Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-10
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. hanemannammandanaSyvogtyvende Aargang. No. 29. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Montmartre ved Paris. Af C. Arndr.) Store Stæders Omgivelser vække kun liden Opmærksomhed, dersom de ikke, som saa mange italienske, have en almindelig Berømthed i Historie eller Kunst, thi de Reisendes Interesse finder sig almindeligviis fuldkommen tilfredsstillet ved Hovedstædernes Indre. Alligevel ere disse Peripherie=Punkter, som oftest meget vigtige for Bekjendtskabet med deres Centrum. Den, som ved et langt Ophold ønsker at erhverve sig et fuldstændigt Billede af en stor Stad, vil en alene bringe Søkysten, ved hvilken den ligger, Løbet af den Flod, som gjennemstrømmer den, Formen af de Høie som omgive den, i Forbindelse med Stadens Historie, men ogsaa i dem tildeels finde Forklaring over mange Træk i Indvaanernes Sæder og Forhold, en vis eiendommelig Tænkemaade, Forhold, som, da de grunde sig paa Naturen, ogsaa ere afhængige af denne, og kunne, ligesaalidt som Sproget selv, nogensinde ganske fornægte den første Oprindelse. Enhver, som kjender en eneste, nogenledes betydelig Stad, vil sikkert ikke kalde disse bemærkninger ugrundede. Anlægget af mange store Stæder, især af dem, som ligge ved Havet, kan som oftest forklares af Stedets Beliggenhed; men de Stæder, som ligge i det In Tirsdagen den 10 April 1830. dre af Landet, skylde fordetmeste Tilfældet deres Grundvold. Saa naturlige, som Anlæggene af Constantinopel og Neapel forekomme os, saa vanskelig kunne Tilværelsen af saa store Middelpunkter, som Berlin og Madrid, bestemmes af deres Omgivelser. Derimod kan man lettelig forklare sig det første Anlæg af Paris, naar man betragter dens Omgivelser. J hele Nord-Frankrig kunde de første Indvandrende, som kom fra Nordost, ikke finde noget mere passende Punkt end denne skjønne Seinedal med sine milde, til Opdyrkning skikkede Høider. Montmartre, Mont Louis og Mont du Calvaire ere de tre fremragende Punkter, som endnu retfærdiggjøre denne Nedsættelse. Ligesom Mont Louis er det interessanteste Punkt omkring Paris, formedelst Kirkegaarden de Pere la Charse, saaledes er Calvairebjerget det skjønneste, og Montmartre det, som spiller den betydeligste Rolle i Paris's Historie. Naar Rom faaer en saa udmærket Jnteresse derved, at den gamle og nye Tid her mødes paa en ualmindelig Maade, saa er Paris derimod, uagtet sin Alder, det moderne ste Sted i Verden. Indvaanernes Forfatning, Aand og Sæder ere, saa at sige, fra igaar, og naar man her ret livligen vil mindes Fortiden, saa maa man stundom stille sig udenfor denne uhyre Bevægelses Kreds. Allerede i Krigene med Normannerne omtales Montmartre som en af deres befæstninger, og lige indtil Krigene med Napoleon gjaldt det for det vigtigste Punkt omkring Paris. Det ligger med sin By nordostlig for Paris, imellem St. Denis og Mont Louis; det kan ikke fremvise nogen udmærket Indretning af hvilketsomhelst Slags, men, for sin smukke Udsigts Skyld, besøges det dog hyppig af Borgerclasser. Den hellige Dionysius, som udbredte Christendommen i Nordfrankrig, skal paa dette Bjerg have lidt Martyrdøden, og Navnet Mont martre antages at være en Forkortelse af Mont des martyrs. Eftersom Menneskene allevegne hellere søge til Bjerge end til Dale, saa kan dets første Bebygning vel ikke være synderlig