Berlingske Tidende, 1836-03-09
Den Kongelige Commissarius ytrede ved samme Leilighed, at han ikke troede, at der var nogen skjellig Grund til de Klager, der tidligere i trykte Skrifter og nu for Provindsialstændernes Forsamling føres over Jndgreb i Eiendomsretten, som Frogn, af 12te Februar 1834 skulde indeholde. De Bolværker, der, skjøndt de støde til offentlige Gader og Pladse, ere i privat Eiendom, kunne ingenlunde ansees som en fri Eiendom, hvorover Bolværkseierne have den sædvanlige fulde Eiendomsraadighed. Det er oprindeligviis som en Byrde blevet dem paalagt at oprette og vedligeholde hine Bolværker, hvilke af det Offentlige paa deres Bekostning kunne indrettes og repareres, naar de forsømme saadant, og de dermed forbundne Bekostninger have da Prioritet i den Eiendom, hvortil Bolværket er et Appertinents. Herom kan man blandt Andet see Fregn. 15de April 1682 §. 7. og Fregn. 18de April 1744 saavelsom Placaten hvilken sidste endog af 28de September 1763. viser, at der ved Læsningen af ethvert Skjøde paa nogen ved Kanalerne beliggende Gaard eller Huus skal fremlægges Attest om, at der ikke i Anledning af hiin Forpligtelse hviler nogen Hæftelse paa Eiendommen. Bolværkseierne ere ligeledes, ifølge ovenmeldte Frag. af 1744 §§ 7 og 14, pligtige til at tilstede de Skibe, som af Havnemesteren i Overeensstemmelse med de i Forordningen givne Regler anvises Leie ved deres Bolværker, Anlæg sammesteds, ligesom omvendt Skibene efter Beskaffenheden af deres Ladning skulle modtage Havne leie i de for dem bestemte Kanaler. Men en Forpligtelse til at tilstede Skibene Benyttelse af Bolværkerne lader sig ikke forene med en ubetinget Ret for disses Eiere til at bestemme de Vilkaar, under hvilke de ville tilstede en saadan Benyttelse. At Bolværkseierne imidlertid bør nyde Godtgjørelse for hiin Benyttelse, er ret og billigt, og saa længe det ikke fandtes, at de, til Besvær for Samfærselen, opskruede Betalingen, overlod Lovgivningen og navnlig Fregn. 10de April 1744 § 14 det til Vedkommende indbyrdes. at forenes om Betalingen, hvilken Bolværkseierne ordentligviis vel endog, for at deres Bolværker skulde blive søgte, have sat under den for de offentlige Bolværker gjeldende tartmæssige BetaJmidlertid indeholder en kongelig Resoluling. tion af 28de April ) 12 (i Havne-Kanal- og Fyrdirectiones Promemoria af 22de f. M.) den Forudsætning, at ogsaa de private Bolværker, vare tartbundne. Da det nu i den senere Tid viste sig, at Bolværkseierne benyttede Mangelen af en anordnet Taxt til at gjøre de mest ubillige Fordringer, saa blev der Anledning for det Offentlige til at benytte sig af den Ret til at fastsætte Betalingen, der som en nødvendig Conseqvents ligger i de Paagieldendes Forpligtelse til at tilstede Skibene Anlæg ved deres Bolværker. Flere fra Havneadministrationen indkomne Andragender vidne om den Vilkaarlighed og Ubillighed, hvormed nogle Bolværkseiere have benyttet sig af Taxtløsheden. Saaledes har en Mand gjort Krav paa 50 Rbdlr. for Anlæg af et Skib fra Ærøe, der kun var 14 Læster drægtigt, fordi han imod Anordningen havde betinget et Handelshuus Fortrindret uden Hensyn til den Tidsprioritet, hvorpaa Skibenes Adgang til Havnleie anordningsmæssigt beroer. Havneadministrationen har derfor med Rette antaget, at naar slige Fordringer kunde gjælde, vilde det være det samme som at overlade Bolværkseierne efter Behag at nægte Bolværkernes Benyttelse. Den har derhos anført, at det var saa meget mere nødvendigt at sætte Grændse for slig Ubillighed, som netop den ovenmeldte Mand havde vidst at forskaffe sig Raadighed over næsten alle Bolværker ved Nybørs. Den af Proponenten oplæste Skrivelse fra Havneadministrationen af 12te Marts 1823. viser alene, hvor lidet tilbøielig denne Autoritet var til at andrage om noget Baand paa Bolværkseierne i den omhandlede Henseende, saa at det er saa meget mere indlysende, at det var den fremskridende Ubillighed i de Fordringer, som gjordes, der har bevæget den til at bringe slige Bestemmelser i Forslag. Naar der i hiin Skrivelse bruges det Udtryk, at slig Tartsættelse vilde være et Jndgreb i Eiendomsretten, saa har Administrationen alene paa en noget stærk Maade, udtrykt sin Uvillie til uden trængende Nødvendighed at foranledige indgribende Bestemmelser, men derved i intet Tilfælde kunne lægge noget Baand paa Statsbestyrelsen. Bemeldte Skrivelse viser imidlertid, at allerede den Tid Skibs mæglerne, som havde særdeles Leilighed til at bemærke de ubillige Fordringer, som gjordes, og den deraf flydende Ulempe, fandt det nødvendigt at derfor sattes Grændser. Proponenten har iøvrigt anført, at det var billigt og naturligt, at Bolværkseierne for den dem ved Anordningerne paalagte Byrde burde have Vederlag med Hensyn til de Bekostninger, Bolværkernes Vedligeholdelse medfører. Dette er vist fuldkommen grundet, men der er ingen Anledning til at antage, at den nu lovbestemte Betaling