JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-24
Poul Fechtel, Myntmester, hvis Hospital i Myntergaden bærer Vidne om hans goddædige Aand, opnaaede en Alder af 100 Aar. - Ludvig Cornaro, en italiensk Adelsmand, hvis Anviisning til at opnaae en høi Alder er bekjendt; og som ogsaa haves paa dansk, opnaaede en Alder af 100 Aar.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-24
Oberst Jacob Just Voltelen blev næsten 97 Aar gammel. Han reddede engang Kong Christian 5tes Liv 1675 i Krigen, og fik derfor Kongens Portrait. Hans Portrait er 1786 stukket i Kobber af M. Haas; Fol. med Efterretning om hans Levnet. Etatsraad Voltelen er hans Sønnesøns Søn. - Anne Margrethe Paulli, Hofjuveleer Andreas Normans Hustru, som døde 1756, opnaaede en Alder af 94 Aar 2 Maaneder. Hun havde 70 Børn, Børnebørn og Børnebørnsbørn; og skal have sagt: Stat op min Datter, gak til din Datter, din Datters Datter har faaet en Datter. Provst M. Jac. Muus, fød 26 Dec. 1691, død 14 Jan. 1783, altsaa i sit 92de Aar. Da den russiske Keiser Peter d. 1ste ved sit Ophold i Kjøbenhavn ønskede at see en Bispevielse, blev Muus, den Gang Student, valgt til at forestilles; hvorefter han fik et godt Præstekald. Bankommissair Abraham Pelt, fød 12 Febr. 1695 død 14 Apr. 1783, opnaaede 88 Aars Alder; bekjendt ved sine velgjørende Legater. -J den lærde og flittige Fleischers Naturhistorie 10 Deels 3 B. S. 312446 er samlet Adskilligt om Alderdommen. Hvor højt Livets Maal. stiger, siger han, er ikke mueligt at fastsætte efter et vist Antal af Aar; thi hvo kan sige om de i høieste os bekiendte Alder Bortdøde ogsaa virkelig ere døde af det, som vi kalde Alderdom, og om deres Legemsmaskine ikke endnu, naar en tilfældig Omstændighed ei var indtruffet, kunde længer have vedvaret og været brugelig?" – Alt hvad man i denne Materie kan sige, er uden Tvivl det som den gamle Aristoteles allerede har sagt: at af alle Dyr, Elefanten allene, og maaskee ikke engang den, undtagen, er Mennesket istand til at kunne blive længst levende. Da man nu ved alle store Dyr vil have lagttaget, at de leve - eller kan leve otte Gange saa lang en Tid som de behøve til at naae deres fuldkomne Vext i saa skulde det menneskelige Livs Vedvarenhed derefter ikke kunne overstige det andet hundrede Aar, Sætte vi da, at Mennesket voxer, indtil det bliver tyve Aar gammelt, - Nogle bruge dog noget længere Tid dertil –, saa var 160 Aar dets yderste Livsgrændse. Ved Ligene af dem der have levet omtrent 150 Aar, har de kyndigste Mænd, ved at anatomere dem, dog med allernøiagtigste anvendte Opmærksomhed, ikke kunne finde nogen naturlig Døds aarsag ved de indvendige Dele, hvorefter de skulde have været udygtige til end videre at fortsætte deres bestemte Forretninger, men stedse kun en eller anden tilfældig, der havde standset samme; saa at det derefter kan synes, at disse Oldinger dog endnu maatte have kunnet leve længere. Muligt, at der endnu af de Lænstlevende dog ingen er død af virkelig Alderdom, men ikkun af tilfældige Aarsager, som i den sidste Livets Periode saa ofte og almindelig indtræffe, og hvortil vor egen foregaaende Levemaade ikke sjelden giver Anledning. v. Haller og Fischer opregne os en heel Række af saadanne Sygdomme, der almindelig tilslaaes meget gamle Folk, og gjøre Ende paa deres lange Liv, da Naturen ikke længer har Kræfter nok til at modstaae og overvinde dem, hvortil deres egne foregaaende Feil som oftest har givet Anledning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-24
