Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-01-22
Høistærede Hr. Udgiver, Vevees og Sicards Fortjenester af Menneskeheden paa skjønnes ligesaa meget i Engelland som Dr. Jenners Fortjenester i Frankrige, og det er glædeligt at see den hidtil saa ofte paa Papiret fremsatte, men i Virkeligheden aldrig udførte Jdee om en evig Fred, dog for saavidt roaliseret i Videnskabernes Rige, at almeenvigtige Opfindelser hyldes af alle Nationer, uden Hensyn til de politiske og moralske Forhold de i øvrigt staae i til hinanden. Men i hvor almeenvelgjørende den Opfindelse, at lære physiske Døvstumme at tale, end maatte være, saa kan det dog ikke nægtes, at der gives mange tusinde moralske Døvstumme, der med de bedste Høre og Taleredskaber af Verden, alligevel ikke kunne meddele hinanden deres Tanker og Følelser; thi det hvad de ville sige, kunne de ikke sige, og det hvad de kunne sige ville de ikke sige. Men kommer det ikke aldeles ud paa eet, enten man ikke vil fordi man ikke kan eller ikke kan fordi man ikke vil, Jmidlertid kan man her med Føie sige: Ligesom ikke alle sove, der have Øjnene lukkede, saaledes ere ikke heller alle Døvstumme, som ikke tale. "Ha, hvi kan man dog ikke male umiddelbar med Øjnene!" siger Contig Emilia Galotti. Jeg siger: Ha, hvi kan man dog ikke tale middelbar med Ørene Pa den lange Vei fra Øret til Munden, hvor meget gaaer der ikke tabt!" Men, Hr. Udgiver, at jeg veed hvad her gaaer tabt, og hvorledes det gaaer tabt, og hvorfor det gaaer tabt, alt det er noget, som jeg ikke kan eller bør tale saa lydelig om, aldenstund det er min Hensigt at anlægge et Jnstitut, hvor Underviisningen især skal gaae ud paa, at forkorte den lange Vei fra Øret til Munden, og bringe disse hidtil mod hinanden saa mistroiske Organer, i bedre Forstaaelse sammen. Overalt gives der neppe to Dele af det menneskelige Legeme, der leve i en mere aabenbar Strid sammen, end netop Øret og Munden. Næsten altid maa hiint befrygte at forraades af denne, især naar Lidenskaberne lægge sig derimellem. De fleste Sandheder gaae heller toldfri ind i det ene Øre og ud af det andet, end vove at passere den farlige Vei igjennem Munden, thi, siger den gamle brave Peder Syv, Stenen af Haanden og Ordet af Munden ere ei længere i vor Magt. Jmidlertid ere vi dog alle kun skrøbelige Mennesker, og hvor meget end en Kong Salomon og Peder Syv, og hvad de alle hedde, have anbefalet os Taushed, saa gives der dog mangfoldige Ting mellem Himmel og Jord, som nu eengang ligesaalidet kunne beqvemme sig til at passere denne underlig Faremarksvei fra det ene Øre til det andet, og med Vold og Magt ville igjennem den brede naturlige Kongevei, der gaaer igjennem Munden. Men denne Vei er, som bekjendt, besat med Forhugninger og Batterier. Paa Grund af Ovenanførte har jeg besluttet, at oprette et Jnstitut for mælende Stumme, hvor Jndretningen bliver omtrent den samme, som i Jnstitutet for Døvstumme. J mit Jnstitut vil man kunne lære at tale, uden i mindste Maade at bruge Munden, det vil sige, man vil ved visse Tegn og Gebærder kunne lære at meddele andre sine Tanker saaledes, at Munden aldrig kan blive dragen til Ansvar derfor. Vigtigheden af en saadan Jndretning er alt for aabenlys til at den behøver nogen nøiere Udvikling. Den vil fornemmelig være af stor Nytte for alle de Herrer Rygtemagere, Rygtesmedde, Rygtecolporteurer, Rygtekræmmere, kort sagt, for alle de Mennesker, der med største Travelhed løbe fra Huus til Huus, fra Klub til Klub, fra Vertshuus til Vertshuus, med de allernyeste Nyheder, og fortælle hvad der aldrig er skeet, aldrig kan skee og aldrig vil skee. Det af mig opfundne nye Tegnsprog vilde noget nær realisere den længe paapønsede Jdee om et Almeensprog, og den af saa mange Skribenter saa ofte anbefalede uindskrænket Tænker, for ikke at sige Trykkefrihed. Øret vil da vorde indsat igjen i sine gamle naturlige Rettigheder, og ikke blive en paa alle Sider bloqueret Havn, hvor de vigtigste Sandheder og de interessanteste Nyheder ligge opdyngede paa Tanker, nes Toldkammer under et for den menneskelige Følelse høist byrdefuldt Seqvester. Jeg giør mig grundet Haab om, at især mange af de mercantile Stumme, der ikke vove at komme frem med alt hvad der ligger dem paa Hjertet, ville indtræde som Elever i mit Jnstitut. Da jeg arbeider per Honeur og ikke af foragtelig Vindesyge, saa har jeg kun ansat Prisen til 10 Rbdlr. maanedlig. Jeg agter ogsaa at holde Forelæsninger to Gange om Ugen og et Conservatorium tre Gange maaned ligen, hvortil Adgangen betales særskilt. - Jeg forbliver med megen Respect, Deres forbundne Anti-Sicardius.