Corsaren, 1841-10-15
Oppositionspressen og Folket. "Man skal være retfærdig, om det saa. er imod Fanden selv." siger et gammelt Mundheld, og derfor ville vi fortælle vore Læsere, at "Dagen" har leveret en Artikel om Oppositionspressen, hvori den paa den ene Side siger Usandt og bagtaler, paa den anden Side praler og slidster for Hoffet - men Alt dette i en noget ringere Grad end sædvanligt. Endvidere maae vi vise "Dagen" den Retfærdighed at tilstaae, at den i bemeldte Artikel rigtignok lyver endeel med Villie, men ogsaa Adstilligt uden at vide bedre, og dertil hører navnlig dens Forklaring af Folkets i den seneste Tid tiltagne Lunkenhed for den egentlige Oppositionspresse. "Dagen" siger nemlig, at heri er Normalreglementet meest Skyld, og vi ville til Ære for dens Redelighed - og til Skam for dens Forstand - antage, at den selv troer disse Ord. Men, gode Hr. "Dagen"! Alt Dumt kan De tiltroe det danske Folk (Deres egen Eristents giver Dem nogen Ret dertil), kun ikke den pyramidale Dumhed, at det i Aaret 1811 skulde forglemme Frygt, Bekymring, Misfornøielse o. s. v. for et Document, som lover Noget, der, hvis det bliver holdt, kan gaae i Opfyldelse 1850 eller 60. Og det har det danske Folk da heller ikke gjort, og Aarsagerne til Sagernes Tilbagegang for det saakaldte liberale Parti ere af et ganske andet Slags. Selv bærer dette unægtelig en ikke ringe Deel af Skylden. Der er intet Sammenhold, ingen Enighed, ingen compact, sluttet Opposition og, fremfor Alt, ingen Eenhed i Principerne, hvilket dog skulde synes en uundgaaelig Nødvendighed, saa længe Maalet kun var eet. Det liberale Organ, der raader over de største intellectuelle Kræfter, maa formedelst dets aristocratisk-constitutionelle Holdning*) betragtes af de sande Frihedsvenner mere som en farlig Fjende end som en tro Bundsforvandt. Den, som vil bringe Frihed ind hos et Folk for at sammendynge den hos Enkelte, som vil, at Rigdom og andre tilfældige Goder skulle have en absolut Værdi, som altsaa ikke stiller alle Borgere paa samme Fod uden anden Forskjel end Dygtighed og Retskaffenhed, den er endog farligere for Friheden end den, som gjor Alle lige frie ved at gjøre Alle lige undertrykte, thi denne Sidste hade Alle, Hiin derimod ville de understotte, der ved ham blive hævede, og hvis Understøttelse er saa meget vægtigere, som de jo netop besidde den pecuniere Magt. - Et andet Blad synger tre Gange om Ugen politiske Kampsange; men, da Folket ikke veed, om ikke Sangeren imidlertid søger kongeligt Stipendium, har det kun en æfthetisk Fornøielse af hans Politik (ligesom det kun har en kritifk Fornøielse af hans Æsthetik). - Det eneste sande democratiske Oppositionsblad i Danmark, det eneste, som uden "taabelige Jdeer om Socialisme, Communisme og agrariske Love" (vide "Dagen") synes at fole, at Friheden ikke kan uddeles som kongeligt Monopol eller Privilegium, men at de, der ere fødte i trange Kaar, ere samme Slags Væsener som de, hvis Vuggegænger ere af Guld - er "Kjøbenhavnsposten"; men, da dens Redacteur ikke har den personlige Autoritet, som man her i Landet forlanger af en Mand for at troe, at den Sandhed, han udsiger, er sand, og da tillige "Fædrelandet" ved sin Opkomst berovede den endeel materiel Understottelse, idet de liberale Patricie-Aspiranter sluttede sig til dette, har den mindre Jndflydelse, end man kunde ønske den. *) En af dets Redacteurer, og maastee den meest fremragende iblandt dem, har sagt, at Constintionen i Danmark i sin Tid bør hvile paa Grundeiendoms-Aristocratii, og han er saa langt fra at erkjende en Constitution som en blot Overgang til en større Frihed, at han endog har udtalt de mærkelige Ord: "Naar vi have faaet en Conftitution, ere vi Alle conservativet"!! - De, som da tillode sig at ønske Mere skulde altsaa ansees for gradicale Straalere" og "Demagoger", deres Ønsker skulde erklæres "ubetimelige" og formodentlig engang imellem underkastes en lille Tale- eller