Aalborg Stiftstidende, 1834-07-26
Forhenværende Toldinspecteur i Randers, Hr. Oberst L. Fr. Brock, har i Trykken udgivet et Skrift 187 Sider), betitiet: Et Par Ord angaaende Nødvendigheden af en almindeligere Værnepligt og bedre Gagering for Officierer og Underofficierer i Armeens Cadres, tilligemed Anviisning til Bestridelse af begge Deele, uden betydeligen forøget Bekostning for Statskassen, samt nogle bemærkninger ved enkelte militaire Gjenstande. Tilegnet den danske Stats raadgivende ProvindsialStænder. Forf. siger blandt Andet, med Hensyn til sig selv. En Mand, der er opdragen for det militaire Fag, har tjent i mere end 30 Aar ved Armeen, og efter Evne, Tid og Leilighed har bestræbt sig for at erhverve sig den Kyndighed i Krigsførnings=Maaden, som kun Fredstjensten kan forskaffe, og flittig Studering af Hvad de nu vidtudbredte Krigsvidenskaber og især Krigshistorien lærer, venter derfor Tilgivelse for her at fremkomme med og fremlægge for Riegets raadgivende Stænder Hvad han for det Første og svarende til Statens Evne anseer meest trængende og lettest at iværksætte. J første Afdeling af sin Bog afhandler Forf. Om den almindelige Værnepligt, det værnepligtige Mand skabs Dannelse og Øvelse i Sessions-Districterne." Anden Afdeling indeholder: "Formindskelse af Officierer og Forøgelse, af Underofficierer til bedre Gagering for begge. Her gjøres de fornødne specificerede Beregninger. Tredie Afdeling indeholder: "Om Avancement og Exammen i Officiersclassen. Deraf anføre vi som Prøve følgende lidet Brudstykke. Næst Æren og Anseelsen blandt Vaabenbrødre og Medborgere, samt Følelse for Fædrenelandet, maa ansees som det store Drivhjul for den Militaire: Avancement og deslige Udmærkelser. J Fredstid kan denne, efter Sagens Natur, kun gaae langsomt og efter Regler, som i Krigens Tid det med Gennie begavede og af Lykken begunstigede Jndivid til det almindelige Bedste saa ofte og fortjent sees at overskride. Men billig synes det dog, at de høiere Poster, der engang ere anseete nødvendige i Armeen, ikke bleve hyppede op paa enkelt Mand, saasom: commanderende General i en Provinds, Commandant i en Fæstning og Chef for et Regiment, den nærværende Commandant af Kiel er Chef den Regiment, som garnisonerer i Aalborg), Generaladjutant og Generalqvarteermester a. De høiere og bedre betalte Poster maae jo dog vel i det Militaire, som i det Civile, være Haab for hver enkelt Officier i de mindre gunstige Stillinger og derfor just i dette Haab at anbringe Besparelser synes noget tungt. Vel er Oeconomie over det Hele nødvendig, billig og kommer i Tiden hver enkelt Statsborger tilgode, Oeconomie i andet Fald derimod og mod enkelte Personer føles kun lidet i det Hele, og kan let blive ubillig mod en kelte Paagjældende. J Forligning af lige længe og lige vel tjente Embedsmænd i de høire Classer af Civil-Etaten, med lige længe og lige veltjente Officerer i Armeens øverste Classer, vil det i alle Fag vise sig, selv efter den foreslagne Forhøielse af Gageringen for Officiererne, hvorlunde ingen Mand af privat Byrd i de høie Militaircharger erholder saadanne Embedsindtægter, der for dem, ligesom for de høie civile Poster, efter de Stands-Udgivter, der hvile paa dem, ere lig fornødne. De Jndtægter, saadanne høie Officierer, formedelst de sammendragne Poster, for Tiden nyde, troer Mar derfor ikke at maatte indskrænkes, og at der overalt ikke altformeget maatte stræbes efter at forskaffe Krigskassen Fordele til at lægge op, paa Bekostning af Hvad der engang er fundet fornødent at bestemme og reglementere for Charge og deri ansatte Officierer, end ikke Hvad der er reglementeret for enkelt Mand. Om Gunst mod en enkelt Mand, der bliver ligesaa megen Ugunst mod anden Enkelt eller flere kan her ikke være Talen, og billigheden heri kan alene beroe paa, hvorvidt den særdeles Natur af en Post fordrer en Mand af særegne Egenskaber, eller at kun en særdeles almindelig anerkjendt Fortjeneste ene ved en saadan Post kan belønnes. Men Forbindelsen af flere høiere Commando, Poster er ogsaa uforenelig med det Hværv, som i alvorlige Tilfælde maa falde paa hver af disse Charger, og en ukjendt Mand ansættes, hvor og naar den med Posten kjendte Mand just meest behøvedes; thi kunde der endog antages, at ved hver Fæstning fandtes en forud udarbeidet Plan over alle sandsynlige Attaquer og derpaa grundede Forsvarsmaader af Fæstningen, saa vilde dog Forsvaret af et District være saamange Tilfælde underkastede, at kun den Mand, der i Districtet selv havde gjort sig bekjendt med dets svageste, meest udsatte Dele, saavelsom dets fasteste Puncter og Communi cations=Veie, vilde kunde lede Forsvaret af Samme rigtigt Fjerde Afdeling. Om Pensionering og Befordring i CivilEtaten. Her viser Forf, hvorlunde en trøstende Udsigt til Forsørgelse paa sine gamle Dage meere end i nogen anden Levevei er fornødent for den Militaire, der til sit 30te Aar, som Lieutenant, endnu havde et knapt Udkomme, og først sit 50de Aar, som Compagnie-Chef, har kunne ernære en Familie. Naar de da, efter 30240 Aars Tjeneste, som Compagnie= eller Escadrons-Chefer, bliver afskedigede, erholde de for deres svækkede Alderdom, til Ophold for dem og undertiden talrige Familie, 480 Rbd. om Aaret, hvilken bedrøvelig Udsigt. Den svage, gamle Jordbruger bliver ved sin Gaard, har Forretning, Sysselsættelse, vel endog Tilsyn med hvorledes hans Børn eller hans Tiende drive hans Jordden gamle Haandværker, endog hans Enke, bliver i sin Profession og kan til sit sidste Slut, om behøves, beholde sin tilvante Plads ved hjemlig Arne, og være sysselsat, var det end kun som Raadgivende; den gamle Præst erholder i Almindelighed Tilladelse til at holde en Capellan; Juristen til at besørge sin Tjeneste ved en Fuldmægtig; Toldofficianten faaer almindeligviis Constitution, mod ringe Afgivet; men den Militaire, med den anførte almindelige Pension, maa forlade sin tilvante Arne, idet Garnisonen i Almindelighed her et ham for kostbart Opholdsted; idet mindste sin tilvante Omgangsskreds maa han trække sig ud fra og drage hen, hvor blot den simpleste Føde og den tarveligste Paaklædning kan haves for ham og Hans. Uden Sysselsættelse, og kun beskjæftiget med sin Anger over at have valgt en ulykkelig Levevei, tør han end ikke ønske Enden paa sin glædeløse Tilværelse, for ikke at udsætte sine kjære Efterlevende for en endnu større Mangel." (Slutningen følger.)