JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-02
Om det delicate Capitel angaaende Smagen have vi kun lidt at sige, efter alt hvad vi allerede have vovet at bemærke, i Henseende til deres Foragt for Naturen, og Maaden, hvorpaa de have behandlet deres Landskaber og deres Fødelands Costumer. J Billedhuggerie, i Musik har deres Smag altid været ussel, og skjøndt deres Land har frembragt adskillige beundringsværdige Malere, ere de dog altid blevne dannede og have i Almindelighed opholdt sig udenlands - medens, alt for henved et Aarhundrede siden, Slægten syntes uddød. Men, for at bøde herpaa, er det imidlertid ikke vor Mening at ville nægte, at de have en god Smag i Gallanteriearbeider, i Juveleerkonsten, i Ornamenters Forfærdigelse, i Fyrværkerie, Processioner, Danse, Ceremonier og store Underholdninger
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-02
det vil sige, i Alt, der mere hører til Parade end til Lidenskab, eller til Forfængelighedens Tilfredsstillelse, end til høje Følelsers Opvækkelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-02
J alle de ædlere Konster nægte vi at deres Smag er agtværdig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-02
Det sidste Characteristiske i den franske Poesie, vi ville nævne, er det, der grunder sig i Sprogets Mangler, og her sigte vi, ikke saa meget til dets Mangel paa Velklang og Melodie, som til dets Fattigdom paa Idiomer, og den upoetiske Characteer af Metaphorer, som forekomme i dets Bygning. Sprog, endskjønt de tilsidst virke tilbage paa Forstanden af dem, der bruge dem, bleve oprindeligen dannede af Mennesker, og være altid Præget af Aanden, som de udgik fra. Blandt et Folk af varm Jndbildningskraft vidner det almindeligste Udtryk om Lidenskab og Phantasie, og Idiomet selv aander Poesie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-02
Det er paa Grund af disse Omstændigheder, troe vi, og et nyt Beviis for Sandheden, hvormed de ere paaberaabte, at stort poetisk Genie har yttret sig, baade hos de uopdragede og meget unge langt mere i Engelland end i Nabolandet. Begeistringen hos os er for stærk til at undertrykkes af Mangel paa rigtig Talevne, eller rettere, den Tale, der kommer fra en saadan Kilde, har altid aftvunget os vor Beundring. Hist synes det, at man, for at behage Academier, maa have studeret paa Academier - og at ingen Hjertekundskab kunde bøde paa Mangelen af Fortrolighed med Tonen i gode Selskaber. De have rigtig nok En, le grand Chancell, bekjendt for at have skrevet noget Skrab, der kaldes Comoedie, i en Alder af ni Aar – og en Tømmermand, Adam Billaut, der skrev Almuevers, med noget Bifald, under Ludvig IV. Men hvad ere disse ved Siden af vore Exempler paa Cowley, Pope, Chatterton, og Kirke, White, i Henseende til tidlig Modenhed, eller Shakespear selv, Burns, Hogg, eller Bloom field, i Henseende til Genie, i den laveste Stand, Forsiuelsens Fremskridt hos os har været saalangt fra, enten at undertrykke Bondens Følelser, eller at gjøre den Dannede kræsen, at den har frembragt netop de modsatte Virkninger: som det sandeligen allevegne bør gjøre. De bemærkninger, vi have gjort, passe paa den franske Poesie i de to sidste Aarhundrede den eneste Poesie, som de Franske selv nu læse, eller opfordre Andre til at læse. Men ubilligt vilde det være, ei at erkjende, at det var dem, hele Europa skylder sit første poetiske Impuls og at den romantiske Literatur, der udmærker det nyere Europas Genie fra den classiske Oldtid, oprandt med Trouveur og Conteurs - Provences Gjøglere (Jongleurs) og Menestrels.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-02
