Almuevennen, 1844-05-29
Hvad Forfatterens Paastand angaaer, at Leieren har maattet betale 1 Aars mere Afgivt end han var pligtig til, da er denne aldeles urigtig; thi han indflyttede, som meldt i Huset den 1 Mai 1842 fra hvilken Dag hans Leie efter Aftalen skulde begynde og ikke den 1 Mai 1843, og Aarsagen til at Contracten bestemmer den sidste Termin til Leiens Begyndelse er blot fordi den, for den foregaaende Tid allerede da var afgjort og saaledes ikke behøvede videre Omtale. Det er ciheller at formode, at Leieren vilde betale mere i Afgivt end han var pligtig til. At Leiecontracten er udstædt paa slet Papiir er ikke bedre end det forrige. Originalen er udstædt paa stemplet Papiir, men Leierens Copie er paa slet Papiir, hvilket er overeensstemmende med Anordningerne. Forfatteren af Jnseratet har endnu mange andre Klager over det kongelige Rentekammers Afgjørelse af Bøndernes Ansøgning, Landskattens Fordeling og Gods eiernes Forhold, men da intet af Alt dette vedkommer Sagen eller mig personlig, skal jeg lade samme ubesvaret idet jeg blot beder Læserne at tage tiltakke med de ovenmeldte Oplysninger og anvende Resultatet af dem paa andre Besværinger af samme Slags. Til Undskyldning for at jeg ikke for har besvaret Anken i Almuevennen", maa tjene, at jeg først igaar fik Øie paa Bladet hvor den er indført, Engelholm den 19 Mai 1844. B. Wolff Da Hr. Secretair Wolff har rettet ovenstaaende Erklæring nærmest til os, og ikke til den paagjældende Artikels Forfatter, saa finde vi os derved opfordrede tilat belyse samme Erklæring, ved nogle bemærkninger, som vi haabe ville være et lidet Bidrag til Sandhedens Fremme Først skulle vi dog udtale vor Glæde over, at Hr. Secretairen har viist den Agtelse for den offentlige Mening at tage tilorde i denne Sag, medens saamange i hans Stand i lignende Tilfælde indsvøbe dem i "Conferentsraadsmantelen" og tænke ved sig selv. Ja bi Du til jeg svarer" Det er paa Grund af denne hans Agtelse for Offentligheden, at vi gjentage Peder Hansens Opfordring til ham, ogsaa at offentliggjøre den af ham til Rentekammeret afgivne Erklæring over de sydsiællandske Bønders Andragende til Kongen, og derved foregaae de øvrige Herrer Godseiere og Hr. Amtmanden med et priisværdigt Exempel, Først giver Secretairen en Fremstilling af, den hele Historie, og slutter denne Deel af Erklæringen med, at Leiecontracten er udfærdiget aldeles i Overeensstemmelse dermed. J denne Historie omtales dog ikke nogen Aftægts-Contract til Fratræderen, hvad derimod Leiecontracten paalægger, og i hiin bestemmes at Leien skal svares fra 1ste Mai 1842 og i denne kun fra 1ste Mai 1843, vi finde saaledes ikke at disse ere i Overeensstemmelse med hinanden, men lægge dog ingen synderlig Vægt herpaa, da der ikke kan bygges noget med Bestemthed paa slige, kun fra den ene Part fremkomne Angivelser af mundtlige Overeenskomster, hvilke den anden Part maaskee slet ikke vil ratibabere, og vi vende os derfor til de følgende Oplysninger". Det sees da først at Leieren virkelig selv har maattet besørge Huset istandsat, og at dette Arbeide, som af ingen Anden saa let kunde udføres, dog har været temmelig betydeligt sees deraf, at Eieren derfor har lovet, ikke at opsige ham i 10 Aar. Aftægtsbyrden siges at være frivilligen paataget af Leieren; her have vi da atter den hæslige Misbrug af Ordet, frivillig, thi