Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-02-08
Til første Lærer og Forstander udnævntes i Almindelighed en kyndig Præst med fornøden Jnteresse og Varme for Skolevæsenet, og til anden Lærer, en udmærket duelig theologisk Candidat. Denne Fremgangsmaade taaler ikkun faa Undtagelser. Saadanne beskikkede Lærere vare neppe alle oprindeligen saa indviede i en bedre Undervisningsmethode, som de fleste nuværende Præster; thi den nyere Methode var endnu i sin Barndom, og Hielpemidlerne til fornøden Veiledning, vare færre. Jkke er det Jndsenderen, bekjendt, at nogen Høiskole i Staten har været oprettet, hvor denne bedre Undervisningsmethode i Borger= og Almueskoler kunde søges og erhverves. Derimod staaer han i den Formening: at ikkun redelig Jver for Kald og Pligt, understøttet af sand Æresfølelse, har været den Ledestierne, der stadigt lyste for de beskikkede Lærere, ved at søge en Methode, passende for Almuens Tarv, og som, rigtig anbragt i Almueskoler, forhaabentlig maatte vorde frugtbringende for Ungdommens saavel physiske som aandelige Dannelse. Et sandt nationalt Uheld vilde det være, om denne Aand ikkun kunde besiele blot dem af Statens Embedsmænd, der vare stemplede med Navn af Seminarielærer, Men Held Danmark Stat! Denne Aand lever og vil fremdeles vedblive at leve og virke i hver troe Statsborger, saalænge sand Religion og redelig Jver for Kald og Pligt af Landets ædle Konge uafbrudt finder Beskyttelse og forøget Næring. Ere da saaledes samtlige Lærere ved de nuværende Seminarier Præster og i Almindelighed theologiske Candidater - af hvilke sidste Lærere der kunde maaskee findes dem, som ved Embedstiltrædelse sjeldent eller aldrig havde været i nogen Almueskole, og dog bleve duelige i det overdragne Kald - skulde det da i en velordnet Stat være tænkeligt, at de fleste Præster enten ikke allerede have, eller kunde erhverve sig Evne til at danne duelige Skolelærere, ligesaa heldigen, som de oprettede Seminarier, At spilde et eneste Ord mere paa det opkastede Spørgsmaals Besvarelse, vilde ikkun tjene til at hæve en Sag, hvis Ugrund maae være indlysende for enhver upartisk Sagkyndig. Derimod gaaer Jndsenderen endnu videre i sin Paastand, og formener, efter sin inderlige Overbeviisning, at det i Collegialtidenden No. 48 f. A. opkastede Spørgsmaal, om ikke det ved Seminarierne tilsigtede velgjørende Øiemed kunde, maaskee endog i høiere Grad opnaaes o. s. v. paa en aldeles bekræftende Maade kan besvares, At Præsterne i Almindelighed ere, eller letteligen ville blive istand til, at kunne danne duelige Skolelærere, haaber Jndsenderen at have sat uden for al Tvivl, men end mere vil det ved Seminariernes Oprettelse tilsigtede Øiemed kunne fremmes, naar den vordende Skolelærers Underviisning og Dannelse ikke ere indskrænkede til de oprettede Læreanstalter, hvortil hans physiske og aandelige Væsen er bundet. Den friere Undervisning og Dannelse i Omgang med Verden, midt i den Kreds, hvor Lærlingen kan vente sig sin Plads anviist, maae, efter Sagens Natur, have velgjørende Jndflydelse paa hans ind- og udvortes Cultur, som stedse, uden voldsomt Spring, med Tiden vil fremskride, og bevare ham for alt Overspændt og Keitet i sin hele Færd. Jkkun af Forfatterens sønderlemmede Begreber om det Meget og Mangehaande, han forudsætter som fornødent til en duelig Almueskolelærers Dannelse, kan man forklare Grunden, til saa ofte forfeilet Øiemed, og til den aabenhiertige Erklæring, som een og anden duelig Skolelærer har yttret: at de, ved den Skoles Antagelse, de nu med Held forestaae, først ved senere Erfaring og Veiledning vare komne til Kundskab om, at deres forhen nærede Begreber om Undervisningsvæsenet vare overspændte og ikkun lidet stemmende med Almmens Tarv, samt derfor uanvendelige ved den practiske Undervisning. Ogsaa vorder af disse Forfatterens Yttringer klart, hvad forhen var dunkelt og ubegribeligt, at ikke et inderligere kjerligere Forhold i Almindelighed hidtil har fundet Sted imellem Præsten og den seminaristisk dannede Skolelærer, da den Sidstnævnte jo maae staae paa et høiere Trin, medlidende skuende ned paa Præsten, som den, der - efter Forfatterens egne Ord – maaskee iøvrigt kan have gode videnskabelige Jndsigter, ja - kanskee - endog gode mekaniske Færdigheder; men af alt dette skal den tilkommende Skolelærer kun drage smaa Renter. Didactiske Færdigheder, passende for en Børneflok, have de gjerne kun smaaeligen forsynet sig med: man høre og dømme, ja tilvisse, man ikke allene høre, men være endog ikkun lidet saakyndig, og da dømme!" Dersom Forfatteren skulde staae i den Formening, ved saadanne Yttringer at kunne forebygge den truende Forandring med de oprettede Seminarier, saa tør Jndsenderen ikke lykønske ham; thi det synes som han aabenbar taler imod den Sag, hvis Forsvar, han har paataget sig. Fremdeles yttrer Forfatteren: "det er let at finde lærde Mænd, om Lærdom kunde gjøre Sagen klar, det falder heller ikke vanskeligt at finde gode Do center, men hvor faa ere de, der, som Profesfor Müller i Kiel, kunne baade lære Studerende og raae Børn, og Begge til Beundring tilfredsstillende? Hvad tør man i den Henseende vente sig af de fleste Præster!" (Slutn. i næste No.)