Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-06-30
Det Norske Storthing. Da det Norske Storthing har udsat Kongens Forslag; at tage Forholdsregler til at forhindre Misbrugen af Trykkefriheden ved at udarbeide en Lov desangaaender indtil den nye criminelle Lovbog bliver færdig, saa har Hs. Majestæt gientaget sit Forlangende og tilsendt Storthinget et Lovndkast i den Anledning til dets Antagelse. – Den Norske Regiering har nu ogsaa i den sidste Tid seet sig nødsaget til at anlægge flere Justitssager imod Udgive ren af Nationalbladet, eller imod Forfatterne af forskiellige Stykker, som ere optagne deri, formedelst Misbrug af Trykkefriheden. Ogsaa har Amtmand Falsen, som er Repræsentant for Staden Bergen erholdet Benesicium processus gratuiti i Anledning af et ærerørigt Angreb paa ham, som er blevet forsat igiennem flere No. af dette Blad. – Den Deputerede Rosenkilde, som i Storthinget foreslog et Manifest til den Norske Nation og den Russiske Keisers Mægling, i Anledning af den Norske Gield til Dannemark, var Russisk Vice-Consul i Stavanger; Saasnart den Russiske Minister ved Hoffet i Stockholm fik Efterretning om dette Forslag, saa bevirkede han strax, at Hr. Rosenkilde fik sin Afskeed. - Et Armeecorps bliver trukket sammen i Norge, hvor en Lystleier skal holdes, og flere Svenske Regimenter have bedet og Tilladelse til at maatte tage Deel i denne Leier; de ville ikke, imedens deres Fraværelse fra deres Cantonnements forlange noget overordentlig Tillæg eller paa nogen anden Maade falde Statskassen til Byrde; men allene derved lægge deres ubegrændsede Hengivenhed for Kongen for Dagen. - Hr. Aschehoug har nu foreslaget en Adresse i Storthinget til Hs. Majestæt for at bede ham om, at denne Sammentrækning af Tropper, som allerede er besluttet, maae for denne Gang blive udfat paa Grund af, at den foraarsager saa store Bekostninger. Paa Præsidentens Forslag breve Forhandlingerne derom endnu udfatte. – Hs. Majestæt Kongen af Sverrig har den 2den Juni udstædet en Skrivelse til det Norske Storthing af følgende væsentlige Jndhold: Kongen, som er uforanderlig i med Troeskab at opfylde de Grundsætninger og Forpligtelser, som han har overtaget, da han bevilgede den Norske Nation en saa frie Statsforfatning, som den er, som den nu besidder, havde 3 Gange forelagt Storthinget alle de Grunde og alle de faderlige Raad, som kunne have ledet dets Dom ved at afgjøre det Spørgsmaal. om den Adel, som finder Sted i Norge. Denne Classe, som i Henseende til Antallet af sine Medlemmer er saa indskrænket og hvis Forrettigheder bestaae tilligemed de, som andre Borgerclasser besidde fra de ældre Tider af, eller have erholdet for faae Aar siden, gav snarere den personlige Misundelses Sygdom et Paaskud, end den kunde give Anledning til nogen grundet Bekymring for den borgelige Ligheds Forstyrrelse. En Lighed for Loven, som er grundet paa en fornuftig Friehed, har Kongen villet indføre; men Storthinget har i det, den har afskaffet Adelen uden at tænke paa en Udvei til at godtgiøre den for dens Tab, ulykkeligviis selv tilintetgjort den hellige Grundsætning, hvorpaa den vilde beraabe sig. J en constitutionel Stat, hvor Rettighederne ere tilfælles for alle, beroer det ikke paa en udelukkende Vilkaarlighed, hverken af den lovgivende eller den udøvende Magt, og skulde i enkelte Tilfælde, som den 105. af den Norske Constitution lader forudsee, Statens Fordeel fordre en Afvigelse fra dette Grundprincip for enhver selskabelig Forening, saa maae Retfærdighed og Redelighed godtgiøre, hvad der bliver opoffret for et vigtigere Statsformaal. – Ere vel disse Sandheder, som grunde sig paa alle Tiders Erfaring og selv paa de Nationers Exempel, som have beholdet deres Friehed, blevne behørigen overveiede og erkiendte af Storthinget for det Norske Rige, Kongen vil ikke engang beraabe sig paa den nærværende Tidspunkt, der dog kunde have meddeelt nyttige Erfaringer imod Faren af overspændte Begreber. Hs. Majestæt bliver blot staaende ved den Uretfærdighed at forskaffe sig Fordeele paa nogle enkelte Familiers Bekostning af en daarlig Frygt for deres Ærestiter eller deres foregivne Jndflydelse, uden at iagttage det imod dem, som er den Stærkeres første Pligt, nemlig at vise Ædelmodighed imod den Svagere. Denne Handlemaade, som strider saa aabenbart imod de første Egenskaber, som man kunde vente sig af en National Repræsentation, og opvækker een for den almindelige Friehed betænkelig Mening om den. Den aabner en Vei for Lidenskaberne, som alle Nationer, der ville bære Omsorg for deres Frihed, skulle omhyggelig tilspærre; den væbner Borgerne imod Constitutionen, som ikke meere beskytter den, og vil med Tiden frembringe den Virkning, at de nu herskende Jndflydelser ville blive overvældede af andre, som endnu ere mægtigere og farligere. Endskiøndt Storthinget uden at tage Hensyn paa Kongens Forslag, som blot havde til Formaal at bevirke en Opsættelse i Afgiørelsen af Spørgsmaalet om den Norske Adel har taget i denne Henseende en desinitiv Beslutning, der ganske afviger fra Grundsætningerne fori den monarkiske Statsform i Europa, saa vil dog Hs. Majestæt ikke nægte den sin Sanction, naar kun Storthinget erkiender og beslutter, at de Famillersom blive berøvede de Fortrin, de have været i Besiddelse af, erholde en fuldkommen Erstatning ifølge det som den 105 §. af Constitutionen bestemmer. Deter Kongens første Pligt at være retfærdig og endnu meere at forhindre end tilintetgjøre al vilkaarlig Magt. Den selskabelige Forening, som selv afholder ham fra en saadan, paalægger ham ogsaa den Forbindtlighed at forhindre, at ikke Lovgivningen tiltager sig en saadan Aucthoritet. - Af alle disse Grunde seer Hs. Majestæt sig nødt til at forestille Storthinget de Farer, som ufeilbarligen vil blive en Følge af Adelens Ophævelse, dersom ikke nye Monarkiske Statsindretninger kommer istedetfor den, som Storthinget har afskaffet. Hs. Majestæt, som holder det for nyttigt at lede Storthingets Beslutninger og at føre det tilbage til de Grundsætninger, hvorpaa et velordnet Monarkie beroer, holder det for vigtigt at meddele en Skildring af Europas forskiellige Nationer og at vise hvilket Jndtryk den af Storthinget fattede Beslutning maae frembringe hos enhver af dem. Rusland er Sverrigs og tillige ogsaa Norges nærmeste Naboe; Adelen der er mægtig og riig; har mange Undergione- og Tilhængere; Ophævelsen af Adelen i Norge vil der blive saameget mindre bedømt med Skaansel, som Dadelen over denne Forholdsregel stemmer fuldkommen overeens med de Regieringers Tænkemaade, som nu ere blevne saa opmærksomme paa alt, hvad der medfører en Forandring eller Omdannelse i andre Staters politiske Jndretninger.