Extraordinaire Maanedlige Relationer, 1678-10-01
Kiøbenhafn. idt i forrige Maaned blef LanteRyen atter igien indtagen, och gick dermed saa til. Den Danske Flode seylede først nogen Tid omkring ved Landet och derved meget udmattede de Svenske, eftersom de nu paa den ene, nu paa en anden Sted maatte tage vare paa Landgangen, och derved miste en hob Heste och Folck, som blefve skudte af Skibene. Siden Num. 10. kom General-Major Løvenhielm den 1. Septembr. til Floden med en deel Fodfolck, at formeere Tallet paa dennem, som allerede tilforne vare om Borde. Den 11. holtes Krigs-Raad, och blef besluttet, at Folcket, som vare i de Danske Skibe, skulle Dagen der efter lande i Bucten mellem Jasmund og Vit tau. Dette gick lyckeligen af Thi alligevel de for den stercke Vind och Strøms skyld, icke kunde naae ind i Bucten self, saa kom de dog lyckeligen til Lands ved Vittau til et Sted LIII. som som heder Vitte. Oc blefve anførde af General Major Løvenhielm, Øfverste Trop og Knoblauch med blotte Degen i Hænde. Der Øfverste Trop med otte Mand var kommen op paa det høyeste af Bierget, kom hannem imod af Fienden 50. Mand til Hest och Fod, men hand kiørde dem alle tilbage igien. Midlertid de skermysserde sammen, førde Løvenhielm to Regimenter i Land. J det samme kom Tidende, at Svensken var forhaanden med 400. Rytter och 150. Mussqveterer, af hvilcke somme sadde bag paa hos Rytterne, somme fordis paa Vogne. Derfore stillede Løvenhielm med Trop och Knoblauch Folcket paa Sletten at tage imod de Svenske, som komme med største Furi. Och blefve de Svenske først trende gange afslagne. Men vilde dog icke afflade och komme paa ny tilbage igien med deris Fodfolck och otte Stycker. Da begyndtis der en haard Fæstning, saa at och voris venstre Fløy stod i Fare, och nesten begyndte at fly. Men den blef secunderet af Øfverst Troppis Lif-Compagnie. Saa kom och Øfverst Lieutenant Wittinghof i det samme til Lands med et parti Folck. Derfore blefve vore atter igien opmuntrede och ginge ind paa de Svenske, och førde dem i Confusion eller Uorden, saa at de maatte rømme Marcken. Der blefve ved et hundrede, Mand paa begge Sider. Midlertid kom alt det andet Folck under Øfverste Fuchs och Steensøn til Lands, och med en hast forskandsede sig, med tvende Skandser. Och eftersom Grunden var noget ubeqvem der til, brugte mand blant andet der til och saa komme Tønder fyldede med Jord. De Brandenburgiske hafde sat sig fore at lande samme Dag ved Palmerort, men Formiddag var det gandske stille, och Eftermiddag forandrede Vinden sig, saa det icke kunde skee, hvorfore de maatte legge sig for Ancker noget fra Palmerort, och vare i Tallet 110. Skiberom, som førde Seyl och 140. Slupper. Kønigsmarck laa och færdig at tage imod dem, om de hafde kommet. Och som hand saae sig ingen Fare af Brandenborgerne samme Dag, affærdigede hand strax imod de Danske, med hvilke Øfverst von der Lieve hafde fæctet, endnu to Regimenter Rytter och et Regiment Dragoner tillige med atten Stycker at de skulde drifve dem ud igien fra Vittou, ihvad det og koste skulde. Men de fick strax atter Bud igien, at de skulle komme tilbage, for det lod sig ansee, som Churførstens Folck dog endeligen vilde der i Land, alligevel det dog icke saa skiede. Den 13. dito forsøgte først Brandenborgeren Landgangen ved Cleve Skandse, men det vilde icke heller gelinge. Siden forsøgte de det ved Putbusker-Vig, der lyckedis det, och alligevel otte Sqvadroner af Svenske Rytter sætte sig imod dennem, udrettede de dog intet. Thi efterat samme Ryttere hafde gifvet engang Salve paa Brandenburgerne, torde de icke bielænger, men gafve sig strax tilbage igien, saa at alle Brandenborger komme til Lande, och rygte Churførstens Feldtmarskal.