Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-10-18
Min Kone skiænkede mig snart Børn, som forøgede vor Lykke. For 7 Aar siden blev min yngste Søn født, med ham havde vi 5 Børn, hvoraf min ældste Datter nu er 18, min ældste Søn henved 15 Aar. Blev jeg end stundom lidt ængstelig tilmode naar jeg tænkte paa deres Fremtid, saa nynnede min Hustru, jo flere Børn jo større Velsignelse, og standsede derved min Grublen, skiøndt jeg snart mærkede at det ikke var muligt at samle ret meget til vore Sønners Opdragelse eller vore Døttres Udstyr, men ikke desmindre levede vi tilfreds og fornøiede, og uden mindste Savn af nogen Beqvemmelighed eller Selskabelighed indtil nogle Aar efter Krigen; men nu faldt alle Landmandens Varer pludseligt, og vi nødtes til at angribe den Sum som vi dog havde sparet, hvilken i et Par Aar var opbrugt, og der blev nu intet andet tilovers for os, end enten aldeles at forandre vor hele hidtil førte Levemaade, eller at giøre Gield; det sidste vilde jeg ikke, desuden kunde vi heller ikke faae meget tillaans paa Jndbo og Besætning, og at laane uden, selv paa den Tid Laanet contraheres, at have Haab om at kunne betale, er vel ikke stort bedre end at stiæle, – altsaa blev naturligviis det første besluttet. Min Kone og jeg bleve snart enige om at afskaffe alle Luxusartikler som vi hidindtil havde brugt: Rosiner, Svedsker, Citroner, Hvedebrød, naar det ei bag tes hiemme, Risengryn, Kryderier, Thee, Kaffe, Sukker, Rom a., bleve bandlyste og den eneste Sødme, som vi endnu selv gjorde Brug af, ydede vore Bikuber os. Denne Jndskrænkning gav efter Overregning i min Kones Husholdningsbog en reen Besparelse af over 100 Rbd. aarlig 12), uagtet vi endnu ved overordentlige Leiligheder, som t. Ex., naar Bispen eller Amts provsten kom og a., kiøbte smaa Qvantiteter af ovennævnte Varer. Fremdeles besluttede vi at 12) Det var maaskee nyttigt, naar min Kone detaillerede alle disse Jndskrænkninger, og Tid og Plads tillod at meddele saadant Detail, imidlertid vil jeg dog i denne Anledning erindre, at enhver som daglig er vant at spise lidet kjøbt Hvedebrød (hvilket vist nu kun faa af min Stand, gjøre), vinder paa hver enkelt Skillingstvebakeller Simle, som han vil aflægge at nyde, henved 4 Rbd. aarlig, og at vor Besparelse paa Hvedebrød, hvoraf vi forhen et Par Gange om Ugen, naar Brødkonen kom, gierne kiøbte for en Marks Penge, gav circa 18 til 20 Rbd. aarlig. Brevskriverens Anm. indrette vor Klædedragt, især Fruentimmernes, efter samme Maalestok. Min Kone og mine to Døttre spandt allerede for længe siden hver Aften, medens jeg eller min ældste Søn forelæste dem een eller anden underholdende Bog, nu fordobbledes deres Flid; - Dagen, fornemmelig Morgenen, blev taget med til dette Arbeide, man stod lidt tidligere op, og Husflidens Som hol den snurrende Rok lød allerede Kl. 5. Min ældste Datter havde lært at væve; Hør avlede vi nu langt meer af i vort Vænge; vore Tienestepiger, forhen ikke holdte synderligt strængt til Flid, maatte altid om Aftenen spinde eller karte, og saavel Uldent som Linned blev nu virket, uden at det kostede andet – end Flid. Saaledes bleve da omsider min Kones og mine Døttres Bomuldstrømper lidt efter lidt ombyttede med ligesaa smukke og hvide Traadstrømper, deres Sirtses, Kioler med ret nette hiemmegjorte, med faa Ord, Søndagen og Høitidsdagen undtagne, bare de næsten intet, som var kiøbt. Besparelsen ved alle disse Arbeider