Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-11-13
Jydske Stænderforsamling. Trettende Møde. Præsidenten anmeldte 2 private Andragender. Sagen angaaende Reikiavigs Jndlemmelse i de danske Kjøbstæders Brandforsikkring, blev foretaget til foreløbig Behandling. Comiteen fraraadede Jndlemmelsen, men Sagen fandt dog flere Forsvarere. Præsidenten bemærkede derpaa, at de 6 næste Andragender vare af eensartet Natur, og han foreslog derfor, at de oplæstes umiddelbart efter hinanden, og at Discussionen og Afstemningen omfattede dem alle. Da dette blev billiget oplæste Oliemøller Schytte, det af ham indgivne Andragende fra 131 Borgere og Jndvaanere i Horsens om Skattebevillingsret; Godseier Nyholm en af ham indgiven Petition fra 30 Landsogne i Aalborg og Hjørring, Amter med 878 Underskrifter og en Forfatning liig den Norske; Oberst Brock en af ham indgiven og underskreven Petition fra 352 Borgere og Jndvaanere i Randers om Skattebevillingsret, Procurator Seidlin en Petition fra 79 Borgere og Jndvaanere i Veile, om der maatte etableres saadanne Garantier ved Statsforfatningen, at Landets Kræfter med raskere Skridt kunne udvikle sig; Etatsraad Brinck-Seidelin en Petition fra 427 Jndvaanere i Aalborg om en Forandring i Statsforfatningen overeenstemmende med det constitutionelle Systems Princip, og Kammerraad Aagaard er Petition fra 40 Borgere og Jndvaanere i Hobroe om Skatrebevillingsret. Den kgl. Commissarius tog Ordet, og søgte først at godtgjøre Forsamlingens Jncompetence i denne Sag, hvorefter han bestræbte sig for at vise, at det Bestaaende, ikke var saa daarligt eller mangelfuldt, som man fra flere Sider søgte at fremstille det. De Jndvendinger, der i Roeskilde vare gjorte mod den norske Constitution fremhævede Commissarius sluttelig. Præsidenten fandt sig foranlediget til at bemærke, at den roeskildske Forsamling ingenlunde har erkjendt, at den var incompetent til at andrage paa en Forandring i Statsforfatningen. Flere Medlemmer have vel yttret denne Mening, men i Forsamlingen er Spørgsmaalet ladet aldeles uafgjort. Justitsraad Nygaard fandt, at man ikke ene burde tage Hensyn til den nærværende Tid, men undersøge som vore Jnstitutioner ere saadanne, at vi deri, uafhængigt af personlige Garantier og lykkelige Tilfældigheder, have fuld Betryggelse, ogsaa i en fjernere Fremtid, for den bedst mulige borgerlige Existents, og dette troede Taleren ikke; han meente ikke at Kongen var mod Sagen, men at han var i en uvishedstilstand, om, hvad Folkets Ønske er, og derfor burde Stænderne udtale de Ønsker, der i i denne Sag bevæge sig i Folket. Anditeur Roulund. I Anledning af den kongelige Commissarii Foredrag skal jeg tillade mig nogle faa bemærkninger. Ved Akten af 14de October 1660 overdroge Rigets Stænder Regjeringen til Frederik den 3die, arvelig paa Sværd- og Spindesiden; og da den af ham udstædte Haandfæstning, som en Følge heraf, blev overflødig, kasseredes den, og det overlodes til Kongen at forsatte sin egen Haandfæstning, eller, med andre Ord, at gjøre Udkast til en constitutionel Forfatning, der kunde svare til de nye Forhold. At allerede hiin Overdragelse ikke fra alle Sider var aldeles godvillig, kan blandt Andet sees deraf, at Adelen i Begyndelsen nægtede sit Samtykke, og kun vilde indrømme, at Regjeringen skulde være arvelig paa Sværdsiden; først da Kjøbenhavns Porte bleve lukkede, da Soldaterne stode færdige til at gribe til Vaaben, og da der faldt forblommede Yttringer om det Stokholmske Blodbad, først da gav den efter, og Kjøbenhavns Porte bleve atter aabnede. Dette var imidlertid en Act af Rigets lovlige Stænder, imod hvis Gyldighed jeg aldrig har hørt nogen Jndsigelse. Men med Hensyn til Documentet af 10de Januar 1661 troer jeg