Aalborg Stiftstidende, 1827-08-18
Historien mangler iøvrigt ikke Exempler paa levende Følelse for Fædrelandet hos Børn i en meget Ung Alder. Blandt andre have vi et skjønt Exempel derpaa fra Aaret 1807, som, endskjøndt det vist er Mange lalide. bekjendt, dog indrykkes her, Det var i Aaret 1807, at de saakaldte Herregaardsskytter, bleve oprettede, for at bidrage til Værn om Landets Kyster; Mange tegnede sig frivilligen af Patriotisme, iblandt disse var og den bekiendte Hammer i Asminderød ved Fredensborg, som var en overordent, ligt god Skytte; Hammer havde en Søn, den Gang kun 13 Aar (saavidt vides, som allerede ogsaa var en sikker Skytte; da Drengen hørte, at Faderen skulde møde ved Kjøbenhavn for at bivaane og tage Deel i Udfaldene imod vore Venner Englænderne, sagde den unge Hammer: "jeg kan ogsaa skyde Fader, Du maa tage mig med!" Faderen gjorde vel Jndvendinger; men det var Sonnens faste Villie, han vilde med, og Faderen gav efter. Med sin lille Riffel over Nakken red han paa sin lille Hest ved Siden af Faderen til Hovedstaden, og bivaanede der Udfaldene med uforfærdet Mod, og veeg ikke fra Faderens Side. Naar Kuglerne fuste forbi hans Øre, sad han tolig paa sin Hest og tog Sigte paa Englænderne, og hvor Faderens og Sønnens Kugler traf, der var Livet borte. Saa uskadt, som han reed ind til Hovedstaden, saa uskadt reed han til sit Hjem igjen ved Siden af sin Fader. Efter Fredslutningen bleve Fader og Søn hædrede; men deres Daad bør dog aldrig glemmes: Fødelandet bliver os stedse kjerere, alt som vi fremvoxe og lære at kjende dets Skjønheder, og alt som Menneskene, der boe i det, blive os dyrebarere. Og naar vi staae i den blomstrende Alder, som man har kaldt den Exentriske, fordi Ynglingen enten elsker hæftigt, eller aldeles ikke, naar vi staae i denne Alder, sværme vi vistnok hæftigst for Fødelandet. Med blind Jver forfægte vi dets Hæder og Ære, vi tillade ingen vanærende Dom over det, uden vi jo søger at afvise den; kort, vi finde intet Land, som vort eget og vi vide stundom ingen anden Grund dertil, end fordi det er vort - Fødeland. Det er ligesom vi med Modermelken havde indsuget Kjerligheden til det. Vi kunne tabe og miste Alt - Fødelandet bliver dog til for os, og med det Kjerligheden dertil. Det er Kjerlighed til Fødelandet, som besjæler den unge Kriger, som giver ham det herviske Mod, der en ten fører ham i Graven, eller kroner hans Tinding med Hæderens Laurbær og foreviger hans Navn i Landets Aarbøger. Alle Landes Historier, saavel de ældre, som de nyere, fremstille mangfoldige Exempler herpaa; men især finde vi de skiønneste i den romerske og græske Historie. Er det ikke Fødelandet, som begeistrer vore Digtere, naar de synger dets Priis med ædle Toner, som gjenlyder over Mark og Enge? Evald, Pram, Baggesens og Ochlenschlagers Digte fremvise skiønne Exempler derpaal. Det er Skialde, som disse, der hævde Fødelandets Ære i deres udødelige Værker, som ville gaae lover tilstkommende Slægter og engang begeistre Digtere blandt dem, til atter at synge dets Hæder. Monder ikke er Fødelandets Hæder, som fængsler den unge Kunstner til den sig helligede Kunst, giør, at han med Flid og Jvernstedse stræber videre og videre frem, for engang var hævde sit Fødelands Navn i Kunsternes Rige? Jog visselig Fødelandet, dets Hæder og Ære, dets Tarv og Gavn staae hver tænkende, hver dannet Yngling for Øie, og han danner sig i Ungdommens Dage til engang som Mand af kunne virke for det med sine Kundskaber; og sine paa Reiser samlede Erfaringer søger han i Hjemmet at anvende til sit Fødelands Vel. Hans egen Hæder og Ære vil stige med Fødelandets, alt som han befordrer dettes, og