Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1842-10-10
Ved Viborg Landsoverret er Niels C. Hansen, Høegh (19 Aar gammel) for Røveri og for at have myrdet den 78aarige N. Rasmussen i Eier, dømt til Døden samt at lægges paa Steile og Hjul Juel, og vilde vistnok kun gjøre Forsamlingen og mit Fædreland en slet Tjeneste med, udførligen at gjennemgaae det vidtløftige Foredrag, vi nyligen have hørt af Kammerherre Abrahamson. Men det indeholder saa personlige Jnvectivermod mig, at jeg troer at skylde min Ære kortelig at besvare dem. Jeg skal ikke derved lade mig smitte af den ærede Talers hovmestererende Tone *), men kun erklære, at jeg med velberaad Hu har underskrevet Committeebetænkningen. Jeg har ikke seet, og kan ikke i de i Betænkningen brugte Yttringer see Andet, ligesom jeg tvivler paa, at nogen af heele denne Forsamlings samtlige Medlemmer vil være istand til deri at kunne see Andet, end at Forsamlingen i Folkets Navn for Hs. Majestæts Trone frembærer det Ønske, at de Omkostninger. der efter den nye Organisation skulle medgaae til Armeens Underholdning, maatte bringes ned til den Størrelse, Kongen selv har befalet; og jeg kan ikke indsee, at jeg, ved at frembære *) Ved en anden Leilighed synes ogsaa Kbhposten at forekaste den Deputerede Abrahamson en lignende Feil, J det 61de Møde yttrede nemlig Etatsraad Neergaard, at derved Sessionsreiserne brugtes for mange Vogne, for hvilken Yttring Kherre A. vilde paa en Maade drage Et Neergaard til Regnskab. "Det er - siger Kbhrosten i den Anledning - besynderligt, at Kherre Abrahamson har kunnet fremkomme med en saadan Provocation, som den ovennævnte, da han dog selv har været den middelbare Aarsag til en lignende Scene og et lignende Angreb paa Yttringsfriheden, der tog en saa bedrøvelig Ende, og da han dog formodentlig maa være bekjendt med, at det aldrig kan tilkomme en Deputeret at kræve en Anden til Regnskab i Stændersalen for formeentlige Fornærmelser imod en Trediemand, og det saameget mindre, hvor de faldne Ord ere brugte i den størst mulige Almindelighed og altsaa aldrig kunne sigte til den eller de Enkelte, selv om Talen maatte have bestemt foreliggende Tilfælde for Øie, da han yttrede sig som anført. J ethvert Tilfælde er Hr. Kammerherren desuden vistnok neppe kaldet af fine Vælgere til at være en Bussemand for alle dem. der føle Kald til at yttre sig angaaende de Misbrug, der naturligviis saavel finde Sted ved det Militaire som i andre Forhold, og i nærværende Tilfælde bliver det netop saameget mere paafaldende, at han har villet træde frem, som det er en over hele Landet bekjendt og udbredt Sandhed, at der navnligen ved de militaire Fritransporter bliver brugt en aldeles overdreven Mængde af Befordringer, ikke at tale om, at Misbrugene ogsaa i andre Henseender gaae i Svang, idet man undertiden, hvad der navnligen er oplyst her i Bladet, benytter sin egen Ret til Fritransporter til at transportere hele Selskaber, med meget mere, som vi her saameget mindre skulle gaae nærmere ind paa, som vi holde os overbeviste om, at Hr. Kammerherren omtrent er den eneste i hele Landet, der er bleven aldeles uvidende om dette, og for hvem Misbrugene og deres Paatale ere gledne aldeles uformærkede hen. Endogsaa i den roeskildske Stændersal kunde han ikke faae en Eneste til at holde med sig i sit umotiverede Angreb paa Statsraad Neergaard. dette Onske, i fjerneste Maade skulde have traadt mine Pligter, som staaende i Armeen, under Fødder. Det er Kongens egne Ord, at Budgettet for Landmilitairetaten i det Høieste maatte udgjøre 2,250,000 Rbd.; og, naar Forsamlingen frembærer det Ønske, at Omkostningerne ikke maae overskride dette Beløb, troer jeg ikke, at Nogen, han være nu ansat i Hæren eller staae udenfor samme, vil træde sin Pligt for nær, ved at gjøre dette Ønske til sit. J et følgende Foredrag sagde Kherre A. "Jeg vender mig (efterat have modsagt Ussing og Etatsraad Bang) endelig til Kammerherre Sehestedt-Juels Yttringer, En hovmestererende Tone har det ikke været min Hensigt at bruge; har min Tone været saaledes, at han har troet, deri at finde noget Hovmestererende, saa betænker jeg mig ikke et Øieblik paa at udtale, at det gjør mig ondt; thi det har ikke været med Forsæt at bruge saadan Tone, medens hvert Ord var vel betænkt At jeg ikke har tilladt mig Jnvectiver mod ham, at der ikke findes et eneste af mig brugt Ord eller Udtryk i Alt, hvad jeg har sagt imod ham, der i fjerneste Maade kunde fortjene det Navn, tør jeg med Bestemthed paastaae, og jeg tør antage, at han ved nøiere og roligere Overveielse selv vil indsee det. Jeg maa derfor paa det Bestemteste afvise det Udtryk. (Fortj.)