Vi kunne nu ikke opholde os her med at levere nogen Historie om denne muntre Videnskab, der gik frem med saa glimrende Held, at et regulært Academie blev til dens Dyrkelse oprettet i Toulouse, førend Slutningen af det 12te Aarhundrede, og dets Aand udbredtes næsten paa samme Tid i alle europæiske Kongeriger. Sarmiento *) har rigtig nok søgt at vise, at dette ny Slags Poesie, indført i Spanien af Maurerne, først drog igjennem Catalonien til Provence, hvor den, upaatvivleligen mødende udmærket Lykke, snart udbredte sig over hele Frankrig, og derefter vendte tilbage over Toulouse til Barcellona - og derfra til Andalousien, hvor det havde begyndt. Vi troe imidlertid ikke, at noget Beviis for denne mauriske Oprindelse er tilstrækkeligt til at anklage de provensalske Digteres Originalitet – og skjøndt det *) Memories pare la Historia de la PoesiaEspagnola, Madrid 1775. er ligesaa fandt som mærkeligt, at allerede i det 12te Aarhundrede Romancero General og andre Samlinger leverede en utrolig Mængde spanske Digte af den nye Skole, saa synes dog det blotte Navn La gaa Ciencica, hvormed den der udmærkes og hædres, at vidne om dens Oprindelse, og det berettes af Sarmiento selv, at Kongen af Arragonien i det 14de Aarhundrede fik af Kongen af Frankrig to Professorer i Poesien fra Toulouse, der vare bosatte i Barcelona, tilden poetiske Konsts bedre Opmuntring, paa den Tid betragtet af Nationalvigtighed. Det vilde være unyttigt til det Formaal, vi nu have for Øine, at skildre den franske Poestes Fremskridt og Forfald, eller hvad man nu end vil kalde det, fra Troubadourernes Tid ned til Corneille og Racine, med hvilke den antages at have naaet sin Fuldkommenhed. Det synes at have været under Ludvig XII. Regjering, da Octavien de St. Gelais oversatte Odysseen og Ovids Epistler, da Sagen tog en bestemt Retning mod classiske Æmner og Mønstre, og i Henrik II. Tid høstede Jodelle saadan Ære for hans Sørgespil i de Gamles Smag, at han blev lykønsket som en anden Æschylus, og fik som Foræring i det academiske Pedanteries sande Stiil, en Geed og en Blomsterkrone. Henrik IVdes Regjering synes at have været rigest paa franske Digtere. Det var da, Du Bertas udgav sit Digt om Skabelsen, under Titel af: La premier Semaine, der, efter Sigende, oplevede tredive Udgaver i sex Aar - skjøndt ingen, som vi formene, i det sidste Aarhundrede har havt Mod til at gjennemlæse det. Den Gang blomstrede ogsaa den frugtbareste blandt alle franske Digtere, Herdi, der, som man beretter, ikke skal have skrevet færre end sex Hundrede Skuespil. Vi paastaae ikke at kjende meget til dem, men vi finde at Lacretelle, i sin Nations sande Aand, lykønskede den til den Kiendsgierning, som vi sikkert ikke drage i Tvivl, at Herdi aldrig naaede nogen af Shakespears skjønne Tankeflugter, da saadan en Høihed, anmærker han, ved hans store Popularitet, vilde hindret det franske Drama fra at beholde sin nuværende hæderfulde Overenstemmelse med det Græske. Malherbe, der fulgte strax ovenpaa denne Tidspunkt, bringer og paa eengang ned til Racine, Mainard og Voiture, der vare Corneilles umiddelbare Forgjængere. (Fortsættes.) Den taknemmelige Hund.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-02
