Aarhuus Stifts-Tidende, 1831-03-12
Af en officiel polsk Armeeberetning om Træfningerne den 19de og 20de Febr. Den 18de mod Aften viste sig en fjendtlig Kolonne, i hvis Spidse Grenadeerkorpset fra Militairkolonierne. Ar Divisionen Stembek trængte Fronten af denne Kolonne, tilbage ind i Skoven, og sloges med den i 2 Timer. Men imidlertid var Fjendens Hovedmagt marscheret fremad paa Landeveien til Milosna. Ved Wamer, hvor Veien støde sammen, forenede Generallissimus sin hele Magt, og ventede her paa Russernes Komme. De Første som viste sig, vare Kolonner af det Rosenske og Pahlenske Armeekorps, et talrigt Kavallerie foran. En blodig og morderisk Kamp udbredte sig paa den hele vidtudstrakte Linie. Overalt blev Fjenden slaget tilbage, og Valpladsen var, saavidt man kunde øine, bedækket med Døde. En heel fjendtlig Jnf. Bataillon faldt en Masse for vort Jnfanteries Bajonetter. Tre andre Batailloner bleve aldeles sammenhugne. For at hævne sit Nederlag formerede Fienden nye Kolonner af sin Reserve, og rykkede mod General Stembek. Paa samme Tid stormede et Grenadeerkorps ud af Skoven ved Okuniew, og leverede General Krukowiecki en haardnakket Træfning. Da denne holdtes i Ryggen af General Stembek, fik han Ordre at trække sig tilbage paa Linien, hvilke skeete i den største Orden. Kampen fornyedes, og Nationaltropperne under Generalerne Skrivnitzi, Szembek, Krukowiecki og Zymirski erhvervede sig udødelig Hæder. Uagtet Skovens Udkanter vare besatte med over hundrede Kanoner, og de fjendtlige Kolonner bestandigt stormede ud herfra, bleve de alligevel tvungne til at retirere. Ogsaa her var Valpladsen saaledes bedækket med Døde og Saarede, at Fjenden maatte, ifølge Fangernes Udsagn, i et heelt Korps, gjøre een Bataillon af hver 2. Da den russiske Hærfører saae alle sine blodige Anstrængelser uden Nytte, trak han sine Kolonner igjen tilbage ind i Skoven, hvor han opslog sin Leir. Vore Tropper forbleve Natten over staaende paa Valpladsen; Hovedpositionen bag ved et Ellekrat. Mod dette fremrykkede atter næste Morgen nogle stærke Kolonner af det Rosenske Armeecorps, men havde samme Uheld som Dagen iforveien. Det 4de polske Linieregiment udmærkede sig ved en glimrende Tapperhed Fleregange trængte Fjenden ind i Krattet, men fandt kun Død og Ødelæggelse. Midt under Kampen blev ovennævnte Regiment afløst ved General Gielgruds Brigade, og snart blev Fjenden vaer, at der vare traadte Helte i Heltenes Sted. Først rykkede Fjenden frem i store Masser, derpaa i enkelte Regimenter, men alle Forsøg mis lyktes, og da endelig General Chlopickt, i Spidsen for 5000 Md. Kavallerie, ved en uventet Maneuvre, huggede ind paa de fjendtlige Kolonner, og paa et hængende Haar nær havde afskaaret dem fra Hovedstyrken, da blev Retiraden almindelig, og 7000 Md. Døde og Saarede, regnes at være Russernes Tab i disse to Dages Kamp. Polakkernes henimod 3000. For Slaget ved Seroczyn eller Stoczek (beg Stæder ligge tæt sammen) begyndte, havde GeneraGeismar holdt en Tale til sine Tropper, og deri beklaget: at de, iforveien visse nok paa Seiren, kun vil de finde saa liden Leilighed til, mod uvede polske Tropper at lægge deres Tapperhed for Dagen. Men den Almægtige ydmygede den russiske Generals Stolthed, saa han med Tabet af sit hele Artillerie maatte tage Flugten for disse uvede Skarer, hvis hele Skyts bestod af nogle tre og firepundige Kanoner. Selv Geismars egen Rustvogn faldt i Krakusernes (frivillige Rytteres, Hænder, som lode sig hans Viin, Arak og Tobak smage godt. Blandt de obrede Faner ere nogle med Jndskrivt: "For