Københavns Adresseavis, 1764-10-10
Anmærkninger. Middel mod Hestenes Saar, som er brugt ved Hoffet i Reiz i mange Aar. Man tager et Pd. Allun, 3 og 1 Qvart Pd. Victriol, en Une Salmoniak, 2 og 1 halv Unzer Spanskgrøn og en god Skee fuld af Viin-Edike, alt dette rører man tilsammen udi en Leer=Potte, saa længe indtil det bliver saa haart som en Steen. Siden tager man Potten fra Jlden, sønderbryder den naar den er bleven kold og forvarer Stenen, paa et tørt Sted. Naar man vil bruge det, tager man saa meget som en Valnød stor og lader det opløses igien paa samme Maade og bruger det ved Saaret. som de gamle Danskes Huusbygning. Bygningerne vare i de ældste Tider, og længe derefter, ikkuns saare ringe, nemlig en Sammenflettelse af Grene, behængte med Dyrenes Skind, eller tildækkede med Grøn sværd, saaledes som Hyrderne ved Vange=Ledet endnu slaae deres Bopæl for nogle Maaneders Tid, og det rimede sig best med deres Næring af Fædrift, som forpligtede dem til idelig Omflytning Loe og Lade behøvede ikke meget Bygning, da Jorden lidet blev dyrket, deres Heste og Kiør komme ikke under Tag; men skiultes i de tykke Skove eller nogle Huler under Bakkerne. Da man ved Asiernes Ankomst begyndte at leve noget bedre, efter Østerlandsk Maade. Tømmer kostede allene Arbeyd, og derfor bygdes Veggene her, ligesom endnu i Norge, af heele Stammer eller Træstokke, lagte paa Langs over hverandre. Disse Boliger bygtes lang Tid ikke tet sammen, saasom Gader eller Byer, men eenligen hver for sig; ligesom endnu skeer i biergagtige Lande, hvor ikke mange kunde nære sig paa en Plet, eller i Eyderstad og andre Marsklande, hvor Grunden udkræver mange giennemløbende Vandgraver. (Taget af den Danske Atlas eller Kongeriget Dannemark, 1ste Tome) De Vildes Valfiskefangst i Amerika. Saa snart de Vilde i Amerika seer en Valfisk at nærme sig deres Kyster, springer de hastig i Vandet, og svømmer den modig i Møde. Naar de ere kommen til den, kryber de med al muelig Behændighed op paa dens Hals, og nøye tager sig i Agt for dens Finner og Rumpe, hvorudi Val fisken besidder en overmaade sterk Styrke i at slaae. Naar den første gang har sprudet Vandet af sig, driver de hastig, og førend den anden gang kommer til at sprude, med en dertil gjort Kølle en Trætap i dens ene Næsebox eller Hul; i samme Øyeblik løber Fisken med sterk Fart under Vandet, og disse forvovne Karle holder sig fast ved den, og giør en Reyse med den under Vandet, siden de veed, at den der ey længe kand opholde sig, af Mangel paa Luft, men strax igien kommer oven i Vandet, formodentlig for at sprude. Saa snart den da igien kommer oven i Vandet, driver de nok en Tap ind i det andet Næsebor, hvorpaa Valfisken, fuld af Angest, lader sig synke til Havets Bund, hvor de Vilde overlader den Rolighed til at døe, da, siden den ikke mere kand trække Vandet til sig, men vel blæsedet ud, maa strax blive sine Fiender til Bytte. Om Høe=Avling. Udi Berg=Raads von Justi saa kaldede nene Warheiten, udi det 11te Stykke No. 81, findes en Efterretning om en nye Maade, at dyrke Hør paa, som kunde være værd at efterfølges, for at avle finere og længere Hør, end i Almindelighed. Denne Maade bruges ved Slesvig med alt det Hør, som forarbeydes udi den ypperlige Kammerdugs Manufactur i Slesvig, som bliver saaet og behandlet saaledes: Man søger at faae Fransk eller Rigisk Hørfrøe, og udvælger et frugtbar, tilstrekkelig løst og skiørt Ager=Stykke, graa Jord, blandet med nogen Sand, er best tienlig dertil. Sort og fast, leeragtig og har sandig Jord duer intet til dette Brug, fersk Giødsel, i sær af Møg, som er blandet med Halm, og ey igiennembrændt, holdes ikke for got; men tvertimod, at Ageren tilforn giødes vel med smulled Møg. Men er det ikke gjort, maa man tillave Ageren med en maadelig Mængde Møg, der allerede er bleven saa got, som til Jord. Man saaer derpaa Hørren paa lange smale Beder, som Hauge=Beeder, hvis Bredde, kand være to til halv tredie Danske Alen, men ey Bredere. Saa snart Hørren er bleven et Qvarteer høyt, sættes overalt Kieppe, som kand være en Finger tykke, og to Alen lange, saaledes, at hver saadan Kiep staaer omtrent en Spand lang fra hinanden, og Kieppene sættes dybt i Jorden, at Vinden ey skal kaste dem om Hvorledes Vandmøller, som fattes Vand, kunde hielpes. Mange Møller har ikkuns lidet Vand, og derfor og ikkun liden Næring, da det dog synes overeensstemmende med naturlig Erfarenhed i andre Tilfælde, at saadanne Møller kunde hielpes, saasom: Om der var eller blev gjort et Vandfang neden for Hiulet, der, hvor Vandet først falder af Hiulet paa Jorden, hvilket maatte være saa stort, at det i ringeste kunde romme 100 Tønder Vand, i den ene Side af samme skulde være satte i det ringeste fire Vand poste, saaledes indrettede, at deres Pompestange beqvemmelig kunde røres og drives op og ned af Møllehiulet, og Pomperne udgyde det Vand de drog til sig igien i Mølledammen. Skulde det giøres fornødent, kunde og et a parte Hiul tilsættes, for at drive Pomperne, endskiønt det formodes, at den liden Bevægelse Møllehiulet skulde meddele Pomperne, kunde være til nogen Hinder, at regne imod det Vand, der igien kunde falde paa Hjulet. Mærkværdigheder i Plante=Riget.