Corsaren, 1843-04-28
Generalgonverneur v. Scholten anlagde, som bekjendt, privat Jnjuriesag imod kgl. Fuldmægtig Heilbuth i Vestindien, formedelst nogle fornærmelige Yttringer i et Jndlæg, og lod ham paa Grund af denne private Proces suspendere fra Embedet. Den vestindiske Lands-Overret har i sin Dom over denne Sag erklæret det beviist: at Hr. v. Scholten, den danske Regerings Repræsentant i Vestindien, har gjort Brud paa de bestemte Love ved at tage ulovlige Sportler, har ladet sig give Gaver, der syntes tvivlsomme, har givet den offenlige Mening Anledning til at fordømme hans Pengebegjærlighed, m. m. M. Hr. v. Scholten vil vist ikke taale disse Jnjurier af den vestindiske Lands-Overret, men anlægge Søgsmaal for at faae Æresopreisning og "altsaa" lade den (ikke sig) suspendere. Man forsikkrer virkelig, at Hr. v. Scholten skal have en stærk Tilbøielighed til at suspendere Retten. Vi kastede tilfældigviis i Mandags Aftes et Blik paa de udenlandske Efterretninger i "Berlingske Tidende" af samme Dag og fandt der i Slutningen af en Artikel om Norge den Yttring: "Denne radicale Tendens er vor Tidsalder sig fuldkommen bevidst, og den er saa gjennemgribende, at endog Monarchismen i de yngre og livsfriskere Stater, som Preussen og Rusland, har optaget den i sig." Vi bleve nysgjerrige efter at erfare, hvilken Radicalisme det da var, saae efter og fandt, at det var - Reflexionen, saaledes som den ogsaa viser sig "hos Heiberg i og Herss, i de tydske og franske Malerstoler, i Meyerbeers og Aubers Musik." - Man seer, at, naar man lader Folk forklare, hvad de egenlig mene, saa kommer man nok tilrette med dem. Naar nu engang en Mand fortæller os, at han til Frokost har spiist en Mollesteen, saa troe vi ham, fordi han naturligviis kun giver det et andet Navn og ikke mener Møllesteen men Franskbrød. J sin dramatiske Bearbeidelse af "Agnete og Havmanden" har H. C. Andersen gjort en Opdagelse, der vil gjøre Epoke i den dramatiske Literatur. Han har nemlig fundet, at man ikke behøver at blive staaende ved at lade Folk døe paa Scenen: de bør ogsaa begraves. Som Følge heraf bliver Agnete begraven, naturligviis med behørig Ligtale ovenikjøbet. - Hvilken Glæde vil det dog være Andersen, naar han kommer hjem og finder sin "Agnete" begravet! - "Leipziger Locomotive" anstiller følgende Betragtning: "Da Grækerne reiste sig imod deres legitime Hersker, Storsultanen, gjenlod et Sympathiens Skrig over hele Europa, og dette Raab kaldte fra alle Himmelegne unge Mænd til Vaaben for "den store Frihedskamp", for at tilkjæmpe det græste Folk den allerede opgivne Nationalitet. Følgen af den tilkjæmpede Nationalitet var en tydsk Prinds til Konge og Udsigt til Absolutisme og Censur. - Da Polakkerne, de gamle, frihedsbegeistrede Polakker, reiste sig imod deres Behersker for at tilkjæmpe sig Nationalitetens dyrebare Gode, da hørtes Sympathiens Raab først, da Levningerne af de sprengte Slagcolonner flygtende droge igjennem Tydstland; det var uctop endnu tidsnok til at redde nogle Tappre fra Hungersdøden. Nu er igjen et herligt Folk stedt i en svar Kamp for Nationalitetens dyre Gode: Tsherkesserne er det, de kjæmpe imod en fremmed Erobrer, imod Rusland; til den sidste Blodsdraabe maae de kjæmpe, og ingen Lyd af Sympathi lader sig høre, ingen Flaader udrustes, intet Navarinoslag bliver kjæmpet. - Grækenland reiste sig 1820, Polen 1830, Tscherkessien 1840. Med Mellemrum af 10 Aar har Verdenshistorien lagt Europas Friheds-Sympathier til Probeerstenen - den viste, at Europa lidt efter lidt sov ind. Nu sover Europa". Ja. Men de sagde ogsaa, at Brutus sov, før han bekvemmede sig til at drage Sværdet mod den blide Tyran, hans Adoptiv-Fader. De raabte til ham: "Du sover Brutus! Rom bliver aldrig fri." - Siden vidnede Cæsars Blod, at han ikke sov.