Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-01-22
Udenlandske Efterretninger. Forhandlingerne i det franske Pairskammer over den Adresse, hvormed Throntalen skal besvares, have blandt flere interessante Yttringer fra forskjellige Sider ogsaa givet Anledning til ret mærkelige Oplysninger og Frankrigs Forhold til andre Magter, navnlig til Spanien. Under Debatterne om, hvorledes Spanien, som ikke var nævnt i Thron talen, skulde omtales i Adressen, udtalte Marquis Boissy sig meget hæftigt mod dette Lands nærværende Regjering, men blev under almindelig Larm og Hyssen kaldet til Orden, da han udskjældte Espartero for en Skarpretter. Hr. Guizot erklærede, at Throntalens paafaldende Taushed med Hensyn til Spanien var skeet forsætligt efter modent Overlæg og Raadslagning, og ligeledes maatte Ministeriet nu afholde sig fra enhver Yttring om den for Øieblikket mellem Frankrig og Spanien herskende Strid. Dog kunde han i Almindelighed udtale sig over Forholdet til Spanien. Han kunde paa det allerbestemteste erklære, at den franske Regiering ikke havde havt mindste Deel i den sidste Opstand; den spanske Regjerings Forlangende, at de flygtede Oprørere skulde forvises til det Jndre af Frankrig, var bevilget, men den samme Fordring, med Hensyn til Dronning Christine var med Bestemthed afslaaet. J det Hele var Frankrigs Politik mod Spanien Opretholdelse af det ordnede Monarkie og Forhindring af enhver udelukkende fremmed Jndflydelse. – Den franske Gesandt i Madrid Hr. Salvandy er bleven fast ved sin Paastand at afgive sit Creditiv (det officielle Document, hvorved den spanske Regiering underrettes om hans Udnævnelse til Gesandt), i den unge Dronnings Hænder, eller i det mindste i hendes Nærværelse til Espartero, medens denne haardnakket fordrer, selv at modtage det i sin Privatbolig. Den engelske Gesandt, som dog har særdeles megen Jndflydelse hos den spanske Regjering, har forgjeves søgt at bilægge denne smaalige Strid, og efter de sidste Efterretninger fra Madrid ventede man, at Hr. Salvand inden 2 Dage vilde reise tilbage til Frankrig uden at have havt Tiltrædelsesandients, ligesom det den 13de var et almindeligt Rygte i Paris, at han var tilbagekaldet og allerede paa Hjemveien. Den egentlige eller nærmeste Grund til den mellem Frankrig og Rusland herskende Strid skal være, at Keiser Nicolaus haardnakket har sat sig imod et af den franske Regjering foreslaaet Ægteskab mellem Prindsen af Jonville og en Datter af Kongen af Holland, der er Svoger til Keiseren. Under denne Strid bliver det dobbelt betydningsfuldt, at der paa eengang baade fra England og Frankrig hæve sig Stemmer for det ulykkelige Polen. Det franske Pairskammer har nemlig den 12te dennes antaget et Amendement til Adressen, hvori Kongen opfordres til, i Overeensstemmelse med sine Allierede, at tage venskabeligt Hensyn til en Nation (Polen), som er bleven krænket i sine ved Tractater tilsikkrede Friheder og Rettigheder, og paa samme Tid meldes fra London som officielt, at den brittiske Gesandt i Petersborg har faaet Ordre til roligt, agtelsesfuldt, men fast at underrette Keiseren om, at den engelske Regjering havde besluttet at gjøre Ende paa alle yderligere Jndgreb i den polske Uafhængighed, og at vende tilbage til Wienertractatens Ord og Aand.