Viborger Samler, 1828-07-24
Endskjøndt Toldtariffen efter Tractaterne hvert tolvte Aar skulde fornyes, og uagtet alle andre venskabelige Magter holdende sig til Tractaternes Jndhold, uden Nølen have ladet bemeldte Tarif fornye saa ere dog 27 Aar forløbne, i hvilke fra den fastsatte Termins Udløb Tariffens Fornyelse forgiæves er foreslaaet de russiske Gesandter og Carges d'affaires, som have op opholdt sig hos Porten; men disse viste bestandig en afgjort Modbydelighed og den yderste Modstand, i at erkjende den høie Ports utvivlsomme Rettigheder og retfærdige Fordringer. Ruslands Opførsel, Yttringer og Handlinger i Anledning af de to Puncter, Grændsernes Romning og Tariffens Fornyelse, godtgjøre tilstrækkeligen, paa hvad Maade denne Stat betragter og behandler Forpligtelsen om en redelig Overholdelse af Tractaterne. Og da dette nu er Tilfældet, saa seer Enhver at den beskyldning, der gjøres den høie Port, at den søger at undgaae Opfyldelsen af Stipulationerne er utilbørlig og utaalelig. Den, den serviske Nation lovede Tilgivelse og Amnestie formedelst dens indgangne Forbindelse med Rusland, blev strax efter Fredens Afslutning fuldstændig tildeelt samme ifølge Portens medfødte Mildhed mod dens Undersaatter. Desuden erholdt Servierne paa samme Tid adskillige andre Naades- og Gunstbeviisninger, og den høie Port søgte paa enhver Maade at sikkre deres fuldkomne Rolighed. Men da Servierne siden krænkede deres undersaatlige Pligt og uden Grund reiste Oprorsfanen saa maatte den høie Port, hvis Undersaatter Servierne ere, og hvem det tilkommer efter Omstændighederne og deres Opførsel at straffe eller belønne disse, skride til Gjenopreisningen af Orden og Rolighed, i det den straffede de Skyldige, uden at dette var nogen Fornærmelse mod Rusland eller Krænkelse af Tractaten til Bucharest endskjøndt det russiske Hof i dette Serviernes Anliggende, ligesom ved andre lignende af Tractaterne afhængige og i sig selv ubetydelige Ting, stedse søgte Leilighed, til at vække Klager og aldrig afholdt sig fra upassende Skridt. Desuagtet ophørte Porten ingensinde at betragte Rusland som en venskabelig, i Fred med den levende, Magt; den gjorde sig det ikke alene til Pligt at anvende den største Omhyggelighed i de anliggender, som umiddelbar angik de mellem begge Hoffer existerende Overeenskomster; men den bestræbte sig ogsaa altid med den største Opmærksomhed for at opfylde alle et simpelt Venskabs Pligter. Kort for Udbruddet af det græske Oprør fordrede den russiske Gesandt, Stroganoff, at man skulde træde i Underhandlinger med ham angaaende visse Artikler i Tractaten til Bucharest, om hvilke han paastod, at de vare forblevne uopfyldte fra den høie Ports Side uagtet denne flere Gange øiensynlig og haandgribelig havde beviist, at de stipulerede Artikler vare fra dens Side allerede virkelig opfyldte, og at de uopfyldte Artikler netop vare de, som Rusland skulde opfylde, men i Modsigelse med Tractaternes Jndhold endnu ikke havde opfyldt, saa at der ingen Gienstand blev tilbage for nye Conferencer, naar disse bleve fuldbyrdede efter Tractataternes Stipulationer og Venskabs Pligt. Da imidlertid ovennævnte Gesandt ikke afstod fra sin Paastand idet han beraabte sig paa en særdeles Ordre, fra sit Hof, saa gav den høie Port tilsidst sit Samtykke under den Betingelse at ingen Forslag skulde gjøres, der havde til Hensigt at give Tractaterne er større Udvidelse, og at forandre deres Ord eller Væsen. Uagtet nu Gesandten, i Modsigelse med denne Betingelse, frembragte visse utilladelige