Viborger Samler, 1829-10-26
Udenlandsk. For at give vore Læsere et Begreb om den Sensation, som Fredens Afslutning mellem Rusland og Porten har gjort i Frankrig og England, ville vi anføre et Par Exempler paa, hvorledes begge Landes liberale Blade commentere over dette Dagens vigtigste Anliggende. - J. d. Debats, siger en Beretning fra Paris af 9de Octbr. var igaar i Anledning af Fredsbetingelserne i Østen, saaledes som de ere meddeelte i Moniteuren, ) geraadet i en Lidenskab, som mildest talt maa kaldes uklog. "Denne Fred, siger den, er dicteret af Russerne alene lige for Næsen af Englands og Frankrigs Gesandter, der ikke have for aaet at udrette Noget for deres ophøiede Bundsforvant. Sælsomt er det, at høre os allerede i vor Afmagt at rose os af, at vi have hindret Keiser Nicolaus's Hære i at rykke ind i Constantinopel. Vore Ministre, fortæller man os med Stolthed, have hævdet Europas Ligevægt. De skulle kunne hævde Noget, de, som ikke ere sikkre paa i tre Maaneder at hævde deres Portefeuiller, Hved angaaer os i Øvrigt Europas Ligevægt. Tilkommer det os politiske Don Quixoter, der ere berøvede vore Erobringer, næsten alle vore Colonier og selv en Deel af vort gamle Gebeet, at gjøre os Umage for at standse Østerrigs Skræk og vedligeholde Englands Monopol paa Havet? Lad Enhver træde tilbage inden sine første Grændser, da ville vi see, hvad vi1) Det er at bemærke, at Moniteurens Angivelse, der ligger til Grund saavel for de franske som engelske Blades Raisonnements, indeholder, at Fredstractaten kun sikkrer Gjennemfarten gjennem Bosphorns for de Nationers Skibe, som leve i Fred med Rusland og Porten. have at gjøre, indtil det skeer, da er der Forhaanelse og Beskjæmmelse for os, naar man, med Hænderne fulde af det os Fraranede, foresnakker os om Europas Ligevægt. Naar General Diebitsch ikke har undertegnet Freden i Constantinopels Serail, da er det, fordi han ikke har villet. Vil den russiske Nation være tilfreds, Er Alt det opnaaet, hvad Chatarinas i Petersburg endnu fuldkomment i Live værende Gennie fordrede, Rusland vil engang igjen paa Nye gribe, Vaabene imod Tyrkiet; det er dets Bestemmelse, ligesom det er vores, engang i Tiden igjen at skride frem til Rhinen. Nen lad Rusland ikke bedrage, sig selv i den Henseende; for at fuldbyrde, hvad det ikke paa eengang har villet bringe i Stand, vil det maatte udholde en europæisk Krig." J denne Tone, fares der fort, og General Diebitsche, mener dette Blad, er personlig at beklage, at han har maattet rette sig efter sine Jnstructioner o. s. v." - Paa samme Maade, ja endnu dristigere, raisonnerer Le Globe over denne Materie. Ministeriet havde, efter dette Blads Mening, forsømt, med to eller tre Contimentalmagters Jndvilligelse at gjenoprette det tilintetgjorte Keiserrige (naturligviis for Bourbonnerne) Paa denne Maade vilde omsider et Kongehuus, der siden sin Tilbagekomst ikke havde betegnet sin Exstence ved Andet end Uheld, have kunnet i Nationens Øine erhverve sig en Hæder, der var nær ved at kunne maale sig med enhver, som vi tidligere have til kjæmpet os o. s. v." - Courier Jrancais seer derimod i den af Moniteuren anforte Artikel Spiren til en almindelig Krig i Europa, da England ikke vil kunne taale Sligt. At Rusland, der ved Aftrædelserne fra Tyrkiet og tidligere fra Persien er i Besiddelse af alle vigtige Puncter ved det sorte Hav og Nøglerne til Asien, ogsaa tillige vil være Herre over Dardanellerne, er, mener dette Blad, en Prætension, som England ikke kan indrømme, saalænge det ikke har tabt sin hele politiske Jndflydelse og sin Rang som Nation. Saaledes taler man i Frankrig; i England er The Times især bekjendt som den offentlige Stemnings Organ; vi ville derfor høre, hvorledes dette Blad udtrykker