Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-08-01
Saalænge Würtemberg stod i politiske Forbindelse med Frankerige, var Statsforfatningen reen monarchisk, men siden dets Jndtrædelse i det tydske Forbund, har det faaet den Bestemmelse, at skulde antage en constitutionel Forfatning; hvilken Forandring har givet Anledning til ubehagelige og langvarige Misforstaaelser imellem Kongen og Stænderne; da, som en udenlandsk Forfatter bemærker, Overgangen fra en uindskrænket Statsforfatning til et constitutionelt Nonarchie paa den ene Side synes at koste formegen Overvindelse, og paa den anden Side at være fordret paa en alt for paatrængende Maade, Kongen var rigtig nok den første tydske Fyrste, som efter det tydske Forbunds Oprettelse, lovede at give sit Land en bestemt Constitution. Han sammenkaldte derfore i Marts 1813 en Forsamling af Stænder og meddeelte den den nye Statsforfatning; men Stænderne vilde ikke antage den, hvorimod de forlangte den Constitution tilbage, som gieldte for Hertugdømmet Würtemberg, og som blev ophævet i Aaret 1806, hvorved de og tilføiede den Bøn, at denne Statsforfatning ogsaa maatte udstrækkes til de nye Lande, som ere tilføiede Hertugdømmet. Regieringen fandt dette upassende og afslog Begieringen; men forsikkrede at den vilde saameget som mueligt opfylde Stændernes Ønske, og benytte af den gamle Forfatning, hvad der endnu kunde anvendes af dem. Man søgte derpaa at forene sig om Præliminairpunkterne, men dette Foreningsforsøg mislykkedes og Forsamlingen blev udsat. Denne blev siden paa nye aabnet i samme Aar, og Regieringen udstædte nu det mærkværdige Reskript af 13 November 1815, hvori den erklærede, at den ikke vilde erkiende Gyldigheden af den gamle Statsforfatning for Hertugdømmet, i Henseende til de nye tilkomne Lande; man maatte derfore søge at udarbeide en nye passende Statsforfatning, som kunde gielde for det hele Rige, hvoraf alt det som kunde bruges, skulde optages af den gamle Statsforfatning, hvori dette bestod, fremsatte Regieringen i 14 Fundamentalpunkter, vilde Stænderne ikke beqvemme sig dertil, saa erklærede Regieringen sig nødsaget til at beholde den gamle Statsforfatning for Hertugdømmet, og give en nye Statsforfatning for de tilkomne Lande; men som vilde forvolde en skadelig Disharmonie for det hele Rige. Denne Erklæring virkede, Stænderne gave efter, og Kongen i Forening med Landstænderne udvalgte Underhandlings-Commissairer, for at udarbeide en almindelig Constitution for hele Riget, bygget paa de anførte 14 Fundamental Grundsætninger; Mænd som staae i stor Anseelse for deres Retskaffenhed og Jndsigter, og som opvække de største Forventninger. Endnu er dette store Værk ikke bragt til Ende, men man forsikkrer at den Disharmonie, som hidindtil har fundet Sted imellem Kongen og Stænderne vil aldeles ophøre, og Kongen, som er bekiendt for sin kraftfulde Charakteer, skal ved sit Maadehold i denne Sag, og sin saa tydeligt tilkiendegivne Følelse for det Gode, stedse meere vinde Folkets Stemme paa sin Side, især da Adelen havde i Mødet af Stændernes Forsamling af 3 Mai d. A. gjort følgende 6 Fordringer: 1) At tilstaaes Ret til selv at vælge sine Deputerede, og til at holde Forsamlinger. 2) Patrimonialjustits. 3) Priviligeret Rettergang, Gienoprettelsen af adelige Fideicommisser. 5) Befrielse for personlige og borgerlige Afgivter, 6) Befrielse for Krigstienesten. Misforstaaelsen imellem Kongen og Stænderne havde rigtig nok hidintil været temmelig betydelig, saaledes havde Stænderne i en Erklæring af 3 April d. A. paastaaet den Ret, at ingen Skat kunde udskrives uden med Folkets og Repræsentanternes Samtykke, klaget over Folkets Byrder, skildret Undersaatternes Elendighed, som at overgaae enhver Beskrivelse, der kunde giøres deraf, og anmodet Kongen om at lade dets Tilstand undersøge, en lignende Paastand gientoge Stænderne i en Erklæring af 12 Maji. Kongen har derpaa udstædt et Reskriveaf 6 Juni d. A., som indeholder et Statut om, hvorledes Statsgielden skal efterhaanden afdrages, især ved Hielp af de franske Contributioner. Udsigterne til Gieldens Afbetaling ere unægteligt lange, og efter Statutet vil den i de første 45 Aar endnu ikke være afbetalt, desuden har Kongen ved Reskript af 24 Juni alvorligt indskærpet Stænderne at afholde sig fra al Jndblanding i hans Regiering, og blot at give sig af med at giøre Constitutionen færdig. - Ogsaa med sine mediatiserede Fyrster og Grever, som tilforn vare tydske Rigs stænder, men siden bleve Würtembergske Undersaattere, har Kongen havt Ubehageligheder, da de havde indladt sig i Forbindelser med hinanden, og henvendt sig med deres Andragender til udenlandske Magter; hvilket Foretagende Kongen erklærede i et Reskript af 20 April d. A., at være et Jndgreb i hans kongelige Rettigheder; Fyrsten af Walburg, Zeil udstædede den 21 April i den Anledning en Note, hvori han angav at Aarsagen til dette Skridt, var at Kongen ikke hidindtil havde opfyldt de Forbindtligheder, som han havde paataget sig i Henseende til Stænderne, og at dets Hensigt kun var at sikkre deres personlige Privilegier og at forskaffe sig Civilstemmer paa de tydske Forbundsdage. Disse Rigsfyrster og Rigsgrever har nu udgivet i Trykken et Forsvarskrift, nemlig en Skildring af deres Forhold, hvoraf det første Hefte med 30 Documenter er udkommet, og som er af meget interes(Fortsættes) sent Jndhold.