JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-22
Fra Bestyrelsens Overdragelse til Rentekammeret indtil Grev Holsteens Død, 172963. -J ikke meget over eet Aar befandt Skolen sig i en Uvirksomhedstilstand, i Mai 1729 blev den ophævet, og i Juli 1730 blev der igjen antaget fire Disciple og en Lærer. Med Gener. Lieuten. G. Juel, som 1731 atter blev udnævnt til Bestyrer, døde samme Aar den sidste Skoleherre af Stifterens Familie. 1782 blev derfor Johan Ludvig Holstein og Biskop C. Worm udnævnte til at paatage sig Bestyrelsen i Skoleherrens Sted. Jndtil 1737 ophialp de begge i Forening Stiftelsen, hvis Skole, Gods og Bygninger vare nedsjunkne i den usleste Forfatning; men fra 1737 af, da Worm døde, var Holstein allene Skoleherre. Hvad denne Oplysningens Ven gjorde, for at bringe Herlufsholm til en temmelig høi Grad af Flor, det viser Forf. os ved Kiendsgierninger, som maa gjøre hiin Hædermands Minde kjert for den sti digste Efterslægt. Han lod de forfaldne Bygninger istandsætte, afbetalte, ved klog Besparelse, Skolens hele Gield, og beholdt endnu Penge tilovers til Forskjønnelser ved Bygningerne og Gaardens Omegn, til Forbedringer ved Skolen, Skovene og Bøndergodset. Ham var det, der lod anlægge den anseelige, af tilhugne Kampesteene opmurede, af sex Hvelvinger bestaaende Bro, der er bekiendt under Navn af Jernbroen, og den skjønne Allee, som i en Længde af henved en Fierding miil fører, fra to forskjellige Sider, til Gaarden; han lod ogsaa istandsætte de forhen saa yndige Philosophgange, hvoraf nu ikke er meget uden Rudera tilbage, og hvis første Oprindelse er fra Munketiden, ligesom og Fiskeparkene i og omkring Gaarden oprense, forbinde med nye Sluse værker, og besætte med Karper, Karudser og anden Fisk - ei at tale om alle de øvrige Forskjønnelser, han foranstaltede. Med selve Hovedbygningen foretog han en Hovedforandring, beregnet paa Disciplenes og Lærernes Beqvemmelighed. 1755. var man færdig med den hele ny Jndretning, og samme Aar d. 7 Sept. ankom den ny Rector, Prof. Bernth, tilligemed endeel ny Disciple, hvis Antal for det første var bestemt til 20. - Men ikke allene Skolens Flor, ogsaa Bøndernes Tarv havde Holstein høiligen fremmet. Ved hans Tiltrædelse vare Skatterestancerne over 1000 Rd., ved hans Død kun 44 Rd. - 1763 var Skolen saa uheldig, ved Døden at berøves denne sin nidkiere og tænksomme Skoleherre, som Forf. med Rette kalder dens Fader og anden Stifter." En saadan Stamme kunde ikke andet end bære herlige Frugter. Blandt de Mænd, som efter SkolensGjenfødsel, under Holstein, havde nydt der deres Ungdomsdannelse, var Absalons Lovtaler, Conferenceraad C. F. Jacobi, der dimitteredes derfra 1754, og i en Jndberetning fra Procantsler til Kongen, 1759, omtales han som En, der fortjener at regnes blandt ingenia exstontiora." Johan Ludvig Holstein var ved hans Udnævnelse til Skoleherre Stiftamtmand. 1736 blev han Over secretær (Præsident) i det danske Cancellie, og siden (1740) Universitetspatron, Præses i det Kgl. Videnskabers Selskab i Kjøbenhavn, Generalkirkeinspecteur, Præses i Collegio de cursu evangelii promovendo; 1750 ophøiedes han til Greve af Lethraborg. Han var Ridder af Elephanten og Geheimeraad i Conseilet. (Forts.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-22