(See v. Hallers Anfangsgrunde der Physiologie des menschlichen Korpers 8 B. 942 u. f. og Fischers Abhandlung von den hohen Alter der Menschen, den Stufen, Krankheiten desselben etc. aus dem Lat. von Weichard. Leipz. 1778. 8. 108. "Paa en Alder over 100 Aar har vi mange paalidelige Exempler, og deriblandt paa dem der i det 101, ja og 114de har havt eller rettere, efter de forrige graa, faaet gandske sorte Haar. Om en Patrik Oneil siger og et engelsk Blad, at han var fød 164, havde tjent under Kong Carl d. Anden, og de følgende Konger til 1740, da han tog sin Afsked, og i Aaret 1760 giftede sig syvende Gang. Han drak intet, tillægges der, uden sædvanligt Øl, nød almindelig sin Føde af Planteriget, og aldrig Kjød uden paa Festdage eller ved en Familiesmaus. Han havde i øvrigt vandt sig til at gaae i Seng ved Solens Nedgang, og igjen at staae op, naar Dagen brød frem. Troer man den polske Historieskriver Rascynski, saa skal det ikke allene ikke være sjeldent, at der leve Folk imellem 110 og 140, men at der i det Temesvarer Bannat skal have været Nogle der have opnaaet det 190de Aar. v. Haller anfører 1000 Exempler paa dem der har levet imellem 100 og 110 Aar; 62 som har bragt deres Alder imellem 110 og 120 Aar; 29 paa dem imellem 120 og 130 og 15 paa dem som har opnaaet fra 130 til 140. Aar.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-24
For det Menneske, der med et sundt Legeme faaer, som Barn og i Ungdommen, en god Opdragelse, og der, som Yngling og Mand, har hendraget et velført Liv, indtræder ordentligvis Alderdommen seent, og aldrig med saa mange Byrder og Besværligheder, som for den der ved et modsat Levnet har tildraget sig den før Tiden. Saa skjøn som Solen er, naar den ved Dagens Ende om Høsten taber sig i Vest, saa skjøn er og Livets Aften for slig en dydig Gammel. Han hviler fra sit Arbeide og sine Forretninger, der have fortæret hans Kræfter, han forlyster sig nu i Gud, i stille Ensomhed overveier han sin Vandel, og da hans Samvittighed giver ham det Vidnesbyrd, at han efter Evne har stræbt paa bedste Maade at opføre sig værdig til sit ædle og høje Menneskenavn her i sin Prøve og første Tilværelsestand, venter han rolig paa at blive kaldet til det andet Liv, hvor hans Siels Evner nærmere skulle udvikle sig, og stige til en Fuldkommenhed som Legemet, hvori hans Aand her var til Herberge, ikke ville tillade ham i denne Verden at kunne naae til.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-24
Ciceros herlige Skrift om Alderdommen erindrer vist mange af vore Læsere med Behag. Man har flere Oversættelser deraf i det Danske.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-24
Jblandt hine Oldinger, hvis Portraiter Luxdorph samlede, var Jtalieneren Ludvig Cornaro. Han skrev en Anviisning til at naae et langt Liv, hvilket lidet Skrift er oversat i de fleste Sprog. Thomas Bartholin, som under Navn: Tjeneste Berede, ) i det Danske først oversatte den Med følgende Titel: Et ædrue Levnets Gavn og Nytte. Beskreven af Lugi Cornaro, venetiansk Her 1658, (Senere udgivet 168. 1696. 