Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-07-02
gen den 83. J. J. J. J. J. Stkt. Betragtninger om Aftenen. Vel dækker Nattens mørke Dragt Nu Jorden for mit Øye; Dog skiner Herrens hele Pragt J det umaalte Høie, Hvor Stierners tusinde Med Guldskrift vidnende. Om ham, som gav dem dette Sted, Opfordre al min Agtsomhed. Velan, min Siæl! lad denne Nat Dig som dit Mynster, lære, At Jorden og al fordisk Skat Bør nu forglemte være. At et dens usle Muld Har Værd mod Himlens Guld, Men at du bør med Stierners Trop. Til Stierners Skaber trække op. Almægtig Herre Zebaoth! Omsonst ieg vil opsvinge. Min tunge Aand til Himlens Slot; Thi, ak, dens matte Vinge, De flagre kun i Dynd, Og klæbe ved sin Synd, Der, som en Vægt, mig trykker ned, Og hindrer for min Sallighed. Forlad min Skyld, at, gjør mig reen, Lad mig Forsonning høre, Læg disse sønderknuste Been, Som mig min Smerte giøre, Tilgiv, hvad jeg i Dag Har brudt mod dit Behag! Jfør min syndbesmittet Aand Min Frelsers hvide Klædebon. Saa skal jeg med fornøiet Mod, Og Velklang paa min Tunge, Ophøie Herren, som er god, Og om hans Naade siunge. Og om saa Livets Ørk Af Sorgens Skyer bliv Mørk; Saa skal dog god Samvittighed Oplyse hvert mit Fode Fied. Ja selv, naar Verden synker ned, Naar evig Nat den truer, Naar al Naturen synes vred, Jeg ei det mindste gruer; Thi see, paa Naadens Pol Retfærdighedens Sol. Saa mild og venlig skinner frem, At lyse mig til Himlens Hiem. Fortsættelse af oeconomisk Anviisning om Kleve rens Avling, til Stald=Foder. (See No. 26.) Saa nyttig, som Kleverens Behandling er om Som, meren, saa billig maa dens Vinter=Pleie iagttages, saafremt den i det tilkommende Aar skal bevise samme Tieneste. Naar der er saaet sidste gang, hvilket omtrent, efter som Veyerliget er, skeer ved Micheli Tider, saa pleyer Kleveren, endnu før Vinteren at skyde Blade. Man seer den hele Klever=Ager ligesom delig grøn belagt med Klever=Blade; dog faaer den nu ingen Stilk, ey heller skyder den i Veiret, men bliver saaledes hele Vinteren igiennem. Dens beste Vinter=Pleie er en god gammel Giødning. Men man tage sig i Agt for at overgiøde den, førend det har frosset saa stærk, at man kan kiøre derover med en Vogn eller Karre, uden at befrygte, at Hiulene skiære eller Hestene, træde i, saasom saadant er Kleveren skadeligt. Er denne Tiidspunkt kommen, saa lade man Klever=Ageren saaledes bestrøe med god gammel velforraadnet Møg (hellere Kor end Heste=Giødning) at den ikke bliver gandske bedekket dermed. Dette er ikkun et Hielpe og Nærings Middel, som tiener Kleveren til Styrkelse, og befordrer det tilkommende Aars Høst; Kleveren fryser ikke lettelig bort, men vilde man belegge den alt for tyk med Giødning, saa vilde saadant være den mere skadeligt, end Frosteen; den vilde savne Luften og raadne og qvæles under samme. Seer man nu i Foraaret, at Kleveren grønnes, saa er det Tiid, med en Rive gandske reent at lade bortbringe denne endnu oven paa Ageren liggende og mestendeels udludede Giødning. Lad saa Kleveren vore, indtil den har naaet den tilbørlige Høide, for at afmeies, hvilket man let kan bedømme. Saaledes omgaaes man dermed alle Aar, saalænge Kleveren varer, hvilket gierne, paa en god Grund, og naar den pleyes got, er 4 til 5 Aar. Mærkes det herefter, at den aftager og gaaer ud, men Græsset tager Overhaand, saa er det Tid, at oppløie Ageren, og at besaae den med andre Frugter, eller tilbørligen at preparere den til Klever=Sæden igien Man kan ogsaa lade staae et Stykke af den Tocaarige Klever, naar den er i sin beste Vext og Kraft, for at bekomme Sæde Frøe, og dette lagttager Brabandere nøie, da de andre aars Frøe taber sig, og der bestaaer en af Hoved Observationerne med Sæde Frøet. Det koster og megen Møie, at faae den moden og tør, ei at tale om at Kleveren af det Frøe, man selv tillægger her, bestandig voxer lavere og mindre, og saaledes tilsidst udarter. Det er derfore raadeligere, at forskrive Frøet til nye Sæd fra Holland og især Braband. Og som den