Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1832-11-22
Som Medlem af Commissionen for Kirkelovens Revision har jeg gjentagne Gange havt Andeel i lignende Andragende; og i den seneste Tid have indtrufne Forhold foranlediget mig til atter paa uforbeholden Maade at yttre mig om Følgerne af en længere Udsættelse af dette vigtige Anliggende. Man vil af alt Dette see - og jeg tænker, Man vil holde mig det tilgode – at jeg indtil denne Dag har holdt fast ved den Overbeviisning, at geistlig Mand i Danmark ikke fører Ordet forgjeves i geistlige Anliggender, fordi disse staae under ikke geistlig Autoritet; at den danske Geistlighed ikke vil blive den eneste paa det protestaniske Fastland, som Man ved Magtsprog skulde ville tvinge til streng Efterfølgelse af et i flere Deele forældet Ritual, uden at ændse de Grunde - Grunde af Bibel, af Fornuft og præstelig Erfaring - med hvilke Kirkens sagkyndige Mænd et halvt Aarhundrede igjennem have viist dets Mangelfuldhed. Hvorfor iøvrigt Conventikelsøgerne have valgt netop mig til Gjenstand for deres Angivelse, medens Døbehandlingen forrettes af flere af Hovedstadens Præster med i det Væsentlige de samme Forandringer, som af mig, behøver ingen Forklaring. Saa meget mere have vi holdt os overbeviste om, nu at kunne gjøre upaatalt, hvad vi have gjort tilforn for geistlige og verdslige Foresattes Øine, som Betydningen af protestantisk kirkelig Frihed i de liturgiske Forhold just i vore Dage er stillet i klarere Lys end nogensinde før. J den preussiske Agendestrid have de berlinske Geistlige, hvoriblandt Mænd af udmærket videnskabelig og kirkelig Fortjeneste, offentligen viist, at liturgisk Bogstavtrældom er uforenelig med protestantisk christelig Frihed; at det neppe lader sig historisk bevise, at nogen evangelisk Fyrste nogensinde har gjort de Geistlige ængstelig Vedhængen ved Bogstaven til Pligt;" og den preussiske Regjering har ved at indføre Agender agtet disse Yttringer og i Aaret 1829 udtrykkeligen erklæret, at den nye Agende, medens den sikkrer de kirkelige Skikke en fast evangelisk Grundform, ikke skal udelukke en vis Mangfoldighed, eller lægge hindringer i Veien for en fri Bevægelse." At den danske Regjering skulde, ved at tvinge tilbage den gamle Agendes Bogstav, ville udelukke og hindre denne frie Bevægelse, det har jeg aldrig kunne overtale mig til at troe, og jeg troer det end ikke i denne Time. Min Konges Agtelse for Samvittighedsfrihed har jeg kjendt og elsket som yngre Mand og som Olding; og under en saadan Konge kan et Ord, saa fuldt af evangelisk Kraft og Klarhed, som det der er udgaaet fra en geistlig Mand i det Kjøbenhavnske Ministeriums Midte, og har fundet Gienklang hos den danske Geistlighed den danske Præsts mislige Forhold til Ritualet, og om liturgisk Frihed, ikke være udsat for at behandles som tomt Mundsveir. Men Samvittighedsfrihed agtes ikke tilbørligt, fordi man indrømmer - hvad Jngen kunde hindre, om han vilde det – Ret til at tænke som man vil, naar Man derimod nægter enhver fri Virksomhed i den virkelige Verden; denne politiske Metaphysik, – som en tydsk Forfatter kalder den der kløver Menneskets Natur, ligesom den kløver Begreber, er en fuldkommen Tilintetgjørelse af al Samvittighedsfrihed; det er at opstille den som Grundsætning, og staae den ihiel med et Ordspil. Den christelige Frihed. - siger Luther i sit Skrive vider die himmlischen Propheten" - lider Vold ved tvende Ting, naar Man byder og tvinger til at gjøre, hvad ikke er budet af Gud, og naar Man forbyder og hindres fra at undlade, hvad ikke er forbudt af Gud." Kjøbenhavn, den 16 Novbr. 1832. H. S. Clausen."