158) gav i sin Fortale følgende Beretning: "De som ikke kjedes ved at leve længe, skulle efterfølge denne fornemme Mands Lærdom og Levnet. De fleste i Verden ønske sig et langt og sundt Liv, men faa ere de, som gjøre derefter, thi faa holde deres Mund udi Ave. Ved Mad og Øll underholdes vort menneskelige Liv, men ved det selvsamme nedbrydes det, utilbørligen annammet. Liden Mad føder lidet, og megen skader meget. Derfor bør her rammes Maade, og al Overflødighed afskaffes, hvoraf gives Aarsag til et stakket Liv, og mange Tusinde Sygdomme. Munden er en Skalk og ikke at lide paa, har ingen Fornuft, dersom man ikke tager Haand i Hanke, hvilket nærværende liden Bog fornufteligen eftertænker, som er beskreven af en Velb. Venedisk Herremand, for hundrede Aar siden, og siden altid er meget afholdt, thi med saadant Exempel opbygger man mere end ved Lærdom. Paa det han kunde tæmme sin Mund, og ikke æde overflødig, havde han en Vægtskaal hos sig, hvori han veiede sin Mad og Viin, saa meget som hans Natur kunde taale, hvorefter han altid rettede sig, og derover naaede han sit 9 Aar med god Helbred, og døde saa sagteligen uden nogen Smerte, som han sig havde spaaet. Enhver, som haver sin Sundhed og Liv kjer, kan dette efterfølge, men dog bør enhver at ansee sin egen Natur, som er sær hos enhver. Cornaro havde nok hvert Maaltid i 24 Lod Mad knap vejet, og 28 Lod Viin, for han havde en svag Complexion; den som stærkere er kan lægge noget til og derved blive. Det er Konst, at ramme den rette Maade, og burde vel være en stor Vægtskaal i enhvers Huus, som paa Vejerhuset, og der kunde man sidde, æde drikke, sove, studere &c. Paa det man af sin Kroppes Vægt og Tyngsel kunde vide, naar nok var, ligesom den lærde Medicus Sanctorius gjorde i Venedig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-24
J den berømte Huselands paa dansk oversatte Skrift: Konst at forlænge det menneskelige Livremand. Dennem til Villie som ville naae hundrede Aar. Af det Jtalienske Sprog udsat af enhvers Tienest Berede. 17972) har man adskillige interessante Efterretninger om Personer der have opnaaet en høi Alder. Deraf optage vi til Slutning af disse Notitser følgende Stykke om en gammel Englænder, der i Schubarths engelske Blade 2det Bo. 2 H. omtales saaledes: Ungdommen i en vis Stad i Kent (hedder det) leer altid, naar man nævner den gamle Nobs. Dens Fædre gjorde den ofte den Fornøielse at fortælle den Historier om denne underlige Mand, hvis hele Liv og Levnet var afmaalt efter saa faste og uforanderlige Regler, som Skyggeviseren, paa et Soluhr. Til visse bestemte Timer lod denne ærværdige Figur sig bestandig og uden Afvigelse til Syne. Midt i Hundedagene saae man ham arbeide sig op paa den fremstaaende steile Brink, og midt om Vinteren klavrede han opad det frosne og med Jis bedækkede Bjerg. J den skarpeste Vinterkulde trodsede han, løseligen tilknappet, Nordkantens hvinende Storme, og om Efteraaret var han halv nøgen indtil Hofterne. Hat og Stav i den ene Haand, fægtede han med den anden, ledig og ubedækket, mod den fugtige og tykke Luft. Hans sædvanlige Spadseretour var op til Toppen af en Høj, og denne naaede han stedse i en vis bestemt Tid. Han roste sig af, at han ikke mindre end 40000 Gange havde talt Skridtene, han brugte til denne Pilgrimsreise. J Highgate drak han derpaa betænksom sin eneste Flaske, saae en Timestid ned i den taagefulde Dal, og begav sig derefter roligen paa Hjemvejen igjen. Enhver, endog den mindste Krumning, eller Bugt paa Veien var ham bekjendt, og han vidste uden at see ned, hvor han skulde løfte Foden i Veiret, for at stige over enhver Steen, der laae til Hinder. Han kunde fundet denne Vei, om man havde bundet for hans Øine, og havde han end været stokblind, saa vilde det dog faldet ligesaa vanskeligt at føre ham fem Skridt forbi Porten paa Gjestgivergaarden, som at pidske den arbeidende Hund, der drager Vandet op af Brønden, endog kun et Skridt længere frem, naar Spanden er kommen op til Bredden af samme?" Drev, i Lærde Efter, 1787 Nr. 2, paa hvilken Recens. Oversætteren udgav et Svar 16 S. 8.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-24