ikke, at mange Mænd af Kundskab, Tænksomhed og Selvstændighed nære samme Overbeviisning. Grunden hertil skal jeg ikke undslaae mig for at fremføre. J Aaret 1660 var en lovlig Rigsdag paa lovlig Maade sammenkaldt; dens Beslutninger vare altsaa lovlige. Men i Aaret 1661 var ingen Rigsdag sammenkaldt; følgelig kunde de Mænd, der undertegnede Documentet af 10de Januar f. A., ikkun underskrive som private Mænd, men ingenlunde som Rigets Stænder, hvortil de in cas hverken vare valgte eller sammenkaldte. Der er desuden en himmelviid Forskjel imellem at gjøre en Regjering arvelig og at gjøre den enevældig, og maatte der til det sidste fornemmelig udfordres den fuldstændigste og uomtvisteligste Fuldmagt, forudsat, at det forøvrigt var gjørligt, at befuldmægtige Nogen til at disponere over, ikke blot den nærværende Slægts, men alle de kommende Slægters helligste og uforkrænkeligste Menneskerettigheder. Jeg mener derfor, at det hverken kan kaldes ubetimeligt eller ubeskedent, om Jyllands Stænder nu bede om en friere Forfatning, som de i mange Aar med høieste Grad af Taalmod have afventet, og jeg troer, at Kongeloven, forsaavidt den gaaer udenfor at bestemme Arvefølgen, ikkun kan være at betragte som provisorisk, og at den for denne Deel kan hæves paa samme Maade, som Christian den 5tes Lov kan hæves, enten i dens Heelhed eller i dens enkelte Artikler. Vilde man statuere det Modsatte, maatte den Tanke ufeilbarlig vinde Rum, at Stændernes Tillid ved Overdragelsesakten ikke var skeet fyldest; og blev denne Tanke almindelig, vilde det neppe tjene til at befæste Tillids- og Kjærlighedsforholdet imellem Kongen og Folket. Jeg stemmer derfor ubetinget for, at der i denne Sag nedsættes Comitee. Bankkasserer Otterstrøm stemte for en Comitee, blandt andet fordi han har erfaret, at det, der i denne Henseende bevæger sig i Folket, har en dybere Rod, end at det kan betragtes blot som Jndskydelse af enkelte med det Bestaaende Misfornøiede, og at Mænd, som man hverken kan frakiende Oplysning eller Forstand og Sindighed, nære de samme Ønsker og Forhaabninger, som Petitionerne udtale. Justitsraad Fleischer stemte og for en Comitee idet han bemærkede, at Sagens Vigtighed var erkjendt af Alle, og at det heller ikke kan nægtes, at der er en Gjæring i Folket. Oliemøller Schytte stemte ligeledes for en Comitee. Commissarius fandt sig foranlediget til at bemærke, at det ikke var hans Mening at protestere mod Forsamlingens Competence til at nedsætte en Comitee, men han troede, at naar Gjenstanden var ulovlig, var det ikke hensigtsmæssigt at nedsætte en Comitee. At man af de indgivne Petitioner kunde komme til Kundskab om de almindelige Ønsker, betvivlede Commissarius. Med Hensyn til hvad der er anført om Mangler i de danske Kongers Adkomst til Souverainiteten, maa Commissarius bemærke, at Akten af 1660, hvorved den Haandfæstning, der indskrænkede Kongens Magt, blev tilintetgjort, og hvorved Kongen bemyndigedes til at bestemme Regjeringsformen, indeholder Hjemmel til den siden givne Kongelov. Da vi iøvrigt ikke have nogen anden Grundlov end denne, saa er Rigets Existents baseret derpaa, og dens Gyldighed kan altsaa ikke kaldes i Tvivl. At ikke alle Stænder vare aldeles tilfredse med Forandringen i 1660, og at det var Frygt for de andre Stænder, der bevægede Adelen til at samtykke er ved muligt, men alle Statsforandringer ere vistnok foregaaede paa en lignende Maade, og kun saa ere blevne iværksatte saa formelige som den her foregaaede. Oberst Brock meente, at ligesom ingen Statsform havde bestaaet uforandret, saaledes kunde Forfatningen af 1660 heller ikke forblive uforandret, og han ansaae Tiden nu for beqvemmest til at foretage en mild, fredelig og rolig Overgang til en anden