Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1781-06-08
Moralsk. Rigdom og Fattigdom. Vi ville alle være rige, men hvo skulle da være fattig? – Hvo skulle forrette det, som vi selv ikke kunde eller vilde? – Rigdom er vist en Guds Gave. En Viis foragter ikke, men frygter den. Denner, som en Kniv i Daarens Haand. Den Viise har ondt nok med den. Vist er det større Lyksalighed er at begiere, end at besidde Rigdom. Den opvækker Hovmod, optænder Begierlighederne, nærer Egenkiærlighed, og drager Hyklere til sig. Den Rige tør sette sit Hierte til Rigdom, og lukke det for den Fattige, ja for Gud selv. Hvo skulle ikke frygte for Rigdom, naar man seer saa mange i Verden misbruge den Hvo er os borgen for, at vi selv vilde bruge den bedre, Det de fleeste af os kalde Fattigdom, er Fornøielsers rette Maal og Høide. Den Riige kan have alt det hans Hierte ønsker, og dog aldrig have og ret føle en god Dag Stakkelen; som banker paa den Riges Port, er ofte bedre faren med sin Armod end Huus=Herren selv med sin Over ler Dolke. De ere saadanne Redskaber, som Misundelflødighed. I de Fattiges Hytter tillaves hverken Giftelse bruger kun i Palladserne. Fattigdom er den Fattiges og Ørkesløse kiedes ved sig selv og ved Tiden, saa tilbrinSkjold og Pialterne ere hans Vaaben. Naar den Rige, altid munter, leer, synger og sovertrolig. Den Fattiges ger den flittige Fattige sine Dage i sand Glæde; han er nøieligere og sundere, end den Riges Ladhed. Den Rige Riges mange Retter. Hans Arbeide og Sveed er forBrød og Vand smager og bekommer ham bedre, end den har ligesaa mange Sygdomme, som den Fattige, ja, han har nogle, den Fattige veed intet af. Han er værre at end Naturen til Læge, Graven giør ligesaa liden For helbrede, end den Fattige, thi han vil heller have Konsten alle lige rige. Og hvad har da den Rige af sin Rigdom skiel imellem dem, som Syge=Sengen. I Døden ere vi meere, end Kammelerne og Mulæsterne, der har baaret Herberget, tages Klenodierne af dem, og de selv jages i Ædelsteene igiennem mange Lande, Naar de kommer til Staldene, hvor de beholde kun Striblerne og Slagens til Nr. 356 Alen bage. Hvad har vel Mennesket af alt det, han har havt i Verden, naar han ikke har tient Gud og gjort vel med det Intet, uden Sampittighedens Nag og Uroe, og Misfornøielse her og hvad da hisset. Deres Guld og Sølv kan ikke tilkiøbe dem et Minut længere Livet; de kan ei heller redde dem dermed paa Herrens Vredes og Regnskabs Dag. - Hvo har vel ved en overlagt Eftertanke funden, en Rig i Verden, hvis heele Tilstand han vilde bytte med - Jeg sandelig endnu ingen. - - Juridisk For kort siden er fra Lissabon meldt, at Dronningen har forviist Marqvis von Alorna, og Marqvis von Go ven, en Søn af Hertugen von Aveiro fra Hoffet, samt ophævet deres Forfædres Processes Revision, men det er udsandfærdigt, og dette Rygte foraarsagedes deraf, at Marqvisens von Goven Procurator, havde betient sig af utilbørlige Udtrykke imod Dommerne, og des Aarsag blev forviist. Marqvisen selv har derpaa strax erklæret for Ministerne, at dette var skeet uden hans Viidende, og Dronningen har antaget hans Undskyldninger, samt indsat en anden Dommer i stæden for den til Revisionen udnævnte og ved Døden afgangne Dommere. bemeldte Advocats Memorial, skal være meget dristig og besynderlig, i det han derudi søger at vise: "At Marqvisen von Goven kan ikke formedelst sin Faders For 4 brydelse ansees som infam, efterdi han var født førende " samme skeede; - Adams Sønners Skiæbne, kan her ikke komme i Betragtning, efter som der er stor Forskiæl imellem Gud og Kongen, og den hellige Augusti" nu har bekræftet, at dersom Adam havde avlet en Søn for Syndefaldet, havde samme bleven forskaanet " for Arvesynden, - Jmidlertid har denne Avocat, siden indgivet en saadan Promemoria i denne Sag, at han ei allene er bleven løsladt af sin Arrest, men som en vittig Mand antaget til en vist vigtig og eftertænksom Udarbeidning. Om Kukkeren. Aarsagen, hvorfore mange Ting i Naturen komme og Nr. 357 R. R. ofte forkerte og sælsomme