Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-03-26
Blandede Efterretninger. En høist comisk Characteer viser sig i denne Tid paa Autorbanen i Tydskland. Det er Greve v. Wackerbarth. J hans fluchtigen Schilderungen des Grafen von Wackerbarth, 1821. 667 S. Fol., leverer han følgende Contrafei af sig Selv: "Hans Legem er stort, over sex Fod høit, stærkt og meget vel bygt, ved evig Reisen og utallige Strabadser hærdet. Han har mørkebrunt Haar, et fyldigt Ansigt, en sund Farve, og en meget heldig Dannelse, der allerede i Forveien indtager alle Mennesker. Hans Aand er uophørlig virksom hans Forstand overalt gjennemtrængende; hans Characteer klippefast, hans Adfærd stille og beskeden; hans Tænkemaade høi og stor, ligesaa eftergivende, blid, barnlig, som, eengang ægget til Vrede, rasende, heftig og støiende. Jkke frygtende noget Arbeide, fandt han i den allervanskeligste Syssel stedse sin høieste Fornøielse. Alle Fattige, Ulykkelige og Nødlidende fandt i ham en trofast Ven, en uegennyttig Beskytter og høimodig Fader. Ægte Originalitet, i Ordets skjønneste Forstand, characteriserer ham maaskee med hvert Pulsslag. J alle Henseender endnu en sand Urnatur. Han er tillige den rigeste Privatmand paa Jorden, NB. naar han faaer betalt den ham af Rigskammerretten i Wetzlar tilkiendte Fordring, af Beløb over 100 Millioner Louisdorer, som han har tilgode hos Hertugdømmet Sachsen-Lauenborg og Hannover; en Sag, som alt lykkeligen var vunden i alle Jnstanzer i Wetzlar, og indtil Execution for længe siden anklaget. Han søgte at gjøre den gieldende under den franske Occupation, levede desaarsag ofte og længe i Paris, havde adskillige sælsomme Optrin med Napoleon, erholdt altid de bedste Løvter, men aldrig Opfyldelsen af Kiendsgierninger. Naar disse 5000 Mill. Specier kun beregnes til 4 pC., saa vilde Greven have i aarlige Jndtægter 20 Mill. Specier, hvoraf han sikkerligen vilde anvende en Deel til Videnskabernes Tarv. Siden Aaret 1812 opholdt han sig for det meste i Hamborg eller Egnen deromkring. Frugterne af hans ensomme Fritimer og Jndgetogenhed ville være adskillige alvorlige historiske Værker. Tre af disse ere allerede udkomne, det første under Titel af: Die Geschichte der grosen Teutonen, Hamb. 1821. Greven paastaaer deri, at de Tydske eller de første Tentoner vare Læremestere for de berømte Ægypziere, fra hvilke siden Grækerne og Romerne tildeels hentede deres Visdom, men hvor jammerligen ere de ikke sjunkne, at vi hos disse sneverhjertede græske Siele og romerske Storpralere ville hente al vor Skolelærdom, Han gaaer ud fra de to Hovedsætninger: 1) at der førend vor Historie gaves en Slægt, der var ti Tusind Gange saa cultiveret som vor 2) at fra denne Slægt nedstamme de store Teutoner. Der maa have existeret en Kjæmpeslægt, der især i de nyttige, mekaniske Konster, i den anvendte Mathematik, i Stiernekonsten og i alle høie naturlige Videnskaber overgik os titusindfold. Tent er det store ubegribelige Urvæsen, alle Guders Gud, fra hvem Tentonerne nedstamme. Teutoner er sammensat af Teut og Sohn eller Sonne (Sol), Tents Sønner. Teutonerne ere de samme som Titanerne. Tent er det samme som det Romerske Deus, der betyder omtrent Gud Tent bønhør os! Det er ogsaa overeenstemmende med Da og Ta-Da-Lai er saa meget som Gud Teut's Tjener, og Da=Lai=Lama, de guddommelige Ypyerstepræsters Ypperstepræst. Fra Ta eller Ti kommer J tali eller Jtalien, et sikkert Beviis paa, at Forfatterens Forfædre allerede for hundrede Tusind Aar have hersket der. Teutonernes Stammeland er Tibet, af Tent eller Ti og det ægte tydske Bett – Tents Bett, eller Seng - Teutonernes Stammeland. Teutonerne seilede ogsaa til America, thi Forf. har læst (hvor, siger han ikke), at man i Mexico og hele Sydamerica har fundet karthagiske Vaaben med frankiske Bogstaver og alle Slags Redskaber med