Blandede Efterretninger. Om Napoleons Ophold paa St. Helena. (Fortsættelse; see No. 19.) Den Sikkerhedsregel, at lade Napoleon, naar han red ud, ledsages af en Officier, blev med største Strænghed udøvet. Hvorfor den især var ham imod, vise følgende Yttringer, der ogsaa tilkjendegive de Grunde, der styrede hans Grundsætninger i Fangenskabet. "Det er en Selvfølge" sagde han til O'Meara, at man holder mig borte fra Staden og Søkanten. Jeg vil heller aldrig begiere, at nærme mig den ene eller den anden Side. Der behøves intet videre til min Bevogtning, end vel at vaage over Søsiden af denne Klippe. Lad ham udstille sine Poster rundt omkring Øen, og bringe dem med hverandre i Forbindelse, hvilket maa falde ham let, da han har saa mange Folk, og Flugten vilde være mig umuelig. Kan han ikke ligeledes sætte nogle Ryttere i Bevægelse, naar han veed, jeg vil ride ud Han kan stille sine Poster paa Bjergene, eller hvor han selv vil, uden at sige mig det, og jeg vil aldrig lade som jeg saae dem. Han kan gjøre alt dette, uden at tvinge mig til, at jeg skal underrette Poppleton (Ordinantsofficeren), naar jeg vil ride ud. Jeg vil intet gjøre, der kan bringe Folk paa den Tanke, at jeg er en Fange. Man har med Magt, imod Folkeretten, bragt mig herhid, og jeg vil aldrig erkiende den Ret, at holde mig her fast. Vilde jeg forlange en Officier til min Ledsagelse, saa vilde dette være en stiltiende Erkiendelse af denne Ret. Jeg agter ikke at gjøre noget Forsøg paa at flygte, uagtet jeg har givet mit Æresord paa, ei at undlade det. Jeg vil heller aldrig give det, da jeg derved vilde selv erklære mig for en Fange. Det er nødvendigt til min Sundhed, dagligen at ride syv, otte Timer, men jeg vil ikke ride ud med en Officier eller Vagt. Det har altid været min Grundsætning, at Mennesket stedse viser sandere Mod, naar det modstaaer Gjenvordigheder og Ulykker, end naar det berøvede sig selv Livet. - Deres Regjering feiler, hvis den troer at den vil trætte min Taalmodighed og tvinge mig til Selvmord, naar den anvender alle Midler, for at plaae mig, sender mig herhid, skiller mig saa ganske fra mine kjereste Paarørende, at jeg ikke engang veed, om de leve endnu, afsondrer mig fra Verden, paalægger mig unyttige og martrende Jndskrænkninger, og giver mig Udskuddet af Menneskeheden til Vogtere. Den bedrager sig, Havde jeg nogensinde næret en saadan Tanke, saa vilde Tanken om den Glæde, det vilde volde dem, afholde mig derfra." (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-22
Kjøbenhavns Børs, d. 21 Marts. Cours. Hamb. 2 M. 245, a vista 248. Amsterdam 2 M. - . London 2 M. 1123 Rbd. Spec. 249. - Specier solgtes til 14 Rbmk. 15 s. Obligationer (med Renter fra 11te Dec. 1822) 75. Nationalbank-Obligationer (af Laanet den 2 Febr. 1820) 101 a 101 1/2 Rbd. r. S. (uden Renter) eller 126 Rbdlr. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. Norske Sedler 14 Rbdlr. pr. 10 Spec. norsk. Svenske Sedler 60 s. - Disconto 5 pC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-22
Anmeldelse. Paa Forfatterens Forlag har forladt Pressen: "Vaarvioler, en Samling af Digte ved Jens Andreas Aagaard, Cand. jur.", stor 164 Sider foruden Jndholdsliste og Forerindring, og erholdes, heftet i couleurt Omslag, for 1 Rbdlr. 48 s. Tegn Exemplaret, i Dronningens Tvergade, No. 362, i Stuen. Paa 10 Exemplarer gives det 11te frit. - Samlingen, der indeholder blandede mindre Digte, sluttes med et Drama, bearbeidet efter Th. Körners Syngespil: Hass und Liebe, og det vil meget beroe paa den Deeltagelse og Afsætning, som dette Arbeide møder hos Publicum, om det skal følges af andre og større Arbeider i forskjellig Form. - Kjøbenhavn, d. 19 Forfatteren. Martii 1823.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-22
Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-26
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Tyvende Aargang. No. 24. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 26 Marts 1823.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-26
Om Advocat C. F. Schmidts Testamente.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-26
Den i forrige Aar i Kiel afdøde Hof- og Landretsadvocat Carl Friedrich Schmidt har i sit i sin Tid oprettede Testamente, blandt andet, fastsat følgende, angaaende hans efterladte Kobberstiksamling, der, ved hans dødelige Afgang, bestod af 20,000 Blade. Han legerer nemlig Fattiginstitutet i Kiel Halvdelen af den Sum, der maatte indkomme ved det af ham anordnede successive Salg af hiin Samling, og hvert af de to Sygehuse sammesteds en Fjerdedeel deraf, saa at begge tilsammen faae den anden Halvdeel af den indkommende Capital, imod at Staden Kiels Øvrighed, efter hans Ønske, udsætter den paa Renter; Renterne af den ene Halvdeel skulle Staden Kiels Fattige, og af den anden Halvdeel de Fattige i begge Sygehusene nyde Godt af, dog ikke hvert af disse Huse i Særdeleshed Halvdelen, men i Forhold til de flere eller færre i samme værende Syge. Om Fordelingen og Anvendelsen af hine Renter skulle Vedkommende aarligen underrette Magistraten i Kiel, da denne har paataget sig Renternes Oppebærelse og videre Gjenndbetaling. Det er herved især den Afdødes Hensigt og Villie, at Renterne for begge Sygehusene fortrinligen skulle komme de deriværende syge Fattige tilgode, hvilke, deres Pleie uskadet, aldeles ikke formaae at bære deres Ophold og Cur i disse Huse, der skulle gjøres saa lidet bekostelige. som mueligt. Hvad nu Fattig-Jnstitutet in Specie angaaer, saa har Testator anordnet, at Renterne af hiin Halvdeel af Capitalen ikke blot skal anvendes til allerede forarmede Personers Underhold og fattige Børns Opdragelse, men i Særdeleshed til Armods Forebyggelse, og altsaa fortrinligen anvendes til Haandværksfolk og Daglønnere, der ved Sygdom eller andre uheldige Tilfælde staae Fare for at forarmes, som Forskud, eller, efter Omstændighederne, som Understøttelse, der ei skulle tilbagebetales, og saaledes beskyttes mod en muelig Forarmelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-26
J Henseende til et Legat af 6000 Rdlr. H. Cour., til Hielp og Husvalelse for trængende Syge og Døende, har den Afdøde fastsat, at Magistraten i Kiel maatte udsætte samme paa Renter, og at disse aarligen maatte overgives Præsterne ved St. Nicolai Kirke i Kiel tilsammen, og altsaa hver af dem, i Forhold til Tallet af deres uformuende Skriftebørn, uddeele disse samvittighedsfuldt blandt sammes meest Trængende, til Hjelp, Pleie og Husvalelse paa deres Syge= og Dødsseng, angaaende denne Uddeling skal aarligen aflægges Magistraten i Kiel Regnskab. Et Legat af 1000 Mk. Labsch har den Afdøde bestemt til, at de aarlige Renter deraf skulle anvendes til at belønne Tyende af begge Kjøn, som i det ringeste har tjent i ti Aar paa eet Sted i Kiel og opført sig ulasteligen. Jnd træffe Aar, hvor intet saadant Tyende gives, saa opsættes Uddelingen af en saadan Belønning, indtil