JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1800-01-01
Et Forslag til Gadernes bedre Fremkommelighed om Vinteren, som ikke er for højtravende. Min Herrel Siden De dog har indrykket saa mange Sneog Is- Forslag i Deres Blad, saa haaber jeg at mit indrykkes med. Det er meget simplere, i det ringeste i mine Tanker, end noget af de foregaaende, og dette vil maaskee gjøre, at det antages. Da det er indlysende at Vognene med deres smale Fælger, der i hvert Øjeblik af Farten arbejder med hele Læssets Vægt og. Fartens Kraft paa 4 meget smaae Stykker af Gade-Isen, derved bryde og gjennembore den. Jo ujævnere den herved er bleven, des større Anstrængelse maae der anvendes for at frembringe de senere Vogne, der nu ved Faldet fra Ujævnhedernes Højder ned i deres Dale faae en forøget Magt til at brække. Forudsætter man derimod, at ingen Læsvogn eller Karet i de første Tider af Vinteren kom paa Gaderne, hvad vilde da Følgen være, Sneen vilde ligge jævnt, nedtrampes jævnt, ved Solmilding eller en kortvarende Slen smælte jævnt, og atter fryse jævnt. Ingen Huller, intet Slag, ingen løskørt Kanp vilde gjøre Gaden ufremkommelig eg farlig. Og herpaa grunder jeg da Forslaget. Ved indtrædende Frost og Snee i Vinterens Begyndelse være det forbudt, at bruge Vogne eller Kareter, men i dets Sted tilladt at fare med Slæder og Kaner. Karet Agere fare ligesaa maaelig i fjærhængte Kaner med lukket Fading; Læs frembringes ligesaa let paa Slæder; og Gaderne bleve jævnede istædet for at fordærves. Det forstaaer sig, at det maatte forbydes, at udføre paa Gaderne hele Læs af Gaardenes Is og Snee, at de af Rendestenene ophugne Kamper strax maatte bortføres af Renovationskontrahenterne, istedet for paa en ufornuftig Maade at henkastes paa Midten af Gaden for Hestefoden.
Politivennen, 1800-01-01
Et Spørgsmaal og Ønske. Er der aldeles intet Raad imod den afskyelige Tyrkiske Uskik med de mange løse Hunde her i Kjøbenhavn, som daglig tiltager? og er der Raad derimod, hvorfore komme disse da ikke til Virkelighed? Gid vores ny og for saa mange gode Egenskaber velbekjendte Politimester vilde begynde sit Embede med Afskaffelsen af dette Onde, hvorved han vist vilde fortjene og erholde enhver fornuftig Mands Taknemmelighed og Agtelse. (Indsendt.)
Politivennen, 1800-01-01
Uordener. 1) I store Strandstræde udeu for No. 13 og paa Østergade paa mange Steder, især omkring Svaneapotheket, ere Fortogsfliserne saa skjæpt liggende, at man istedet for at have Nytte af dem, snarere har Skade, da man, formedelst den fristende Bekvemmelighed disse Fliser andensteds yde, forledes til ogsaa her at søge Dem. 2) I Kristenbernikovstræde er Huset No. 297, saavidt det lader, i den Stand at Politiet burde tage det i Øjesyn, for ikke altfor sildig maaskee at kaldes derhen, naar de nedfaldende Murbrokker have gjort en eller anden uoprettelig Skade. Huset er yderst svagt hvortil endnu Sidebygningernes Indrykkelse bidrager. Man seer hist og her paa Forsiden Spbr af en umiskjendelig Brystfældighed. Ogsaa burde det eftersees, om Gavlen er sikker, da Taget har sat sig kjendelig i Rygningen. 3) Imellem No. 310 og 31Z i Antonistræde er to Huse, som ingen Nummere have. Over Kælderen af det, som skulde være No. 317, har før været et Slags Bislag, men dette er af Raadenhed nedfaldet, saa at kun et Stykke deraf er tilbage, der baade vansirer, og er ved sine skarpe Kanter farligt for de paa Hortoget Forbigaaende. 4) I lille Kirkestræde ligger paa det nørdre Fortog endeel meget store Stene, som spærre al Passagen; der er engang før klaget over den, saavelsom over en Vogn, som altid stod hos dem. Denne sidste er borttaget, men Stenene, som ere endnu farligere, ligge der endnu.
