Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-02-04
Adelen indskrænker sine Udgivter, som en Virkning af de stigende Priser paa alle Livets Fornødenheder; den lægger sig alt mere og meere efter at erhverve sig Kundskaber, fordi Stamtavler allene nu ikke mere bane Veien til Embeder, Borgeren, som seer alt dette, betragter nu ikke mere Adelsmanden med et saa misundeligt og fiendske Øie, som fordum, hvor han besad Rettigheder og Fortrin førend han endnu var født, hvor Erfaring, Aar og Kundskabet maatte vige for et støvet Pergamentsbrev. Men medens Adelens Anestolthed forsvinder, reiser Kjøbmandstandens Pengestolthed med Dristighed sit Hoved. Mangen en rig Kjøbmand fordunkler i vore Dage ganske den ældste Adelsmand i Praar, Oprighed og Homod. Han har ingen Aner at gjøre sig til af, men han besidder et Metal, der, naar han er ufornuftig, gjør ham saa meget mere opblæst, som han staaer i den Tanke, at det ene og allene er hans For skand og Flid, han har at takke for et saadant Adelsbrev. Træffer der sig nu uheldigviis paa saadan en rig Kjøbmand er et udannet Menneske, der ikke har lært andet, end den Konst at fortjene Penge, saa er han dobbelt saa hoved dig som den meest opblæste Adelsmand. Adelen besad dog altid, selv i de Tider, hvor det betragtede Borgerstanden som Maddiker, et Slags Dannelse og Opdragelse, en finere Følelse, der som oftest afholdt den fra at handle inhumant, Men den rige Kjøbmand af det gemene Slags, uden Opdragelse og Dannelse, er et utaaleligt Væsen. Hans Hovmod kjender ingen Grændser, han har ikke Følelse for andet end Penge Nu kunde man spørge, gives der da mange saadanne Kjøbmænd hos os Finder man ikke tvertimod mange, som bestemmer i deres Testamenter store Summer til almeennyttigt og menneskekierligt Brug Man maatte være høist utaknemmelig dersom man vilde glemmer at vi have havt ad skillige rige Kjøbmænd, der offrede deres møisommelig erhvervede Formue paa Menneskelig hedens og Ædelmodighedens Altar. Ladige var vel i egentlig Forstand just ikke Kjøbmand, men ligemeget. - vi ville regne ham blandt de Handlendes Tal. Hans menneskekierlige Testamente er endnu i frisk Minde. Paa de Ulykkeliges Vegne, som hans Legater ville husvale, offres her hans Minde en taknemmelig Taare! Men hvor sjeldent er det ikke, at en Kjøbmand gjør et saadant Testamente, J Almindelighed arve hans Børn eller hans Enke hans hele Formue. De fortsætte hans Handel, som efter dem igjen kan fortsættes i mange Led, og Pengene blive derved bestandig samlede paa en eneste Plet og hos en eneste Familie. Naar nu saadan en Mand ikke af egen Drivt, ikke af Agtelse for Menneskeheden vil gjøre noget medens han lever for sit Fædreneland, saa kan jeg fandelig ikke indsee, hvad Gavn Almeenheden har af ham eller hans Penge. Vel sysselsættes der mange Mennesker ved hans Drivtighed, men ikke at tale om, at disse blot sysselsættes for at berige ham, og paa andre Maader vilde kunne finde deres Udkomme, dersom de ikke fandt det hos ham, saa er det heller ikke let at indsee, hvilken Fordeel det kan være for Oplysningen, Videnskaberne og Konsterne, at adskillige Comptoirbetjentere lønnes for de Breve, de skrive, og de Bøger, de holde i Orden? Vi have ikke faa Kjøbmænd, der ere rigere end nogen fordums eller nylevende Adels og mænd. Endeel af den have først seet deres Lykkes Morgenrøde ved deres Ankomst til Dannemark. Men man nævne mig, paa nogle faa Undtagelser *) nær, en eneste, der i levende Live har gjort nogen ædelmodig Opoffrelse for Videnskaberne og Konsterne - en eneste, der har søgt at opmuntre nogen Dansk Konstner, saaledes som Hove har opmuntret Dannemarks første Billedhugger – en eneste, der har grebet et ulykkeligt og fattige Genie under Armen, og dannet det paa sin Bekostning - Hvad der er skeet i Løndom veed jeg ikke; men mig er det i det mindste ikke vitterligt, at Publicum nogen finde er bleven underrettet om en saadan rosværdig Handling. Saaledes vare ikke Adelsmændene i deres glimrende Tidspunct. Mange yndede og beskyttede Videnskaber og Konstnere, mange satte endog en Stolthed i, selv at være Lærde og Konstkjendere **). De gjorde sig en Ære i at være Mæ*) Det maa og hør naturligviis ikke forstaaes om vore rige Kjøbmænd i Almindelighed. Vi have havt en B. Anker, en Ryberg og flere, og have endnu adskillige Hædersmænd blandt denne Stand, som udmærke sig ved en liberal, ædel og human Tænkemaade. Her tales overalt kunom saadanne, der ikke have aflagt offentlige og bekjendte Prøver paa deres liberale Tænkemaade. Det frappanteste Exempel paa - næsten havde jeg sagt det Barbarie, vor Tidsalder er nedstyrtet i, saae man paa den afdøde Widevelts Auction. Hvad denne Mand har gjort for sin Konst er ubegribeligt, et Særsyn i vort curater, og den fattige Lærde havde dog for sine søvnløse Nætter den Trøst, at kunne finde Beskyttelse hos en rig og mægtig Adelsmand. Men hvor ere nu de Mænd, som kunne kaldes Mæcenater, Navnet selv er bleven ubekjendt. Newton eller Kant er et usselt Endossement, og en Bog en Vexel, som ingen honorerer.