Viborger Samler, 1841-03-04
Den engelske Journal the Observer melder, at endskjøndt Lord Jocelyn, der overbringer Depescher fra China, endnu holder Qvarantaine i Liverpool, saa er man dog bleven underrettet om, at Admiral Elliots forlængede Ophold paa Øen Tschusan baade er nødvendigt og fordeelagtigt for de britiske Jnteresser. "Det er sandt, siger the Times, Guizot har stedse givet os hoslige og glatte Ord, men det er ogsaa Alt, hvad han har givet os. Med høitidelig Mine udtalte Guizot sin Fordømmelsesdom over Thiers's utilslorede Krigspolitik, men svare Guizots Handlinger til hans Ord: Har Soult-Guizot=Ministeriets Politik saavel med Hensyn til dens Aand, som endog kun til Formen været en fredelig Politik, Thiers's Raad: at begynde en Kamp med hele Europa – fulgte Ludvig Philip ikke; han afskedigede sin altfor utaalmodige Minister; men han valgte et andet Middel, neppe mindre ødelæggende end den virkelige Krig, nemlig Systemet af den "bevæbnede Fred, hvilket lader alle Europas Magter i Tvivl, om Frankerig, attraaer Krig eller ikke. Dette ulyksalige System, der sætter de europæiske Magters Taalmodighed paa en haard Prøve, hylder Guizot. Han, Fredsministeren, har forøget Frankerigs Sømagt i Middelhavet; 20 Linieskibe, en Mængde Fregatter og Dampskibe ere udrustede og bemandede med 45,000 Md.; 20,000 Matroser ere beredte til øieblikkelig Jndskibning. En saadan Sømagt er stærkere end den engelske Styrke i Middelhavet. Den er 20,000 Md. stærkere end den engelske Etat paa alle Stationer i Verden. Er det en beroligende Tilstand? – 505,000 Slagfærdige Conbattanter staae paa Grændserne: 80,000 unge Conscriberede ere kaldte til Fanerne. En det at berolige Europa, – Vor Dronnings Ministre haabe ved Eftergivenhed, ved Beviser paa Tillid til de franske Forsikkringer at indvirke paa Frankerig. Vi ville just ikke dadle Lord Melbournes Bestræbelser; vi indskrænke os til det velmeente Raad, Lord Melbourne udsætte ikke England for Fare ved sin Føielighed!" –De nyeste Efterretninger fra den forenede nordamericanske Fristat vilde være foruroligende i høieste Grad, naar man ikke vidste, hvor let de derværende Republicanere bruse op, og hvor hurtigt de igien blive rolige. Oberst Macleods Fængsling og endnu mere vor Gesandts Forestillinger imod denne uforklarlige Foranstaltning, have bevirket en stærk Gjæring i hele Staten New=Bork. For endnu mere at ophidse Folket, har man udspredt det Rygte at der i Canada forberedes en Expedition, for med Magt at befrie den fangne Officier. Hertil kommer, at Grændsestriden imellem den engelske Colonie New=Brunswick og Staten Maine ikke er udjævnet endnu, og at det omtvistede Gebeets Occupation ved engelske Tropper end mere har ophidset Yankeernes Trodsighed. Desuden fremkommer man nu i Kongressen med Fordringer paa flere vestlige Distrikter, og saaledes er da Alt samlet, hvad derkan bidrage til et Brud imellem Storbritannien og Nordamerica. Det afgjørende Øieblik er saaledes kommet, Vel veed den engelske Regjering, at de velhavende Americanere ere beredvillige til de største Offre, for at beholde Fred med England; men desuagtet er det britiske Cabinet kommet til den Overbeviisning, at Knuden enten maa løses eller overhugges. Enhver, der har nøiagtig Kundskab om de forenede Staters indre Forhold, veed, at en Krig med Storbritanien maa have høist ufordeelagtige Følger for Fristaten; men det koster England formeget at vedblive i den nu bestaaende Uvisheds Tilstand, der tvinger det til at holde en Hær af 12 a 14,000 Md. i Canada. Ethvert Stridspunct, der finder Sted imellem de to store Stater, maa udjævnes enten i Mindelighed, saafremt det er muligt – eller ved Sværdet. Derfor have allerede flere Regimenter i England erholdt provisorisk Befaling til at holde sig marschfærdige, og mange Officierer vente at erholde Ansættelse ved Militsen i Canada. De næste Depescher fra Washington ville afgjøre, om vor Regjering vil foreslaae en Forøgelse af Hæren eller ikke. Hvilken Jndflydelse alt Dette vil have paa Partierne, maa snart vise sig. Det synes, at Whigs ligesom nærme sig til Tories, det synes, at de conservative Principer vinde flere Tilhængere; men netop dette maa føre til en hurtigere Omformen af Partierne. J mange Anskuelser og Forslag ere Partierne enige, f. Ex. i Skatkammercantslerens Plan, at nedsætte Toldafgiften paa den ostindiske Rum saaledes, at den Faveur, der hidtil er udviist imod den vestindiske Rum, ganske bortfalder, og i de nyeste statsoeconomiske Jdeer og at ophielpe Ostindien ved Toldnedsættelser, ved Bestræbelser for at fremme Landets større Cultur o. s. v. Endelig er Slave spørgsmaalet af saadan Vigtighed, at det alene kan bevirke et Brud imellem Fristaten og England. Fristaten St. Domingo er endnu for ubetydelig til at true Nordamerica med stor Fare, men som Englands Allierede, og som Mønstercolonie for Vestindien, hvor Negeremancipationen deels er indført, deels om føie Tid vil og maa vorde indført, erholder denne Fristat en stor Betydning. Hvilke Udsigter aabne sig for Vestindien, Dets Colonial production vil gaae over til Ostindien, og Vestindien vil, ligesom St. Domingo, vorde en Agriculturstat af Negere. Jndtræder et saadant Forhold, da kan kun Besiddelsen af Vestindien være til Nytte i politisk Henseende. – Forblive Americanerne rolige Tilskuere, da indeslutter England dem fra alle Sider. J Vesten trues de af de indianske Stammer, der ynde Englænderne ligesaa meget som de hade Fristaternes Befolkning; i Østen begynder en engelsk Negerstat at blomstre; Texas er for nylig ved Alliancer knyttet til England, den unge Fristats Skytsherre, – og i Norden er en udmærket Administrator, Lord Sydenham, sysselsat med Lord Durhams Jdee, at sætte en eneste stærk Stat – det forenede Øvre- og Nedre-Canada istedet for de tidligere mageløs forsømte Colonier.