Almuevennen, 1844-03-20
Det er i den kraftige Ungdom at Huusmanden, skulde søge at tilarbeide sig fornøden Støtte imod tilstødende Uheld og den kommende Alders Svaghed, og det er ham derfor saare vigtigt at være fuldraadig over sin Tid, da hans Hænders Arbeide er hans Hoved indtægtskilde. Det er derfor tungt for ham at skulle hentrælle endeel af denne sin bedste Alder med Ugedage eller andet Arbeide for Eieren, men det maa dog indrømmes at det endnu er tungere for den gamle og svage Mand at yde Pligtarbeide, og at maatte gaae undertiden en lang Vei i slet Veir og slet Føre, om Morgenen tidlig, for at kunne være paa Arbeidstedet i rette Tid, og der vedblive at arbeide lige med Eierens unge, hviilte og godt bespiste Folk, undertiden medbringende kun er saare tarvelig Fortæring, og berøvet endeel af den nødvendige Hviletid, enten som Følge af Contract om Arbeide over den lovbestemte Tid, eller som Følge af hans Bolig lange Afstand fra Arbeidsstedet, og det var derfor vistnok en saare billig Fordring at den aldrende Mand i ethvert Fald, efter Ønske fri oges for Naturalarbeide; og dog har man Exempler paa at gamle Mænd vedblivende maa forrette Pligtarbeide, fordi det Vederlag som for dem er bestemt herfor, er ringere, end det som en nyere Contract har bestemt for en ung og rask Mand, og som derfor fritages indtil videre. Forsaavidt Naturalarbeidet ikke bliver ophævet, og i alt Fald for de nuværende Huusbeboere, maa Comiteen derfor ansee det pas seende at det 45de Aars Alder, i Lighed med hvad forMilitairtjenesten er bestemt, maatte berettige enhver Huusmand til at erholde Fritagelse for Pligtarbeide, efter eget Valg, og ansees det derhos passende at Vederlaget for en Dags Arbeide ikke oversteg 1 M. Hvad den saakaldte Huusbondsret angaaer, da anseer Comiteen samme som aldeles stridende imod billighed og Nutidens Tænkemaade, og Huusmanden kan ligesaavelsom Gaardmanden være Familiefader, og udgjør i alt Fald en ligesaa agtværdig Stand. Denne Ret overdrages ofte til unge uerfarne Mennesker, og udøves derfor ofte uden gyldig Anledning. Det anføres undertiden som Aarsag, saavel til Huusbondsrettens Udøvelse som til Huusmandens Opsigelse ifølge Leiecontract, at han er doven sløv, opsætsig eller i det Hele er Vedkommende ubehagelig; men naar der tilbørlig tages Hensyn til Huusmandens Stilling, Opdragelse og Dannelsestrin, dette sidste især sammenligne med Vedkommendes eget, da vilde mange af de fremførende Grunde tabe deres Betydning. Huusbondsretten vilde jo iøvrigt falde bort af sig selv ved Ophævelse af alt Pligtarbeide. Mange Godseiere tillade de gamle og svage Huusmænd eller Enker, at betinge sig hos Eftermanden Huusly og nogen Hjelp til Underholdning deres Livstid, men Andre tillade ikke en saadan Overeenskomst, og Følgen bliver al saa heraf, deels at Huusmanden eller Enken bliver hensiddende saalænge de kunne, eller at de, naar Fratrædelse skeer, enten som Følge af Opsigelse eller af eget Balg paa Grund af Svaghed, uundgaaeligt falde Fattigvæsenet til Byrde, og dog synes det billigt at Godseieren som har høstet Nytten af Huusmandens Ungdom og Kraft, overtog endeel af den Byrde som Underholdningen i Alderdommen foranlediger, istedetfor at overgive den maaskee forhen raske og dygtige Mand til Fattigvæsenets Forsorg og saaledes vælte hele Byrden over paa Communen. At den nye Huusbesidder, foruden sine aarlige og maaskee svære Afgifter, desuden skulle udrede Hjelp til Fratræderen, synes ogsaa ubilligt, og det formenes derfor stemmende meest med billighed og Sagens Natur, at de fratræde de Huusmænd eller Enker, vel maa betinge sig Huusly og en passende Hjælp til Underholdning hos Tiltræderen, men at denne igjen hos Godseieren nød forholdsmæssig Lettelse i sine aarlige Afgifter saalænge denne Byrde vedvarede, og at Fattigvæsenet derefter selvfølgelig tilskjød det Manglende. Det er en særdeles Byrde for Huusmændene at tilveiebringe den fornødne Jldebrændsel, fremfor Gaardmændene. Det i Anordningerne om Tørveskiær saa ædelt udtalte Princip: "at der aarlig skal udvises Jnd siddere og Huusmænd nogen Tørv at skjære, om ei andet, saa af de i Gravene tilbageværende Revler" er vistnok sjeldent bleven tagen til Følge, og nu vilman maaskee neppe kjende det. Ved Udskiftningen blev som tidligere bemærket, Huuslodderne tagne af Gaard lodderne, og da disse, ifølge Anordningerne tilkomme Tørveskjær enten paa deres egne Lodder, eller paa andre passende Steder, saa synes det ogsaa høist billigt at Huusmændene som Brugere af en Deel af de Byejorder, hvortil tidligere var udlagt fælleds Tørveskiær fremdeles bleve deelagtige i dette Gode der hidtil alene er forbeholdt Gaardmændene, ialtfald efter det af Regjeringen i sin Tid udtalte Princip, og det med saamegen meere Grund som Huusmændene efter deres Hartkorn, ja vel endog forholdsvis meere end Gaardmændene, deeltage i Udredelsen af Communens Byrder. Mangel Godseiere tillade vel Huusmændene og Jndsidderne Tørveskiær, eller Opsankning af nedfaldne Grene i Skoven, men sjelden uden Vederlag enten i Penge eller Arbeide, ja nogle Godseiere forbyde endog Gaardmændene at overlade Huusmændene Tørveskiær, hvilket dog synes ligefrem at kunne udledes af, at Huuslodderne ere Deele af de oprindelige Gaardlodder, og derfor og saa burde have Andeel i disses oprindelige Rettigheder. Comitteen anseer det derfor billigt og stemmende med Regjeringens tidligere udtalte Hensigt: at Huusmændene, uden Betaling tilstaaes Tørveskiær enten paa deres egne Lodder hvor saadant findes, eller paa de samme Steder hvor Gaardmændene nyde Tørveskiær, til hver 3 Læs; hvilken Ret, ialtfald til Nevlerne mellem Gravene, og saa synes at burde tilstaaes Jndsidderne, hvorved en betydelig Lettelse i disses Kaar vilde erholdes For Communerne var det iøvrigt ønskeligt, at et flere jordløse Huse eller Jndsidderleiligheder, end der for Tiden findes, etableredes, da disse ere Tilflugtsteder for tilkommende Fattigvæsens-Candidater, og hvorhos Comiteen tillader sig at henpege paa, om det ikke vilde være hensigtsmæssigere at Fattigforsørgelsen ind deeltes Godsviis, istedet for som nu Pastorats- og Sogneviis.