Viborger Samler, 1823-05-26
Indenlandske Tidender. J Statstidenden Nr. 40, ledes efter et virkeligt Factotum (Sødskendebarn til Perpetuum mobile, der kan forestaae et lidet Bogtrykkeri i Jylland, og agere baade Sætter, Trykker og noget Bogbinder, som man maae tilstaae ere mange Egen skaber - hi i vore Tider kan Man naar Eieren ikke selv bestiller noget, neppe vente et sligt Sub eet - Bedre altsaa ikke at anlægge et sligt Konstværk, Dagen anfører følgende: Hvert Aar den første Søndag i October blive de Elever, som forlade Davstummeinstitutet i Schlesvig, offentlige konfirmerede i Frederichsberger Kirken af Provst Callisen. De sidste Uger for Confirmationen gaaer Provsten endnu Ledetraaden ved deres Religionsunderviisning igjennem med dem; Fredagen før den holdes offentlig en Piørelse i Jnstitulet hvor Børnene de deres skriftlig, deels ved Pankommer gjøre Regnskab for de dem forelagte Spørgsmaal, paa Corfirmationsdagen selv blive Børnene, hver for sig af Provstra forestillede Menigheden og en af Barnet selv forfattet Oversigt af hans Levnet, saavelsom af hans Tro, hans Forsæt og hans Bøn ved Confirmationen forelæses hvorpaa de gaae samlede til Alteret, efter Løftets Aflæggelse ved Haandslag faae Velsignelsen og med Menighederne nyde den hellige Nadvere, Uden Jnteresse vil neppe læses følgende Troesbekiendelse af en i 1821 konfirmeret døvstum Dreng. Denne blev 1814, med sin Nøder, som saa mange andre Ulykk lige fordrevne fra Hamborg, fandt først i Alton. Understøttelse, og kom da hans Moder, der og andensteds i Landet hørte om den frie Plei og Opdragelse som i det schlesvigske Jnstitut tildeles de fattige Døvstumme endelig i Februar samme Aar til Schlesvig. Den ulykkelige Drengs beklagelige Stilling i Forbindelse med den Overbeviisning, at Hielp og Redning fra Undergang her var Pligt, foranledigede nogle Ædle til at sørge for hans første Fornødenheder; og den Nøgne blev klædt, den Hungende bespist, Drengen fik i Døvstmmeinstitutet Tag iblandt Brødte og Søstre Da denne Privathjelp imidlertid blot for kort Til kunde formi de Ulykken, og det forudsaaes, at en saadan Lettelse kun vilde stærpe Følelsen for den tilbagevendende Elendighed, saa blev af den kongelige Direction for Jnstitutet dette Anliggende foredraget, og vor menneskekierlige Konge bevilgede, at denne Døvstumme, skjøndt Udlænding, dog formedelst sin saa gandske forladte Tilstand, skulde nyde Deel i de Velgierninger, der ere sikrede de indfødte Ulykkelige af dette Slags. Med Glædestaarer drog nu den stakkels Moder, da hun saae sit Barn reddet, og modgik hun sin mørke Skjæbne og Døden imøde, i Landflygtighed, hvilken bortrev saamange med hende fra det beleirede Hamborg fordrevne Arme. Nu staaer Drengen i Lære i det for fire Aar siden ved Jnstitutet oprettede Bogtrykkerie. Troesbekiendelsen lyder saaledes: Mit Navn er Johann Nicolas Block. Jeg er fra Hamborg. Min Alder er snart 16 Aar. Jeg har i mit Liv havt meget mere Ulykke og Lidelser end de andre lykkelige Mennesker. Jeg er født Døvstum Gud har bestemt det. Jeg har og som et lidet Barn maattet sulte og bede om Brød. Gud vilde det og Min Fader er bleven borte, jeg ved ikke hvorhen. Min Moder levede i stor Fattigdom med mig Der kom mange slemme Soldater til Hamborg. De piinte Menneskene. De Fattige havde ingen Mad mere. Da kom Soldaten med Gevær og Stokke og nu maatte alle Fattige og min Moder og jeg bort fra Hamborg. Vi græd mange Taarer. Men Gud hialp os igien. Vi bad om Brød og gode Mennesker gav os at spise. Mange Miil gik vi i en kold Vinter og jeg frøs og græd meget Saa kom vi endelig hid. Nu blev jeg lykkelig. Jeg blev en Eleve i Jnstitulet og fik Klæder og Seng. Den gode Konge tillod det Jeg har glædet mig meget og har altid meget takket Gud. Jeg har aldrig igien liidt Sult og Kulde og vaade Klæder. Jeg lærte meget Godt. Venlige Mennesker elskede og underviste mig Jeg lætte meget Godt. Jeg har lært at skrive, at regne, at tegne og fornemmelig Religion Nu bliver jeg confirmeret. Derpaa vil jeg være Bogtryker og blive i Jnstitutet. Jger uden Forældre. Min Moder er ogsaa død i Elendighed Men jeg har antaget Gud og min gode Lærere til Forældte. Jeg vil altid opføre mig godt. Da vil Gud og Mennesker elske mig og ogsaa behandle mig godt. Min Troesbekiendelse er: at Gud har skabt og opholdt mig, hans Søn Jesus Christus, har forløst Verden, og at den Helligaand vil staae hvert Menneske beved Omvendelsen og Bedringen. Dette trøstet mig ogsaa, naar jeg vil omvende mig fra at lynde. Faderlig har Du hidtil ledet min Gud og Fader. O. tag Dig ogsaa fremdeles af mig, Styrk mig, et jeg altid maa elske og gjøre hvad godt er, og aldrig blive mit Løfte utroe, Hielp mig min Fader, for Guds Skyld, Beløn ogsaa den gode Konge og de Mennesker, der i min Elendighed have været venlige og givende. Amen. Viborg. Alle muelige Jorddyrkere fryde sig over at de sidste 8te Dages mageløs skjønne Veir med Varme og Regn for Væxttiget vil have velgjørende Jndflydelse. Professor Dittmar kunne ikke spaa det Bedre. - Oldenborten, som man i Skanderborg havde den 1ste April, maae være et eget Slags; thi i disse Aftener brumme de først om vore Ører; dog holde de sig nu som moderne Jnsekter, mere til Blomme Elme- og slige Træer, end til Æblettæerre. Regnen har maaskee kjønnet deres Mod noget. men den stærkt Varme i Dag opliver dem.