Brabander Klever frem for alt andet er det beste og behageligste Foder for Malke=Kiøer, men er derimod alt for stærk for Hestene alene fernemmelig til Kiøer. For alle imod Staldforingen anbragte Meeninger, at grøn, efterdi de let blive blinde derefter, saa bruges denne Qvæget ikke skulle lade sig venne dertil, at det skulle blive usundt ved at staae stille, at Bevægelsen paa Græs=Gangen, skulle være tienligere, at det udfordrede meere arbeide og Tieneste Folk, og hvad flere Jndvendinger af det Slags er, for alle disse Fordomme ere de bleven anderledes overbeviste, som har seet og prøvet det. Naar man ikkun sørger for, at Qvæget har en reen, frie, rummelig Stald, saa behøves ei at tale om at venne det til Stald=Forringen. Det er et bekient Ordsprog, Koen Mælker igiennem Halsen. Giver man ikkun Qvæget mæt, reenligt og got For der, og hvad kunde vel være det behageligere, end den friske Klever, Holder man det derhos reent og ordentligt, saa ligger det saa roeligt og fornøiet i Stalden, og befordrer sin anden Fordøielse ved Drøv=Tygningen saa got, som man vil ønske det. Det holder sig derhos ogsaa sundere, giver megen, bedre og federe Melk end det Qvæg som paa en mager Græs=Gang ved middelmaadig Føde løber omkring plaget af Utøi, ophidser sig, og følgelig giver liden, slet og usund Melk; betragter man nu ogsaa den ved StaldForingen tilveiebragte stærke Formerelse af god Melk og Smør, den Nytte, som vides ved Affaldet af Melken i Huusholdningen og den store Formerelse af en ret god Giødning, som i adskillige Henseender kommer Landmanden i sær til Pas, saa overveier alt dette meget de Omkostninger, som herpaa maa anvendes og ikke er af saa stor Betydenhed, som det ansees, naar det først er under Brug og Erfarenhed; ja jeg torde snart paastaae, ansee og anføre det, som en Hoved=Fordeel, at naar en regelmæssig Stald=For ring blev gjort almindelig, saa vilde den Landmanden især i saa mange Aar saa meget trykkende og om sig gribende Qvæg=Syge, om ikke aldeles derved ophøre, saa dog i det mindste mærkelig formindskes, formildes og i sin Fremgang opholdes. Man forlade mig denne liden patriotiske Udsveifelse. Jeg kommer nu tilbage til Kleverens Benyttelse. Kleverens Nytte i første Sommer, da den er saaet, er vel ikke betydelig; Jmidlertid kan man dog af og til skaffe Malke=Kiøerne, naar man vil lade dem bringe fra Græs Gangen i Stalden, først med den grønne Byg, og siden med den forekommende Melange af Klever, mangt et angenemt Maaltid, hvilket de til Belønning for vor Umage giengielde os med desto rigeligere Melk og meere velsmagende Smør og Ost Den anden, tredie, fierde, ja vel og den femte Sommer er egentlig Tiden, da Kleveren viser sin Rytte og sætter Stald=Forringen i sin Værdie. Den fornemmeste Omsorg, som man bruger ved at anlegge Stald Forringen, er en god, tør, luftig og fra Træk=Vind befriet Stald, hvori Qvæget kan staae rummeligt ved hinanden. Anhindelsen skeer bedre med gode Hampe=Strikker end med Jern Kieder, thi naar et Stykke Qvæg kan have forviklet sig, som let kan skee, saa staaer det lettere til at hielpe ved Løsskieren i første end sidste Tilfælde. For Qvæget maa paa Jorden giøres et Slags Krybbe hvori det kan gives sin Portion Klever, for at det ei skal kaste det omkring, eller træde det under Føderne, og derved spildes, eller derved ortes hen. Fem Gange om Dagen maa Qvæget have saa meget som det kan æde. Ere de mætte, saa legge de sig ned, og tygge Drøv. Saasnart den, som har Opsigt med dem, bliver det var, saa tager han det i Krybben overblevne bort og kaster det hen til det endnu for Haanden værende og til Foring i Forraad liggende Klever og feier Krybben reen. J de længste Sommer=Dage bliver det første Foder givet omkring om Morgenen Kl. 5, efterat Giødningen under Qvæget forhen er jevnet fra, reen Strøelse er lagt under Qvæget og det er malket, og deeles da Dagens fem Portioner saaledes ind, at den sidste Portion, efter de forhen beskrevne Forretninger, nemlig, Giødningens