Almuevennen, 1844-09-01
Af den af Hr. Kammerherren tidligere indsendte Udskrift af Amtsraadets Forhandlinger angaaende Udkastet til et Regulatin, for, hvilke Veie paa gamle Kjøbenhavns Amt skulle ansees som mindre Landeveie, har Kammeret vel bragt i Erfaring, at Amtsraadet, saaledes som ovenfor bemærket, har forment, at den saakaldte gamle Kongevei, hvoraf Smallegade udgjør en Fortsættelse, og som ved Fasanveien staaer i Forbindelse med Hovedlandeveien til Roeskilde, nærmest bør betragtes alene som en Bivei, saavelsom i Almindelighed, at der med Hensyn til Bestemmelser om, hvilke Veie der i gamle Kjøbenhavns Amt bør henregnes til de mindre Landeveies Classe, er gjort Forslag til betydelige Jndstrænkninger i de hidtil derom gjældende Forskrifter. Men ligesom det af en ligeledes fremsendt Gjenpart af den Betænkning, som nogle af Amtsraadet dertil commiterede Medlemmer have afgivet over Sagen, tillige erfares, at bemeldte Medlemmer, hvis Forslag Amtsraadets overveiende Pluralitet har tiltraadt, fornemmelig har havt for Øie, under Amtsrepartitionsfordets nuværende uheldige occonomiske Tilstand, at see hensigts mæssige Besparelser i Fondets Udgifter tilveiebragte, saaledes tør Kammeret ogsaa af de videre i bemeldte Betænkning forekommende Yttringer antage, at Forslaget selv nærmest bør betragtes som blot interimistisk, og at der, naar Fondets Tilstand, er bleven forbedret, da ogsaa vil findes Anledning til derfra at lade et større Bidrag, end nu paatænkt, komme til Anvendelse for Veiarbeider i Amtet. Saa enigt nu end Kammeret maa være med Amtsraadets Medlemmer deri, at Repartitionsfondets nuværende Tilstand opfordrer til enhver hensigtsmæssig Besparelse, og saa naturlige det derfor ogsaa maa erkjendes at være, at Amtsraadet bestræber sig for, saavidt muligt at see en Jndskrænkning tilveiebragt i de Fondet paahvilende Udgifter, saa turde der dog gives flere forskjellige Betragtninger, der tale for, at saadan Jndskrænkning ikke, i det mindste ikke saa høi en Grad som foreslaaet, bør søges i Udgifterne til Amtets Veivæsen, eftersom det er saa langt fra, at Byrden for den uden Sammenligning overveiende Deel af Amtets Beboere derved vil blive formindsket, at den tvertimod vil end mere forøges, ja i visse Tilfælde vel neppe engang vil kunne overkommes. Den umiddelbare Følge af, at en Vei bestemmes at skulle henhøre ikke til de mindre Landeveies, men til Biveienes Classe, er nemlig ingenlunde den, at en saadan Veis enten Grundforbedring eller aarlige Vedligeholdelse ubetinget vil kunne besørges paa en lettere Maade, end om den behandles som mindre Landevei; thi saavel Terrainets forskjellige Beskaffenhed som den større eller mindre Færdsel paa Veien ere Momenter, der maae have væsentlig Jndflydelse paa Behandlingen af begge Slags Veie, saa at der undertiden behøves ligesaa meget Arbeide paa Biveiene som paa de mindre Landeveie; men under alle Omstændigheder er det en afgjort Sag, at den med Biveienes Grundforbedring og aarlige Vedligeholdelse forbundne Byrde ifølge Lovgivningen kommer til at hvile paa den enkelte Commune, i Reglen det enkelte Sogn, gjennem hvilket Veien løber, og navnligen kun paa sammes contribuerende Hartkornsbrugere, medens en Veis Behandling som mindre Landevei, saasnart Talen er om dens Grundforbedring og derefter følgende Vedligeholdelse, medfører en langt