Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-08-22
Forlangt Jndrykkelse. Til B. 1. De har i Khvnsp. No. 134 dadlet et Medlem af Stænderforsamlingen fordi han har brugt den Udladelse, at Jøderne ikke kunne spise eller arbeide med de Christne uden at træde deres Troesartikle (Religionsbegreber, for nær, og De har villet vise dette Medlem tilrette. Men det er ikke Jødernes Religionsmærke, der hindrer Emancipationen, det er de mosaiske Love (som Rabbiner og Talmudister fortolke som guddommelige, evige og ufravigelige) som hindre Jøderne i Nydelse og Deeltagelse i de Christnes Borgerliv og Forretninger, eller udgjøre med Hensyn til disse en væsentlig Adskillelse. Forestille vi os, at en Jødedreng ansættes hos en Haandværker i Lære. Han nyder ikke af samme Fødemidler som den christne Dreng. Huusmoderen kan er byde ham Bagkjød af et Creatur, ikke skjære dette Kjød med den Kniv, hun bruger til Smør, om den er nok saanet slebet og aftørret; Jødedrengen arbeider ikke sin Sabbats og Festdage, der aarlig findes i uafbrudt Række. Kan den christne Huusbond lade ham arbeide paa sine? Og er denne Jkkearbeidsomhed ei det samme som Lediggang, Skade for Næring og Sædelighed, Overføre vi nu samme Omstændigheder i Handels eller Forretningslivet, ja i Embedslivet, skulde da ikke de samme Hindringer forestaae, forsaavidt de vedrører de Christnes Forretninger drives ikke, Embede, udføres ikke, Penge betales eller modtages ikke paa Jo ders eller Christnes Fest og Helligdage. Hvilke Jndskrænkninger fremkomme ikke i det borgerlige Livs Forhold, End ikke til Fædrelandsforsvarere ere Jøderne brugbare, thi hvilken Feltherre kan beregne sine Slag med Hensyn til begge Parters Festdage og Sabbater, Eller hvo tør om Sabbaten føre dem længere bort end fra Jerusalem til Emaus, Historien har kun, udenfor den egentlige jødiske Krigshistorie, faa Exempler paa Jødernes Conduite som Krigsmænd, og Erfaring lærer deres Ulyst til Krigstjeneste. Men, m. H. Jeg gad dog egentlig vidst, hvad De forstaaer ved Emancipation for Jøderne her i Landet. Have de ikke fri Religionsøvelse, ikke nogen Christensjæl paalægger nogen Tvang for Forkortelse eller Forlængelse. Har Jøderne ikke selv Bestyrelse af deres Commune- og Fattigvæsen, og havde det paa en Tid, de christne Undersaatter ikke havde denne Bestyrelsesdeelagtighed, Kunne, de ikke lære Haandværker, tage Forretninger ved Handel og Agerbrug, have de ikke Adgang til offentlige Forretninger, naar de ere beviiste duelige, Vel at mærke forsaavidt den herskende Religion og Lovgivning ikke nægter Adgangsret fordi de ikke ere Christne. Boe de ikke i Huse og Palladser uden mindste Jndskrænkning, Ryde, de ikke al lovlig Frihed, som de Christne har, naar de selv ville nyde den Og er det nu blot Stænderforsamlingen, som De ønsker for en Deel besat med Jøder, Nu for mig gjerne Sæt dem endog til Finantsministre, om De behager, Forudsat at den historisk bekjendte Grundsætning: at føre Sølv og Guld ud af Landet, ikke hænger ved dem, men at de derimod som Hofraad Hambro opfinder Jndustri grene, hvorved Sølv og Guld kan bringes ind i Landet. Dog synes mig nogen Udsættelse af Deres Ønskes Opfyldelse bør finde Sted, indtil nemlig Valgrettigheden ikke bestemmes meere efter Eiendommes Navne- eller Lydværdi Valgbarheden ikke maales efter Eiendomsbesiddelse, som Prioritetshavere kunne tage til sig, naar de lyste; Præsteskabet, der har Besiddelser, de nyde alleri eller mere frit end Fæstebonder, dog ikke har Fæstebondens Valgret, og ingen Valgbarhed, uagtet man hos denne Stand tør vente særdeles Kyndighed, Erfaring og Duelighed, der nogenlunde kan retfærdiggjøre Vælgeres Tillid, Valgrettighed, og Valgbarhed bestemmes efter personlig Tillid og Byg tighed, men ikke overlades til Prakkeren og den Ukyndige der blot beboer et Huus, han har Skjøde paa, men hvoraf han undertiden ikke eier en Tagsteen. Udsæt nu for en Stund den timelige Ære at lade Jøder give gode Raad, P. D. R.