Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-05-24
J nogle Egne sees store udbredte Sletter (som naar de ere tøtte bruges allene til Græsning, og ere beboede af nomadiske Nationer, som drage omkring paa dem med deres Hiorder, og naar de ere frugtbare og tilstrækkeligt bevandede, ere de skiønneste Sæder for Agerdyrkning og Kulturen) i andre afvexle flade Forhøininger med Sletterne, (Landet faaer derved et bølgeformigt Udseende, som giør det meere behageligt, en aldeles flad Egn er sieldnere.) Videre seer man hele Strækninger af Bierge og Dale at udbrede sig i en Længde af mange Mile, og endelig hæve sig uhyre Bierge over Jordens Flade, hvis Toppe løfte sig høit op over Skyerne. (Det er dette saa interessante Syn at staae høit oppepaa Bierget, og see Skyerne neden for sig og omleire det; at vide at Regnen nedskyller i Dalen imedens man staaer selv omgivet af Sollyset, at høre Tordenen rulle under sine Fødder, og selv at være forskaanet for dens Rædsler. Det er paa disse Bierghøider hvor en Reenhed og Lethed i Luften fornemmes, som Slettens Beboer ikke kiender. Her aander man saa let, herer Sindet saa oprømt, her synes Lidenskaberne, der ligesom høre til de lavere jordiske Egne, at forstumme. Rousseau siger at man vredes ikke saa let i den reene og frie Biergluft. Her blev det engang følt i et underfuldt Øieblik at der var godt at være, og ønskeligt at bygge sig en Boelig. Paa Biergene nydes de store Udsigter, deel ned i de dybe Dale, over de udbredte Sletter, deels opad til høiere ubestigelige Biergtoppe, her vise sig de mangfoldige deels rædsomme deels henrykkende Natursyn, disse ofte nedstyrtende Sneemasser (Laviner), disse frygtelige Biergfald, disse brusende, vilde Vandfald, som undertiden opløse sig i en hvid Skum, eller bestraalede af Solen, vise sig i alle Regnbuens Farver; her møder ofte Synet uhyre Steilheder (Præcipicer) lige afskaarne Klippevægge, frygtelige Afgrunde, mægtige Svælg opfyldte med Snee eller styrknede Vandmasser; men ogsaa de herligste Udsigter, de meest fortryllende Naturscener, som henrykke Sindet, og ligesom afbilde Skaberens Storhed og Almagt. Guddommens Viisdom, Skaberens almægtige Kraft aabenbarer sig for det tænkende Menneske, i det Mindste som i det Største, i Myg gens og Mossets Dannelse som i Jordens Kæmpebygninger; men de høie Biergegne, de store og vilde Naturscener virke mægtigere paa det menneskelige Gemyt og hæve Menneskets sløve, i Sandseligheden nedsunkne Aand, lettere til sin Skaber. Disse store Natursyn, som forskiønnes af det idelige afvexlende Sollys, giøre dybe Jndtryk selv paa de simple og mindst dannede Menneskers Gemyt. Derfor finde de høie Bierges Beboere Livet flaut selv i de meest dyrkede flade Egne, selv i de yppigste og konstrigeste Stæder; en uimodstaaelig Længsel opvaagner ofte i deres Sind efter den rene Biergluft, efter de pragtfulde og majestætigske Natursyn, hvortil de fra deres Ungdom have været vante, en Længsel (Hiemvee) som naar den ikke bliver tilfredsstillet kan foraarsage Sygdom og undertiden volde Døden. Vi, de lave Egnes Beboere, som ere omgivne af en vel ofte ynderig, men dog simpel Natur, vi fole ikke denne Længsel; thi vi kunne ikke længes efter det som vi ikke kiender, saaledes kiender ikke det almindelige Menneske til den videnskabelige Længsel; thi han har ikke smagt, han kan ikke fatte det aandelige Livs Sødme; saaledes længes