Berlingske Tidende, 1808-04-04
Hs. Keiserl. Maj. - saaledes beretter Gen. Hutchinson, - begyndte Samtalen med at spørge mig hvad jeg meente om vort Angreb paa Kiøbenhavn, Jeg svarede, at jeg var aldeles uvidende om de Omstændigheder, der havde foraarsaget det, men at jeg haabede, at den engelske Administration kunde retfærdiggjøre sig, og bevise hele Verden, at de Danske vare i Begreb med at forene deres hele Magt med de Franske, for at giøre fælleds Sag mod Engelland. Hs. Keiserl. Maj. anmærkede, at jeg dog umuligen kunde være af denne Mening, dersom jeg vilde erindre de Samtaler, vi havde havt om Danmark i Bartenstein. J disse sagde Keiseren mig, at han havde anvendt al muelig Umage, for at formaae Kronprindsen af Danmark til at forene sig med Coalitionen imod Frankrig; men at Prindsens Svar stedse havde været tydeligt og uforandret, nemlig: at han i mange Aar havde vedligeholdt et Neutralitetsystem, hvori han havde fast besluttet at vedblive, da hans Folk derved havde levet i en blomstrende og lykkelig Tilstand, og at ingen Bevæggrund nogensinde kunde formaae ham at afvige derfra. H. K. M. føiede til, at jeg maatte være tilstrækkelig bekiendt med Kronprindsens faste Karacteer, for at vide, at intet var vanskeligere end at rokke hans Beslutninger, eller at bevæge ham til at forandre en Handlemaade, som han eengang havde antaget; og at han, Keiseren, var sikker, at der førend vort Angreb paa Kiøbenhavn ikke existeerte nogen Forbindelse mellem den franske og danske Regiering. Jeg sagde derpaa, at jegtroede Lord Gomer havde overleveret det Keiserl. Ministerium en Note over denne Gienstand; hvortil H. K. Mesvarede, at dette forholdt sig saaledes, men at Notens Jndhold var latterligt (augstor da den hverken indeholdt nogen tilstrækkelig Forklaring, eller noget Tilbud om Fyldestgiørelse. H. K. M. begyndte der paa at tale om den store Bekymring som vort uforsvarlige Angreb havde foraarsaget ham, og at der aldrig var skeet noget Lignende; at, om en saadan Fremgangsmaade blev gieldende, saa vilde alle de Forhold, som hidindtil havde bestemt Nationernes Adfærd mod hinanden, gaae aldeles til Grunde; at enhver i saa Fald kunde giøre hvad han fandt for godt. H. K. M. sagde mig derpaa i de bestemtestertryk, Tone og Maade, at han forlangte Fyldestgiørelse, tilstrækkelig Fyldestgiørelse, for dette uden al Anledning foretagne Angreb, at det var hans Pligt som Keiser af Rusland, og at han vilde have den. Han spurger mig, om jeg torde vove at være af anden Mening end han over denne Gienstand, Han sagde fremdeles, at de høitideligste Tractater og Forpligtelser forbandt ham med Danmark, og at han havde besluttet at opfylde dem. H. K. M. lagde derpaa til, at han formodede, vi havde et Angreb paa Cronsladt i Sinde at han ikke kunde forudsee et saadant Angrebs Udfald, men det vidste han, at han var bestemt, at giøre Modstand indtiden sidste Mand og ikke at vise sig ganske uværdig til den høie Post hvori Forsynet havde sat ham. Jeg svarede H. K. M., at jeg havde al Grund til at haabe og troe, at vi ikke vilde giøre noget Angreb paa Cronstadt. Han svarede, at han var belaver derpaa, og alle rede havde taget sin Bestemmelse saaledes som han før havde sagt mig. Derpaa sluttede han Samtalen og gientog med megen Eftertryk "at han vilde have fyldestgiørelse for Danmark. Det er Orlogskibet Vangaard, Capt. Mainwarden, og Briggen Constance, som ligge til Ankees paa den østre Kant af Dirken, lige for Raar Fiskerleie.