Corsaren, 1841-06-18
Den servile Presses Troløshed. "Troløse! Er det Lønnen for min Kjærligheds." Marie. Dersom det ikke kjeder Dig, gunstige Læser, at høre lidt Nyt om den saa ofte omtalte servile Presse, saa skjænk os Din velvillige Opmærksomhed for de følgende Linier. Du vil derved tillige lære at kjende, til hvilken høi Grad af politisk Uegennyttighed vi have drevet det, idet vi paa een Gang forsvare den absolute Statsform, Constituiionen og Republikken imod falske Venner eller aabenbare Fjender. Den servile Presse bestaaer egentlig kun af to Blade, nemlig "Dagen" og Rasks Ugeskrift, af hvilke som bekjendt det førstnævnte imod sin Villie arbeider for "Fædrelandet", det andet for os. - "For Dem, Hr. Corsar?" – Ja, netop for os. Det søger nemlig at afskrække Folk fra friere Former ved at vise dem en Constitutions Ulykker; men, da Folk i Almindelighed nu længes stærkt efter frie Former, vil det nævnte Blad ved at gjøre en Constitution afskyet ikke give dem andet Valg end at ønske en Republik. Desuagtet er det langtfra, at vi ere glade over denne Assistence; tvertimod kunne vi forsikkre, at vi hellere ville nøies med en Constitution end faae en Republik ved Hjælp af Rask & Comp.; thi vi ansee det for utilladeligt at benytte slette Midler endog til det allerbedste Øiemed. Dertil kommer nu ogsaa, at nævnte Ugeskrift, i vor Tjeneste har viist sig som en utro Tjener, der aldeles ikke tager vare paa sit Herskabs Fordeel, men enten af Uvidenhed eller ond Villie skader det. Saaledes havde det i sit Nr. 4 faaet det Hverv at give Constitutionsonskerne deres Banesaar; men Gud frie os fra den Maade, hvorpaa det søgte at udføre dette Hverv. Det tog den franske Ex Minister Thiers til Exempel og viste, hvilken stor Gjeld han havde gjort uden Kammerets Samtykke o: imod Constitutionen, altsaa ved for Øieblikket at have omstyrtet Constitutionen. Dette slaaende Beviis paa, at Constitutionen maatte omstyrtes i et constitutionelt Land, for at Regjeringen kunde udføre noget Urigtigt, anvender Rask & Comp. imod Constitutionen. Er det ikke horribelt at skulle have saadan en dum Tjener? Men nei! Det var ikke Dumhed, det var den pure Troløshed. Tænk Dig, høistærede Læser: Umiddelbart derpaa angriber han endog den republikanske Sag og giver Republikanerne i Frankrig Skyld for de Attentater paa Kongens Liv og de anarkiske Bevægelser, som have viist sig i dette Land. Men nu er det jo Enhver bekjendt nok, at en god Republikaner ikke vil Kongemord; thi foruden at han anseer et saadant Middel for at være under sin Værdighed, veed han, at det, hvis det mislykkes, bevirker en Reaction, og, hvis det lykkes, frembringer Anarki, og Republikken er netop det Modsatte af Anarki; thi den fordrer Lovens og Ordenens strengeste Herredømme. Dog det var da egentlig ogsaa Dumhed af vor Tjener at benytte saadant et Beviis imod Republikken, og derfor kunne vi ogsaa tilgive ham dette. Men, hvad vi ikke kunne tilgive ham, er, at han efter fuldkommen at have svigtet os og givet sig i det absolute Monarkies Tjeneste, forsvarer dette saa slet, at vi paa Retfærdighedens Vegne maae ansee det for vor Pligt at komme det til Hjælp. Vi skulle Punct for Punct følge hans daarlige Beviser og sætte andre og bedre istedetfor. For det Første siger han, at den danske Stats Eenhed vil trues ved en forandret Regjeringsform, og at navnlig Holsteen vil gaae tabt ved Jndførelsen af friere Former. Jo, det er rigtignok et Beviis, som det absolute Monarki kan være deilig tjent med, nu, da alle Mennesker vide, at det netop er et Særkjende for Friheden, at den er varm, ja glodende, og at den sammensmelter istedetfor at adskille! Og, naar nu endog et saadant Beviis er det eneste, der fremføres, saa maae jo Folk troe, at der ingen andre Beviser ere, hvorved Absolutismen nødvendigviis mere maa tabe end vinde. Men der ere bedre Beviser (det sige vi i vor nuværende Egenskab som Absolutismens Forsvarere), og dem skulle vi nok fremkomme med en anden Gang. Dernæst anfører han som Modsætning til de Ulykker, der dynges paa Folket under en Constitution, en Mængde Velgjerninger, som det danske Folk har modtaget i det sidste Aar.