udviist, pperhed." De pryde nu Domkirkens Taarn i Warfe u. Den polske Kavalleriegeneral Uminski, som har været En af de Værste mod Russerne, (see Gaarsaavisen) havde formedelst Deel tagelse i en Konspiration mod den russiske Regjerinlænge været holdt fangen i Glogau, men var kort efter Revolutionens Udbrud lykkeligen sluppen derfra til Warschau, hvor han strax fik en Kommando. Blandt de saarede Polakker nævnes ogsaa begge Redacteurerne af Bladet: "Ny Polen." Hertugen af Würtemberg, som forhen stod i den polske Armee, men skiftede Partie ved Revolutionen, maa nu flygte for sin fordum Undergivne, Uhlanergeneralen Dwernicki, der forfølger sin frafaldne Chef af alle Kræfter. Polakkerne ere saa forbittrede paa ham, at hvis de fik ham fat, beholdt han neppe Livet. Et Regiment Kosakker som gik over Weichselen, angrebes af de polske Bønder, der ihielsloge Halvparten og druknede Resten. Paa et andet Sted havde omtrent hundrede Mand af Polakkernes 4de Kavallerieregiment hugget en heel russisk Bataillon (800 Md.) sønder og sammen. Paa en Bro over bemeldte Flod havde der været saadan Masakre, at, da Polakkerne skulde tilbage igjen, laae Broen saa opfyldt med Liig, at den først maatte gjøres ryddelig førend de kunde slippe over. Man seer Horizonten hyppigen i lys Lue, der viser, at Russerne brændemærke deres Flugt ved Mordbrand i de polske Landsbyer. Man formoder at de blive angrebne af Jndvaanerne, og derfor hævne sig paa dem. Der skal ogsaa herske megen Sygdom og Dødelighed blandt de russiske Tropper, som ikke er at undres over efter den Strabadse de have havt, thi ikke allene at de have maattet vade i Snee op til Knæerne, men de have maattet kantonnere i usle Byer eller under aaben Himmel, og nu i den senere Tid hverken faaet Søvn Nat eller Dag. De have desuden da Tilførslerne ere saa vanskelige at bringe fort paa denne Aarstid, især da Moradserne alt flere Gange vare optøede, hvori mange russiske Transporter vare blevne siddende, maattet skaffe sig det Nødvendige med Magt hos Jndvaanerne i de besatte Provindser, som derved igjen blive fortvivlede og farlige for Russerne, hvilket allerede skal være Tilfældet i Augustowa, i Ryggen af den russiske Armee. Polakkerne have derimod den Fordeel, at deres Hovedarmee staaer opstillet i Nærheden, af Hovedstaden, hvorved Tropperne baade kunne vedligeholdes i en patriotisk og enthusiastisk Stemning, og tillige vorde bedre pleiede. Warschaus Nationalgarde har paa Valpladsen opsamlet de efterladte Vaaben og ført dem ind til Hovedstaden. Til Ligene var der gravet store Kuller, hvori de, Polakkerne for sig, og Russerne for sig, vare blevne begravede. Nogle af de faldne Officerer, samt Andre som vare blevne fundne af deres Slægt og Venner, vare bragte indtil Warschau, og der begravede. - Praga havde brændt i to Nætter og Dage, efter at Jndvaanerne selv havde sat Jld paa alle dens fire Hjørner. Det var nødvendigt for at skaffe en fri Plads omkring Voldene General Chlopicki var bleven bragt saaret ind til Hovedstaden, som han dog haabede at forlade igjen om nogle Dagestid. Han havde faaet et Hug i Armen, og var bleven streifet af en Kanonkugle i Benet. Hans Bopæl var hele Dagen omleiret med Folk som toge Deel i hans Skjebne. Alle Hospitaler, Kaserner og Redoutsale samt mange offentlige og private Bygninger i Warschau ere fyldte med Saarede. Stadens Damer selv af de allerfornemste, passe og pleie dem. GreChodkiewe, Fyrst Ludmirsky og General Dewniecki befinde sig blandt de Haardtsaarede; Obersterne Plonczinski og Samickowsko ere døde af deres Saar.