Spørgsmaal i Conferencerne, saa beskjæftigede man sig dog med at gjennemgaae alle Tractatens Artikler efter hinanden, indtil Udbruddet af den græske Jnsurrection og de ved Tidsomstændighederne foranledigede Forhindringer medførte Nødvendigheden af at opsætte denne Forretning, hvilket er almindelig bekjendt. Ligesaa bekjendt er det ogsaa, at Oprøret var et Vær af Sønnen af hiin bortflygtede Ypsilanti; at har offentlig og uventet rykkede fra de russiske Provindser ind i Moldau i Spidsen for en Bande Riddinger, hans Proselyter; at han havde den Frækhed at revolutionere de tvende Fyrstendommer og bringe Alt i Forvirring; at han endelig udbredede oprørske Proclamationer, for at forføre alle græske Nationer, der fra Fader til Søn have været den høie Port undergivne og skatskyldige, og ophidse dem til at reise sig i Masse og afkaste Aaget i den taabelige og chimærske Tanke, igjen at bringe Hellenernes Herredømme, til Live. Ligesaa klart og utvivlsomt er det, at enhver Magt har i dens indre Anliggender udelukkende Ret til at tage de Forholdsregler, som den holder for skikkede til at opretholde Orden og Rolighed i Landet og blandt Undersaatterne, og at fængsle og straff de sig i dens Stater befindende Rebeller isærdeleshed. da, naar Oprørets og Jnsurrectionens Jld truer med at udbrede sig; at følgelig den høie Port ogsaa havde Ret til umiddelbar at lade dens Tropper marschere og gribe alle andre Forholdsregler, som kunde føre til det vigtige Maal, at udslukke Jnsurrectionens Jld og bringe Sikkerhed og Rolighed tilbage i dens Stater, ikke for at tilintetgjøre de tvende Provindsers Privilegier, men snarere for at befæste samme efter Landets Renselse for Rebellerne og Tilveiebringelsen af Rolighed og Orden; saa at Jngen fornuftigviis kunde gjøre den ringeste Jndvending mod disse Forholdsregler eller andre lignende, som dengang alle være høist fornødne, og som under saa bydende Omstændigheder ikke tillode nogen Opsat telse. Trods Alt dette gav bemeldte Gesandt Sagerne en anden Vending, netop i samme Øieblik, da der fra saamange Sider gjordes Fordring paa Portens Omsorg, idet han forebragte forskjellige Stridsspørgsmaal, forte et Sprog og antog en Opførsel der ikke passede sig for en venskabelig Magts Repræsentant. Da Ypsilantis Søn var slagen og vendt tilbage til de russiske Stater, og da ogsaa den troløse Michael, Woodon af Moldau, var med alle sine Slægtninge og Medskyldige flygtet ind paa det russiske Gebeet saa fordrede Porten overeensstemmende med de bestaaende Tractater, at disse skulde udleveres eller i det mindste, hvor de forefandtes, straffes efter Fortjeneste. Men skjøndt dette var en Sag, ved hvilken en høihjertet og ædel Opførsel kun kunde søges i den faste og bestandige Opretholdelse af de mellem begge Magter gieldende Tractater, saa gav dog det russiske Hof, under Paaskud af, at dets Ædelmodighed ikke tilstædede den forlangte Udlevering, ikke alene et ubestemt med alle Regjeringers Marimer og Principer ufordrageligt Svar, min krænkede og saa de helligste Tractater og Overeenskomster ved at affectere Opmærksomhed og Agtelse for hine Jndividuer. Resten af disse Riddinger befinder sig i de russiske Stater; det russiske Hof modtog Flygtningens og beskyttede dem; og medens Oprøret daglig vandt større Kraft og Styrke, fordrede man, at Tropperne skulde trækkes tilbage fra de tvende Provindser; at man skulde foretage Jndsættelsen af Wøiwoder; at man skulde formilde ja endogsaa forandre de Forholdsregler, som ved de trængende Omstændigheder ikke kunde