Berlingske Tidende, 1834-04-24
Marseille, den 8de April. Siden de sidste, ved Polakkernes Ankomst anledigede, Tildragelser, har denne Stads Rolighed ei været forstyrret. Carlisterne og Republicanerne forholde sig roeligen; begge Partier synes at vente paa en gunstigere Leilighed, og tage sig i Agt forat skade deres Sag ved unyttige Ementer. Med ængstelig Forventning imodeseer man Regjeringens næste Skridt imod Associationen, Menneskerettighedernes Samfund, der, som bekjendt, ogsaa her tæller mange Medlemmer. Dets Organ er Penple Souverain, et Blad, hvis Redaction ikke er uden Talent; det er meget udbredt i Syden. J dette Blad udkom nyeligen Protestationen imod den ny Associationslov, den var undertegnet af Forstanderne for den herværende Section af Menneskerettighedernes Samfund; deriblandt ogsaa Advocaten Andre, en Mand af Energie. J Øvrigt er Associationsloven i Sandhed ikke Republicanerne uvelkommen, de have derved atter fundet ønsket Stof og Leilighed til, at røre Allarmtrømmen og tude Nationen deres gamle Uglesange i Orerne. Jntet var skadeligere for deres Sag end Frankriges Ligegyldighed i de sidste Aar. Denne synes nu tildeels at forsvinde, og den gamle Vulcan udkaster atter adskillige Guister. – J Syden have Republicanerne egentligen ingen fast Grund, deres Antal er i det Hele taget ikke meget stort, og af rige Folk findes kun Faa iblandt dem. Men de sætte deres Haab til Masserne af de ringere Folkeclasser, der egentligen ikke have nogen politisk Troesbekjendelse, følge imidlertid gjerne enhver Bevægelse, fordi de haabe derved at forbedre deres Stilling. Revolutionsmændene ville ikke ved den nye Lov lade sig afholde fra at fortsætte deres Sammenkomster, og det vil koste Regjeringen megen Møje og mange Vanskeligheder at forhindre dem. Vist er det, at der nu hemmeligen oprettes republicanske Frimurerselskaber, endnu langt farligere og frygteligere end Menneskerettighedernes Samfund. Ungdommen finder større Jnteresse for slige hemmelighedsfulde Foreninger, fordi de fordobble Virkningen paa Jndbildningskraften; og Sværmeriet, forjaget til Eensomheden, vil da maaskee ruge over sorte Planer, der skye Offentlighedens Lys, fordi Forbandelsen klæber ved dem, Disse vilde da være de skjønne Frugter af en Barthe's, d'Ar gout's og Persil's overfladiske Dom; alle tre ere Mænd uden gandigt og dybt Blik, der hverken kjende deres Fjenders sande Charakteer eller de Vaaben, der fordres til at bekæmpe dem med Held. – Man er meget nysgjerrig efter at erfare, hvorledes Folket vil modtage Kongen, paa hans projecterede Reise til det sydlige Frankrige. Ved hans Jndtog vil intetsteds savnes glimrende Pragt; Regimenterne ville opmarschere i Parade og Embedsmændenes Skare vil skynde sig at bevidne Kongen sin Ærefrygt. Men om Folkets Jubel vil vorde stor, om selv Nationalgarderne ville hilse ham meget venligt – derom tvivle vi. Ludvig Philipp har i Sandhed langt færre Venner i de sydlige Provindser, end hans personlige Agtværdighed fortjener. Republicanerne hade ham indtil Døden. De, især blandt Land Adelen, meget talrige Legitimister angribe ham som Usurpator af Henrik den Femtes Krone. Og den endnu større Mængde, der af Frygt for Krig og Anarchie sender Deputerede af Juste-Milieu til Kammeret, elsker ham næsten ligesaa lidet. Denne sidste Classe veed egentlig ikke selv rigtigt, hvad den vil; den er mistroisk, kuurrer over Nutiden, holder imidlertid ikke med noget af Partierne og føler sig i Grunden meest utilfreds. Thi Carlisterne og Republicanerne sætte dog i det mindste endnu deres Haab til Fremtiden. Det første Partie er ligesaa fuldt og fast overbeviist om Legitimitetens Triumph, som den rettroende Jøde om sin Messias's Ankomst. Legitimisterne troe, at den største Deel af Franskmændene ere paa deres Side; de fordre derfor en næsten aldeles uindskrænket Valgfrihed. Naar Nationen er omsider bleven kjed af den evindelige Tvedragt og Uroe, saa vil den – efter deres Mening gjerne tilbagekalde sin retmæssige Hersker. Ligesaa fast er Republicanernes Tillid til Tiden, at den vil jevne alle Hindringer.