Corsaren, 1841-05-14
Uddrag af Redactionens Forhandlingsprotocol. Møde den 10de Mai. Alle Medlemmerne vare tilstede. Den nye Præsident indtog sit Sæde. Præsidenten. Før vi idag første Gang. under mit Præsidium - begynde Forhandlingerne, ønskede jeg, til min egen Underretning, at erfare, om alle Medlemmerne ere indfødte Danske, eller om maaskee nogle ere Udlændinge, navnlig Hannoveranere. Forsamlingen svarede, at alle Medlemmerne vare indfødte Danske, og at, om end maaskee Nogle nedstammede fra udenlandske Forældre, var der dog ganske sikkert Jngen af hannoveransk Afkom derimellem. Præsidenten. Spørgsmaalet var, som sagt, af meget underordnet Vigtighed. Hvad jeg forresten vilde bemærke, er, at det glæder mig, at De selv have omstyrtet Deres hidtil havte frie Forfatning; thi saa behøver jeg ikke at gjøre det. - (Præs. reiser sig og vedbliver). Den uindskrænkede Magt, De have overdraget mig, modtager jeg med et rørt Hjerte, og jeg skal af al Magt stræbe at anvende den til Held og Lykke for os Alle... Forsamlingen istemmede herpaa et begeistret: "Det give Gud!" Præf. Mit Løsen skal være: Mod og Kraft mod det Ydre, Enighed og Samdrægtighed i det Jndre. Vel indseer jeg, at mine Anskuelser vanskeligt ville kunne bringes til at stemme overeens med Deres ved alle Leiligheder; men jeg lover, at jeg i saadanne Tilfælde, hvor jeg ikke er saa lykkelig at opnaae Samstemmighed med Dem, kun med den yderste Varsomhed vil sætte min Mening igjennem. Et Medl. Jeg troer at udtale Forsamlingens Mening, naar jeg med Hensyn til Præsidentens sidste Ord bemærker, at det bedste Middel til at sikkre en saadan Samstemmighed og i det Hele at give vort Samfund Holdning og Kraft vilde være en Art Constitution, et Reglement, som sikkrede Forsamlingen for, at den Aand, der udtaler sig gjennem Præsidentens nys givne gode Løfter, stadig maatte blive den fremherskende, eller at idetmindste ingen anden kunde faae virksom Jndflydelse i vort Selskab. Et andet Medlem. Jeg istemmer dette Ønske; thi, vel vilde jeg langt foretrække vor hidtil havte republicanske Forfatning; men, da denne, idet mindste for Tiden, er en Umulighed, bør vi vistnok ikkun nøies med den af den foregaaende ærede Taler foreslaaede. Jeg opfordrer Forsamlingen til at vttre sig desangaaende. Forsamlingen gav eenstemmig sit bifald tilkjende. Præs. (der imidlertid havde sat sig fast ned i sit Sæde). Jeg anseer et saadant Ønske for meget ubetimeligt. Den forr. Tal. Ubetimeligt? Nei, Tiden er uctop nu meest passende; thi, faae vi nu ikke vort Ønske opfyldt, saa faae vi det nok aldrig. Præs. Alene den Omstændighed, at jeg er valgt, til uindskrænket Præsident for Dem, maae være et Beviis for, at jeg har mere Forstand paa enhver Ting end alle Medlemmerne tilsammen, og følgelig... Flere Medl. Og følgelig? Præs. Og følgelig er Deres Ønske urimeligt; thi oprigtigt talt: Jeg deler det ikke. (Pause.) Forresten har jeg allerede af denne Discussion havt Leilighed til at opdage, at De ere vante til at yttre, Dem med altfor stor Frihed imod Deres Præsident. Dette maa jeg paa det bestemteste have mig frabedt. Fra nu af spørger Enhver om Tilladelse til at tale, før han siger Noget, og, vil han modsige mig, maa han aldeles ikke tale. - (blidere) Jeg indseer, at dette maa falde Dem temmelig haardt, og jeg har derfor været betænkt paa at skaffe Dem nogen Erstatning for en saadan Tvang. Jeg har her nogle Prydelser, en Art Orden - et Skib der hænger i en Strikke - som jeg Tid efter anden vil forære Dem. To Exemplarer vil jeg strax uddele: Et til den Taler, der før udtrykkede sig noget dristigt, og et til det Medlem, der, som jeg har erfaret, i Deres forrige Møde, erklærede ikke at ville deeltage i Forhandlingerne eller i Afstemningen, fordi han mulig senere kunde blive extraordinair Assessor i en Krigsret, Dem betræffende. Dette Medlem agter jeg tillige senere at gjøre til min Privatsecretair (Jeg