Berlingske Tidende, 1836-03-04
Breve fra St. Etienne klage over den megen Snee, der er faldet i det sydlige Frankerig, mange Veie ere derved blevne ufremkommelige. Mellem Roanne og Lyon, mellem Lyon og Clermont, mellem St. Etienne og Annonai, mellem St. Etienne og le Puy var Forbindelsen allerede i flere Dage afbrudt. Hr. Thiers's Tale i Pairs-Kamret var egentlig intet andet end en Omskrivelse af hans Foredrag i Deputerede Kamret. Themaet var: at det nye Ministerium er enigt i alle Regjerings-Politikkens Punkter, at han (Thiers) er Personificationen af denne Enighed, og da han har været et indflydelsesrigt Medlem af det forrige Cabinet og paa en afgjørende Maade har virket med til alle vigtige Forholdsreglers Udførelse, og da han ikke agter at tilegne sig noget andet end det hidtil fulgte Regjerings System, saa bliver Alt ved det Gamle. Slutteligjorde Hr. Thiers Pairs-Kamret en Compliment over det Mod og den Jndsigt, det som Pairs-Ret nylig igjen havde lagt for Dagen i den Fieschiske Proces. Den uafhængige Presse finder en saadan Compliment, naar den gjøres en Domstol, der netop har ladet trende Dødsdomme fuldbyrdes, høist anstødelig. Jøvrigt vil Jngen ret troe Hr. Thiers's Forestillinger, at Alt skal blive ved det Gamle. Man tvivler rigtignok ikke om hans øjenblikkelige Villie, men venter dog, snart at see denne saa ofte modificerede Villie atter dreiet efter Omstændighederne. Allerede Resultatet af Vice-Præsidenternes Valg i Deputerede Kamret tyder paa, at Ministeriet Thiers kun da vil kunne holde sig, naar det indrømmer den liberale Opposition Adskilligt. Det antages nemlig som afgjort, at de, omtrent 75 Deputerede, der pleie at stemme med Hr. Odilon-Barrot, have ved hine Valg gjort Udslaget til Bedste for de Herrer, Calmon og Teste, mod de Herrer Persil og Jacqueminot. Da nu, uagtet denne Coalition, Ex Ministrene, understøttede af Kamrets Legitimister, hvem de Doctrinaire ere meer hengivne end de nye Ministre, dog have sat Valget af Hr. Duchate igjennem, slutter man deraf, at Ministeriets Stilling ligeoverfor Kamret er høist precair. Som allerede omtalt, er Nina Lassave blevet Opvartningspige i en Caffebod. De franske Journaler yttre sig saaledes herom: "Nina Las save, denne Fieschis Er-Concubine, sin Velgjørers, Mores Angiverinde, paa hvis Vidnesbyrd dennes graa Hoved faldt, har atter lagt et vederstyggeligt Beviis for Dagen paa sin brutale Fornægten af al menneskelig Følelse. Hun har fæstet sig til Caffehuset de la Renaissance, for den uhyre Løn af 1000 Franker om Maaneden. Denne det omtalte Caffe huses Speculation har destoværre i Gaar og i Dag (den 23de og 24de Februar) havt et skammeligt heldigt Udfald. Alle unge Gjække, hele den tallige Skare af udsvævende Lediggjængere, trængte sig hen til Caffehuset, for at lorgnettere denne Skjændselspensionist, der hverken besidder Skjønhed, Aand eller Hjerte. J Førstningen gav hun sig med skamløs Frækhed til Priis for de ledige Narres Blikke. Jmidlertid lader det dog til, at der mellem de Tilstrømmende ogsaa har været Folk, der ikke netop af Trang til at dræbe Tiden vare blevne drevne hen til denne Bod. Flere unge Menneskeer traadte nemlig tæt hen til hende og spurgte hende, om hun da slet ikke skammede sig for, paa denne Maade at give sig selv til Priis for et ækelt Skuespil, Efterat hun med megen Rolighed havde hørt paa en Deel lignende Spørgsmaal, fandt hun det endelig passende, at lade sig angribes af nogle nerveuse Tilfælde, og efterat hun havde jaget disse paa Dørren igjen, at anmode det ærede Publicum om, at gaae skaansomt til Værks med hendes Hjerte og med hendes Ulykke. Trængselen til Caffehuset er dog i Dag (den 24de) igjen saa stor, at man har anseet det for nødvendigt at sætte Skildvagter for Dørrene. Skjønt der maa erlægges 1 Fr. for Adgangen, danner dog den nysgjerrige Mængde en Colonne, der strækker sig langt ud paa Gaden, ligesom for Skuespilhusene, naar den en Aften skal gives et udmærket Stykke. Lignende Optrin tildroge sig for omtrent 20 Aar siden med den bekjendte, men langt mindre prostituerede Madame Manson. Men man haaber, at Opsigten med Nina ikke vil vare længer, end dengang var Tilfældet. Nød kan ikke have tvunget hende til dette Skridt. Fieschi havde anbefalet hende til en af sine Forsvarere, Hr. Parquins Beskyttelse, og denne bekjendtgjør nu i Bladene, at han i Foreninmed sin Kone havde truffet de nødvendige Forholdsregler, for at det ikke skulde mangle Nina paa Noget, indtil en anstændig beskjeftigelse var fundet for hende. Men da hun ikke engang havde opgivet ham sin Adresse, og da hun derved havde gjort ham det umuligt at sørge for hende, og endelig, da han nu hørte, hvad hun havde begyndt paa, slog han for bestandig Haanden af hende.