Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1785-06-10
En meget god Ven af Provst Mule i Nørre-Brobye, læste med Forundring i en af vore Provincial-Aviser Nr. 42 passato en Anmeldelse om hans spæde Barns Kirkefærd, og saae strax, at den var alt for enfoldig til, at den skulde være kommen fra Provstens Haand, da Provsten er ikke vant til at gjøre sig latterlig. Om andre have Lyst til at gjøre ham uskyldig latterlig, det kan han ligesaa lidet forhindre, som Maanen kan forhindre Hunden at bieffe mod sig. Bemeldte Ven undrede sig aldeles ikke over Anmeldelsen i sig selv, at Provsten havde havt sin spæde Dotter til Kirke, men han undrede sig over adskilligt i Formen, paa hvilken den blev anmeldt. For Exempel: At Provsten var nu i sit 71de Aar, havde med sin 3die Kone sit 17de Barn i Kirke. Jeg tænkte ved mig: Hvor mon da de 10 med Hende være blevne af, da hun ikkun har faaet 7 Børn, Men mueligt Autor har havt Hovedet fuldt af Børn eller Børnestreger. Autor siger, at Provsten er i sit 71de Aar. Ja han er ogsaa, og endda skammer sig ikke for nogen ved sin Alder, eller siger med Personen i Comoedien, da hun fik en Frier: Onde Mennesker sige, at jeg er 40 Aar, men jeg har efterseet Kirkebogen, og fundet, at jeg er kun 30, Men Autors Klygt er ventelig denne, at vilde fremvise et Miraculum mundi, som hiin sagde, at en Mand i det 71de Aar kunde avle Børn. Sært nok, at Autor, efter sin ventelig store Læsning i Historien, ikke veed Exempler paa slig Tildragelse; dog mueligt han formedelst andre vigtige Studeringer har glemt dem. Mig falder Tingen ikke meer forunderlig, end om een vilde sige: N. N. har dog Forstand endnu, endskiønt han er kun 40 Aar, da dog endeel har lidt Skade derpaa før de bleve 30 Aar. Saasom: Als Bruder Madido von Frankreich wieder kam, war Kopf und Beutel leer, Des Herrchen Lenden lahm : som det hedder i Der Brunnengast. Er Vigeuren borte hos mange for de naae en høi Alder, saa er det dog ikke umuelig, som Erfarenhed viser, at den hos nogle kan, vare endnu længere Tid, end 71 Aar, naar Gud vil. Dog er nok sagt om saa bekiendt en Sag. Jeg vil blot lægge dette til, at en Tænkende kunde let synes, at der i Autors Ord i Avisen laae en infam beskyldning, som jeg og hvert honet Menneske vilde skamme sig ved at tænke paa. - Det lader ogsaa sært, at Autor kaldet Provstinden saa foragtelig hen: Barnemoderen. Aarsagen til, at jeg, paa dette Sted og i denne Connexion, kalder Talemaaden foragtelig, kunde Autor let see, hvis han kan tænke ret og billigt, som jeg vil haabe, Kan han ikke, saa ønsker jeg ham hiertelig at faae Forstands oplyste Øine. Endnu maa jeg sige Et: Provstens lille Datter siges i Aviserne at være opkaldet efter sine Tipolde Forældre: Den første Stavelse, Tin, kan han udslette, om han har lært den Dyd endnu at tilstaae fine Feil uden Fortrydelse; thi det skal hedde Barnets Oldeforældre, det er nemlig: Provstens Farfader og Mormoder, hun er opnævnt efter. - Flere Remarker vil jeg ikke gjøre, da det er ikke noget behageligt Arbeide, uden allene at lægge til, at hvis Concipienten til Anmeldelsen i Avisen har gjort den af Vrede, gjør han vel, om han tager sig den Umag at giøre sig god igien, han giør sig ellers kun selv Uleilighed med sin Fortrydelse. Dog ligemeget for mig af hvad Aarsag den er skeet. Jeg haaber, at Provsten ikke fortryder, at jeg af Venskab for ham har ladet dette indføre i Boghandler Jversens Avis eller Bidrag. Jeg ønsker for øvrigt Enhver alt godt. . . Q. den 1ste Junii 1785. Men da dette af mig, ja troligst af alle vil ansees for at indeholde ligesaa mange latterlige, som høisteenfoldige Jdeer, at det vel af enhver Mand bør agtes, som Noget til al Svar uværdigt, saa kan det Høistærede Publicum heller ikke fortænke, mig, at ingen Besvarelse herpaa, eller Jgiendrivelse, som i saa Fald maatte være efter Fortieneste, følger fra mig. Odense Adresse=Contoir Seidelin. den 10de Junii 1785.