Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1829-09-15
(Jndsendt.) Oprørende har det vist været for de fleste Danske, nyligen, i det jydske Tidsskrivt Hermes, at see vor hæderlige og lærde Landsmand, Etatsraad, Ridder Brøndsted, mishandlet af en høimælet Kritiker, som den usleste Plagiator og blot Eftersnakker af den store Villoison. Nu veed Enhver, som eier eller kjender 1ste Deel af vor Brøndsteds Værk, at Kobbere, Jndledning, Reiseberetninger og Fortællinger om de af ham og hans Selskab foretagne Eftergravninger fuldkommen udgjøre det Halve af Bogen; her kan da altsaa den for 24 Aar siden afdøde Villoison ikke være berøvet noget af Sit. Og at, med Hensyn til det Øvrige, Mænd som Coes, Haller, Stachelberg, Link, Cockerell, Foster og Udgiveren, under deres flereaarige Opholds i Grækenland, af hvad de have seet, maalt, undersøgt og af Jordens Skjød opgravet, være sig betydelige Substruktioner, Jndskrifter, Mønter, Vaser, Basreliefs og andre Kunstsager, ikke skulde have udbragt flere, nye og andre Resultater end den ene Villoison for over 40 Aar siden, synes neppe antageligt, skjøndt den omtalte Kritiker gjerne vilde indbilde Verden det. At ligeledes den lærde Hase, som forestaaer det store kongelige Bibliothek i Paris, og, ligesom van Pract senere, selv aabnede Udgiveren og hans Medstuderende Adgang til Bibliothekets trykte og haandskrevne Skatte (hvis Benyttelse overalt af Et. B. med Taknemmelighed paaskjønnes); at denne navnkundige Lærde, der vist kjender de Villoisonske Papirer en Deel nøiere end Recensenten i Hermes, skulde, efterat have seet Brugen, der gjordes af disse Papirer, hvis Recensenten i nogen Maade havde Ret, endnu vedblive at række Etatsraaden venlig Haand til hans lærde Værks Fortsættelse (saaledes som han har gjort og fremdeles gjør) troer vel neppe Nogen, som har sin sunde Fornuft. Som vel overhovedet hverken Et. B. eller nogen klog Mand vilde vove betydelig Formue, eller anvende den bedste Deel af sit Liv paa, at udgive for Sit, hvad Enhver i Paris kan gaae hen i Bibliotheket og finde skrevet af en Anden. Men Skumleren gaaer saavidt i sine Sigtelser, at han ikke engang vil indrømme, at de Reisende kunde føle og beskrive, hvordan Klima og andre Naturbeskaffenheder vare paa en Øe, hvor de i flere Maaneder opholdt sig, endogsaa det skulle de have lært af Villoison. Hvor de finde Steenindskrifter med en Byes Navn, i dens vidtløftige Ruiner, der maae de ikke antage at Byen har ligget, uden efter en Belæring af Villoison, der blot derom yttrer en Formodning, som dog vel maatte være falden, Enhver ind, der kjendte Strabo, og, som Et. B. og hans Fæller, med Strabos Bog i Haanden bereiste hine Egne. Villoisons Samlinger ere for største Delen Citater af allehaande ældre og nyere Værker. Disse findes vistnok med mindste Møie samlede paa eet Sted, om og, som Tilfældet er her, spredte om imellem hinanden; men de maae dog alle, naar Man vil gjøre videnskabeligt Brug af dem, slaaes efter, læses i Sammenhæng, bringes i Forbindelse med hinanden og med Undersøgelser langt yngere end Villoisons o. s. v. - hvorledes altsaa en saadan Benyttelse af saadanne Citater (under den Forudsætning at den har fundet Sted) kan kaldes Plagiat, begribes ikke, al den Stund samme Citater, med noget mere mechanisk Arbeide, kunne findes i de Indices, som ledsage enhver god Udgave af nogensomhelst klassisk Autor - og benytte alle mulige saadanne maatte dog vel enhver Forfatter, der havde et Øiemed som Et. B., ville, og paa et Bibliothek, som det store kongelige i Paris, uden farlig Anstrængelse kunne? Skal det kaldes Plagiat, at benytte Andres Forarbeider, Undersøgelser og Vink, for at levere et muligst fuldkomment Værk, saa er det underligt at Ree, ikke har beskyldt vor Landsmand for, ogsaa at have plagieret Clarke, Tournefort, Letronne, Pallas, Durean de la Malle, Chandler, C. C. Müller, Boeck o. Fl. thi ogsaa deres forskjellige Arbeider har Et. B. med sjelden Udholdenhed og Flid gjort sig bekjendt med, baade hvor de betydeligen afvige fra hans Synsmaade og Erfaring, og især hvor de kunne kaste noget Lys over den Gienstand, han behandler, være sig i historisk, topographisk eller archæologisk Henseende: - men maaskee har Rec. forbeholdt sig dette til et senere Numer, Jøvrigt havde det vel ellers ikke været ubillig at vente, at Rec. vilde have opsat sine høist fornærmelige Beskyldninger og Jnvectiver, indtil han havde læst den kritiske Bedømmelse og Vurdering af alle nyere Reiser i og Undersøgelsen over Grækenland, som Et. B i Slutningen af sit Værk har lovet at ville levere, og hvor Villoisons udødelige Fortjenester, og utrættelige Grandskning sikkert ikke ville savne fortjent Roes, men som alle de mange Andre, hvis Forarbeider og Samlinger, Etatsraaden har studeret og benyttet, vederfares deres Ret, der Jngen bedre end en Brøndsted kan bedømme og Jngen er villigere til at erkjende. At for Resten en fremmed Døgnskriver i den Hensigt at pireeller vække søvnige Læsere, om ikke af uædlere Grunde, kunde falde paa, for at krydre sit Blad med skarpe Jngredientser, at fremkomme med slige skamløse Beskyldninger mod en hæderlig og fortjent Lærd, er ikke saa ubegribeligt; men at danske Blade den videre kunne optage og udsprede samme, og saaledes ligesom synes at ville sønderrive den Krands, Europas Lærde hidtil have flettet vor Landsmand, kan ikke andet end saare ethvert danskfølende Hjerte.