sig i Anledning af de orientalske Anliggender. Den 3die Octbr. yttrede dette Blad endnu sin Frygt for, at Sultanen vilde afslaae Freden, og at denne Haardnakkenhed tilsidst vilde medføre Tyrkiets Undergang. "Vi gientage dog vort faste Haab, at Afslutningen af en tilfredsstillende Fred endnu vil afvende de frygtelige Rystelser, som maatte befrygtes af Krigens Fornyelse. Men skulde disse retmæssige Forventninger til Ulykke for Europas Vel og Rolighed skuffes, saa haabe vi, at dette Lands Regjering ikke vil blive en taus og ledig Tilskuer. Vi haabe med Tillid at det vilde være overflødigt, at gjøre den begribeligt, hvor nøie Englands Fordeel og Ære her kommer i Betragtning, og hvor nødvendigt det er, at den antager en Stilling, der sømmer sig for en stor Nations Characteer, for at dens Stemme, hvorledes den end vil lyde kan hos res med Agtelse og Opmærksomhed." - Efterat man endeligen havde faaet Underretning om Fredens virkelige Afslutning og dens omtrentlige Betingelser, yttrede samme Blad af 8de: "Mere end eengang have vi forberedet Publicum paa haarde betingelser for Tyrkiet, og skjøndt vi endnu ikke med Nøiagtighed kunne meddele disse, frygte vi dog, at det vil finde sin og vor Frygt bekræftet. Havde Keiser Nicolaus viist al den saa ivrigen proclammerede Moderation, saa vilde han have hædret sig selv; men hvilken Seierherre skaanede nogensinde en falden Fjende, og lod ham Magt til, efter en Tids Forløb igjen at fornye Kampen og maaskee gjøre Seieren stridig, Den russiske Keiser kan maaskee ogsaa selv (thi saaledes pleier Lykken at forblinde) holde sine Betingelser for billige. Forholder dette sig saaledes, saa maa hans Forbandsfællers Argumenter og Forestillinger berigtige hans Vildfarelser, naar det kommer til en definitiv Afgjørelse og formaae ham til at lægge noget mere, end han havde i Sinde, i Tyrkiets Vægtskaal." - Den næste Dag bliver samme Blad saaledes ved: "Portens Jndvilligelse i den frie Skibsfart gjennem Dardanellerne og Bosphorus kunde man vente; Afbrydelsen af en saa billig Rettighed og den dermed forbundne Skade for den russiske Handel paa det sorte Hav udgjorde en af de Grunde for Krigen, som lettest kunne retfærdiggjøres. Forgiæves anlagde Russerne Havne, byggede Skibe, dannede Handelsestablissements langs med hiint Havs rige, frugtbare Kyster, naar hverken det russiske Flag eller russiske Producter torde passere det Stræde, som er dens eneste Udgang, eller komme i Sigte af Constantinopels Minareter. Et mægtigt blomstrende Rige, som Rusland, der er i Begreb med at udvide sine Forbedringer og Foretagender i hine af Naturen begunstigede Egne, kunde aldrig indvillige i, efter en vantroe Barbars Lune, at udelukkes fra de Markeder og den Handel, hvoraf dets Opkomst er afhængig. Den samme Frihed, som det i denne Henseende forlangte for sig selv, burde det ogsaa have fordret for alle paa dets Havne handlende Skibe, og derfor indsee vi ikke, hvorledes det kan forsvares at indskrænke denne Rettighed til de Staters Skibe, der leve i Fred med begge de contraherende Stater. At Fyrstendom merne ved Donau for en Tid occuperes af Russerne, derimod kunde kun lidet indvendes, naar der blot ikke kunde reise sig den Fare deraf, at Vanen at regjere dem imidlertid voxede til en Rettighed. Men Beløbet af Skadesløsholdelsen og de bestemte Betalingsterminer stride, hvis de ere rigtigt angivne, lige tvertimod de af Keiserens berømte Moderation opstaaede Forhaabninger. Fem eller sex Millioner vilde være en svær Fordring for enhver Nation i Europa; men for Tyrkiet i dets nærværende Tilstand er det en utaalelig Udsugelse; det er næsten det Dobbelte af hvad der i et Aar flyder ind i Statsskatten, og Sultanen kan ikke lindre Byrden med at gjøre et Laan.