Københavns Adresseavis, 1776-06-12
Ober=Jægermester von Langens Død paa Jægersborg, den 25 Maji 1776. Slaae Harper duus, bliv rørt, damp Lurhens Glædskabs Klang Blant Nordens Sangere stem bløde Sørge=Toner, Føel Sorg, som føles for de vigtigste Personer, Hvis Tiid for stakket blev, endskiønt mosaisk lang Vor Jord bestandig har til Himlens Gaver Trang. Dens altid visse Tab har dennes Vinding været, Naar han det Store tog, som hiin var mildt foræret. Føel dette nu og syng derom en værdig Sang En Hannem værdig Sang! som blev saa velfortiemAf Braunswigsk Fædreford, og Fædreland i Norden, At Jndsigts=Frugten her skal sees i Vext af Jorden, For Tiid og Eftertid. - Med begge var Han kiendt. Udbredet Kundskabs Lys og viid Erfarenhed, For Nordens Christian den Siette Ham anpriste, Og her en aaben Vey til Løn og Ære viste. Værd nu Jndføddes=Ret Han gik, og disse med. Den Femte Friderich, som vog enhvers Værdie, Tilkiendte Ham fortient besynderligste Naade, Ja større Naadetegn, end nøysom Han attraaede, Hvis ædle Siel for Lyst til glimrend Laan var frie. Hvad Naade Christian den Syvende mod Ham Lod og særdeles see, udmerker os Hans Hierte, Som Patriotiske stort, selv i Hans sidste Smerte. - Hans Vidne derom er Carl Christian von Gram. ( En nidkier Pligt og Drivt til Landets sande Vel Med Skov=Behandlingen, den største Løn Ham bragte. Catoners høye Fryd Hans Hierte derved smagte; Jndvortes Følelse af ædelmodig SielEn af Hans Fortrin stolt, mod hver Han viiste sig Beskeden, nyttig, huld, velgiørende, elskværdig, Og til al Tieneste med Haand og Tunge færdig J Forelæsninger for Unge lærerig. Her lod Hans Hensigt sig udi sin Reenhed see, At den var ingen Tiid henvendt paa noget andet, End det, som gavnligt var for Kongen og for Landet, Og kunde bringe Høst til Efterkommerne. Hvo synger værdigt nok om en saa værdig Mand, Som paa den Danske Bund sig plantede Trophæer, Hvis Navn nu grønnes blant de Danske Granne=Træer; Om Ham, som Ære bar til æret Kald og Stand! Min Aand blev ved Hans Død til idel Følelse. O havde jeg Tullins og Ewalds Geist og Hierne, Jeg Hans Fortienester besang da meer end gjerne. At Hans! - Som var mod mig den ædelmodigste. ( Ober=Jngermester og Ridder af Elephant=Ordenen, Kan Dyd og Ære døe, Saa er von Langen død Neyl Kom, betragt Hans Livl Kom, ved Hans Grav at lære, At der er ingen Død bestemt for Dyd og Ære. Hans Dyd og æred Navn igiennem Døden brød. Det skinner klarest nu, da Han Farvel har sagt, Gienlyden af Hans Værd skal lyde allevegne J Danmarks voxende taknemmelige Egne, Saa længe Norden paa Fortienester gir Agt. J. F. S. Følgende er opsat af en Bonde=Kone over hendes Præst. Nu hviler salig Hr. Rosted født Herrens trygge Arme, Men vi maa sørge for Hans Død, Over os sig Gud forbarme. Han gjorde Ret og Skiel, betænkte alle Stænder, Derfor ham Gud gav Løn, den vi og alle venter. Han var den Mand, som Herren havde kiær, Den Fattige Ham laae i Hiertet gandske nær, Thi maa vi ofte sige: Vi Ham ey værdig var, Derfor Gud Ham til Ærens Rige, Nu selv hiemkaldet har. Hans Lige neppe før har været i vore Sogner, Vi tvivle maa derom, han heller aldrig kommer; Han var den Hyrde, som Gud sendte til sin Hiord, Han fødde Siælene ved Jesu det Guds Ord. Gud gav for Ham en aaben Dør, Som ey for Ham tilluktes, Ja det, som Han har ventet før, Et der Lys, aldrig sluktes. (Aab. 3, 8) Nu vil vi sige Hannem Tak. Ja jeg vil ønske Dag og Nat: O! Jern, du min Sieles Skat, Lad mig faae Livsens Krone fat. Faer da nu vel salig Hr. Rosted søde, Vi Dig oplede kan i Himmeriges Glæde. Hos Jesum Verdens Frelsermand J Fryd og salig Himmelstand. Vi maa Ham ey misunde, Den store Herlighed; Men det drog ret til Grunde, At vi den Skilmisse leed Nu er vor Ønske allesammen, At naae Jesum og vor Præst. Amen. Johanne Anders=Datter. Her fattes vel i dette Skrift, det er ey alt, som de sig sømmer, Men det er sat saa lige frem, som min Fornufden skiønner,