Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-03-28
Man komme nu herefter og fortælle mig, at Skolelærerne i Almindelighed ikke nyde den Agtelse, de efter Virkningerne af deres Arbeide fortjene, og Du skal see, hvorledes jeg skal feie dem af Marken, der tænke saaledes, ved at henvise dem til Dit ædelmodige Exempel. Du - en Mand, der med Føie kan sige om sig selv. "soein Mann bin ich Du er Dus med en Skolelærer. – o Sjælstyrkel! – o Storhed!! Nu vel da – siden vi nu eengang ere blevne saadan hvad man kalder Hjertens Venner, saa vil jeg vise dig, at jeg forstaaer at gjøre Brug af den Rettighed, Venskabet giver mig, ved at foretage en lille Examen (Du veed jo nok, at af det, hvormed man handler, hænger der gjerne lidt ved Fingrene) med Dinførstefødte haabefulde Pode. Skulde Udfaldet ikke smaae Dig, da tag Venskabet i Betragtning, og lad Naade gaae for Ret. Spørgsmaal. Siig mig engang min Purk, hvad er Hensigten med Din Fremtrædelse i Verden. Svar. Det indseer man letteligen. Min Bestemmelse er at udskjælde og latterliggjøre en vis Person, paa hvem min Fader er meget bister. Sp. Hvorfor er Din Papa da saa vred paa ham: Sv. Fordi han vovede at finde det næ delt handlet af min Fader, at han pegede Fingre af de naragtige Skolemestere. Sp. Hvad Grund mon Din Fader da har til at behandle Skolelærerne saaledes: Sv. Jh; min Gud, det er jo let at begribe. 1) ere mange, ja de fleste iblandt dem, af Bondestanden, og Bønder og Bæster ere jo Eet. Hvad Agtelse skulde man vel vise en Bonde, eller Afkommet af en Bonde, 2) er det jo nogle dumme Diævle, som selv knapt kunne deres A. B. C., og dog ville de lære os andre, der fødes med ligesaamange Kundskaber, som disse kunne opnaae i deres hele Levetid. Ja, naar de endda hendreve en Snees Aar med at forberede dem til deres Stilling, saa kunde man dog have nogen Tillid til de Karle, 3) lønnes jo disse Stympere bedre end min Fader, som dog er et non plus altra af Forstand og Kløgt, og 4) ere de ikke engang artige mod ham, men vove endog at afslaae et og andet Forlangende, som han nedlader sig til at anmode dem om. Sp. Det var mange og vægtige Grunde Men slig mig engang, er der da slet ikke medgivet Dig nogle Beviser for Din Faders haarde Paastande, og nogle solide Gjendrivelser, angaaende de af hans Modparter fremsatte Yttringer, Sv. Nei - ikke det ringeste. Min Fader er den største Hader af alle fornuftige Beviser og Gjendrivelser. Hans Grundsætning er: "Naar jeg gjør en Paastand, skal man troe mig, ellers maa man finde sig i at føle Virkningen af min Tunge eller Pen. Sp. Antager Du ogsaa denne Grundsætning for rigtig? Sv. Ja naturligviis; det er den fortræffeligste man kan vælge, især naar man i Nødsfald hjælper sig ud af Kniben ved at fordreie sin Modstanders Yttringer, og give dem en ganske forskjellig Mening, fra den, Andre finde deri. Dette maa man under ingen Omstændigheder forglemme. Hermed, kjære Ven, vil jeg ende min Examen. Dens Udbytte viser noksom af hvilke Materialier Dit Foster er sammensat. Den staaer nu tilbage at give Dig det forlangte Beviis for, at Du har haanet og skum let over Almueskolelærerstanden i det Hele, samt at forhjælpe Dig til Oplysning om Et og Andet, hvorom Du er saare urigtigen underrettet. Du bedes i denne Hensigt, kjære Meer, at eftersee, hvad Du har skrevet i No. 4. Her finder Du nu Følgende: Og dog erhverve Lærerne ved Almueskolerne dem den samme Lønning, naar de have været et Par Aar paa et Seminarium, og faaet et kort Begreb i de almindelige Skolevidenskaber; samme Yttringer gjentages i No. 16, hvor der endnu slaaes paa, at Skolelærerne ikke leve efter deres Stand. Et nyt Beviis for, at den duelige Skolelærer ikke dannes ved et Par Aars Ophold paa et Seminarium, skjænker Du mig sagtens, deels med Hensyn til hvad jeg allerede forhen har sagt, og deels med Hensyn til den Erfaring, at selv den sprænglærdeste Herre (ja endog om det var Dig selv, min kjære Ven) tager sig meget ilde ud i en Skole, naar han mangler den høistfornødne practiske Øvelse. J hvad Hensigt har Du nu skrevet Ovenstaaende, uden netop i den at skade og latterliggjøre Standen, ved paa en haanende Maade at omtale dens Dannelse. Denne Hensigt fremstikker endnu tydeligere af det Efterfølgende, og faaet et kort Begreb i de almindelige Skolevidenskaber. Her maa jeg først spørge Dig, min Ven, om Du vel vil betroe Dine Børns Dannelse til en Mand, om hvem Du er overbeviist, at han kun besidder et kort Begreb i de almindelige Skolevidenskaber, Maa Du nu, som jeg haaber, besvare dette Spørgsmaal med nei, saa har Du (hvis Din Tro paa det korte Begreb endnu er uforandret) angivet Dig selv som en ikke omhyggelig Fader; thi om Du end ikke for Øieblikket betroer Dit Barns Dannelse til seminaristiskdannede Skolelærere, saa har Du dog vist gjort det før, eller idetmindste gjort Een eller Anden af dette Slags Folk Forslag desangaaende. - Dernæst maa jeg venskabeligen gjøre Dig opmærksom paa, at Regjeringen, som har indrettet Dannelsesanstalterne for Almueskole lærere, vist har havt et langt ædlere Øiemed med disse Indretninger, end det, at de og de Mænd, som nyde Godt af dem, skulde tjene til Skydeskive for Din - vist under andre Omstændigheder elskværdige Vittighed. Da Du nu næppe vil kunne andet end give mig Ret i dette Sidstanførte, saa er det ufornødent at bevise, at jeg ikke ukaldet har blandet mig i denne Sag, saafremt Du ellers ikke gaaer saa vidt i Din Forbittrelse, at Dunægter Forbindelsen imellem Aarsag og Virkning. Thi bruger Du ogsaa dette Middel, da er Du unægteligen godt bevæbnet, og det pleier ikke sjeldent at være Tilfældet med Dine Lige. Jeg kommer derpaa, lille Ven til et slemt Feilskud, Du har gjort, og som ret for Alvor viser hvad Du er for et tænksomt og ophøiet Væsen. Du fortæller nemlig Verden med megen Salvelse, at jeg har kjørt Plov. Skjønt jeg nu, om det var Sandhed, aldeles ikke behøvede at rødme over Din venskabelige Bekjendtgjørelse, saa nøder dog Sandheden mig til at fralægge mig denne Ære, da jeg er et Kjøbstædbarn – ja gar en Kjøbenhavner; og andre end Kjøbstædfolk anseer Du vist ikke for Mennesker. Ogsaa af dette Sted fremlyser den Agtelse, Du viser Skolelærer, saavelsom Bonde-Standen i sin hele Glands, saaledes at man nok skal vogte sig for at regne Dig til de seende Blinde". Tvertimod er jeg overbeviist om, at disse Klasser af Folk med det allerførste ville tilstille Dig en skyldig Takadresse, dersom de blot vidste, hvor de skulde gjøre Dig deres Opvartning.