Aarhuus Stifts-Tidende, 1828-02-05
J de Dokumenter, som følge med det andet Bind af den berømte Orientalist Hr. v. Hammers Historie af det Ottomanniske Rige findes en Afskrivt af et Friheds Brev, som Sultan Mahomed den Anden, der erobrede Constantinopel, har i Aaret 1474 udstædt til Grækerne i Peloponnes. Det er bygget paa en Copie, som der er forefundet iblandt de venetianske Statsdocumenter, og nu gjemmes i det K. K. østerrigske Huusarchiv. Det lyder saaledes: "Den store Herres og store Emirs Sultans Mohameds Navnetræk. Til alle Archønter som staae under vort Herredømme, først til Archonten Kor Sphanstes med alle Sine, og Kyr Manuel Raul med alle Sine, og Kyr Sophianos med alle Sine, og Lastaris Fyr Demetrios med alle Sine, og til Diplobatazierne (de af Keiserlig Familie) Kalakur, Pakommer, Phrankopuleer og Sauromalæer og Mauropapas, og til Phillantropenerne og Perobulerne og alle Andre som ville komme. Paa alle Eder hilser min Herlighed. Det være Eder bekjendt at min ærede AgaChasampels (Hasandey) ankom hertil og foredrog min Herlighed at J vilde komme og blive mine. Derfor begjærer han min Herligheds befaling og jeg sender Eder nu denne min befaling, og sværger Eder ved den store Prophet Mahomet, paa hvilken vi Muselmænd troe, og ved vores syv Koraner og ved vore 124000 Propheter, og ved det Sværd, hvormed jeg er omgjordet, og ved min Faders, Herskerens Siæl, at jeg ikke vil tilføie Eder nogen Skade ihenseende til Eders Forretninger, Eders Liv, eller Eders Børn, eller nogen af de Ting, som angaaer Eder, men at jeg vil lade Eder være rolige, saa at det skal gaae Eder bedre end tilforn. Derfor har jeg udstædet denne min Keiserlige befaling af de ovenanførte Jndhold. Den 26de Decbr. Constantinopel, (Historien har lært os, hvorlidet dette Løfte er bleven holdet, og beviser hvor megen Ret Grækerne have til at gjøre Opstand mod Porten. Man har neppe drømt om, i den gode ærlige Don Quirote at finde ligesom en Ahnelse at Navarinoslaget. Jmidlertid er det dog saa, hvorom Enhver selv kan overtyde sig, ved at efterslaae 2den Tome, 38 Capitel, hvor en af tyrkisk Fangenskab udløst Slave indføres talende saaledes: Aaret derefter (1562) befandt jeg mig i Navarino, hvor jeg roede paa Galeien ved Navn: de tre Lygter. Der bemærkede jeg, at man lod Leiligheden slippe sig af Hænderne til at bemestre sig den hele tyrkiske Flaade i Havnen; thi vores Flaade havde indsaget alle Levanterne og Janitscharerne saadan en Rædsel, at de havde gjort sig færdige til at tage Flugten over Land, saasnart de bleve angrebne, uden at give sig Stunder til at blive overvundne. Men det gik tvertimod, skjøndt ikke ved vores Generals Forseelse eller Skjødesløshed, men formedelst Christenhedens Synder, til hvis Revselse Gud fandt for godt at lade dem beholde dette Tugtens Riis Londonner-Journale meddeler en for DampSkibsfarten høist vigtig Opfindelse, hvorved man kan spare 3/4 af det Brændstof, som man behøver efter nuværende Indretning. Denne Opfindelse bestaaer deri, at man istedetfor Vanddampe betjener sig af Qviksolvdampe, hvorved man træffer Foranstaltninger til intet at tabe af dette Metal. Kjedelen, der er meget mindre end de nu brugelige, er conisk, og Spidsen af Keglen staaer paa de gloende Kul. Heden bringer Qviksølvet næsten øieblikkelig i Damp, og denne har strax en Temperatur af 656. Fahrenheit. Denne Damps Clasticitet og Magt kan ved Heden formeres i det Uendelige. Man forsikkrer, at til en Reise fra Engelland til Ostindien, og tilbage igjen med en Maskine af 140 Hestes Kraft, ikke udfordres mere end een Tønde (Vægt) Qviksolv.