Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-04-11
J Krigens Dage føler man ikke saa let slige Savn, selv naar de blive til Mangler; den følgende Dags Udkomme er den mindste Sorg; man deler den sidste Skilling og den sidste Bid! Tilvisse er Armeen for Krigen og ikke Krigen for Armeen; men hvilken Forskjel der er paa de militaire Forhold i Krigen og i Freden; – dette kan kun den bedømme der har forsøgt begge; og hver den vil sande og forstaae mig. 5. Om den danske Officeer ved en høiere Gagering skulde gjemme den ædle Beskedenhed, der pryder ethvert dannet Menneske, kan ingen bedømme. Jeg troer det ligesaalidet som jeg troer, at Taknemmeligheden skulde være udslettet af de danske Nationaldyder. Men det troer jeg, at Mange der nu ikke ville see hvad Armeen, selv i Fredens Dage virker paa Nationen, vilde raabe høit, hvis dens Kaar forbedredes. Esprit de corps er for en Armee eller en Troppeafdeling hvad esprit public er for et Folk. Hvor de mangle, er det et Legeme uden Siæl. Af begge gives der imidlertid forskjellige Nancer. Saaledes kan f. Ex. esprit de corps være raae og blive trykkende for de borgerlige Forhold; ligesom esprit public kan antage en Caracter, som enhver besindig og brav Mand maa modarbeide, for at den ikke skal udarte til Vildhed og Fordærvelse. Historien har Exempler nok paa begge Deele. Ligesaa kjært som det nu har været mig at besvare disse Modbemærkninger, fremstillede i en Tone der bærer Præget, af den Agtelse man har erkjendt at skylde Sagen og dens Behandling, ligesaa ligegyldig maae jeg oversee de bemærkninger som Kjøbenhavnspostens No. 73 har gjort, i mærkværdig Modsætning til dens No. 70; thi jeg maa først beklage Dem, Hr. Kjøbenhavnspost, for den synlige Fortrydelse De i No. 73 yttrer over, i No. 70 at have optaget en heel lang Afhandling som De endog beærer med Caracteren vel skreven og fædrelandssindet; men desuagtet nu maae persiflere, da De er kommet til en anden Erkjendelse. Kunde jeg beqvemme mig til at slaae ind i samme Tone, saa vilde jeg let kunne overbevise Dem om at Deres bemærkninger indeholde ligesaa mange seillagtige Fremstillinger, som man kan vente det af en saa inconseqvent Adfærd. Men jeg har for megen Agtelse for Sagen til at jeg kan forfægte den med saa lette Varer, og det Publicum De kan vinde ved en saadan Behandling af en Sag, der ligesaa meget er Fødelandets som Armeens; – det misunder jeg Dem ikke. - Det er ogsaa ret dumt at de Provindsblade ere ligesaa orthodore som Provindsialisterne: – de kunne slet ikke inspireres, og reent galt var det, om den almindelige Erkjendelse af det Uforskammede i den oftnævnte Artikkel af United Service Journal skulde gribe endnu meer om sig, thi man kunde begaae en aabenbar Uret mod den høflige Engellænder, der har villet rose den danske Armee. Jeg har allerede for tilstaaet at jeg ikke er det engelske Sprog mægtig; jeg har altsaa ikke læst mere af United Service Journal end Deres Brudstykker. - Men for at De nu ikke skal vorde beskyldt for at have villet krænke det danske Navn ved at samle Bærmen af denne Afhandling, og derfor lagt Skjul paa hvad der kunde mildne det Bittre, saa vil jeg raade Dem at De giver os en Oversættelse af det Hele, thi at Deres Brudstykker ikke skulde være krænkende saavel for Armeen som for Nationen, indrømmer Dem vist Jngen, saa længe Dansk er Dansk, og slig Oversættelse maae lykkes Dem meget vel, da De saa ganske har kunnet sætte Dem ind i den Aand hvori den engelske Afhandling er skrevet. – At "det har behaget mig at sige at Englænderne 1801 brændte deres Næse ved Kjøbenhavn, maae De holde mig tilgode. –Man bruger dette Udtryk vel egentlig kun og Smaafolk der uheldigen blande sig i Sager hvor de intet have at bestille. Om dem siger Rost: Unter Alles mischen sie sich keck, Wie unter die Pfaffen der Mausedr. Slige Operationer i det Store, kaldes nok Politik, – Det er at haabe at de Herrer Redacteurer, der hidindtil have henvendt deres Læseres Opmærksomhed paa denne Sag, ogsaa ville reflectere herpaa.