Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1838-09-02
Jndsendt. Modbemærkninger til Stykket og Skovbye Bønder. "Mod Tryk er Tryk det bedste Middel, skal Assessor Algreen Ussing engang have sagt, og da vi antage at denne Mand heelt vel forstaaer sig paa slige Sager, saa ville vi følge hans Raad, og fremkomme med nogle bemærkninger i Anledning af Annoncen om vort Forhold til Skolelærer Sidenius, skjøndt vi derhos maae tilstaae, at det forekommer os som om denne Sag ingenlunde burde have været forebragt Publicum. Hvad den anførte Historie om Brændet angaaer, da maa vi tilstaae, at denne vel er grundet paa Sanhed, men vi ville tillige spørge Enhver, der blot besidder almindelig Menneskekundskab, om det er troeligt, at en saadan enkelt Begivenhed formaaede at tilintetgjøre det gode Forhold, som bør finde Sted mellem en Menighed og dens Skolelærer efter 44 Aars Forløb, naar dette virkelig tidligere havde været godt, eller om det ikke er langt rimeligere, at der ikke kan have været noget godt Forhold mellem dem i den forløbne Tid, Det sidste vil vel enhver antage for det rimelige, men maaskee tillige atter skyde Skylden paa os Bønder for den mindre gode Forstaaelse. Den, der skulde antage dette, ville vi imidlertid bede erindre, at det i Annoncen hedder, at vi næsten alle ere Elever af Skolelærer Sidenius, ligesom og den anonyme Forfatter har anseet det for nødvendigt at forsikkre Publikum om, at Sidenius altid har været ualmindelig elsket og agtet." Vi ville ikke berøve Hr. Sidenius Troen herpaa, skjendt enhver af os ønske ingensinde enten selv eller ved anonyme Venner at have nødig at forsikkre Publikum om at vi virkelig ere i Besiddelse af vore Medborgeres Agtelse, ret ligesom de ikke selv paa anden Maade kunne erfare det, men vi ville alene spørge, den ualmindelig elskede og agtede Skolelærer Sidenius om hvorledes han saa aldeles har kunnet glemme den skjønne Læresætning, at man skal skjule Syndernes Mangfoldighed med Kjerligheds Kaabe, at han ikke alene har klaget over os til sine Foresatte, men endog paa en saadan Maade omtalt os til Andre, at vi endelig i en i høi Grad hadefuld Fremstilling af vor overilede Færd, offentligen ere blevne fremstillede som slette og lavtænkende Menneskeer. Ligesom den anonyme Forfatter, hvem vi ingensinde ønske at kjende, imidlertid i sin Jver for ret at sværte os, ganske har glemt at han ved den over os afsagte Dom, tillige fælder en ingenlunde smigrende Dom over Skolelærer Sdenius's Virken som vor Lærer, saaledes ville vi og trøste os med, at de af vore Medborgere, der kjende os nærmere, heelt vel vide, at vi ingenlunde ere enten slette eller lavtænkende, og for dem, der kun nu have lært og at kjende af Aviserne, vil vel den Omstændighed, at vi, saa snart vor Præst foreholdt os vor Uret, strax angrede den, være tilstrækkelig til at vise, at vi dog ikke ere saa fordærvede som vor Skolelærers gode Ven og Forsvarer har villet gjort os. Den anonyme Forfatter bede vi derhos erindre, at det kun er Følelsen af at vi denne Gang fra Begyndelsen havde Uret, der afholder os fra at drage ham til et alvorligere Regnskab for hans Annonce ved Retterne. Da vi kun nødtvungne have taget til Gjenmæle mod hiin Annonce, ville vi ikke følge den anonyme Forfatters Exempel og forøge Uenigheden ved at fremkomme med nogle Sagen uvedkommende Hentydninger, men rolig overlade til Publicum at dømme i Sagen.