Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-04-06
En fransk Officeersenke reiste til London, for her at bivaane Dronning Victoria's Kronning. Jkke langt fra Hovedstaden overnattede hun i et Herbergeersted, hvor der vare saamange Fremmede, at hun kun med stor Møie erholdt et eget Værelse. Just som hun vilde gaae tilsengs, traadte Vertinden ind, forat bede hende tillade, at en ung, fremmed Dæmeovernattede hos hende. Efter nogen Betænkning blev det tilladt. J største Hast redte Vertinden nu nok en Seng i Alkoven, og efterat begge de reisende Damer, havde hilset hinanden, gik de tilsengs. Det var næsten Midnat; den franske Frue laae i de sødeste Drømme. Det kom hende fore, som om hun allerede befandt sig i Westminsterabbediet paa en herlig Plads, rigtsmykket med Juveler – da naaede pludseligt en fød Harmonie hendes Øre, og hun vaagnede. Hun hørte en menneskelig Stemme, blid og fløitende, med halvsagte Toner, nynne de nyeste og skjønneste Arier. Snart istemte den en Tyrolienne, snart en Bolero, saa en Galop i stormsnart Tempe, og tilsidst endogsaa den uimodstaaelige Cachucha. – Fruen bekymrede sig lidet om Aarsagen til denne bizarre Concert, thi hun morede sig derved. Men snart indtraadte noget Nyt: den Ubekjendtes Seng begyndte at ryste og gynge! Derpaa fulgte en dyb Taushed. Fruen blev urolig, reiste sig, og aabnede Omhænget gandske sagte, forat see, om der ikke var tilstødt den Fremmede noget. Men hvor overraskedes hun ved at see, at Denne, nynnende en Anbersk Cantilene, steg ud af Sengen, stillede sig paa Taaspidserne, og begyndte en hende aldeles ubekjendt phantastisk Dands, Fruen rørte sig ikke, hun holdt sin Aande, og tabte sig gandste i Beskuelsen. Ved Natlampens matte Skin saae hun den Fremmede gjøre nogle gracieuse Trin og Entrechats, svinge sig i Kreds med utrolig Hurtighed, fremstille de skjønneste holdninger og meest maleriske Bevægelser med Overkroppen, og alt dette ledsaget af hiin Sang. Bleg og skjælvende som hun var, stak den arme Kone Hovedet for langt frem. Den Fremmede seer hende og iler til. "Tilbage! Bort fra mig! raaber den franske Dame forfærdet. – "Hvorfor frygter De, spørger Hiin. – For Dem – Hvad anseer De mig da for – For en Sal, eller idetmindste for en Somnambule, som en ulykkelig Skjebne har ført hid! – De feiler, Madame, Jeg er Demoiselle D., første Dandserinde ved Theatret i B. Jeg reiser til London, og da jeg ikke kunde sove, fik jeg Lyst til at inddøve nogle vanskelige Pas. Jeg troede mig ubemærket." osv. Nourrit, den berømte Sangers, Død, har vakt almindelig Deeltagelse. Hans sidste Optrædelse havde været i Norma." Det var den 7de Marts. Hans Stemme var ikke denne Aften som den pleiede, men alligevel blev han applanderet for hver Arie, og til Slutning fremkaldt og hilset med en uhyre Applaus hvori dog nogle enkelte Piber havde ladet sig høre. Om nu dette var gaaet ham saa nær til Hjerte, eller hvad Andet der havde bragt ham til det fortvivlede Skridt: at styrte sig ud fra et Vindue i femte Etage, derom kan man naturligviis ikke have nogen afgjort Vished. Kort førend han tog Livet af sig, havde han skrevet et meget rørende Brev til den franske Gesandt i Neapel, Hr. Perrier, og bedt ham om at antage sig hans Kone og sex Børn. Hans Kone var den Første der kom ud af Huset og saae den Ulykkelige ligge sønderknust paa Gaden. Han efterlader sig en Formue paa en halv Million Fr. Hans Alder var 36 Aar.