Berlingske Tidende, 1833-03-20
Efterretninger af blandet Jndhold. Et interessant Skrift, som nyelig er udkommet i London, sketehes of his Times by I. Barrington, indeholder følgende Fragment. - Blandt de overordentlige Phænomener i Jrlands skjebnerige Aar "Sexten Hundrede, Otte og Halvfemsindstyve gaves vel ikkun faa usædvanligere end Lieutenant H., almindeligen bekjendt under Navnet den vandrende Galge", et Navn, han virkelig tilfulde fortjente. Lieut. H. var Officeer ved Linietropperne, paa Halvsold. Han var sex Fod, to Tom høi, og i samme Forhold føer. Han havde stor Legemskraft, men denne fattedes aldeles Smidighed. Hans Ansigt var blidt, hans Opførsel meget høflig; i sin hele Adfærd røbede han ikke i mindste Maade Prætension eller Vildhed. Jeg har kjendt ham meget nøie, og det vilde, efter hans Udvortes at domme, aldrig faldet mig ind, at mistænke ham for at være i Stand til at begaae en grusom Handling; alligevel var han en saa usædvanligen koldblodig Bøddelknegt, at man neppe skulde kunne finde hans Mage blandt de amerikanske Vilde. Da hans Henrettelsesmaade var saa aldeles ny og tillige opfinderisk, sagde den bekjendte, aandrige og frimodige, irske Parlamentstaler, Statsmand, og Patriot, Curran, engang: "Lieutenant H. skulde have ladet sig give et Patent paa godtkjøbs Strangulering! - Hvad har anlediget eller tilskyndt ham til hans besynderlige Barbarie, er en Gaade; det maatte da kunne forklares af en medfødt Lyst til Grusomhed, som udmærker Mennesket saa vederstyggeligen i enkelte Tilfælde, naar dets Magt er uindskrænket. Denne abnormTilbøielighed er maaskee i hans Siel bleven bestyrket ved den Strafleshed, som den Tids gieldende Martiallov hjemlede, og ved hiine lokkende Udsigter til Befordring, med hvilke ivrige Partiemænd ofte smigrede sig og ligesaa ofte skuffe sig. - De sædvanlige Love vare i hiin Tid satte ud af Kraft og den almindelige Rettergang var ophørt, nyelig havde man atter indførTorturen, som hyppigen anvendtes. Børsen i Dublin var Rettersted; endog blot mistænkte Rebeller bleve hver Dag henrettede, som om de vare overtydede ved de soleklareste Beviser, og Lieutenant Hs Tidsfordriv, at hænge Mennesker, i hvis Ansigter han - ligesaa dum som grusom - troede at opdage noget Rebelsk, paa sin egen brede Ryg, gav - jeg siger det med dy Skamfuldhed. - Anledning til Skjemt i Stedet for til hans for tjente Straf. Den Forbrydelse, hvorfor slig Riding burde være strax set med Døden som en Morder, blev dengang i Jrland betragtet og udlet som et Beviis paa Loyalitet; - som dengani Jrland, er vel aldrig en Martiallov bleven misbrugt eller den Afskyelighed besmykket. Som Soldat meente Lieutenanten med fuld Ret at turde gjøre hvad han lystede, og han benyttede sin Ti som ham bedst syntes, saa længe hiin skrækkelige Krigslov sig ved Magt. - En Dag, da han var ret blodtørstig tilmod mødte han tilfældigviis en Bondemand fra Distriktet Kildander, efter Lieutenantens Begreber om et juridisk Beviis, i tilstrækkeligen kunde legitimere sig, og da Bonden ikke strax kunde skaffe nogen til at gaae i Borgen for sig, sluttede Lieutenanten uden Videre, at han maatte være en omstrygende Rebel, og at hans Ansigtstræk, at det var aldeles nomtvivleligt, at han tænkte paa - Kongens Død. - Da intet Tribunal var ved Haanden, holdt Lieutenanten sig for berettiget til at dømmes Manden efter sit eget Godtbefindende, han kjendte altsaa, efter et kort Forhør, for Ret, at Bonden var skyldig til Døden, og lavede sig, uden videre Omstændigheder til at fuldbyrde sin Dom. - Under denne velmeenende Jntentions Fuldbyrdelse slog Lieutenanten først og fremmest den formodede Rebel fra Kildare til Jorden, hvilket var ham en let Sag. Hans Strømpebaand maatte tjene til Haandlænker, og med en fiirskaaren Adjutants Hielp bandt han nu Hænder og Fødder paa sit Of ser, beredte Bonden korteligen til Døden, og raadte ham eftertrykteligen at bede for Kong Georg, thi al Bøn for hans egen forbandede papistiske Sjæl" kunde ikke gavne ham det allemindste, da hans Skjebne dog i al Evighed var afgjort, fordi han havde tænkt paa en saa god Konges Død. Under denne Formaning snoede Lieutenanten sit lange Silkehalstørklæde sammen til en stærk Strikke, flyngede det om Misdæderens hals, trak Enderne over sine egne Skuldre, sled nu, medens Adjutanien holdt ham ved Hælene, indtil han kom i den tilbørlige beqvemme Position, den stakkels Diævels Hoved op til sit - Kind til Kind, og begyndte derefter at trave om med Synderen, indtil al Sands forgik ham. Derpaa dreiede Lieutenanten Halsen om paa ham, kastede sin Byrde til Jorden og indsatte sin Alderde Camp til hans Arving. - Denne Historie er, saa utroelig den end synes, et i hele Jrland bekjendt Factum. Nogle Aftener derefter gav en Stemme i Galleriet i Dublins Theater Lieutenanten det Øgenavn: "Den vandrende Galge, hvilket han indtil sin Dødsdag beholdt. (Sluttes i Morgen.)