Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-05-31
J et følgeblad til Aarhuus Stiftstidende N 62 for 1845 har en vis Selveier C. G. Clausen, efterat have ført et vidtløftigt Raisonnement om Eiendomsrettens Hellighed og Uforkrænkelighed, og dernæst udøst endeel Galde over de Liberale, over Agitatorer o. s. v., og efterat have skildret Fæstevæsenets Herligheder for den danske Bonde, udfundet det Resultat, at Fæsterne i Sjælland, Lolland, Falster, Bornholm og Jylland langt hellere ønske, at forblive Livsfæstere, end overgaae til Arvefæstere eller Selveiere, ja, at de ikke engang ønske Hoveriets Afløsning. Dette faae nu mere kyndige og erfarne Mænd bedømme; men nu gjør denne hersens Clausen et personligt og meget fornærmeligt Udfald imod os som hoverigjørende Fæstere paa Grevskabet Frysenborg, idet han anfører: "at Grevskabets Eier har underrettet Hans Majestæt Kongen om: "at Bonderne paa dette Gods ikke vilde være hoverifrie, i hvorvel Grevskabets sjeldne virksomme. Eier ønskede det, og gjorde Alt for at formaae Bønderne dertil, og det paa de allerlemfældigste Betingelser." Disse ligesaa usandfærdige som vanærende Beskyldninger imod os kunne vi hoveripligtige Fæstere ingenlunde lade gaae upaatalte hen. At de ere usandfærdige fremgaaer deraf, at Hr. Greve Frys ingensinde har gjort os Tilbud om Hoveriets Afløsning, men at vi for længere Tid tilbage ofte forebragte vort Ønske derom mundtligt, saavel til den høie Eier selv som tilhans ærede Godsforvalter, indtil vi samtlige indgik med vor underdanige P. M., om at faae Hoveriet til Frysen, borg afløst imod en passende og nogenlunde billig Erstatning. Derpaa bekom vi gjennem hans Godsforvalter følgende Svar: "I Anledning af Frysenborg Godses hoverigjørende Bønders Andragende af 28de Januar sidst har Hr. Kammerherre, Greve Frys, før sin Bortreise, paalagt mig, at tilmelde disse, at Hoveriet til Frysenborg kan blive afløst, naar derfor af hver Halvgaards Hoverforrettende Gaard aarlig præsteres: – (NB. de fremsatte Betingelser, som vi fandt altfor overdrevne, finde vi nu for Tiden upassende at offentliggjøre. – D. den 16de Juli 1842. B." Det vil da heraf blive indlysende for Enhver, at Clausen farer med Usandhed; men hans Beskyldninger ere desuden ogsaa vanærende for os, og have vakt hos og megen billig Harme og Forbittrelse, idet vi fremstilles i offentlige Blade som enfoldige, uoplyste, dorske og for egen Ære og Velfærd ligegyldige Stympere. At Hoveriets Afløsning for os nok med det Første vil skee, og at Hr. Greven ikke vil vise sig mindre billig imod os, end han har viist sig mod Andre, haabe vi; thi Hoveriets Afløsning fandt Sted ved Lyngballegaard for endeel Aar siden, imod den sjelden billige Godtgjørelse derfor af 2 Tdr. Rug og 2 Tdr. Byg aarligt af hver Halvgaard; Hoveriet, er ogsaa afløst til Møgelkiær, men Godtgjørelsen derfor kjende vi endnu ikke til med Bestemthed; for nogle Aar tilbage blev Hoveriet afløst til Faurskov imod en Erstatning af 23 Rbd. i Penge og 2de Kornreiser. Paa Faur skov brækkede hver Halvgaardsmand aarligt 6 Skpr. Land i grøn Jord og forfulgte siden med Brakning, Gjødning og kortsagt hele Driften igjennem i Rotationen. Her til Frysenborg brækkes af hver Halvgaardsmand blot 4 Skpr. Land i Grønjord aarligt, og ligeledes forfølges med Dyrkning gjennem hele Rotationen; men naar denne Omstændighed kom i Betragtning og maatte tages noget lidet til Følge, da vilde Hoveriets Afløsning for vort Vedkommende snart vorde realiseret. Hvad det anbelanger med Fæsteindretningen, da ere Indfæstningerne saavelsom Landgilden hidindtil i Almindelighed ikke overdrevne, paa sine Steder endog meget billige; heller ikke have vi Aarsag til Klage over, at Børnene tilsidesættes ved en Fæsters Død eller Fratrædelse, saa vi fra denne Side have fundet