Viborger Samler, 1833-03-07
Monarcherne havde kun Valget mellem Anerkjendelse af Barricadethronen eller en Opstand af dem, som de kalde deres Undersaatter. De have foretrukket det Første. Nu blev vor Regjering anerkjendt ligesom den i 1789. ligesom Cortes og den neapolitanske Revolution. Da denne Anerkjendelse eengang var opnaaet, adsplittedes vi hjemme ved tvende Systemmer. Tilhængerne af det Ene vare beherskede af en altfor ængstelig Frygt for Krig; det Andet viste sig ligegyldigt mod Udlandets Trudsler, og troede, at Frankrig ved Fasthed kunde vorde Voldgiftsmand over Europas Skjebne. Det af Regjeringen proclamerede Jkke-Jnterventions-Princip gjorde Udslaget i September-Revolutionen i Belgien. Desværre er dette beskyttende Princip altfor snart bleven opgivet." Taleren beraabte sig i denne Henseende paa Marschal Maisons bekiendte Depesche, der havde været 4 Dage i Paris førend den daværende Conseilspræsident, Hr. Laffitte, erholdt Underretning derom. (Hr. Laffitte nikkede bekræftende). Taleren gjennemgik nu alle diplomatiske Forhold, hvorved han i Forveien demærkede, at Franskmændene ikke vare saa fattige paa Allierede, som hans Ven Salverte tidligere havde erklæret; thi der gaves En, hvis Navn hiin ikke havde nævnt, der i Nødsfald vilde forsvare Frankrig og til hvem han (Taleren) ene satte sin Tillid, det europæiske Folk. Han vilde ikke tale om Tractaterne af 1815, der paa visse Steder holdtes saa høit i Ære, endskjøndt det ikke kunde nægtes, at den franske Juli havde lemlæstet dem lidt. Derimod spurgte han Udenrigsministeren paa hans Æresord, om det var sandt, at der bestod en hemmelig Tractat, der i den hellige Alliances Navn forbod Frankrig Gjenoprettelsen af Hünningens Fæstningsværker. Dyb Taushed paa Ministerbænken.) Spanien forbigik han, som en Stat, der i dette Øieblik var en Prøvelse underkastet. Hvad Portugal angik, saa troede han, at man havde Ret til at forlange ganske anden Satisfaction af Don Miguel end en Avisartikel Det var endeligen engang paa Tiden, at lade denne Don Miguel, hvem det var en Morskab at skyde paa det trefarvede Flag, føle Frankrigs Vrede. Angaaende Grækenland beklagede han sig over Udelukkelsen af flere græske Districter, fra det nye Kongerige, ligesom overhovedet over Udnævnelsen af en Konge i et Land, hvor Alt, Tilbøielighed og Tradition, var republicansk, og fremfor Alt Udnævnelsen af en Konge af et Huus, der var Juliirevolutionen fjendsk. J La Romagna skulde man ikke have opløst Borgergarderne, og have seet noget strængere paa Opfyldelsen af de pavelige Løvter. Medens den engelske Gesandt trak sig tilbage af Harme over den hellige Faders Uredelighed, havde den franske Ambassadeur ikke taget i Betænkning at undertegne Tractaten i Forening med de øvrige Diplomater. Han viste hen til Vedblivelsen af Specialretter i de romerske Stater, der paa det Ubønhørligste forfulgte alle Patrioter; han vilde ei engang tale om den hellige Jnquisition, hvis Hellighed han ikke bestred. (Man loe.) Tilsidst udbredte han sig over Polens Skjebne, hvorved han betiente sig af meget bittre Udtryk, der vakte stor Gjæring paa den ministerielle Side. (Udtrykkene selv sinder Hamb. Corresp., hvoraf dette er taget, ikke for godt at meddele). Udenrigsministeren forsvarede Cabinettets Adfærd, og søgte at vælte en Deel af Skylden for Frankrigs isolerede Stilling paa Foredraget af saadanne Taler som den nylig holdte. Han erklærede, at den franske Regjering, der har havt Valget mellem en almindelig Krig og en almindelig Fred, havde valgt den sidste og derved hos mange europæiske Regjeringer erhvervet sig Venskab og Agtelse. Ved Besvarelsen af de enkelte Spørgsmaal tilbageviste han uden synderlig Vanskelighed de gjorte Beskyldninger, indtil Talen kom til Polen. Hans Forsvar for Frankrigs Politik mod dette Land er ordret saaledes anført i den officielle Moniteur: "Hvad Polen angaaer, saa har man anført Facta, om hvilke jeg ingen Kundskab har, endskjøndt vore Consuler i hine Lande ere omhyggeligen udspurgte. Jeg maa troe, at der i det Mindste ligger megen Overdrivelse til Grund ved disse sørgelige Beretninger; men saa lidt Sandt, der end er deri, saa er dette ustridigen allerede for meget, og Regjeringen deler de Følelser, som slige Fortællinger maae indgyde. Men hvad skulle vi svare paa dette Punct, Vi ere ikke Herrer af Polen. Vi have ingen Gensdarmer til at sørge for, at Retfærdighed vorder udøvet i hiint Land. Vi kunne kun gjøre Forestillinger, appellere til Ret, Fornuft, Retfærdighed og Menneskelighed; denne Pligt opfylde vi, og jeg gjentager, hvad jeg allerede tidligere har sagt, at Discussioner over denne Sag neppe ville være skikkede til at understøtte os i det sørgelige og piinlige Hverv, vi i denne Henseende have paataget os." - Under den næste Dags Debatter gik Hr. Mauguin endnu videre end Lafayette og erklærede, at der med Hensyn paa Polen existerede en Trippelalliance mellem Rusland, Preussen og Østerrig, og at de tvende sidste Magter ikke vilde have givet Rusland saa frit Spillerum, naar de ikke havde gjort Regning paa Skadesløsholdelse andetsteds, ved hvilken Leilighed han beraabte sig paa Breve, som vare fundne ved Hertuginden af Berris Paagribelse.