ligeligere Fordeling paa de forskjellige Hartkornsclasser i Amtet, ligesom da ogsaa Amtsraadet, langt bedre end ellers lader sig gjøre, kan paasee Arbeidernes Udførelse efter en omfattende, hensigtssvarende Plan, istedetfor at det vel kan have temmelig lange Udsigter inden enkelte Sogneforstanderskabers roesværdige Bestræbelser for at see Arbeidet paa visse Biveie udført som Enteprise ved Licitation kan ventes efterlignet i et saadant Omfang som i sig selv maatte ønskes. Allerede disse almindelige Hensyn indeholde efter Kammerets Formening megen Opfordring til, at man kun med Varsomhed bør bestemme sig for Jndskrænkning i Antallet af de Veie i Amtet, der hidtil ere blevne behandlede som mindre Landeveie; men hertil kommer endnu den særegne Betragtning, at de allerfleste Veie i den nærmeste Omegn af Hovedstaden kræve saa betydelige aarlige Vedligeholdelses=Arbeider, at disse i Reglen ville overstige et enkelt Sogns Kræfter, og det er derfor heller ikke at undres over, at adskillige Veie, der efter det legale Begreb om mindre Landeveie, strengt taget, ikke henhøre under disses Classe, dog ere, efterhaanden som Trangen dertil meer og meer gjorde sig gjældende, blevne behandlede som saadanne, hvad tildeels og synes at finde Medhold i selve Maaden, hvorpaa Anlægget oprindelig er skeet. Et Exempel herpaa frembyder den saakaldte Godthaabsver vel ikke i dennes hele Udstrækning fra Mosedalhuset ved St. Jørgens- og Peblinge-Søen indtil Damhuset, men derimod fra dens Begyndelse indtil Aaløbet ved Grøndal, paa hvilken Strækning Veien aabenbar er bleven anlagt i en for en simpel Bive altfor uforholdsmæssig Brede, hvorfor vi ogsaa maa antage, at det nu, efterat denne Veistrækning i en lang Række af Aar har været behandlet som mindre Landevei, vilde være i høi Grad ubilligt at overføre Byrden af dens aarlige Vedligeholdelse, paa den enkelte Commune, hvad desuden vilde medføre særegne Vanskeligheder, eftersom Veien i den ommeldte Strækning for største Delen løber over Frederiksberg Sogns Jorder, der staae for privilegeret Hartkorn. Hvad derimod den øvrige Deel af Godthaabsveien angaaer, nemlig den Deel, der fører fra Aaløbet ved Grøndal over Vandløse til Damhuset, da skjønnes efter Omstændighederne, at denne for Eftertiden rigtigst gaaer over til Classen af almindelige Sogneveie, Blandt de øvrige Veie i Kjøbenhavns Amts søndre Birk, om hvis eftertidige Behandling som mindre Landeveie Spørgsmaal er opstaaet, har Amtsraadets Pluralitet ligeledes været af den Formening, at den saakaldte gamle Kongevei fra St. Jørgens Søindtil Frederiksberg Bye og Bærnedamsveien afdenne sidste Bei vedligeholdes dog Halvdelen af Staden Kjøbenhavn) ikke kunne være at betragte som mindre Landeveie. Jmidlertid har dette dog hidtil været Tilfældet tildeels af samme Grund, som ovenfor er anført om Godthaabsveien, da gamle Kongevei, ligesom denne sidste, løber gjennem, og Værnedamsveien lang med Frederiksberg Sogns Jorder, og derhos Færdselen paa samme er meget betydelig. Vi maae iøvrigt herved endnu tilføie, at i Aaret 1836, da Spørgsmaal opstod om Jstandsættelse af en Deel af Smallegaden i Frederiksberg By, blev det ved allerhøieste Resolution af 12te April f. A. bestemt, at bemeldte Gade saavelsom den bag om Frederiksberg Slotshave løbende Fasanvei skulde for Eftertiden behandles som mindre Landevei, medens