Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-04-30
Den første Kjøbmand, der ved Krigens Udbrud saade jeg sælger ikke mine Varer uden med 100 eller flere PC. Fordeel, og lagde dem derpaa hen i sit Pakhuus for at oppebie dyrere Tider, var den første, der lagde Spiren til Opskrueriet. Den Professionist, som, ikke nøiet med den Fordeel, han havde og han godt kunde leve af, uden Nødvendighed forhøiede Prisen paa sit Arbeide, blot stolende paa, at Tiderne vilde blive slettere, var den første, der foranledigede Arbeidslønnens umaadelige Opdrivelse. Havde enhver strax i Begyndelsen, holdt sig indenfor billighedens Grændser, saa havde Priserne paa Landets egne Frembringelser, som dog udgjør den største Deel af vore Fornødenheder, aldrig kunnet blive saa høie. Men det er med Opskrueriet, som med alle Laster. Det første Skridt, leder altid til flere, og ere Digerne eengang brudte, saa ophøre alle Grændser. Man har foreslaaet mange Midler til at forekomme Prisernes urimelige Opdrivelse. Men disse Midlers Udfindelse synes at ligne Udfindelsen af et Perpetuum mobile eller Cirklens Qvadratur. Det er en Maschine, som er kommen i Forvirring, og da det ene Hjul griber ind i det andet, kan man ikke uden at forstyrre det Hele foretage nogen Forandring med det Enkelte. Man har foreslaaet at fastsætte Taxter for de vigtigste af Livets Fornødenheder, ligesom allerede Tilfældet er med Kjød, Brød o. s. v.; men deels vil dette ikke kunne skee uden at udøve aabenbar Uretfærdighed mod de enkelte, der skulle sælge efter en vis Taxt, og derimod selv maa betale alt, hvad de skulle kjøbe, til vilkaarlige og overdrevne Priser; deels vindes der ved Taxter, som ved alt der skal fremvirkes ved Tvang, sjelden meget i en Tidspunct som den nærværende, hvor Pengenes Værd ere saa høist ubestemte, hvor de arbeidende Hænder, som en Følge af Krigen, ere blevne færre, og hvor Egennytten og Vindesygen udtænker alle Midler til at undgaae endog de viseste Loves Aarvaagenhed. For Muur- og Tømmersvendes Dagløn f. Ex. er der en Taxt, men de fleste Mester accordere nu med deres Svende stykkeviis eller i det Hele, og finde herved langt bedre deres Regning, end ved at betale dem dagviis og tvinge dem til at arbeide efter Taxten. - Hvad der bidrager og hidtil har bidraget meest til Prisernes Opdrivelse, er Auctioner. Paa Auctioner komme sædvanlig tre Slags Kjøbere. Det første Slags bestaaer af Folk, som virkelig trænge til det, de ville kjøbe; det andet Slags af Folk, der blot kjøbe for at kjøbe, eller rettere sagt, der have saa mange Penge, at de ikke vide hvor de skulle blive af med dem, det tredie Slags bestaar af Mennesker, der have Varer eller andre Ting liggende, som de gjerne ville have saa høit betalte som mueligt. Her ere altsaa tre forskjellige Grunde til Prisernes Opdrivelse: Trangen, Yppigheden og Egennytten. Naar tre saadanne Aarsager samvirke, maa Virkningen naturligviis blive mægtig. Naar to Caper-, Speculant eller andre Lykkeskampioners Fruer komme paa en Auction, saa kjøbe de det, de synes om, til enhver Priis, og betale af Uvidenhed endog mere derfor, end hvad den samme Ting ellers koster af ny. Den, som har noget liggende af samme Slags Varer, hielper med at drive dem op, fordi han veed, at han intet vover derved. Jmidlertid staae hele Snese Folk, som ligeledes have liggende et Forraad af disse Varer, og lure med spændt Længsel paa, hvor høit Priserne gaae. Lige saa mange Rigsdaler, Tingen opdrives, lige saa mange flere Rigsdalere have de i deres Lamme. Aldrig saasnart ere de komne hjem, førend de bestemme Priserne paa deres Varer efter Auctionspriserne. Jeg kunde bevise dette med mange Exempler, men jeg vil kun anføre to. Da der for en rum Tid siden blev holdt Auction over en stor Deel Jsen kramvarer, bleve et Dosin fine Knive betalte med 30 til 34 Rdlr., skjøndt man i Jsenboderne paa samme Tid kunde kjøbe dem for 22 til 23 Rdlr. Men aldrig saasnart var Auctionen forbi, førend Jsenkræmmerne forhøiede Prisen til 36 Rdlr., under det Foregivende, at man paa Auctioner havde betalt 3, uden at agte paa, at de Folk, der kjøbte Knivene paa Auctionen, maa have været uvidende om de sande Priser, eller indbildt sig, at de, som kjøbtes paa Auctionen, vare finere end de, der kjøbtes i Jsenboderne, eller havt saa stor Overflødighed af Penge, at det var dem ligegyldigt enten de betalte 24 eller 34 Rdlr. Saaledes gik det ogsaa paa Auctionen over de 450 raa Huder, som Provideringscommissionen nyligen lod sælge, og som betaltes to tre Gange saa dyrt som ellers Aldrig saasnart var Auctionen forbi førend ogsaa Priserne paa alt Læder bleve forhøiede. Her var altsaa aabenbar begge Gange ikke nogen anden Aarsag til Prisernes Forhøielse end de urimelige Auctionspriser. At Knivenne gik saa høie skeete fordi de, der kjøbte dem paa Auctionen, ikke vidste, at de ligesaa gode kunde kjøbes for 12 Rdlr. ringere i Jsenboderne; at Huderne gik saa høie skeete fordi Vedkommende troede at kunne mærke, at de kjøbtes for offentlig Regning og altsaa fandt heren god Leilighed til at sætte Priserne høiere. Det gaaer ikke et Haar bedre med de fleste andre Varer. Sielden er det den virkelige Mangel, der driver dem i Veiret. Det tydeligste Exempel herpaa seer man paa Colonialvarer. Uagtet der aldrig har været et større Forraad deraf end nu, uagtet der næsten ugentligen sælges betydelige Ladninger, saa ere Priserne dog ikke faldne synderlig. Hvad andet end Auctionerne er Aarsag heri, Her ere Actiecierne og alle, som ellers have Deel i Prisen. samlede med dem, der have Forraad liggende og frygte for, at Varerne skulle falde. Det er dem, der kappes om at holde dem i Veiret, og deres forenede Bestræbelse forfeiler fjelden sin Hensigt. Saavidt mueligter. (Efter det Svenske.) Den Gale lover blindt og daarligt, Paa det Umuelige han svær Den Vise lover blot vilkaarligt, Og siger: saa vidt mueligt er. See Pigen, som endnu bevarer Den Skat, hun mod sin Villie bær, Som Moderen strængt mod Mænd advarer, Hun svarer, saa vidt mueligt er. Hun snart sin skiønne Haand skal give, Da Manden spørger om og kjer Vil Du mig evig troe vel bliver Hun hvisker, saa vidt mueligt er. Jeg Sanddruhed vil evig ære, Og spørger nogen Mand mig her: Om jeg vil stedse ædru være? Jeg svarer: saa vidt mueligt er. Jeg drikker taust, det finder grueligt, At holde Taler Flasken nær Jeg svælger Viin saa tidt som mueligt, Og Ord saa lidt som mueligt er.