en dertil Competent findes. Men i det Tilfælde, at i eet Aar adskillige lige værdige Competente melde sig, kunne ogsaa saa mange Præmier, som haves, uddeles i eet Aar. Men een Person faaer ikke mere end een Præmie paa eengang. Dog kan den, som allerede har modtaget een Præmie, faae samme anden og tredie Gang, og det anden Gang, naar den Paagieldende, foruden de ti Aar, endnu har tjent fem Aar, altsaa femten Aar efter hverandre, paa eet Sted, eller ti Aar efter hverandre paa et andet Sted, men tredie Gang, naar samme, foruden de femten Aar, har tjent endnu fem, altsaa paa eet Sted tyve Aar, eller atter tilAar paa et tredie Sted uafbrudt, og opført sig ulasteligen. Naar to eller flere lige Competente, det være af Mand eller Qvindekjønnet, findes, saa er det en Selvfølge, at den, der, uden at have været Ødeland, er meest trængende, og skulde de heri være hinanden lige, den, der, efter al Sandsynlighed, vil gjøre det bedste Brug af Pengene, gives Fortrinet. Den, som ingen Præmie faaer, er den nærmest Berettigede i næste Aar.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-26
Under den 16de Juni 1821 har den Afdøde føjet endnu følgende Bestemmelser til sit Testament.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-26
Min kjere Fødeby Kiel testamenterer jeg TiTusind Hamb. Lübsch Mk. grov Courant, til dens Forbedring og Forskjønnelse. Holsteen gaden skal, istedetfor med Vandrender af Træ, forsynes med Jernvandrender, og da saaledes ingen videre Opbrækning af Gaden er nødvendig, samme saa godt som mueligt brolægges. Hvad der af denne Capital bliver tilovers, anvender Staden Kiels Magistrat og deputerede Borgerskab til sammes Forbedring og Forskjønnelse. Det er altsaa ingenlunde min Villie, at nogen paa Staden heftende Gield skal betales dermed. At afbetale denne efterhaanden, overlader jeg til andre Patrioter. Jeg vil kun sørge for vor Stads Forbedring og Forskjønnelse, ligesom forhen er skeet af mig, i Henseende til den forbedrede Gadebelysning. Om Friægter.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-26
Dersom privat Mands eller en Godseiers ubestemte Ret til at fordre Arbeide af hans Underhavende eller de saakaldte Bønder, er for det Almindelige skadeligt, hvilket af de allerede emanerede Love maa antages, tilstrækkeligen at være bevist, da maa Statens eller Statens Embedsmænds Ret til at fordre ubestemt Arbeide af Bonden, eller det matrikulerede Hartkorns Brugere, være endnu i langt høiere Grad skadeligt: thi Godseieren, som efter Lovene staaer til Ansvar for de Præstationer, der af hans Underhavende, skulle ydes til Staten og andre offentlige Jndretninger, maatte handle aabenbart imod sin egen Jnteresse, om han af hans Bønder fordrede et større Hoverie, eller ubestemt Arbeide, end de, uden deres egen Avlsdrifts Forsømmelse, vare i Stand til at præstere. Ganske anderledes forholder det sig med de mange forskjellige Personer, som til Friægter ere berettigede. Deres Forbindelse med Bonden er, som oftest, ikkun den, der bør finde Sted imellem alle Statens Medlemmer; men, mon dette Baand altid er stærkt nok til at virke Skaansel, Desuden staaer det sjeldent i den til Friægter Berettigedes Evne at skaane, om han endog vidste og følede, hvor tungt og harmeligt det er for Bonden, at lade sin Plov og sine Høstvogne hvile, ofte midt i det travleste og høist nødvendige Arbeide, undertiden blot for at slæbe