjøre, saalænge vi kun beholde Lov til selv at paalægge os denne Tvang, Men ubilligt maatte det dog visseligen forekomme os, naar all slig Selvfornægtelse krævedes som Pligt, mere af os, end af de andre Embedsmænd. Heller ikke troer jeg, det vilde ansees gavnligt, om Præster paa Landet, ved kun at frembyde et Glas Øl eller Melk til dem, der fandt Behag i deres Omgang, skulde nødes til at forjage alle dem af deres Huse, der ikke vare vante til Sligt, og derved for en stor Deel selv staae Fare for i Tidens Længde at henfalde til en Rusticisme, hvortil de desuden paa mange Steder noksom kunne fristes.