Blandede Efterretninger. Jen. Liter. Zeit. recenseres: Beherzigungen zur Wiederherstellung der Zünfte &c., Bonn 1818. Det er et af vore Dages Særsyn, siger Rec., at man overalt saa gjerne vender tilbage til det Gamle, og ved Gjenindførelsen af Fortidens afskaffede Indretninger søger at skaffe sig Hielp mod det Nærværendes besværlige Tryk. Om denne Tilbagegriben efter det Forbigangne beroer paa en rigtig og forstandig Vurdering af det Nuværendes Aand og eiendommelige Characteer, eller paa den overalt mærkelige Utilfredshedsaand i Henseende til det Nu værendes Begivenheder - dette at undersøge ligger udenfor vor Plan. Kun den eneste Bemærkning tillade man os, at vi aldeles ikke sine i hiin Tilbagegriben en klog Omsigt og en forstandig Prøvelse af det, der er virkeligen nødvendigt, men kun en ubetænksom Stræben og Driven efter at afryste den eller hiin Byrde, som dette nu ogsaa skeer paa en mere eller mindre hensigtsmæssig Vei, enten et lykkeligt Udfald af vor Stræben, eller aldeles ingen Hjelp, men kun en øieblikkelig Lettelse er at vente. Rec. søger derpaa at gjendrive Skriftets Forfatter, der, besjelet af Forkjerlighed for det Forbigangne, ønsker Laugene gjenoprettede i de fra Frankrig gjenerobrede og ved Pariser Freden, 1814-15 igjen afstaaede Rhinlande.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-02
For omtrent to Aar siden blev i Fligt i Males omtrent 280 engelske Morgen Land besaaede med Poppelrosen (Alcea Rosa L.), sædvanligen kaldet Malva, i den Hensigt, at benytte den som Hør og Hamp. Ved det i dette Øiemed foretagne Arbeide befandtes, at denne Plante giver en blaa Farvestof, der i Skjønhed og Varighed ligner den bedste Indigo - en Opdagelse, der for Handel og Agerdyrkning kan blive meget vigtig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-02
Fra Civilgouverneurens Bureau i Provindsen Toledo, der tæller omtrent 370,000 Indbyggere, ere i Løbet af Aaret 1821 ikke færre end6459 Decreter, 6002 Anordninger og Beretninger udstedte, og 3266 Undersøgelser anstillede.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-02
Nærings=Sorgen. Der bygger en Fugl i Dane=Vang, Den haver ei pralende Fjere; Men smeltende sød er Fuglens Sang, Og det er for Hjertet langt mere; Thi sukker hvert Hjerte paa Bøgenes Øe. Lad Fuglen ei døe! Den sidder som helst paa Bøg og Ell, Hvor Kvisten sig bøier mod Jorden, Der sjunger den født i Gry og Kveld, Mens Natten er Skumring i Norden, Thi sukker hvert Hjerte paa Bøgenes Øe: Lad Fuglen ei døe! Nu tier i Lund den Fugl saa kvær, Og mindes vel neppelig Sangen, Nu hænger med Neb den Fugl saa kiær, Og hopper urolig i Vangen; Thi sukker hvert Hjerte paa Bøgenes Øe. Lad Fuglen ei døe! Den leder om Korn i Ager-Reen, Og søger i Vipperne Trøsten, Den hakker sig mat i Muld og Steen, Og længes saa hardt efter Høsten; Thi sukker hvert Hjerte paa Bøgenes Øe. Lad Fuglen ei døe, O, vogte dig vel, du Fattig-Fugl. J Renen gal aldrig til Sæde!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-02
J Bøgenes Ly er bedre Skjul, O, hviil, hvor du agter at kvæde! Forgiæves kun ellers vi sukke paa Øe: Lad Fuglen ei døe! Her lusker i Kveld en Jæger vild, Hans Tanker de ere fuldhulle, Han sætter sit Garn i Renen snild, Og lokker de sjungende Fugle; Thi sukker hvert Hjerte paa Bøgenes Øe: Lad Fuglen ei døe! Der er ingen Røst i Verden til, At han den jo kan efterabe, Thi Mester han er i Kogle-Spil, I Toner af Luften at skabe Thi sukker hvert Hjerte paa Bøgenes Øe Lad Fuglen ei døe! O, vogt dig for ham, du Fugl saa kiær Og bliv fra de bølgende Agre! Til Nattergal-Fangst er Skytten nær, Med Toner fuld sledske og faare; Thi sukker hvert Hjerte paa Bøgenes Øe Lad Fuglen ei døe! Er Kroen og kom, er Vingen svag, O, flye dog tilbage til Skoven, Hvor nylig du sang: endnu i Dag Der sidder en Herre for Oven, Han hører, naar Hjerterne sukke paa Øe: Lad Fuglen ei døe! Er blevet for høi dig Bøgen nu, Hvor ellers du lysted at bygge, Saa sæt