Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-02-02
Torsdagen den 12te Mai f. A. udbrød en Jldebrand i Dragø paa Amager, hvorved 18 Huse lagdes i Aske. Da Jlden først havde viist sig i Peter Johan Mathiesens Huus, og dennes Kone, Gridt Jensdatter, omtrent samtidigt med Jldens Udbrud havde bortfjernet sig og ikke var til at finde, lededes Mistanken hen paa, at hun havde paasat Jlden. Da hun Dagen efter blev antruffen og bragt til sit Hjem, blev hun stillet i Forhør og tilstod strax, at hun der er 47 Aar gl.) havde den ovennævnte Dags Morgen Kl. 8 med et Par Frictions-Svovlstikker, som hun tog i Kjøkkenet, begivet sig op paa Loftet, og efterat have antændt den ene af disse Svovlstikker, ved at stryge den imod Muren, sat Jld paa noget under Taget liggende Halm, hvorefter hun strax, uden at afvente Jldens Virkning, atter havde begivet sig ned i Stuen til sine Døttre og roligt sat sig ned, indtil der kort efter skeete Anskrig paa Gaden om den udbrudte Jld, hvorefter hun undløb og vankede omkring til om Aftenen, da hun lagde sig til at sove i en Grøft, hvorfra hun den næste Morgen vandrede videre, indtil hun blev antruffen og ført hjem. Selve Tiltaltes og Mands Huus var assureret, men intet af deres Jndbo. Tiltalte har stadigt nægtet at være istand til at opgive nogetsomhelst Motiv til den foretagne Jldspaasættelse, idet hun i Gierningens Øieblik var sig aldeles ubevidst, kun at det forekom hende, at hun ei kunde lade det være. Det maa ogsaa ved de afhørte Deponenters Forklaringer ansees tilstrækkeligt godtgjort, at Tiltalte periodeviis befinder sig i en aldeles sindsforvirret Tilstand, og at hun allerede tidligere for flere Aar siden har i en saadan Forfatning søgt at hænge sig selv og at drukne et af sine Børn, da dette var 4 Uger gammelt, idet hun lagde Barnet i en Messingkjedel og lod Datteren hente en Spand Vand, som hun heldte over det, fra hvilken Dødsmaade det kun reddedes ved tilfældige Omstændigheder. Alle de Brandlidte have derfor været enige i, ikke at paastaae nogen Skadeserstatning hos Tiltalte, idet de erkjende, at de vidste, at hun leed af Sindsforvirring, og ikke tvivlede om, at det var i en saadan Forfatning at hun havde foretaget Jldspaasættelsen. J Henseende til de saaledes fremkomne Oplysninger har Sundhedscollegiet, efterat have gjennemgaaet Sagens Acter, erklæret, at Tiltalte maa antages at have i det Øieblik, hun forøvede Jldspaasættelsen, befundet sig i en saadan Tilstand af periodisk Sindsforvirring, der udelukker Tilregnelighed, hvorhos det nævnte Collegium har bemærket, at det ikke er saa ganske sjeldent at slige Personer efter et Anfald tydeligt erindre sig, hvad de under dette i en Art af Bevidstløshed have foretaget. Overretten var derfor enig med Underdommeren i, at Tiltalte ikke kunde idømmes nogen Straf, eller gjøres ansvarlig forden ved hendes ufrivillige Handling afstedkomne Skade, hvorimod hun, i Overeensstemmelse med Loven 1197 andet Membrum, maatte være at sætte i Forvaring af Øvrigheden, ligesom de af Sagen flydende Omkostninger maatte være at paalægge det Offentlige. Denne Dom stadfæstede Høiesteret. Betragtet fra det juridiske Standpunct er Sagen ogsaa forsaavidt af Jnteresse, som den practisk afgjør det Spørgsmaal, om den indvortes ufri Aarsag til Skaden kan paalægges Erstatningsansvar, et Spørgsmaal, der idetmindste theoretisk læres i vore juridiske Systemer, skjøndt vistnok ogsaa i denne Henseende uden nogen Berettigelse.