Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-09-05
Forlangt Jndrykkelse. Træd ud, Læser, paa den almindelige Kirkegaard i Aarhuus og skue omkring Dig, Mangt et Liig fulgte Di alt didhen; hørte der Taler, der fængslede Tilhørernes Opmærksomhed - eller modsat; saae enten Sørgendes Øie fyldt med Taarer eller hele Sørgeskaren i levende Samtale om alskens Ting. Graven skuffedes da enten fuld af Jord og vedligeholdtes omhyggeligen, eller den blev sammenjasket i en Hast, og Du fristedes til at tro, at jordet var her et Dyr. Saaledes vil Du finde Gravene, der dække de Døde, enten at bære Præg af kjerlig Omhu for den Hensovedes Minde eller af den væmmelige ste Ligegyldighed. Om føie Tid sænkes ogsaa Du i Gravens Skjød, og det er Dig ikke givet selv at rede Dit sidste Leie. - Ønsker Du et at Din Grav skulde saaledes ordnes, at de, der saae den, kunde vide, at her jordedes er Menneske, Men vises der ingen Agtelse for Dit Med menneskes Hvilested, tør Du da haabe at den vil blive Dit til Deel, Den væmmelige Ligegyldighed, hvormed Fleertallet af vore Grave behandles, opvækker i Sandhed hos Vandre ren den Tanke, at snart er den Døde for stedse glemt ville vi nu see hen til de smagløse Forziringer, der for kort Tid skulde tjene til et Minde om den Hedenfarne da bære unægteligen de fleste af disse Træ Prydelser Vidne om Forarbeidernes lave Begreber og bidrage troligen til at gjøre Skuet saa lidet opbyggeligt som muligt. Dog - vi ville lede Opmærksomheden hen paa et Uvasen af en langt alvorligere Characteer idet vi kaste et Bli paa de Fattiges Grave: Lad os med Øiet maale Gravens Dybde, Grønsværen fraregnet, der for at skuffe Øie lagdes om dens Kant; lad os see, hvorledes den er tilkastet: see hvorledes den vedligeholdes; – at arme forudgangne Broder, hvorfor henvises Dit afsjelede Legeme til en særskilt Plads i de Dødes Have, i hvilken det dog saa ofte høres, at Du er indgangen for den Herre, hos hvem der ingen Personsanseelse gives. Den Tid er da forbi da man vovede paa en Skarnager=Vogn at befordre Dit Liig til dets sidste Hvilested; men den Tid er endnu ei forbi, da Din Grav prydes af Tidsler og Ukrud maaskee et Sindbillede paa Dine udstandne Lidelser, Spørg, ærede Læser, de, der have med Kirkegaarden at gjøre Hvo lagdes i denne Grav, og Du vil som oftest erfare, at Jngen veed det. Er Graven ei forsynet med en Paaskrift, vil Du neppe kunne opspørge, hvor en Ven jordedes. At en strængere Orden indføres ved Gravenes Behandling, synes derfor ei at trænge til videre Beviis, og Jndsenderen, der ikke seer at dette kan medføre nogen uovervindelig Vanskelighed, foreslaaer til den Ende, at enhver Grav blev forsynet med et lidet Egetrækors, paa hvilket saavelsom i en dertil indrettet Registerbog No. og Aar blev anført. Endvidere: at de Fattiges Grave tvende Gange aarligen bleve istandsatte af Fattige, der nyde offentlig Understøttelse, hvilket tillige uden Tvivl vilde have til Følge at ogsaa mere Formuende, der med Ligegyldig hed maatte behandle deres Afdødes Grave, vilde undsee sig for fremdeles at lade dem henligge saaledes, maaskee lod det sig ogsaa tænke at Vedkommende kunde formaae Saadanne, der ikke have Familiebegravelser, til at enes om en aarlig Afgift til Graverkarlen f. Ex. af 8 s. for hver Gravs Vedligeholdelse. Som andre Misbrug kunde det dernæst med Føie anføres, at man tillader Dyrkelsen af Haveurter saagodt som mellem Gravene, som ogsaa at Mangelen af et Skuur til Opbevarelsen af Redskaberne foranlediger den Uskik, at Graverkarlene benytte en agtet Afdøds Grav til derpaa at henkaste alskens Ting. Vilde Vedkommende endelig, til den trængende Afskaffelse af ovenanførste Misbrug, føie et offentligt aflagt Regnskab over Kirkegaardens Udgift, Indtægt, samt Anvendelsen af det mulige Overskud, da vilde det vistnok være saare behageligt for et ikke ringe Antal af Byens Borgere.