dig kun lavt i Lund paa HuJ Bøgenes blommede Skygge; For høit har til Himlen ei Sukket fra De Lad Fuglen ei døe! Kiærminden saa væn, i Kjortel blaa, Hvortil hun ei Traad haver spundet, Da hvisker i Løn, de Fugle smaa Har Føde i Skoven og fundet, Og Hjertet end sukker paa Bøgenes Øe Lad Fuglen ei døe! Alt Leerne klang fuldlydt i Eng, Det Blomsterne maatte undgiælde, Hver Dyne saa blød i Fugle-Seng, Den maatte nu Fjerene fælde; Men Hjertet end sukker, paa Bøgenes Øe Lad Fuglen ei døe, Snart raser i Vang den Meie-Reed, Saa Vipper og Ar monne hæve, Paa mangen en Vei, som Faa kun veed, Da flygtige Kierner omsvæve, De regne da ned, hvor der sukkes paa Øe: Lad Fuglen ei døe!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-02
Da Fuglen, som før, paa Bøg og Ell, Skal mellem Kiærminderne sjunge, Og lytte skal Dan, i Gry og Kveld, Til Slaget af Nattergal-Tunge, Og sukke til Himlen, fra Bøgenes Øe. Lad Fuglen ei døel! N. F. S. Grundtvig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-02
Kjøbenhavns Børs, d. 1 August. Cours. Hamb. 2 M. 244, a vista 247. Spec. 250. - Specier solgtes til 15 Rbmark. Oblig. (med Renter fra 11 Juni 1823) 79 1/2 a 80. Nationalbank-Obligationer (af Laanet d. 2 Febr. 1820) 102 a 102 1/2 Rbd. r. S. (uden Renter) eller 128 Rbdlr. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. - Norske Sedler 15 1/2 Rbdlr. pr. 10 Specier, norsk. Svenske Sedler 61 1/2 s. - Disconto 5 pC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-02
Trykfeil. J forrige Numer, første Side, første Pille Lin. 7 nedenfra, istedetfor: Dog ei saa vild o. s. v. læs: Dag ei saa vild o. s. v.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-02
Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höec¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-06
Nyeste.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-06
Skilderie af Kjøbenhavn. Tyvende Aargang. No. 62. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 6 August 1823. Til Dannerkongen. Ved Tilbagekomsten fra Hærtugdømmerne. Til Axelstad velkommen, ædle Drot Saa jubler Hver, Dig savnet har, imøde. Tomt, Legem uden Siel, dødt laa Dit Slot Dødstaushed over Murene, de øde Du kommer, vor Maria følger Dig, og Liv igjen Din Borg til Bolig kaarer. See, naar saa Vaar og Varme nærme sig, gjenstrømmer Livet i Naturens Aarer. Din Throne, arvet, ikke kjøbt for Blod, den, paa hvis Bolster ei Du lad har hvilet, velkommen til den Throne, fra hvis Fod mistrøstet Ingen vandrer bort fortvilet! Mens Slægters sidste Marv trindt viden Jord i Ufreds Lampe nærer Dødens Væge, med Taalmods Olie mildne viist Dit Nord hvert Saar, Tid slog, og ene Tid kan lægges De Roser, Himlens Engle kun betroe til Søstres Haand at plante og beskytte, dem Dine Døttre om Din Tinding snoe, en Krands, ei Du med Diademet bytte! Kiendt, aldrig misdømt, elsket kun, thi kjendt, Du kalde Sandhed Din! Den Dig forsvare! Han, under hvem Du Trængsler har fuldendt, retfærdig Dig til Glæderne bevare! Dit Danmark, ædle Fader, var engang Vidunderet imellem Verdens Lande, den ene Plet, hvor Plov, ei Glavind klang, en Fredsøe midt i vilden Blodhavs Vande. Et Jertegn vorde Danmark da paa ny, en Fredsøe, Tidens Strømme ei forrykke, den ene Plet, hvor i Din Thrones Ly et Tempel reises Enighed og Lykke! F. Høegh Guldberg. Min Tak. Helliget, ved Hjemkomsten, H. k. H. Kronprinsessen, der naadigst havde overleveret Sinekongelige Forældre trende af mig forudsendte Digte." Jeg ledte paa Høie, ved Kilder, i Dal, langs Skove, paa Heder, i Enge. Viis mig det Sted, hvor jeg finde skal den Blomst, jeg søger saa længe!"
