Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-11-22
J Roeskilde fandt han Juliane Maries Gravmæle, som han, paa hendes Persons Bekostning, erklærer for eet af de skjønneste; det Latterligste er, at denne Dronning ikke har noget egentlig Gravmæle, men ligger i en med Fløiel overtrukket galoneret Kiste, det synes ordentlig, at han blot har nævnt hendes Gravmæle, for at kunne sige noget om hende selv. - Kongens Bibliothek har, efter Forfatterens Paastand, liidt meget i den store Jldebrand, og han paastaaer, at det er alt for uhyre stort i Forhold til Staden og Riget. - Paa Theatret spilles fire Gange ugentlig, formedelst det store Antal Personer, blandt hvilke alle Sø- og Landofficierer ere, som have fri Adgang hvorved Jndtægten kun bliver meget ubetydelig. Det Manglende, som Kongen erstatter, beløber sig til 100,000 Rdlr. aarligen. Skuespillerne ere ikke meget mere end middelmaadige. Mod vore Damer er Forfatteren meget galant. De ere, siger han, meget fyldige og have et aabent og ædelt Ansigt, som Hjertet forstaaer og elsker ved første Øiekast; de have meget af det gode Lune, som man i Almindelighed ikke savner hos stærke Folk. Men med Reenligheden i deres paaklædning er han ingenlunde fornøiet, han paastaaer, at de trænge til en Addison, som med sin fine Vittighed kan revse deres smudsige Klædedragt, naar de kjøbe Tøi, saa foretrække de altid det mørke, fordi det sjeldnere trænger til at vaskes. Ved at besee Batterierne lod Forf. sig indbilde af en Søofficier, at vi i den anden Aprils Dage fuldt og fast troede, at den Engelske Flaade ville gaae til Carlscrona eller Reval, og at vi derfor aldeles ikke belavede os paa noget Forsvar. Slaget den 2den April omtaler, han omstændelig og paa sine Steder snurrig nok. Fornemme og Ringe, siger han velopdragne Folk og Kræmmersvende (ligesom Kræmmersvende ikke kunne være velopdragne Folk) ilede i stor Hob til Toldboden; de Syge krøbe ud af deres Seng, og lamme Folk førtes til Strandkanten, thi de bade om at medtages i Baadene, som bestandig pakfulde afgik til Blokkeskibene. - Men efter dette Galimatias udbryder Forf. meget skjønt: hvilket sørgeligt Syn. Den Britiske Nations æggede Hevn overfaldt med Lynets Rasen og Hurtighed et tappert Folk i dets egen Hovedstad, hvis Konge selv engang sad paa Engellands Trone og i hvis Førsters Aarer vor Kongeslægts Blod flyder, Naturen maatte forfærdes ved at være Vidne til en saadan Broderkrig." Willemoes's Kjekhed omtales udførlig. – For at vise, hvor svage Foreningsbaandene mellem Magter, hvis Nid og Uvenskab bestandig staaer i Forhold til deres Naboskab, altid maae være, vare de Svenske paa deres Høie rolige Tilskuere til Fægtningen, og syntes at have tabt at deeltagende Følelse for dens sørgelige Udfald; thi det var deres Medbeilere, som ydmygedes. Med Grund paaanker Forf. den Skjødesløshed, at man ved Palaierne mellem Stenene og især indenfor Gitterværket omkring Frederik den Femtes stolte Statue, lader Græsset saa fredelig groe, at man næsten skulde troe, det er bestemt til at slaaes). - De Danske *) For ikke længe siden har Anmelderen været Vidne til, at en Svensk Gaasekræmmer, som holdt med en heel Flok Gjæs paa Kongens Nytorv, lod disse Dyrgræsse indenfor Rækværket omkring Statuen paa denne Plads. Disse forsultne Skabninger gik her i Græs optil Brystet, og befandt sig meget vel derved. ere meget bange for Jld, men intet Folk har ogsaa liidt mere derved. En Formanning at omgaaes forsigtig med Jld og Lys og lange Bønner for den Kongelige Families Vel er Jndholdet af de støiende og melancholske Vægtersange, som den trætte Reisende hver halv Time om Natten plages med. Man seer heraf, at ogsaa Udlændinge ønske om Natten mindre Sang og meere Ro i Kjøbenhavn.