Aalborg Stiftstidende, 1833-04-23
Tyrkiet. Engelske Blade indeholde nu Admiral Roussins Skrivelser til Mehemmet Ali og Jbrahim Pascha, saavelsom den Førstes Svar. I hine indeholdes de bekjendte Forslag, som motiveres ved at det ottomanniske Rige ikke skal blive Ruslands Bytte." Paschaens Svar skal lyde saaledes: Min Hr. Gesandt, Jeg har modtaget Deres Depesche af 22de Febr., som De har tilstillet mig ved Deres Ad de Camp. Denne Depesche lader mig vide, at jeg ikke har Ret til at fordre andre Districter end St. Jean d'Acre, Jeerusalem, Naplousia og Tripolis i Syrien; at jeg maa trække mine Tropper tilbage og at jeg ved en Vægring vilde udsætte mig for de alvorligste Følger. Deres Alde de Cam har mundtlig tilføiet, at hvis jeg vedbliver mine Fordringer, ville Frankrigs og Englands forenede Flaade ufortøvet afseiltil den ægyptiske Kyst. Siig mig dog, min Hr. Gesandt, jeg beder Dem hvorfra har De faaet Ret til den Fordring, at jeg saaledes skulde opofre mig: Hele Nationen er paa min Side. Jeg behøver kun at lade udgaae et Opraab i Rumelien og Natolien. J Forening med mit Folk tør jeg vove store Ting. Skjøndt jeg allerede var Herre over saa mange Punkter og overalt seire, de, medens fremdeles den offentlige Mening tilkjendte mig Syriens Besiddelse, standsede jeg dog mine Troppers Marsch. alene for at hindre unyttig Blodsudgydelse og erfare de europæiske Magters Stemning. Til Tak for en slig Adfær og mit udviste Maadehold, efter saamange Offere for et Folk, der har hidkaldt mig, forenet sig med mig og sat mig istand til at vinde saa mange Seire - nu at forlange af mig, at jeg skulde forlade det Land, som jeg holder besat og trække min Hær tilbage i en lille Provinds af 4 Districter, som De kalder Paschaliks, er det ikke at fælde en politisk Dødsdom over mig Dog, jeg haaber, at Frankrig og England ville lade mig vederfares Ret. Deres Ære forbyder dem at handle anderledes. Skulde jeg imidlertid uheldigviis tage Feil denne Formodning, da vil jeg i saa Fald underkaste mig Forsynets Villie og, idet jeg foretrækker en ærefuld Død for Vanæren, prise mig lykkelig ved at kunne opofte mig for mit Folks Sag. Dette er min faste Beslutning og det er skikke den første af samme Slags, der nævnes i Historien. Jeg haaber derfor, at D. Excell. ville erkjende det Bil tillige i mine Forventninger og jeg anbefaler Antagelsen af de sidste Forslag, som jeg gjennem Halil Pascha har gjort. J det Haab tilskriver jeg Dem venskabelig nærværende Brev, som Deres Alde de Camp vil overlevere." Denne Skrivelse - hvor diærv den er - kan dog gjerne være ægte, thi vistnok var det et uoverlagt Skridt af den franske Gesandt at paalægge den ægyptiske Pascha slettere Vilkaar, end dem, der allerede vare ham tilbudne af Sultanen selv med Ruslands Samtykke og ved sammes Mægling. En Correspondent i Allg. Zeitung vil forklare det af en napoleonsk Raptus, der var kommen over Admiralen, og denne Forklapring er ikke urimelig, thi af en Artikel i den franske Moniteur, der endnu ignorerer Paschaens Svar, men tillige tager Sagen temmelig koldsindig, synes den franske Gesandt at have handlet for det Meste paa egen Haand. J Triest haves senere Breve fra Alexandrien, som bekræfte Paschaens faste Beslutning, ikke at vige en Haarsbred fra de sidste af ham ved Halil Pascha gjorte Forslag, og at denne dristige Beslutning har opvakt Forundring selv hos hans fortroligste Raadgivere, som ialmindelighed pleie at være vel underrettede om hans Planer. Fremdeles hedder det, at MehemetAli har ifinde, at fremkalde en almindelig Opstand, saavel i det osmanniske Asien, som i Hovedstaden selv, og at han i denne Hensigt har befalet Jbrahim ufortøvet at rykke frem mod Brussa og mod Dardanellerne. Fra Belgrad meldes, at Jbraham Pascha atter skal have besat Smyrna, og Hamb. Corresp. indeholder en meget krigersk Artikel fra Constantinopel af 27de Marts, hvori det hedder, at Halil Paschas Ledsager, som iforveien afsendtes af ham til Constantinopel, har meldt, at han ikke var istand til at afslutte noget Forlig med Mehemmet Ali, som var overeensstemmende med hans Jnstructioner, at Paschaen har befalet sin Søn at fortsætte Krigsoperationerne og til den Ende sendt ham Forstærkning. Ligeledes hedder det i denne Skrivelse, at Russerne hver Dag ventes i Constantinopel og at de Tropper, der ere paa Marschen, kunne anslaaes til omtrent 50000 Mand. Jbrahims Hær angives i en anden Skrivelse som lidet større, men menes at ville forstærkes betydeligt ved Frivillige, naar han udstæder et Opraab til Tyrkerne i Lilleasien. Ogsaa fortælles der, at Mehemet skal have i Sindeat afgaae selv fra Alexandrien med de Krigskibe, som endnu ligge der i Havnen og med samme støde til den ægyptiske Flaade i Vandene ved Rhodus.