Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-08-19
Vi forlode nu Roeskilde, for, efter vor Bestemmelse, at tilbagelægge saa meget af Veien, at vi, efter at have overnattet i en Kro paa Veien til Ringsted, kunde næste Dags Morgen kjøre ligetil det gamle Ringsted, der nu, ligesom Roeskilde, kun eier en eneste Mærkværdighed fra Oldtiden, den ældgamle Kirke med sine Kongelige Begravelser. Underveis kunde jeg vel have fundet en Deel Kampesteen, der lode til at have ligget i en saadan Orden, at man ved Phantasiens mægtige Hielp, let kunne danne sig et Billede af de gamle hedenske Konger, der, omgivne af Dommere, Præster og Rigets Store, holdt her Tinge under aaben Himmel. Men hvor levende Følelse end jeg troer at have for Alt hvad der bærer en levende Erindring om Forfædres Bedrivter og Jdrætter, saa har jeg dog aldrig kunne finde deri det, som saa mange Oldtidsgrandskere i deres Henrykkelse troe at opdage der. De fleste af hine Steenkredse, Steendysser, Kjæmpehøie ere intet andet end, om jeg saa maa kalde det, en død Masse. Alt hvad de vidne om er, at her engang have levet Mennesker, men hvilke disse vare og hvad de virkede, derom lade de os blive i fuldkommen Avidenhed. Jkke et eneste Glimt af noget Slags Cultur. Jkke en eneste nok saa ubetydelig Jndskrift, det være nu af Runer eller andre Skrifttegn, Kjæmpehøiene ligne hverandre saavel i det Udvortes som i det Jndvortes, og alt det Udbytte man i de fleste opgravne har gjort, er i det Hele ubetydeligt; halvbrændte og forraadnede Been, saakaldte Tordenstene, Knive af Flintestene, som man ikke kan skjønne hvortil de brugtes, da de ere for sløve til at kunne have tjent som Offerknive; Brudstykker af Sværd, Stridsører, Sporer o. s. v. Alt hvad Sagnet har bevaret af dem er en tom Lyd, der taber sig i Mørke og Uvished. Vore Bønder ere i Almindelighed alt for tankeløse i saadanne Henseender, at man hos dem kan vente nogen paalidelig Opbevaring af Forfædres Traditioner. Oldgrandskernes Undersøgelser ere for det meste bygte paa Gisninger, og med den bedste Villie og de største Anstrængelser have en dog Mænd som Birkerod, Worm o. fl. kun i Grunden udrettet lidet, fordi det levende Ord sædvanligen manglede, og de kun havde den livløse Masse at holde sig til. Vi see her Skrivekonstens Vigtighed for Menneskeheden, og overtydes om, at uden denne er et Folk saa godt som intet Folk at det staaer i Historien, liig en tom Skygge, som Grandskeren forgjeves griber efter. Selv ved at gjennemrode Høienes Jnderste bliver det ham umueligt, at henføre de fundne Oldsager til nogen bestemt Tidsalder. Hvad nytter det ham, at Sagnet kalder en Høi Balders, Dans, Tokes o. s. v., naar de Levninger han finder deri, ved intet bestemt Tegn forvisse ham, om Høien gjemte nogen af disse Helte, Der kan desuden have været Flere af samme Navn. Men alt dette uagtet have disse Steder dog altid, om ikke historisk, saa dog poetisk Værd, thi selv, hvor al historisk Vished eller Sandsynlighed mangler, er det interessant, at lade sin Phantaske tænke sig saadanne Høie at, som virkeligen opkastede for de Mænd, Sagnets Sagn tillægger dem. Men alt for vidt bør man ikke gaae heri, naar ei vor Vandring paa Historiens Bane skal blive til barnagtig Famlen i Phantastens Regioner og vor Beundring udarte til et tankeløst Spil Det er heller ikke blot i Danmark og Norge, hvor deslige Gravhøie findes; i Engelland har man ogsaa endeel af dem fra de Danskes Tid, som Oldgrandskerne ikke synes at bekymre sig om. Jkke langt fra Ashdon i Esser findes adskillige saakaldte Kjæmpehøie, som Knud den Store havde ladet opkaste for en Deel af hans Krigere, der faldt i Slaget mellem ham og Edmund Jernside. Omkring disse Høie ligge ingen Stene, mueligen fordi de ere saa høie, at man ikke behøvede at frygte for Ploven. Da man for en Deel Aar siden aabnede nogle af dem, fandt man der tre Steenkister, hvori der laae Menneskebeen, Jernlænker o. s. v.