det dog allernaadigst tillodes, at der til en da foreslaaet og siden indført Brolægning af omtrent 500 Alens Længde af bemeldte Smallegade extraordinairt tilstødes en Sum fra den kongelige Kasse. Kammeret skjønner heller ikke rettere, end at der i sig selv er Anledning til at betragte saavel gamle Kongevei som dennes Fortsættelse af Frederiksberg Byes Smallegade og Fasanveien indtil Roeskilde Hovedlandevei, paa den vestre Side af Frederiksberg Bakke, som en af de vigtigere Communicationsveie, der egne sig til en fra de sædvanlige Sogneveies forskjellig Behandling Herfor taler nemlig ikke alene den Omstændighed, at denne Vei til de Aarets Tider, naar Føret tillader det, befares af en stor Deel Bøndervogne, især Melkevogne, hvorved undgaaes Frederiksberg Bakke og den lange Steenbro af Vesterbro, men ogsaa, at den især om Vinteren, naar Frederiksberg Bakke formedelst Frosten er vanskelig at passere benyttes af en betydelig Deel Fragtvogne og andre stærkt belæssede Vogne. Det maa derhos ansees at være baade i Amtets egen og det almindelige Veivæsens Jnteresse at den ommeldte Veistrækning stedse holdes i en for den ingenlunde ubetydelige Færdsel paa samme passende forsvarlig Stand; men der turde af samme Aarsag, ogsaa være Anledning til at see den foran nævnte allerhøieste Resolution af 12te April 1836 og de ældre Forskrifter modificerede derhen, at Udgifterne til denne Veis saavelsom for en Deel af Værnedamsveiens Grundforbedring og Vedligeholdelse deles mellem den almindelige Veikasse og Amtsrepartitionsfordet, hvilke Udgifter dog maaskee tør haabes noget formindskede derved, at den kongelige Kasse, der bekoster Vedligeholdelsen af Falkoneeralleen, Frederiksberg Byes Allegade og den saakaldte Pilealler, ligeledes har fra ældre Tid overtaget Vedligeholdelsen, af 134 Favne af Fasanveien, hvilket vel ogsaa maatte tillades saaledes at vedblive. For i Overensstemmelse hermed at see den specielle Deel af Sagen ordnet for den efterfølgende Tid, agte vi herom at indgaae med allerunderdanigst Forestilling til Hs. Majestæt, og ønske til den Ende at modtage Amtsraadets Betænkning, om der fra sammes Side maatte være Noget imod et paa forommeldte Synspuncter grundet Forslag at erindre, ligesom vi ogsaa, da den ubrolagte Deel af Smallegaden til sine Tider af Aaret er næsten ufremkommelig, og det saaledes er af paatrængende Nødvendighed i næste Aar at see den behørigen istandsat, imødesee Amtsraadets Yttringer det snareste muligt, tilligemed dets Formening om, deels hvorvidt det maatte ansees hensigtsmæssigst at fortsætte den tidligere Brolægning indtil Enden af Gaden, eller om en anden Reparationsmaade heller maatte vælges, deels om Amtsraadet maatte bestemme sig for selv at forestaae Arbeidets Udførelse eller at see dette overdraget til Jngenieurcorpset. Hvad angaaer Veien fra Cathrineberg Mølle over Sengeløse til Klovtofte ved Roeskilde Hovedlandevei, da er Kammeret enigt med Amtsraadets Pluralitet deri, at samme ikke egner sig til at behandles som mindre Landevei, hvad vi heller ikke finde at være Tilfældet med den gamle Kjøge Landevei, undtagen i alt Fald forsaavidt angaaer Strækningen til Flaskekroen, paa hvilken den er anlagt omtrent i samme Brede som Godthaabs veien, saa at hvad om denne sidste ovenfor er bemærket, ogsaa her i det mindste tildeels formenes at være gjældende.