Corsaren, 1842-04-29
Sogneforstanderskaberne, de danske Filial-Jacobiner-Comiteer, eller om Udsigterne til en honnet Constitution. Alle gode og loyale Læsere bedes foreløbig, ikke at blive bange ved Ordet "Jacobiner-Comiteer", For det Første skal nemlig Talen være om danske Jacobiner-Comiteer, som naturligviis forholde sig til de høisalig franske, ligesom den danske Friheds-Enthousiasme forholder sig til den høistsalig franske. Dette beregnes efter Formlen: Naar en fransk Jacobiner er en Mand, der vil have Kongen henrettet og Aristocraterne hængte paa Lygtepælene, saa er en dansk Jacobiner en Mand, der i dybeste Allerunderdanighed underskriver en Skattebevillingspetition og - vel vogter sig for at underskrive den anden. Vi blive altsaa ikke bange; det er ikke farligt - For det Andet skal Talen ikke være om noget Nærværende, men om noget Tilkommende, om Noget, vi see i Aanden uden bestemt at kunne angive, i hvor mange hundrede Aars Afstand. Vi blive altsaa ikke bange; det er ikke "ubetimeligt." - For det Tredie skal Talen ikke være om Filial-Jacobiner-Comiteer, der ligesom ved et Lyn opstaae over hele Landet paa et Vink af en stor Jacobiner-Velfærds-Comitee i Hovedstaden, men om de danske Sogneforstanderskaber, der ligesom ved et Lyn opstaae over hele Landet paa et Vink af Hs. M. Kong Christian den Ottendes Regjering. Vi blive altsaa ikke bange; thi der er slet ikke Noget at blive bange for. Der er ikke den allermindste Grund til Frygt for, at en farlig Frihedssvimmel derved pludselig skulde gribe Nationen. Og dog er det Jacobiner-Comiteer, det vil sige. De ere de Korn, af hvilke det Æggehvidestof skal fuges, hvoraf de Æg skulle blive til, af hvilke de egentlige, rette Jacobiner-Comiteer engang skulle udruges. Det er en lang Udsigt, det er fandt; men - det er dog altid en Udsigt. Det er en af Momenterne i den Regjerings-Marime - og, da det er Regjeringens Maxime, er det naturligviis den ene rigtige - at Friheden skul udvikle sig gradeviis og sikkert, men at den, for at kunne gaae rigtig sikkert, skal gaae rigtig langsomt. Regjeringen har rigtignok havt det Uheld, at flere af de Sædekorn, den saaledes har udsaaet til den ovenfor antydede Brug, ere faldne i altfor frihedssvanger Jord og ere skudte altfor ubetimelig rask frem, saasom Stænderne, Kjøbenhavns Borgerrepræsentation, ja endog adskillige af selve Sogneforstanderskaberne, der allerede, neppe krøbne ud af Ægget, ville lære Honen, ville tiltage sig at controllere Politimester og Herredsfoged angaaende Retssikkerheden eller rettere: Retsusikkerheden; men imod de saaledes altfor yppig voxende Buske er der et godt Middel. Man beskjærer dem. Nu hedder det jo rigtignok, at, jo mere saadanne Buske beskjæres, desto stærkere voxe de; men man kan ogsaa vende Sætningen om, saa at den lyder saaledes: Jo stærkere de voxe, desto mere beskjæres de. Saa skulle de nok bringes til at vente efter de øvrige, der ikke ere faldne i saa giftig Jord. Tiderne ville komme, Tiderne ville gaae, og, imedens Tiderne saaledes komme og gaae, blive Sogneforstanderskaberne hægede og pleiede, vandede og beskjaarne, indtil vi, eller rettere sagt: vore Efterkommere, uvist i hvilket Led, en smuk Morgen vaagne og see dem vorede op til en smuk og tæt Underskov -- see Landet bedækket med selvstændige Communer - og disse ville da være Jacobiner-Comiteerne. J Sandhed, jal det ville de! De ville være de stærkeste, de eneste Bolværk imod den Constitution, som der er al Grund til at frygte for, at vi dog