Aalborg Stiftstidende, 1835-06-06
J Hamburger wochentliche Rachrichten Nr. 124 findes en Artikel fra Kjøbenhavn, betræffende den i Nathan Davids Sag fældede Dom. Denne Artikel finder en Gjendrivelse i Neue Zeitung Nr. 130, til hvilken vi henvise vore Læsere, i det vi her blot optage Slutningen: "Held og og vort Fædreland, at vi leve under en Konge hvem Retten gjelder mere end Magten, som aldrig laante falske Smigrere sit Øre, og derved, hos alle Undersaatter, grundfæstede den Overbeviisning, at Han kun har deres Vel for Øie og at Han derfor heller aldrig vil miskjende det værdige frimodige Sandhedens Sprog, der lyder for Menneskevel og Menneskerettigheder. Denne Artikel er undertegnet: en Holstener. Det glæder os til denne Meddelelse umiddelbart at kunne føie følgende Uddrag af Kjøbenhavnspostens, der staaer i en saa harmonisk Samklang med ovenstaaende Yttring af en af vore holstenske Medborgere: "Omendskjøndt, efter Forlydende, de som Jndledning til Festens Tvaster holdne Taler i en særskilt Samling fuldstændigen ville udkomme fra Pressen, torde det dog neppe være dette Blads Læsere uvelkomment, her at modtage flere af dem in extenso, saavelsom en Recit af de øvriges Jndhold. Det fortjener at blive saa almindelig bekjendt som muligt, ligesom det har efterladt et varigt Jndtryk hos enhver af de Deeltagende, gat denne Fest i enhver Henseende udmærkede sig ved den i de fremsagte og afsungne Ord udtalte Aand: Kjærlighed for en ædel Konge, Tillid til hans igjennem et halvt Aarhundrede prøvede Viisdom, Taknemmelighed for den Gave, hvis Betydning og Værd denne Nationalfest aarlig paany skal bringe i Erindring. En Nationalfest var denne Høitidelighed i Ordets fuldeste Betydning; thi aldrig har den danske Nationalcaracteers Retsindighed, dens aabne og mandige, men aldrig Besindighedens og Sømmelighedens Grændser overskridende Frimodighed, udtalt sig paa en Forholdet imellem Regjering og Folk meere hædrende Maade, aldrig har en saa talrig Forsamling givet et tydeligere Beviis paa den heldige Retning, som Oprettelsen af de raadgivende Stænder allerede har givet Almeenaanden i Danmark, en Retning, der sikkert mere og meere vil befæstes, alt som offentlige Forsamlinger, hvor det bedre Selskabs store Majoritet af retsindige og forstandige Mænd angiver Tonen, erkjendes som det bedste Middel til at forebygge de, andre Staters Ro undergravende hemmelige Selskaber, og efterhaanden som en ved hine Foreninger befordret Tilnærmelse imellem de forskjellige Stænder bidrager til, fremdeles at uddanne og forædle Almeenaanden. - Med Hans Majestæt Kongens Skaal, udbragt af Selskabets Præsident, Capt. Dahlerup, begyndte, og med denne Skaal endte ogsaa denne Fest. Den første Skaal - bemærkede Taleren - tilhører Kongen. J dobbelt Henseende tilhører den ham, ved denne Fest, ikke alene bringe vi ham den sømmelige Hyldest, som et trofast Folk skylder sin Fyrste, og vien elsket Konge; men hvo iblandt os kunde glemme, at det ger ham, vi ene takke for den Jnstitution, vi her feire: at den er en Gave, Hans Gave - derfor være Tak og Ære Giveren." - Efterat have iblandt de Sjette Frederik som Regent og Menneske især udmærkende Træk fremhævet den uindskrænkede Adgang til Sin Person, som Han stedse har skjænket enhver af Sine Undersaatter, skildrede Taleren Krigsaarenes sørgelige Følger, som ikke længere lode de Enkeltes frie Adgang til Monarkens Person give tilstrækkelig Erstatning for Savnet af et Organ for det hele Folk, et Organ, ved hvilket Individernes forenede Ønsker eller Besværinger kunne udtale sig for Tronen. Den vise og besindige Maade, hvorpaa dette Organ er bleven institueret, de heldige Virkninger, som heraf allerede spores, vare dernæst Gienstandene for de Betragtninger, der førte Taleren til at slutte med følgende Ord: "Skulde vi da ikke med dobbelt Jubel udbringe idag vor Konges Skaal; Skulde vi ikke af Hjertets fylde takke ham for den herlige Gave. - ønske ham, at