*) Men Gud *) Her er han saa urimelig dum, først at fortælle, at et preussisk Blad nylig har indeholdt en overordentlig Lovtale over sin nye Konge, og at dette bør efterlignes her. Ved en saadan Jndledning kunde jo Folk let lade sig afskrække fra at troe, at der er beviist Landet Velgjerninger i det sidste Aar - hvis ikke heldigviis deres egen Bevidsthed derom forhindrede Saadant. bedre det, saa uheldig han er med Listen over disse Velgjerninger, og hvor uskjønsomt han netop nævner de mindste og glemmer de bedste. Først gjør han opmærksom paa, at der er nedsat en stor Deel Commissioner til at overveie Forandringer og Reformer i Folkets Faveur. Er det nu en Velgierning at nævne først, da der jo ere saa mange langt større? Og er det en Velgierning, udelukkende at lovtale Kong Christian den Ottende for, da jo flere af hans Forgjængere ogsaa have nedsat en Mængde Commissioner? - Vi kunde naturligviis nævne langt større Velgjerninger, der af Christian den Ottende ere beviste Danmark; men, som Berlingske-Tidende vilde sige, vi forbeholde os at komme tilbage dertil i et følgende No. Derefter nævner han - stadig forglemmende de større Velgierninger - "den Velgierning, som Kongen viste Landet ved at ophæve bouche en cour." Vi indrømme naturligviis villig, at det er en Velgjerning og et Beviis paa Regjeringens ædle Hensigter; men den staaer dog langt tilbage for andre Velgjerninger især formedelst de Erstatningssummer, som paa samme Tid bleve normerede for dem, der mistede Noget ved hiin Ophævelse. De større Velgjerninger, der burde været nævnede foran denne, skulle vi i sin Tid samvittighedsfuldt opregne. Men han bliver ved med at tage de mindre vigtige Ting og nævner saaledes i disses Sted Reguleringen af Gratialevæsenet og Naadessecretariatets Oprettelse. Vi kjende jo Alle disse to Foranstaltninger og ere sikkert enige i at takke Kongen derfor, men tillige at bebreide vor utroe Tjener, at han ved at nævne disse mindre Velgjerninger, og kun disse, som saa udmærkede og udelade andre og større, har sat sidstnævnte i Skyggen. Som allerede tidligere sagt, skulle vi nok nævne disse "andre og større", men en anden Gang; thi idag have vi ikke Plads. Samme Unøiagtighed viser han ogsaa i Henseende til Tidsangivelserne for Kongens gode Foranstaltninger. Saaledes siger han. "Jnden en Maaned efter sin Tronbestigelse gav Kongen Hovedstaden en Communalforvaltning, der indrømmede dens Borgere en Frihed og Raadighed med Hensyn til deres egne Anliggender, der oversteg al Forventning; næften ligesaa hurtigt foretoges mange Skridt til at indføre Besparelser og Orden i Finantsvæsenet o. s. v." - Næsten ligesaa hurtigt maa efter Sammenhænget her gaae paa I eller 2 Maaneder; men Enhver veed, at denne Tidsangivelse er aldeles feillagtig, idet adstillige høist nødvendige store Udgifter forhindrede Besparelserne i mange Maaneder efter vor nuværende allernaadigste Konges Tronbestigelse, nemlig: Til Kong Frederik den Sjettes Begravelse, til Balparset, til Kroningen og til Deres Majestæters Reise. Men saa kom "Skridtene til Besparelser", det skal Enhver anerkjende, og nu maae Besparelserne ansees for at have været saa virksomme og Finantserne derved være blevne saa vel ordnede, at de forestaaende extraordinaire Udgifter i Anledning af Formælingen o. s. v. ikke kunne komme i Betragtning, naar Talen er om den Ros, der tilkommer Regjeringen for at have beviist Folket Velgjerninger ogsaa med Hensyn til Finantserne. En eneste Yttring har vor utroe Tjener brugt, som vi kunne bifalde, og dette dog kun tildeels. Han siger nemlig til Slutningen, at Kongen "har givet de meest afgjorte Beviser paa, at han kun lever og aander for Folkets Lykke." J Sandhed! dette føle vi os forpligtede til at istemme; men vi vove ikke at sige, at Hs. M. vor nuværende Konge derved fordeelagtig udmærker sig fremfor alle andre Konger; thi - ingen klog Konge kan Andet. Enhver Konge existerer kun ved sit Folk og at arbeide paa dets Ruin eller forsømme dets Lykke var det Samme som at ødelægge sig selv. Man har jo rigtignok Exempler paa Konger, der ikke opfyldte denne Pligt, men hvorlænge holdt det ud? – Man har ogsaa Exempler paa Konger, om hvem det blot sagdes (maaskee for ikke at støde an imod en vis pligtskyldig Opmærksomhed), at de arbeidede for Folkets Lykke, men som om Begrebet "Lykke" slet ikke stemmede overeens med Folket; men hvorlænge holdt ogsaa det ud? Moral. Vorherre give os hellere en stærk Angriber, end en troløs Forsvarer.