Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-01-21
(Fortsættelse af det i forrige Numer afbrudte Stykke af det Norske Nationalblad af 5te Decbr. 1816.) Vedvarer nærværende Conjuncturer altsaa endnu i lang Tid, vil det være en let Sag at beregne Følgen, denne nemlig: At Rederne vedvarende vil have liden eller ingen Jndtægt af sine Skibe, og at Matrosen vil finde sit knappe LivsOphold, saalænge de nuhavende Skibe kunne holdes i Fart, men at ogsaa deres Levevei vil falde bort, naar man enten ikke seer sig istand til længere at vedligeholde Skibene, eller og naar de af Ælde casseres, og at det er at befrygte, at disse Conjuncturer ville vedvare, synes Omstændighederne desværre at bebude. - Vi betale vore Fornødenheder endvidere med Bjergværkernes og andre Værkers Producter: Hvor slet endog vor Cours er, og i den senere Tid har været, har vore Bjergværker for største Deel staaet, fordi at man ikke har kunnet holde Priis med hvad, som produceres i Sverrig, og jeg tvivler meget paa, at Jernværkerne producere i nærværende Tid saa meget, som Staten selv behøver; her er altsaa intet Overskud at afsætte til Fremmede: Trondhjem udskiber maaskee lidt Kobber, ligesom jeg og formoder, at Glasværkerne og Koboltværket skaffer Staten nogle, skjøndt i det hele ubetydelige Jndtægter; Ogsaa er det mig bekiendt, at de Danske stundom kjøber Salt paa Saltværket; men det Salt, som saaledes afhændes, er saare ubetydeligt mod det, som indføres fra Udlandet. - Af Ovenstaaende er det klart, haaber jeg, at Norges Exporter slet ikke ere istand til at skaffe Landet dets indbildte og virkelige Nødvendigheder; og hvorledes have vi i den senere Tid erholdt dem, Ved deels at fortære Capitaler, som enkelte Formuende forhen have havt i Udlandet, deels og ved Crediten, en Credit, som snart, da formodentlig endog største Delen af vor Banks Masse er spadseret ud af Riget, vil sige Stop af sig selv, og fortsættes end Crediten ved nye Papirssedlers Udgivelse en føie Tid, saa vil dog den Tidspunct snart indtræffe, da denne Kilde ogsaa hører op at slyde; og da turde Nøden bringe os til at undvære ikke blot indbildte men og virkelige Nødvendigheder. Norge kan ikke subsistere, som Stat, uden Handel, for Øieblikket idetmindste ikke; men den Handel, som nu drives, paaskynder Statens Ruin: vistnok er Handelens Forfald en Følge af Conjuncturerne, men det er at formode, hvis det ellers var Folkets alvorlige Villie, at redde Staten fra Undergang, og sætte Grændser for Elendigheden, inden den kommer saavidt, at al Hielp er umuelig. Sandt nok, uformodede Hændelser kunne let forandre Conjuncturerne til det Bedre, men er det klogt at bygge paa et saa usikkert Haab: Var det klogt, om Lynilden havde sat mit Huus i Brand, at jeg ei befattede mig med at slukke Jlden, fordi Styrteregn kunde slukke den, Jeg har sagt det, og jeg gjentager det, vedvare disse Conjuncturer, og man ikke griber til de kraftigste Foranstaltninger, som kunne mildne deres ulykkelige Følger, vil Elendigheden vorde frygteligere og af større Omfang, end man nu maaskee vil være tilbøielig til at troe og forestille sig, det er sagtens let at begribe, at mange ville ansee, hvad jeg her har sagt, for Overdrivelse, og Gud give, det var saa; men jeg lader enhver Sagkyndig besvare sig selv følgende Spørgsmaal: Hvorledes skal Bondestanden, Søndenfields faae, jeg vil ei længere tale om indbildte, men sine virkelige Nødvendigheder, og de