Berlingske Tidende, 1810-09-07
Massena har ladet en betydelig Magt maneuvrere i alle Retninger omkring os, og der kan ingen Tvivl være om at de Franske alvorligen ere beskjæftigede med Portugals Jvision. J dette Øieblik ere de rolige; men dette er den Rolighed, der finder Sted før Stormen bryder løs Vi ere imidlertid ikke bange. Man sporer ikke den mindste Modløshed i den engelske Armee, endskiøndt man ogsaa her har Klaftere i Mængde, der gierne vilde vende tilbage til Engelland; men dette er jo Folk som ingenstes finde sig fornøiede. Vi have 27000 Mand, og ikke saa mange Syge, som man ved et lige Antal skulde have i Jrland. Armeen har Levnetsmidler i Overflødighed og god Qvarterer. Det er langt fra at Fienden giør Regning paa en let Seer, og vi vide med Vished, at han allerede flere Gange har maattet forandre sine Planer, eller lægge gandske nye. Første Gang have vi nu fortreffelige Efterretninger; og man troer at de ere os tilstillede fra Officerer af høi Rang i den franske Armee. *) 2) Hertil anmærker den franske Moniteur : Eftersom J vare saa godt underrettede, hvi blottede J da General Cravfords Division saaledes, at Hertugen af Eichingen nær havde taget den heel og holden til Fange? Sandelig, vi skulde ikke have undret os saa meget, hvis I havde ladet os vide, at Eders General Wellington havde en overnatuelig Magt til sit Forsvar! Det engelske Folks Anelser om den Skjebne, der forestaaer dets Armee, maae være saare foruroligende, da det ministerielle Partie saa meget søger at adforede og berolige det ved saa overordentlige Efterretninger; Snart siger man at en fornem Oficeer af Prindsen af Eslings Generalstad er deserteret, og at han endog er kommen med alle Armeens Hemmeligheder til London; snart melder man at en Oberst og 3 fornemme Officerer ere desserreerte ved Cadix; - paa denne Maade vil nok snart den hele franske Armee i Masse dessertere. Det var rigtig nok beqvemt at slaae den franske Hær paa denne Maade, og sandelig : der maae et saadant Under til at sikkre den engelske Armee for ei at blive beskiæmmet. Mange indfødte engelske og skotske Desserteurs tage Tieneste i vort AuxiliarCorps. Hvis de Franske saa let kunde desertere, hvorfor vil det da slet ikke lykkes Eder at bringe nogen af de 24000 til 30000 Ulykkelige, som J holde vakkede paa hverandre i Eders Fangehuse, til at gaae over til Eder ; end ikke naar J friste dem med Gulddynger, Hvis de Franske saa let kunde desertere, hvorfor vægre da de Ulykkelige, der i Bøddelhænder ligge pakkede paa hinanden i Pantonerne ved Cadix, og daglig fristes ved Eders Tilbud - sig saa standhaftigen, og trodse heller tusinde Farer, i det de kappe deres Ankertouge, i Haab om at faae Frihed til Løn for deres Dristighed og Mod. J de Engelskes Auriliat-Corpser findes ikkuns fra Franske, men mange ere Engellænderne i de Franske I de irlandske Regimenter tiene nu 3000 Engellændere eller Skot lændere, som have ladet sig hverve i Fangedsporerne. Heridland, ere ikke de Jrlændere regnede, som have taget Tieneste i Frankrige De ere Catholiker, og den retfærdigste Uvillie besieler dem imedden intollerante, Regiering, som undertrykker deres Fædreland. Animesiteten imellem Jrlænderne og Engellænderne er saa stor, at man har seet sig nødsaget til at lade 1800 i Fangedepoterne hvervede Engellændere og Skotlændere udtræde af de Corps, hvori man havde forenet dem med I lænderne, fordi disse hver Dag sloges med dem. Det vilde falde Engellænderne vanskeligt at opvise et ligge saa stort Antal Franske, som føre Vaaben mod deres Fædreland. Vi sige Franske: thi da der ere Batailloner oprettede, som bestaae af flere 1000 tydske, preusiske a. Deserteurer, saa er det slet ikke noget underligt, at Desertion kan finde Sted ved disse. Men Europa veed det, at de Franske ikke desertere. Hverken forrerte Marscher, eller Mangel, eller Farer have nogensinde bevæget de franske Soldater til at desertere. Hvad den Jnsinuation angaaer, at Officerer af den franske Generalstadskulde kunne correspondere med Fienden, da bevise Fiendens Maneuvrer bedst hvor ugrundet samme er. Alt hvad Engellænderne have ladet trykke om Walcheren, Antwerpen, Moores Feldtog og Talavera-Toget, og endelig deres nærværende Forhold beviser tilhobe at de intet have vidst og intet vide. Den 18de August. J de Aftstykker de sidste Nummere af Moniteuren indeholde, finde vi intet der kunde retfærdiggiøre den overordentlige Glæde Efterretningen om at Keiseren i Frankrig havde tilladt Kolonialvarernes Jndførsel, for 2 Dage siden foranledigede. Hver ken Keiserens Dekret angaaende Kolonialvarers Jndførsel, ei heller Ministerens Brev til General Armstrong indeholde det allermindste der kunde udtydes, som om Napoleon havde i Sinde at opgive sit System. Vi finde samme meget mere bekræftet i begge Artstykkerne, i det de tillige indeholde Retfærdiggiørelse for de Grundsætninger hvorpaa det er bygget. Dekretet er ganske afvigende fra det, som fandtes i Morgenbladet og der stod enført som et officielt Aktstykke. Handelskammeret har ingen Andeel havt deri, som man foregav; Dekretet synes umiddelbar at hidrøre fra Napoleon selv. Det tillader rigtig nok Jndførsel af Colonialvarer; men det forudsætter tillige, skiøndt saadant just ikke udtrykkelig staaer anført deri, at de ældre Love nøiagtigen skulle overholdes. Saasnart de indførte Artikler kunne mistænkes for at være komne fra en fremmed Havn eller at være fiendtlig Eiendom, skulle de confiskeres, hvis Angivelsen i mindste Maade maatte befindes urigtig. Heri ligger ingen synderlig Lettelse for Handelen.