Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-10-19
Den 13de October døde i Kjøbenhavn Contreadmiral og Kammerherre Hans Christian Sneedorff, Chef for det Kongelige Søcadetcorps, i en Alder af 66 Aar, efter sexten Ugers Sygdom. Som en Søn af den i vor Literatur saa navnkundige, af dansk Sprogs og Veltalenheds Fremme i en dybt siunken Tidspunkt, saa fortjente Prof. Jens Schelderup Sneedorff, viste han sig i sit hele Liv en saadan Fader værdig, uagtet han allerede havde mistet ham i den spæde Alder af fem Aar og ikke kunde nyde dennes ømme Veiledning. Hans yngre Broder, Frederik Sneedorff, laae næsten endnu i Vuggen, da de bleve faderløse, men ligesom han, begavet med en udmærket Aand, havde Frederik sikkert, især som fædrelandsk Historieskriver, opsvinget sig til en høi Rang, dersom det ikke havde været hans Bestemmelse, at han, midt i sin blomstrende Alder, paa en Udenlandsreise (1792), der lovede saa skjønne Frugter, skulde ved et ulykkeligt Spring fra Vognen, da Hestene bleve løbske, vorde 32 Aar tidligere Dødens Offer. Begrædende et saa ubodeligt Tab vedblev Hans Christian Sneedorff at følge den fra hans Barndom af betraadte Krigerbane, thi allerede da havde hans Moder, en Datter af Etatsraad og Professor Chr. Thestrup, efter Faderens Død, faaet ham ansat ved Sø cadetterne. - J Aaret 1789 blev han Lærer i Sømandskabet ved Søcadetcorpset, og 1797 dets Chef. Saaledes havde han i en Tid af 27 Aar med Hæder forestaaet denne vigtige Post, og under hans Ledning ere saare mange kjekke og brave danske Orlogsmænd blevne dannede. Hans Konge paaskjønnede ogsaa hans Fortjenester og forundte ham 1809 Ridderordenen af Dannebrogens 4de Classe og 1813 Kammerherrenøglen. 1816 blev han Contreadmiral Hans medfødte, sjeldne Digtertalent yttrede sig hos ham meget tidligen. Saaledes findes allerede i Holks Sorrig og Glæde, der udkom 1776, i Sangene over Indfødsretten fra 1777, og i det almindelige Danske Bibliothek for 1778 adskillige andre Digte fra hans Haand. Hans berømte Romanze: "Hr. Henrik (Gerner) han sidder saa tankefuld, &c., maaskee noget af det Skjønneste i Romanzefaget, vor Literatur eier, vidner om, hvad han som Digter, ved Musernes fortsatte Dyrkelse, kunde blevet, dersom vigtige og uafbrudte Embedsysler ikke med Magt havde bortdraget ham fra Chariternes blomsterstrøte Bane - ligesom Skjebnens Jernhaand hans yngre Broder fra Clios Tempel. Dyrebar som hans egen Ære var den til hans Omsorg betroede Planteskole for danske Søkrigere ham, og aldrig kunde han taale, at dens siden Frederik den Fjerdes Dage (1701) straalende Glands i fjerneste Henseende skulde forbunkles. Dette viste han især i Aaret 1798, da en Bekjendtgjørelse fra Amtmand Heiberg, angaaende sin Søns Død, udkom, hvorved letteligen Skygge kunde kastes paa een af Academiets Foresatte. Efterat have med Kiendsgierninger godtgjort, at den afdøde Sølieutenant intet havde havt at klage over sin Behandling ved Academiet og paa Cadetfregatten, siger han: "Jeg har længe ønsket at træde frem for den store, ubestikkelige Dommer, Publicum. Jeg har længe vidst, at Bagtalelsen har sneget sig om iblandt Det, for at berøve mig min borgerlige Agtelse og Dets Tiltroe; jeg har længe liidt ved at vide, at mine Venner, og været undseelig over, at endog mig ubekiendte Hædersmænd, forgleves kiempede for mig mod Middas Domme, overdøvede af Stentorstemmer. - Men hidtil var jeg ikke saa lykkelig at faae nogen gyldig Ret til at fremstille mig for Dets Domstoel. Enten mødte min Modstander med lukket Vizir, eller han afskiød sine Pile uden at angive mod hvem. - Endog i dette Øieblik skulde jeg ikke have Ret til at nærme mig Det, dersom ei det bestemte og almindelige Øiekast, man har faaet Det til at hæfte paa mig, gav mig den. - Man har sagt Dek, at jeg forstod den Kunst at faae Cadetternes Skjebner til at hænge allene af min Villie, og man har villet bedrage Det saa grovelig, at jeg netop skal bevise, at det er eene paa mine Forslag, at der allerede forlængst er truffet Indretninger ved Akademiet, hvorved der er høieste moralsk Umulighed i, at nogen Cadets Skjebne kan ligge i enkelt Mands Haand. Det er paa mit Forslag, at Dommernes Antal paa Cadet-Fregatten af det Kongl. Adm. og Commiss. Collegio er forhøiet fra 2 til 3 og i de sidste Aar til 4, hvoraf de tvende ere omskiftende. - Det er paa mit Forslag, at høistsamme Collegium har forhøiet Dommernes Antal i enhver af de Videnskaber, som læres i Land, fra 1 til 4, og i de vigtigste Videnskaber til 6. Det er paa mit Forslag, at Dommeren over Cadetternes Conduite er forhøiet fra 1 til 4.