Politivennen, 1800-01-01
Til Nytte for dem, som sætte over Beltet imellem Sjælland og Falster. Ligesom der ved Gaabense Færgegaards Bortforpagtning, blev lovet til de Rejsendes Efterretning en Taxt, der skulde opslaaes, som formodentlig er skeet; saa højtnødvendigt er det, at vedkommende Amtmand for Vordingborg Amt vilde til de Rejsendes Efterretning lade opslaae den befalede Taxt ved Vordingborg Færgegaard, der kunde tillige forklare følgende: 1) Om Bestyreren af Færgeløbet, maae understaae sig at modtage mere, end een Fragt af Færgen, naar adskillige indtræffe ved Fagen paa eengang, f. Ex. 1 Vogn med 2de Heste med Tilbehør af Folk og Kofferter. Person med sin Ridehest og 1 eller 2 flere løse og ledige Personer, naar dette tilsammenregnet ej opløb til højere, end hvad Færgen koster, nemlig 11 Mk. 4 Sk. om Vinteren og 8 Mk. 8 Sk. om Sommeren? Løber det stykkevis ud til mere, bør han unægtelig have sin Betaling; det samme i Forhold til Jagten, Iisbaaden og Jollen? 2) Om Bestyreren maae nægte disse saaledes at gjøre Følge, under hvad Forevending, som saa gjerne vil anbringes ved Færgestæderne, der end maatte hittes paa? og hvor disse i en Hast kunde søge om Ret, da Birkedommeren boer 2 og Amtmanden 4 Mile fra Færgegaarden. Om Magistraten i Vordingborg ikke dertil kunde i saa Tilfælde paalægges at hielpe den Rejsende tilrette? 3) Om det er Færgemændene tilladt, at tage Betaling af de simple Militaire, naar der er Lejlighed eller de er tilstæde og vil gaae med det befragtede Fartøj, og om det maae nægtes enten af Befragteren eger af Færgemanden, NB. Rentekammeret har allerede for Gaabense givet sin Erklæring for 2 a 3 Aar siden herom. 4) Om Soldaten ved Indmarschen er pligtig at betale noget i de trende bestemte frie Transportdage, naar han ikkun møder paa en Tid efter hans Lejlighed i samme. 5) Ligeledes paa Hjemmarchen, om Soldaterne endog for desto snarere at naae deres Husbonders Arbejd indtræffe i Flokketal 2 a 3 Dage førend de bestemte Transportdage? Dette kan ikke hæmmes undtagen en retskaffen Offieer møder betids ved Færgestedet, og han kunde holde Folket tilbage til der blev 40, 50 til 60 Mand til Jagten som da burde gaae. 6) Om det ikke er, og allene bør betales som Lejlighed, naar et Fartøj fea Gaabense er tilstæde ved Vordingborg Færgegaard, og Rejsende ankomme imedens det liggerder og lodser, eller for kontrair Vind eller lavt Vande? Maae Gaabense Færgefolk nægte at indtage disse? samme er Spørgsmaalet ved Gaabense. 7) Om det er Ret, hvis Jollen med 1 a 2 Personer betales som den store Baad? 8) Om det er tilladt og kan forsvares for de Rejsende, hvis Færgefartøjerne gaae uden for Færgeløbene paa Fragt, enten for Betaling eller gratis? og om der ikke bestandig bør være 3 faste og en dygtig Mand, der kaldes 4de Mand tilstæde, naar de Rejsende ankomme, og ikke da først afhentes inærmeste By eller andensteds? i hvilken Tid de Rejsende opholdes med Snak og Udflugter, ofte til stor Hindring i deres Bestemmelse. Ogsaa Trællens rigtige og forsvarlige Brug til de Rejsendes Nytte, behøver uomgængelig vedkommende Øvrigheds Opmærksomhed. Kbhavn. d. 30 Jan. 1800. P. Biørusted. Opsyns-Betjent ved GarderStalden.