hvor Villiens Frihed ene og alene er paa den ene Side, og kun Savn eller Underkastelse paa den anden, der er det vist ikke ædelt at tale om frivillig afsluttet Contract. Clausulen i Contracten at Leieren skal udstæde Aftægtscontract, er til Aftræderens Sikkerhed og ikke til Eierens, hedder det, men vi spørge da, hvorfor skal Aftægtscontracten ikke underskrives inden Fratræderen har betalt sine gamle Restancer til Herskabet, Synes det dog ikke som om Herskabets Sikkerhed her er med i Spillet, Og hvorfor skal Contracten ikke engang underskrives naar Restancerne ere betalte, uden Eieren forlanger det, Synes det ikke som om Aftræderens Sikkerhed derved svinder hen til et Intet? At han skal vedligeholde Huset og aflevere det i den Tilstand hvori han afbenytter det ligger i Contractens Natur, siger Hr. Wolff, og der give vi ham Ret; men vi spørge, hvorledes skal dette Huus være indvendig og udvendig, paa Tag og Fag" naar det er i "forsvarlig Stand, hvem skal afgjøre om Mangler derved maatte befindes, og i saa Fald hvilke disse ere Der ligger netop det Vilkaarlige, det som gjør at Herskabet kan skille en Leier ved de saa og ringe Eiendele han besidder, at det staner til dette at opgive de Mangler ved Huset som det aldeles vilkaarligt efter eget Tykke og Behag faaer isinde at fordre afhjulpne, naar Huset, ikke overdrages Leieren ved Synsforr tning, og det er visselig med fuld Føie at P. Hansen ivrer herimod. Fdn af 8de Juni 1787 bestemmer for Fæstegaardes og Fæstehuses Overlevering til Fæsterne, at dette skal skee ved ordentlige og lovlige Synsforretninger, som ved Fæsternes Fratrædelse eller Dødsfald kan tjene til Efterretning om den Tilstand i hvilken de af dem have været modtagne, paa det at Fælden derefter kan beregnes; og Landbocommissionen skriver i sine Grunde for dette Lovbud: "Naar der ved Tiltrædelsen ingen Besigtelse er holdt over Gaardens Bygninger og Besætning som kan tjene til Beviis om deres daværende Tilstand, kan Dommeren efter den strænge Ret, ikke andet end antage, at de maae have været modtagne i forsvarlig Stand, af Fæsteren, efterdi denne i sin Reversal har forbundet sig til at holde dem ved Hævd og Bygning. Heraf følger at det altid staaer i en ildetænkende Huusbonds Magt, naar han blot med Syns- og Taxationsforretning kan bevise, at Bygningerne have Mangler paa den Tid Bonden døer, eller fratræder Gaarden, at kræve Godtgjørelse for Fæld, uagtet de virkelig kunde være i bedre Tilstand, end de af denne havde været modtagne. Omendskjøndt man ikke vilde formode at saadanne Forurettelser skulde være almindlige, holder Commissionen dog for, at en saa banet Vei til Fornærmelse mod Fæsterne, som denne, bør tillukkes Secretair Wolff vil vel ikke nægte, at dette i sin Heelhed ogsaa kan anvendes paa Leiehuse. Naar Peder Hansen har fundet at Secretairen i Leiecontractens 3die Post "byder Kongens og Landets Love Taushed, eller med andre Ord, sætter sig udi over Loven, ved at forbeholde sig en Ret der strider mod Lovgivningen, saa paastaaer denne, at hiin Ret er begrundet i Lovgivningen. Efterat have nøie overveiet hvad han her anfører til sit Forsvar tage vi dog ikke i Betænkning at erklære os enig med P. Hansen ogsaa i dette Punkt. – Først bemærke vi, at det, efter Ordenes naturlige Mening, ikke er alene Tvistigheder om Hegn Eieren har tiltaget sig selv Magt til at