Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-07-12
Stænderforsamlingen i Viborg. (Fortsat fra No. 108.) Møller Wulffs Andragende angaaende de saakaldte Prøvehandlere gik især ud paa: at udenlandske, med Prøver og Varer handlende Reisende maatte for denne Handelsfrihed betale en passende aarlig Afgift. J Hertugdømmerne har man anseet en Afgift af 70 Rdr. passende. Skjøndt denne ingenlunde er saa høi som den slige Handlende erlægge i andre Lande, vilde den dog kunne indbringe Statskassen, omtrent 700 Rbd. aarlig. (Dette Andragende blev afgivet til Committeen ang. Bissekræmmerhandelen.) Kammerraad Christensen oplæste tvende Andragender fra adskillige Beboere i sit District om at Øvrighedernes Erklæringer paa Ansøgningermaatte blive Suplicanterne bekjendt." Den kgl. Commissarius bemærkede i Anledning heraf, at den fremsatte Begjæring oftere tilforn havde udtalt sig, og det var heller ikke noget Under, da den syntes at være grundet i Ret og billighed, samt at tjene til Betryggelse for Undersaatterne; men ved en alsidig Overveielse vilde det dog findes, at den i Forslag bragte Meddelelse af Øvrighedernes Erklæring, som almindelig og lovbestemt Regel, vilde have flere skadelige end gavnlige Følger. Der gives adskillige Tilfælde, hvor Øvrigheden, efter bedste Overbeviisning, bør udtale sin Dom over personlige Forhold og Egenskaber, og hvor den, hvis denne skulde formeligt meddeles de Vedkommende, vilde udsætte sig for saadanne Fortrædeligheder og Forfølgelser, at mangen Øvrighed derved vilde lade sig afholde fra frit at udtale sin Mening. Vel kan der siges, at Øvrighedspersoner burde have saamegen Characteer styrke, at sligt ikke maatte kunne afholde dem fra pligtmæssigen at udtale deres fulde Mening, men naar man betænker hvor hyppige de Fortrædeligheder, hvori en Øvrighed kunde indvikles, vilde blive, saa kan man dog, eftersom Menneskene ere, ikke gjøre Regning paa hiin Characteerfasthed. De er allerede nu sædvanligt, at Øvrighederne kun ere altfor tilbageholdne i frimodigen at yttre sig ved slige Leiligheder Naar der søges om noget, som ikke efter den strenge Ret kan fordres, saa maa Regjeringen eller den Autoritet, hvem Afgjørelsen er overladt, handle efter den bedste Overbeviisning. Forresten blive ligesaavel Suplicantens Attester tagne i Betragtning som den erklærede Øvrigheds Meningsyttring; til lige er man særdeles opmærksom paa de Tilfælde, hvor nogen Jnteresse kunde tænkes at have Jndflydelse paa Erklæringen, og søger derfor at erhverve enhver anden Oplysning og veier Alt imod hinanden paa det omhyggeligste. Forresten meente Commissarius: er det vist sjeldent, at Øyrighedernes Erklæringer holdes aldeles hemmelige for de Pa gieldende, og i de fleste Tilfælde vil Øvrigheden ikke skjul deres Jndhold for Suplicanten eller andre Vedkommende. O saa er det hyppigt, at Collegierne ved at afgive deres Reslution nævne den factiske Grund, som maatte indeholdes i Øvrighedens Erklæring. Ligeledes opfordre Collegierne, hvor Omstændighederne tilsige det, Øvrigheden til at indhente de Paagjeldendes udtrykkelige Erklæring over saadanne i Øvrighedens Betænkning anførte Facta, som kunne forventes derved at blive nærmere oplyste, ligesom man og iøvrigt benytter et hvert Middel, som Sagens Beskaffenhed frembyder, til nærmere at prøve det af Øvrigheden Anførte. – J Anledninheraf bemærkede Producenten, at naar det fra Collegierne, som ordentligviis er Tilfældet, i Resolutionen hedder: at det Ansøgte paa Grund af de oplyste Omstændigheder ikke kan bevilges, da var det at man kunde ønske de Omstændigheder som have foranlediget Afslaget belyste. Vel erkjendte Proponen, ten, at Sagernes Afgjørelse vilde medtage noget længere Tid naar Øvrighedernes Erklæringer skulde sendes til Suplicanterne, disse erklære sig derover, og deres Erklæringer igjen forsynes med Øvrighedens Bemærkninger, men at saaledes begge Parter bleve hørte vilde føre til det heldige Resultat, at man altid erholdt rigtige Resolutioner. Han indrømmede, at ingen retskaffen Embedsmand erklærede Andet end hvad han efter sine Anskuelser fandt at være Sandhed, men han paastod kun, at Embedsmændene ligesaavelsom enhver Anden kunne have urigtige Anskuelser, og da Collegierne nødvendigviis maa bygge deres Resolutioner paa deres Erklæringer, maa hine blive feilagtige naar disse ere urigtige. – Sagen kom sluttelig under Afstemning med Kugler, om Andragendet egnede sig til Behandling af en Committee eller ikke, og Spørgsmaalet blev af Forsamlingen besvaret benægtende med 25 Stemmer mod 24. (fortsættes.)