en Kalkeballie fra eet Sted til et andet. Den 9de §. i Forordningen af 13de Mai 1707 viser, hvilke Fornærmelser den stakkels Bonde, under de ham, ogsaa den Tid, paabudne Friægter, maatte døie. Han selv blev ilde tracteret med Hug og Slag. Han blev tvungen til, saa overmaade hastigt at fremfare, at undertiden Hestene derved fordærvedes og saaledes tilredtes, at Eieren ikke i lang Tid kunde betjene sig af dem. Mange og beviislige Exempler paa Friægters afskyeligste Misbrug, ogsaa i vore Dage, kunde Forfatteren nævne; men hvo kjender ikke, om just ei de samme, saa dog mange lignende, og hvorledes skal det kunne forebygges, saalænge ubestemte Friægter kunne fordres, Til Friægter maa ogsaa henregnes det personlige Haandarbeide, eller det saakaldte Pligtsarbeide, hvis tunge og ufordragelige Byrde for Landmanden eller Bonden dog ikke saa meget bestaaer i selve Arbeidet, som dets Spilde og Affordring paa uforudseete og undertiden høist ubeleilige Tider; desaarsag saavel dette, som Friægterne, enten maa bestemmes, eller aldeles afskaffes.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-26
Efter disse Forudsætninger gaaer Forfatteren over til at classificere de saakaldte Friægter, saavelsom Pligtsarbeidet, og forbeholder sig, ved hvert Slags især, at foreslaae det, han til Landmandens Lettelse og Tingenes bedre Orden anseer meest passende. (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-26
Jndenlandske Efterretninger. Historisk Efterretning om den frie adelige Skole Herlufsholm, af H. B. Melchior, Professor, Dr. Philos., Overlærer ved Skolen. (Fortsættelse: see forr. No.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-26
Stiftelsens Skjebne under Skoleherrerne Grev Thott, Schack Rathlou og Geheimeraad Brandt. 17631805. Holsteins Eftermand som Directeur for Herlufsholm var Grev Otto Thott; hvis Bestyrelse imidlertid ikke blev Stiftelsen til Fordeel, men dette var, efter Forf. Mening, ingenlunde en Følge af hans Ligegyldighed for Stiftelsen; thi han manglede aldrig god Villie til at fremme dens Vel; Grunden dertil maa deels søges i hans Alder, da han allerede var 62 Aar, deels i adskillige for Landmanden indtrufne vanskelige Aaringer, og endeligen i Lunkenhed hos de Underordnede. Baade Godset og Skolen forfaldt under denne Bestyrelse. Efter Thott kom Schack Rathlau. Han var en kyndig Godsbestyrer, men besad ingen synderlig Jnteresse for Videnskaberne eller deres Dyrkere. 1785 tiltraadte han Beskyrelsen, og allerede 1788 forlod han den igjen. Næsten bestandigen fra den Tid af, Directeurerne ikke mere valgtes af Stifterens Familie, var Bestyrelsen forenet med Universitetspatronatet og Præsidentposten i det danske Cancellie, men ved Schack Rathlous Fratrædelse blev Hertugen af Augustenborg Universitetspatron og Geheimeraad Brandt Cancelliepræsident, altsaa den sidste tillige Skoleherre for Herlufsholm. Brandt forefandt Stiftelsen i en høist maadelig Forfatning, men hvilket han kraftigen søgte at raade Bod paa ved gavnlige Foranstaltninger, og under ham blev Grunden til Bøndernes Velstand lagt. Jkke mindre var hans Omhu for Skolen; men alle hans Bestræbelser uagtede, naaede denne dog ei den Flor, hvorved den Holsteinske Periode udmærkede sig. Han døde 1805 og forærede Stiftelsen sin Bogsamling, der bestod af 7000 Bind. J sit Testamente bestemte han for hver Lærer, hver Discipel og hver Betjent eet eller andet Stykke af hans Prætiosa, som en Mindegave. Disciplene fik saaledes hver et Stykke af hans Medaillesamling; de øvrige Gaver bestode af kostbare Skrivertøier, Taffeluhre, Daaser og deslige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-26