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-06
Paa Gravene saae jeg Kjærminder at groe, og alle af Taarer bedækkes. Staaer kun, Smaablomster, for mig i Ro! Nu Savnets Tolk mig ei tækkes."Med forskende Øie jeg tankefuld gaaer i Haugen til Blomster paa Bedder. En stoltest blandt dem tilhobe staaer, og Kaiserkronen den hedder. - Førstinden en Krone. Jeg nærmer mig glad, den hellige Blomst at bevare. Men, ind jeg stirrer i bøiet Blad; der staae de Taarer saa klare. Saa findes ei Krone for Taarer da fri? "De perle, hvor ikke de flyde." Og stille gik jeg dens Sted forbi, ulysten Stilken at bryde. Jeg vankede atter – dog, Blomst jeg ei fandt, og Stiernen paa Himmelen blinker. Hvor Alle Blomster i Krandse bandt, mig ene ingen end vinker. Thi Roser skabtes til Ynglingers Ven, Cypressen til Vidnet om Smerte; og Lilier visne saa faae hen, som Fryd i Menneskehjerte. Men Stjerner og Ønsker fordobles i Tal, før Stemmer til Øret sig trænge: kom, see her Stedet, hvor plukkes skal den Blomst, Du søger saa længe!" Did seer jeg, og Evighedsblomsterne nær, jeg raaber i Jubel af Glæde: om slyng min Tak, Du den Blomst, saa kjær, med uforvisnelig Kjæde!"F. Høegh Guldberg. * Nemlig Stykkerne: Mindets Blomst, Til Dampskibet Caledonia og Til Dannekongen. ** Fritillaris imperialis, inden i hvis Krone der paa Bunden sees flere Vandvexler, som dog aldrig drydde.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-06
Erindringer fra Generalsuperintendent Adlers *) Reise til Rom. **)(Af Leier. Convers. Bl.) Ref. vil her blot indskrænke sig til saadanne Meddelelser, der betegne en ægte, velgjø*) J. G. C. Adeler (født 1756 paa Øen Arnis i det Slesvigske) kom 1779, efterat have studeret i Kiel og Bützow, til Kjøbenhavn. Det var 178082 han giorde Reisen til Jtalien, Frankrig og Holland, paa Kongel. Bekostning. En Frugt af denne Reise vare Reisebemerkungen auf einer Reise nach Rom. Altona u. Hamb. 1784, som er udgivet af hans Broder, J. C. G. Adler. Overs. **) Det var Geheimeraad og Statssecretær Guldberg, der først havde udkastet og udvidet Planen til en lærd Reise, og siden bestemt det aarlige Stipendium; ham var det, der fra Hovedstæd til Hovedstæd ledsagede sin elskede Adler med deeltagende Blikke, og hjertelig, faderlig Omsorg; han var det, der med Visdom ledede de kraftigste Skridt til Understøttelse for den Hjem reisende. - Da Adler i Mai 1778 var ilet til Kjøbenhavn, for, til sin Lykkes Grundfæstelse, selv at anbefale sig den meget formaaende Mand, traf han ham ikke hjemme, og fortsatte, efter et kort Ophold, forsynet med et Anbefalingsbrev fra Etatsraad Tem ler, sin Vei til Fredensborg, hvor Geheimeraaden den Gang opholdt sig. - Ved den første Sammenkomst fandt Adler en venlig Modtagelse. Under Samtalen spurgte Guldberg, om han ei ogsaa vilde gjøre Arveprindsen sin Opvartning, og da dette med Beskedenhed blev besvaret med ja, vedblev han paa Fransk: "for ikke at opholde Dem, maa jeg bede Dem at komme i Eftermiddag Kl. 4 i Prindsens Forgemak, jeg vil da melde Dem. Men vær saa god at rende Humanitets Aand, der, fri for al Proselytmagerie, som i denne Tid paa mangt et Sted driver oprørende Uvæsen, engang saa tydeligen yttrede sig i den første catholske Geistligheds Adfærd mod lutherske Lærde, altsaa mod Kjettere, under Pave Pius VI. Under fire Ugers lærerigt Ophold i Wien, blev Adler ganske udkomme igjen i Morgen tidlig Kl. 8, paa det jeg kan tale omstændeligere med Dem."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-06
