Berlingske Tidende, 1755-09-15
De haver behaget i Deres seeneste ærede at give mig en nøye Underretning om alt det nye, der passerer i Kiøbenhavn, siden min Afreise hid til Paris, jeg vil betale dennem med samme Mynt, men i sær opholde mig ved et Forslag, som er indgivet til de Høylærde i Sarbonne, eftersein jeg troer dette Forslag vil staae de Dansk Patriotiskstridede heel vel an. Ophavsmanden til efterstaaende splint er nye Forslag er Hr. B.; jeg veed ey, om han har gjort det af Kierlighed til Danmark, for alt det gode han har nydt i samme eller om han virkelig har gjort det af en patriotisk Kierlighed, som han selv skriver; Han haver omtrent paa følgende Sæt skrevet diste Høylærde saaledes til: Det torde muelig alt være det Høyanseelige lærde Selskab bekiendt, at Han i en 2 til 3 Aars Tid havde opholdet sig i Danmark; J værende Tid havde Han heel nøye udstuderet, saavel den Danske Stats Jndretning, som Nationens Sindelaug. Eftersom Han var fremmed i Kiøbenhavn, ansaae Han sig berettiget at skrive, og derhos at skrive frit. Han havde virkelig, dog meest til sin egen Tidsfordriv, skrevet et Ugeblad, som under det Navn af Spectatrice Danoise, med en Fransk klygtig Dristighed havde sagt de Danske adskillige Sandheder. Bogen var bleven af de fleeste optaget med Forundring og Høyagtelse; For ey at gre sig selv, vilde han dog tilskrive saadant meere Nationens med Modermelken indsuede Begierlighed og Lystren efter alt fremmed, end sin egen deri røbede Forstand; han vilde ey fragaae, at han jo havde havt nogle heel fornemmelige Uleyligheder deraf tillige, eftersom nogle syntes, at baade han og hans Aspasia havde undertide spaset lidt for stærk. Hidindtil vare Frankeriges Jndbyggere bleven anseet for de høfligste og meest belevene blant alle Europæer, Men ved disse faae Aars værende i Danmark havde han iagttaget, at de Danske i Høfligheds Beviisninger langt overgik de Franske. Deres utroelige Høflighed forsikkrer han at gaae saa vidt, at de almindelig anseer det for stort, som er fremmed, men agter føye om sig selv og deres eg t. Fremmede havde blant dennem best Adgang og Anseelse, ja de mynstrede endog deres egne beqvemme Ord ud at Landets Sprog, for at giøre Plads for fremmede; Alt, som han troer, for at giøre sig saa behagelig hos andre Folkeslag, at samme skal ansee dem, som de ypperste i Europa, samt indtagen af slige besynderlige Godheds Beviisninger, ey meere drage til Frankerige, men søge ind til Norden. Han meener derfor, det stod at befrygte, at dersom det høyvise Selskab ey i Tide var betænkt paa Middeler, torde de Danske, inden man vidste et ord deraf, tage Lugen fra hans kiere Landsmænd. Som en god Patriot vil han giøre sit dertil, at dette onde maatte afvendes fra Frankerige, vilde og derfore foreslaae ligge de samme Kunstgreb imod de Danske, som de Danske betiente sig af imod de Franske; Samme skulde da bestaae derudi: 1.) Man maatte see didhen, at man fik nogle bemidlede Folk overtalte, at de skulde lade deres Børn reyse til Danmark; Der maatte samme trænge sig til at lære det Danske Sprog, thi ellers talte strax enhver Dansk Fransk med dennem. At de Danske ey taler Dansk, men stræber at møde enhver Udlænding i sit eget Sprog, meener han dog ey alletider reiser sig af ringe Agtning for deres eget Sprog, men paastaaer at have i agttaget, at det enten skeer af Høflighed for de Fremmede, eller af en Slags Nødvendighed, da det falder mange, helst de fornemmeste blant dennem meget tungt at tale deres Moders Maal, i henseende de aldrig haver havt nogen Øvelse derudi, men har fra deres Vugge af, bestandig enten talt Tydsk eller Fransk.