Aalborg Stiftstidende, 1835-01-31
Det igaar udkomne Dobbeltnummmer af Fædrelandet indeholder Generalfiskalens Jndlæg i Sagen mod bemeldte Blads Redacteur og Hr. Professor Davids Tilsvar paa dette Indlæg. Generalfiskalens Deduction gaaer ud paa ikke mindre end at godtgjøre, at Prof. David har forbrudt sig mod den 1ste, 2den og 3die 8 af Forordn. af 27de Septbr. 1799, idet han har viist, hvorledes en Forandring i Regieringsformen kan og bør bevirkes, samt idet han saavel Særdeleshed har lastet dette Riges Constitution og viist Misnøie imod samme og imod Kongens Regjering, som han Almindelighed har lastet den absolutte, monarkiske Regjeringsform. "Hertil, hedder det videre, kommer, at Professor David ved at behandle disse Gienstande har udbredt saadanne politiske Jdeer, som ere skadelige og i Strid med vort Forfatning, men som høre til dem, ikke Faa i den nuværd rende Tid ynde, og hvilke han, uden nøiagtigen at bestemme deres Jndhold, og uden grundigen at prøve deres Værd, 2 har benyttet, som om de vare uomstødelige Sandheder. Han har tilmed ideligen dadlet de hos os bestaaende Jndretninger, og sat dem i et forhadt og ufordeelagtigt Lys, skjøndt han kun med Overfladiskhed har berørt dem, og uden at overveie alle Forhold og Omstændigheder. Men den, der vil udhæve formeentlige Mangler og Feil ved bestaaende, Indretninger, hvorved Utilfredshed vækkes, bør tage i Betænkning, om det er muligt at rette disse, uden at udsættes sig for endnu større Ufuldkommenheder. Han har ved dette Forhold tilsidesat den Ærbødighed, han som Borger og Undersaat er Lovgivningen og Regjeringen skyldig, og det er saalangt fra, at han med Beskedenhed har udtrykt sig om det af ham behandlede Gjenstande, at dette endog, som oftest, ner skeet i et myndigt og høist upassende Sprog. Professor Davids Forhold som Redacteur af det omhandlede Blad, fortjener desuden saa meget større Dadel, som han deels har udtalt de paaankede Anskuelser i et periodisk Skrift, bestemt til almindelig Læsning, og ikke i et større philosophisk Skrift, bestemt for de Lærde, og deels i Staten er betroet et vigtige Embede, der giver Ret til at fordre, at han med Sindighed, Grundighed og Varsomhed burde bedømme dens Jndretninger. Uagtet denne svære Anklage, finder Generaliskalen, hidet mindste efter sin individuelle Anskuelse, at Prof. D. ikke har lagt et saa forbryderisk Sindelag for Dagen, som han antager nødvendigt, for ligefrem paa ham at hanvende de ved de 2 første Paragrapher af Forordn. af 27de Septbr. 1799 og 5 7 af Forordn. af 30te Marts 1827. bestemte Straffe. Han paastaaer derfor heller ikke Professoren anseet netop med de ved disse Lovbud fastsatte Straffel; men efter Grundsætningerne i de nævnte Paragrapher med en alvorlig Straf, hvis nærmere Bestemmelse han troer at burde overlade til Rettens Skjøn." Hans Paastand og Jrettesættelse i Sagen lyder da som følger: At Tiltalte Dr. philos., Prof. i Statsoeconomien, Christian Georg Nathan David bør for sit formastelige og lovstridige Forhold ansees med en passende Straf, saa paastaaes og, at Tiltalte bør betale alle af Actionen flydende Omkostninger, og derunder til mig et passende Sallarium. - J sit Tilsvar forsvarer Prof. D. udførligen saavel sit Skrifts Tendents i Almindelighed som de incriminerede Artiklers Tendents i Særdeleshed. Han søger deri in specie at godtgjøre at Generalfiskalen har, som en Mand, der har maattet skrive en Historie efter opgivne Ord. sammenflettet Artikler, der hverken staae, eller kunne staae i den indre Forbindelse, som han foregiver at seel; han paastaaer, at Generalfiskalen selv ikke troer paa sin Histories Sandhed, og anfører som Beviis for sin Paastand. "Dersom han gjorde det, dersom han i disse Artikler virkelig saae en planmæssig Fremskriden fra dristig Fornægtelse af funde og rigtige Anskuelser af vor Stats Organisme til mageløs Forvovenhed, for at bevirke Kuldkastelsen af det Bestaaende, saa maatte han ogsaa, naar han ikke vilde gjøre sig skyldig i den høieste Grad af Jnconseqvents, hos mig have fundet et saa forbryderisk Sindelag, at han paa mig maatte have paastaaet anvendt Lovens haardeste Straffe, hvad han erklærer efter sin inddividuelle Anskuelse ikke at kunne gjøre. - Hr. Professoren slutter sin Deduction med følgende Apostrophe til sine Dommere. "J mig er Danmarks Skrivefrihed indstævnet for Dem, og derfor har denne Sag en saa stor Betydning og Vigtighed for langt flere end mig - for Folket. Deres Dom vil afgjøre, om mandigt Frisind og Frimodighed tør udtale sig indenfor Lovens Grændser i Danmark, eller om de skulle være fordømte til Tavshed, fordi man af Ordene ved konstrig Sophismekan udlede Slutninger som Skriftets Aand og Hensigt paa det Bestemteste modsige. Deres Dom vil afgiøre, om de, der indsee Vigtigheden af Almeenaandens Oplivelse i Danmark, og hvis Ordfører mit Tidsskrift har været, med Fredighed skulle see den Jnstitution imøde, for hvis Virksomhed det er uundgaaeligt nødvendigt, at den lovlige Tanke udtaler sig frit, eller om de, trufne i mig af en Fordømmelsesdom over Ord, hvis Tanke man vil forvanske, skulle indhylle sig i en, Statens og deres Kræfter lammende Tavshed, og sørgende, ogsaa for vort Fædre, land, see de Følger imøde, som det paa andre Steder har havt, at man i Bestræbelsen efter fornuftig socia Udvikling har troet at see og at burde straffe en forbryderisk og revolutionair Tendents." Paa Søndag vil atter blive udgivet et Dobbeltnummer af Fædrelandet, som vil indeholde Hr. Procurator Haagens DefensionsJndlæg.)