Aarhuus Stifts-Tidende, 1813-12-21
Behagelige Tilbageerindringer. Forfædres Tapperhed og Trofasthed. (See Nr. 152.)De danske Krigere Kiælhed og Tapperhed i Christian 4des Tid, giver os den saakaldte Calmarske Krig, ikke mindre Beviis paa. Skiendt uvant til Krig ved 30 Aars Rolighed, seirede en dansk Armee ved Calmar mod en dobbelt saa stor Svensk. Jkke mindre tapre viiste Normændene sig under deres brave Anfører General Lunde og Bønderne i Guldbrandsdalen under deres foged Gam, hvilke sidste kastede over Ende en Hær af 1000 Skotter; dette Slag kaldes endnu Skotteslaget, og en Mindesteen blev opreist med Jndskrift: Den 26de August 1692 blev den skotske Oberste Zinclar skudt. - Jkke saa bældig var vor store Christian den 4de i Krigen mod Keiseren; men det er ogsaa vitterligt, at det ikke var hans og danske Krigeres Skyld. Kongen var anmodet, som Kredschest for den nedersochsiske Kreds, at antage sig de tydske Fyrsters Sag mod Keiseren, som vilde undertrykke det tydske Rige. Krigslykken afvexlede. Hverken de tydske Fyrster saa eller deres Allierede bestode Kongen som de burde og havde lovet: adskillige gik skiændigen over til Kriseren. Dannerhelten Christian var selv med overalt, men da en af hans Medstridere, Greven af Mansfild, havde tabt det store Slag ved Desstuer Broe, paafulgte kort efter det uhældige Slag ved Kønigslutter, hvor 4000 Danske bleve deels fangne, deels slagne. Men Slagets Haardnakkenhed og Langvarighed, selv det store Forliis, beviser noksom, at der blev kiempet med Topperhed, om derpaa kund tvivles hvor fierde Christian var i Spidsen; ligesom ogsaa Freden, der sluttedes, beviser den Agtelse, vor Christian og hans Krige hær stod i. - Efter at den svenske Konge, den klække Gustav Adolph, havde været hældigere mod Keiseren end Dannerkongen, og Gustav Adolph var død, indfaldt den svenske General Torstensen, gandsk uventet giennem Holsteen ind i Jylland og giorde stor Fremgang med en 20,000 Mand stærk Armee. Men saavel den fiendtlige Flaade som Sverrig selv maatte bøde haardt for Torstensens Vold i Jylland. - Frederik den Tredie tiltraadte nu Regieringen. J - Aar havde Danmark Fred, men 1655 begyndte Krigen med Carl Gustav af Sverrig, der vilde være Konge i Danmark og Norge tillige - og nær havde blevet det. Men atter her viste Dønske Kierlighed til skadeelandet - enhver glemte sig og sit - Fædrelandets Frelse blev alles Formaal. Snart vare Svensken i Sielland, og strax derpaa for Kiøbenhavn. Man foreslog Kong Frederik at flygte, men han svarede: han vilde der i sin Rede. Og nu - skulle de Danske ikke ville bør for deres gamle Kongehuus, jo dette blev enstemmig besluttet, skiøndt Bomber og gloende Kugler regnede ned i Staden, skiøndt den var beleiret til Lands og blokeret til Søes, uagtet dye Tid og Frygt for Hunger, og skiøndt der neppe var tusinde Mand regalaire Tropper i Byen; - men - der vare danske Borgere. Natten imellem den 11te og 12te Februar 1659 vil stedse forblive uforglemmelig om dansk Tapperhed. Tvende Generalstorme af hele den svenske Magt paa 6 forskellige Punkter blev saaledes slagen tilbage, at de Svenske efter et skrækkeligt Nederlag maatte vige. Denne Belering og Generalstorm kostede Svenskerne henved 5000 Mand. Hovedstadens Exempel fulgtes nu overalt. Allene den lille Bye Nakskov kostede Svensken 13 Uger og 1800 Mand. Slaget ved Nyborg, hvor der faldt 5000 Svenskere, giorde tilsidst Ende paa Svenskens Overmagt i Danmark Kun to Mand af hele den svenske Armes undrik Død eller Fangenskab, saa at, da den svinske General Stenbuk meldte sin Konge dette Slags Udfald, sagde han : "tog Landen, Faarene, kunde han taget Bukken med." - Dog vilde Carl endnu ikke Fred, han faldt ind i Norge Frederikshald skulde det gielde, men uagtet trende Beleiringer, og uagtet den svenske General Hørn i de tydske Krige forhen havde indtaget de største og stærkeste Fæstninger; blev Frederikshald, Frederikshald da og fremdeles. Endelig døde Caal Gustav, enten (hvorom Historieskriverne ere udnige) for Frederikshald, eller at Græmmelse over, at han ikke blev Konge over de trende nordiske Riger, og Danmark fik Fred. - J Krigen, Christian den 5te førte mod Carl den 11te af Sverrig, kiempede vore danske Krigere ligeledes, som næsten altid, mod overlegen Magt. Med 6000 Mand marscherede Gyldenløve fra Norge ind i Baghuus, og satte hele Vestergothland i Skat, skiøndt der stod en Armee af 18000 Svenskere i Baghuus. Den 3die December 1676 kom det til et Hovedslag, begge Konger, nemlig Carl den 11te og vor Christian den 5te stode i Spidsen, for deres Armeer. - At ingen af de Stridende 8 a 9000 paa begge Sider; og begge Armeerne i skreve sig Seieren. Alt hvad man kan forlange, 15000 Danske mod 25000 Svinske. J næste AaMajmaaned mødte begge Konger hinanden atter vi Landskrona; den danske Konges høire Fløi seirede: h. selv forfulgte de Flygtende to hele Byer igiennem nedsablede to Skadroner Ryttere. At endog; som foden er sagt, ved tabt: Slag kan vindes Krigerære besee - at 2800 Danske blive omringede af 800 Svinskere, og dog sloges disse 2800 Danske med 8000 Svenske saalænge, førend de vilde give tabt, kun 300 Mand kom derfra. - Marstrands Erobrinved Gyldenløve blev anseet for et af Krigekonstens M. sterstykker. Byen ligger paa en Øe, omgiven med høie Klippere, mindre Øer, to Kasteller paa to Kliper, og to Forter paa to Øer maatte først indtage Kanonerne maatte opføres ved Masttræer paa Klippe og det under idelig Jld fra Fæstningen, men alt maat overgive sig, endog det saakaldte uovervindelige Ca steen, og alt dette med 1600 Mand. Saaledes ka Nordboen arbeide, stride, naar det gielder Ære og Fedrelandets Forsvar. Endeligen endtes dette Feldtomed en hæderlig Seier den 28de August 1677, som vor General Løvenhielm med 3000 Mand tilkiempesig i Norge over 10,000 Svenskere. (Fortsættes.)