afgjøre, men enhver Tvestighed der maatte opkomme, og det vilde sikkert ikke falde vanskeligt at faae den haandthævet i denne Udstrækning, ved Domstolene; da imidlertid saavel P. Hansen som Hr. Wolff ere enige om at indskrænke denne Clausul alene til at gjælde Tvistigheder om Hegn og Fred, saa skulle vi ogsaa holde os til denne Forudsætning. Hr. Wolff finder Bestemmelsen begrundet i Fdn. af 29de October 1794 § 27, men var dette saa hvorfor optages den da specielt i Leiecontracten? J 6te Post staaer at Leieren skal holde sig de kgl. Anordninger efterrettelig, og dette maatte vel være tilstrækkeligt da det i andet Fald jo vilde være nødvendigt specielt at nævne hver enkelt af alle de paagjældende Lovsteder. Kaster man Blikket paa det anførte Lovsted, saa seer man ogsaa strax at det kun gjælder Fæstebønder og ikke Leie huusmænd, og vi formode ikke, at Secretairen vil paastaae Alt hvad vor Lovgivning paabyder for Fæstebønder udstrakt til at gjælde ogsaa for Huusmænd, thi disse to Afdelinger af Bondealmuen staae visselig paa et meget forskjelligt retligt Standpunkt heri Landet. Hr. Wolff har jo selv ved den foreliggende Leiecontract viist at han er vel bekjendt med denne Forskjel, idet han har overdraget Huset til Leieren uden Synsforretning over dets daværende Tilstand. Men hvad berettiger da denne Herre til efter Godtbefindende at udstrække et enkelt Lovsted til en Classe for hvilken det ikke er given og til hvilken han ikke vil have ethvert lignende udstrakt Dernæst siger den paaberaabte Paragraph, at dersom Fæstebønderne ikke ere fornøiede med Jorddrottens "Mægling", maa de henvende sig til Amtmanden, og dog har Hr. W. den Dristighed at sige, at en Bestemmelse hvorved han selv forbeholder sig at afgjøre Hegnstvistigheder er begrundet i dette Lovsted. Hvilken frygtelig Lovfortolkning! Loven siger, at dersom der opkommer Tvistigheder angaaende Hegnet imellem et Godses Fæstebønder, skal Jorddrotten mægle deres Trætte, og ere de ikke fornøiede med denne Mægling maa de henvende sig til Amtmanden, og her er en Jorddrot som siger at dersom der opkommer Tvistigheder angaaende Hegnet mellem hans Leiehuusmænd, da vil han selv afgjøre samme, og dette vil han finde begrundet i hiint Lovbud. Hvorabsurd! Men, siger Hr. W. det er jo til Leierens egen Fordeel, da han undgaaer Bekostningen ved Politiretten. Hvorfor mon Lovgiveren har oprettet Domstole og Retter heri Landet, for at dømme i Borgernes Tvistigheder, da disse jo kunne have været afgjorte af et Collegium eller en af Kongen dertil beskikket Mand, hvorved dog endeel Omkostninger vilde været sparet? Skal man lee eller skal man harmes over at see en Mand, der dog vist vil gjælde for en fornuftig og oplyst Mand, at fremkomme med sligt Galimathias, Nei, troe De os, Hr. W. Folket vil ikke give Afkald paa sin Ret til at see sine Tvistigheder, sine egne personlige eller oekonomiske Anliggender, undergivne Domstolenes Prøvelse, og bærer hellere de hermed forbundne Udgifter, end at see sine Sager afgjorte ved despotiske Magtsprog, og vi spørge Dem selv, om De med Rolighed og for at undgaae nogen Bekostning, vilde vide Deres Velfærd eller en Deel deraf afhængig af en Enkeltmands personlige Godtbefindende, Er det ikke det meest talende Beviis paa den sørgelige Umyndighedstilstand hvori Huusmandstanden holdes, at see slige vilkaarlige og