nødvendige Penge til hans Eiendommes Drivt og Skatters Udredelse, naar Salget af Trælast og Lastens Drivt enten ganske maa ophøre eller endnu vedvarer paa en Maade, saa at den er forbunden med afgjørende Tab for ham? Hvorledes skal de søndenfieldske Byers Jndvaanere, hvis Jndtægter i de senere Aaringer saa overvættes ere indskrænkede, leve i Fremtiden, naar Bonden, ikke længere har noget at kjøbe for, og Kjøbmanden altsaa ingen at handle med, og hvormed bestride de offentlige Udgivter? Hvorledes vil endeligen Embedsmanden omsider tænke at subsistere iblandt et udhungret og elendigt Folk, og ere ikke, alt nøie betragtet, Symptommerne allerede forhaanden, Hvorledes, maa jeg vel spørge videre, er det vel beskaffent med vor Credit i Udlandet, Man klager derover i offentlige Aviser, og angiver som Aarsag, betræffende Mangelen paa Credit i Brittannien, som om Brittiske Kjøbmænd derved have til Hensigt at hindre os fra at oprette en Bank, men hvorledes og hvormed skulde vor Bank skade de Brittiske Kjøbmænd, Jeg indseer det ikke, men tvertimod synes det mig, at man har søgt en indbildt Aarsag og lukket Øiet for den virkelige, den nemlig: At Brittiske Kjøbmænd ikke længere skjøtte om at have med Trælast handelen at bestille – at de langt sikkrere og fordeelagtigere kunne anvende deres Fonds i Handel paa Østersøen, det sydlige Europa eller begge Jn dierne, end ved at lægge dem i Trælast, hvormed Brittannien er desmere overlæsset, som den høie Told paa denne Vareartikel i Brittannien har i saare høi Grad indskrænket Forbruget deraf. Som Beviis paa Rettigheden af denne af mig anførte Aarsag kunde jeg anføre flere Exempler, men vil, for ei at skjede med unyttig Vidtløftighed kun anføre et Par For mere end et Aar tilbage i Tiden, fik mange af vore Lastehandlere Anmodning fra Brittiske Kjøbmænd at standse med Afsendelse af Last til Brittannien, indtil denne Vare noget var steget i Priis, en Anmodning, som endog er trykt i en offentlig Avis; men til Trods for denne Advarsel, have vor Kjøbmænd, vedblevet Trælast-Udskibningen. En paalidelig Mand Fortalte mig nyligen, at en af vore Laste handlere, som skyldte en Brittisk Kjøbmand omtrent L. St. 1000, fandt Anledning til at remittere sin Creditor disse L. St. 1000 og et lidet Overskud, men anmoder tillige om Tilladelse at trække, og trækker ogsaa paa endeel, som protesteres: Den Norske Kjøbmand trækker da L. St. 30, som sit formodede Tilgodehavende, men den Brittiske Kjøbmand, som kun vedkjender sig at skylde L. St. 22, betaler disse og lader Vexelen protestere for de øvrige L. St. 8. Disse tvende Omstændigheder, sammenlignet med hinanden, gjør det dog vel ikke vanskeligt at angive Aarsagen til vor liden Credit i Brittanien. - Jeg har saaledes med mine ringe Evner søgt at aabne saavel Regjeringens som Nationens Øine for den Afgrund, ved hvis Rand Norges Land nu er beliggende; det staaer altsaa tilbage at undersøge de Midler, hvorved det, efter min Formening, kan rives bort fra denne Afgrund, men forinden jeg skrider dertil, finder jeg det at være min Pligt at anmærke, at man kun maa vente enkelte Vink efter det Begreb, som jeg gjør mig om Sagen; at jeg overlader til Competentere at bedømme deres større eller ringere Værd, og at jeg i det hele kjender for lidet til Norges Statistik til at udvikle tilfulde hele denne Materie, og da synes mig: (Her fremsætter Forf. adskillige Forslag til Financernes Forbedring.)(Fortsættes.)