Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-06-21
Jndsenderen vil rimeligviis finde sig foranlediget til at behandle denne Sag mere omfattende under et Oversyn, der vedkommer flere Forhold i Almindelighed, men vil for Øjeblikket kun bemærke Følgende, med Hensyn til den fremsatte Formodning. Det er let at bevise, at Kornpriserne stode lavt under Krigen og lavere end førend dens Udbrud. Man behøver kun at fæste Sjet paa Hertugdommenes Kornpriser, som der uden Coursreduction haves i rede Sølvmynt. Ligesaa let er det den dermed Bekiendte at skjønne Coursforholdets Indflydelse paa Priserne i Sedler, og deres senere Bestemmelser i Sølvværdie og Sølv, man behøver derfor ikke at fordybe sig i Beregninger, for at see, hvortil dette maatte lede i Middeltallets Forhold til de Priser, som virkelig have været, som ere, og med Grund i Almindelighed kunne ventes. Priser, som fremkom i Sedler, under et Coursforhold af 7 a 800 pCt. imod rede Sølv og høit derover, ere bestemte ved et for en Tid efter almindeligt Tarv tvungent Coursforhold af 200 og 375 pCt. til et Beløb nu i Sølv, som de aldrig have havt, at udredes og at skulde udredes endnu i endeel Aar i Middeltallet til den nu med gangbar Cours lige ansatte Bank cours. Saaledes kan det visselig let sluttes, hvad ellers Beregninger kan godtgjøre, at Tiende yderne tabte i 3 Aar mere end Tiendetagerne i 12 Aar, og føle Tabet langt anderledes, under Udsigt til et fremdeles uopretteligt Tab, end disse, under forskjellige begunstigende Forhold. Det er ikke værd at møde bemærkninger i denne Anledning, dette til Modsætning, førend det erfares, om man virkelig vil gjøre dem, og hvorledes; under alle Omstændigheder er det klart, Misforholdet ligger egentlig i Pengenes Cours og dennes tvungne Bestemmelser, ikke i Forholdet af de virkelige Kornprisers Middeltal til de Priser, som ere eller kunne ventes, ikke heller i selve Beregningsmaaden efter 10 eller 20 Aars Capitelstaxter, der dog under et fast Pengevæsens og den almindelige Kornhandels Conjuncturer er en Begunstigelse for Tiendeyderne: saasom høiere Kornpriser da hidrører i Almindelighed fra den ringere Høst, der dog gjør den høiere Betaling besværligere, og taler for en Fordeling paa flere Aar. Man antage saaledes kun det Tilfælde, at alle Aars Kornpriser vare reducerede ikke til en vis Tids blotte Penge benævnelse: Sølvværdie, der havde sin egen Cours 200 og 375 pCt., og endelig 325 pCt., men til rede Sølv efter de forskjellige Tiders Børs- og almindelige Vexelcours, som den, der egentlig bestemte Kornets højere Priis i Sedler, og som den, hvorefter nu den i Beregningerne gjeldende Bankcours sættes, og giør Sølvværdie, overført til Sølv, liig med rede Sølv, da vilde man finde Misforholdet hævet, og dermed ogsaa udentvivl Hindringerne for den attraaede Forandring, da denne rimeligviis overalt vilde følge af sig selv, dersom nemlig Capitelstaxterne saaledes vare reducerede efter et Coursforhold, der ansatte dem i Rigsbankpenge Sølv til hvad de i rede Sølv i sin Tid virkelig have været. Saaledes feiler man, efter mine Tanker, i at vente et kuldkastende Lovbud i denne Anledning, da meget mere Lovgiveren ved sin Bestemmelse i denne Sag kan være fuldkommen conseqvent i flere Henseender, og for øvrig overlade den til sig selv. Denne bemærkning har jeg ikke villet tilbageholde, skjønt der var endeel mere at sige derom, og ligesaa at betænke, førend man vilde fremsætte den særskilt. Skulde det nu for Nogen, i en Sag, hvorover Regjeringen ikke bestemt har yttret sig, være Spørgsmaal, om det var retfærdigt og billigt, passende og anvendeligt, at et Lovbud dog rettede dette Anliggende, uden i mindste Maade at rokke de Kongelig confirmerede Contracter, da vil jeg ikke være uforberedt paa at møde Jndvendinger derimod, skjønt jeg ønsker, ogsaa at see dem først, da Vidtløftighed for at gjendrive Jndvendinger, som maaskee kunne gjøres, trætte og kjede paa flere Sider. Et maa jeg kun erindre, at jeg har troet at kunne adskille denne Sag fra de Betænkelig heder, som mod Saadant maatte haves ved egentlige Pengesager, fordi den, som Korn afgift oprindelig ikke er en saadan, men en kun, mere end blot i de aarlig vexlende Priser. bleven underkastet en saadan Pengevæsenets Jndflydelse, der, endog selv ifølge Contractens fast bestemte Natur og netop deraf følgende Forhold, maatte af Regjeringen allerede i flere Aar omskes, og kan antages nu at vilde vorde paa den meest passende Maade hævet som uretfærdig og ubillig, uden at hensættes paa et uvist Maastei Kornprisernes Stigen. Conradsfeldt, d. 10de Marti 1823. J. J. Kornbeck, Forpagter.