ulovmedholdelige Betingelser for Brugen af et ringe og fattigt Huus fremsættes og hvorlænge vil man dog endnu tale om frivilligt Contractforhold, hvor saadanne Umyndighedsdecreter maa tiltrædes for at erholde Huusly, Snart sees Jorddrot, terne at fremstille Bonden som den selvstændig Mand, der i sine Contractsforhold, som i alle sine øvrige Handlinger og Beslutninger er frie og selvbestemmende, og de protestere da imod, at der gjøres Jndskrænkninger i denne Frihed eller i det frie Contractsforhold, men naar det til andre Tider convenerer dem bedre, da behandle de den samme frie Mand som et umyndigt Barn, der maa være afhængig af sine Foresatte, og maae voldgive sine Anliggender til "Herskabets behagelige Villie og Beslutning, naturligviis til sin egen Fordeel, og for at undgaae Bekostninger osv. Hvorledes kan dette forenes, Hr. Secretair Wolff P. Hansen havde ogsaa paapeget den Mislighed ved Leiecontracten at der i 4de Post bestemmes en Leie af 4 Rbd. aarlig fra 1ste Mai 1843, og man seer afQvitteringerne paa samme Contract at der er betalt Leie fra 1ste Mai 1842, al saa for et Aar meere end Contracten hjemler. Naar Hr. W hertil svarer at Leieren efter Aftalen, skulde svare Leie fra 1ste Mai 1842. saa bede vi denne Yttring sammenholdt med hvad han ovenfor har skrevet: at Leiecontracten er udfærdiget aldeles i Overeensstemmelse med den forudgaaede Aftale, at Alt hvad der i Contracten er foreskrevet følger af den gjorte Aftale. Naar han dernæst anfører at Aarsagen hvorfor der i Contracten staaer 1ste Mai 1843 er, at Leien for det første Aar dengang allerede var afgjort og saaledes ikke behøvede videre Omtale, saa bede vi dette sammenholdt med Qvitteringerne under Contracten, der er udstædt den 13de Juli 1843, hvor Af dette Blad udgaaer eet Nummer om Ugen, og som Følgeblad dertil udgaaer Kjøbenhavns Amts LandcommunalTidende", med omtrent 6 Nummere i Qvartalet. Prisen er 3 Mark hvert Qvartal. Man tegner sig for Bladet paa Postcontoiret i Kjøge, hos Dhrr. Boghandlere Meulengracht i Næstved, Bertelsen i Holbek, Vosbein i Hillerød, Wagner i Helsingør Milo i Odense. Jessen i Svendborg, Thjerry i Nakskov, Gjegengack i Maribo, Berggreen i Nykjøbing paa Falster, den Jessenske Boghandling i Aarhuus, Holm i Horsens, Smith i Randers, Termansen og Andersen i Ribe, DhrBogbindere Mehl i Roeskilde, Hansen i Slagelse, Møller i Skielskør og Thune i Veile, Hr. Skolelærer Jensen i Ringsted, Dhrr. Kbd. Gjørup i Storeheddinge, Hald i Frederikssund, Præst og Vordingborg Omegn hos Huusmand Peder Hansen, Lundby pr. Præstøe, Gaardeler R. Ottesen i Fredericia og Skomagermefler N. Hansen i Rudkjøbing. J Kjøbenhavn hos Redacteuren, store Regnegade Nr. 250, og hos Udgiveren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal i Sidehuset, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes. Trykt i det Brünnichske Bogtrykkeri ved I. C. Lund. man vil see at Leien for det første Aar ikke dengang var afgjort, idet den for de 4 Maaneder fra første Januar til sidste April 1843 først er betalt den 19de Januar 1844. Mere behøve vi vist ikke at anføre for at sætte Læserne istand til at dømme i dette Punkt, og naar Secretairen lægger til at det ikke er at formode at Leieren vilde betale meere end han var pligtig til, da har Frygt for Opsigelse vistnok ofte bragt Leiehuusmænd, til at gjøre større Offere end dette.