Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1820-02-25
En ny skrækkelig Begivenhed forøger Rækken af de mange Rædselsoptrin, hvortil den sidste Generation har været, Vidne i dette urolige Land. Om Aftenen den 13 Febr., som var Fastelavns Mandag, er nemlig skeet et Snigmord paa Hertugen af Berry. J det han Kl. 11 fulgte sin Gemalinde til Vogns, der for Stykkets Slutning vilde forlade Operaen, og netop havde sagt hende Adis, blev han anfaldet af en Person, der med en flad, tveegget Dolk bi bragde ham et saa dybt Saar i den høire Side, at Prindsen under Udraabet: "Jeg døer! sank til Jorden uden Bevidsthed, medens han selv mekanisk trak Mordredskabet. ud af Brystet. Ved Skriget styrtede hans Gemalinde u af Vognen og hen i hans Arme, hvor den Ulykkelige be stænkedes med sin Ægtefælles Blod. Prindsen bragtes først ind i en af Operaahusets Sale og strax derpaa til Louvre. Se Læger opbøde deres hele Kunst for at redde hans Liv, med forgiæves. Den Saarede følte Dødens Nærmelse med hvert Øieblik, og Kongen, Monsjeur, Hertugen af Orleans og den øvrige Kongelige Familie kom desværre kun for at være Vidner til hans Hedenfart, der indtraf Kl. 6 1/2 om Morgenen. Før sin Død velsignede han sin Datter med de Ord: "Stakkels Barn, Gid Din Stjebne vorde mindre ulykkelig end Din Families!" Til en ung Mand, som sugede Blodet ud af hans Saar, sagde han: Ulykkelige, hvad gjør Du? Maaskee er mit Saar forgiftet!" For sin Morder bad den ædle Prindsom Naade hos Kongen, sigende: Sikkert er det En, som jeg imod min Villie har fornærmet. Hs Majestæt veeg ikke fra den Ulykkelige og det hel Kongehuus yttrede den meest rørende Smerte og Deeltagelse i hans sørgelige Skjæbne. Hertuginden af Berry sank i Afmagt ved sin Gemals Død og besvor Kongen, da hun kom til sig selv igjen, at lade hende vende tilbage til Neapel. Samme Aften reiste hun med sin ophøiede Svigerinde indtil vider, til St. Cloud. Hendes nye Svangerskab skulde just i det samme Dage have været bekjendtgjort. Skræk og Bedrøvelse over denne skjændige Udaad har bemægtiget sig Parises Jndvaanere, men den har efter Sædvane tillige givet Stof til Rygter og Anekdoter af alleSlags. Børsen, Skuespilhusene, Dandsesalene og alle offentlige Steder ere lukkede. Politiet har forbudt at Mastering i Karnavalstiden, saavel Domstolene som Akademiet udsat de sædvanlige Møder, ja endog Private have afsagt alle Selskaber og Baller. Hertugen af Richelicus til samme Dag bestemte Afreise er ligeledes bleven opsat. Morderen, som strax undløb, men blev indhentet af Prindsens Adjutant, hedder Louvet, er 30 Aar gammel, var først Nationalgardist i Metz, hvor han fra 1814 af i fattede et dødeligt Had til Bourbonnerne, tjente siden Boinaparte som Sadelmager, hvem han fulgte til Elba og har senest havt samme Betiening ved Bourbonnernes Hof= Da Man ved hans Paagribelse spurgte ham om Bevæggrunden til denne Udaad, svarede han Bourbonnerne ere i Frankerigs grusomste Fjender. Paa Spørgsmaalet om Nogen havde leiet ham dertil, svarede han med en Koldblodighed og Stivhed, som han siden bestandig er vedbleven i de optagne Forhører: "Mig har Jngen betalt. Efter hans Udsigende har han allerede fra 1814 gaaet frugtsommelig med den Plan at myrde Kongen, i hvilken Hensigt han samme Aar reiste til Calais, men fattede senere den Beslutning at afhugge Træet ved Roden." Da han af Grev Decazes blev tilspurgt, om han ogsaa havde havt ifinde at myrde de andre Prindser, svarede han uden Betænkning, Jal; men hvad Kongen angik, da havde han endnu ingen fast Beslutning taget. Hertugen af Berry frabad sig at see Morderen; da under Forhøret en Dør blev slaaet noget stærkt i, var denne fræk nok til at sige: "Som jeg troer, kanoneres der.