Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-06-21
Jndenlandske Efterretninger. Som en Prøve paa den nylig afdøde Hertug af Augustenborgs oplyste og humane Grundsætninger anføres følgende skjønne Tanker om den offentlige Mening, der forekomme i en Tale, Han har holdt i Aaret 1795, som Universitetets Patron, i hvilken vigtige Post han virkede saa meget til det lærde Skolevæsens og den offentlige Underviisnings Forbedring. Uvidenhed og Overtroe kunne endnu upaaankede have deres Spil, mørke Fordomme kunne paa nøde Sandheden Taushed, Lidenskaber yttre sig med vildt Raserie. Sindighed og Retfærd have ikke opslaaet deres Pauluner iblandt os. Men skulde hine Oplysningens Dage derfor aldrig oprinde? skulde Menneslægten aldrig vandre i Fornuftens og Sandhedens Lys, skulde Siælens Myndighed stedse kun kunde vorde faa Vises Arvedeel? - Nei, Medborgere, lader os ikke mistvivle om vor Slægts fremskridende Udvikling, lader os ikke falde af fra vor Troe til denne, at vor Bestræbelse for, at det stedse skal vorde bedre paa Jorden, ingensinde maae forekomme os den latterligste blandt Daarskaber, at vor virksomme Jver for det Gode i Vorden ingen finde maae kjølnes. - Først i denne Oplysningens Tidsalder naaer altsaa den offentlige Mening sin Modenhed, og faaer høi Agtværdighed. Den vil selv da ikke være ubedragelig, men den vil aldrig vitterlig hylde Vildfarelsen, aldrig kunne længe bedrages. De klarseende, de stedse vaagne Videnskadens og Sandhedens Venner ville da være i stor Mængde, og udspredede overalt. Vildfarelsen vil saa meget mindre kunne dølge sig for disse talrig forenede og derved mægtige Fiender. J hver Skikkelse, i hvert Klædebon ville de erkjende den, fremstille den i sin Nøgenhed for Mængdens Øine, og Mængden, der bestandig kun vil Sandhed, men hvis bedre dannede Øre da og bedre vil kunne modtage Sandhedens Stemme, vil ile sin miekiendte Veninde Sandheden villig imøde. Da vil den fornærmede Egenkjerlighed, der udgyder sig i Skjeldsord, den forklædte Herskesyge, og den galdesyge Avind der yttrer Had og hevngjerrig Sindelag, den religiøse og politiske Fanatismus, der slynger Forfølgelsens Bandstraale, ikke meere torde udraabe: vor Stemme er kun Gjenlyd af den offentlige, hvad vi nu yttre, og forkynde, er Nationens Mening, Sindelag, Troe, Villie. Disse selvtiltagne Ordførere blive da strax erkjendte i deres sande Skikkelse, og deres Uforskammenhed besvaret med foragtende Kulde eller med Haan. - Den offentlige Mening vil i sin Modenhed være stræng, men retfærdig, ubevægelig og ubestikkelig; den vil vedbørligen vurdere Mennesker og Ting, og anvise dem det behørige Sted. Den vil erkjende Fortjenesteen, uden Bibensyn til Fædreland, borgerlig Jndflydelse, Stand og Haandtering; den vil agte og ære hiin, og tidlig eller sildig hævne den undertrykte eller forsømte Fortjeneste paa dens Fiender. Den vil hylde Talentet, men dettes Glands vil ikke dølge Skrøbelighed og Feil, ikke kunde give Lasten en elskværdig Skikkelse; den vil ikke tilstede, at enkelt Mand opløftes til Afgud, hvis Ord ere idel Sandhed, hvis Handlinger fortjene blind Efterabelse, og hos hvem alting tilgives, alting undskyldes; den vil ikke af nogen enkelt Mand, af noget litterarisk eller politisk Partie, kunde misbruges til Ærgjerrigheds og nedrige Lidenskabers Redskab. Bevogtet og ledet af de klarseende oprigtige Sandhedsvenner, gjennemtrænger den hver Maske, bag hvilken nedrig Egennytte, Svig, Avind eller Herskesyge kunne skiule sig. - J Oplysningens Tidsalder vil endelig den offentlige Mening i fuld Maade godtgjøre sin Veldædighed; thi den vil yttre den meest velsignende Jndflydelse paa Folkets sædelige Forædling, og Almeenvellets Fremme. - Den vil understøtte, og fremme Borgernes Moralitet. Ved det den drager hver Enkelt for sin Domstol, offentlig revser Laster og Daarskab, og giver dem til Priis for Foragt, men tilveiebringer Dyd og Fortjeneste almeen Kierlighed, Tillid og bifald, vil Den give Sædeligheden forhøiet Jnteresse. Meget vil undlades, for at undgaae dens Daddel; meget giøres, for at vinde Navn af en god Borger. Selv Forfængelighed og Ærgjerrighed blive ved den Sædelighedens Venner og Lovenes Vogtere. Alle ville synes gode, og ved denne almindelige Vedbestrid ville mange virkelig vorde og være gode. Den offentlige Mening forjager i Oplysningens Tidsalder Uduelighed og Dumhed fra de offentlige Anliggenders Forvaltning, og tilintetgjør disse et Almeenvæsens Forstyrreres ødelæggende Jndflydelse; thi kun i Mørket kunne Uduelighed og Dumhed naae Magt og Anseelse. J Lysets Tidsalder maae de flye; de finde da ingen Tillid, intet Tilhæng, ingen Underdanighed; de staae der uden Støtter, som de trænge til for at holde sig i Veiret, og finde hiin sindige Modstand, som de ikke kunne bortrydde, siden de dertil fattes Klogskab og Forudseenhed, men som de endnu mindre kunne overvinde, da de dertil mangle Kraft. Tømmen maae falde ud af deres afmægtige Hænder, og blive Talent og Jndsigt til Deel.