Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1843-06-12
Blandinger. Capitain, Jrminger, Chefen paa "St. Jan, har, ifølge "Fædrel., igjennem Admiralitetet modtaget Tilkjendegivelse af Hs. Majestæts allerhøieste bifald med hans Forhold, vedrørende det nævnte Skib Tillige er han udnævnt til Chef paa Krigsdampskibet Hekla(Slutningen af Brevet om de danske Studenters Reise til Stokholm, see sidste Løverdagsavis!) "Den følgende Dag vedblev Tilstanden at være den samme. Ve Tappre holdte os, uagtet den endnu nedstyrtende Regn, paa Dækket. Ved Middagstid klaredes Luften af en behagelig Østenvind, og det herligste Veir indfandt sig, til stor Lettelse for Jris's Befolkning. Desuden beroligedes Søens Gang og Skibets Støden ved de, først til Venstre, siden til Høire sig nu visende Kyster, imedens et i Solens Straaler venligt blinkende Sund aabnede sig for vor nu lige nordlige Retning. Det var Calmarsund, der tog os i sin Favn, med, hoga Svea, paa den ene og det romantiske Øland paa den anden Side. Snart præsenterede sig ogsaa den gamle Universitetsstad Calmar selv for vore forskende Blikke til Venstre, fremspringende som for at opfordre dem, som komme fra Sydsiden, til forgiæves at prøve paa at indtage dens stærke Fæstningsværker. Ved vor Ankomst valede paa den over Fæstningsporten ophøiede Cavalieren, (hvoraf Calmar skal have sit Navn) det svensk norske Flag. Stolt skred Jris med os gjennem Havnen ind til Bryggen, for her at forunde os den intenderede Aands- og Legemstyrkning. Vi, saa mange som for Søsygen vare istand til at forlade Skibet, ialt c. 70, hilsedes allerede ved Landstigningen af en talrig Menneskeskare med et mangfoldigt gjentaget Walkomma og modtoges paa det hjerteligste af Hr. Biskop Dr. Kullberg. samt Gymnasiets Lectorer og den studerende Ungdom. Toget, som ikke savnede Ledsagere, satte sig først i Bevægelse til Gymnasiet og Domkirken, derpaa til Slottet, hvis Volde og majestætiske, noget øde udseende Bygning vidne om en fjern Fortid. Her vistes os Unionssalen, som af Alt havde meest Jnteresse for os, tilligemed alle her forvarede Antiqviteter. Efterat have betragtet det mindeværdige Slot, hvorom mere senere, baade inden- og uden til, begav Man sig til den med smagfulde Blomsterpartier, forsynede Rostad Park, hvor der i det derværende Hotel tømtes mangen Skaal paa Nordens Held. Efterat vi paa Stadens Societetshuus havde indtaget et af vore calmarske Venner arrangeret Middagsmaaltid, ledsagedes vi atter ombord, og langt ud paa Søen lod i vore Øren Ordene: Lewe Brødrafolken, besvaret af vore fulde Hurraraab for Calmars og hele Sverrigs Jndvaanere. - Under fornyet Regn og Blæst pløiede Jris rask Neptuns vaade og stænkende Mark, saa vi ved Morgenens Frembrud igaar omsider fik Øen Sandholm i Sigte, hvormed Stokholms saakaldte Skargard begynder. Saa langt Øiet kan naae, slynger sig her den stille og dybe Fjord speilklare Flade sig omkring Tusinde deels beboede, deels ubeboede Øer, og hele denne Skargard er virkelig et af Naturens Mesterværker, Her passerede vi ogsaa Waxholms Stad og Fæstning, som synes at være et sikkert Værn for Sverrigs Hovedstad. Ankomne til Stokholm overraskedes vi ei alene af det prægtige Skue, som Sveas skjønne Metropolis frembyder, men ogsaa af den Velvillie og overordentlige Forekommenhed, som Stadens Lærde, hvoriblandt Ordens Biskoppen tilligemed en uoverskuelig Mængde, viste os, da vi ved Logardstrappan stege iland – en Modtagelse, som om vi havde været længe fraværende og savnede Brødre. Blandt Andet blev under Landstigningen en herlig Sang afsjungen, hvoraf jeg her citerer tvende Vers: Som glomda aro forntids feider och reen wi knuttit wanskabsband, Wilkomna sa, till wara neider, och røcken, fritt, oss brodersband En trykning da, i Edra hander, ar wara inre künslors tolk; wil bo wi uti skilda lander, men aro ett oc samma folk. Ja, waren högst wälkomne, Broder till wara faders sagpland! Der trofast karlek altid gløder og fjallar halle wakt pa strand, Hur herrlig denna Dag wi finne, Ren stralar gladsen i wärt bryst; af Er ett skynt, ett troget minne skal forja oss til liets host.