formildes; at man skulde sætte de fornemste Græker i Frihed, hvorimod det russiske Hof tilsidst paa en upassende Maade gjorde Paastand paa en Beskyttelsesret for den græske Nations Anførere, hvilke overeensstemmende med Retfærdighed først da bleve straffede, naar deres Forbrydelser øiensynlie vare beviste. Paa alle disse Fordringer gav den høi Port mundtlig og skriftlig de retfærdigste Erklæringer og de redeligste Svar. Men da bemeldte Gesandt ikke var tilbøielig til at laane et fornuftigt og billige Øre hertil, og saaledes handlede paa en Maade, der aldeles stred mod den ved Gesandtskaber brugelige Opførsel, saa forlod han Hovedstaden. Umiddelbar efter Gesandtens Afreise skrev Storveieren til Premierministeren ved det russiske Hof og gav ham en nøie Fremstilling af det Forefaldne; og endskjøndt han omstændeligen viste ham, at saavel den høie Ports tidligere som sildigere Opførsel var aldeles overeensstemmende med de mellem Samme og de venskabelige Magter, særdeles Rusland, deres kjære Naboe, bestaaende Tractater; endskjøndt han viste ham at den høie Port bestandig havde draget Omsorg for nøie at opfylde de stipulerede Betingelser og opretholde Fred og Venskab, og at endelig dens hele Fremgangsmaade kun havde det eneste og roesværdige Formaal at erholde Sikkerhed og Roe - saa bemærkede mandog imod al Forventning i den første Tolks Svar. at han fjernede sig fra billigheds og Redeligheds Vei. Efterat den høie Port havde opnaaet sit Formaal, at sikkre de tvende Provindser for at smittes af Rebellionen, saa foretog den umiddelbar derpaa Woiwodernes Jndsættelse, og satte ved at bekræfte de gamle Privilegier de fornævnte Provindser igjen i den forrige Stand. Efter sin Hjemkomst fra Kongressen i Verona havde den brittiske Gesandt, Strangford flere Gange officielt og offentlig erklæret, og i forskjellige, de forefaldne Begivenheder angaaende Sammenkomster, gjentaget, at der aldeles Jntet var at indvende mod de af Porten i disse alvorlige og venskabelige Omstændigheder grebne billige Forholdsregler og at der, naar den høie Port samtykkede i Formindskelsen af de Tropper, som kaldes Besils Aghalari, ikke vilde være det mindste Stridspunct tilbage mellem den høie Port og Rusland, ligesaa lidet som nogen Gienstand for fremdeles Underhandlinger, og at Fred og Venskab mellem begge Hoffer derved vilde vorde bekræftet og befæstet. Da den høie Port satte Tillid til bemeldte Gesandts gjentagne Erklæringer, saa tog den ikke i Betænkning at formindske omtalte Tropper indtil et ubetydeligt Antal, for derved at gjøre en Ende paa al Tvist, og H. Mintiaky, dengang russisk Befuldmægtiget hos den høie Port tilkjendegav ogsaa sit Hofs Tilfredshed dermed; men efterat han derpaa atter havde bragt dette Spørgsmaal paa Bane med Hensyn paa ovennævnte Besils Aghalahris Rang, og hans Hof bad at afsætte de Nærværende, saa indvilligede ogsaa Porten heri alene af Opmærksomhed mod det russiske Hof. Umiddelbart derefter havde den ovennævnte Befuldmægtigede overrakt den høje Port en Note fra sit Hof med Begjæring, at man maatte afsende Commissairer til Grændsen for at underhandle angaaende Tractaten til Bucharest. I den Forudsætning, at Afsendelsen at Befuldmægtigede blev forlangt i den Hensigt, at bringe de med Stroganoff begyndte Conferencer til Afslutning, ligesom ogsaa dennegang at afgiøre alle mellem begge Hoffer stedfundne Tvistigheder og endelig at erholde den saa inderlig ønskede Fred, samtykkede Porten i dette Forslag. De Befuldmægtigede bleve afsendte; men istedet for at