Indenlandske Efterretninger. Vor af Fædrenelandet og dets Literatur i Særdeleshed meget fortjente Medborger, Etatsraad og Professor K. L. Rahbek, Ridd. af Dr. Theaterdirektør, er i Torsdags d. 22de ved Døden bortrevet efter 5 Ugers Sengeliggende, i en Alder af næsten 10 Aar.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-24
Kunstforeningen havde i Torsdags sit sædvanlige Ugemøde. Tolv nye Medlemmer indkom, deraf de 6 som Udenbyes. Man havde udstillet en Deel Kobbere efter forskjellige af den berømte Landskabsmaler Jacob Ruisdal's udmærkede Malerier. Det kongel. Billedgallerie bevarer 8 Stkr. af denne udmærkede Kunstner, af hvilke et er stukket af Landskabskobberstikker Hr. Petersen. Ellers er uden Tvivl det ypperste KobberStykke, efter et Ruisdalsk Landskab, det som fra den berømte Kobberstikker Haldenwangs Haand er udkommet i Carlsruhe i Aaret 1829. Det saaes her udstillet. Her er næppe flere Exemplarer i Staden end dette. Det faaes hos Hr. Bing, Kronprindsensgade Nr. 36 for 7 Rthl. preuss. Af Skriftet: "Memosyne; eller Samling af fædrenelandske Minder og Skildringer ved Hr. Oct. og Profess. i Theol. J. Møller, er første Bind udkommet: det er forlagt af UniversitetsBoghandler C. A. Reitzel og faaes hos ham for 16 Mk. hæftet. (For dem der subskribere paa Fortsættelsen 14 Mk.) Skriftet indeholder, som man kunde vente, interessante Oplysninger til Fædrenelandets Historie, grundede for en stor Deel paa forhen ubenyttede Archiv-Dokumenter. Man kjender den indholdsrige Samling, som under Titel. Historisk Kalender, i tre Bind udkom i Aarene 18141, af de Hr. Etatsraad og R. af Dr. Engelstoft, og Det. Prof. Th. J. Møller, R. af Dbr. Dette nye Værk kan paa en Maade ansees som en Fortsættelse deraf i Henseende til Indhold.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-24
Kjøbenhavns Børs, d. 23 April 1830. Hamburg 2 M. - a vista 209 Species 209. Specier solgtes til 12 Rbmk. 88. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler pr. 100 Specier 1524 24 Rbd. Sdl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-24
Svenske Sedler 48 Rbs. Tegn. pr. Rdlr. Rigsgield. 4 pCt. Kgl. Oblig. (u. R.), 97 97 1/2 Rbd. Sedl. i Banco. Dito Dito. . . . . . . . . 93 Nationalbank-Obligationer (af Laanet 4 Febr. 1820) 102. 198 Rbd. r. S. i Sedler. Dito Dito. ....... 107 1/2 4 pCt. uopsigel. Rigsbkobl. Renter pr. 6 Januar 102 102 1/2 r. S. 6 pCt. norsk Laan, - i Banco. ved Hambro & Søn 105 4 pCt. nye norske Obligat. ved 100 100 1 r. S. Dito lydende paa r. S. 3 pCt. Dito Dito. . . 100 100 1/2 i Banco. Rd. Banco. 4 pCt. uopsig, norske Statsobligat. 66 3 pCt. nye danske Obligationer L. Sterl. i Sedler. Asiatiske Compagnies Actier . . 90
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-27
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. desangangsmannonSyvogtyvende Aargang. No. 34. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 27 April 1830. Nekrolog. Annd Lyne Rahbek.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-27
Jndenlandske Efterretninger. Det i forrige Nr. anmeldte 1ste Bind af Hr. Profess. og Oct. Theol. J. Møllers begyndte interessante Skrift Memosyne indeholder: Efter en Tilegnelse til Fædrenelandet følgende: I. Bidrag til en dansk historisk Anthologi, indeholdende Indskrifter og Mindevers over berømte Mænd og Qvinder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-27
