Adresseavis for Børn, 1782-11-06
Avis. Dorthe. Men nu vil han dog snart staae op Kon, Lovise, og bind min Krands om, og fæstmine Slavfer. Lovise. Hvad om han kom, og vi vare endnu ikke færdige. – (hun hielper hende med Krandsen, og Sløyferne) Men nu, min Syster, nu maae du og hielpe mig. Dorthe. Det forstaaer sig, Kom hid med din Krands og dine Sløyfer. (i det hun hielper hende, Jeg vaagnede gandske forskrækket; jeg var bange, jeg havde forsovet mig. Lovise. Det gjorde jeg ikke. Men jeg har været ofte vaagen, og tilsidst kunde jeg ikke falde i Søvn igjen. Jeg havde allerede ligget længe vaagen, førend du reyede dig. Andet Optrin. Henrich og Vilhelm. ligeledes i deres Søndagsklæder, bærende en Kurv med Blomster.) De Forrige. Henrich God Morgen, Syster! Vilhelm J ere jo allerede færdige. Lovise. O, vi har allerede længe været her. (Henrich sætter Blomsterne paa Bordet.) Dorthe. Det er nogle deylige Blomster, Henr. Ja, dem har Gartneren skaffet os. Vilh. Nu glæder jeg mig, Nu kommer vor Fader snart. Dorthe Er han nu oppe Henr. Oal han klæder sig allerede paa Dorthe og Lovise. Ach ach det er glædeligt Tredie Optrin. Faderen. De Forrige. Faderen Exe J allerede saa tidlig oppe Børn, (De springe alle imod ham, strøe Blomster for ham, og kysse hans Hænder.) enr. Ach, kjere Fader, vi gratulere Dem til Deres Fødselsdag. Lovise. Vi har den største Glæde derover. Dorthe. Gud give, De maae leve længe med os, kjere Fader. Vilh. Ach ja, vi holde saa meget af Dem, vor Fader. for Børn. Faderen. (bukker sig og omfavner dem allesammen.) Jeg takkerier, Børn for dette Tegn paa eders Kierlighed. - Jeg glæder mig selv over denne Dag – jeg gjør – omendskiønt jeg nu græder. (Hver af Børnene tager sin Foræring op af Lommen og leverer ham.) Lovise. See her, kjere Fader. Her gjør jeg Dem og en liden Foræring til Deres Fødselsdag. Alle de andre. Og jeg ligesaa Faderen. En Foræring, J fornøyer mig ret, mine Børn, – Det er formodentlig af eders eget Arbeyde, han beseer det altsammen) – (i det han betragter Pungen) Har du selv strikket den, Lovise. Lovise. Ja jeg har, søde Fader! Faderen. Den er ret smuk. Jeg skal saa mænd stedse herefter bære mine Penge hos mig i den. Tegningen er nok fra Dig, Henrich. Den er og meget smuk. Det er vort Huus gandske accurat. Jeg skal lade den indfatte i Ramme og Glas, og sætte den over mit Skriverpult. Henr. Tak, søde Fader. Jeg er overmaade glad. Faderen Manskjetterne har du selv syet, lille Dorthe, Og Brevet, min kjere lille Vilhelm, har du selv skrevet. Det er altsammen ret artigt. Jeg har stor Fornøyelse af eders Foræring, Børn, J give mig derved et Beviis paa, at J ikke allene ere gode Børn, men og eengang med Tiden ville blive nyttige Folk (Han kysser dem allesammen endnu engang.) Jeg takker eder, Børn, foreders Gaver. Alle Børnene. De takker os, søde Fader, Faderen. Ja jeg gjør Børn, Nu skal jeg strax pynte mig med dine Manskjetter, Dorthe Din Moder skal sye dem for. Hun maae nu ogsaa see alle disse Foræringer. – (bliver lidet staaende) Ach nu merker jeg først, hvorfor hun overtalede mig til at blive hjemme i Dag. Jeg havde ellers skilt mig ved en af de lykkeligste Dage. Nu skal den og endes ligesaa fornøyeligt for os, som den er begyndt. Jeg vil bede alle eders Kammerater herhid i Dag. Og der skal ikke mangle eder noget, J kjere Smaa, som kan være eder til Fornøyelse.