Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-11-15
Ved en Pløinings Fuldkommenhed er der især tre Fordringer, som maa komme i Betragtning: dens Hurtighed, Godhed og Lethed. – Vi ville betragte dem hver for sig: 1. Er en Pløining endog god og skeer den med Lethed, saa taber den dog en betydelig Deel af sit Fortrin, naar den er for langsom. Jngen Jorddyrker kan i flere Tilfælde være tient med en Pløining, der vel er god og let, men optager ham for megen Tid. J mangt et vanskeligt Foraar eller Efteraar maa det være ham yderst vigtigt, skyndsomt at faae sin Pløining fuldendt, da den ellers kan blive ham aldeles umulig ved indtræffende Regnskyl eller tidlig Frost. Veed han Maade og Midler til at faae sin Jord nogenlunde pløiet i 5 Dage, saa vælger han vist ikke en nok saa forbedret Maade, naar denne medtager ham 12 Dage. 2. Vende vi vor Tanke til Pløiningens Godhed, saa synes denne at være af saa fortrinlig Vigtighed, at den maarangseres over Hurtigheden og Letheden. Ved Godheden, Boniteten forstaae vi vel, at Ageren pløies dybt nok, og at Furen faaer det tilbørlige Fald. Forudsat at der i dette Falds Form er noget væsentlig Fortrinligt, og Pløiningen sees ganske i dens fordrede Dybde og Form, saa er dog denne Pløining slet ikke at anbefale, dersom der behøves for megen Tid til den, og der til at udføre den nødvendig udfordres for megen Kraft, enten af Mennesker eller Heste. Seer man en Pløining, der i alle Maader kan kaldes fortrinlig god, og Plovmanden desuagtet frakiendes al Belønning, fordi han er af vegen 12 eller 16 Linier fra den lige Linie, saa falder man i Forundring. Antages det: at den sidste Fure skal være nøiagtig paralel med den første, saa synes Prøvepløiningen derved at faae Udseende af en Art Leeg. Alvorlig og uden Fordomme bør man være ved den Sag. 3. Det er en betydelig Fordeel, naar man ved sin Plov kiøring kan undvære et Par Heste og en Kiøredreng, det er endog af moralsk Jndflydelse, naar den Dreng kan benytte flere af sin Barndoms faa Skoledage, og slippe for at drive hele Dagen op og ned af Ageren, hvor han ikke hører andet end Blæsten og Plovkarlens Skiænden, blandet med de brugelige Paakaldelser af den onde Aand, og hvor han ikke lærer at bruge andet Jnstrument end Svøben. For at faae denne Lettelse i Arbeidet anvender man Svingplovene, – men hvilken, thi der ere jo flere Arter af denne. Er det vist, at denne Plov kan og bør anvendes paa enhver Slags Jordardf. Ex, paa stærk Leerjord, paa en Ager, der har hvilet, som det hedder, og følgelig baaret Ukrudt og fastnet sig i 3 a 4 Aar. Er det ganske mathematisk afgjort, at Svingploven er lettere og pløier bedre uden Hiul end Ploven med Hjul, thi ellers begaaer man virkelig en Feil ved ganske at banlyse Hjul plovene. Have vi nu en Svingplov for os, om hvilken Kraft maaleren forsikkrer, at det er den nemmeste og letteste Plov, en Karl kan tage fat paa, men det gaaer for langsomt med den, Furen er ikke dyb nok, Græstørven ligger ikke som den bør, saa er det unegtelig slet ingen god Pløining, om end Linierne ere nok saa paralelle. Hvor disse tre Fordringer og Hastighed, Godhed og Lethed alle tre tilsammen bedst opfyldes, der er den bedste Pløining. Hvor derimod den ene Fordring fremmes saaledes, at en af de to andre eller de begge lide derved, der har man fiernet sig fra Fuldkommenheden, der maa være een Feil at rette. Maaskee bliver dette tydeligere, idetmindste for Nogle, naar vi udtrykke os i Tal. Antage vi Eet som Udtrykket for den muligste Fuldkommenhed, saa forudsættes, at alle tre Postulater ere komne saa vidt, at de kunne staae paa 5. Fordet mindre Fuldkomne stiger Tallet, for det bedre falder det. Er nu Letheden stegen til 4, men har derimod Hurtigheden tabt sig til 7, saa bliver Middeltallet 5,33, og man har fjernet sig 9,32 fra sit Maal. Eller om vi cubere Tallene, saa er 52 - 125. Sætte vi nu de samme Taltegn, som foroven, saa bliver Cubiktallet 140, og vi see, at der er gaaet noget af den postulerede Fuldkommenhed tabt. Sætte vil derimod Letheden - 6, men derimod Hurtigheden og Godheden hver - 4 saa bliver Cubiktallet – 96, og let bliver man da vaer en betydelig Fremgang til det Bedre. - Og det hedder jo: det bedre er det Godes Fiende. Vi see gierne denne Sag videre omtalt, og gjerne see vi os giendrevne, naar det blot skeer med rimelige Grunde; men til disse henregne vi ikke den Sætning: saaledes have vi antaget det. Det nu Antagne har engang fortrængt Noget, som før var antaget, og bør derfor finde sig i, snart eller seen at friste samme Skjebne, ifald det ikke staaer paa Fuldkommenhedens Spidse.