Næste Morgen kom den unge Adler tilden bestemte Tid. Efterat Statssecretæren havde talet med ham og spurgt om ligegyldige Ting, hvor gammel han var, hvor han havde studeret o. s. v., gik han adskillige Gange eftertænksom op og ned af Værelset, og vendte derpaa med en munter Mine tilbage igjen, spørgende: "har Deikke Lyst til endnu at studere i nogle Aar?" Da Adler gjorde en taus Compliment, begjerlig efter at erfare, hvad Guldberg endnu maatte ville sige, vedblev denne: "der er kun to Pladser, som Hs. Maj. havde at besætte i den orientalske Literaturs Fag; i Kjøbenhavn og i Kiel. Den i Kjøbenhavn var ved Prof. Kall meget godt besat; den i Kiel var ubesat, fordi den unge Cramer var Professor gracae lingue, endskjønt han fører Titel af Professor ling. orientall. Men efter en kort Pause, naar han endnu vilde opholde sig nogle Aar i Kiel og derpaa i Götringen, saa vilde dette befordre hans Hensigter. Sandt er det, sagde han derpaa i en fort olig Tone, at Procantsleren (Cramer, Faderen tilden endnu levende berømte Jurist i Kiel), reent ud sagt, ikke kan gjøre noget uden mig, men De indseer nok, at vi meget lettere kunne nærme os vort Maal, naar han har samme Øiemed i Henseende til Dem, som jeg. Han maatte ogsaa vedblive aarligen i det mindste at lade trykke en saadan Dissertation, som den sidste: (Massecheth sopherim in Latin, conversus &c.) thi den havde behaget ham overordentligen, mærket af den pavelige Runtius, Guarampihos hvem han blev introduceret. Jndbuden til Taflet fik han ikke allene Plads ved Siden af ham, men ogsaa i den bestandige venskabelige Underholdning de meest smigrende Beviser paa en fortrinlig Opmærksomhed. - Overalt fandt den holsteenske Orientalist hos Geistlige og Lærde i Wien, nemlig hos Raad Martines, BibliothekCustos, den hæderligste Modtagelse; ved Afskeden glædede Guaramp ham med otte Anbefalingsbreve til Jtaliens meest udmærkede Lærde, Disse skriftlige Ledsagere lettede, som de meest veltalende Talsmænd, i alle Hovedstæderne den og indgydet ham Agtelse for dens Forfatter." Nu gjennemløb han med nogle vigtige Vink Adlers Studereplan, udbredte sig over adskillige Lærde, som J. D. Michaelis. Tychsen o. s. v., og forlod Ynglingen med den Forsikkring, at han oprigtigen elskede ham og aldrig skulde glemme ham. - Strax efter hans Tilbagekomst til Kjøbenhavn erfarede Adler de ypperligste Virkninger af hans første Samtale med Statssecretairen; det var Planen til en tvaarig Udenlandsreise i bibelsk orientalsk Øjemed, og den fremstræbende Yngling aabnedes en fortræffelig Løbebane til lønnende Virksomhed. - Hvor opmuntrende, hvor hædrende for Afsenderen og for Modtageren tillige, vare Guldbergs skriftlige Yttringer, f. Ex., i følgende Prøver: "De opoffre nogle Timer paa at gjøre en Samling til nogle Afhandlinger, som ved Deres Hjemkomst kunne forskaffe Dem et Navn. . . . Jeg elsker Dem, fordi jeg agter Dem, og jeg agter Dem, fordi jeg kjender Dem, Deres Talenter, Deres Bestræbelse og Deres Hjerte.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-06
