Berlingske Tidende, 1777-08-29
En Skrivelse fra Troppau i Schlesien, den 1ste Aug. Vi have nyelig her i Egnen oplevet ganske overordentlige Følger af et Uver. Den 27de passato, om Eftermiddagen Kl. 4 syntes samme først at nærme sig til vor Stad, dog blev dette Uveir strax derpaa, efter at det nogle Gange havde lynet, og langt borte tordnet, ved en middelmaadig Vind drevet bort til vore Naboer. Men denne Vind, som ingen befrygtede nogen Fare af, har udi den 1 Miil herfra liggende Fyrst Lichtensteinske Landsbye Grospiltsch, af den Kongelige Preusiske Gebeet, efterladt forskrekkelige Virkninger, saa at ikke een eneste Jndvaaner er i Stand til at angive Maaden, hvorledes det alt er tilgaaet. Alt hvad de fortælle bestaaer derudi, at de have hørt en forskrekkelig hylende Larm og Raslen, at de alle bleve overfaldene af Døds Skræk, og at det har syntes dem, som at Jorden skulle synke ned; at de af den uhørte heftige Larmen ere blevne ligesom ganske sandsesløse, uden at kunde meerke paa hvad som skeede; saasom det desuden altsammen ikkun har vedvaret i en Minut; men at de, da de vare sprungne ud af deres Boeliger, havde fundet alting omkastet og nedstyrtet, og at efter dette Øyeblik har ey været at formerke noget Vindstød eller Uveyr. Ved dette ubeskrivelige heftige Stød, som traf ikkun en Deel af Landsbyen, bleve i den korte Tiid 36 nye bygte Bønder=Gaarde, 42 Lader og 18 mindre Huuse nedrevne. Frugt Haugerne som Jndvaanerne der holde i beste Stand, see ud just som en fiendtlig Forskandsning. De stærkeste Træer revnede entemidt i Stammen, eller blevne rykkede op med Røderne af Jorden, saa at man finder Popel= og Linde=Træer omstyrtede, hvis Rødder nu henimod 2 Favne høyt med den ved hengende Jord rekke mod Himmelen. Mange Træer misted, ikkun deres Top, endeel bleve splittede oven fra lige indi Rødderne. Paa den for nogen Tiid siden afbrændte og nyelig nye opbygte Præstegaard et af Taget ikke det ringeste meer at see. Paa de øvrige Huuse ere ligeledes Tagene borte, og af alle disse, saavelsom Kirketaget veed man endnu ikke hvor Stykkerne ere blevne henkastede. Kirketaget var med Ankre gjort fast ved Hvelvingen, og desaarsag maatte samme da Taget blev afrevet, nødvendig falde ned med. Klokketaarnet maatte med heele Gitterverket ud af Grunden, og blev uden at blive sønderslaget, kastet hen til Kirkegaard Muur. Et i Præstegaarden staaende Lindetræe blev med saa heftig en Magt drevet fra sit Sted hen til Kirkegaarden, mod Hiørnet af et Kors=Kapelle, at Træet indtil dets halve Diameter gik ind i Muuren, og blev siddende fast derudi. Alle andre Kapeller ere deels nedstyrtede, eller revnede, deels rykte af deres Sted, ey at tale om Oliebierget, hvis Træe Statuer endnu ikke ere fundne. En muuret Skorsteen, paa en Bondegaard blev med det Stykke, som var oven for Taget, vendt fra Sønden mod Østen; og en Dreng, som samme Tiid sov paa Høeloftet, og havde sine Helligdags Klæder liggende hos sig, saae sig, da han vaagnede, uden Tag og Klæder, over hvis Tab han endog Dagen efter græd. Det merkværdigste herved er, at intet Menneske er omkommet, og ikkun 2 Personer blevne qvæstede. Men havde Ulykken skeet en halv Time før, da Gudstienesten blev holdt, saa skulle en stor Deel af Jndvaanerne derved være omkommet. Men nu havde Uveiret drevet dem ind i deres Stuer, hvilke ere bygte af Træ, og Qvæget var meestendeels paa Marken. Alt dette, i hvor overordentligt det end synes, er dog en paalidelig Sandhed. Jkke allene jeg, men og de fleeste Jndvaanere i Troppau, og mange Fremmede have seet Ødeleggelsen, og ere blevet forskrekket over de forunderlige Birk ninger. Man vil forsikre, at Aarsagen dertil slet ikke er at Goppingen, den 12te Aug. Den første Dag i denne Maaned var for os en skrækkelig søge i noget Jordskjælv. Dag. Om Aftenen Kl. 6 nærmede sig os en sortegraae Skoe, og satte alle i Frygt og Angest. J den sidste Ulmiske Landsbye, nemlig Sysset, brød den allerede hæftig løs, men over os udøste den al sin Fordærvelse. Pundige og endnu svarere Hagel sønderslog vore Vinduer og Tage, saa at mange om Natten maatte forandre Boelig. Vore Marker ere og saa jammerlig ødelagde. Vilde kun ikke Aagerkarlene misbruge denne ulykkelige Hændelse, til endnu meer at plage de ulykkelige. De lurede allerede med onde Øren, om de ikke kan høre fleere saa bedrøvelige Efterretninger, for at fornøye deres Gierrighed.