Berlingske Tidende, 1828-07-07
Ved Tilbagekomsten fra Kustenzia erholdt Hs. Majestæt ubehagelige Efterretninger fra Jbrail. Beleirings=Arbeiderne vare komne saa vidt, at der ikke var andet tilbage, end at lade skyde Bresche. Der blev derfor anlagt tre Miner under Jbraits Volde. Minerne paa den høire og venstre Fløi vare bestemte til at forstyrre Escarpementerne (Vold bakkerne) paa to Puncter; den i Midten skulde derimod tilintet gjøre Graven, for at lette Indgangen i Brescherne. Man besluttede den 3die (15de) Juni efter Afbrænding af den tredie Raket (der skulde nemlig atbrændes tre efter hinanden) at antænde alle tre Miner i samme Øieblik. Strax efter deres Sprængning skulde vore Tropper rykke frem imod de to Brescher, der skulde gjøres, og storme Fæstningen. De bleve derfor deelte i to Colonner, og hver igjen i to Scheløns, for giensidig at kunne under støtte hinanden. Efterat begge Brescherne vare tagne i Besiddelse, skulde en Afdeling besætte Volden, to trænge ind i Fæstningens Centrum og den fjerde danne Reserven. Den 3die (15de) dennes var til den bestemte Time Alt fororredet til Angreb, men Minen paa den høire Fløi blev antændt ved Afbrændingen af den anden Raket, altsaa to Minuter tidligere, end det havde været bestemt den gik altsaa for tidlig løs, og begravede derved den Officer, det var beordret at antænde den midterste Mine, hvilken derfor ikke blev antændt. Minen paa den venstre Fløi gik løs ved Afbrændingen af den tredie Raket. De overalt opstaaende Masser af Støv og Røg gjorde det umueligt at see, at ingen af Brescherne var til at passere. Vore Colonner begyndte altsaa desuagtet Stormen. I deres Spidse befandt sig samtlige Generaler og Officerer, samt Volontairerne, som havde tilbudet sig strax at besætte de fiendtlige Volde. De, som vare paa det høire Fløi, 120 i Tallet, kastede sig i Gravene, og det lykkedes dem at bestige Voldene, da Jorden ved Minerne var bleven løsnet. Men de fandt alle Døden (med Undtagelse af en Underofficer, der kastede sig i Donau, da ingen Understøttelse kunde a følge dem. Paa den venstre Fløi indtraadte de samme hindrintiger, og vore Tropper anstrængede sig forgiæves for at overvinde de uoverstigelige Vanskeligheder, der modsatte sig deres Bestræbelser. var forgieves, at Generalerne og Officererne, begeistrede ved Nærværelsen af Hs. Keiserlige Høihed Storfyrst Michael, som ledede Stormen, udsatte sig med største Tapperhed for den fiendtlige Jld, for at foregaae Tropperne med deres heeltemodige Exempel. Man saae snart, at Stormen ikke kunde lykkes, og drog sig tilbage. Imedens Colonnerne befandt sig i Fæstningens Grave, og vare trukne tilbage ved Communications-Sapperne til den tredie Parallele i deres tidligere Stilling, indtog Regimentet Kasan en Stilling paa det yderste Punct af flere Værker. Denne Bevægelse blev udført med den største Orden, omendskjøndt et betydeligt Tab ikke kunde undgaaes derved, da Jlden fra Fienden, som i Stedet for det demonterede Skyts benyttede Felt Artilleriet, var ikke blot stærk, men ogsaa godt betjent. Han fordoblede sin Jld, da han saae, at vi trak os tilbage, og for ikke at lade dette første gunstige Øieblik ubenyttet, gjorde Garnisonen, til Forstyrrelse af vore Arbeider, sex Udfald efter hinanden. Men de bleve af Regimentet Kasan stedse kastede tilbage, med beundringsværdig Tapperhed under et stort Tab af Døde. Kl. 11 ½ havde vore Tropper igjen indtaget den samme Stilling, som de vare i Besiddelse af for Stormen, og uagtet gjentaget Angreb er det dog ikke lykkedes Fienden at erobre eller ødelægge noget af vore Værker. Den 4de (16de) dennes blev Minen, som Dagen i Forveien ikke havde kunne blive antændt, sprænge i Luften efter Storfyrst Michaels Befaling. Den 5te (17de) d. om Morgenen tidlig vidste der sig Tyrkiske Parlamentairer, som anholdt hos Hs. Keiserlige Høihed om en Vaabenstilstand paa til Dage, idet de tillige erklærede, at Fæstningen var beredt til at overgive sig, ifald den i denne Tid ingen Undsætning fik. Storfyrsten bevilgede blot en Vaabenstilstand paa 24 Timer, der blev antagen. Vi see med Utaalmodighed videre Meddelelse imøde om, hvad der efter denne Tids Forløb er forefaldet. Dagen den 3die (15de) dennes har været Vidne til, hvorledes vore Generaler, Officerer og Soldater have kappedes med hinanden i Mod og Tapperhed; men den har ogsaa tilføiet os smertelige Tab. Vi beklage to af vore Generalers Død, Generalmajor Wolff, som commanderede den 18de Division, og Generalmajor Timroth. En General, tre Regiments Chefer, 16 Stads Officerer og 75 subalterne Officerer ere meer eller mindre haardt saarede. 640 Mand ere dræbte, og 1340 Underofficerer og Gemene saarede; men iblandt de sidste er der mange, som om faa Dage igjen ville kunne træde ind i Gelederne. Tyrkerne have forsvaret sig med et Mod, som fortjener den største Roes; deres Tab af Døde har imidlertid ved de forskjellige Udfald, de have gjort, været ikke ubetydeligt.