siger useneren; thi for Tiden har jeg dertil constitueret en af mine Bekjendte). - Vær saa god, mine Herrer! Her ere Prydelserne. Det først nævnte Medlem modtog ikke Gaven, hvorimod det sidstnævnte modtog sin med et dybt Buk, men under Forsamlingens temmelig lydelige Hyssen. Præs. Idet jeg har anbefalet Dem at være lidt mindre frie i Deres Yttringer imod mig, har jeg iøvrigt ikke tænkt mere paa min egen Behagelighed og Bekvemmelighed end paa den Nytte, De selv ville have deraf. De ville nemlig derved hurtig vænnes til ogsaa at behandle de fremmede Magter (jeg veed ikke noget bedre Navn til passende at betegne de Personer og Samfund, som, Corsaren" ofte stiller sig i Modsætning til) med større Blidhed og Ærefrygt, med den Ærbødighed, som fra vor Side tilkommer dem, eftersom vi dog egentlig ere afhængige af dem, ja kun bestaae ved deres Naade. Flere Medlemmer gjorde her en Bevægelse, der syntes at skulle udtrykke Jndignation og Forbittrelse. Præs. Jeg siger, at vi bestaae ved deres Naade; thi de kunde knuse os, om de vilde. Men derved, at De, mine Herrer, vise mig den styldige Ærbødighed, ville De tillige opfylde Deres Pligt imod disse Magter, og vi kunne da leve sikkre og fornøiede. - At jeg forøvrigt ogsaa tager Myndigheden over vort Pengevæsen, behøver jeg vel neppe at gjøre opmærksom paa; thi det følger jo af sig selv. Da denne Tale var endt, reiste sig det Medlem, som i det foregaaende Møde havde været Præsident, gik hen til Protocollen og læste med høi Stemme Følgende af det forrige Mødes Forhandlinger: "Naar Præsidenten bliver en Despot, have vi en god Udvei: Vi ere 7 imod ham alene, vi forjage ham." Hele Forsamlingen reiste sig i dyb Taushed. Præs. Da mit Mod er hævet over al Tvivl (hvilket jeg kan bevise), vil det ikke kunne udlægges som Frygt, naar jeg, foranlediget ved den Holdning, De indtage, giver efter for Deres Ønske og tilstaaer Dem det forlangte Reglement. - Mine Venner! Alt hvad jeg hidtil har sagt, var kun Spøg. De have fuldkommen Ret: Naar de ikke kunne faae den forrige republicanske Forfatning, bør De have det attraaede Reglement. Jeg er selv den Første til at raabe: Leve Reglementet! Hele Fors. Leve Reglementet! Et Medlem. Hør, Præsident! Nu ere vi igjen Allesammen Du's. Du er min Ven for dets Skyld som Du nu har gjort.... Fors. Ja, vi ere Alle Dine troe Venner fra nu af! Lad nu kun de "fremmede Magter" komme! De skulle hverken "knuse" Dig eller os! Præs. Nei, det skulle de ikke; men bedst er det dog, at de ikke komme. (seer paa Uhret) Der er hengaaet saa lang Tid med disse Discussioner, der Gud skee Lov! endte saa glædeligt, at vi vist komme til at udsætte Mødet til imorgen, efter blot først at have hørt det Forslag, som Kassereren har anmeldt. Kassereren. Mit Forslag er egentlig kun et Tilbud. Jeg erklærer mig beredt til, for Fremtiden at besørge Kasseforretningerne for 300 Rbd. aarligt, istedetfor som nu for 100 Rbd., imod at jeg om 3 Aar faaer 700 Rbd. for det første Aar og derefter igjen 400 Rbd. aarligt. Flere Medl. Derved vinde vi Andre jo Ingenting. Kass. Men det er dog altid et Tilbud, som er Ære værd; idet mindste maae J være mig takskyldige for, at jeg forud siger Eder, hvad jeg vil have om 3 Aar. De Forrige. Gaa Du til Universitetet med saadanne Tilbud. Vi have ingen Brug for dem. Et Medl. Endnu et Ord! - "Jyllandsposten" beretter, at der ovre i Jylland er blevet raabt Hurra for "Corfaren", og at ved den Leilighed en Mand fik sine Buckskins-Beenklæder overspildte med Punsch. Mig synes det at være vor Pligt, at vi, ligesom vor Regjering har givet Enkerne efter de ved Canal-Overseillingen Druknede en Understøttelse, saaledes give denne Mand et Par nye Beenklæder. Vi kunne jo opfordre ham til at melde sig hos Redactions-Skrædderen for at lade sig tage Maal. Dette Forslag bifaldtes, og det besluttedes, at Opfordringen skulde indrykkes i den Berlingske-Tidende. Mødet hævedes.