var nok omtrent ligesaa klækkelig som den førstnævnte, og derfor have vi ogsaa i de sidste Aar intet sat til, men endog en lille Nødskilling i Behold; skulde imidlertid Kornpriserne falde endnu mere, saa veed jeg i Sandhed ikke hvad ny Jndskrænkning jeg skal foretage, det maatte da være den, at lade min ældste Datter, naar vi afskaffede den ene Pige, gjøre hendes Arbeide; dog det var Synd for det gode Barn, og hialp i Grunden ikke stort, thi hun giør mere Nytte inde, langt heller vilde jeg sælge min Kurvevogn og mine Heste, eller dog den ene, og ride paa mine Sognereiser, saaledes som mange Præster i Norge giøre; dette vilde sagtens hielpe mere, men ogsaa være mig en meget ubehagelig Udvei, just ikke for min Mageligheds Skyld, men fordi jeg nødigt vilde berøve min Familie den Fornøielse, som nu en lille Kiøretuur til Skoven, til Markedet o. s. v. ikke sielden giør den, og hvilken især mine Døttre, som i den senere Tid have saameget at bestille, haardt trænge til, skiøndt jeg maa tilstaae, at de ere muntre og lystige, ja, lee og synge den hele Dag ved deres Arbeide, hvortil en heftig Kappelyst, som lykkeligviis er kommet over hele Familien, ikke lidet bidrager; – overhovedet har jeg bemærket at unge Piger aldrig ere saa frie for Luner, Griller og melankolske Tanker, som naar de ei have et Minut tilovers at være ledige i. Hvad jeg imidlertid anseer for det tungeste Offer som jeg i denne Tid maa bringe, er unægteligt det, at jeg ikke vil formaae at seende min ældste Søn til Universitetet, hvortil han allerede nu, dersom hans Alder var derefter, vilde være moden; thi jeg har lært ham alt hvad jeg omtrent selv vidste, og da han er af godt Nemme, saa har dette været mig en saare kiær Forretning, hvortil levnedes mig god Tid, især da jeg har bortforpagtet min Avling, og hvorved jeg selv vedblev at være i Øvelse. Nu har vi den Plan at sende ham tilsøes, som han røber megen Lyst til, og naar han først har gjort nogle Smaa reiser med danske Skippere, at skikke ham, saa godt udstyret som vi formaae, - til Engelland hvor han da let i denne travle Handelstid vil faae god Hyre. At han er et dannet Menneske vil vist ikke skade ham, i hvad Vei han end kommer, og hvis hans sangvinske Forhaabninger gaae i Opfyldelse, saa vil han om nogle Aar komme tilbage med saamange fortiente Penge, at han for dem kan fortsætte sine Studeringer, helst naar han tillige kan tiene lidt ved at give Jnformationer, paa hvilken Maade rigtignok mangen brav Student i gamle Dage hialp sig frem, ganske uden sine Frænders Understøttelse. men som nu falder langt vanskeligere formedelst de mange Skoler og Jnstituter. Dersom vi endnu fik flere Børn, saa vilde det unægteligen see galt ud for os, dog nonsi male un et olim sic erit, Hvem veed om ikke Tidsomstændighederne forandre sig inden min Søn kommer tilbage eller dog inden min Yngste voxer til saa er alt godt igien, og nu blevne kloge ved Skade, vilde vi da sikkerligen ikke aflægge vor vante Levemaade før vore Børn vare forsørgede, men troligen samle til dem som vi have sat indi Verden, og som skulle bringe vort Minde til deres Efterkommere. Saaledes Høistærede, har jeg gjort rede for mit Forhold i denne lange Tid, og jeg haaber De vil herved ansee Deres første Spørgsmaal besvaret, helst da De saa temmelig kiender min retskafne Nabopræst huslige og oeconomiske Forhold. Jeg skrider nu til Fyldestgiørelsen af Deres anden Fordring. (Fortsættes.)