han vil selv høste skjønne Frugter af den Sæd, han nedlægger i dets Agre. - Naar vi som Mænd træde ind i een, eller anden, Stilling i Fødelandets Tjeneste, da bliver det vistnok vor Pligt, at virke med vore Kundskaber i det Fag, vi staae i, saa meget og saa ivrigt og troe, som med Rette fordres kan, til Fødelandets Vels Befordring; enhver Lunken, hed i vor Pligt, i saa Henseende, bliver os en bebreidende Last. Fødelandets Fordringer til os ere store, som Mænd bør vil afbetale den Gjeld til det, vi paa droge os i vor Ungdom, og dette kunne vi ved at virke til dets Gavn med det Pund, som er os skjænket. O! at saa Mange kunne tabe deres Fødelands Vel af Sigte; kunne stedse paadrage, istedetfor at afbetale deres Gjeld til det; det er saare beklageligt, Men see vi Mange gjøre saaledes, saa see vi igjen Mange, som hellige sig ganske for Fødelandets Tjeneste, med Jver rygte det Kald, hvori de ere satte, og tabe aldrig Maalet af Sigte, nemlig Fødelandets Tarv og Gavn. Vort Fødeland har altid været riigt paa saadanne Mænd, er det endnu, og Gud lade os aldtig blive fattige derpaalham man Lad end andre Landen være lykkeligere, være skjønnere, være berømtere, - vort eget er os dog kjerest; og om end Skjæbnen fjernede os tusinde Mile fra det, glemme vi dog aldrig dets Høie og Dale, dets Marker og Enge, og Hiertet vil stedse længes efter dets straatakte Hytter, og efter Menneskene, som beboe dem; og hvert et Ord om, eller fra, vort Fødeland, vil sluges med Begjærlighed af os! Ligesom jeg ikke kan tænke mig nogen større Lykke, endsom, at leve i mit Fødeland i en forgfri Stilling; saa kan jeg ikke tænke mig nogen større Ulykke og tungere Skjæbne, endsom at leve bandlyst, forviist derfra. Dognselvgen Forviist elsker fremdeles sit Fødeland, han kan hade sine Fiender der, og de Omstændigheder som styrtede ham; men Fødelandet selv elsker han, og længes vist stundom ret tungt derefter. Skjæbnen kalder os stundom hen i fjerne Egne, og vi forlade Fødelandet med inderligt Veemod; men Haabet tilhvisker os da stedse: "Du vil nok see det igjen og dette bliver os en Trøst, naar vi forlade det; at men hvorledes bedrager ikke Haabet? De Mennesker, som stolede meest derpaa, saae aldrig Fødelandets Kyster mere. Jeg har et sørgeligt Exempel derpaa, som en Flere bekjendt, i min faderlige Ven og Velgiører sal. Etatsraad Prams Skjæbne. - Jnderligen elskede han Fødelandet; han har givet store Beviser derpaa sit hele Liv igjennem, Fødelandet elskede vist ogsaa ham - og hvor kunde det andet, Og dog drev Nøden ham bort derfra. - Ak, hvor tung var ham ikke Afskeden med hans Venner og hans Fødeland, Og dog var Haabet ham saa falsk at trøste ham med, at han vilde snart vende tilbage til Danmark igien; han stolede fast derpaa, trøstede alle sine Venner dermed, men han saae aldrig Danmark mere. Den ved sin tunge Skjæbne ulykkelige Baggesen afgiver ogsaa et Exempel paa en sørgende Længsel efter Fødelandet; Haabet bedrog ogsaa ham - kun nogle faa Dagsreiser, og han havde maaskee naaet didhen, hvor han vist helst ønskede sig, til det kjere Sjælland; men Haabet svandt og han svandt med -Der skal ingen Sygdom være ulægeligere end Hjemveesygen; den læges kun ved hurtigt at ile tilbage til sit Fædreneland, Sveitzerne og Jtalienerne, som i deres Ungdom saa gjerne ville streife Verden om blive i den modnere Alder beladte dermed, og vende da tilbage til deres Bierge og Dale, hvor Sygdommen da snart forsvinder. Men selv de raaeste Nordboere - Grønlænderen og Eskimoen overfaldes af denne Sygdom, og foretrække deres egne Landes Ubeqvemmeligheder forde mere Oplystes Fortrin; give med Glæde Affald paa de forfinede