Viborger Samler, 1848-10-02
En Bonde, i Hem har i Viborgavisens Extrablad forden 29de Septbr. beklaget sig over, at Hindborg Herred, er lagt til 2det Valgdistrict og derved skilt fra det øvrige Salling, istedetfor at Skive By burde have været lagt til Viborg By og District. Han mener, at dette er en Kaballe af Amtsraadet for at berøve Sallings Bønder den selvstændige Brug af deres Stemmer; men Salling er jo dog ingen Stat for sig selv; og han tænker ikke paa, at Bønderne i Fjends Herred have hele Viborg By i deres Valgdistrict; han vil give dem Skive med. Skulde da de mindre have en selvstændig Stemme, Amtsraadet maa iøvrigt svare for sig selv, men saameget maa dog Enhver kunne indsee, at det er høist ubilligt, naar Nogen vil klage over, at Bønderne i Salling nu ikke kunne vælge hvem de ville, da de indskrevne vælgere i Nørre Harre- og Rødding-Herreder jo ere omtrent fire Gange saamange, som Vælgerne i Skive. Næsten overalt i Danmark have vælgerne paa Landet en stor Overvægt over Bybeboerne. Hvormeget kunde da ikke Byerne klage, naar Bønderne ville klage, Bonden er nu i Virkeligheden den Dommer, som afgjør, af hvilke Personer den langt overveiende Deel af Rigsforsamlingen skal bestaae, og da Rigsforsamlingen vil faae meget at sige ved Indretningen af den nye Statsforfatning, seer man let, at Bonden her har faaet en Herlighed og Rettighed til at faae sine Ønsker og Fordeele befordrede baade nu og i den tilkommende Tid, som han vel aldrig havde drømt om saaledes af sig selv skulde falde ham i Hænderne. Dette kan enhver fornuftig Bonde let indsee. Men ogsaa Byernes Jndvaanere og overhovedet den borgerlige Middelstand, hvor den saa boer, seer dette meget vel, og dog ønsker enhver forstandig og kyndig Mand iblandt dem, at det skal være saaledes. Thi Sandheden er den: Naar Talen er om at faae en fri og folkelig Statsforfatning eller Constitution, da er der ingen Forskjel imellem Borgerne i Byerne og Bønderne paa Landet. De have i den Henseende fælleds Tarv og Jnteresse. Der kan være andre enkelte Ting, hvori deres Fordeel skiller sig fra hinanden, men i Hovedsagen ere de Eet og udgjøre een Stand. Borgeren maa ligesom Bonden forlange lige Rettigheder for Alle og ligelige Byrder, Adgang til Embeder og Værdigheder efter Duelighed og ikke efter Fødsel, Skattebevillingsret og Tilsyn med Anvendelsen af Statens Jndtægter saavelsom besluttende Medvirkning ved Lovgivningen, Trykke= og Talefrihed m. m. kort alle de store og uskatteerlige constitutionelle Rettigheder, som med eet Ord indbefattes under Navnet: Borgerfrihed. *) Borgere og Bønder have ogsaa overalt, hvor borgerlig Frihed blev opnaaet, været betragtede som eet Legeme. Ogsaa hos os maae de nu staae fast med hverandre, Skulder ved Skulder, for at sætte sig imod Adelsmagten og Pengemagten, som kun altfor gjerne vilde bygge sig en Rede imellem Kongen og Folket og dominere begge, og imod Bureaukratiet eller Embedsherredømmet, som endnu har et Haab tilbage om at kunne holde paa den gamle Tid eller idetmindste holde sammen paa Stumperne af den. Desto beklageligere er det, at Nogle, enten det nu skeer med Hensigt eller af Kortsynethed, synes ret at lægge an paa at vække Mistillid hos Bønderne mod den borgerlige Middelstand i dette vigtige Øieblik, for at skille deres Kræfter fra hverandre og faae dem til at virke imod hverandre ved de forestaaende Valg. En af Maaderne, hvorpaa dette skeer, røber sig i følgende Ord af den ovenmeldte Bonde i Hem: Hvormegen Tillid kan Bonden vel have til de Mænd, der ville en Folkeregjering for selv at kunne regjere Folket." Siden kalder han disse Mænd, "de boglærde Herrer. Hvem ere da disse boglærde Herrer, De ere, ligesom jeg, med faa Undtagelser Mænd af den borgerlige Middelstand, hvortil ogsaa en stor Deel af Embedsklassen hører; Mænd, som have *) Thi Bonden er ogsaa Borger i Staten. Følelser og Tarv i statsborgerlig Henseende tilfælles med den hele Borger= og Bondestand, og som aabent og af Hjertet have erklæret sig for Frihedens Sag, hvilken de ønske at fremme efter bedste Evne. Dertil byde de deres Medborgere og Samfundsfæller den Bistand, som de ved Hjelp af deres Kundskab kan yde. For deres Meninger maae de jo aflægge offentlig Regnskab, og Vælgerne, som høre derpaa, kunne jo antage dem eller forkaste dem efter Behag. Naar de blive valgte og derpaa gaae til Rigsforsamlingen eller den lovgivende Forsamling, da gaae de i Folkets Ærinde, og ikke som dets Herrer. Gjøre de ikke, som deres Vælgere ville, saa blive de næste Gang ikke valgte. Hvor er da deres Magt? Jo de have een Magt: det er Kundskabens; men den har altid været gavnlig og velsignelsesriig, hvor den raadede. Vil man misunde dem den, Eller gjør man Ret i at mistvivle omden kommende Frihed, fordi ikke alle Klasser i Folket ere belavede paa den Kun ved Friheden bliver et Folk modnet til Friheden. Hvad mig angaaer, anseer jeg det som en af de glædeligste Følger af en fri Statsforfatning, at Borger og Bonde herefter vil blive meere oplyst, fordi han vil føle Nødvendigheden af at være det. Lad saa den raade, som vil og kan, han være Borger eller Bonde, naar blot Kundskaben raader. Jeg har her stræbt at affløre et af de prange Paafund hvormed man søger at indtage Bonden imod Frihedens Sag, som er hans egen Sag, og imod hans nærmeste Talsmænd. Den, der gjør dette, er sandelig ikke Bondens paalidelige Raadgiver. Den gamle Regjeringsform kan han derved ikke faae tilbage, men han kan bidrage til at fordærve os den nye. Thi imellem Enevoldsmagten og en fri, folkelig Forfatning ligger ikke en tredie Regjeringsform, som man kan prutte om, der ligger Adelens eller Pengemændenes Herredømme, og det kan Jngen af os ønske sig F. C. Olsen.