Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-01-09
Det er blot Hensyn til ovenstaaende Motto som kunde bevæge mig til at tillægge den omtalte Kritik, hvis Titel er saa skamløs, at jeg skammer mig ved at gjentage den, saa megen Vigtighed, at jeg troede, den burde offentlig fremstilles i sin Uværdighed og Urimelighed. Thi i sig selv er den vistnok saa ubetydelig og nichtig", at det ufeilbarlig vil gaae den, som der staaer i dens eget Motto. Ogsaa har jeg med Glæde erfaret, at et saare betydeligt Antal af Universitetets Studerende ansee den for et Nidskrift, der er en Student aldeles uværdigt, og som bør betragtes af alle Retskafne med ædel Uvillie. Men, som sagt, Schillers anførte Ord have altfor ofte beviist sig som sande, endog i Henseende til den herlige Digter, hvis straalende Navn denne Kritik har villet sværte, og de muelige Følger deraf ere for farlige og skadelige til, at man bør lade slig offentlig Forargelse være upaatalt og reyser. Dertil kommer, at Programmet er skrevet i et Sprog, som vel ikke saa lige er alle dem bekjendt, der læse Kritiken derover, og derfor er det desto nødvendigere at vise dens Ugrund, ogsaa for dem, som ellers maatte dømme af Kritiken allene. Disse Betænkninger, understøttede af den inderlige Høiagtelse, jeg, ligesom enhver nogenledes dannet dansk Borger, føler for Danmarks store Digter, og oplivede ved billig Harme over den uværdige og urimelige Maade, hvorpaa et ungt Menneske har fordristet sig til at skrive offentlig om ham, have allene bevæget mig til at nedskrive og offentliggjøre følgende bemærkninger. Jeg har deri handlet efter bedste Overbeviisning; skulde jeg imidlertid have feilet i dette Skridt, beder jeg, at baade Digteren selv, som vistnok ikke behøver mit Forsvar, og de retsindige Læsere, som ville finde Forsvaret overflødigt, ville tilgive mig denne Feiltagelse, som, hvis den er en Forseelse, dog er uforsætlig og, som jeg haaber, uskadelig. - Jeg vil gjennemgaae Kritiken, forsaavidt det behøves, stykkeviis, og saaledes vise, at den er ugrundet og urimelig og beviser aldeles intet af det, som den saa fræk forkynder *). Foreløbig vil jeg bede om Undskyldning forde haarde Udtryk, jeg undertiden nødes til at bruge; men jeg haaber, at enhver upartisk Læser af Kritiken vil tilstaae, at selv mine haardeste Yttringer ere saa milde, som mueligt. Først siges, S. 1., at dette Program er et sørgeligt interessant Beviis baade paa, hvad Lærere ved et Liversitet i vore Dage tør byde Studerende, og paa, at selv den, der engang var blandt de Ypperste, er istand til at blive een af de Ringeste i Aands Klarhed og Kraft." Hvilke urimelige Paastande, Kan eet Program, om det var nok saa slet, bevise, hvad Lærere ved Universitetet i Almindelighed tør byde Studerende, J Sandhed ligesaa lidet, som eet Nidskrift af en Studerende kunde bevise, at de Studerende i Almindelighed skrive Nidskrifter. Kan et Program, som en ypperlig Digter skriver paa Embedsvegne, i et fremmedt Sprog, om det var nok saa slet, bevise, at han er bleven een af de Ringeste, da han før var een af de Ypperste? Sandhed ligesaa lidet, som Ciceros slette eller middelmaadige Vers kunne bevise, at han var en slet Taler. - Saaledes forholder det sig nu med alle Kritikens Beviser og med det hele saakaldte Beviis, og Kritiken har dog den Fuldkommenhed, at den bliver sig selv liig fra Begyndelsen, til Enden. Derefter følger, S. 12, en i sig selv tom, men af usømmelige Udtryk svulmende Opregnelse af alle Programmets formeentlige Feil De deri indeholdte Paastande ere siden henførte til tre Poster, som vi hver for sig kortelig ville gjennemgaae. Men iforveien ville vi bemærke at Kritiken overlader til andre at bedømme Forfatterens Sprogsynder. Dette er vistnok det priseligste i hele Kritiken, og det havde været at ønske især for dens Forfatter selv, at han havde tænkt saa beskedent om det hele Program.