Beroligelse. Men, hvormange Fæstere, der ligesom vi fandt sig betryggede, ere dog ikke blevne rædsomt skuffede. Godseierne have paa flere Steder indført den Skik, at saasnart en Gaard blev fæsteledig, denne da bortfæstedes ved offentlig Auction til den Høistbydende: men hvilken Betryggelse have vi imod, at denne Skik bliver almindelig indført, altsaa ogsaa her - Hvilke for gelige Udsigter ville da aabne sig for Bønder, der ere Livsfæstere? – – Ville de da ikke næsten tilhobe for vandles til Brændehuggere eller Vandbærere, til Gadefeiere eller Skopudsere? – Hvor skulde da Lysten til Anstrængelse ved Forbedringer komme fra? – Om Fædrelandet blev bedre tjent med denne Forvandling af den danske Bondestand, derom afholde vi os fra offentligen at fremsætte vor Mening. I den senere Tid have de Fleste blandt os – vi sige det uden Selvroes tilegnet sig de nyere Forbedringer i Agerbruget med Grundforbedringer, saasom skadeligt Vands Afledning, Mergling, Brakning o. s. v., og Sving ploven har aldeles fortrængt Hjulploven, og vore Kornmarker og Kløveragre prange med rige Afgrøder ligesaavel som Hovedgaardsmarkerne, især hos dem iblandt os der have været forsynede med tilstrækkelig Driftscapital dertil, hvilket dog ikke har været Tilfældet uden med Fag, medens den største Deel har maattet kæmpe sig fremad ved store Anstrængelser – ja hos Mange ved for store Anstrængelser. - og disse naae dog ogsaa omsider til Maalet. Vel sandt, der gives endnu hist og her Enkelte, der enten formedelst uheldige Omstændigheder eller store Vanheld ere blevne forsagte og haabløse, og ere høiligen at beklage; ja, der gaves vel ogsaa en Enkelt iblandt, der formedelst en skammelig Ligegyldighed lod Fem være lige og ubekymret lod den ene Dag komme og gaae efter den anden, lod udpante hos sig, indtil han med Sine laa i den vare Halm og ikke formaaede længere at friste et usselv Livs Tilværelse i Gaarden, og tyede da enten til Fattigkassen eller greb til Bettelstaven, hvis han ellers var for samvittighedsfuld til at stiæle. Vi tale om Saadanne, som fra en forsvunden Tid, og, Gudskeelov, deres Tal er snart ude. En mærkelig Sandhed er det imidlertid, som Erfaringen noksom har stadfæstet, at Grundforbedringerne de allerfleste Steder sluge den samme Kapital som Arealet var værdt, førend Grundforbedringen anvendtes derpaa, og paa raae Jorder langt mere; men mener nu denne Clausen, at Nogen iblandt os med ufortrøden Flid og stor Anstrængelse vilde kæmpe sig fremad mod Maalet, hvis han var uvis om, enten hans Børn eller hans nærmeste Kjære vilde komme til at høste Frugterne deraf, eller han maatte befrygte, at disse enten kom til at tilkjøbe sig paany disse Frugter eller muligt aldeles at gaae glip af dem – Hvis nu altsaa denne Selveier Clausen virkeligen troer, at vi slet ikke ønske Hoveriets Afløsning - Hoveri, der i enhver Henseende er høist fordærveligt: og hvis han formener, at vi som Livsfæstere ubekymrede see Fremtiden imøde, da stiller han os sandeligen paa et saare lavt Trin af Cultur og Dannelse! Til Slutning ville vi blot bemærke dette: Dersom Clausen ved den høie, afgjørende Tone i sit Jnserat har havt til Hensigt, at kæmpe for Godseierstanden, ved at ind lulle eller nedkne Fæstebonden, da har han aldeles forfeilet sit Maal, og hiin privilegerede Stand vilde sikkerligen have været ham Tak skyldig, hvis han var bleven hjemme. Finder han nu, at vi have været lidet skaansomme imod ham, da bør han ihukomme, at vi som Bønder bedre forstaae at styre Ploven, end at føre Pennen, kunne ikke sætte vore Ord paa Skruer, og pleie gjerne at kalde enhver Ting ved det rette Navn; men han faaer da endeligen at trøste sig ved det velbekjendte gamle Ordsprog; "Som man raaber i Skoven, faaer mar Svar. Samtlige hoveripligtige Fæstere. paa Godset Frysenborg.