Blandt disse Minde-Digte er et over Jver Rosenkrands, som vi her tillade os at optage for at give Læseren en Prøve af Digtene. Længe jeg søgte uvis blandt Danmarks glimrende Navne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-27
Om et tredie, værdt Bernstorfs og Griffenfelds Priis. Midt iblandt begge jeg fandt dit Navn, o Rosenkrands kjerligt Anbefalet af Gram, din Beundrer og Ven. Tidlig jeg elskte din Aand, din Lærdom, Smag og dit Lune; Nylig jeg fandt din Bedrift og din Flids Testament Vidnet om Viisdom og Kløgt, om Fiinheds og Ærligheds Forbund, Om din Dannished, Mod og dit Fædrelandssind. Ak, hvi gav Christian Slip paa den Mand, der Danmark kjendte Bedre end Alt, hvad Bayreuth sendte til Dronningens Hof! Riget Du ordnede skjønt, en herlig Arv til Prinds Fredrik; Prindsen Du opdrog saa dansk, til en folke kjær Drot." 2. Danmarks Stolthed i dets Ydmygelse; eller hvad have vi Danske endnu som et Folk at rose os af En politisk historisk Betragtning. 3. Berømte Mænds Biographier, nemlig Biskop Bartholomæus Deichmann, Kong Frederik d. Fjerdes Yndling; og Jver Rosenkrands, K. Christian den 6tes ypperste Minister. Denne mærkelige Mands Biographie begynder Hr. Forf. saaledes: Jblandt de Navne, der endnu ikke staae for Efterslægten i deres rette Glorie, quia carent vate sacro, er den ovennævnte danske Statsministers, hvem jeg i mit foranstaaende Mindevers har vovet og viis selig ikke uden foregaaende Prøvelse – at anvise Plads imellem Danmarks største Statsmænd, Griffenfeld og P. A. Bernstorf. Ogsaa gjaldt han blandt sine Samtidige for det han var; og i alle Memoirer og Breve fra hans Tid fremtræder han som een af Fædrenelandets meest gjældende og største Mænd. Dette blev jeg strax vaer, da jeg for en Snees Aar siden begyndte at efterforske Hovedstadens Archiver og Bibliotheker med Hensyn til Fædrenelandets Historie; men Mandens hele Fortjeneste, hans mageløse Arbejdsomhed og grundige Indsigter i de mangfoldige Fag, som han desværre kun i et Qvinqvennium, nemlig 1730-35) forestod, lærte jeg først nyligen at kjende da jeg for at oplyse Christian Ultes Historie baade maatte gaae tilbunds i de offentlige (d. c. Statens) Archiver og tillige efterforske private Samlinger, iblandt hvilke Hr. Professor Rosenvinges lykkeligviis indeholder en (mig venskabeligen meddeelt) Skat af Erklæringer og Breve fra J. Rosenkrands, saavelsom hans Correspondence-Protocol og en Mængde Breve fra Kong Christian VI til ham, samt benaadninger til ham, fra tre danske Konger. Ved Brugen af disse seer jeg mig istand til at levere en paalidelig og - som jeg haaber – ei unteressant Biographie af denne store Mand, om hvem vi læse saa lidet i vore historiske Skrifter. Fa
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-27
Blandede Efterretninger. Dantes Monument. Den 24de Martz d. A. er i den hellige Korskirke i Florenz det over denne Digter af Billedhuggeren Ricci forfærdigede Marmor Minde fæstligen blevet afdækket. Erkebiskoppen læste en Messe med Requiem, til hvilket Musikken allene i denne Hensigt var blevet componeret af Gaspar Pellesche. Den store Digters Kenotaphium bestaaer af en simpel tegnet Urne, som hæver sig over et højt Basis og paa hvilket Dante sidder, holdende den guddommelige Komedie paa Knæerne; paa den ene Haand støtter han sit med Laurbær omkrandsede Hoved, den anden hviler paa Bogen, ved Siden af ham er