Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1795-10-16
J hans Gaardsrum fandt han en Afløbsrende, hvorigiennem al den Fugtighed, som samler sig i Moddingen kunde trække bort, men han grov midt i Renden et dybt Hul, nedsat te en Tønde deri, traadde Jorden fast til paa begge Sider, saa at al Møddingvandet maatte flyde i Tønden. Da den ved Middagstiden var løbet fuld, øste han den tom, og begød Møddingen dermed, at den kunde beholde sin tilbørlige Fugtighed. Med dette Arbeide vedblev han saaledes daglig. Var Veiret vaads og Græsset endnu ikke stort, saa overgød han Græshaven dermed, og hans Arbeide blev belønnet med, at der groede engang saa meget Græs paa den Plet, som han overøste med Møddingvand. Da Jespers Kone siden paatog sig den Forretning at se Pølevandet ud saa foretog han sig et andet Arbejde, Først gjorde han og en Dreng han havde, en Grube, da den var gjort, gik han hver Morgen med ham ud paa Marken, og lod ham trille sammen, althvad andre Folk ikke skiøkkede om Saae de nogensteds en Dynge Qvikrødder, eller andet Usrud ligge, saa læssede de det paa, og førte det hjem. Tidsler, Nælder og andre Planter, som stode til ingen Nytte, bleve omhugne og hospakkede. De samlede ogsaa Løvet, som Vinden om Efteraaret blæste ned af Træerne. Fren for alting lagde han sig efter at faae Stumper af Grønsvær. Foretraf han saadanne Stæder, hvor han, uden at skade nogen, kunde stikke Grønsværen af, saa gjorde han der, pakkede den i Skubkarten til sin Dreng, og lod ham trække den hjem. Alt dette blev nu kastet i Gruben og sammentraadt. Da den var fuld, gjorde han endnu en Dynge oven paa den, halv saa høi, som han selv, og lod den ligeledes overøse med Møddingvand. Det andet Aar gjorde han ende nu en saadan Grube i Stand, og det tredie Aar atter en. Jmidlertid var den første Nedlæg ning aldeles igiennemraadnet, og kunde udføres. til Giødning paa Ageren. Paa den Maade havde han uden Qvæg, samlet sig en stor Deel Giødning, førend han endnu havde Jord. Derved forskaffede han sig en utrolig Fordeel. J Almindelighed kiøber man først Jordsiden sørger man for Giødsel, paa denne Maa Om Fruentimmernes Læstsygdom. Saa nyttig en fornuftig Læsning end er, og saa meget den end bidrager til at berige vore Begreber, saa skadelig er derimod en nor dentlig Lekture, især af det romanske Slags Det er denne Lekture, som besynderlig nok - gjerne er den Siæleføde, de læselystne af det andet Kiøn leve paa. Hver Fader, hver Opdrager har den største Aarsag at forhindre denne Læsesygdom, i Besynderlighed hos hans qvindelige Elever. Disses, deres kommende Ægtefællers, og deres Børns hele Vel eller Veeberver ikke sielden paa den Stemning, som Moderens Siæl ved Læsning har modtaget i Ungdommen. Den Kone som heller skriver sympatetiske Breve til sympatetiske Venner og som heller omgaaes Grandison, Werther, Sigvardt, og det øvrige Slæng, end hendes Syenaal, som anseen hendes huuslige Sysler, for Ting, der ere hendes ophøyede himmelske Aand uværdig, er dog alldeles uskikket til at føre sand Lyksalighed ind i den huuslige Kreds. Rigtig og sand er det billede, som en af Medarbeiderne paa det af Campe udgivne Skole og Opdragelsesvæsenets Revisionsværk har skildret. Jeg kjendte Koner siger han, hvis skjønne engelrene Siæl, fremfor alle havde fortient, at nyde Livets Glæder i fuld Maal, især de ægteskabelige og moderlige, uden al Tilsats af Utilfredshed og Harm, og som dog frem for alle og re ulykkelige, og næsten aldrig glædede sig ved deres Tilværelse, fordi de havde bortlæstaf deres Siæle al Evne dertil. Deres Aand ved poetiske og romanske Drømmesyner henrykket af Virkeligheden, underholdt af overjordiske, alt for fine og alt for stærke Følelser, til hvilke Jordens Sønner og Jordens Døttre, for deres Herværelses nu værende Periode mange be de legemlige Organer- og som ved fortryklende Forestillinger om en, ingenstæds exiskerende paradisisk Verden var bleven forvendt til Forventninger, Forhaabninger, og Ønsker, som i denne sublunariske Verden aldrig kan blive realiseret fandt ingensteds herneden, hvad den søgte opnaaede aldrig, hvorefter den saa inderligen længtes; stødte tvertimod hvert Øieblik paa noget, hvorom dens Veiledere de Digtere, Romanskrivere og de følelseskulde Skribentere aldrig havde ladet den ahnde noget, indbildte sig at være formælet med den broderlige Siæl af en arkadisk Hyrde eller en Halvgud og la Grandison men forskrækkedes da den vaagnede op af den første Kierlig, heds føde Drøm ved at være forbunden ikkun med en af de sædvanlige Dødelige. (Fortsettelsen følger.)