Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-12-29
Da jeg første Gang kom her til Sjælland, fra Randerskanten i Jylland, var jeg fartig og øgen. Men saasom vor Herre havde forundt mig gode Naturalier, saa havde jeg saa godt som af mig selv lært at skrive taalelig, og at regne de fire Species og Regula de Tri. Min salig Fader, Gud glæde hans Siel i Evigheden, pleiede altid at sige: "Hvo, som havde lært at regne og skrive, behøvede aldrig at frygte for, at komme frem i Verden!" og deri havde han, som Erfaringen ogsaa siden lærte mig, storlig Ret. Jeg fulgte, strax efterat jeg havde været til Confirmation, med en Kodriver til Sjælland, hvor vor Hosbonde havde givet os Anviisning paa Herregaarden Bakkedal, for, efter hans Ordre, at indsætte en Drivt Køer som Besætning. Ved min Ankomst til Gaarden gav jeg mig i Snak med en gammel Røgter, som til min Lykke var godt hørt hos Meiersken, og, ved hendes Jndflydelse, hos Forvalteren. Jeg nod nu den besynderlige Bevaagenhed, at blive strax antaget som Svinedreng, med en aarlig Gage af 2 Rdlr. Den første Vinter var min daglige Forretning at lukke Svinene ind og ud, og at holde nøie Regnskab over Beholdning. Ved daglig at tælle Svinene fik jeg end mere Leilighed til at exerceere mig i de fire Species. Om Foraaret blev jeg forflyttet fra Svine gaarden til Borgerstuen, hvilken Forfremmelse ikke lidet ærgrede mine Kammerater, iblandt andre PeerGaasedreng eller Poer Skeeløie, som vi den Gang kaldte ham, og som nu er Herremand og eier et forhenværende Baronie i Tyland. Nu øvede jeg mig i at tælle Høns, Kyllinger, Ænder a., indtil Huusholdersken, der var fra samme Egn som jeg, og som var godt hørt hos den gamle For palter, forskaffede mig sammes Protection, og fik mig ansat til at bære hans Mad op paa Skriverstuen. Nu havde jeg Næsen halvveis inde i Lykkens Tempel. Da jeg, uden at rose, mig selv, altid har havt et godt Nemme, saa forskaffede jeg mig snart de Qvaliteter, der udfordredes til at være en god og flink Skriverdreng, og søgte, saa meget som mueligt, at insinuere mig hos Forvalteren. Jeg hialp ham at opsælte Regninger, naar man saae sig nødsaget til at jage en eller anden Kieltring fra Gaarden, assisterede ham bestandig naar en Bonde var opsætsig, næsviis eller obstinat paa Skriverstuen, og tjente som Justitssergeant, naar nogen for saadan grov Forseelse mod Hr. Forvalteren dømtes til at sidde i Arresthullet eller ride Træhesten. Den Gang var der Justits og Orden paa Gaardene og Bønderne maatte have Respect for deres Øvrighed og Foresatte. Men kom nu - nu har Piben faaet en anden Lyd! Bønderne ere blevne til Herremænd og Herremændene til Bønder, og det har man de fordømte Frihedsnykker at takke for, som man har sat den i Hovedet. - Om Aftenen vare vi fri og spillede Trekort med Udrideren, vi vare ialt tre Skriverdrenge paa Gaarden, men havde alligevel alle fuldt op at bestille. Min faste Løn var kun 4 Daler; men de uvisse Jndtægter vare saa meget større. Men jeg havde ogsaa meest at bestille af alle mine Kammerater. Jeg maatte om Løverdagen overvære Opmaalingen fra Loen og nøie paasee at hver Tønde ikke allene blev stødt, knuget og skudet, men tillige forsynet med saadant Topmaal at jeg med en god Samvittighed kunde være ansvarlig for Maalet; jeg maatte ligesaa staae til Ansvar for Kornbunken paa Loftet, men her kom naturligviis mine Jndsigter i Arithmetiken mig ogsaa til Hjelp, da her skulde beregnes hvor meget Sæden var svunden, hvor meget Rotter, Muus samt andet Utøi havde fortæret. Min Principal, som iøvrigt sad varmt inden Vægge, blev med hver Dag svagere, og hans Been fik en saadan Corpulence, at han den hele Dag maatte sidde i sin Lænestoel med Hjul under, som jeg og de andre to Skriverdrenge skiftedes til at trække dagligen nogle Timer omkring i Stuen, paa det den svage Mand kunde faae sig en Motion og ikke falde reent i Staver. Omsider betroede og overlod Forvalteren Alting til mig, som han kaldte sin Jonathan. Han døde, og Hans Velærværdighed Hr. Christophersen, samt hele Egnens Forvaltere, Forpagtere og andre Honoratiores fulgte den salig Mand til Jorden. Der blev ringet med alle Klokker, og fire Nabodegne sang af fuld Hals ved Graven, ligesom og Hans Velærværdighed holdt en rørende og ypperlig Ligtale, hvori han talde over de Ord: Gjør Regnskab for Din Huusholdning, Du kan ikke længere være Huusfoged." J Følge Forvalterens Testamente fik han et prægtigt Monument, som kostede 1500 Rdlr. Herren paa Godset, som levede bestandig i Kjøbenhavn, og som kjerte sig i det Hele ikke meget om Godset eller Bønderne, udnævnte mig nu til Ridefoged med 20 Rdlr. aarlig Løn. Men hvor længe var Adam i Paradis, Neppe havde jeg beklædt min Post et Aar, førend der udkom en Forordning om Stavnsbaandets Løsning; den ruinerede mig som saa mangen en brav og stræbsom Mand i Bund og Grund. Nu kunde jeg hverken sælge Soldater eller forøge Mandskabet paa Godset, og hver Bonde skulde have sin Skattebog. Bønderne bleve kjæphøiede og næsvise, og pukkede paa deres Frihed, og truede end- og med Lov og Ret. Men jeg firede og halede saa længe til jeg saae mit Snit, og nu kjøbte jeg mig, selv en Herregaard, parcellerede den, kjøbte derpaa en anden, kort sagt: kjøbte og solgte og parcellerede saa længe, til jeg nu eier to Godser, der ikke roste mig en Hvid. Da jeg af egen Erfaring bedst veed, hvad det betyder at holde Forvalter, saa lader jeg mig nøie med tre Skriverdrenge, hvoraf den aldste fører Titel af Jnspecteur. De seer af Alt, hvad jeg har anført, hvor unyttigt det er at proponere en Embeds=Examen for Forvaltere, og at man baade kan være Herremand og Forvalter, naar man kan skrive til Huusbehov og regne de fire Species og Regula de Ti Ærbødigst Laurs Skrep. Om en til det Heles Vel sigtende, Formueskat.