Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-04-14
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Fireogtyvende Aargang. No. 30. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 14 April 1827. Om Gøglespil (Farcer).J Ugeskriftet Svada, udgivet af M. C. Bruun 1796 – altsaa for tredive Aar siden læses under ovenanførte Overskrift et Stykke af Marmontels Elements de la Litterature, undertegnet K. L. R., der indeholder Sandheder, som i dette Øjeblik ikke ville læses uden Deeltagelse. "Et Slags grovt Comisk, begynder Forfatteren, hvor alle Velanstændigheds og sund Forstands Regler ligemeget krænkes. Det Urimelige og Usædelige ere for Gøglespillet, hvad det Latterlige er for Comedien. - Man spørger om det er godt at dette Skuespilslags i en politiceret Stat har en ordentlig og sømmelig Skueplads, De, der beskjærme Farcen, give tilGrund, at efterdi man gaaer der, da morer man sig der, siden hele Verden ikke er istand til at finde Smag i det sande Comiske og at man maa lade Publicum selv vælge sine Morskaber. - At man morer sig ved at see Gjøglespil er en Kiendsgierning, som ikke kan nægtes. Det romerske Folk rømte Terenzes Theater, for at løbe efter Linedandsere, og i vore Dage have Gressets Sammensætter, og Merope, da de vare nye, neppe lokket Mængden, Frascatana.) i to Maaneder, medens det plumpeste Gøglespil har opholdt sin Skueplads i to hele Vintere. (Anm. Noget Lignende vilde komme for Dagen, hvis man sammenholdt hvad Minna af Barn helm og Jægerne have indbragt vor Skueplads, med Indtægten af Doctoren og Apothekeren og Det er afgjort, at den Deel af Publicum, hvis Smag uforanderligen er bestemt for det sande Nyttige og Skjønne, til alle Tider kun er et meget lidet Antal, og at Mængden slaaer sig til det Urimelige og Unaturlige. (Man kunde maaskee lægge til det plumpe Sarcastiske og Pøbelagtige. Jnds. Anm.) Saaledes langt fra at aftrætte Gøglespillet det Bifald, som det nyder, vil jeg tilføie, at naar man elsker dette Skuespil, elsker man ikke andet end det, og at det vilde være ligesaa forunderligt om et Menneske, der ideligen gjør sin kjereste Ret af disse plumpe Urimeligheder, levende rørtes ved Athalias og Menneskehaderens Skjønheder, som om man saae et Menneske, der var opfødt i Ryggesløshed, finde Behag i skikkelige Fruentimmers Selskab. - Man gaaer, siger man, at hvile sig ved Gøglespillet; et fornuftigt Skuespil anspænder og trætter Sindet. Gøglespillet morer, bringer til at lee og sysselsætter ikke. Ja, jeg tilstaaer det, at der gives Hoveder, som en ordentlig Kjæde af Forestillinger og Følelser maa trætte. Sindet har ogsaa sin Ryggesløshed og sin Uorden; det maa naturligviis finde Behag, hvor det er meest i sin Magelighed; og den mechaniske og grove Fornøielse, det, uden Eftertanke, finder deri, sløver dets Smag for det Simple og Sømmelige. Man kommer af Vane med at tænke, som med at gaae; Sielen sløves og udmarves ligesom Legemet, ved en dorsk Uvirksomhed. Gøglespillet over hverken Forstand eller Smag; deraf kommer det, at det behager de lade Sjæle og just derfor er det skadeligt. Havde det intet Tillokkende, vilde det blot være slet. Men hvad siger det, indvender man fremdeles, om Publicum morer sig med Føie eller ikke Er det ikke nok, naar det morer sig, Paa denne Maade afgjøres Alting af dem, der have aldrig tænkt over noget. Det er ligesom man paastaaer, hvad siger det, hvordan de Næringsmidler ere, man opføder et Barn med, naar det kun spiser med Lyst, Publicum indbefatter tre Classer: Pøbelen, hvis Smag og Forstand ikke er dannet, og ikke heller trænger til at være det, men hvis Sæder allerede ere altfor fordærvede, og ikke behøve at blive det mere, ved Skuespillenes Usædelighed; den anstændige Verden, der med sømmelige Sæder forbinder en luttret Forstand, og en sin Følelse for det Gode, men som selv kun har altfor meget Hæng til de fornedrende Forlystelser. Middelclassen, der er mere udbredt end man tænker, som af Forfængelighed søger at nærme sig til skikkelige Folk, af en naturlig Tilbøielighed henrives til Pøbelen. Det gielder især om at vide, til hvilken Side det er fordeelagtigt, at styre denne mellemste og blandede Classe. Under Tyranner og blandt Slaver er dette Spørgsmaal ikke tvivlsomt, det er politisk, at nærme Mennesket til Dyret, siden deres Vilkaar skal være eens og kræver en lige taalmodig Dorskhed. Men i en Tingenes Tilstand, der er grundet paa Retfærd og Fornuft, hvi skulde man der frygte at udvide Oplysningen og forædle Tænkemaaden hos en Mængde Borgere, hvis Haandtering selv, som oftest kræver ædle Begreber, retskafne Følelser og en dyrket Forstand, Man har da ingen politisk Fordeel af, at vedligeholde den fordærvede Smag for det Slette hos denne Classe af Publicum. - Gøglespil er den grove Pøbels Skurspil; det er en Fornøielse man maa lade den beholde, men i den passende Form, med en uskyldig Plumphed og Fjælebod til Skueplads, herved findes det passende for de eneste Tilskuere, der ere passende at lokke did. At give det anstændige Sale og en regelmæssig Mu fik, med Dandse, med behagelige Decorationer, og taale der ryggesløse og fordærvede Sæder, det er at forgylde Bredderne af det Bæger, hvoraf Publicum skal drikke Lastens og den slette Smags Gift. At indlade Gøgle spillet paa de store Theatre, gjøre det til kjereste, meestyndede, pragtfuldeste Skuespil, er aabenbar at vedkjende sig det Forsæt, at forandre, fordærve 18 skøvgjøre Nationen. Men det er de Skuespil, der indbringe meest. De ville indnu indbringe meere, naar de vare endnu usømmeligere. Og hvad kunde man ikke under denne Beregning see indført og retfærdiggjort, Optegnelser paa en Reise i Sommeren 1825. (Fortsættelse; see No. 26.)