For dem, som ønske at gjøre sig bekiendte med Undervisningens Gang i denne Skole og de forskjellige Rectorer og Lærere, der have bidraget til dens Hæder, maa Underafdelingen med Overskrift: Undervisningen og Opdragelsen 17631805 (S. 282300), være af høieste Jnteresse. J et Tidsrum af noget over 60 Aar har Herlufsholm, foruden Rectorerne og de nuværende Lærere, havt 24 Lærere. - Fra 1757-1816, eller i 69 Aar, har Stiftelsen sendt til Universitetet 203 Candidater, altsaa efter et Middeltal noget over 3 7 1/2 aarligen. Blandt disse tælles 47 Præster, 8 Universitetslærere (7 Professorer, een Adjunct), og 2 Professorer ved de lærde Skoler, 16 ere indtraadte i de høiere juridiske eller kammeralistiske Betjeninger; 22 i andre juridiske Embeder; 7 ansatte som Overembedsmænd ved Toldvæsenet, og 9 i andre Kgl. Embeder. Af Lægevidenskabens Dyrkere tælles II. Naar nu hertil lægges omtrent 3 eller 4, som, uden at være ansatte i Embeder, ere vedblevne at dyrke Videnskaberne, tildeels at virke ved udgivne Skrifter; de Embedscandidater (7 theologiske, 6 juridiske), som ei ere blevne ansatte, skjønt nogle af dem kunne vente at blive det, og Enkelte, som en for tidlig Død har bortrevet fra deres videnskabelige Bane, saa kan man regne, at tre Fjerdeparter af Skolens Fostersønner i disse 59 Aar have nogenledes opfyldt, hvad Stiftelsen var berettiget til at fordre af dem. J den sidste Fjerdepart findes 11 som Landsbydegne, Skoleholdere eller Organister, 11 som Forpagtere, Forvaltere, Skovridere og desl., og i adskillige andre lige saa uvidenskabelige Veie, enkelte, som slet ikke ere komne i noget fast Levebrød; 13 som Officierer af høiere og lavere Classer. (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-26
Blandede Efterretninger. Om Napoleons Ophold paa St. Helena. (Fortsættelse; see forr. No.) Napoleon nærede imidlertid det Haab, ikke at blive længe paa St. Helena. Han meente, at den engelske Regjering vilde tillade ham, at vende tilbage til Europa, for at ende sine Dage i Engelland, saasnart Anliggenderne i Frankrig vare blevne ordnede. Strax efter hans første Sammenkomst med Hudson Lowe, blev Grunden, til et uvenligt Forhold lagt, da Napoleon, der, ledsaget af en talrig Stab, usædvanligt tidligt vilde aflægge et Besøg hos Gouverneuren, ikke blev modtaget, og først næste Dag, til en selvvalgt Time, fik Audience. Napoleon syntes strax i Begyndelsen at have været ligesaa indtaget imod ham, som hiin mod sin Fange. Han bærer Præget af i Ansigtet, sagde han strax efter den anden Sammenkomst. Snart efter den ny Gouverneurs Ankomst, bleve adskillige Jndskrænkninger gjorte. Kræmmerne i Staden blev det i Gouverneurens Navn befalet, ikke at sælge de Franske noget, uden imod contant Betaling og ikke have noget Slags Samqvem med dem, under Straf af Forviisning fra Øen. Mange af Besætningens Officierer, der ofte kom i Bertrands Bolig, maatte to Gange hver 24 Timer overbevise sig om Napoleons Tilstedeværelse, hvilket skeete med saa megen Delicatesse som mueligt. Hver Punct af Kysten, hvor kun en Landing var muelig, havde en Vagt, og selv paa de utilgængeligste, til Strandbredden førende Veie, stode