Viborger Samler, 1796-05-23
Den Kongelige privilegerede VIBORGER SALERNo. 21. Mandagen den 23de Maji. Slutning af No. 20. Wirkelig er ogsaa Tractaten for de foreenede Stater i Hensigt til deres nærværende Forfatning ualmindelig fordeelagtig. Handelsaanden hersker nu eengang hos dette Folk saa stærk, at en pludselig Standsning i Handelen skulde trykke det stærkere, end en stor Landeplage. Men denne Standsning var sikkert paafulgt uden et med Engeland sluttet venskabeligt Forbund, og denne Magt, bestandig Herre over Oceanet i nærværende Krig, havde da vist, af mangfoldige politiske Grunde, tilintetgjort America nernes hele Søehandel. Hvormed skulde disse vel have kunnet afværge det, dog ikke med en Marine af to gamle ubrugbare Fregatter, som af det brittiske Admiralitet allerede for længst siden vare casserede, i hvilke den hele Americanske Søemagt bestaaer, eller maaskee ved Franzosernes Bistand, men som selv, i deres Svaghed til Søes, trænge til Bistand. Kapere havde Americanerne vist nok kunne udruste i Mængde; men alle disse havde dog kun været velkomne Priser for Engelands Flaader. Disse Betragtninger undgik ikke Washingtons Skarpsindighed; han overveiede, at America i en Krig med Engelland kunde tabe meget, men intet vinde, og valgte Freden. Vel havde da Canade maaskee kunne blive erobret, men havde vel denne ubefolkede, med Jis og Snee skjulte, Provinds været en Erobring værd, der altid havde kostet stor Opofrelser, for en Stat, der selv indbefatter endnu saa mange Millioner udyrkede Aare paa den frugtbareste Jordbund, Ogsaa maatte Washington, ved Tanken om en foretagende Krig, endnu levende erindre sig den sidste, i hvilken han meer end eengang var kun i Stand til, at føre sine for Frihed og Eiendom fægtende Landsmænd mod Fienden formedelst bag dem fældte Bajonetter og opførte Kanoner. Altsaa selv en til Nationens sande Vel sigtende Handling maatte tjene Factionisterne til, at unddrage den ophøiede Washington Folkekierligheden, som han virkelig nu mestendeels har tabt. Pøbelen, den største Deel af en Nation, er overalt sig selv lig; foranderlig, bær den i Dag sin Yndling paa Tribunen, og styrter ham i Morgen uden gyldige Grunde fra den Tarpeiiske Klippe; uvidende og lettroende, laaner den Øret til alle Bagvaskelser og Klager, uden at kunne udforske Sandheden i samme; udygtig til at lede sig selv, kan enhver blive dens Veileder, der kun veed, at sætte sig i Yndest hos den, paa hvad Maade det endog skeer, og maaskee har ingen Stat af alle en større Mængde i denne Konst øvede Mennesker, end America, ligesom der og maaskee ingensteds er meer Spillerum for dem, end i denne Fristat. De have ved deres Kunstgreb paa en forunderlig hastig Maade forandret den offentlige Meening. Endnu for et Aar siden havde man ikke ustraffet tordet vove, at sige noget fornærmende om Washington, nu bliver han forhaanet paa alle Gader. Man beskylder ham for hemmelig Stolthed, for nedrig Gierrighed, angiver ham som et besoldet Creatur af det Engelske Hof, ja man undsaae sig ikke ved, i offentlige Blade, i Aurora, en almindelig læst Tidende, at anklage ham for, at han havde fravendt Staten 24000 Dollars, og saa absurde endog disse beskyldninger ere, finde de dog en Mængde Troende. Man hører derfor ofte allerede iblant Folket de skrækkelige Ord lyde: Washington er ikke bedre end en anden Mand, man maa tjære og fjædre ham. Enhver, der skatterer det Store og kjender Følelsen af Ære, tilskynde de vist paa det høieste til Oprør, Haanden skjælver af Modbydelighed ved at nedskrive samme.