Forfatning, der kan forenes med Tidens Krav. Godseier Nyholm bemærkede, at den af ham indgivne Petition ikke gik ud paa, at andrage paa en Constitution aldeles som den Norske, men kun en lignende. Stiftsprovst Hald meente, at man ikke burde lade Competencespørgsmaalet være uafgjort, og han udtalte det derhos som sin Mening, at Forsamlingen ikke alene var competent til at nedsætte en Comitee, men og til at indgaae med Petition i denne Sag. Commissarius bestreed atter Forsamlingens Competence, hvorefter Justitsraad With stemte foren Comitee, uden forøvrigt at indlade sig paa Sagens Realitet. Biskop Øllgaard stemte mod en Comitee, fordi han ikke troede, at man af Underskrifterne paa Petitionerne kunne drage nogen Slutning til Folkets Trang og Ønsker i den omhandlede Henseende, og den Gjæring, der skal være at befrygte i Landet, frygtede han ikke, ligesom han heller ikke har erfaret det allermindste, som kunde give Anledning til saadan Frygt. Fremtiden, meente han, maatte man overlade til den, der holder Kongernes Hjerter i sin Haand og leder Begivenheder. Stiftamtmand Rosenørn stemte ligeledes mod en Comitee, fordi han ikke kunde troe, at Ønsket og en Constitution er almindeligt, om det end træder tydeligere frem, og han føiede hertil, at han ansaae disse Petitioner for ulovlige, og at han ikke besad en saadan religiens Elasticitet, eller en saa skarp Dialektik, at han kunde forklare sig hvorledes det kan bestaae med den Eed, enhver Borger og Embedsmand har aflagt, at indgive og understøtte slige Petitioner. Auditeur Roulund. Den kongelige Commissarius har sagt, at Souverainiteten maa udledes fra Overdragelses=Akten af 14de October 1660. Jeg har aldrig hørt dette for, og da jeg ved veed, at denne Act, efter hvad jeg har læst hos Sneedorff, skal findes i Diario Europæo 1660, men da jeg ikke har kunnet træffe paa dette Værk, og i alt Fald heller ikke har kunnet vide, hvorvidt det var ægte, vil jeg, da det imidlertid er af megen Vigtighed, at man kommer til Kundskab om denne Akt, ligesom ogsaa om Documentet af 10de Januar 1661, tillade mig at yttre det Ønske, hvis det ikke skulde være altfor ubeskedent, at den kongelige Commissarius vil forelægge Forsamlinger disse Actstykker. Naar der forøvrigt ere de, som have sagt, at der er en stor Deel af Petitionairerne, som ikke have vidst, hvad de underskrev, da gad jeg vidst, om de, der underskreve Documentet af 10de Januar 1661, have vidst bedre, hvad de gjorde. Den kongelige Commissarius fandt det ikke passende at indlade sig paa at documentere de danske Kongers Souverainitet, der nu henved 2 Secler har været erkjendt. Auditeur Roulund, Hævd gjælder, saavidt mig er bekjendt, ikke med Hensyn til Statsforholdene. At de danske Kongers Souverainitet er factisk, betvivles ei, men desuagtet troer jeg, at Folket har en historisk Ret til en friere Forfatning. At forøvrigt Jnitiativet udgaaer fra Kongen, anseer jeg som det Sikkreste og Bedste baade for ham og Folket. Da Præsidenten derpaa satte det Spørgsmaal under Afstemning, om der i Anledning af de sex oplæste Andragender skulde nedsættes nogen Comitee, blev samme besvaret bekræftende med 45 Stemmer mod 3. Præsidenten henstillede dernæst til Forsamlingen, hvorvidt disse Andragender og det i forrige Møde til Comiteebehandling antagne Forslag fra Justitsraad With om Modificationer i Stænderinstitutionen skulde prøves af samme Comitee. Det vedtoges derefter med 44 Stemmer mod 4, at begge de ommeldte Sager skulde behandles af samme Comitee. Efterat det derhos var bestemt, at denne skulde bestaae af fem Medlemmer, valgtes dertil Auditeur Roulund (30), Bankkasserer Otterstrøm (25). Justitsraad Nyegaard (24), Justitsraad Fleischer (23) og Oliemøller Schytte (23.)