Trykkefrihedsaction. Men derefter ligger Aarsagen væsentlig i Folket, og det ikke, som "Dagen" siger, i Folkets selvbevidste Retning, men i dets Mangel paa Energi, Mangel paa Evne til at holde Liv i sig i længere Tid uden inciterende Midler udenfra. Det er i denne Henseende, at vi Danske ere afhængige; deri viser sig vor Lidenhed og Svaghed, at andre Nationers Exempel udøver et saa stort Herredømme over os, og at vi uden et saadant Exempel for Øie slet Jntet foretage os. Ligesom vi gaae med Hatte og Frakker efter Pariser-Moderne (hvorom St. St. Blicher kan holde en lang Jereminde) og vilde blive aldeles modeløse, naar Posten blev borte, saaledes gaaer det accurat med det Politiske. J Aaret 1789 bragte Posten os - uden foregaaende Requisition eller Bestilling - en stor Sending, der var saa vel assorteret, at næsten hver Mand i Landet fik sig en Artikel. Den gjentoges saa ofte i de følgende ti Aar og fandt en saa god Afsætning, at vor vise Regjering havde al sin Viisdom nødig for at forhindre, at man ikke anlagde indenlandske Fabriker for hos os selv at tilvirke Varerne. Dette lykkedes den imidlertid fuldstændig ved forskjellige smaae Forbud mod saadanne Anlæg (blandt Andet ved Forordn. af 27de Septbr. 1799, der forbød at trykke Tøjerne), og vi vendte os aldeles til de udenlandske Fabriker. Nogle toge deres Varer fra St. Just, Andre fra Robespierre eller Danton, senere fra Directoriet og Consul Buonaparte; men, da disse Huse gik fallit, bleve vi selvfølgelig uden Tilførsel, og Consumtionen hørie aldeles op. - J Aaret 1830 kom en ny Sending, som satte os i stor Bevægelse. Vor vise Regjering opbød sin gamle Viisdom imod denne Bevægelse. Ved at give lidt efter for den (ved Stænderinstitutionen) forhindrede den, at den samlede sig i for stor Masse, og ved at modsætte sig lidt (ved Trykkefrihedsactioner, Jndskrænkninger i Trykkefriheden og forskjellige Politi-Forholdsregler, forhindrede den, at den ved hiin forangaaende Eftergivenhed blev for kry. Jmellem disse to Vaapassere stod nu Bevægelsen hen, og, naar en Bevægelse ftaaer, pleier den almindelig at falde, især naar der ikke findes Energi nok i Hjerterne til at holde den fast. Da forefaldt pludselig den 3die December 1839 - en ny og stor Begivenhed. Kongen døde. Blot et Minut at være uden Konge er nok til at vække alle de gamle Minder og Frihed, som Hjertet gjemmer, uden at man veed deraf (thi, vidste man deraf, næglede vel de Fleste, at de havde et Hjerte), og, da den nye Konge, som man fik efter et Par Minutters Forløb, havde Ord for, selv at bevare gamle Minder om Frihed, tog man sine egne omhyggeligt frem - thi, naar Kongen ynder Frihed, kan man uden Fare være den bekjendt. Men, da man saa lidt efter lidt syntes at opdage, at man dog ikke ganske stemmede overeens med Kongen, pakkede man ind igjen; de, som ingen Lyst havde til at pakke den ind, fik den slaaet ind paa Hauserpladsen, Nørregade o. fl. Steder, og, da den saa lykkelig og vel var kommen ind, lod man den blive siddende. Nu - sidder den der ganske rolig og venter paa et nyt 1830. Kommer saa et nyt Stød, virker det paany. Stødet vil forsvinde (thi vi kunne ikke forlange, at andre Nationer blot for vor Skyld skulle forstyrre deres gode Ro hver anden Dag) og dets Virkninger ligeledes, hvis det ikke er særdeles stærkt, saa stærkt, at det aldeles ryster os ud af Søvnen og, som ved Jordskjælvet forleden, "bringer høitstaaende Ting til at falde ned" See! derfor er det vor Overbeviisning, at det er af liden Vigtighed for nærværende Tid, hvad Oppositionspressen virker Andet end i negativ Retning. Den skal saa meget som muligt forhindre Folket fra at sove aldeles ind, og saa skal den beregne, i hvilken arithmetisk Progression Begivenhederne ville gjentage sig (ɔː finde det Tal, der skal lægges til 1830, ligesom 41 blev lagt til 1789), og til dette skulle vi sætte vor Lid. P. S. Til Slutningen bliver altsaa dog Grosserer Nathanson Seirherre. Tallet seirer.