Viborger Samler, 1785-07-11
Peder stevner 3de Vidner i en Sag, han havde mod Povel. Dagen kom at Stevningen skulle falde i Rette. Povels Prokurator finder, at Peder havde glemt at stevne Vidnerne under Faldsmaale Straf. Straf. Han diverterede sig hiertelig over sin indbildte Seier, og førend Parterne gik paa Tinget, ville encouragere Folk paa sin Engelsk, til at indgaae store Veddemaale med ham, at Peders Stevning skulle blive afviist. Dommeren var nærværende og blev opmærksom ved dette, spurgte derfor Povels Prokurator, om han havde Kopie af Stevningen, og om han maatte see den. Nei, det kunde jo være tidsnok paa Tinget. Dommeren sagde derpaa af Spøg, til et pr. gode Venner, som vare nærværende: Hr. Povels Prokurator maae vidst i Dag være pr. Cassa, siden han er saa hiertelig forlegen for Veddemaale, derfor, mine Herrer, hielper paa Stymperen. J det samme kom Peder selv dertil (en god jevn Mand, der agtede selv at føre sin Sag, skiønt ikkun lidet bevandret udi det, som nogle kalde Formaliteter og andre Kneb). Han hørte Prokuratorens Brouten og Udfordring til Veddemaal, og uden nogen videre Betænkning, sagde ja, at ville holde 10 Rdlr. imod 10, at Stevningen skulle blive antagen og Vidnerne afhørte, med mindre Povels Prokurator havde Fuldmagt til Sagens mindelige Afgiørelse, som denne forsikrede, var 100de Mile fra Povels Sind. Pengene bleve sammenlagde, forseglede og givet Verten, i hvis Huus dette skeede, i Forvaring. Derpaa gik man paa Tinget. Peder fremlagde sin Stevning, og bad den læst og paaskreven samt Vidnerne derefter afhørt. Pouls Prokuraror tor havde mange Jndvendinger baade mod Stevningen og Sagen, og tilsidst denne: at Stevningen indeholdt den betydelige Formalitets Feil, at Vidnerne, ei vare indstevnte under Faldsmaals Straf, derfor paa Grund af Forord. 3 Marts 1741, paastoed han Stevningen aldeles afviist til lovligere Behandling. Dommeren, som ikke regaderede denne Mangel førend i samme Øieblik, recolligerede sig strax og spurgde, om Peder havde noget at erindre, eller tilføre imod de gjorte Indvendinger, Peder lod tilføre: Han forstod sig ei paa, hvad det ville sige, som Prokurator . . . . havde fremsadt, og derfor kunne han ikke give andet Svar: end han forlod sig paa sin Sags Retfærdighed, hvilket han dog ikke uden Stevning og uden Vidner kunne faae oplyst. Var der noget forsømt i Stevningen, eller noget udeladt, som burde have staaet der, ville han gjerne stevne om igien, naar Dommeren eller Prokurator ville kavere for, at ingen af Vidnerne imidlertid skulle ved Døden afgaae eller reise af Landet. Nu havde han dem ved Haanden og tilstæde; Om 14 Dage var det ikke saa sikkert, som det var i Dag, at de kunne møde, og da det var paa disses Udsagn det dependerede, enten han skulle komme til sin Ret hos Povel eller ikke, saa overlod han til Retten, at handle med ham, saaledes som det stemmede overeens med Lovgiverens allernaadigste Hensigt. Hvorpaa Dommeren resolverede. Forord De af 3die Marts 1741 indeholder, som man seer afdens Præmissa, Forholdsregler til at forebygge den i svanggaaende Seendrægtighed ved Vidners Møde, til Vidnersbyrds Aflæggelse. Paa det da, at Dommeren strax, uden videre Omstændighed, kan idomme mødtvillig udeblivende Vidners Faldsmaals Bo. der, er det, at Forordningen befaler, at Vidner under Faldsmaals Straf skal stevnes og forelægges. Da nu Peder ikkun har indstevnet 3 Vidner til i Dag, og disse alle ere mødte, og fremstiller sig her for Retten til Vidnesbyrds Aflæggelse, saa dristede Dommeren sig ikke til at nægte dem afhørt, saameget mindre, som Loven ikke forbyder, at modtage endog godvillig mødende Vidner, dem Parterne, uden Stevning og Forelæggelse, undertiden fremstiller, og derfor antog Stevningen samt derefter tillod Vidnerne afhørte. Povels Prokurator truede stærk af Kiendelsens Jndstevning, og gjorte sig forsikret, at Dommeren, ved Ober=Retterne skulle blive dømt pro mel. Jnform. Men man har ikke hørt til den siden. Den anden Sag var, i Henseende til Stevningens Mangel, denne fuldkommen liig; Men derudi kiendte Dommeren saaledes: Jmod Forord. af 3 Marts 1741, dens 1s. tydelige og reene Forskrivt, understod Dommeren sig ei, at antage den fremlagde Stevning, hvorudi den anbefalede Formalitet af Vidnernes. nernes Jndstevning under Faldsmaals Straf, er udeladt, og derfor afviiste Stevningen til anden og lovligere Omgang. - Herved meente Citanten, hvis Vidner ligeledes vare mødte og fremstillede for Dommerens Øine, sig fornærmet, og truede, som forhen Pouls Prokurator, af Kiendelsens Jndstevning. Jngen af Sagerne blev indstevnet til Ober=Retterne, hvorfore man endnu ei veed, hvilken Kiendelse der var rettest.