Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1842-09-03
Norge. J sidste Mandagsavis omtaltes det, at Protokolcommitteen i Storthinget har indstillet, at Statsminister Due og Statsraad Schouboe skulle sættes under Tiltale i Anledning af Oresundssagen. Efter at nu Protokolcommitteen paa 20 trykte Foliosider har givet en Forklaring om hvad der baade fra norsk og svensk Side er forhandlet angaaende Oresundssagen, yttrer Committeen sig saaledes om Sagen: "Af ovenstaaende Reci- og derunder indtagne Citater, viser det sig, at nærværende Sag - hvis Vigtighed for Norge tydeligen ligger forDagen, og desuden aabenbarer sig i de mange Regjerings indstillinger, den har foranlediget - uden at den norske Regjering er hørt og uden al Forberedning fra norsk Side er paabegyndt og fuldført, med andre Ord: at Underhandlinger om dens Gienstand, efterat de svenske Embedsmyndigheder derover ere hørte og Sagen, 2de Gange havde været behandlet i svensk Statsraad, ere paabegyndte; at Deklarationen af 19 Juni 1811 i Stokholm er afsluttet, at Conferencerne og Conventionen af 23 August bestemmes, paabegyndes og afsluttes, Alt i de forenede Rigers Navn, uden at den norske Regjering er hørt, uden at Sagen fra norsk Side er prøvet, uden at Rigernes fælles Commissair ved Conferencen i Helsingøer fra Finants=Departementet, til hvilket Departement Resolutionen af 30 Juni f. A. befaler ham, forsaavidt Norge angaaer, at henvende sig, har erholdt endog den ringeste Oplysning eller Underretning, men kun Løvte om, at disse efter anstillet Undersøgelse ville blive meddeelte, uden at Norges Værdighed ved Udnævnelse af en særskilt norsk Commissair, ligesom for Sverrig – ved Siden af den fælles for begge Riger – fra først af er iagttaget, og uden at denne – efter den norske Regjerings Jndstilling besluttet og udnævnt af Kongen, kommer til at deeltage i Conferencerne forinden Conventionens Afslutning, uagtet Udnævnelsen er communiceret Commissairerne og uagtet Jnstructionens § 11 befaler, at Underhandlingerne skulle drives med al den Hurtighed, som en forenelig med Sagernes modne Prøvelse, hvilken sidste forNorges Vedkommende aldeles ikke da havde fundet Sted. Det viser sig endeligen og see Udenrigsministerens Fremstilling af sidstl. October med Bilage, at Norge, uagtet Underhandlingerne og Conferencen ere foregaaede i de forenede Rigers Navn, antages ikke henhørende til de tvende Magter, som have vakt Reclamationerne og først fremkaldt Undersøgelserne om nærværende Spørgsmaal see Depesche fra Rigernes Minister i Kjøbenhavn til Udenrigsministeren af 17 October 1841 - hvilke Magter vare de forenede Riger og Engelland – med eet Ord - Sagens aldeles falske Stilling i Forhold til Norge ligger klart for Dagen og Aarsagerne hertil vil Committeen nu fremhæve. De ere i det Væsentlige følgende: 1) At Udenrigsministeren, efterat have modtaget det svenske Commercecollegiums Betænkning over Sagen, har anseet det tilladt og rigtigt i de forenede Rigers Navn at indlede Underhandlinger med Danmark uden at de norske Raadgivere i det Hele og den norske Regjering i Særdeleshed over denne Gjenstand er hørt. 2) At den daværende norske Statsminister, nuværende Statholder Løvenskjold, efter at være meddeelt det første Memorandum til Danmark angaaende denne Sag og ved dette formeentlig bleven opmærksom paa, at dets Gienstand angik begge Riger, ikke bevirkede ved Foredrag i norsk Statsraad hos Hs. Maj. Kongen Sagens Behandling af Finantsdepartementet og den norske Regjering i Lighed med, hvad for Sverrigs Vedkommende var skeet eller ikke engang blot meddeelt dette til den øvrige Statsraadsafdeling og den norske Regjering, for at sætte denne istand til at forberede sin Betænkning over Sagen. 3) At Finants departementet, som gjennem den norske Statsminister meddeeltes den af Rigets Generalconsul paa Helsingøers Toldkammer nedlagde Protest, i den Anledning uheldigviis henvendte sig om Oplysninger til det svenske Finantsdepartement, hvoraf Følgen var, at intet Svar erholdtes, istedetfor til den norske Statsraadsafdeling eller til Udenrigsministeren, eller dog i det Mindste senere, da det bemærkedes, at der fra svensk Side ikke vilde erholdes Svar, ikke henvendte sig til de sidstnævnte Autoriteter eller til den norske Statsminister. 4) At den norske Statsraads afdeling ikke i Statsraadet hos Kongen den 30 Juni 1841 gjorde opmærksom paa Grundlovens §38 og i det Hele ikke opfyldte deres grundlovmæssige Pligter. 5) At den norske Statsraadsafdeling ikke strax til den norske Regjering meddeelte Declarationen af 19 Juni og bevirkede meddeelt Protokollen af 30 s. M.