Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1845-04-17
Formanden for Repræsentationen i Kjøbenhavn Hr. Etatsraad Hvidt, havde i Følge Kjøbenhavnsposten begivet sig ud paa Amalienborg for at afgive den omtalte Adresse til Hs. M. Kongen i det kongl. Forgemak. Paa Halvveien blev Hr. Etatsraad Hvidt bil seet med et flere Gange gjentaget Hurra, ligesom han ogsaa senere efterat have vendt tilbage, blev modtaget med Begeistring paa Børsen. J Adressen selv forekommer blandt Andet følgende Yttringer: "Allernaadigste Konge!" Naar vi Deres Majestæts troe Undersaatter, som ere valgte til at repræsentere Borgerskabet i den Hovedstad, der ikke alene har havt et væsentlig Andeel i Overantvordelsen af Arveregjeringen til Deres Majestæts kongelige Slægt, men som ogsaa med urokkelig Troskab har holdt sig fast ved det valgte Kongehuus og stedse viist sig redebon til enhver Anstrængelse og ethvert Offer, som Fædrelandets Ære og Frelse udkrævede, i dette alvorsfulde Øieblik med dyb Ærefrygt nærme og Deres Majestæts Throne, skeer dette i den Fortrøstning, at Deres Majestæt ikke kan miskjende den særegne Opfordring for danske Borgere til et saadant Skridt under de nærværende Forhold, og ligesaalidt vil miskjende det Sindelag, den Kiærlighed til Fædrelandet og den Hengivenhed for Kongen, som udtaler sig der. Allerede længe havde det danske Folk med stedse stigende Bekymring seet, hvorledes det danske Sprog og den danske Nationalitet tilbagetrængtes i Hertugdømmet Slesvig, og det maatte med Smerte erkjende, at Grunden hertil ikke saa meget var at søge i den Jndflydelse, det større tydske Nabofolks Nationalitet efter Forholdenes Natur altid maa udøve paa det mindre danske Folks Nationalitet, som i Savnet af de Foranstaltninger, uden hvilke et Sprog og en Nationalitet ikke kan opretholdes og sikkres en værdig Tilværelse. Det maatte fremdeles efter den nøie og naturlige Forbindelse mellem de nationale og de politiske Jnteresser - blive Folket klart, i hvilken Grad denne det danske Sprogs Krænkelse og den danske Nationalitets Fornedrelse bidrog til at slappe det Baand, der endnu forenede det. halvdanske Hertugdømme med det danske Kongerige. Hvor naturlig imidlertid end Opfordringen kunde synes at være for det danske Folk til paa enhver lovlig Maade at understøtte dets Repræsentanters Andragende ligeoverfor den kloge og samdrægtige Modstand. der maa befrygtes at det vil møde – maaskee endog blandt flere af Kronens høistbetroede Raadgivere, skulde vi endog have fundet fornøden Beroligelse i den Tanke, at det da ske Folks Ønsker i denne Henseende paa mange Maader ere komne til deres Majestæts Kundskab og at de i deres egen Erkiendelse af Statens Tarv og Øieblikkels Krav have fundet deres bedste Talsmand, dersom ikke siden Stændernes Slutning Begivenheder Slag i Slag vare indtrufne, angaaende hvilke Folket først seent vil have Leilighed til at henvende sig til Stænderne, og som desaarsag vil kunne ansees for Repræsentanterne af Landets største Commune at indeholde en Opfordring, som de ikke kunne unddrage sig, til umiddelbar at henvende sig til deres Konge. Den holsteenske Stænderforsamling har nemlig offentligen og høitideligen proclameret ikke blot Holsteen, men ogsaa Slesvig for souveraine Stater, der, indbyrdes forenede til et uopløseligt, statsret ligt Hele, kun skulle agtes forbundne med Danmark ved det fælleds Fyrstehuus; ja selv denne Forbindelse har blin Forsamling erklæret for en forbigaaende Tilfældighed, ved at nedlægge en formelig Protest imod den i Danmark bestaaende Arvefølges Gyldighed, ikke blot i Holsteen, men endogsaa i Slesvig, og disse Paastande ere blevne understøttede af talrige Adresser fra Stæder og Landdistricter i Holsteen, ja endog Slesvig. Efterat et Manifest af dette Jndhold er uden Jndsigelse bleven udstædt og uvægerligen bleven modtaget af Deres Majestæts Commissarius, have Journaler og Dagblade, som det slesvig-holsteenske Parties Organer, bygget videre paa den her lagte Grund, og uagtet de censurerende Embedsmænd ere ved Embedseed forpligtede til at værne om Kongens og det kongelige Huses Ære, er det saa langt fra, at Censuren der lægger nogen Hindring i Veien, at der tværtimod i censurerede Blade erklæres uden Sky, at det er Folkets Ønske at see Forbindelsen med Kongeriget ophævet, og at den forønskede Adskillelse vil indtræde ved den kongelige Mandslinies Uddøen. - De Paastande, der uforstyrret have gjort sig gieldende i de Dr. Majestæts Scepter underlagte Lande, og derved synes at have vundet en stiltiende Anerkjendelse, ere der blevne igjentagne, og man har der taget Beslutninger, som angaae det, det tydske Forbund aldeles uvedkommende, Slesvig, og Alt dette er skeet uden at de vedkommende Regjeringsorganer have imodsat sig en saadan Formastelse – en Tilbageholdenhed, som bliver dobbelt fornærmelig og truende, naar den sammenlignes med disse Regjeringsorganers Adfærd under tidligere lignende Forhold. Vel kunne vi ikkun tale i vort eget og den kjøbenhavnske Borgerstands Navn; men vi gjøre dette med den Vished, at vi udtale hele Folkets Tanke og i den Fortrøstning, at Beviset herfor, om det skulde behøves, ikke vil udeblive, naar vi høitideligen forsikkre Deres Majestæt, at det danske Folk aldrig vil taale, at Slesvig, der fra Arilds Tid har hørt til det danske Rige og som tilhører det med de gyldigste Adkomster, garanterede og gjentagne Gange anerkjendte af Europa, fravristes det midt i Fredens Skjød. Og hvormeget vi end stole paa, at Statens Opretholdelse ikke kan ligge Nogen meere paa Hjertet end dens Konge og at den hele europæiske Statstilstand er fast begrundet til at et vilkaarligt Brud paa den lovligt bestaaende Tingenes Tilstand let vil kunne befrygtes, kunne vi dog under Omstændighedernes Alvor ikke undlade at udtale for Deres Majestæt, at ligesaa forventningsfuldt det danske Folk imødeseer de Foranstaltninger, der kunne afværge Ulykken og forekomme Faren, saarede vil det ogsaa findes til ved alle Midler, som Omstændighederne maatte udkræve, at understøtte Deres Maj. til at hævde Nationens Ære og Statens Uforkrænkelighed."