Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-06-07
J dansk Folkeblad Nr. 11 har Hr. Prof. Velschow ladet indrykke en Bekjendtgjørelse i Anledning af Undertegnedes Flyveskrift om et Monument for Niels Abbesen, der meget har glædet mig, fordi min ærede Ven deri lover en videnskabelig Drøftelse af Beretningerne om N. E. og hans Daad. Hvorledes end Udfaldet af denne Controvers bliver, maa den altsaa bringe et værdifuldt Udbytte, og hvad enten min Anskuelse kan holde sig eller ei, skal det dog altid glæde mig at have foranlediget en grundig Undersøgelse af et meget inter essant, men dunkelt Punkt i vort Fædrelands Historie. Det er et billigt Ønske til Publicum, at det, uagtet Hr. Prof. Velschows Forsikkring, at mine Jndvendinger ikke have rokket, hans Overbeviisning, vil suspendere sin Dom, indtil Profesforens lovede Artikel kommer og man har hørt hvad vi da paa begge Sider muligen endnu kunde have at bemærke, At denne Opfordring ikke er unødvendig, viser Hr. Olsens Artikel om Niels Ebbesen og nationale Helte overhovedet, i samme No. af Folkebladet, thi da deri end ikke antydes nogen Grund imod de i mit lille Skrift fremsatte Betænkeligheder, maa man antage, at Folkebladets ærede Redacteur støtte sig til hiin Erklæring af Prof. Velschow, naar han siger: "at vor Historie, naar man beseer den ret nøie, ikke indeholder noget, som vidner imod Folkets gamle Mening om Niels Ebbesen, men endogsaa stadfæster den i de Dele, hvorom man kan vente Underretning af Historien; og længere nede glæder sig over, at den Maade, hvorpaa N. C. udførte sin Plan imod Grev Geerts Liv, ikke giver Grund til Betænkelighed, saasom det beviisligt var ved et militairt Overfald og ikke ved et Snigmord at han dræbte Geert." Da det netop er dette, Prof. Velschow har forfægtet i sin første Artikel i Folkebladet (No. 5 og 6), tager dettes Redacteur altsaa bestemt Parti for den Anskuelse af Sagen, imod hvilken jeg har yttret Tvivl og Betænkeligheder; man vil da finde det naturligt, at jeg søger at svække det for min Mening ugunstige Jndtryk, et saa almindelig udbredt Blad let kunde frembringe hos Publicum. Jeg troer ikke at feile ved at antage, at Hr. Olsens Artikel nærmest er foranlediget ved mit Flyveskrift, endskjøndt han ikke udtrykkelig nævner det; og da dens Tendents aabenbart er Oprettelsen af et Hædersminde for Niels Ebbesen gunstig en Plan, jeg ikke kan andet end finde utilraadelig: - skal jeg tillade mig at knytte nogle bemærkninger til denne Artikel. Saavidt man kan skjønne, er det Hr. Olsens Mening, at om end Historiens Beretning om Niels Ebbesens Daad var endnu meere usikker, ufuldstændig og ugunstig, end han antager at den er, skal de Danskes gamle Velvillie for denne Helt have Ret til at oversee dette, naar Talen er om at reise et Monument for ham. Folket bør ene lade sig lede af den Tradition, der nu i mange Aar har levet iblandt det; thi det er ikke Bevæggrundene til en Mands Handlinger, ikke Maaden, hvorpaa han har udført dem, ikke Krønikens Beretninger om dem, der fornemmelig skulle begrunde hans Ret til at æres af Efterslægten som en national Helt. Det er Folkets Mening, selv om det Lys, hvori den stiller Begivenhederne, ikke kan udholde en rolig Kritik, der skal have Ret til at give dette hæderfulde Navn. - Blev denne Hr. Olsens Mening - har jeg misforstaaet den, er det ganske ufrivilligt - almindelig gjeldende, da kunde vi let faae mange Æreminder at see, som Efterslægten med Rødmen vilde kaste ned igjen. Man maatte i all Fald dog angive nogenlunde sikkre Kiendetegn paa en Folkemening, at den ikke skulde forvexles med en Partimening; man maatte angive den Alder, Traditionen i sin nyeste Form omtrent burde have for at kunne gjøre Krav paa at slaae alle Betænkeligheder til Jorden. Ellers kunde det let hænde, at et herskende Parti den ene Dag førte sine Afguder ind i Nationens Pantheon, for at Modpartiet Dagen efter kunde grave dem ned under Galgen. Men man tænke nu derover som man vil, saa kan Traditionens Magt til at afgjøre, hvad Folket har at troe og dømme om sine udmærkede Mænd, dog ikke ene være det Afgjørende naar Talen er om at reise Hædersminder for dem. Her kunne mange andre Hensyn komme i Betragtning; og hvad navnlig Niels Ebbesen angaaer, da kan man endog gjerne lade den Nimbus, der nu engang omstraaler hans Navn i det danske Folks Bevidsthed, være uantastet, og dog paa