Norske Intelligenssedler, 1763-06-15
Det Første Brev, dateret Helsingøers Rhede den 20 Mai 1755. Højstærede Broder! De maae ej ugunstig optage, at jeg ikke allerede har skrevet Dem til. Den korte Tiid jeg opholdte mig i Kiøbenhavn har ikke villet tillade mig det. For nærværende Tiid skriver jeg Dem til om Bord paa det, Skib, som skal bringe os til Norge, Vi har nu ligget i 6 Dage til Ankers for contraire Vind, og vi have lidet Haab, at Vinden vil forandre sig; Her er god Lejlighed at prøve vores Taalmodighed, og vi finde og at Taalmodighed er en stor Dyd. Den Straf, som synes at være vederfaret. os, ved saa langvarig Mod=Vind, kand aldeles ikke skade min Mand; thi hans Egensindighed, at han endelig vil gaae til Vands til Norge, har bragt os dette paa. Er det ikke ubilligt, at Konerne skal lide, allerne for Mændenes Paastaaenhed? dette Aar venter jeg ikke, at faae nogen Sommer; imedens jeg var i Kiøbenhavn. begyndte det nogle Dage at blive temmelig varmt, og jeg glædde mig ved Sommerens Begyndelse, men Glæden varede kun kort: thi jeg fik strax Ordre af min ubarmhiertige Mand, at lave mig paa Reisen, og at lembarqvere mig: Vi stakkels Koner maae være lydige, og jeg tog ogsaa min Skyldighed i Agt. Her hvor Skibet nu ligger, seer jeg rundt omkring mig den bare Vinter, og da vi jo meer og meer nærme os hen imod Norden, saa venter jeg ikke andet at finde, end Jis og Sneebierge. Efter deres egen Beretning, skal Sommeren ikkun være meget kort i Norge, og om nogen Tiid vil jeg vel komme til at erfare, det. Hvad sige De: Kjære Broder, vil De ikke ret misunde mig denne Reise? Den Trøst, som opholder mig denne Tiid, er, at vi befinde os paa et godt Skib, som tilhører Græven af Laurvigen. Anker Grunden paa denne Rhede er og meget god. god. En Baad, som daglig gaaer imellem Skibet og Helsingøer, bringer os de fornødne Madvahrer fra Byen. Vore Kiøkken Anstalter ere pyntelige og reene. Vi har ladet os hendte færsk Kiød, for at koge Kraft Suppe, at vi dermed nogenledes kand beskierme vor Mave for den bittre Kulde. Allerne Kiøkkentøj fattes os; vi har vel en Pande, men som var destineret til et andet Brug; dog Nød bryder alle Love. Vi har ogsaa lagt noget Kiød i Salt, thi vi vil ikke forderve vor Sundhed, efterdi de Herrer Svendske, som vi nu ere paa Grændserne hos, have i lang Tiid gjort os bange, at man aldeles ikke tør koge Mad i Kaabber-Tøj, og vi vil nu mindre giøre det, siden vi ere i deres Nærværelse: Vi har derfore faaet os en Jern Pande at koge udi, der tillave vi alting, og vil maa tillige spise af den samme. Naar Tiden falder os lang, saa fiske vi, og De veed, at jeg altid er lykkelig. Den Fisk, som er mest almindelig paa denne Rhede er Flyndrer; det er en Art af Tunger, dog ere de noget mindre, og som vi fiske til, saa slagte vi, salte ned og spise. Nu maae jeg og beskrive Dem vore Reise Compagnons, saa at De, af det et Fruentimmer har erfaret, noget bedre kand lære at skiønne paa Søe-Levnet, hvortil De, førend De havde udstaaet den ulykkelige Storm imellem Alsen og Arrøe, var saa hengiven; disse bestaaer, foruden mig og min Mand, i vore 2de Domestiqver; vor Tegne-Mester, som er en god Mand; en Mohrinde, en Kone, som siger: at hun for Armod i nogen Tid har opholdt sig i Tugthuuset; hvem der vil troe hende, staaer det frit. Skipperen med alle sine Folk ere Danske, eller rettere at sige, Nordmænner; Skipperen og Styrmanden forstaae Tydsk, men de kand ej tale det. Det Nordske Sprog ligner mestendeels det Danske, dog tale de Jndfødde noget hastigere. Naar Skibs=Folket holdt Bøn, som skeede ofte og med stor Andagt, kunde jeg nesten forstaae alt hvad de sagde, men, naar de sang, forstod jeg neppe et Ord. Cajutten have vi leiet for os allene, Vi fordrive Tiden saa godt som det er mueligt; Vi læse. Naar Veiret er godt, fisker jeg til vores Huusholdning, og saaledes giør jeg Ende paa Tiden; Men at opholde sig i et Træe=Huus, stedse paa det samme Sted, og altid uvis paa, om Vinden vil forandre sig eller ej, det giør Tiden kiædsommelig, og for lutter Kiædsommelighed kand jeg denne Gang ej meere skrive Maaskee i Morgen skriver jeg Dem til med meere Fornøielse, allerhelst om Vinden forandrer sig, og fører os lykkelig til Norge. C. H. B.