Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-05-27
Det sørgeligste Skuespil for mig var Slavetorver, som jeg besøgte Dagen efter min Ankomst; den Østerrigske Kanzler og min Ven, som ledsagede mig, vare ligesaa rørte som jeg; men da de mere end jeg, vare vante til saadanne Optrin, saa gjorde det dog ikke saa meget Jndtryk paa dem; men Tyrkerne og Araberne kunde ikke forklare sig min Sørgmodighed. - Slaverne, hvormed der blev handlet, vare fordetmeste Koner af enhver Alder. Man saae ogsaa nogle Børn, alle under 16 Aar; thi de ældre af det mandlige Kiøn blive enten ombragte eller indsperrede i Fængsler. De qvindlige og unge mandlige Fangne vare fra Missolonghi Hvor mange unge Piger saae jeg ikke da, ligesaa smukke, som de Gracier man afbildede i det gamle Grækenland. Hvor mange Børn med Engleskikkelse. Men jeg kunde ikke uden Gysen tænke paa, at mange af dem vare allerede blevne et Bytte for deres Betvingeres skammelige Brutalitet. De gamle Koner bleve solgte til lave Priser, og Kiøberne deraf betiente sig af dem som Lastdyr. De fleste unge Piger havde Slør for Ansigtet, og de Kiøbmænd, hvis Eiendom de vare, udraabte: Denne her sælger jeg for 800 Piastre, hiin koster 1500, hun er 16 Aar gammel og endnu Jomfrue. Kom herhen og betragt hende: Captain, sagde Een til mig, vil Du ikke kjøbe denne unge Suliotinde? Her er en god Handel at giøre. – Jeg anstillede mig, som jeg vilde have hende, og sagde: Jeg vil see, om hun staaer mig an. Strax rev han hende Sløret fra Ansigtet, hvis Træk, endskiøndt rynkede af Smerte, og endskiøndt det var overordentlig blegt, dog fremviiste en sielden Skiønhed. Det arme Barn græd. Jeg kastede hurtigt Sløret over hende igien og gik bort, for ikke meere at see paa hendes Jammer. Jeg forlod overhovedet snart dette Smertens Sted, og gik med mine Ledsagere ned til Stranden. Her udstod mine Følelser en nye Prøve; vi vare neppe naaede dertil, førend Bølgerne tilskyllede os tyve nyelig afhuggede Hoveder, og en Forbigaaende sagde ganske koldt til os: Det er Hovederne af nogle Fanger, som manhar henrettet i deres Fængsler. Kort derpaa kom omtrent ligesaa mange Fanger, escorterede af Negere. De saae meget blege ud, og paa deres Ryg og Arme saae man Mærker af de Pidskeslag, de havde faaet. Saaledes vækkede en grusom Vægter dem, naar Søvnen forhindrede dem fra at høre Arrestforvarerens Stemme. De bare svære Bielker paa Skuldrene. Da de kom forbie Hovederne som rullede paa Sandet, saae de hen efter den betragtede dem et Øieblik, zittrede og bleve ganske blege. En saadan Skjebne forestod ogsaa dem. Men man troer ikke, at disse Fanger faldt i Fiendens Hænder med Geværet i Haanden. Det var forstørstedelen Hyrder, som græssede deres Qvæg paa Biergene, og som bleve grebne af Araberne. De laae ikke paa Straae, men i Skarn, som var fremkommen af Havvandet, der var trængt ind i Fængselet paa Muren. Dette Sted var saa smudsigt og skummelt, at jeg kun ved Skinnet af en Lampe kunde see de Fangnes Ansigtstræk Jbrahims Negere see hæslige ud. Med livfulde Øine, et kort Hoved, liden Væxt, have de noget ved sig af de vilde Dyrs, som tilligemed dem beboe Afrikas brændende Ørkener. De bleve fra Nu bien og Abyssinien bragte til Ægypten; og disciplinerede af nogle Europæiske Officere. Mehemed Ali har i det Hele taget havt langt mere Møie med at afrette sine Tropper paa Europæisk Maade end Mahmud, fordi Tyrkerne, endskiøndt meget stupide, ere det dog mindre end Negrene fra Sennar, som aldrig have seet noget Civiliseret. Der er ofte udbrudt Oprør mod de Europæiske Jnstructeurer, fordi disse nye Tropper ikke kunne vænne sig til Lydighed; men de bleve altid undertrykkede af Mehemed derved, at der blev truet dem med samme Skjebne som Mammelukkerne. Den blev sendt 6 Regimenter, hver paa 4000 Mand til Morea, men paa den Tid, da jeg var der, vare de kun endnu 7 til 8000 Mand stærke. Sygdomme, store Strabadser, Mangel paa Levnetsmidler og Fiendens Sværd havde ødelagt de andre, og de, som endnu vare til, lignede Skeletter. De Syge blive pleiede af franske og italienske Læger. Jeg fandt saaledes i Modon en Mængde Landsmænd, som gierne erindrede sig det kjære Fædreneland. En af dem forestillede mig for Jbrahim Pascha. Han modtog mig i et Telt, der var opslaget uden for Staden, ligeoverfor Arabernes Leier. Han tog temmelig venlig imod mig, lod mig sidde ved Siden af sig, og befalede at opvarte mig med Pibe og Caffe. Min Samtale med ham varede temmelig længe. Jeg giorde ham min Compliment over hans Armees Organisation, og han hørte med Jnterresse paa min Fortælling om Allarmen imellem Janitscharerne, og om de i Constantinopel indførte nyere Jndretninger. Jbrahim har en liden, meget tyk Vext, et bredt Ansigt, indtrykket Næse, funklende Øine; men hans Ansigt viser sig noget grusont. Han er ikke, som man saa ofte har sagt, Mehemed Alis virkelige Søn, men blot adopteret af ham. Muselmændene betragte ham som noget høiere i Værdighed end hans Fader, fordi han er den første Pascha i Riget, nemlig forde hellige Steder; thi han har igien bragt Mecca og Medina under Tyrkisk Herredømme, efterat han der fuldende en skrækkelig Ødelæggelse, og giorde den største Deel af Konerne og Børnene til Slaver.