Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1831-09-30
Om de i Paris flere Dage efter hverandre forefaldne Uroligheder giver Moniteuren en omstændelig Beretning af følgende væsentlige Jndhold: Saasnart Efterretningen om en ulykkelig Begivenhed, som Kongens og hans Regjerings ædle Bestræbelser ikke formaaede at forhindre, den 16 Septbr. var bleven udbredt i Byen, anlagde en Mængde unge Mennesker Sørgeflor, og samlede sig i Hobe under Raabene: 3de Ministrene leve Pohlakkerne!" Krig med Russerne!" leve Republiken!" leve Keiseren!" Man omhuggede Træer til Barrikader; men ved Kavalleriets Hjelp blev først en Sværm og senere en anden adspredt. Man vil have bemærket, at visse til bestemte Tider fornyede Stød, i et eget Slags Horn tjente Oprørerne til Signal, samt at i Gaden St. Martin sorte Faner vare udstukne fra flere Huse. Bestyrtelsen var almindelig. Paa Børsen frygtede Man ogsaa for den russiske Ministers Hotel, især hvis det skulde blive illumineret; men Ministeren havde forladt Paris, og et offentligt Blad beretter, at de vigtigste Effetter vare bragte til den engelske Ministers Hotel. Den 17de vare især Palais royal og Udenrigsministerens Hotel de vigtigste Forsamlingspunkter. En Vogn, hvori Statsraads præsidenten og Udenrigsministeren befandt sig, blev standset under Skriget: døe Pohlakkernes Mordere!" hvorpaa Casimir Perrier fra Karethvinduet tiltalede Hoben med disse Ord: "Mine Herrer, under Frihedens Herredømme er det en Skjændsel at anholde Borgere." Man truede endog med at myrde Ministrene, naar de ikke nedlagde deres Embede. Tilsidst tvang Man dem til at stige ud af Vognen. Med Fatning traadte da Casimir Perrier frem imod Hoben, og sagde: "Hvad forlange J. Ministrene? her ere de. Hvo er J, hvad har J for, J foregivne Frihedens Venner, som true Mænd, hvem Lovenes Haandhævelse er betroet." Til Svar erholdt han kun ubestemte og forlegne Yttringer, og gik uhindret videre. Pøbelen samlede sig siden paa forskjellige Steder; men adspredtes atter snart, endog uden Hielp af Nationalgarden, hvorved endnu bemærkes, at den Legion af samme, som havde Vagt i Palais royal, ogsaa havde anlagt Sørgeflor. En Proklamation, hvorider gives den franske og engelske Regjering Skyld for Warschaus Fald, forøgede end mere Gjæringen, og især herskede der stor Forvirring og Ængstelighed i Palais royal. Den 18de fornyedes Urolighederne, men en stærk Militairmagt ryddede Palais royal, paa tre eller fire Steder, hvor Folket kastede med Stene eller optastede Barrikader, blev det adspredt med Bajonetterne; en republikansk Forsamling, hvori Planen til Spektaklerne og Aftenen udkastedes, blev grebet, uagtet Medlemmerne vare væbnede og barrikaderede sig i Huset selv. Den 19de tiltalede Kongen (som to Dage før var vendt tilbage fra Neuilly) Folkehoben fra Balkonen paa Palais royal, og medens Nogle raabte: leve Kongen!" hørtes Andre raabe: "Ned med Kongen!" hvorpaa Linietropperne rykkede frem med fældet Bajonet, dræbte Adskillige og adspredte de Øvrige. Disse Optøier vedvarede indtil den 21de, dog med mindre foruroligende Symptomer. "Pohlen - siger Moniteuren til Slutning - er kun for disse Urostiftere et velkomment Paaskud, og Forklaring om denne Gienstand vil blive afgivet i de Deputeredes Kammer. De Mennesker, som med Mordskrig forlange sligt, er Man intet skyldig.