Viborger Samler, 1839-10-22
Triest, den 3die Octbr. Med Dampskibet Syra have vi fra Alexandrien Efterretning af 21de Septbr. Vicekongen har sat Alexandrien i en frygtelig Forsvarsstand. Et nyt Fredsforslag fra de europæiske Consuler var atter afslaaet af ham. – Fra Tenedos meldes under 22de Septbr., at den engelske Flaade endnu formeres, og at der endnu aldrig i Levantens Farvande har viist sig saa stor en Flaade, som den forenede engelske og franske Armada. – Paa Admiral Stopfords Linieskib gik det almindelige Rygte, at Constantinopel eller Alexandrien var Maalet for denne Expedition. Hvorledes det er beskaffent med den meget omtalte nøie Alliance imellem Frankerig og England, og med Overeensstemmelsen i disse Magters politiske Systemer, derom have allerede tidligere Controverser imellem de ministerielle Blade paa begge Sider meddeelt den fornødne Oplysning. Det orientalske Spørgsmaal danner et nyt Thema, og Striden føres isærdeleshed fra engelsk Side med megen Bitterhed. Med Hensyn til Orientens Anliggender, da giver Grev Pontois's Afsendelse med nye Jnstructioner, Morning Chronicle (thi dette Blad har fremfor de andre engelske ministerielle Blade optaget Stridshandsken, imod de franske Blade La Presse og Journal des Debats) Anledning til bemærkninger, der just ikke kunne kaldes staansomme. Det anker over den totale Forvandling, som det franske Ministeriums Planer have undergaaet i den sidste Tid. – "J Begyndelsen af Regociationerne og Striden imellem Mehemed Alli og Sultanen, siger M. Chron., gav den franske Regjering af egen Drift en Erklæring om sin Politik, og yttrede det levende Ønske, at de andre Magter maatte være findede at tiltræde samme. Frankerig erklærede, at det var dets Beslutning at opretholde Tyrkiets Uafhængighed og Jntegritet under det nuværende Dynastie, og med al sin Jndflydelse ligesom og ved kraftfuld Jndskriden at optræde imod enhver Combination, der kunde være stridende imod hiint Princip." Denne Erklæring kunde ikke finde nogen Modsigelse hos de andre europæiske Magter, og det antoges, at man vilde antage den som Grundlaget for de efterfølgende Underhandlinger. - Men nu fordrer Frankerig, som det hedder, for Mehemed Ali den arvelige Besiddelse af Ægypten og Syrien, og Besiddelsen, af Candia paa Livstid. Men kan man kalde det "at opretholde Tyrkiets Uafhængighed og Jntegritet?". . .Man vil maaskee fortælle os, at Oprettelsen af et arabisk Kongerige for at tilfredsstille Mehemed Alis Ærgjerrighed er en fortræffelig Maade, for paa ny at styrke den tilbageværende Deel af det tyrkiske Rige; man paastaaer maaskee, at Tyrkiet og Ægypten som Forbundne kunne udvikle en større Kraft imod Ruslands mulige Planer, end Tyrkiet ene vilde være istand til. Man kan stride og tvivle og Rigtigheden, af det her Fremførte, men ere den franske Regjerings Anskuelser af den Art, da er det ingen Tvivl underkastet, at den har forladt sin oprindelige Stilling, og forfølger en Vei, ganske forskjellig fra den, som netop Hoffet i Tuilerierne i Begyndelsen vilde foreskrive de andre europæiske Magter." – M. Chron, yttrer dernæst, at særegne Bevæggrunde maae ligge til Grund for Menings forandringen i det franske Cabinet, da Nationalsompathierne, Pressen og Frankerigs meest betydende Statsmænds Anskuelser have udtalt sig for tre Maaneder siden ikke mindre levende til Fordeel for Mehemed Ali, end nu. Men hvilke end de skjulte Aarsager ere, saa bør de ikke tjene til at aflede de øvrige Magter fra deres Beslutning at opretholde Tyrkiets Jntegritet, saa meget mindre, da enhver Concession kun vilde opmuntre, den ærgjerrige Pascha til en ny Usurpation. De fire Magter ere sikkert komne overeens om at yde Paschaens Fordringer Modstand, og det med al deres Jndflydelse og ved virksom Jndskriden." Vil Frankerig vedblive i sin Paastand, at understøtte Paschaens utilladelige Fordringer, da vil det komme i Opposition til de øvrige europæiske Magter. Det vilde i ethvert Tilfælde være at beklage, om England paa denne Maade skulde see sig, om ikke bekæmpet, saa dog forladt af Frankerig. En Tractat imellem Rusland og England angaaende de orientalske Anliggender vilde vistnok kun indeholde en Overeenskomst om denne Gjenstand; men man glemme ikke, at denne netop har været Hovedgjenstanden for de tvende Magters hidtil stedfindende Skinsyge. Vi indrømme derfor, saaledes ender I. Chron, sin Artikel, at vi meget ugjerne see Aspecterne til en Combination, ved hvilke England drives (dette Udtryk maae vi vælge) til en Alliance med Rusland, – hvilken Forbindelse er tilsyneladende mod Frankerig.