Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-01-20
Hvad det derimod angaaer, at de Edsvorne ei ville fordomme i politiske Sager, da maa Følgende bemærkes: De juridiske Dommere, gaae i politiske Sager, ligesaavel som de Edsvorne, efter et subjectivt Skjøn. Forskjellen mellem begge er den, at imedens en regjeringsvalgt juridisk Dommer, saagodtsom i alle politiske Sager, ifølge sin Stilling og sin hele aandelige Retning vil være den Anklagede ugunstig stemt, er der, hvor Edsvorneretten bestaaer, ved de uendelige mange Garantier, der ligge i Lodtrækningen, i Recusationsretten (motiveret og umotiveret), gjort Alt, hvad den menneskelige Viisdom formaaer at udtænke, for at erholde uinteresserede, upartiske, af begge Parter afhængige Dommere. Som Larsen selv har bemærket, er det aldeles urigtigt, at betragte Folket som staaende mod Regjeringen i enhver Sag, da Folket netop er deelt i Partier, der repræsentere baade Folkets og Regjeringens Anskuelser, og af disse udpilles de, der, hvad Parti de end maa høre til, antages at være redelige, upartiske Mænd. 4) Der er ingen nyere Criminalist, der opstiller den urimelige Fordring, at Vedkommende skal dømmes af den, der deeler Jnteresser og Anskuelser med ham. Det vilde netop snarere være en gyldig Grund til at forkaste en ellers uforkastelig Edsvoren, 5) Man kan nok læse Klager over de Edsvornes Domme eller deres Sammensætning, men naar man veed, hvorledes det netop hører til den fri Stats Væsen, at Alt underkastes den skaanselløseste, og ofte den uretfærdigste Kritik, saa skulde man være lidt forsigtig, med at troe slige Klager altfor let, og man skulde paa samme Tid erindre, hvorledes netop Edsvorneretten ved alle Leiligheder lovprises i de Stater, hvor den bestaaer. Kan man kun anføre et Exempel, for at bevise Paastanden om en partisk Sammensætning af de Edsvorne, da skulde man dog ei vælge det mindst heldige, som det var muligt at finde. Feilen i den O'Connellske Sag var den: At der af den aarlig forfattede Liste, hvoraf den saakaldte specielle Jnry (special Jury), der dømte i den O'Connellske Sag, skulde udtages, af en Feiltagelse var udeladt en Liste med 15 Navne, og at en anden Liste med 12 Navne var tilføiet den almindelige, i Stedet for den specielle Jurykiste, altsaa manglede der 27 Navne paa den aarlige Liste. Skulde denne Liste, der ei ene var forfattet for den O'Conneliske Sag, forkastes, da kunde der blive Sporgsmaal om at omstøde alle Domme, der vare afsagte af Edsvorne, der vare udnævnte efter denne Liste. Dette gjorde det saa betænkeligt at forkaste Listen. Paa den anden Side vare de Edsvorne valgte efter Lodtrækning, og under den Anklagedes Recusationsret. Man seer saaledes, at Feilen, der var begaaet, just ei kunde betragtes som saa særdeles betydelig. Og dog var Rets sandsen saa mægtig hos det engelske Folk, der næsten som een Mand fordømte O'Connell separatistiske Bestræbelser, hos Ministrene, der frygtede ham, hos Overhuset, der hadede ham, at den afsagte Dom, paa Grund af denne Formfeil, blev omstødt af Overhuset, idet alle ikke lovlærde Dommere, efter Opfordring af Præsidenten for det geheime Statsraad, ifølge Sædvane afholdt sig fra at dømme i Sagen, skjøndt de vare berettigede dertil. Overalt i England jublede man over denne mærkelige Retfærdighedens Seier, og den kgl. Commissarius i den jydske Stænderforsamling finder i denne Sag Anledning til at fordømme den engelske Retspleie i poliske Sager. Vi have ei kunne tilbageholde disse Bemærkninger for at vise, at det ei er af meget fyldestgjørende Grunde, at man har forkastet den nedsatte Comitees Jndstilling.