Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-07-27
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. dendsaanaa angaa Syvogtyvende Aargang. No. 60. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 27 Juli 1830. Vor Tids Characteer. Efter Edinburgh Revien. (Af Brands Misceller.) Dersom vi skulde betegne vor Tidsalder, vilde vi ikke kalde den en hervisk, religiøs, philosophisk eller moralsk, men en mechanisk, thi deri udmærker den sig fremfor alle andre. Den er en Tidsalder for Maskiner, i alle dette Ords forskjellige Betydninger; med alle sine concentrerede Kræfter lærer og over vor Tid den store Kunst at afpasse Midlerne efter Øjemedet. Jntet gjøres ligefrem og med Haanden, men ved Hjælp af Love og lærde Combinationer. Til de simpleste Operationer har man en eller anden afkortet Methode, flere eller færre hurtigt arbeidende Verktøier. De ældre Fremgangsmaader ere komne ud af Brug. Man forjager Haandverkeren fra alle Verksteder, og erstatter ham ved livløse, hurtigere og kraftigere Arbeidsfolk. Spolen smutter ikke længere udaf Væverens Haand, men gribes af Jernfingre, og faaer af dem en mere levende Impuls. Skipperen drager Seilene ind, kaster Roret bort, og byder en Matros, hvis Kraft er uudtømmelig, at føre sig paa Dampninger over Havet. Den birminghamske Dampmaskine har besøgt Orientens phantastiske Lande, og der intet fundet, som kunde sammenlignes med dens egne Undere, og det stormfulde Forbjerg forhavsedes ved den nye Torden, som forekom det endnu mere fremmed, end Gamas Skyts. Jntet er til, hvorpaa Maskiner er kunde anvendes, endog Hesten fritages for Tømmen, og i dens Sted spænder Gurney en Jldhest. Snart vil ogsaa den kaglende Høne forvises fra vore Gaarde, thi allerede udruge vi vore Kyllinger med Damp. Vi triumphere over alle Hindringer, jævne Havene, flytte Bjerge, og ved vore Verktøiers uimodstaaelige Kraft træde vi som Seierherrer ud af enhver Kamp med Naturen. Vistnok har Menneskeslægtens Magt paa denne Maade besynderligen tiltaget. Gjerne tænker man paa, at vi nu om Stunder med en given Qvantitet Arbeide boe bedre, nære os bedre. Men hvilken Forandring skal denne nye Kraft frembringe i det borgerlige System, Hvad skal tilsidst fremgaae af denne uafladelige Virken, som under Opdyngelse af Rigdommens Masse har den Tendents mere og mere hobe Guldet i de samme Hænder og at forstørre den Afstand, som skiller den Rige fra den Fattige, Dette er Spørgsmaale, som vi overlade til Oeconomisterne; de ere vigtigere og mere indviklede end alle de, som de hidindtil havde at løse. Vi indskrænke os her til at bemærke, at Mechanikens Aand har gjort sin Indflydelse følelig endog i Ting, som syntes at være den ganske fremmede. Ei blot de ydre og materielle Ting har den underkastet sin Indvirkning, men ogsaa de indre og intellectuelle. J den moralske Verden, ligesaa vel som i den anden, har man givet Slip paa alle gamle Methoder, og intet følger mere sin naturlige og frie Gang. Alt fuldbringes ved complicerede og forudbestemte Verktøier. Saaledes have vi f. Ex. Maskiner for Opdragelsen, Landcasterske, Hamiltonske Maskiner, Monitorer, Kaar ter, Emblemer. Underviisningen, denne hemmelig hedsfulde Meddelelse mellem Viden og Uvidenhed, er ikke mere et flittigt Studium af den specielle Anvendelse, en vedvarende Modification af Fremgangsmaaden og Methoderne, for at opnaae det samme Øjemed; men et ganske almindeligt, eensformigt, ufeilbart, paa enhver Aandskraft anvendeligt Studium, som ved Hjælp af en egen Mechamsmus drives i det Store. Vi have religiøse Maskiner af alle Slags. Vore Bibelselskaber, trods deres