Berlingske Tidende, 1789-08-24
J denne Tid viste sig bestandigen Beviis paa Ødeleggelser : snart saae man hele Huse, snart Vrag eller Tømmer af sønderbrudte Bygninger, snart Kister, Skabe og andre Meubler, som Strømmen førte bort; alle ved Elven boende vare i Arbeide med at flytte ud af Husene ; i Aamodt Præstegaard, som dog ligger 150 Skridt fra Elv=Bredden, maatteryddes af alle Huse løst og fast; thi Vandet steeg op at mankunde roe oven for Præstegaarden, og i de Værelser der var længst fra Elven gik Vandet dog over en halv Alen høit. Paa nogle Stæder kunde mange i den stride Strøm neppe rædde det vigtigste, førend Huset faldt om, og det meste blev et Offer for Bølgerne. Men da Vandet igjen faldt, Gud i hvilket ynkeligt Syn, Ager og Eng ei allene for dette Aar saaledes ruineret, at næsten ikke det ringeste bliver at Høste, men endnu værre i Henseende til den følgende Tid, den benævnte Klimsand eller Dynd er nogle Stæder lagt saa tyk, at intet kan haabes høstet i mange Aar, andre Stæder den grove Sand lagt 1 a 2 Alen tyk, hvor aldrig næsten kan ventes nogen Afgrøde, mange Stæder er mere end det halve af Gaar denne ødelagde, da Strømmen har udskaaret og bortrevet store Agre og hele Stykker Eng. Elven rinder nu der hvor man før pløiede og saaede, nogle Stæder ere Husene ganske borte, andre Stæder nedgravede eller omkastede, Broerne ere for største Deelen borte, af Veien er meget lidet tilbage, hvor man forhen beqvemmelig kunne kjøre med Vogne, er nu paa hvor man skuer findes de ynkværdigste Ruiner; thi ei allene mange Stæder ugiørligt at komme frem med Ridehest. Kort, Hoved Elven Glommen rasede med mageløs Heftighed, men og alle andre mindre Elve eller Tvær=Aaer vare saa opsvolmede at de rev med sig alt hvad forekom, og neppe den aller mindste Bæk fandtes, som jo gjorde nogen Skade, altsaa leed og de der boede længere fra Elven dog noget, om ikke saa betydeligt Tab; man kan der for med god Grund sige, ingen er sluppet skadesløs. Foruden anførte Elendighed kom endnu til, der aldrig forhen har været hørt her i Egnen, nemlig Jordskred, som især traf tvende Gaarde i Hoved Sognet, og næsten til Halvdelen ruinerede 4 Bønders Jordvei. Derforuden udtog Jordskredet en Stue og Fæehuus for en fattig Enke, og i Anneret en Huusmandsplads med alle paastaaende Huse, uden at Folkene sik ræddet mere end det usle Liv. Saaledes har dette Præstegield i en Tid af 2 Dage lidt et Tab, som det synes ikke et halvt Aarhundrede igien kan oprette, og mange Familier maae i Grund blive ruinerede. - Det kiærlige Forsyn haaber man anviser paa nogen Maade Udvet til Ophold for de mange Brødløse, og dernæst trøster man sig ved vor allernaadigste Konges landsfaderlige Omhue for de Nødlidende, ved at lette Adgang til Næringsmidlers Anskaffelse, ellers sees ikke andet, end at alt uden Haab om Redning bliver ganske forloret. - Korn har man, Gud bedre, ved indfaldende Frost=Aar ofte forhen maattet savne, men omendskiøndt den Manglende har været nødt til, derfor at sætte sig i dybeste Gield, kunde det dog være at faae kiøbt, og ved Blanding af Bark, Halm og Mose til Brød har de opholdt Livet; men nu er her ingen Udsigtil Kreaturenes Ophold, som en besynderlig vigtig Nærings green i denne Egn, seer det langt bedrøveligere ud. - Af Uheld støder og ligesom tilsammen paa engang, de skadelige Skovmuus, Lemænd kaldede (L. N. Mus cauda abruptecorpore fulvo nigro maculato.) som kom førend endnu Sneen i Foraaret ganske var gaaet af, og tildeels bestandig har opholdet sig her, fortære det lidet Oversvømmelsen har levnet, da de nu ere i større Mængde og i Tusindtal grasserer overalt, snart paa Engene, snart i Havnene, og det baade hiemme og i Sætermarkene.