yngre end den, som blev iværksat paa ile du palais, den ældste Deel af Paris. Det hører til de Punkter, som i forrige Tider frembøde et langt interessantere Syn end i vore Dage. Da havde det et Munke= og et Nonnekloster med dertil hørende Kirker og Bygninger. Det var allerede Adelheide, Karl den Tredies Enke, som begav sig hertil, da hun anden Gang var bleven gjort til Enke af Matthien Montmorency. J Liguens Krige med Henrik den Fjerde lede de Landsbyer, som laae omkring begge Klostrene, ligesaa meget som Klostrene selv. Man finder i Pariss's Historie, navnlig i den, der er skreven siden Revolutionen, mange Fortællinger om den Usædelighed, som herskede i begge Klostrene. Ifølge disse Beretninger dreve Munkene omkring paa Jagt, og drak med Soldaterne i de omliggende Leyre, de ældre Nonner vogtede Køer; de yngre passede sine Kjærlighedsforstaaelser, droge omkring i Landsbyerne som Sangersker, og allesammen levede de snarere som Ziguenere end som Christne. Om end Noget heraf er overdrevet, saa er det dog almindelig bekjendt, at Henrik den Fjerde stod i nøje Forbindelse med den skjønne Marie Beauvilliers, en af disse Nonner, hvilken Forbindelse først blev hævet ved hans Kjærlighed til Gabriele Estrees, en Beslægtet af Beauvilliers. Siden udnævnte Kongen, ifølge en ham tillagt Rettighed, denne Marie Beauvilliers til Klosterets Abbedisse, og paa denne Post forandrede hun sin Tænkemaade og sin Vandel saaledes fra Grunden, at hun baade forbedrede Klostertugten og forøgede Klosterets Jndkomster. Den lille Kirke des Martyrs, Mont martres nuværende Sognekirke, stod allerede 1181 paa dette Sted og var dengang et Capel. Ved Revolutionen forsvandt Klostrene, og med Undtagelse af nogle smukke Landsteder er Montmartre, bedækket af en Mængde smudsige Gader, og de frie Punkter med Veirmøller, som i Frastand give Bjerget et malerisk Udseende. Jmedens jeg udarbeider Beskrivelsen over dette Punkt, som i Tydskland er blevet saa berømt, mindes jeg det interessante Sted hos Steffens i hans Unsere Zeit und wie sie gevorden, hvor Forfatteren, efter Slaget ved Montmartre, første Gang seer Paris, ved Siden af en berømt preussisk General. Endskjøndt jeg nød dette Syn efter en fredelig Reise og under sædvanlige Omstændigheder, og Erindringen, om hiin Kamp ikke hos mig kunde frembringe en saadan Opløftelse, som hos en Medkæmper, saa følte jeg dog her, mere end nogensinde, det Betydningsfulde hos den store Stad, som laae formig. Vil man end, efter den forskjellige Maade, hvorpaa man betragter Tingenes Aarsager og Skjæbne, ansee dette umaadelige Anlæg, der er blevet et undsletteligt Punkt i Verdenshistorien, for en Bestemmelse af Forsynet, eller for et Spil af et tiltagende Held, denne Stad, som i fjorten Aarhundreder har været et mægtigt Folks Hovedstad, er endnu Verdens største Arena og det Middelpunkt af Jnteresser, som, hvorledes man indseer dem, overgaae, idetmindste for Øjeblikket, alle andre Forhold. Veiret var idag mildere og Solen virkede her stærkere end den pleier i Nordtydskland paa denne Tid. Foran mig laae Paris, til Høire og Venstre de skjønne Høider, Mont Louis og Calvairebjerget, og naar jeg vendte mig om, saae jeg St. Denis's gamle Taarne. Stadens Middelpunkt var indhyllet i en tyk Røg, som, delende sig hist og her, kun lod skimte Husenes Tinder. Notre-Dames Taarne, Invalider=Domens og Pantheons Kuppeler samt den ufuldendte Triumphbue