Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1830-01-01
Det svundne Aar! Et paa flere politiske Begivenheder mærkeligt Aar svandt hen, men især vil En, for evigt gjøre det mærkværdigt i Historiens Aarbøger, nemlig den, at et heelt Christen-Folk, efter i flere Aarhundrede at have været nedsunket i et skjændigt Slaverie, i Aaret Atten Hundrede og Nie og Tyve, paa Nye skjænkedes politisk Existence. Det blev Ruslands store Monark, den ædle Keiser Nicolaus den Første, som Forsynet bestemte til at blive det græske Folks reddende Genius. Dog ikke nok, at han gjengau det Menneskets største Gode, Friheden; men med gavmild Haand søgte han endnu at fuldende sit paabegyndte Værk: tildeels ved hans Understøttelser saae de ulykkelige Grækere deres i Gruus nedsunkne Stæder igjen at reise sig af deres Aske, Landmanden høstede selv Frugten af sin Sveed, og Korsets Banner forkyndte snart til fjerne Strandbredde Christendommens Seier over Islamismen. Dog ikke alene heri var det russiske Cabinets Politik stor, medens den kjække Paaskewitsch foreskrev Tyrkerne Love i Asien, og den tappre Diebitsch dicterede Sultanen Freden for Constantinopels Mure, viste Russerne sig som de overvundne Folkeslags Beskyttere, og den europæiske Cultur udbredte sig ved dem, selv til Asiens fjerneste Nationer. - Da flere store Cabinetters Politik synes at vakle, stod det russiske Cabinets fast, og da endelig den russiske Ørn, efterat det havde kostet mange Millioner og flere tusinde Russeres Liv, varede for Constantinopels Porte - gav Ruslands ædle Keiser, som Seiervinder, Europa et sieldent Beviis paa en moderat Politik, ved i sine Fredsbetingelser med den høie Port, at vise det største Maadehold. Under Krigen glemtes ikke Landets indre Anliggender, Konster og Videnskaber fremmedes; Manufactur og Fabrikker opmuntredes, og Undersøgelser i Urals Bierge, viste snart, at Rusland blandt sine mange kostbare Productioner, foruden Platina, ogsaa tæller Guld og Diamanter, J den første Halvdeel af det afvigte Aar synes Frankerig igjen at hæve sig til den Rang og Anseelse blandt Europas Magter, som det, ved de der senere indtrufne hæftige Statsomveltninger synes at have tabt; et liberaltsindet Ministerium bragte Folkets Jnstitutioner i Samklang med Regentens Rettigheder; en Expeditions Afsendelse til Grækernes Understøttelse og betydelige Penge=Bidrag, bragte dette af de europæiske Magters Politik hidtil forladte Folk. - Hielp i Nødens Stund, dets Tyraner udjoges, dets vilde Krigere dannedes ved franske Officerer, efter europæisk Taktik, og flere tusinde ulykkelige græske Slavers Frikjøbelse, vil for bestandig blive en af de skjønneste Perler i Carl Forordningen et Opraab til Nationen, hvori det hedder: "Naar man over Despotismens Gang i vort Fædreland, hidindtil endnu kunne nære nogen Tvivl, saa vil den nu hæves ved dette Lovforslag; der bliver i Grunden intet andet Middel tilbage, end en bestemt Benægtelse af alle Subsidier, Spanien har anvendt en Deel af dets udtømte Financer til et Forsøg paa at igjenerobre en af dets gamle Colonier, hvilket man kunne forudsee maatte mislykkes, paa Grund af de spanske Troppers ringe Antal. saameget desmere som ethvert Forsøg af Moderlandet paa at igjenerobre dets forrige sydamerikanske Provindser; der, som med et Trylleslag synes at forene alle Partier med hinanden, for at bekjæmpe den fælles Fiende; hvorlænge Cuba vil forblive Moderlandet troe, vil Tiden lære; men at den ikke for bestandig vil forblive under spansk Herredømme, synes rimeligt, naar engang de sydamerikanske Regjeringer have naaet den nødvendige Styrke og Fasthed. J Spanien selv bestaaer Regjeringen en evig Kamp med Jesuiterne og de catholske Prælaters Anmasselser og Jntriquer paa den ene Side, og den formodede Frygt for de Liberalsindedes eller saakaldte Regros Planer mod en uindskrænket Regjering, paa den anden Side. Da Geistlighedens Godser næsten skulle udgjøre 1/8 Deel af alt Jordegods i Spanien, og ere skattefrie, er der i lang Tid fra Regjeringens Side arbeidet paa en Afgift, som skulle svares af samme, ligesom ogsaa paa en almindelig Amnestie, men som Hiearchiets Almagt hidindtil har tilintetgjort. Hvo formaaer at skildre Naborigets, det ulykkelige Portugals Forfatning, at see et ædelt Folk smedet i Tyraniets og Fanatismens Lænker, at see den Constitution og de Jnstitutioner en ædel Monark skjænkede det, traadte i Støvet af en Usurpateur, at see Nationens ædleste og første Mænd, som Forbrydere at slædes til Slagterbænken, medens deres Koner og Børn i navnløs Elændighed vansmægte og rives fra hinandens Barm, og endelig udjages af Fædrenelandet, for under Afrikas brændende Joner, at døe en langsom og marterfuld Død, alt dettekan ikke andet end at opvække Afskye og Rædsel hos enhver Tænkende, og frembringe det Ønske, at den portugisiske Nation i det indtrædende Aar maatte erholde en blidere Skjæbne. Af Portugals Colonier ere Goa paa Malabarkysten og Den Terceira blandt de gjoriske Øer forblevne deres retmæssige Herskerinde Donna Maria troe. Den Madeira og Kongeriget Angola i Afrika have ogsaa revolteret mod den usurpatoriske Regjering. Da efter de seneste Efterretninger over London 6 brasilianske Fregatter ventedes paa Høiden af Terceira, forat bloquere St. Miguel, hvor man er ganske stemt for Donna Maria, saa er det sandsynligt at de atoriske Øer ville ganske rive sig løs fra Usurpateurens Herredømme; saameget desmere, som der skrives at en Of- og Defensiv-Tractat skal være afsluttet mellem Keiser Pedro af Brasilien og Donna Maria af Portugal.