Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-03-05
Saalænge en literair Strid føres uden Anmositet eller Personligheder, ene i den Hensigt at udfinde Sandheden, saalænge gjør de Stridendes Navn intet til Sagen. Men saasnart en Anonym tillader sig at raillere en navngiven Modstander, at fordreie hans Ord, at fremføre landheder, at være grov o. s. v., har upaatvivleligen den enonyme Angriber den Fordeel, at han undgaaer den Skam som følger af at blamere sig selv, ja han er at sammenligne med en Stimand, der bag det Skjermbret han har valgt sig, udsender sin Piil mod Gjenstanden for hans Efterstrædelser, medens han selv gaaer skudfrie. Ogsaa vil man inddrømme mig, at slig en Anonymitet lidet passer med en aaben, skyldfri, intet frygtende Caracteer. At de mange Anonymer, med hvem jeg i de senere Aar har havt at bestille, istedet for at gjendrive mine Ord, have behandlet mig paa en Maade som de ikke kunne være bekjendt, lyser allerede deraf, at de ikke have vovet at navngive dem, og at de, uagtet det Maadehold jeg har viist og de Grunde jeg har fremført, vedblive at forfølge mig, tyder til, at det kun er Harme over mine Grundes Gyldighed og den Modstand jeg seer mig istand at gjøre dem, hvorved deres Planer maaskee for en Deel ere tilintetgjorte, der leder deres Pen. Jeg har i alle mine litteraire Feider aldrig sagt andet end Sandheden, og har jeg end undertiden været lidt drøi, da har den Paagieldende fandeligen givet Anledning dertil. Derfor, mine Herrer, vil det ikke heller lykkes dem, at faae Bugt med mig. – Betræffende de Erfaringer jeg beraaber mig paa, med Hensyn til Skadeligheden af de overspændte engelske Jdeer og Hesteavl man søger at gjøre gieldende hos os, da henviser jeg først og fremmest til den forqvarkede meklenborgske Hesteavl. Dernæst til den i Hertugdømmene almindelige Erfaring, at ved Siden af enkelte udmærkede Heste, faldne efter Fuldblod, ogsaa falde mang ubrugelige Dyr som man der kalder: Springhaasen. Den stærke og tiltagende Søgning efter jydske Heste, er ogsaa et Beviis for, at man uagtet den allerede saa udbredte Brug af Fuldblodshingster i andre Lande, ikke har kunne frembringe de Heste man med saamegen Begjærlighed søger i Jylland Mueligen ogsaa at mangen jydsk Hest paraderer i Udlandet som Halvblod, og saaledes paa egen Bekostning soutenerer Halvblodet. – Betræffende de Mynstre som have foranlediget mine Domme om Fuldblod, da henviser jeg blandt andet til den spattede, kroghasede, brogknæde, small pibede Y. Moses i Veile, ligesom til det Vidunder der var hans Forgænger. At alle Fuldblodsheste ere saa slet byggede, at de aldeles ikke passe til at blandes med Landraterne, er noget jeg aldrig har fremført. Men det har jeg sagt, og det siger jeg endnu, Massen af Fuldblodsheste er endnu langt fra at kunne tjene til en Forbedring af vore Land racer. Dette sees iblandt andet deraf, at uagtet der ikke er svaret paa Penge, Jylland ikke har kunnet skaffe sig bedre Fuldblodshingster end dem, der findes. Jeg søger ikke at sætte mine Meninger igjennem. Allerede min indskrænkede Stilling tillader ikke en slig Tanke at opkomme hos mig. Desuden modbevises dette deraf, at jeg tidt nok har opfordret at give Tid, og lade Erfaring afgjøre, hvad alene ved samme kan afgjøres. Men det ville mine Modstandere ikke ellers ivrede de ikke saa meget at haste med de af dem at traaede Forandringer, eller forkastede ikke saa blindt hen alle gamle Indretninger. Og bevise de ikke netop derved, at de med Magt søge at sætte deres Meninger igjennem, om saa hele Landets Hesteavl derved skulde gaae til Grunde. – At lade mig lede af fire Jdeer, kan heller ingen Upartisk beskylde mig for. Har jeg ikke tidt nok indrømmet at der gives gode Fuldblodsheste, at disse kunne stifte Nytte, at Vedde løbs Jndførelse hos os er en saare ønskelig Sag, at vi maa lære af de Fremmede, &c. &c. Viser dette forudfattede Meninger, Hang til det Gamle, Ulyst til at lade sig belære? Hvad er det man vil mig? Hvor ere de Sophismer og Udflugter jeg har brugt, Nei, mine Herrer her kommer De sandeligen tilkort, og det Anførte falder tilbage igien paa Dem som endnu ikke ere vegne et Haarsbred fra deres første Anskuelser. Min Hensigt med alt hvad jeg har skrevet om Ho sien, har kun været at forebygge Udskeielser. Tidens Fordringer ere de samme nu som de altid have været, nemlig at gaae fornuftigt tilværk med alt hvad man foretager sig. Men hertil kan ikke henregnes blindthen at bruge en Hest, fordi den stammer af Fuldblod, eller at fordømme Hestehandlerne, og forlange at Consumenterne selv skulle hente deres Heste hos os. – At Hesteavlen paa Als er i en bedre Forfatning end i Meklenborg, tvivler jeg aldeles ikke om. Men mon ikke dette for en Deel er at tilskrive den større Forsigtighed, Striden om Fuldblod har bevirket i Hertugdømmene. At Halvblodshestene paa Als kunne udrette det dobbelte af vore Landheste, eller at et 2 1/2 Aars Plag bestiller ligesaa meget som en ældre Hest af Landracen, troer jeg imidlertid ligesaa lidt, som at et Aars Føl i Meklenborg holder ud at trække Ploven. For Ploven kan Hesten dog ikke galovere, og jo stærkere Hesten bevæger sig, des før udtømmes dens Kræfter, og deslængere Hvile maa den igjen have. J Engeland løber i Almindelighed ingen Posthest over 2 Miil om Dagen. Hos os maae Posthestene ofte gaae 8 Miil og mere i et Døgn Udrettes end altsaa i samme Tidsrum mere i Engeland, finder dette dog kun Sted ved Hielp af et fleerdobbelt Antal Heste, og saaledes vil man finde at det i Almadelighed forholder sig med de fleste af de citerede Exempler paa stor Hurtighed. Man skaffe os engelske Veie, forkorte Stationerne, fodre Hestene som i Engeland, og vi skulle nok komme afsted med danske Heste. Med Hensyn til de alsingske Halvblodsplageda kan nok spørges, hvorfor man, siden de ere saa dygtige, ikke ved Veddeløbene giver dem 14 a 16 Lpd. at bære. Dette formaae udvoxne danske Heste i en heel Campagne. Men det er sagtens ikke anderledes med Halvblodet som med andre Dyr, Kræfterne komme med Aarene. Dog jeg er villig at lade mig overbevise. Man betroe mig 2 Halvblodsheste, i et Aarstid. Jeg vil sætte dem ved Siden af to jydske Heste, pleie og behandle dem alle 4 som jeg er vant, det vil sige forsvarligt, og vi ville see hvilke der holde bedst ud ved mit Arbeide, hvorved sandeligen intet Bødler forefalder. - At komme til Als er et Ønske jeg længe har næret. Men gaaer det i Opfyldelse, haaber jeg det bliver mig tilladt at see det Gode med det Onde. Aldebertsminde, d. 24de Febr. 1836. C. Dalgas. Vaccination, et Middel mod Gigt.