Levnetsmidler, for at komme tilbage og rag i Sælens og Hvalens Jndvolde! Jar man maa troe, at Kjerlighed til Fødelandet er af Skaberen nedlagt i ethvert Menneskes Natur, og er os medgiven fra Fødselen, indsuget med Modermælen forblantes igjen fra os til andre, og ophører først, naar dette Liv har naaet sin Bestemmelse hernede, hvor darren myt Fødelands Kjerlighed, indtager det gamles Plads, og dette da stiger og overgaaer med os til Fædrelandet heroven! Trangel de holden i Vibelselskabets sidste Generalforsamling af Pastor V. H. Rothe. (Sluttet.) 2) Som i Christo al Guddommens Fylde boede legemligen, eftersom skrevet staaer: J Begyndelsen var Ordet og Ordet var hos Gud og Ordet var Gud; og Ordet blev Kjød og boede iblandt os. J det var Liv, og Livet var Mennestens Lys og Lyset skinnede i Mørket, og Mørket begreb det ikke; saaledes er jo Chri stil Aand og legemliggjort i det hellige Ord; hvo som haver Aande Øre, Han hører Ham visseligen, men akkilde døve Øren og den forblindede Forstand ere alt for mangfoldige paa Jorden; de imodstaae den Hellig Aand og aabne Hjerterne ikke for HamDe høre det udvortes Ord, begribe Apostiernes menneskelige Tanker, men fornemme ikke den Sandhedens Aand, som drev dem, forarges og nægte, og om de end bekjende Herren for Fordeels Skyld, fornægte de Ham dog i Liv, i Tanker og Gierning, eftersom Fordelen maatte tillade dem. Monne Livets Erfaring kunne lede dem paa bedre Veie. Seel 6000 Aar har Jorden staaede 4000 uden Christo. J den Tid vandrede Menneskens Børn ei heller Gudsforladte, men den Hellig Aand rørte deres Hjerter og de fornam en Røstni deres Jnderste, der talede underlige Ord om Livets Fader og Hans hellige Lov. Deres Hjerter, mede op af Kiærligheds Jld og de udgik at lede efter og tilbede. Ham; men deres Forstand forvildedes i sine Tanker og de udøste den Tilbedelses Fylde, som Hjertet ene meente Skaberen, til Skabninger, ofte ringere end de selv. Deres Vise funklede, som Stjerner, iblandt dem, dog for Christne ere de ikkun synlige i Hedenskabs Dunkelhed. Jsrael lyste i de Hedningers Midte som Morgenrøden i Østens Egn, formedelst den eene sande Guds Kundskab, der dog først seent og efter utallige Kampe befæstede sig hos det. Abraham, Moses, David og alle Propheter glimre som Morgenstjernen inden opgaaende Soels Glands, dellige at skue. Da Tidens Fylde kom, sendte Gud sin Søn, født af en Qvinde, og det var som Solens Opgang i Aandernes Rige. Dagen bredte sig og de lyse TanTienestetvende det halve, faaes i mit Logis hos Herr Kjøbmand Heibroch paa Vestergade. Fyrværkeriets Jndhold vil nærmere ved Placater vorde bekjendtgjort. Aalborg den 17de August 1827. N. C. Unzerud. 10 Sk. og Bal Det bekjendtgjøres herved for det ærede Publicum, at Gan dagen den 26de Dennes, om Eftermiddagen Kl. 2, foretages sidste Gang for denne Sommer, om Veirliget dertil vil føl sig, Skovball i Sæbyegaards Skov, haalsædvanlig Stedgaden bemærkes tillige, at dersom Veirliget skulde forhindre Ballets Fremme den Dag, da foretages det næste Søndag den 2den September ved samme Tid og Sted. er staaet Torededen d. 232 slæsens Enkenstræde Hs. Schre, og sidde Augustager. gen Kl. 9, bliver paa Herreds Contoiret paa Quegaard afholdt en Skiftesamling i afgangne Selveiergaardmand af Lundsgaard i Lyngbye Sogn Anders Nielsen og Hustrue Johanne Larsdatters Stervboe, hvorved Beslutning agtes taget med Hensyn til Boets Eiendeles Realisation; hvilket herved til Vedkommendes Efterretning bekjendtgjøres i sag tilletiOlegaard den 28de August 28 spironSenger videhusaa sigluns anard. Møller, const. have saa han Af Elmquistes Læsefrugter er Augusthefter udkommet og indeholder: . Lonianale.