han maa opleve at see Træer, han plantede, slaae dybe, urokkelige Rødder, at det kan opvoxe til en vældig Eeg, der skal samle os under sin Krone og give os Ly og Frelse i Stormens Tid. - Men lad os med Sindighed og fremfor Alt med urokkelig Tillid til Kongen gaae den nye Jnstitution imøde. Kjærlighed og Tillid til sit trofaste Folk indgav ham Tanken, og med ikke mindre Hengivenhed og Tillid skal han lønnes af Folket. Hos os skal ingen fjendsk Magt træde imellem Konge- og Folk. Ingen ond Dæmon skal, som Digteren sang, FildeNei, den samme F. Frederik paa hans lange Regentbane, skal forherlige hans Livs Aften, ingen Mistillid til et trofast, prøvet Folk kan nogensinde vinde Indgang i hans Hjerte, og Kronen, han satte paa sit Hoved, omskygget af stormfulde Tiders Mørke, skal straale i fordobblet Glands, før han af Kongernes Konge kaldes til at aflægge den. Gud bevare vor Kongel Efterstaaende er den skjønne Sang, som, efter Dineer, paa Skydebanen i Kbhvn., blev afsungen i Haven: Med Tak modtog, i Fredens Havn. I høien Hal sad tankefuld Det danske Folk den store Gave; En Jubeldrot, for nær ved Maalet. Thi Danmark var den Konges Have, Hans Hierte brød igjennem Staaler, Af gammel Fordoms sorte Muld: Og Fredrik Sjette var hans Navn. Sit skiønne Rige vil han hegne, Bag Kiærlighedens trygge Skandse. at ei i Tidens Strøm det segne Vi vil hans sølvgraa Jsse krandse For Ufred i sit eget Bryst. Og slette Eg om Sceptrets Guld. Det Folk, som i min første Vaar Dog end ei kjendte man den Haand, En Ædling ved min Side skued, Der Glædens Bæger skulde fylde, Der styred viist, saa Fjenden grued, Maaskee og Alt saa tæt indhylle Og læged mangt et farligt Saar, J Taagen af en ængstlig Aand, Det Folk sit Haab til mig da satte sat Kongen ikke skiælne kunde Nu vil jeg vide det at skatte, Hvor Blodet flød af Folkets Vunder Og slaae min Lid igien til det." og ikke kjærligt læge den. Et meer jeg blot af Statsmands Men, Anders Sandøe Ørsted, Mund Vil høre hvad han troer der gavner, Fra Sundets Bred til VestervovenNei, Folket sige hvad det savner Henover Sletten, gjennem Skoven J Fredens og i Farens Stund, Og ingen Stemme stillet bød; Og hvor det Borgerfrihed gielder, Thi han er født af Folkets Kjerne Jeg hører først hvad Folket melder, Og Borgerdyd, det er den Stjerne: Før jeg min Villie giør til Lov." Der leded ham til Tronens Fod. Men for at Alt med Orden skeer, Saa træd da frem som ægte Dan Blandt Folket man maa Talmænd Du Lovens Høire, Aandens Kæmpe vælge, Dit Kald til Danmark Tak Di Der flygtigt Tant for Godt et sælge, lempe, Og kun paa Landets Bedste seer. Og Kongen ei Du svige kan, Saa vil jeg selv en Mand udnævne, Thi han vil fjerne Folkets Sorger Der hver en Hindring skal udjevne, Halvbundred Aar os dette borger, Som skiller end mit Folk og mig." Og sidst at Dig han nævnet har Af en officiel Beretning om det Reiersenske Fond erfares, at Kammerraad Bang til Nøragergaard har deraf faaet 8000 Rbd. til Udvidelse af hans Messing= og Staaltraaddugsfabrik, Jernstøber Bock 1000 Rbd. til en Slibemaskine; Malermester Meyer 500 Rbd. til Forfærdigelse af olietrykkede Gulvtepper; Blomsterfabr. Du mont 200 Rbd. til Udvidelsen af hans Blomsterfabrik; Bogtrykker Jacobsen 500 Rbd. og Bogtr. Qvist 400 Rbd. til en Columbia=Presse, og Sidstnævnte desforuden 400 Rbd. til hans Nodetrykkeries Udvidelse; Bogtr. Luno 500 Rbd. til Indretningen af en Mølle til Bogtrykkerfarvens Tilberedning. I Reisestipender ere udbetalte: til Auditeur Feddersen til en Reise i Udlandet for at gjøre sig bekjendt med statsoeconomiske Gienstande, 1832, 33 og 3. aarlig 400 Rbd. Candidatus chemie Broager 18323, 1100 Rbd. for at gjøre sig bekjendt med saadanne Grene af Jndustrien i Udlandet, der kunne være af Vigtighed i Fædrelandet. Mechanicus Korfitzen og Graveur Buntzen, i 3 Aar aarlig hver 300 Rbd. Uhrmager Jules Jørgensen 1834 600 Rbd.; o. s. v. J Aaret 1834 var udbetalt deraf alene til Reisestipender 6660 Rbd.