anbragt en Harpe og en Basun. Til Digterens høire Side og noget dybere staaer Jtalia med et Septer i den høire Haand, medens den venstre henviser paa de Ord. Ær den største Digter." Til venstre Side af Hovedfiguren staaer Poesiens Gudinde som sørgmodig nedsænker Hovedet paa Urnen, fra hendes høire Haand er en Krands i Begrebet med at falde til Jorden, ligesom, for at antyde, at Digternes Fyrste ikke er mere, og at hun tvivler om, at finde en anden værdig Pande, som hun kan bekrandse dermed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-27
Dette Digt divina Comoedia, der fra 1472 har oplevet 60 Udgaver og en Mængde Commentarer, bestaaer af 3 Dele, Helvede, Skiersilden, og Paradis, af hvilke man har kaldet den første plastisk, den anden pittoresk og den tredie musikalsk. Benævnelsen Comoedia grunder sig paa Dantes Forestilling. Han siger i sit Værk de eloquentia vulgari, Tragoedien skal i Begyndelsen være rolig, men tilsidst skrækkelig, med Comoedien derimod er det omvendt, den begynder alvorlig og haardt, men skrider frem til et lykkeligt Udfald. Tillægget divina føiedes først senere til af andre; Digteren selv kaldes i de ældste Udgaver il divino, il theologo. - Jngen Digter bærer sin Tids Præg saa synligt ved sig som Dante, men ingen staaer tillige saa høit over den. Med Rette betragte Jtalienerne ham som Skaber af deres poetiske Sprog og deres Poesies Fader. Den bedste Udgave af Dante er af Lombardi (Rom 1791 i 3 Bind.) Dante har desuden skrevet lyriske Digte, der ei ere ham mindre værdige end hint store Digt. - Endnu bør nævnes hans prosaiske Værk il convito (Gjæstebudet) hvorom Boutermeck siger, at det kan stilles ved Siden af Oldtidens berømteste Værker. - Navnet Dante har man tillagt Pietro Vincenzio af Familien Rainaldi, fordi han stræbde at efterligne Dante i Poesien. Han og hans Familie er meget berømt i Mathematiken. Johan Baptista Dante fra Perugio, ogsaa bekiendt under Navnet Dædalus, besad en stor mechanisk Færdighed. Han gjorde allerede i det 15de Aarhundrede Forsøg paa at flyve og fløi nogle Gange over Søen Perugia.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-27
Kjøbenhavns Børs, d. A. April 1830. Hamburg 2 M. - a vista 209 Species 209. Specier solgtes til 12 Rbmk. 8 1/2 s. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler 152 1/2, 153 Rbd. Sdl. pr. 100 Specier Svenske Sedler. pr. Rdlr. Rigsgjeld. - Rbs. Tegn. 4 pCt. Kgl. Oblig. (u. R.) 4 Rbd. Sedl. i Banco. Dito Dito. . . . 93 Nationalbank-Obligationer (af Laanet 4 Febr. 1820) 102. 198 Rbd. r. S. – i Sedler. Dito Dito. . . . . . . 107 1/2 4 pCt. uopsigel. Rigsbkobl. 102 102 1/2 r. S. Renter pr. 6 Januar 6 pCt. norsk Laan, ved Hambro & Søn, i Banco. 4 pCt. nye norske Obligat. ved 100 1001 r. S. Dito lydende paa r. S. 100 100 1/2 i Banco. 3 pCt. Dito Dito. . .- Rd. Banco. 4 pC. uopsig, norske Statsobligat. 66 1/2 74 1/2 L. Sterl. 3 pCt. nye danske Obligationer, 74 Asiatiske Compagnies Actier . . 90 i Sedler.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-01
