Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1829-09-14
Jmod en Artikel i den Smyrnaer Koureer erklærer den preussiske Statstidende, at General Müffling reiser i sin Monark, ikke i Keiseren af Ruslands Ærinde, og sikkert ikke har yttret en Lyd om Hensigten af sin Sendelse. Den stygge Slutnings=Anmærkning i Koureren: at det drage i Tvivl, om bemeldte Sendelse virkelig for Alvor har Fredens Gjenoprettelse til Formaal, siger Statstidenden, behøver ingen Gjendrivelse, som den overalt ikke vilde have værdiget den hele Artikel af dette obskure Blad, hvis den ikke var bleven optaget i et Blad (Algem. Zeitung), der har saa mange Læsere. J nysmeldte Blad læses ogsaa en Skrivelse fra Jsar, som uden at være authentisk (hvilket er klart deraf, at Forfatteren lader Engelland høimodig skjænke Frankerig den venstre Rhinbred, for at komme Fyrst Polignacs Popularitet til Hjelp), dog i andre Henseender har politisk Jnteresse. "Dramaet i Østen - siges ogsaa her nærmer sig sin Ende. Som Man siger, har Sir Gordon, en Erklæring i Lommen, hvorefter engelske Skibe skulle gaae igjennem Dardanellerne og ind i Sorthavet, hvis Russerne rykke videre imod Konstantinopel. Men Muligheden, af slig en Commeformats Erklæring ogsaa antaget, maatte Man vide, om Generaler som Paskewitsch og Diebitsch frygte mere for en engelsk Gesandts Ord end for Balkans Passe, og Seraskiers faste Stilling ved Erzerum. Gjøre de Hold eller rykke de endog tilbage, da er Faren, hvormed de engelske Skibe true, dermed ikke forbi, men bliver større, medens enhver russisk Seier lægger nye Fordele i Vægtskaalen, 1 ifald Engelland virkelig skulde yppe Krig. Tilsidst maatte Man dog slutte Fred og Russerne vilde da faae saa meget bedre Vilkaar, jo flere af Fiendens Stæder og Lande, de vare i Besiddelse af. Hvor høie Tanker, Man end har omdet russiske Kabinets Maadehold, kan derved dog aldrig forstaaes Tilsidesættelse af alle Ruslands Jnteresser, Opgivelse, af alle vundne Fordele og en uhæderlig Underkastelse under St. James=Kabinettets bon plaisir. Man gaaer ikke over Balkan eller besætter Erzerum, for siden at trække sig tilbage for en engelsk Erklæring. Hr. Gordons Trudsel vilde kun have Russernes større Fremtrængen til følge, og naar Tyrkerne da saae, at den engelske Hielp var kommet forsildig og kun gjorde Ondt værre, vilde de beqvemme sig til Freden for enhver Priis, hvori Engellænderne da enten maatte finde sig, eller uden Aarsag fortsætte Krigen for egen Regning." Videre hen hedder det: "Tyrkiet er forloren, om det end skulde lykkes at friste Livet endnu nogle Aar. Alle dets Skytsværn ere faldne; en liden Hær er trængt indi Hjertet af dets asiatiske Provindser og Fordommen om Bal kans Uoverstigelighed er sat hors de combat (udenfor al Strid). Freden kan kun tilstaaes det paa Vilkaar, at Bos phorus og Dardanellerne aabnes for stedse. Ved Grækernes Frihed mister det alle duelige Matroser til dets Flaades Bemanding. Altsaa vil Porten, selv efter den fordeelagtigste Fred, kun vedblive i en sygnende og hjelpeløs Tilstand. Er den forroste Ligevægt derved sikret eller Ruslands Magt derved indskrænket? Fastlandsmagterne maae indsee, at deres Jnteresse i nærværende Øieblik hverken kan være en unyttig Omsorg for Portens Redning, eller at underkaste sig det engelske Eneherredømme paa Søen og forsmaae Ruslands Venskab, for at behage Hertugen af Wellington." Den samme Anskuelse ligger til Grund for en Frankfurter Artikel, hvori spørges: om Russernes seierrige Fremskridt ikke heller skulde være Engellænderne et Vink til en deeltagende end til en standsende Jndvirkning i de østlige Anliggender. Den tyrkiske Magts Undergang i Europa synes uden Redning skrevet i Skjebnens Bog, og hvad der maaskee endnu med Møie kan sammenholdes, styrte alligevel om 10, 20 eller 30 Aar ved egen Svaghed, om ikke ved fremmed Kraft. Hvorfor da ikke villig medvirke til hvad der dog i Fremtiden vil skee. J det Følgende vises, hvilke Fordele, der kunde tilflyde enhver af de fem store Magter.