det Bestemteste fraraade Oprettelsen af en Ærestøtte. Det kan ikke siges ofte nok i denne Sag, at de Danske ikke tør lade deres velgrundede Glæde over Grev Geerts Død og Landets Befrielse fra fremmed Herredømme ene bestemme deres Handlemaade i nærværende Tilfælde. Den danske Stat bestaaer jo ikke blot af det danske Folk, men ogsaa af et tydsk Folk, og det netop det Folk, der til alle Tider har misbilliget den Gierning, nogle Danske nu have faldet paa at ville reise en Ærestøtte for, ligesaa stærkt, som vort Folk i Almindelighed har glædet sig over den. Hvo af dem har meest Ret? - Ligemeget: der have de Danske Uret, at de netop i dette Øieblik, hvor Hovederne paa begge Sider begynde at blive varme over de Ord, der ere faldne om Dette og Hiint, just ville drage et Punkt, frem, som vil, som maa, saare Holstenernes Følelse. - Hvad Grund ligger der dog netop i denne Tids Forhold til at kaste sig over dette Minde med saa usædvanlig Varme, trods alle Betænkeligheder, – Trænger den danske Nationalfølelse til at styrkes og hæves ved at stille store Minder klart og gribende frem for Folkets Bevidsthed, – Nu vel, vi mangle ikke andre lysende Partier i vor Historie. Vi have Knud og Margrethe, vi have Kjøbenhavns Volde, Kjøgebugt, Kongedybet: vi have Minder nok, som vi Alle med ublandet Glæde vilde Ne see forherligede af Thorvaldsens Genius. Men lad et Monument for Niels Ebbesen være meent uden nogetsomhelst fiendsk Sideblik til Holsten, saa skade vi Danske os selv med det thi det vil, som Sagerne nu staae, bringe en Deel af Holstenerne i Fyr og Flamme, det vil kjølne mange Andres Hjerter, og Niels Ebbesens Statue i Randers vil sandsynligviis faae en for vor Følelse meget stødende Modvægt i Monumentet, for Grev Geert i Rendsborg. Kan det da virkelig være os Danske ligegyldigt, om Holstenerne mene os det ilde eller vel: om de i Nødens Stund med Haand og Hjerte ville staae ved vor Side, eller om de med Fornøielse ville see os kuede af Overmagt? - Lad Grev Geerts Død være nok saa glædelig, lad os have den bedste Ret til at ære og elske hans Banemands Minde, saa er det ikke ret mod Holstenerne, ikke imod os selv, nu at reise ham et Æreminde. Dobbelt betænkeligt er det, fordi denne Plan vil virke skadeligt paa en Sag, der er af langt større Vigtighed for dansk Nationalitet, nemlig Striden om Sprogforholdene i Slesvig. Det danske Folk maa ønske sit Sprog i dette danske Land reddet fra den Undergang, hvormed Holstens og Tydskhedens overveiende Jndflydelse truer det. Her kan det ikke undgaae at træde imod sine tydske Medborgere, og det har Ret, som det har Opfordring, til at gjøre det, naar det skeer aabent, med Besindighed, uden Bitterhed, med ærlige og loyale Vaaben, men jo vigtigere denne Bestræbelse er, desto meere byder simpel Klogskab at undgaae Sammenstød paa alle andre Punkter, hvor Kampen ikke er nødvendig. Paa den ene Side maa det danske Folk ønske at vedligeholde den gode Forstaaelse med den tydske Deel af den danske Stat; paa den anden Side er der i Slesvigs Sprogforhold et nødvendigt Controverspunkt, givet: – er det da ikke aabenbart, at vi bør undgaae Alt hvad der kan give Anledning til at beskylde os for et i det Hele fiendsk Sindelag imod Holstenerne, som jo maatte kaste et ufordeelagtigt Lys tilbage paa den fra vort Standpunkt, nødvendige Kamp for dansk Sprog og Nationalitet, der forØieblikket dog egentlig er det Eneste, som virkelig kan ligge de Danske paa Hjerte i dette Forhold, Endnu blot et Ord i Anledning af Hr. Olsens Artikel Han har ganske vist ikke havt til Hensigt at lægge mig eller nogen Anden for Had hos Folket; men han siger dog i Slutningen nogle Ord, der let kunne misforstaaes, som om Nogen havde forhaanet en national Helt paa en Maade, der fortjente almindelig Misbilligelse. Da mit lille Skrift ikke kan være i Hænderne paa alle Folkebladets Læsere, vil jeg for mit Vedkommende sætte mig imod en saadan Mistydning ved at erklære, at jeg ikke har tilladt mig noget haanende eller foragtende Ord om Niels Ebbesen. Jeg har fremført nogle Resultater af mine Undersøgelser og ham og hans Daad, saavidt det kunde skee i et Flyveskrift paa et Ark, og jeg har aabent udtalt, at Omstændighederne ved Grev Geerts Drab, og hans Banemands Bevæggrunde forekom mig omgivne af et Mørke, der ikke tillade os nu at fælde en afgjort gunstig Dom om N. E. Dette er Alt. C. Paludan=Müller.