høje og hellige Formaal, styres paa verdslig Viis, og trives, idet de indsamle Penge, opvække Forfængelighed, chikanere, udstryge hverandre og intriquere. Saaledes forholder det sig og saa med andre Ting. Naar en Mand eller en Forsamling af Mænd har en eller anden aandelig Handling at foretage, en eller anden Sandhed at forkynde, saa kan han ikke virke ganske simpelt og hurtigt blot ved Hjælp af sine Organer, men han maa sammenkalde en Forsamling, nedsætte Committeer, lade trykke Planer, holde et offentligt Middagsmaaltid, kort sagt: betjene sig af en Mechanismus, eller opfinde en, for at tale og handle Uden Mechanismus vilde hans Stilling være ikke mindre fortvivlet, end den, hvori en Colonie af indiske Hinduer vilde befinde sig midt i Lancaster shire. Men enhver Maskine maa have sin bevægende Kraft i en af det borgerlige Selskabs store Strømme; de mindste Secter iblandt os, Utilitarierne, Unitarierne, Phrenologisterne, have hver især deres periodiske Blade, deres Uge-, Maaneds-, Fjerdingaarsskrifter, hvilke som en Veirmølle, dreven af Popularis aura, male Selskabets Brød. Deraf kommer, at den individuelle Kraft kun har ringe Nytte, for at noget skal lykkes, maa man forbinde sig med de bestaaende Corporationer, og med deres Oxer maa man pløie sin Ager. Nutildags meer end nogensinde betyder det, at leve, det samme som at slutte sig til eller constituere et Partie. De skjønne Kunster, ja endog Literatuten selv, betjene sig af Maskiner. Naar i vore Tider store Maleres Genie er kjældent, saa have de i dets Sted til Understøttelse Geometrere, som udkaste Planerne til deres Malerier, og naar deres Verker atter frembringes paa Staalet, saa have Stikkerne allerede et Forraad af færdige Himle, og de behøve kun at vælge, ligemeget, om de skulle have en klar eller en stormfuld Himmel. Vore Musikere, om det end fattes dem paa Talent have en ualmindelig Mængde Forraad af harmoniske Combinationer, Kobbermaskiner af alle Former og Dimensioner, til at udtrykke kraftige Lidenskaber, og Træinstrumenter for de milde og elskende Følelser. Literaturen har sine Handelsmaaltider, sine Forlæggerconclaver, sine offentlige eller hemmelige Rosiflenger, i den Grad, at i mange Henseender Bøgerne ej blot trykkes, men og skrives og sælges ved Hjælp af Maskiner. Saaledes bliver ogsaa Almuens Oplysning i vore Dage udbredt ved Maskiner. Dronning Christine vilde ikke mer have nødig, at lade Descartes komme langveisfra, eller Frederik ved Pensioner og Smigrerier med stor Møje at holde Voltaire ved sit Hof, men enhver Souverain, der er en Mand af Smag og vil opklare sit Folk, behøver kun at udskrive et nyt Paalæg, og for sammes Beløb oprette philosophiske Jnstitutioner. Mene vi, at Religionen taber sin Jndflydelse, saa votere vi paa samme Maade nogle hundredtusinde Pund Sterling til at kjøbe Kalk og Tegl, for at bygge nye Kirker. J Jrland er man gaaen endnu videre. Man har oprettet Skjærsild-Selskaber til en Penny ugentlig (Pen ny-a week Purgatory Society), Man kan virkelig ikke for bedre Kjøb komme ud af dette Pinen Sted, og maa beundre dette Selskabs fortræffelige Oeconomie. Mechanikens Genius opholder sig alt saa ganske i vor Nærhed, i vore Vanskelighede af alle Slags, og paatager sig at bære alle vor Byrder paa sine Jernskuldre. Hvad vi her kun let berøre, er dog af ho Vigtighed, og antyder, at store Forandringer ere foregaaede i de nye borgerlige Selskaber; thi vor Maade at føle og at tænke paa bringes lige saa vel i Orden, som vor Maade at handle. Jkke blot vor Haand er bleven mechanisk, men ogsaa vort Hjerte og vort Hoved. Denne Tendents af