Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-07-23
Den forestiller en Masquerade, som Kong Frederik d. Fjerde gav paa Colding Slot, hvor Monarken skal være bleven forelsket i Dronning Anne Sophie og hvor alle Masquerne ere virkelige Portraiter. En Deel af de Marquerede holde deres Marquer i Haanden, saa man kan ser Ansigtet. Foran staaer Kongen og Anne Sophie og underholde sig sammen, Storkantsler U. A. v. Holstein, hans Premierminister Plessen, Grevinden af Ostfriesland, Hertuginden af Würtemberg, Hofnarren Otto Kyhlo. s. v. sees ligeledes i forskjellige Dragter. Maleriet er udført med saa megen Konst og Flid, at selv de musicerende Personer i Orchestret ere virkelige Portraiter. Saaledes seer man her blandt andre afdøde Regimentschirurg Hartvigs Fader som Fagot spiller, Musikhandleren Godtvald, Claveerspiller Pailschov. Maleriet er forfærdiget af B. Coffre i Aaret 1711. At ingen af de mange Reisende, som have besøgt Frederiksberg Slot og udgivet deres Reiser i Trykken, have omtalt dette Malerie, der selv fra Konstens Side fortjener Opmærksomhed, viser med hvilken Harefod de fleste Reisende løbe Alting over; men at ingen af vore egne Topographer, end ikke den flittige Pontoppidan, berører det med eet eneste Ord, røber desværre den ringe Konstsands, man længe har havt i vort Fædreneland. Pontoppidan fortæller os vel, at nogle Plafonds i Slottets Gemakker ere konstige og rare i deres Art, men han forbigaaer den forhen anførte ganske, medens han med saa megen Bram fortæller os, "at Slotshaugen er een af de ordentligste og prægtigste, at dens Alleer, Ladyrinth, Lysthuse, Statuer, Orangerie og Menagerie gjøre, at endogsaa en Franzos eller Jtaliener tilstaaer, Haven kunde kaldes Kongelig, om den end laae i deres Ellinat, som ved Naturen haver meget af det, Konsten her maa bringe tilveie. Men i denne pralerske Tone tale vore fleste ældte Topographer. De veed selv, bedste Ven, hvorledes denne Hange saa ud i Deres Tid. Den var den stiveste og smagløseste, der kan tænkes, og jeg mindes ikke at have seet der en eneste Statue, som fortiente at nævnes. Nu kan man med Føie sige, at Haugen er een af de smagfuldeste i Europa. De stive, indelukkede Gange ere blevne omskabte til de yndigste Lyst partier, der fortjente en god Gravstikke. Marmor templet, Schweizerhuset, det chinesiske Lysthuus &c. med alle deres Omgivninger, ere fortræffelige Situationer. Ved Niels Peter Høyers Grav. Den 22de Julii, 1811. Dører mig, saa træt af Dage, Om en sjelden Yngling klage! Føler med mig Dødens Braad Laster ei den bittre Graad, Seer mit hele Hierte bløde) Alle Ædles Yndling døde Han, sin Faders, Moders Lykke, Sted i Vaarens favre Smykke; Ved uplettet, tidlig Dyd Var han hver en Lærers Fryd, Med en Lyst, som Gud velsigne Stræbte Venner ham at ligne. Ak, hvor harnligt faae hans Me Op til Ham, den evig Høie. Ak! med hvilken Sjelefred, Smilte han til Vennen ned Ved hans Blidhed selv forbedret, Fandt hans Ven ved ham sig hædret. Og hvor lytted ei hans Øre, Musens høie Sang at høre. Og hvor luttret blev hans Bryst Ved Kammonens ædle Lyst, Sympathiens Sorg og Glæde, Lærte tidlig ham at qvæde. Her, hvor tidt hans ømme Hjerte Sang sin Vemods stille Smerte; Hvor han tidt i Nattens Favn, Sang en Ungdomsbroders Savn; Triller nu vor Længsels Taare Ned paa hand, den Frommes Baare, Ven, Du har alt overvunden; Dødens Seier er forsvunden; Didhen stod din Ungdoms Hu Hist alt triumpherer Du Hvor et Dødningklokken toner, Der Alfader selv Dig kroner. At kun saa, eensomme Dage Blive vi end her tilbage. Her, i denne Haves Fred Venter og vort Hvilested. Livets Sorg og Glæder svinde. Ven, vi hist Dig atter finde. Gander.