ikke Jordens omtaagede Beboere, efter det himmelske Livs Glæder, da en faderlig Viisdom, en betænksom Godhed, har skiult dem for deres Blikke. Men inden vore Aander komme til at deeltage i disse, ville de udentvivi først blive deelagtiggjorte i de høiere og ædlere Jordiske; først forundes at omsvæve denne beundringsværdige Klode, først lære at tilbede Guddommen i dette herlige Naturens Tempel; hvis Majestæt og Skiønhed, og Pragtfuldhed og vise Indretninger Siælen neppe abnede, da den indhyllet i det grovere Klædemon, vandrede fængslet til Støvets Egne. de høieste Biergegne taber sig Naturens Behagelighed, svækkes Jnteressen for den. Luften fortyndes i den Grad, at Legemets Kraft udmattes, Aandedrættet bliver svagt, Lemmerne, kraftesløsse, Blodet selv vil ligesom trænge udaf Kroppen. Naturens Udseende bliver vildt og rædsomme. Skovenes Regioner ere for længe siden forladte, selv de stærkere Biergplanter hensvinde efterhaanden, kun Sneemasser og frosne Jishave, og nogne Klippestykker, og uhyre Granittoppe, som hæve sig høit op af Sneemasserne vise sig for Øiet. Staae mange Bierge sammen, saa vise sig de frugtbare Dale for Øiet som et dybtliggende Mørke, og man seer omkring sig ikke andet end et sneebedækket Polarland, hvoraf enkelte høiere Biergtinder hist og her hæve sig. Men denne Ujevnhed i Jordens Bygning er i høi Grad velgiørende. Det er i disse høie Bierg egne at det ferske Vand samle sine Forraad; fra dem udspringe de velgiørende Floder, som vande de underliggende Lande, og lette deres Beboeres Forbindelser; i Æthiopiens høie Bierge samler Nilen sine aarlige Forraad, uden hvilke det frugtbare Ægypten var stedse forbleven en Ørken. -J de høie Alper have Rhinen og Rhonen deres Kilder. Det ere Biergene, som sikkre den menneskelige Friehed, sætte uoverstigelige Hindringer i Veien for Erobrernes Foretagender. J Asturiens Bierge fandt Kristendommen sin sidste Tilflugt da Saracenerne oversvømmede Spanien, og derfra udbredede den sig paa nye over Landet. Ligesom Biergene standse Erobringens Strøm, saaledes bryde de ogsaa Stormens Magt og beskiærme de lavere Egne; hvor deres Masser opstilles, der udgiøre de et Værn mod Nordens Kulde. Jtaliens rene Himmel, dens fortryllende Sydluft skylder den Alpernes mægtige Beskyttelse. Ved Jordens Ujevnhed erholder vor Planet dette afvexlende Udseende, som giør den saa interessant og saa lærerig; thi da det er ikke Mennesket forundet at stige dybt ned i Jordens Skiød, saa er det i Biergegnene at Jordens Bygning skal studeres, og dens underjordiske Skatte (de mineralogiske) skulle søges; især ere de lodrette Klippevægge, de dybe med nedfaldne Klippestykker opfylde Dale, de afsondrede Klippeblokke, lærerige for Betragningen. Derfor viser sig samme Naturindretning, saavidt vi Dødelige kunne øine, det paa de øvrige Himmellegemer. Maanen er i det mindste et biergopfyldt Land, endnu mere end Jorden, af de vildeste og besynderligste Former. Paa Planeten Venus troer man at kunne see et lignende Natursyn. Gode Venner, vi ville engang efter Døden først tage vor egen Klode i Øiesyn, derpaa efterhanden de øvrige Himmellegemer; ethvert af dem indeholder et Speil paa Guddommens Storhed; jo flere Blik vor Aand formaaer at opfange deraf, jo bedre vil den lære at kiende sin Skaber, i en desto nøiere Forbindelse vil den komme med en uendelig alt det Godes og det Stores evige Aarsag. Til Morgensolen.