Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-01-14
De Langsinteressentere, hvis Tal har aftaget i benævnte Tidsrum, ere: Blytækkere fra 8 til 5, Feldberedere fra 6 til 3; af Færgemænd gaves 1727 sex, men 1816 aldeles ingen; Gjørtlere fra 18 til 9, Hørkræmmere fra 49 til 36, Kandestøbere fra 8 til 4, Knapmagere fra 14 til 10, Posementmagere fra 19 til 10, Pram= og Steen førere (hvoraf 1771 taltes 22) nu ingen, Silke vævere fra 5 til 4, Sværdfegere fra 15 til 4 Vognmænd fra 27 til 21, Vævere fra 36 til 15. af Parykmagere haves endnu samme Antal som 1727, nemlig 40, men 1743 havdes 69 og 1771 var der 63. Et Blik paa Tidsomstændighedernes og Sædernes Gang i Løbet af et Aarhundrede, viser os de rimelige Aarsager til denne Ebbe og Flod. At Bagernes Tal ikke forøgedes med flere end 10, medens Slagternes Tal voxte til det Tredobbelte, vidner om, at vore Fædre holdt sig mere til Plantenæring end Føde af Dyreriget, hvorved de uden Tvivl befandt sig bedre. Barberernes Tal aftog i samme Grad, som Hygens Stav adskiltes fra Barbeerbækkenet, og Amtsbarbererne bleve nødsagede til, at tage ordentlig Examen. At Bundt magere, hvoraf der 1771 taltes 16, nu kun udgjøre 8, maa nok komme deraf, at den nyere Opdragelsesmaade har beviist Skadeligheden af laadne Huer og Peltse, Muffer &c., og overalt af al Emballering i Peltsværk. Hvorfor saa Faa have lagt og endnu lægge sig efter at være Feldberedere, indsees ikke, med mindre, at det er Mangel paa den dertil fornødne Capital, som gjør det vanskeligt for de Fleste, at drive dette fordeelagtige Fag. Bogbindernes Tal var størst 1816, da her fandtes 48, et Beviis paa, at Bogelskere den Gang havde baade større Raad og Lyst til at anskaffe sig Bøger. J nærværende Tidspunkt, hvor Literaturens Træ har næsten idel Blade og ingen Frugter, kan der ikke være andet end Heftnings- og Gjennemstikningsarbeide for Bogbinderne, og mange duelige Svende ere i de sidste Aar reiste herfra. Jntet Laug tæller flere Jnteressentere end Brændeviinsbrænderne, men det kan heller ikke være anderledes i en Stad, hvor det mindste Forbrug af Sædevarer til Brændeviin, i Følge officielle Lister, har været i Aaret 1795, 62,903 Tdr. Hvede, 10,209 Tdr. Malt og 692 Tdr. Rug, og det høieste i Aaret 1798, 82,471 Tdr. Hvede, 15,201 Tdr. Malt og 750 Tdr. Rug. Efter Callisen gives der af alle Slags Brændeviinsskjænkere i Kjøbenhavn 2000. At Dugmagernes Tal har aftaget siden 1815 1/2 Deel, viser Klædefabrikernes beklagelige Tilbagegang. Garvernes Tal har tiltaget, fordi man efterhaanden kommer alt mere og mere efter at berede de danske Huder til godt Læder, men dog seer man, at der er eet færre nu end 1815. Gjortlernes Tal har aftaget, sandsynligviis fordi de fleste Professionister, som hidtil trængte til deres Arbeider, f. Ex. Guldsmede, Dreiere o. s. v., nu selv have lært at forfærdige hvad de af Gjørtlerarbeide kunne behøve, men maaskee endnu mere fordi man i dette Fag mindst har holdt Skridt med Udlændingerne, der levere langt smag fuldere Arbeide. Guldsmedenes Tal har tiltaget i samme Grad som Guldet har aftaget, og Mode og Glimresyge har uden Tvivl bidraget meget dertil. Hattemagernes Tal kan ikke antages at være for stort for en Stad som Kjøbenhavn, især da vore Hatte nu ofte søges af Udlændinger. Hørkræmmerne ere nu 1/4 Deel færre end 17. mueligen fordi der til dette Fag udkræves en langt større Capital end de fleste have Udsigt til at tilveiebringe; derimod er Urtekræmmernes Tal voxet til det Femdobbelte, uden Tvivl af den modsatte Grund. Af Kandestøbere ere nu saa faa, fordi Moden kræver, at man skal have Kar af Fayence, der hvert Øieblik slaaes istykker, istedet for Tinkar, der koste mere, men tillige have et indvortes Vær. Knapmagernes Haandværk har længe været i Aftagen, da der ikke gjøres mere saa megen Stads med Knapper som tilforn; det, som især opholder dem, er den Mode, at bruge Silke= og Kammelhaarsnapper. Malernes og Muur mesternes Tal er steget betydeligen, deels fordi store Jldebrande have hjemsøgt Hovedstaden, deels fordi ogsaa heri Luxus meget har tiltaget. Af Parykmagere findes ikke flere nu end for 90 Aar siden, fordi ingen uden Damer lade nu gjøre Parykker (Tourer), deres Frisur er høist simpel, og de fleste Mandfolk gaae med afklippede Haar. Posementmagerne have næsten havt samme Skjebne som Parykmagerne. Remmesnidere og Sadelmagere maatte nødvendigen tiltage i Tallet, ligesom det alt blev Mode, at Peer og Poul skulde have sin Gig, Ridehest, Eenspændervogn o. s. v. Med Silkevæverne staaer det paa samme Punkt nu som 1727: et tydeligt Beviis paa at vort Land ikke er skikket til Silkefabriker; imidlertid er det dog mærkeligt, at her 1760 fandtes sytten Silke vævere med 102 Svende og 60 Drenge, medens der nu kun haves 4 med 10 Svende og 2 Drenge! Silke-, Ulden og Lærredskræmmere maatte naturligviis voxe i mathematisk Progression, i et Land, hvor Luxus er Folkets Afgud, og hvor Østergaden ikke har mere et Hull tilovers, som jo indrettes til et Tempel for denne Afgud. At Skipper mes Tal saa betydeligen har tiltaget vidner om een forøget prisværdig Drivtighed, men at Kjøbenhavns 80,000 Jndbyggere 1771 kunde have mok med 266 Skomagere, medens dets 100,000 Jndbyggere nu trænge til henved dobbelt saa mange, viser, at enten vore Fædre meere skaanede deres Fodtøi, eller ogsaa, at vort er slettere end deres. Men Aarsagen kan ogsaa ligge deri, at af. Ex. 2228 Skomagermestere 1760 holdt 317 Svende og 201 Drenge, medens i Aaret 1816 derimod 445 Mestere kun holdt 250 Svende og 368 Drenge. Arbeidet er altsaa nu mere fordeelt, og forfærdiges mere af Drenge end Svende.