Runer, ældgamle teutionisk eller Sanskritskrift. Han har læst hos Diodor fra Sicilien – et forto tusind Aar (!) skrevet Sted, hvor denne udtrykkelig taler om en stor Øe, lige for Africa, som Phønicerne opdagede, i det de seilede gjennem Herkules's Støtter og henad Africas Kyster. Denne Øe (en canarisk) antager Forfatteren, for America, og mener, at Teutonerne, der vare ganske andre Karle end Phønicerne, ligesaa godt som disse, maa med deres lange Snekker kunne have beseilet Americas Fastland. Hvad Teutonernes Legemsstørrelse angaaer, da mener han, at da de, efter alle Beretninger, ved Christi Fødsel, holdt syv Fod, i to Tusind Aar, ved Blødagtighed, i det mindste ere blevne een Fod lavere, og man kan derfor antage, at de, tyve Tusind Aar for Christi Fødsel, havde en Høide af 12 til 15 Fod, og for 50,000 Aar siden i det mindste af fem og tyve indtil tredive Fod, og at det derfor aldeles ikke er noget overdrevent, naar de gamle Digtere og Historieskrivere fortælle saa forunderlige, ubegribelige og interessante Ting om de uforlignelige Teutoners Kjæmper. - Værket er trykt med stor Prag paa Forfatterens egen Bekostning. Et andet Værk af samme Forf. er: Die fruheste Geschichte der Turken bisur Vernichtung, des bysantinischen Keiserthums &c., 704 S. 8 (trykt 1821). Ligesom i det førstnævnte Teutonerne ophøjes over alle Folkeslag, saaledes gives i dette Tyrkerne samme Priis. De overtræffe allerede ved deres Fødsel alle andre Nationer i Aandskraft, Legemsskjønhed, Hjertensgodhed og Livfuldhed. En høi Cultur, selv videnskabelig Dannelse, var tidligere hjemme hos dem end hos os. Jngen europæisk Nation kan føre sin Historie saa langt op i Tiden, som Tyrkerne. Den begynder i det mindste 34000 Aar før Christi Fødsel, og stadfæstes af schinesiske Historieskrivere med utallige Kjendsgierninger. De ere en stor orientalsk Nation af tatarisk Herkomst, og udmærke sig ved en kraftig Legemsbygning og en elskværdig Characteer. Men Greven, glemmende ganske hvad han nys har sagt, mener dog, at Europa, naar det ikke vil opædes af dem, maa skynde sig med at begynde en Kamp mod disse gjerrige Østerlændere, disse ubarmhiertige Aander, grusomme Barbarer o. s. v. Efterat Forf. har foreslaaet en Plan til at forjage Tyrkerne fra Europa, begynder han igjen sine etymologiske Undersøgelser. J Begyndelsen kaldtes de Tur, Tar eller Tir, siden Turk, Turk, Tirk, Tark, og endelig Tart, Tarker, Tarter, Tatarer. Man har længe stridt om, hvorfra Barbar kommer; intet er, efter Forf. Mening, lettere at forklare. Schineserne kaldte siden mange Aartusinder det, der er dem fremmed og ligger udenfor deres store Muur, tatta, derfor sige de Tatarer, og betegne derved Udlændinger. Europæerne forandrede T. til B. og derfra Barbarer. Af Mahomed er Forf. en stor Beundrer. Han var eet af de største, allerelskværdigste, allerfuldkomneste Mennesker, der nogensinde have levet, og i Grunden et sandt uhyre Universalgenie for alle Tider, Lande og Folkeslag. Han lader sig ligesaavel sammenligne med Christus, Moses og Søkrates, som med Alexander og Timur. For at bevise den muhamedanske Religions Fortrinlighed, beraaber han sig paa dens Bekienderes store Antal. – Et tredie Værk af samme Autor er: Die Geschichte der letten grosen Revolution, von Schina, im. J. 1644 &c. 1821. 130. S. Fol. Her, synes Forfatteren at have glemt den Roes, han i de to foregaaende har tillagt Teutonerne og Tyrkerne; thi han erklærer Schina for det interessanteste, skjønneste, ældste, bedst cultiverede Land paa Jorden, for den første Stat, en egen Verden i Verden. Men ikke destomindre kommer Schina af det tydske schön, thi ogsaa i Schina spillede Teutonerne en vigtig Rolle. Det er de, efter Nedersachsisk Udtale, schunen eller schönen, fra Tibet indvandrede Teutoners Land, altsaa das Land der Schönen, der Schunen eller Schinen eller Schinesen."