ellers ville faae. Man veed jo, at der her i Landet findes et Parti, der ønsker en Constitution. Om dennes Natur ere de indbyrdes lidt uenige; men fleest Stemmer synes dog den af Hr. Godseier P. Tutein foreslaaede at ville faae. Den gefaller en stor Deel af de saakaldte Moderate, thi dens Hoveddyd er, at den ikke fordrer for megen Frihed; den behager de Rige, thi den fordrer for Rigdommen, al den Jndflydelse, denne "naturligviis" bør have; den behager Godseierne, thi de ville derved blive saa stærkt repræsenterede, at de kunne beskytte deres naturlige! Interesser, den behager endelig de fleste Conservative, thi til Beskyttelsen for Conservatismen bliver der ifølge samme oprettet et fuldconservativt Pairskammer, der kan conservere det, som det 3/4 conservative Deputeretkammer mulig kunde faae ifinde at omstyrte. Dette Parti vil imidlertid arbeide for sit Maal, Constitutionen, med al mulig Befindighed, Rolighed, Maadeholdenhed, Betænksomhed o. s. v. Det forlanger ikke sit Ønske opfyldt paa en Studs, nei! det er tvertimod endog fornøiet, om det først bliver overgivet til en Commission. Opfyldelsen af dette Ønske vil altsaa rykke frem med samme Hurtighed som Sogneforstanderskabernes Selvstændighed, hvilket vil sige: uendelig langsomt. Uendelige Størrelser ere ligestore, følgelig ville de rykke lige langsomt frem, hvilket med et smukkere Navn kan kaldes lige hurtigt. Det skaber aldrig at give en Ting et smukt Navn. Naar nu altsaa hiint Parti har faaet Alt istand, staaer det frem og proclammerer Frihed, det vil sige: den "Frihed", der er i deres Constitution. De netop paa samme Tid selvstændig blevne Communer reise sig da med Kjøbenhavns Commune i Spidsen, som en tallos Mængde Jacobiner-Comiteer - behag at lægge Mærke, her komme de omtalte Jacobiner-Comiteer - og raabe: Ja, leve Friheden! vi ville være frie! - Men, veed man, hvad Friheden er i et Land med selvstændige Communer? Det er i detmindste en Constitution, der er saa democratisk, at den tilbyder lige saamegen Frihed som en Republik. God Nat da GodseierAristocrati, Penge-Aristocrati, Embeds-Aristocrati og hvad der ellers bærer Aristocrati for eller bag. J smelte Allesammen ind under det lille Ord; Folket. (Pause.) J danske Sogneforstanderskaber! Denne Vision om Eder, om Eders Daad i en fjern Fremtid, har opfyldt vort Sind med Glæde. Ak! denne Glæde minder os om vore Børneaar, da vi saaede Appelsinkjerner i en Urtepotte og forud frydede os til de deilige Sydfrugter, der vil komme derpaa, i langt høiere Grad end vi vilde have glædet os, hvis vi have havt nok saa mange andre Appelsiner i Haanden. Ak, J kjære Sogneforstanderskaber! I ligne for os disse Appelsinkjærner ogsaa deri, at det er ligesaa problematisk, om den Spire, der ved Eder synes os nedlagte i den danske Jord, virkelig vil spire frem og endnu mere bære saa herlige Frugter, eller, for at tale uden Billeder og Omsvob, om J, naar der engang for Alvor bliver Tale og Constitution, kunne staae selvstændigt frem og djærvt og kraftigt repræsentere Landets vigtigste Stand ligeoverfor dens gamle Undertrykkere, Godseierne, der i Forening med de Rige og Fornemme synes at ville afgijøre Sagen som en Familiesag. Det er rigtignok sandt: til at tale djærvt og kraftigt for Friheden hører der Courage - der hører Courage til. Men J kunne øve Eder ligesom Dieffenbach. Om ham fortæller Heine, at han øvede sig til at blive Tydsklands største Operateur ved at skjære Halerne af Hunde og Katte. J kunne ove Eder paa Politimestrene.