Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-01-22
(Jndsendt.)¬ Hr. Stænderdeputeret Hansen har for kort Tid siden offentlig tillagt mig den Mening: "at Geistligheden som Stand bor repræsenteres ved saadanne Mænd, som den selv udvælger af sin Midte. 2) En saadan Repræsentation har jeg aldrig ønsket Geistligheden og troer ikke heller den vilde blive gavnlig. Jeg bør derfor ikke lade den vaaankede Yttring hengaae upaatalt. Jeg staaer ikke i den Jndbildning, at Hr. Hansen vilde mig ilde, da han tillagde mig denne Mening, thi det er ikke længe siden, at han selv offentlig sagde, at han ønskede det maatte skee, at Geistligheden beskikker Stænderforsamlingerne selvvalgte Repræsentantere. 2) Det er heller ikke min Agt, at gaae irette med Forfatteren fordi han har tillagt mig en Mening, der staaer i aabenbar Modsætning til mit tydelige, offentlig udtalte Ord – jeg vil blot fralægge mig en Anskuelse, som ikke er min, men som den Stænderdeputerede har tillagt, mig. - Hvor ganske den Mening, at Geistligheden skulde selv vælge Repræsentanter af sin egen Midte til de raadgivende Stænder, strider imod mine Anskuelser, godtgjøres ved følgende ordlydende Afskrift af et Par Steder i mit i Aaret 1832 udkomne Skrift om Valgret og Valgbarhed: 1) Sendebrev til Hr. Biskop Dr. Faber. Odense 1838. Pag. 3. *) Sognepræstens og Bondens gjensidige Forhold. Odense 1838. Pag. 6. Pag. 49. 50. "Jeg maa bemærke, hvad der desuden fremgaaer af mit hele Rationnement, at jeg aldeles ikke taler om nogen geistlig Standsrepræsentation i Stænderforsamlingen; thi forsaavidt en saadan maatte være fornøden, vil den finde Sted, ved de af Majestæten udnævnte Medlemmer af Standen. Men det jeg ønsker at godtgjøre, er: at Præsten, som Borger af Samfundet, maae være berettiget til at vælge og vælges, uden at hans Stilling enten som geistlig eller verdslig Embedsmand der kan være til Hinder. Jeg ønsker ikke Præsten noget andet Valg til Stænderne, end det, som hans Medborgere i Almindelighed og ikke hans Standsbrødre i Særdeleshed ville tildeele ham. Pag. 70. Det er at haabe, at Præstestanden i Danmark vil baade hos Konge og Folk ansees værdig til at regnes blandt de kyndige og gode Borgeres Tal, til hvilke Staten tør have Tillid nok, for at betroe den de Pladse i raadgivende Stænders Kreds, som Medborgeres Valg maatte tildeele dem." Disse Ord synes tydelige nok, og det er min uforandrede Overbeviisning, de udtale. Det er endnu et Ønske, et Haab, som jeg ikke skjuler, at Danmarks Geistlighed maae som Grundbesidder opnaae lige Rettighed med sine Medborgere til, efter deres Valg og ved deres Side at udøve en Borgerpligt, som er dyrebar, ja hellig for enhver Christen, som kjender Statens høieste Formaal og som elsker sit Fødeland - og at Standen maae derved bindes endnu inderligere til sin Konge og til det Folk, den tilhører, hvis Vel og Vee den er kaldet til at dele. - Men overbeviist om, at ethvert Ord, enhver Handling, som kaster Tvedragts Sæd, blandt Danmarks Stænder, er det til Fordærvelse, - thi kunved Enighed kan vort lidet Samfund være stærkt - ønsker jeg og, at dette Anliggende maae drøftes i Kjærlighed og Retsindighed, saavelsom med Sagkundskab og Frimodighed; og at private Hensyn og Lidenskaber maatte tie, hvor der handles om et Anliggende, der ei alene angaaer enkelt Stands Hæder og Velfærd, men ogsaa staaer i nøie Forbindelse med hele Samfundets Vel. Humble Præstegaard den 14 Januar 1839. Plesner.