Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1797-02-08
Endnu holdt man Barnave for en ægte Patriot - og han var det virkelig - da man allerede mistænkte la Fa ette for, at have havt Deel i Hofkabalerne. Efter Kongens og hans Families Arrestering i Varennes blev hiin frem for andre valgt til at bringe dem tilbage, fordi man meente, at denne Yndlings Patriotisme var ubestikkelig. Men Marie Antonnette forstod fuldkommen den Konst, at røre og fængsle ham ved Taarer og Sødtalenhed. Hendes Seier var lettere, end hun selv havde troet; thi hendes Ulykke understyttede eftertrykkeligt hendes Overtaltes=Konst. Barnave, som eengang af skylde hende, laae nu for hendes Fødder og bad om Tilgivelse, at han havde miskiendt hende. Han svoer hende evig Troeskab og brod sit Løfte til Nationen; han tog saa varmt og saa afgiørende et Partie for hende, at Parriserne, nogle Dage efter Kongens Tilbagekomst, sagde, Barnave har bragt et ganske andet Ansigt fra Varennes, end han tog med derhen." - Barnave blev sin Eed (som han havde gjort Antoinette. troe, og arbeidede, saa længe han havde nogen gieldende Jndflydelse, allene for Dronningen og for at udvide Tronens lovmæsse Rettigh. Derfor blev han ogsaa undet Robes pierre beæret med Guillotinen, uden at beklages af nogen. - Dronningens Rædder ) maatte finde hendes Erklæring: at hun vilde styrte sig mellem ham og Døden, overordentlig smigrende; Folkets fordum Yndling maatte det, paa den anden Side, giøre overordentl. ont, i Dødstunden at høre den spottende Anvendelse af sin egen Vittighed; Tilskuerne raabte neml. ved hans Ankomst paa Skafortet og ved den angerfulde Mine, hvormed han saae mod Himlen :er da det Blod, som her flyder, saa reent, Barnave betiente sig af dette Udtryk 1789, da man dræbte Hoffets og Dronningens Venner. Siden den berygtede 6 Oct. (1789) var Dronningen leFayette store Forbindtligh. skyldig. Han ræddede hende afFiskerkonernes og Lastdragernes Hænder, og forhindrede, at hun ikke, som hendes Garde du Korps, blev nedstødt i Hernens første Tummel. Hans Forholdt Paaskeugen, da Hoffet vilde reise til St. Cloud og Folker forhindrede samme, hans Deeltagelse i Flugten til Montmedy, hans Armees Royalisering og den Apologie for Hoffet, som han holdt i Juli 1792 for Nationalfors. Skranker, kunde for endeel udslette de dybe Jndtryk, som hans offentl. Deeltagelse i den første Revol. 1789 havde foraarsaget. Men Dronn, forlangte endnu meere af la Fayette. Han skulde tiltræde det østerrig ske Udskuds hele Plan, og føre sin Armee, understøttet af Hert. af Brunsvigs og Gen. Clairfatts Hære, til Paris, eller han skulde bringe den i en Stilling, hvori den uberinges maatte strække Gevær. Dog - la Fayette vilde ikke blive sig Fædrelands Forræder, saa ivrig han endogsaa virkede imod Jakobinernes Planer, Hans Hens. var, først med egen Haand, at styrte dette Partte og siden i Spisen for sin Armee at underhandle med de fremmede Magter. Han saae got forud, at disse Magter vilde enten deele Frankerig eller bringe det under deres Formynderskab; denne Tanke fornærmede hans Fædrelandskierlighed - hans Frihedfølelse og hans Nationalstolehed. Vel forudsaae han ogsaa d. 10 Augusts Optrin, men holdt dem ikke for saa nært ellers var han med sin Armee tidligere marscheret til Paris. - Men den var endnu ikke nok forberedet dertil, da Minerne alt sprang i Thuillerierne. Dronn., som havde regnet paa hans Hielp og ov erganc) Da Ludvig med sin Gemalinde igjen indtraf fra Varennes til Paris, var Dronningen i fuld Angest og Skræk og frygtede for at myrdes af Folket; medens Kongen med silosofisk Rolighed fortærede en steegt Kapun i Vognen. Barnap anvendte alt for at berolige hende og satte sig endelig mellem hende og hendes Gemal Nuvil ingen Pariservoveatangribedem, eller at trykke sit Gevarles, af Frygt for at beskadigemig selv, sagde han til hende. Han bedrøg sig en heller i sin Forventning. ham i den Hensigt Kommanden over Armeen, troede sig der imod bedraget, og ankingede ham paa ny for Aarsagen til sin Ulykke.)