for, have vi at søger vor indskrænkede Kundskab og i vor Uvidenhed. Blant andre underlige Begivenheder i Naturen, er det en besynderlig Mærkværdighed, at Kukkeren overlader sine Æg til at udlægges og sine Unger at opklækkes af andre, og det til de mindre Fugle, uden at bygge sig selv en Rede og at sørge selv for sine Unger. Denne selsomme Forhold kommer ei af nogen Efterladenhed eller Gruesomhed, men blot af Naturens Drift til ægen Conservation. Anatomien lærer, at Maverne i Fugle ligge tæt under Ryggen, og ere neden under omgivne med Tarmene, derover ere de i Stand til at sidde paa deres Æg og give deres Unger den fornødne Varme, uden at klæmme dem eller foraarsage sig selv Fare. Deres Unger har af samme Grund tillige fornøden bestandig at bedækkes og varmes, efterdi, om det skulle mangle, deres liden ovenliggende og ubedækkede Mave vilde tage derved skade og forvolde dem Døden. Men Kukkeren har derimod en gandske anden Legems Bygning. Dens Mave er en haard lang Sæk, der kan rumme meget, og naaer fra Brystbeenet til den bageste Aabning. Den ligger ikke over, men under Tarmene gandske tæt paa Bugen, og er i Henseende til denne Fugls Graadighed gemeenlig forfyldt. Derved er Kukkeren uskikket til at sidde paa sine Æg og udrunge dem, efterdi den vilde trykke Ægene tu med sin udspendte haarde Mave. Den kan ikke heller give Varme til at uruge Ægene, som de andre Fugle kan, formedelst deres under Maven liggende bløde Tarme, ja just deraf lader det sig og begribe, at Kukkerens Unger, da deres Mave af deres egen derover liggende Tarme bedækkes og holdes varm, ei behøve meere varme til deres Ophold, end som en liden Kukker=Moder, kan give. Just derfor vælger endelig ogsaa Kukkeren en liden Fugls Rede, efterdi dens Unger kan nære sig ved be res naturlige Varme, og i vidrig Fald ellers løbe Fare, for at omringes af deres Stedmoder, om hun maatte være en Fugl af større Art. Denne særdeles Efterretning og Egenskab ved Kukkeren, eller Giøgen har Hr. Doctor Medicinæ Henrisant, medEn 358 R. R. lem i det Kongel. Videnskabers Academie i Paris udførlig beskrevet, og hvoraf dette er et Udtog Om Humlens fordeelagtige Dyrkelse. 1. De Feil, som ved deres Anleggelse kan forefalde, ere følgende: 1. Naar man bestemmer en Plads til deres Anleggelse, som ligger alt for frie, og har ingen Skuds 2 Naar Jorden ei tilforn er bleven reen og vel tilbereed. 3 Naar Planterne bliver alt for nær hos hverandre indsat. 4. Naar Frugten har ald for meget Skygge og ingen ret frie Luft. 5. Naar ald for mange Ranker løbe og paa Stængerne, og voxe oven paa Stangen sammen, som en Reede. 6. Naar man ei afhugger Rankerne, naar de voxe over Stangen. 7. Naar Jorden ved Rødderne ei stedse holdes reen og løs. H. Disse Feil forbedres saaledes: a) Legger man Humle Rødderne i Beder i Haven, eller paa Marken, hvor man vil dog saa, at de faae god Jord, Luft, Friehed, nogen Skuds, og Morgen= og Middag Soel. Jeg legger dem, ligesom tyrkske Bønner. b) Det Beed, hvorudi Rødderne bliver sat, er 2 Alen breed; men Længden, efter hver Steds Leylighed, 15,20, til 25 Alen. Og legger best, naar i Længden kan gaae fra Østen til Vesten. c) Dersom Jorden ikke er igiennem og igiennem god, saa graver man mit paa Beedet en Alen dyb og breed udi Man legger den øverste gode Jord til en Side af denne Grav, naar den først er bleven af alle skadelige Græs Rødder (Qvæg) og andre Urters Rødder reenset; den underste ufrugthar Jord derimod graver man ud, og tager den aldeles bort. Den gode Jord, som er bleven renset legger man derefter nederst i Graven, og opfylder det, N 359 R. . som fattes, med anden god og reen Jord, men dog noget høyere, end som Beedet var tilforn. Det er meget got, naar man blander Jorden med nogen gammel Koe, eller Svine=Møg. d) J saadant Beed bliver to Rader Humle Planter, efter Snoren indsat. Jeg setter den Fald det Beed var 20 Alen langt, saa kommer 40 Planter derudi, Een Rad gaar paa den nørre Side 6 Tømme fra Bedens MiddelPunkt at regne, og paa den søndre Side ligeledes 6 Tommer