Skildvagter. To Krigskibe krydsede uophørligen, det ene lee warde, det andet mod Vinden, omkring Øen, og, saasnart de forskjellige Signalposter paa Kysten, hvor man opdagede Skibe i en Frastand af 24 Sømile, blev et Skib vaer, gav man dem Tegn. Hvert Skib, brittiske Fartøier undtagne, blev ført af een af begge Krydserne hen til Rheden, og bevogtet, indtil det enten havde faaet Tilladelse til at ankre, eller blev bortsendt. Fremmede Skibe blev det kun i største Nødsfald tilladt at ankre. - Den engelske Regjering, troede N., vilde ikke være saa taabelig, at anvende aarligen 8 Mill. paa hans Bevogtning, da han ikke meere var at frygte. Spændingen mellem ham og Gouverneuren var imidlertid stedse større, og al Nar melse maatte blive umuelig efter en Samtale, hvori Napoleon blandt andet havde sagt ham, at Regjeringerne give en saadan Post, som Hudson Lowe har, kun til Folk, som havde vanæret sig selv. J denne Samtale havde Napoleon ogsaa nedsat ham ved den Yttring, at Hudson Lowe aldrig havde staaet i Spidsen for en Hær, hvorpaa denne siden sagde til O'Meara: han havde rigtig nok ikke anført nogen Hær mod Napoleon, men sandsynligviis mere end derved kunde skeet, skadet ved Raad og Efterretninger, som han havde givet før og efter Underhandlingerne i Chatillon, da det, han har meddeelt, siden blev fulgt, og har været Aarsag til Napoleons Afsættelse. Slig ham dette, tilføiede han, paa det han kan have nogen Grund til sit Had. Gouverneuren viste en forøget Forbittrelse imod sin Fange, som han, strax efter hiin Samtale, syntes at have tiltænkt haardere Jndskrænkninger, og yttrede sin heftige Vrede blandt andet med de Ord: Jeg holder Ali Pascha for en langt agtværdigere Skurk end Bonaparte."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-26
Grev Montholon fremsatte, i et Brev til Gouverneuren, Fangens Besværinger. "Det eengelske Folk, sagde Napoleon med Hensyn dertil, vil vide, hvorfor jeg kalder mig Keiser, uagtet jeg har takket af. Det har jeg i Brevet sat ud fra hinanden. Det var min Hensigt, at leve i Engelland som Privatmand (han vilde, som han ved anden Leilighed yttrede, antage Oberst Maurons Navn, der, dækkende ham, fandt ved Arcola sin Død), "men da de har sendt mig herhid, og det skal synes, som om jeg aldrig har været Statens Overhoved eller Keiser, saa beholder jeg Titelen." Efter hvad Gouverneuren sagde til O'Meara, skal Napoleon have skadet sig selv meget ved dette Brev, da, saafremt han i nogle Aar havde teet sig tilbørligen, det engelske Ministerium maaskee havde stolet paa hans Oprigtighed og tilladt ham at vende tilbage til Engelland. Napoleon svarede herpaa, at han af det nuværende engelske Ministerium ikke kunde vente andet end en slet Behandling, men jo mere man søgte at ville fornedre ham, desto mere vilde han ophøje sig. J Henseende til en Ubenævnts Skrivelse om Napoleons Stilling, som læstes i en i Portsmouth udkommende Tidende, yttrede Gouverneuren ligefrem, at sammes Jndhold var vel i det Hele sandt, men at Ministerne ikke saae det gjerne, at der bekjendtgjordes noget angaaende Napoleon, da alt maatte komme fra dem. Nogle Dage sildigere sagde han, ved en lignende Leilighed, at ingen af Ministrene, uden Lord Bathurst allene, til hvem han sendte Beretninger, skulde erfare noget om det, der foregaaer paa St. Helena, og at alle Meddelelser til denne maatte gjøres igjennem ham, og kun igjennem ham.