Berlingske Tidende, 1773-06-18
Den høye Port har ved sit forhen udgivne Manifest bekiendtgjort: at i den Tid samme paa det nøyeste søgte at lagt tage Freds=Tractaterne, og dens Officierer og Commendanler paa Grændserne paa ingen Maade maatte handle imod det Venskab, som var imellem Porten og Rusland, har denne sidste Magt dog foretaget sig, at kaste Republiken Pohlens Frihed omkuld, tilladt sig hemmelige Anslag, som vare mod Tractaterne, og uagtet alle af os gjorte Forestillinger om de behagelige Følger, som saadant et Forhold kunde drage efter sig, og om den Nødvendighed, som Porten derved blev sat di at bryde Freden med Rusland, begyndt Fiendtligheder mod de Ottomanniske Grændser, Paa Tyrkisk Side blev man stedse ved sit Forsæt; omsider gav den Romerske Keiser og Kongen af Preussen af Medlidenhed med de Folk, hvis Blod Alt for 4 Aar siden flød, og med de ødelagte Lande, da de fæ gede Troe til det fredelige Sindelav, som Rusland lod see, sen høye Port tilkiende, at det Russiske Hof havde overladt deres Mellemhandling, igien at oprette den offentlige Roelighed i Pohlen. Hs. H., som allene gav Menneskelighesens Følelser Gehør, og meente, at disse tvende venskabsfulle og billig sindede Hoffers Mediation kunde forskaffe en Fred, om hverken fornærmede hans Religion eller Kronens Ære, havde udnævnt til sine Befuldmægtigede Seid Osman EffendiNichangi og Jestedgi Zade, Præst ved den hellige SophiaNoschee, hvilke med begge Hoffers Ministre begave sig til Forzany, som var det til Kongressen bestemte Sted. Efter i denne Sag i adskillige Conferencer med Ruslands Befuldhægtigede var undersøgt, have de, for ikke at være Aarsag i lere Menneske=Blods Udgydelse, givet efter i alt, hvad som brnuftigviis kunde bevilges, ja endog ikke agtet adskillige, lavel nu, som for Fremtiden skadelige Poster; men da de Russiske Befuldmægtigede, foruden mange med SouveraineKagters Rettigheder stridende Fordringer, har forlangt Tartarernes absolute Independente, et Forlangende, som efter Musselmændenes Religion ikke kan tillades, og de, uagtet alle derimod gjorte Forestillinger, bestandig have paastaaet, at de ikke ville høre tale om Fred, førend den Artikel om Tartarernes Jndependence var antagen, saa er blevet besluttet at ophæve Conferencerne, og saavel Portens, som begge Hoffers Ministre have begiver sig bort. Efter deres Afreise skrev Feldtmarechal Romanzow et Brev til Storvizieren, hvori han laster Portens Ministre, og giver dem skyld for, at de af Utaalmodighed havde ophævet Conferencerne, og siger, at det Russiske Hof forblev ved sit Forlangende, at giøre Fred, og at man altsaa kunde igien begynde Congressen. Da dette Forslag stemmede overeens med Portens Sind, som gierne ville giøre Ende paa Krigen, saa udnævnte Porten til sin Minister, Abdulrazak Effendi, med Caracteer af extraordinair Ambassadeur, som begav sig til Bucharest i Wallachiet, hvor han med Hr. Obreskow, Russisk Minister, indlod sig i Underhandling, saasom en Vaabenstilstand blev sluttet til Jævndogn i Martii Maaned. Man holdt adskillige Sessioner, og Tiden gik bort med Undersøgninger paa begge Sider. Ti Dage førend Vaabenstilstandens Udløb blev Hr. Obreskowmere vanskelig end forhen. Han vilde ikke give det ringeste efter af alt det, som han i Underhandlingernes Begyndelse havde forlangt, ja han tilføiede og lige saa haarde, som myndige Fordringer, og fastsatte til en fundamental og nødvendig Grund for Freden følgende 4 Artikler: 1) Tartarernes absolute Independence, med hvis Sager den høye Port paa ingen Maade meere skulle befatte sig. Ved Chanens Død, eller hans Afsættelse efter Tartarernes Ønske, skulle de give deres Naboer og Venner, nemlig det Russiske Hof, som bestandig Garant for deres Independence, og den høye Port Efterretning derom. Begge disse Hoffer skulle strax derpaa sende Lykønsknings Breve til den nye Chan, og iagttage det imellem souveraine Hoffer brugelige Ceremoniel. Man skulle tilbage give Tartarerne de Stæder og Fæstninger, som hørte til Crim til den Øe Taman og til Cuban med deres Districter. 2) Rusland skulle tage i Besiddelse de Havne Kercke og Jenicale, med hvad som hører dertil, og Porten kunde anlægge en Fæstning paa en Øe, som hverken har Navn, eller er til, og skal ligge imellem Jenicale og Taman. 3) Alle Slags Russiske Fartøyer, uden Forskiæl, skal kunde seyle i det sorte Hav, Archipelago og alle Have og Floder. 4) Handelens Frihed; hvorved han tillige erklærede, at han ikke kunde skride til at bestemme nogen anden Artikel, førend disse 4 Artikler vare blevne antagne. Man seer klarlig heraf, at hans Jntention ikke gik ud paa, at arbeyde paa Freden, og at han ved begge Congresser har haft skiulte Hensigter. (Slutningen følger).