Jevning, Understrøelsen, og Malkningen, altid bliver Kl. 9. Hvo som indfører, Stald=Forringen, maa i Tide forsyne sig med megen Strøelse. Reenlighed maa herved især anprises, og derved haves god Tilsyn, thi da Kleveren virker meget stærk hos Qvæget især i Henseende til Giødningen, saa maa det ofte vogtes og forsynes med reen Strøelse, og Yveret toes reent for Malkningen. J Holland og Brabant strigles Qvæget, ligesom Hestene, og holdes for en Forfriskning at de trives derefter. En flittig Understrøelse er høist nødvendig, og at Kiørene holdes reene. Forsømmer man dette, er Qvæget mange Tilfælde underkastet. Jsær kan de haarde Klumper, som klæbe sig ved dem i Haarene, naar de staae i Ureenlighed, og maa ligge paa samme, blive dem meget smertelige, ja endogsaa foraarsage Brok og Bylder. At gnie Qvæget langs af Ryggen og Halsen, imellem Hornene, paa Kiæfterne og ned af Beenene hver Morgen med en tør Straae Visk, og derefter med en ulden Klud befordrer Uddunstningen, og forekommer Luus og andet sligt Utøi, der plager Qvæget og udmavrer det. Ligesom der ere og den, som rygge Staldene og Qvæget imellem med Edike, Malurt og andet sligt. Naar Stalden reengjøres og der røgtes, kan man lade Qvæget gaae saalænge ud af Stalden, men længes snart efter at komme ind igien, naar de ere først vant til StaldForringen. Til Slutningen er det ogsaa nødvendigt, at anvise hvormeget Land der omtrent udfordres til at fore en Malke Koe med Klever heele Sommeren igiennem til Stald=Fo ringen. Omendskiønt nu herved meget kommer an paa Grunden, og Jord=Arten, samt dens gode Beskaffenhed, paa dens gode Bearbeidning og Kleverens videre Pleie, saa indseer dog enhver fornuftig Landmand let, at jo bedre Jorden af Naturen er skikket til Klever, desto rigere, stærkere og frugtbarere voxer Kleveren. Jmidlertid antages i Almindelighed den Regel, at en Koe rigeligen kan fores Sommeren igiennem af et Stykke Land, hvori sædvanlig saaes noget over en dansk Skieppe Rug, og som forhen anført, kan besaaes ved 6 Pd. Klever=Frøe. Dog stiger ogsaa denne Proportion i Forhold til Størrelsen og Godheden af det til Kleveren bestemte Stykke Land. Man har Exempel, at af 8 Skiepper Rug Land, hvorudi 48 Pd. Klever=Frøe har været saaet, er 10 Malke=Kiør tilbørligen bleven forede, og endnu en liden Hest, der vist æder ligesaa meget som en Koe, hvilken maatte daglig for en Karre drage den afmeie de Klever til Stalden, og har faaet sit rigelige Foder med af det, som Kiørene lod tiløvers. Heraf kan altsaa sikkert giøres den Slutning, at hvo som anvender et Stykke Land paa to gode Tønder Rug=Sæd stor, til saadan ægte Bradbander=Klever, og preparerer Jorden dertil, samt omgaaes Qvæget og forer dermed paa om skrevne Maader, kan derved tilstrækkelig fore 24 Malke=Kiør hele Sommeren igiennem. Hvilken Forskiel Stald=Foringen altsaa har forud for den almindelige Indretning, at lade Kiørene Sommeren over gaae paa Græs, sees altsaa; thi naar en Koe om Sommeren i Almindelighed paa Græs i Marken behøver en Strækning Land af 5 og en tredie Deel Skieppe RugSæd, der gjor 128 Skieppe Rug=Sædelands Størrelse, til 24 Kiør, saa behøves der ikkun 16 Skiepper Sædeland, til 24 Kiør ved Stald Foringen, og faaes derhos af dem langt meere og federe Melk, end af de, som gaae paa Græs; desuden vindes herved 112 gode Skiepper SædeLand, som kan pløies og aarlig besaaes med alle Slags Vinter= og Sommer=Frugter, der og fortiener sin Opmærksomhed, saavelsom den gode Giødning, som derhos vindes ved Stald=Foringen, og som paa Græs=Gangene forspildes og ei kommer til nogen Nytte, og giør det mueligt, at disse 112 Skiepper Land derved i det mindste kan tilbørlig giødes, uden en Gang at tale om den Fordeel at Malke=Pigerne blive ved Huuset til sammes øvrige Besørgende, med andet meere, som en opmærksom Landmand derved kan udvikle og ved en flittig Undersøgelse vel finde meere og meere tienligt, i hvilken Henseende dette altsaa her til enhver Patriots nærmere Undersøgelse anføres og anbefales.