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. dagen angaar Syvogtyvende Aargang. No. 35. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Anud Lyne Rahbek. (Sluttet. See forrige Nr.) nopeer, Det følgende Aar 1795 blev ham et saare tungt Aar, deels ved Kjøbenhavns Jldebrand, der fra mere end en Side gav hans Forfatning et føleligt Saar, men især ved mange ham meget smertelige Tab, deriblandt af hans Fader, hans Velyndere A. G. Carstens og Tyge Rothe, og hans Ungdomsven O. J. Samsøe. Hertil kom den literariske Feide, Dyvekefeiden, med mangehaande Forbindelser og Følger. Dog reiste han sig igjen, da hans paafølgende mange Aars ædle Ledsagerinde hans Camma, Karen Margaretha Heger, rakte ham sin Haand. Til Minerva vandt han og en kraftig og ivrig Medudgiver i sin Ven Assessor P. Collet. Denne Mand havde, paa Grund af nogle Yttringer i en Recension over Birkners klassiske Værk om Skrivefrihed faaet pludseligen Afsked fra sin Embedspost. - Jngen Mand, sagde Rahbek *) kunde eller kan mene Fædreland, Menneskehed, Ret, Frihed og Sandhed, det inderligere og bedre end P. Collet meente dem det; hans Hjerte var trofast og ømt, som hans Aand var tænksom, granseende og lys, og som 2) J Erindringerne N. D. Løverdagen den 1 Mai 1830. hans Levnet og hele hans Vandel i alle Livets Forhold var uplettet og ustraffeligt."J Musernes Tjeneste havde Collet forspildt sit Stats Embede, og disse syntes da alvorligen at have kaldet deres Dyrkere i Hue, hvad de vare en saadan Medborger skyldige. De ædeltænkende Mænd Nyerup og Rahbek gik ud fra disse Synspunkter, i det de, som Collets trofaste Venner, vilde bidrage deres til at oprette ham hans Tab, og Nyerup overdrog ham derfor Redactionen af de lærde Tider, Rahbek valgte ham til Medudgiver af Minerva, og det varede ikke længe inden Collet syntes vel endog at have vundet i sit Tab. Siden gav Danmarks ædle Konge ham et ansøgt Embede i Vestindien. Rahbek havde paa sin Side i Collet vundet en kundskabsrig, talentfuld og virksom Medarbeider for Maanedsskriftet. Jkke længe efter paadrog nogle Udtryk i Minervas historiske Artikel Rahbek en Ubehagelighed. Hans patriotiske Aand havde fremkaldt nogle ikke vel vejede Udtryk mod dem der illudere Anordningerne om Skibsdokumenter i Krigstider. Rahbek overraskedes over al Forestilling, da han, i Anledning af det Yttrede modtog en Cancellieskrivelse, hvori han ikke allene paa det haardeste blev irettesat for sin uoverlagte Skrivemaade, men endog fik den Trudsel, at denne Sag skulde staae ham aaben, hvis han oftere handlede mod god Borgers og tro Embedmands Skyldighed." Dette, i Forbindelse med en Yttring af en anseet Mand, at naar det var gaaet efter hans Mening, da havde Rahbek faaet sin Afsked uden videre, bragte ham til den Beslutning, at nedlægge sit Professorat, hvori han desuden, efter den Retning Videnskaben ved den kantiske Philosophie havde faaet, mindre end nogensinde fyldestgjorte sig selv."*) Hans Ansøgning om Afsked blev indgivet, og han fik den. Nu gjaldt det om hvorved han skulde vinde Erhverv.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-05-01
Efter de Engelskes Afreise vendte han tilbage til sin gamle Bolig Bakkehuset, der siden 1802 havde været hans Eiendom, og som han med største Deel af sit Indbo havde efterladt i deres Vold. Skjøndt de virkeligen havde holdt over al Forventning vel Huus dermed, leed han dog betydelige Tab deels derpaa, deels paa det han havde medtaget til Byen, og hvoraf meget under Bombardementet brændte i hans Svigerfaders Gaard, men især ved standset Erhverv. End videre maatte fra 1 Jan. 1809 Minerva og Tilskueren paa engang ophøre, ligesom og Udgaven af Charis, ved hvilke Arbeider han havde en fast aarlig Indtægt af 1500 Rdl. Hans Stilling fik et saadant Stød, at han ikke nok kan takke Kongens store landsfaderlige Naade, ædle Mæceners runde Understøttelse, og trofaste Venners redebonne Hjelpsomhed, at han i de følgende Trængselsaar ikke ganske gik til Grunde."