ved Lille Neuilly, fremtraadte som de meest marquerede Punkter. Læser man en Historie om Paris, saa forbauses man over Mængden, af de ved Revolutionen forstyrrede Kirker, som maa have givet Stadens Profil et langt herligere Udseende. Nu ere kun Notre=Dame og Pantheon mærkværdige, Invalider=Kirken gjør en mindre Effect, og St. Eustache, St. Sulpice o. s. v. kunne ikke sammenlignes med berømte tydske Kirker. Tre smaa Høje udgjøre Montmartres Kirkegaard, en af de ældste i Paris. En Grav, som jeg her fandt ved et Tilfælde, fremstillede for min Sjæl et Billede af det forrige Aarhundredes Pariserliv med nogle af sine interessanteste Træk. Her hvilede St. Lambert, som blev elsket af den skjønne, af Rousseau tilbedede Grevinde d'Houtetot. Denne Kjærlighed har Rousseau skildret med udmærket Kraft. For den, som kjender de Breve og Memoirer, der angaae dette Forhold, for ham har Synet af denne simple Gravsteen en sjelden Interesse. Madame dHoutetot, hvis Sønnesøn nu sidder i det franske Pairskammer, skal endog i sin høje Alderdom have staaet i nøje Forbindelse med en aandrig og meget fornem Mand, og for at finde dette muligt og ikke dømme for haardt, maa man have et Begreb om den stærke Levekraft hos denne Nation, hvis aldrende Mænd ofte ere livligere og forigere end andre Nationers Ungdom, hvilket kan tydelig sees i de Deputeredes Kammer. Paa den simple Gravsteen, som beskygges af en Cypresse og en Poppel, staaer: Hun, som i halvtredsindstyve Aar var hans Elskede, har ladet sætte denne Steen paa hans Grav. - Endskjøndt Paris indeholder Frankrigs Historie i en ganske anden Forstand, end London eller Wien antyde deres Lands, saa mindes man, i Staden selv, kun lidet om denne Historie, thi allevegne, hvor der endog gives gamle Monumenter, gjorde de Personer, som omgive dem, enhver Jllusion umulig. For at kunne tænke sig Fortiden, maa man stige op paa en af disse Høider, hvor idetmindste Skyggen af de forrige Tider har vedligeholdt sig. Ligesom Grevepladsen og Synet af Hotel de Ville have frembragt det modbydeligste Jndtryk, jeg nogensinde har følt paa et Sted, fordi jeg tænkte paa de afskyelige Henrettelser, som foranstaltes af ancien regime, og paa det revolutionaire parisiske Borgerraads Rædsler, saaledes blev jeg, paa Højden af Montmartre, overrasket ved det kraftigste Billede af et stort Folk, som har givet sig et saadant Centrum. Naar man ved St. Dens's Taarne erindrede sig den Tid, da de merovingiske Konger herskede over en skovfuld, ensom Egn, af hvilken kun enkelte Borge og Kirker ragede frem, saa gives der ingen større Contrast end Synet af det nuværende Paris. Til sin Moroe kan Læseren, udmale sig to Situationer i det samme Land og under det samme Dynastie: Ludvig den Hellige, som holder Ret under en Eeg i Vincennes, og Carl den Tiendes constitutionelle Tale. Det, som giver denne Stad en saa overordentlig Jnteresse, er dens Tilværelses Varighed, efterdi den viser en aldrig afbrudt Vigtighed i de forskjelligste Retninger. Endskjøndt jeg, som en Fremmed og opfyldt af andre Jnteresser end dem, som gjælde her, betragter Livet i denne Stad som et Skuespil, hvorfra man kan skille sig, naar man vil, saa vilde jeg dog finde det meget naturligt, om en Franskmand, ved Synet af sin Stad og Følelsen af det, den indeholder, udraaber ligesom Venetianer: esto perpet. (N. M. Nr. 13.) Noget om Jsland efter Skildring i en ny fransk Roman.