at iagttage i alle vor Epoches store Aabenbarin, ger: i dens intellectuelle Characteer, i de herskende Studier, og i den Art og Maade, hvorpaa disse ledes, i dens Politik, dens Kunster, dens Religion, dens Moral og ligesaa i dens practiske og positive Characteer; i alle Kilder og gjennem alle Strømme, af dens aandige og materielle Virksomhed. Betragte vi f. Ex. Videnskabernes nærværende Tilstand i Europa, saa seer man, at i Almindelighed Metaphysiken og de moralske Videnskaber ganske ere komne i Forfald, medens de physiske drives med en Jver og en Fremgang, som uophørlig tiltag kan Den høie Videnskab om den menneskelige Firtlighed, er næsten overalt opgiven. Franskmændere os paa. først Metaphysikens Leir, vel have lighed kunde anstrængt sig noget, for igjen at op Disse Folk ere denskab; men den har dog kuske og geniale Flok, Existents. Malebranchestlighed og Dexteritet, nelons Fædreland kandsslaveri, som et Tegn paa regne sig den enestem. turvidenskaberne fortjene især at lægges Mærke til originale, keget gode Mennesker have slette fordæros (Englordnede Tænder; men saare sjeldent har lig lumskt, ondskabsfuldt, misundeligt, sneverhjertet Vrog, smukke hvide, velordnede Tænder. - See vel efter, om den øverste Rad staaer noget frem; finder Du dette, saa kan Du, paa mine Ord, nære en god Fordom om Hjertets Fromhed og Godhed. Du vil sjeldent finde en Ydmyg, som slaaer Kynker paa Næsen. En skjævtleende Mund, som leer halvt ved ethvert Ord – betro den Jntet, allermindst en fiin Følelse i dit Hjerte, det er som oftest haarde, raae, indvortes tomme Sjæle. De bære Fornufens og Eftertankens Maske, men ere fulde indvortes Lidenskaber, de ere Philosopher Philosophie, Moralister uden Moral, Tole prædikanter, hvis hele Væsen fra øverst til gere er bitter Jntolerants, de rose aldrig, dadle 19den af smigrende Roes kunne de selv ikke Indflyd De blive rasende naar Noget roses hos men i 8 Menneske, og rasende naar den største rigt Best. den giftigste Lidenskab dadles hos de første skeete det end med den varsomste BeSted, ved af circa 2 stærke Næserod, jo mere den gaaer alle Lande, unden, er især hos Fruentimmer et nalitet, kunne faaed og Bestemthed. rede for hans Forsøg, torde nutider, vidne hos Mand nok en sælsom Antydning Ord og dorsk Siæl, den Hans hele Lære er mechasin Oprindelse, saa vaer, beholder ikke længe AdoResultater. Denesker, hvis Læber gaae i lige Brede cussion ovesen og derved faae Ligning med et Fyr taler ikke de ikke stort. me Læg Mærke til Manden, som gaaer foran Dig; dingler hans Arm bagud, og viser han Di Hændernes indvendige Flade; saa har Du en ligegyldig, dorsk Phlegmaticus for Dig. Jndlad Dig aldrig med noget Menneske, som nægter Physiognomikens objective Sandhed; heller ikke med Dem, som vil læse endog de hemmeligste Tanker i Ansigtet; Begge ere Daarer, som selv ikke troe, hvad de ville indbilde Andre. Hvor der er Symmetrie og Forhold i Ansigtets Hovedtræk, lige stærke, uforvirrede Øjenbryn - ikke buskede og sammenvoxne, thi det er Dumhedens Tegn, – hvor Hovedets Form ikke er trykket, ikke udvidet, ikke fordreiet; hvor Øjnene ere i Linie med Læberne og disse med hine bevæge sig lige - der giver jeg gjerne Haand og Hjerte. Efterforsk – siger Lavater – som Du finder en oprigtigttroende paa Evangelium iblandt "Dem, som ikke lægge Mærke til Udtrykket i det menneskelige Ansigt. - Hvo der ikke ærer, ikke fatter Kjærlighed til visse, gode, aabne og glade Ansigter, ikke nærmer sig Dem med Troe, Velvillie, Haab og Tillid, hvorledes skulde Han finde Smag i Herrens og hans Evangeliums høje Eenfoldighed." Mere om Algier.