fra Bedens Middel=Punkt. Men hver Rod maae være een Alen i Længden, og een Fod i Breeden sat fra den anden; saa meget Rum kommer imellem dem, som ved hvid Kaal, ogsaa sees let, at i hver Rad ere 20 Planter. J saadan Rad giør man 20 Kuler og sætter Roden ge ned i samme, dog sees derpaa, at det øverste Øye beholder nogenledes Luft. Jorden bliver fast og Roden sammentrykket, og saa er Plantelsen skeet. e) Efterdi man har mange Exempler, at saadanne nye og vel indlagde Rødder, allerede i den første Sommer har given rigelige Frugter, saa giver man hver Plante sin Stang. Hullet til Stængerne bliver lidet fra Rødderne med et Pæl=Bore gjort. Stangen maa hælde sig med den øverste Spidse ind til Bedet. Derfor maa og Hullet i Jorden bøyes til Bedets Side. Midt paa Stængerne bliver en anden Stang indlagt, og en hver Stang, som staar op, bliver paa denne stærke Tvær=Stang med en PiilVøgger fast bunden; saa kan Storm og Væir ingen Skade giøre. f) J de følgende Aaringer, maa ikke meere, endsom 3, paa det høyeste 4 Ranker, løbe op paa Stangen. Den som ikke selv agter, at drage unge Planter til; den skiær alle de øvrige Ranker nær hos Jorden af, det, som han afskiær, kan han give Fæet til Foder, som det gierig æder, og det er meget sundt for samme. Holder han Jorden hos Humlerne løs og reen; saa bliver Frugten saa meget større og skiønnere. Jeg legger det overflødige af Rankerne hver for sig hos Siderne i løs Jord, tildekker dem indtil det øverste Øye, med Jord. Disse bliver i det følgende Aar i Martz=Maaneden paa begge Sider efter Snoren med en skab Spade løsgravet, og efter beres Øyne og Leed ituskaren, at vorde brugt til Plante=Rødder. 8) Naar Rankerne begynde, at løbe over Stangen; saa maa den øverste Top altid afhugges. Derved forhindres, at Humlerne øverst paa Stangen ikke voxe sammen, ligesom en Reede. De Tviger, som bære Frugt, voxer paa Siderne ud i Buske, og Frugten fra neden op bliver stærkere, fordi Soelens Straaler og Luften bedre gaae igjennem dem. h) J Efteraaret er det fornøden, at man forbedrer Jorden med gammel Koe eller Svinemøg, eller og med Beghvold=Halme. Men i Foraaret maa Bedene ophakkes og reengjøres. 1) Jo meere man i foraaret ophakker Jorden ved Hum lerne, og borttager de overflødige Rødder, saa meget bedre og skiønner voxer Frugten. K) Naar Humle=Bedene i 10 Aar have baaren Frugt, saa formindskes samme, og bliver ei saa store, som tilforn. Hvo som derfor vil altid have god Humle, den maa agte derpaa, naar han omplander dem. 1) J Almindelighed er det den fornemmeste Regel ved Humlernes Dyrkelse, Man maa holde Jorden i og hos Humlerne vel reen og frie fra Ukrud. m. Naar som man vil efter den givene Forskrift besette et Stykke Jord med Humler; saa drager man Snore efter Breden, og stikker 6 Alen fra hveranden en Pæl. Hvor lange Bedene skulle være, staar i enhvers Behagelighed. Disse Pæle betegne alle Beede, som ere to Alen brede, som efter den foreskrevne Maneer, kan vorde paa dette Stykke Jord anlagt. Og deraf kan enhver Hummel=Elskere, med ringe Møye, beregne hvormange Planter ham fornøden ere. Jmellem Bederne kan man sætte Krubbønner, Cartufler (Potatos) eller saae Rover. Saadanne Frugter, som holde Landet reent, giør ogsaa, at Hummel=Beederne blive løse og reene. Humlerne have bedre R. 361 Rd. Soelen og Luften, og Frugten bliver skiønne. Med disse imellem liggende Beder kan efter 10 Aar i Anleggelsen skee Omskiftelse. ) At anlegge Humle i smaae Bierge, er ikke at forkaste, dersom Jorden ikkun bliver løs og reenholden. Men dertil giver den her anførdte Maneer og Ordning, til at anlegge Humlerne en beqvemmere Leilighed. Jeg legger Vind paa, at drage Humle=Rødder, hvo som i fremtid, besynderligen efter to Aar, vil have Planter, kan bekomme dem: Vil nogen have samme for intet, den tiener jeg gjerne med dem. P. E. Luders. paa Glücksborg. Stifter af det Kongelig Danske Ager=Academie. Medlem i det Kongelig Storbrittanisk og Kursyrstlig Brunsvig Lüneburgske Landvertskabs=Selskab og Ære Medlem i det oeconomiske Selskab udi Bern.