Politivennen, 1800-01-01
Om Snavsvæsenet, til Vedkommende. Da vore Gader og Torve ere, hver Gang vaadt Vejr indtræffer, indtil Ækkelhed skidne, og til visse Tider af Aaret saa aldeles belagte med Pladder og Nøg, at Fruentimmer især, ikke uden at blive skammelig tilsølede, kan gaae en Gade igjennem, saa falder det af sig sels, at en Uorden af den Beskaffenhed, i en By, 1480 hvis Gader ere brolagte, bør paatales saalænge indtil den bliver hævet. Vedkommende lisitere immer Renholdelsen, men denne Maade at faae Renlighed paa, har i de tvende sidste Aar kun baadet lidet; vel har saavidt jeg veed, Byen Renova;ionen bedre Køb end sorhen, men saa har Købet igjen en slettere Renova;ion; og deri stikker den liden Baade vi talte om. Hvad nytter det dog ved Lissta;ion at kontrahere med Folk, der i Tilfælde af Sneeog Isvintre, aldrig kunne holde Gaderne frie? Man kan svare: De der have paataget sig Renova;ionen, maae præstere hvad der er indgaaet. Men naar de nu ikke kunne? Byen er slet tjent med at faae forarmede Borgere, og de der for nærværende Tid have med Gaderne at bestille, bleve vist alle ruinerede, saafremt Kontrakten skulde efterkommes i alle sine Punkter. Hvad saa? Intet, mine Herrer! uden dette Forslag. Ingen Lisitanion, men Akkord med alle Vognmænd og Hyrekudske: rens Gader og Betaling derefter, om det saa var 30000 Rdlr. og derover aarlig. E. Sk. Det er slet ikke uovereensstemmende med Ret og billighed, om det paalagdes de Borgere, der havde Heste og Vogn, at bortføre visse Læs Snee og Is, naar Nødvendigheden udfordrede det. Men heri ingen Undtagelse. Magistraten selv vilde isaafald foregaae Høje og Lave med et got Exempel!
Politivennen, 1800-01-01
En Bøn for Døvstumme og Blinde. Allerede i endel Aar har man i Paris havt to Anstalter, hvis menneskekjærlige Hensigt og skjønne Følger maae glæde enhver sand Menneskeven. Jeg mener Læreanstalten for Døvstumme, hvor disse lære at læse og skrive, og altsaa gjøres nyttige for Samfundet, og Institutet for Blinde, hvori disse lære at læse, regne, skrive, spinde, strikke, spille paa Instrumenter, sætte (i Bogtrykkeri) o. a. m. til stor Fuldkommenhed. Og medens denne sande Broderkjærlighed øves i en Hovedstad, der troes uden Religion og Sæder, hos et Folk, der nu paa tiende Aar sukker under en mageløs Krig, hvad gjør imens det religiøse, det sædelige, det lykkelige Danmark, det Danmark, der ved syvtiaarig Fred har kunnet samle sig Kraft til al god Gjerning - hvad gjør det for sine døvstumme sine blinde Børn, der saameget mere trænge, saameget mere ere berettigede til Moderens Hielp. I Kiel har Hr. Pfingsten alt i 1Z Aar, under det derværende Skolelærerseminarium, virket til Nytte i sit Institut for Dovstumme; og Kongen har understøttet ham. Tør man da ikke haabe at den samme Konge vil udstrække den samme ømme Haand til de staikels Døvstumme, der ere danskbaarne som han? En saadan Anstalt kunde allerbedst forenes med Blaagaardsinstitutet, da de vordende Skolelærere tillige bleve kyndige i at gavne de i deres Landsbyer forekommende døvstumme Unge. Et Institut for Blinde vilde herligen kunne forenes dermed. Fattigvæsenets virksomme Bestyrelse, der formodentlig har truffet et ikke ubetydeligt Antal af Døvstumme og Blinde imellem Stadens Fattige, forene sin Stemme med min!
Politivennen, 1800-01-01
Bekjendtgjørelser. 1) De i lille Kirkestræde saa farligt liggende Stene, hvorover i No 87 klagedes, ere borttagne. 2) Det farligen udstaaende Bræt i Antonistræde, som angaves i No. 92 er strax nedtaget. 3) Hjørnehuset af Vestergaade og ny Kattesund har faaet et Nummer paamalet. 4) Huset No. 315 i Antomistræde har faaet det manglende Nummer paamalet.
Politivennen, 1800-01-01
Uordener. 1) De, som have Opsyn med Helliggejstes Kirkes Fortoges Renholdelse, gjøres opmærksomme paa en meget farlig Uorden, som Ophuggerne formodentlig uden deres Vidende, begik. I Mandagsformiddags var der i den alentykke Is nedhugget en 11 Alenbreed Grøvt for at aabne Udløb for det paa Kirkegaarden staaende Vand. Ved dette Sted var ingen Lygte, og dog blev det ved at være i denne yderst farlige Tilstand, indtil Fortoget den følgende Torsdag Formiddag ganske ophuggedes. Vedkommende bedes en anden Gang, i lige Tilfælde at kaste et Opsynsøje til Arbejdet, da de ansatte Arbejdere ere saa skjødesløse, at dem ikke kan stoles paa 2) Brættet over Gaardrenden uden for Apstheket paa Kristianshavn er farligt for de paa Fortoget Gaaende. 3) I Sofiegaden er paa det vestre Hjørnehus af Overgaden over Vandet en Tud fra en Vask i en tre Alens Højde, som burde forsynes med en Trærende, for ikke baade at ækle og oversudle de Forbigaaende.