Reisen med Dampskibet. (Slutning; see No. 56.) Jeg studsede ved at høre en Læge tale saaledes om Drukkenskabs Følger. Men jeg har ofte gjort den Erfaring, at de fleste Læger forsvare helst de Systemer, der passe til deres særegne Lidenskaber og Svagheder, saaledes som Malere gjerne pleie at anbringe Figurer, de ere forelskede i, paa Lærredet. Den store Rubens valgte saaledes sin anden Kone til Model for smukke Qvindehoveder, og lod ofte hendes Portrait pryde hans Mesterværker i de forskjelligste Figurer. Medicinske Epicuræere holde sig til Browns Kraftsupper og Kjødretter, og den skjelmske Amors Pile ere i deres Øine langt fra ikke saa giftige, som mange skildre dem. Solen stod nu i Middagslinien, og man beredte sig til Middagsmaaltid. Paa Dækket blev Madden anrettet, og alle de Passagerende satte sig, uden at ordnes af nogen Ceremonie mester, omkring Bordet. Selskabet var meget blandet. Patricier og Plebeier sadde ved Siden af hverandre. Man spiste, drak, converserede, medens Skibet, drevet af sin brændende Vulcan, listede sig med stadige Skridt hen ad Vandets Speilflade, og den yndige Kyst, ligesom ved en magisk Kraft, syntes at drages tilside for vort Blik. Øverst ved Bordet sad Hollænderen, myn Heer van der Emboen, som var lutter Mund, det vil sige, i den aldeles materielle Betydning. Hans Kjævebeen vare i ligesaa uophørlig Bevægelse, som Møllevingerne i en stærk læst. Han sad uforstrækket ved sin Mad. om end Solen forsvandt og Afgrundens Mørke igjen aabnede sig, havde han ikke forladt sin Plads. Saa phlegmatisk, som denne Hollænder, sad ved sin Steeg, tænkde jeg ved mig selv, maa engang Carl den Tolvte have siddet, da han dicterede Breve, og tilraabte sin Skriver, der ængstedes af de Kugler, som fløi ham om Ørene: Skriv, Hvad kommer Dig Kuglerne ved Min Sidemand var en Kjøbmand fra Kjøbenhavn, som jeg har kjendt i en Deel Aar, men altid som en Mand, der besad en god Portion Don Ranudosk Anestolthed. Vel var han baade paa Fædrene= og Mødreneside just ingen Patricier, thi hans Far- og Farfader havde været Favnesætter i Viborg, og hans Mor= og Mormoder levet af at lave Bollede i Randers, men han var saa besvogret med Raader, at disse lode deres Glands tilbagestraale paa hans Simpelhed. Jeg spurgte ham, hvorledes min gode Ven Stranglund levede? – "Hvilken Stranglund, – spurgte han igjen, ligesom lidt forlegen. – Jh, Deres Svoger", sagde jeg - Hvilken Svoger, spurgte han atter. "Secretæren, svarede jeg. – Begge mine Svogere ere jo Secretærer", sagde han, "Han, som er i Kamret, vare mine Ord. De ere jo begge i Kamret, svarede han Kammerraaden", sagde jeg Ah Kammerraaden", raabte han - "Kammerraaden - ja, han lever meget Godt."- Hver Gang han nævnte een af sine Svogere eller Fættere, eller Onkler, nævnte han dem ved deres Titel. F. Ex. min Svoger Kammerraaden, min Fetter Krigsraaden - min Onkel Capitainen - thi han havde een Fetter, der var Theehandler, og en anden, der var Krigsraad - een Onkel, der var Lieutenant, og en anden, der var Capitain ved Borgerskabet.