skulde, in specie for de Bolværkseiere, som ellers kunde have havt Leilighed til at skaffe sig en høiere Betaling, ikke være tilstrækkelig til rigelig Dækning for de Udgifter, som Bolværkerne paaføre dem. Bolværkseiernes Petition indeholder tvertimod, at Bolværkerne ved de høie Betalinger, som man har taget, vare blevne en saa fordeelagtig Eiendom, at de endog i Værdi kunde svare til selve de Huse og Gaarde, hvortil de vare Appartinentser, og de paastaae ikke, at Bolværkerne ved Forordningen ere blevne dem til Byrde, ligesom de ikke andrage paa at abandonnere samme, men de besvære sig kun over en Nedsættelse i deres Værdi. Men har Staten, saaledes som formenes at være godtgjort, en utvivlsom Ret til at sætte Grændser for Bolværksleien, og er den ved den Brug, som blev gjort af den ældre Tartløshed, bleven opfordret til at benytte hiin Ret, saa kan den Omstændighed, at et og andet Bolværk maaskee derved bliver mindre indbringende, end Eieren ved at tilforhandle sig samme, har tænkt sig, ikke give ham større Adgang til Klage, end f. Ex. Landets Apothekere vilde have, hvis en ny og meere moderat Medicinaltart nedsatte de høie Priser, hvortil Apothekerne i en Række af Aar ere solgte, som Følge af det nærværende Taxtforhold. Magistraten og de 32 Mænd, med Undtagelse af tvende, vare og aldeles enige i, at der var skjellig Grund til at sætte Grændse for Leien af private Bolværker, kun byggede de deres Forslag paa den Staten i Almindelighed tilkommende Ret til at foreskrive saadanne Jndskrænkninger i privat Eiendom, som det almindelige Vel fordrer, ligesom de og foresloge en høiere Betaling end den, Fregn. 12te Februar 1834. fastsatte. Lovgiveren har derimod ikke grundet sine Bestemmelser paa hiin almindelige Ret til, hvor Nødvendigheden kræver det, at gribe ind i privat Eiendom, men derimod holdt sig til den speciellere Grund, den Bolværkseierne ustridigt paaliggende Forpligtelse at tilstede de til Hovedstaden kommende Skibe Benyttelsen af deres Bolværker, og den deraf ligesaa unægteligt flydende Sætning, at det heller ikke kan staae i deres Magt, vilkaarligen at bestemme, hvad Betaling de ville have for den de vedkommende Skibes Eiere tilkommende Ret til Bolværkernes Benyttelse. Af denne Synspunkt maatte det og flyde, at Betalingen ei behøvede at være fuldt saa rundelig, som den maatte være, hvis der fra Statens Side var blevet gjort Fordring paa Opoffrelse af en Eiendom, hvorpaa ellers intet særdeles Baand hvilede. Der kan iøvrigt efter Petitionens Jndhold her ei blive Spørgsmaal om den lovbestemte Betalings billighed; thi den gaaer ei ud paa en høiere Taxt, men paa aldeles Befrielse for Taxt og Skadesløsholdelse for den Forurettelse, der formeentligen er paaført de Paagieldende ved den Taxt, som Forordningen indeholder. Commissarius bemærkede endnu, at ogsaa Frogn, om Havnevæsenet i Norge af 16de September 1735 C. 2 hvis Grundsætninger ere aldeles vedligeholdte i den senere norske Lov af 24de Juli 1827, har anseet Eieren af Grunde, hvorpaa Anlæg til Søfartens Betryggelse vare fornødne, pligtige til, enten at gjøre slig Jndretning mod tartmæssig Betaling for Afbenyttelsen, eller, og det uden mindste Godtgjørelse, at tilstede, at Andre gjøre slig Jndretning paa hans Grund. Fremdeles maatte Commissarius bemærke, at det i Anledning af Ventilationer, som ere opstaaede, efterat Frogn. 12te Febr. 1834 er udkommen, er blevet antaget, at den er uanvendelig paa saadanne private Bolværker, der ikke støde til offentlige Gader og Pladse, men ere omgivne af Privates Enemærker, og det af den vistnok afgjørende Grund, at der ei paa hine Bolværker, hviler nogen Forpligtelse til at overlade deres Brug til Andre, hvorfor en Lovbestemmelse angaaende Betalingen her fandtes ligesaa unaturlig, som en fri Raadighed til at bestemme Betalingen efter Behag for Leien af de Bolværker, hvis Benyttelse Eierne ere pligtige til at overlade Vedkommende, vilde være.*) Forsaavidt Pro*) See Collegial-Tidenden for 1836 Side 30. ponenten har meent, at den omhandlede Anordning burde have været Stænderne forelagt, da vilde dette vistnok ogsaa være blevet Tilfældet, dersom denne Jnstitution allerede havde været organiseret paa den Tid Forordningen udkom: men i den Mellemtid fra den 28de Mai 1831, da Kongen bebudede en saadan Jnstitution, og til dennes endelige Organisation ved Fregn. af 15de Mai 1834, maatte Lovgiveren upaatvivleligen kunne, som han og i saa mange andre Tilfælde har gjort, give Love angaaende de Gjenstande, som i sin Tid vilde høre under Stændernes Virkekreds. Efter at flere Medlemmer havde ytret sig om en Committees Nedsættelse til at tage denne Sag under Overveielse, besluttede Forsamlingen, at en af 3 Medlemmer bestaaende Committee (Hvidt, Haagen, Hansen), skulde prøve denne Sag. Denne Committee afgav sin Betænkning under 15de Februar, hvorpaa Sagen. blev discutteret i tvende Plenarmøder den 22de og 24de Februar.