Politivennen, 1798-01-01
Brev til Politievennen, angaaende Byrders Bæren paa Fortogene. Hvad Politievennen i det 13 No. melder om den som bære Byrder paa Fortogene, synes en af dens Læsere ret underligt, efter *) Politievennen modtager gjerne Jndvendinger mod hvad den fremlægger for sine Læsere, hvis disse ere skrevne i en beskeden Tone, en Egenskab der i Planen (see No. 1) er betinget for dens Bidrag; vel kunde dette Brev i Mangel af denne Egenskab nægte Adgang, men da den Jndvending det indeholder, er den første der er indløbet, er dermed for denne Gang gjort en Undtagelse. det han erindrer før derom at have læst i et af Borgervennens Blade, om han erindrer ret af forrige Aar. J Borgervennen tvivledes meget, om det nogensteds var forbudt, at bære Byrder paa Fortogene, uden i en Politieplacat, som paaberaabde og kun var grundet paa Anordninger, hvori det ikke stod. Der meendes, at om det end var forbudt, burde det ikke være det. De Gamle, de Svage, de som bære Byrder*) troedes at have største Ret til Fortoget, fordi de mindst kunde undvære det. Det er nødvendigt at Byrder bæres og der er vel ingen, som gjør det for Spøg. Den der bærer Byrden er da i lovlig og gavnlig Forretning. Han vover meer ved at gaae langs efter Gaden end den, der er frie for Byrde og kan *) Jndsenderen gjør netop selv, ved at nævne de tre Arter af Fodgængere for hvem han paastaaer fortrinlig Rettighed til at betjene sig af Fortogene, sin Paastand for de Bærende til intet, thi skal Fortoget tjene de Gamle og Svage saa maa hine nødvendis gaae paa Kørebroen. frit bruge sine Sandser til at undvige den Fare og de Ulejligheder, som der møde. Den som bærer Byrden er en Gaaende som den der ingen bærer, er Borger, gavnlig Borger, har Ret til offentlig Begvemmelighed. Politievennens Mening, at Fortogene bør allene være for de pyntede, velklædte, fine Mennesker, og at den størrere Deel af Jndvaanerne, hvis Næring ikke tillade dem at være saa rene og sirlige, kun da maae betræde dem, naar de ingen pene, fornemme er i Vejen;**) er da meget afvigende fra den i Borgervennen yttrede, og skulde den ikke ogsaa være det fra Politieanordningerne, og fra billighed? *) Man seer daglig at Bærende meget got, og uden Fare kunne følge Kørebroen; just det, at de have noget at drage, at de i almindelighed bedre end andre kunne tale til vore uforskammede Kudske og Vognmænd, beskytter dem imod Farer og Fornærmelser som kun alt for ofte møde de der ikke bære. **) Læseren henvises til No. 13 af Politievennen; mere behøves ej at svare en saa uretfærdig Fordreielse. Det er saa vanskeligt at glemme sit eget Selv. Politievennen er ventelig en velklædt Mand, der ikke trænger til at bære Byrder, og han elsker da Privilegium for de Velklædte og meer Formuende. *)
Politivennen, 1800-01-01
Noget mere om Døvstumme. Formodentlig ønsker vor menneskekjærlige Almenhed at kjende noget mere til den i sidste Nummer omtalte Hr. Pfingsten og hans Institut for Døvstumme i Kiel. Hr. Pfingsten var Organist og Landsbyskolemester i det Lybekske; den Tid som han fra disse Forretninger havde tilovers, anvendte han paa at undervise Døvstumme. Kongen kaldte ham derfra til Kiel, gav ham 300 Rd. aarlig Løn, og lod ham der oprette et Institut for Døvstumme, som staaer under Opsyn af Skoleholderseminariets Bestyrelse. Ganske Fattige undervises for intet, og Seminaristerne bibringer han sin Methode. Ved et af ham selv opfundet Tegnsprog giver han sin Undervisning Indgang. Han nøjes ikke med at skaffe sine Lærlinger Færdighed i dette Tegnsprog og i Skrivtsproget, men han lærer dem endog at tale forstaaeligt. To af dem konfirmertes. 1798 i Lybek og svarede meget godt og bestemt paa det Spurgte. Kronprindsen betaler for en døvstum Pige, som for nærværende Tid er hos Hr. Pfingsten. En af hans Lærlinger er i Bogtrykkerlære og gjør god Fremgang. Allevegne opsporer Hr. Pf. disse Ulykkelige for at hielpe dem. Og desværre de ere ikke faa. Han har ogsaa havt den Glæde at finde hos dem gode Hjerter, Taknemmelighed og Anlæg til alt Godt. Endnu fortjener at anføres, at Manden Ludvig Reventlov var den, der opsøgte denne i en Vraa virkende Mand, og ved sin Anbefaling til d. t. Kansellie var Anledning til hans Forflyttelse, der var ham des ønskeligere, som en født Kieler. Udgiveren af dette Blad anviser, hvor en døvstum Yngling af gode Sæder og nogen- ledes Hoved kan antages i Bogtrykkerlære her i Kjøbenhavn.