træde i Conferencer med dem ved Grændserne, hvortil de vare autoriserede, lokkede Rusland dem med Snedighed til Akjerman, efterat man fra begge Sider var kommen overeens om og havde fastsat, at man som Grundvold for omtalte Gesandt foreløbig afgjorte Betingelse at nemlig Tractaten til Bucharest ikke skulde overskrides eller den rigtige og tydelige Mening af Tractatens Ord modtoge nogen anden Fortolkning. Efter nogle Conferencer forelagde de russiske Commissairer med Tilsidesættelse af ovennævnte Betingelser de tyrkiske tvende Skrivter under Navn af en afsondret Act og en oplysende Convention, og forlangte disses Antagelse og Ratification. Saa meget nu ogsaa den høie Ports Befuldmægtigede bestræbte sig for at overtalde russiske, til at afstaae fra et saadant Forslag, i det de gjorde det indlysende for dem, at dette var en ny og besynderlig Form, der stred mod alle Hofsers Grundsætninger ligesom ogsaa mod den for Conferencerne opstillede Grundvold, saa lod dog de russiske Befuldmægtigedes Svar, at deres Ærinde blot bestod i, absolut at gjøre Paastand paa Antagelsen af disse tvende Acter, hvorpaa de vægrede sig ved at indlade sig i videre Conferencer. Da nu de russiske Befuldmægtigede havde under Conferencerne paa Embedsvegne og i de diplomatiske Former erkjendt og erklæret, at Grækernes Opstand var et indvortes Anliggende der efter sin Natur kun angik den høie Port, og hvori Rusland paa ingen Maade vilde indblandt sig, og at man i denne Henseende havde tilbudt enhver Borgen herfor, i det denne Erklæring var indfort i den paa begge Sider efter Stik og Brug forte Protocol; og da fremdeles Nationens Lovgivning, Politik og Statuter forpligte den høie Port til ikke at taale eller antage en fremmed Jndblanding i Grækenlands Sag; og da Afholdelse fra Jndblanding i denne Sag maatte være et Pant paa sand og oprigtig Agtelse for den høie Port, og ligesom en Slags nærværende og fremtidig Garantie for Vedvarelsen og Fastheden af Freden og Venskabet mellem begge Hoffer, saa have den høie Ports Befuldmægtigede alene af disse Aarsager uden videre Overveielse og Betænkelighed afsluttet Tractaten, og derved støttet sig paa hiin Erklæring, der havde været en velforstaaet Clausul ved Grundlaget for Conferencernes Afslutning. Efter den russiske Gesandt, Ribcaupierres Ankomst til Constantinopel, og efterat de sædvanlige Hoftigheds- og Agtelsesbeviser, vare opfyldte imod ham, bleve hine Tractats fleste Artikler ordnede og sluttede, og man var beskjæftiget med Tid efter anden ogsaa at ordne de øvrige, da Grækenlands Anliggende med nyt Liv trængte sig frem, et Spørgsmaal, der allerede havde varet i saa lang Tid, der gjentonede i alle Øren, over hvilket den høie Port, tusinde Gange havde givet cathegoriske og officielle Svar, og i hvilket Rusland i Særdeleshed havde i diplomatisk Form givet sit Ord ingen Deel at ville tage. Da kom den mod Porten stillede uretfærdige og uden dens Vidende afsluttede Tractat for Dagen. Omendskiøndt den russiske Gesandt havde været den anden Befuldmægtigede ved Tractaten til Afjerman, og en at dem, som i de andre Befuldmægtigedes Overværelse officielt havde udtalt den Erklæring ikke at ville indblande sig, og indført denne Erklæring i de endnu existerende og opbevarede Protocoller, saa nægtede han dog til Trods for den øiensynlige Sandhed hiin høitidelige Erklæring, og frembragte for første Gang og paa en paatrængende Maade hiint meget haarde Forslag, til hvilket den høie Port saavel af religiøse som politiske Grunde ikke kan give sit Samtykke.