Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-02-07
paa Opfordringen i Aarhuus Avis. Ad. 1. Undertegnede, der paa sine Skolevisitatser, som Provst for Nørrehald med flere Herreder, pleiede at gjennemsee de respective Pastoraters Kirkebøger, begjerede paa en saadan Visitats i Spentrup dette Pasto rats Kirkebøger fremlagte, men fik et afslaaende Svar, fordi Sognepræsten var fraværende paa en Reise i Aalborg Stift, men hvorom ingen officiel Anmeldelse var skeet til mig, ligesom jeg og var uvidende om denne Sognepræstens Fraværelse. – Senere yttrede jeg for Hr. Pastor Blicher i Spentrup mundtligen mit Ønske: at faae bemeldte Bøger til Eftersyn, hvilket uden Vanskelighed lod sig gjøre, og hvortil ikke en fuld Dag udkrævedes, da Afstanden imellem Spentrup og Østertørslev er omtrent 1 Miil; ligesom jeg endvidere, for ikke at uleilige Hr. B., foreslog at lade Bøgerne besørge til mig ved Kirkesangeren i Spentrup, og med hvem jeg da vilde conferere hine. (Jeg maa herved bemærke, at det Alt forhen var bleven mig paalagt fra høiere Steder at lade et andet Pastorats Embedsbøger bringe til mig, og at jeg altsaa havde en Analogi til min Veiledning i saa Henseende.) Hr. Pastor Bl. samtykkede ubetinget i dette mit Forslag. Efter nogen Tids Forløb bragte jeg ham sit Løfte i Erindring, hvorhos jeg bemærkede, at Sagen vilde blive at afgjøre ved en Cancellieresolution, dersom Hr. Bl. nu var af anden Mening, og altsaa tog sit Løfte tilbage. J sin Svarskrivelse herpaa erklærede Hr. Bl. sig for en Indstilling til bemeldte Collegium, hvilken paafulgte. - Ved at communicere Pastor Bl. den derefter modtagne Resolution, hvorved det blev ham paalagt at møde hos mig med sine Embedsbøger, gjentog jeg mit forhen gjorte Tilbud, at ville lade Sagen afgjøre ved Kirkesangeren i Spentrup. - Jkkedestomindre indfandt Hr. Bl. sig personlig, muligen paa Grund af, at jeg i berørte Communicationsskrivelse til ham havde yttret mit private Ønske: at see Hr. Bl. i mit Huus, hvorved Leilighed kunde gives deels til at udvexle med hinanden vore forskjellige Anskuelser i denne Sag, og i andet Mere Embedet vedkommende, deels til at hæve den indtraadte Spænding imellem os. – Udfaldet syntes at svare til denne min Forventning; thi vi gave hinanden Haanden, paa at vilde forbigaae det Passerede med Taushed og Glemsel. Ad 2. Den omhandlede Seqvestration angik aldeles ikke Præstegaarden, men et Kaldet tilhørende Præste Enkesæde, der var forsømt, og krævede ikke ubetydelige Reparationer. Men da de derpaa udsatte Mangler ikke befandtes at være afhjulpne ved næste Aars Syn, foreslog jeg Hr. Bl., for at skaane ham og mig for hiin ubehagelige Forretning, at overdrage Reparationen af Enkesædet til En af de tilstedeværende Synsmænd, som boer i Spentrup Sogn. Dette fandt Hr. Bls. Vifald og Akkorden derom sluttedes i min Nærværelse paa saadan Maade; at Arbeidet skulde være fuldført inden de næste 6 Uger. Denne Forhandling blev derefter tilført Synsforretningen paa behørigt Sted; og Hr. Bls Forsømmelse af den ham forrige Aar paalagte Istandsættelse af Enkesædet havde fra det Offentliges Side ingen videre Følger for ham. - Med Hensyn til Østertørslev Præstegaard behøver jeg blot at bemærke, at jeg i mine henved 6 Embedsaar ved Kaldet har beviislig anvendt indtil 400 Rbd. paa dens Forbedring; hvorhos jeg aarligen af hialp de af vedkommende constituerede Provst med Synsmænd paa samme udsatte Mangler, hvilken Udsættelse er skeet i Medhold af de gieldende Anordninger, ogsaa paa den Grund, at jeg altid trak mig tilbage fra Synet selv, for ei ved min Nærværelse muligen at imponere Syns mændene til Skade for deres Pligtopfyldelse, ligesom disse kunne bevidne, at jeg udtrykkelig tilholdt dem at opfylde deres Kald efter Samvittighed.