Politivennen, 1800-01-01
Advarsel. I lille Strandstræde i Bryggergaarden er en Hund, som anfalder Mennesker. Denne Hunds Ejer, Garver Hr. Breslau, som man af Menneskelighed bør formode uvidende om slig sin Hunds Opførsel, ombedes at raade Bod derpaa som snarest.
Politivennen, 1800-01-01
Om de utilbørlige Tagtude. De fleste Husejere i Kjøbenhavn have indseet det Skadelige for Bygning, Kælderdør Vindner og Trapper, i at lade Tagvandet nedfalde dryppende fra hver Tagsteen; derfor seer man kun Tagdryp for meget saa Huse, ligesom Tagdryp burde ganske være forbudt for Farlighedens Skyld af Istappernes Nedfald. Der hersker virkelig mere Omhu, her for ygningernes Bevarelse og udvendige Penhed, end i nogen stor Stad jeg kjender. Men Kjøbenhavnerne besidde virkelig ogsaa en Grund af Velvillie. Derfor er man ikke bleven staaende ved den blotte Afskaffelse af Tagdryp formedelst en Tagrende, der lod det samlede Vand ved en eller begge Ender udvælde igjennem en kort Tagtud, hvorved de Gaaende istedet for et vedvarende Dryp maatte gaae i et afvexlende Skyl; man har i dets Sted nedbøjet Tagtuden og ved en langs ad Muren nedgaaende Blikpibe ladet Vandet ud løbe nede ved Husets Fod. Denne vakre Maade er brugelig ved alle nye Huse, og de af de Gamle, der endnu kunne have Tude, ere til Ære for Staden kun saa i Forhold. Midlertid ere disse desmere anstødelige. Selv paa de store Gader Købmagergade og Vimmelskaftet, paa den uaforændte Side, forekomme disse Levninger af Uvillie. Da Tagpiber kunde haves for en meget ringe Bekostning, maae man vierelig undres over, at formuende Mænd kunne uden Barmhjertighed see Medbrødre, der ile hver til sit fra Regnen, i eet Øjeblik at gjennemblødes ved deres Tagvand, medens de selv ikke kunne dølge for sig, at det er dem kjært, ubespølet at kunne forbigaae Naboernes med Piber forsynede Huse. Politivennen vil ugentlig angive TuDene indtil de, enten ved Ejernes borgerlige Tænkemaade, eller ved Politiets Medvirkning, forsvinde.
Politivennen, 1800-01-01
Om utidige Muslinger. (Til Ockonomi- og Kommeree Kollegium.) Et Reskript af 6te Maj 1797 værger imod den alt for smaae Fiskyngels Fangst og Fordærvelse i Limfjorden. De sjællandske Fiskerlejer have, saa vidt jeg veed, ikke nogen Anordning nødig i den Henseende, da deres Garn har temmelig vide Masker. Ikke heller er det mødt mig her, som i Norge, at see Gæs eller Svin fødte og fedte med Fiskyngel. Men vore Muslingfiskerier trængte til noget Værn da man seer deres uundgaaelige Ødelæggelse imøde, hvis det bliver Bønderne tilladt, ustraffede i Kjøbenhavn at falholde ganske unge Muslinger, til Bedrag for Køberne og Tilintetgjørelse af denne yndede Skælfisk. Konfiskanion af nogle Læs Muslingeunger vilde snart hæmme denne Misbrug.
