Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-03-25
Alle disse Omstændigheder viste vores Aventurier paa bedste Maade at afbenytte til sin Fordeel. Han forlod Lissabon strax, gik til London, og begav sig derfra i et ikke lidet glimrende Oplogmed to Kammertjenere, paa et af det engelske ostindiske Kompagnies Skibe, der var bestemt til Madras. Førend han indskibede sig, betalte han Kaptainen forud for Overfarten, og lod med det samme indtage et godt Forraad af alle Slags Ting, som udfordres til Beqvemmeligheden paa en Søereise, f. Ex. Tobak, Brændeviin, spansk Viin a., som han Tid efter anden uddeelte blandt Matroserne, hvorved han erhvervede sig disses hele Tillid og Agtelse. Hertil kom at han i Begyndelsen viste megen Tilbageholdenhed. Dette, den Værdighed og det anstændige Væsen, han paatog sig, foraarsagede, at enhver ansaae ham for en Mand af Betydenhed, som havde sine Aarsager hvorfor han ville forblive ubekjendt. Efter nogen Tids Forløb, lod han sig lidt efter lidt mærke med, at han var Greven af Sarjedo. Saasnart de nærmede sig Madras, blev han endnu mere aabenhiertig. Han antog nu offentlig dette Navn, og tilstod at han ved Hoffet i Lissabon var bestemt til at afløse Don Ludvig de, Mendoza. Men for at angive en indlysende Aarsag, hvorfor han viste sig, i et for hans nye Værdighed, saa lidet passende Optog, anførte han at det ikke havde været Prindsregenten muligt, saa hurtigt, at sende en talrig Flaade med den behørige Pomp til Jdien, hvorfor han havde erholdt befaling til at reise incognito, saameget mere, som Mendozas Tid som Statholder, for lang Tid siden var udløben, og Hoffet altsaa fandt det for høist nødvendigt, at den nye Vicekonge kunde jo før jo hellere komme til Goa. Fra dette Øieblik af overøste Engelænderne ham med endnu langt større Æresbeviisninger end før, og begegnede ham med alle de Ceremonier og Hof ligheds Beviisninger, som de troede at skylde en Mand, af hans udmærkede Rang og Fortjenester. De viste ham deres store Glæde over, at de havde været saa lykkelige at skulle bringe ham til Indien, og tvivlede aldeles ikke paa, at han under sin Regiering ville kunne vise, saa vel det engelske Handels-Compagnie, som ogsaa dem, der i Særdeleshed ved denne Leilighed havde gjort sig ham forbunden, store Gjentjenester. For endnu mere at forbinde sig ham, bød enhver ham, saasnart han blot var traadt i Land, det nødvendige Forskud af contante Penge, saa vidt det stod i deres Magt, og dette var det ogsaa, hvad vores Aventurier havde ventet. Han modtog med begge Hænder alle de Summer, som saavel Compagniets Kasserer, som ogsaa alle andre Privatpersoner tilbøde ham. Dog ikke allene Engelænderne, men ogsaa de i Madras og de omliggende Egne boende Portugisere, aabnede ham deres Pengesække. De Sidste ilede saagar til i Hobetal og dannede et Slags Hofstat om ham, hvorved de ikke viste liden Skindsyge mod de Fortrin Engelænderne havde nydt. Psendogreven modtog sine nye Undersaattere med en Regents hele Anstand, og forstod den Kunst, at udtrykke sig, paa een for hans Værdighed saa passende Maade, at han qvælte al Mistanke i Fødselen hos hans Undergivne. De rige Portugisere, som havde forskudt ham Penge, bade ham uophørlig ikke at skaane deres Pung, og synes endog at være saa overbeviste om Sandheden af hvad han foregav, at de forærede ham Diamanter og andre kostbare Stene. Ogsaa ved denne Leilighed spilte han sin Rolle godt, Han afslog det ikke, men modtog det paa en saa god Maade, at det fuldkommen havde Udseende af, at han ikke ville forsmaae Gaven for Givernes Skyld. Endelig forlod han Madras, efterat han havde opholdt sig en halv Maaneds Tid paa dette Sted. Hans Følge var udmærket talrigt og glimrende, thi han viste vel, at sammes Underholdning kun vilde foraarsage ham faa Bekostninger, da enhver underveis ansaae det for en Ære, uden al i Betaling, at beværte ham og hans Hofstat. Paa denne Maade drog han langsomt fremad. Saasnart han kom til et fransk eller hollandsk Handels Oplagssted, vogtede han sig omhyggelig for, ikke at afslaae nogen ham tilbuden Foræring, fordi han, som han udtrykte sig, frygtede for at støde disse gode Mennesker, naar man vilde bevise dem mindre Høflighed, end Engelænderne. De rige indianske Kjøbmænd, og overhovedet enhver; hvis Anseelse og Formue hævede ham overden almindelige Hob, enten han var Mahomedaner eller Hedning, fulgte Europæernes Exempel. Enhver bestræbede sig, for at forbinde sig den, som i Tiden kunde være ham til Nytte eller Skade. Saaledes gjennemreiste vores Aventurier hele Coromandel og Malabar Kysten. Overalt erholdt han betydelige Penge-Forskud og Foræringer. Han var ogsaa siffig nok til at opkjøbe alle Slags Juveler og Sjeldenheder, saa ofte han underveis fandt noget, som synes ham værdt at tage med. Dog tog han sig meget i Agt for, at give contante Penge ud for nogen af disse Kostbarheder, men opsatte Betalingen til hans Ankomst. til Goa. Endelig nærmede han sig Hovedsædet for det derværende portugisiske Herredømme. Rygtet om hans Ankomst, var allerede kommen foran ham. Man ventede ham med den yderste Utaalmodighed. Men for klog til at vise sig i egen Person, lod han sig blot nøie med at afsende en af sine fornemste Betientere, for at aflægge den gamle Greve af Sarjedos naturlige Søn, som han beærede med Navn af Broder, sin Compliment.