Corsaren, 1844-07-19
De jydske Stænder. Huske J, høie Herrer i Hof- og Stadsretten og Høiesteret, at J for et Par Aar siden dømte os, fordi vi havde sagt om Stænderne, at de ikke vare noget værd? Husker vel derpaa, for at J nu ikke skulle faae Lyst til at dømme os, naar vi sige, at Stænderne ere en ypperlig Jnstitution. J Sandhed, det er ganske fortræffeligt, at vi have Stænderne! Det er aldeles retfærdigt, at vi dengang bleve dømte. Dømmer kun, høie Herrer, saa skarpt som muligt Enhver, der nu vilde sige, f. Ex. om de jydske Stænder, at de og deres Ord ikke ere Noget værd. Med Eders Tilladelse, høie Herrer, raabe vil et Hurra for de jydske Stænder. Naar dette Hurra istemmes fra den ene Kant af Landet til den anden, saa bør det dog erkjendes, at Fortjenesten fra først af ikke ene er Stændernes - suum cuique! Regeringen har gjort Sit. Det er en Begivenhed, vi opleve, den vil fylde sit Blad af Historien - hvo skulde have troet det om os Danske? Vi troe det heller ikke. De hidkomne Numere af Stændertidenden, hvori er sagt, at Kongens Raad ikke har Nationens Tillid, hvori selv de kongelige Deputerede angives at have erklæret, at Folkets Stemning er uhyggelig, at Folket føler sig smertelig berørt ved Regeringsforanstaltninger; hvori det er udtalt som ønskeligt, at Prinds-Statholderen afsættes; hvori Regeringens Forholdsregler med Hensyn til Finanserne, Retstilstanden, Bondefriheden, Pressen o. s. v. er gjennemgaaet med en Kritik, som Justitsraad Reiersen aldrig havde ladet passere; hvori endelig er fremhævet det Beklagelige i, at der ikke er taget mindste Hensyn til mange Petitioner, navnlig til dem om en friere Udvikling af Samfundsforholdene - det er bestemt ikke sandt, det er et Værk af en ildesindet Presse i Viborg og viser yderligere, at Pressefriheden bør indskrænkes, det er Machinationer af et lille Parti, som stræber at udsaae Tvedragtens Sæd mellem Konge og Folk. Der ere maaskee flere, der mene dette, end vi; men uagtet al Anstrængelse paa at rokke det, maae vi dog erkjende, at det "lille Parti" er 50 Mænd, udvalgte af det jydske Folk, og at den "ildesindede Presse" er Stændertidenden, der har en meget godt Reiersen i Ørsted. Saa det er og bliver en Begivenhed, og Begivenheden er vel blot Ord; men Ordene ville blive staaende urokkelige som Milepæle, hvorpaa vi ville kunne see, hvorlangt det danske Folk har bevæget sig. Naar vi ved at omtale den electriserende Virkning, Stænderforsamlingen i Viborg har udøvet paa det danske Folk, uvilkaarlig komme til at tænke paa den franske Nationalforsamling 1789, saa gaae vi til at udtale denne Tanke med megen Forsigtighed. Thi Justitsraad Reiersen kunde let deri finde en hemmelig Allusion til, hvad der senere fulgte i Frankrig, hvorimod vi, hvor daarlige Politikere vi end monne være, ere kloge nok til at vide, at enhver Revolte er utilraadelig allerede afden Grund, at den, hvis den mislykkes, i eet Øieblik ødelægger Mere, end der kan opbygges i halvtredsindstyve Aar; endvidere fordi enhver rolig Borger, der har Noget at tabe, trækker sig tilbage, og ydermere fordi - - - dog, hvorfor forsvare. os? Den jydske Forsamling er en Nationalforsamling, den har Nationens Tillid - vær paa god, beslaa os kun, nu have vi sagt det. Var ikke det bestandige Hensyn til Justitsraad Reiersen, hang ikke dette Navn som et truende Damocles-Sværd over enhver Tanke, saa var det nu ret en Fornøielse at leve i Tanmark. Danmark beboes endelig af en Nation. Her er en Kamp, en sund Kamp, som spænder Nationens Muskler og Nerver. Det vil ikke vare længe, saa ville vi være stolte af Danmark, vi ville ikke i Udlandet troe os nødte til, for at skaffe os Agtelse, at kaldet os Svenske - dog, de ere jo ogsaa en Art Danske.