Politivennen, 1800-01-01
Den stakkels graae Hest imellem Vibenshus og Vangehuset. Imellem de til Udgiveren i denne Uge indkomne Besværinger har understaaende forekommet ham meest trængende til Anbefaling hos Publikum: ødmygst P. M. Er Politivennen et Taleredskab for foruret tede Mennesker, saa, bør den endnu villigere tale for forurettede Dyr, da der for dem er saa liden Hielp at finde. Jeg har aldrig baaret Had til noget Menneske og endnu mindre til min Lige, men da min Hosbond ved sin Haardhed har bragt mig til den yderste Grad af Jammer og Fortvivlelse, saa vil enhver Retsindig vist undskylde, om jeg ikke elsker ham af mit ganske Hjerte. Jeg vil fortælle kortelig min elendige Tilstand, for derved om muligt at bevæge en Hesteven til Forbarmelse. Her paa Marken, udelukket fra den lune Stald og den trystende Krøbbe, har jeg gaaet den hele haarde Vinter, døjet Frost, Uvejr og Sult, og blot opholdt Livet med de Græsspirer, min vaklende, matte Fod kunde opskrabe under Is og Sne; at jeg har arbejdet, som en ærlig Hest mit hele Liv, det kunde jeg bevise med Skudsmaal fra min Husbond - hvis han ellers kunde skrive - at jeg endnu kan og vil arbejde og rigelig betale min Føde og Nattely, derpaa giver jeg en ærlig Hests Ord, som er lidt mere at stole paa, end almindelig Kavalerparol. Men hvorfor jeg Elendige, har skullet lide saa meget, det bør min Husbond, det Menneske, gjøre Regnskab for. O sikkert skulde han ikke finde mig saa barbarisk, hvis jeg var hans Herre, og han var, hvad jeg desværre er, en stakkels forhadt og forladt Graae Hest. logerende paa aaben Mark imellem Vibenshus og Vangrhuset. Udgiveren tør haabe at dette arme Dyrs Herre bliver tilholdt, enten at tage det i Stald, eller at skyde det.
Politivennen, 1800-01-01
Spørgsmaal. Hvad kan være Aarsag i at det i Politivennen nyligen foreslagne Middel imod det halsbrækkende og hesteødelæggende Føre, som vi stedse have paa vore Gader, naar en pludselig Tø afløser en lang og snerig Frost, - det Middel, at det skulde være befalet, saasnart det frøs og Sne tillige var falden, at bruge Slæder og Kaner istædet for Vogne. Hvem mon dette Middel kunde skade? At det vilde gavne i Almindelighed vil vel ingen nægte.
Politivennen, 1800-01-01
De skjønneste Lygter i Kbhvn. Disse vil det let begribes kunne ikke være andre, end de, som Ejeren af Hjørnehuset af Gammelstrand og Højbrotorv har anbragt. Det er runde klare Lygter af eet Glas, forsynede med en Lampe med fire Flammer, og udhængte ved Jernstivere saa langt fra Husets Mur, at de hænge over Torvet selv, næsten i lige Højde med Gulvet af første Sals Etage, og altsaa i det mindste to Alen højere, end nogen anden Gadelygte. Man seer tydelig Nytten af denne højere Standpunkt, da Lysningen derved kan falde længere bort under en til Oplysning tilstrækkelig Vinkel. Ogsaa hænge alle Parises Lygter omtrent i en Højde af 7 Alen. Den Afstand fra Muren de her omtalte Lygter besinde sig i, gjør at det hele Fortog er paa det herligste belyst, da derimod vore sædvanlige Gadelygter kaste en mørk Skygge af Blikket netop paa de Steder de skulde oplyse, og selv de helglas Lygter, der enten staae ud fra Muren paa korte Standere, eller ere befæstede paa Stenstandere i Fliserækken kaste Skygge paa en Deel af Fortoget, de første af Lygtens Bond, de sidste af Stenstanderen. Da den ene af disse skjønne Lygter tillige hænger for Enden af Højbro, maatte man ønske at Kongen som Slotspladsens Grundejer vilde ved den anden Ende lade ophænge en lignende eller en parisisk Reverber. Nødvendigheden af Broers stærke Belysning, da man her hvor man savner Huse paa Siden er mindre sikker, er ingensteds saa vel indseet som i Paris, hvor man tillige har havt Følelse for Skjønheden af denne Hos os ere Stadens Sikkerhedsanstalt. offentlige Broer nogle med de skumleste Steder, dem man skynder sig at komme over, medens man hist forlystes ved at gaae over dem og medens de tillige, ved de sammesteds anbragte Hovedvagter, ere frygtelige Passager. for Tyve og Nattesværmere.