Viborger Samler, 1779-02-15
Betænkninger over de i No. 51, a. p. i den Viborg Samler fremsatte juridiske Spørgsmaale, Kongen har paalagt Landsbye=Præster at holde tienstdygtige Hester til Rytteriet, og har derved fastsat, hvilken Betaling og i hvilken Hensigt skal blive gotgjort. Ja endog afgjort, hvorledes i Landsbye Kalde, under vist Omstændigheder, denne Betaling imellem en Formands Arvinger og en Efterman skal deles. Naar nu en Lands=Anordning har bestemt, hvormeget der af Betalingen skal høre og ikke høre Stervboen til, synes det upaatvileligt, at det Øvrige fastsætte skal aldeles til Eftermanden, der skal træde ind i Pligten, udbetales. Man anseer de formeget betalte Penge ikke som noget, der er Stervboens, siden siden Forordningen afgiører, hvormeget den skal have, men som et Depositum eller en andens Laan, som f. E. Bøger, o. s. v., der er inde i Servboen, og følgelig bor udleveres, da til en Stervboe ei kan, regnes videre, end hvad den med Rette er tilholdende. Saaledes tænker man om den 1 Post, og saa falder den 2den af sig selv, nemlig at disse Penge, endog førend nogen Panthaver bliver fyldestgjort, skal udredes; Thi en Skyldner kan ei pantsette en andens Eiendom, og ingen Creditor kan have Ret til det, som er Hans Skyldner Uvedkommende. Dersom en Eftermand paa nogen Maade havde samtyktii, at Formanden maatte have disse Penge som et Laan af ham, saa fik han at tage imod samme Vilkor, som andre Creditorer, men naar han ei har det, og ventelig ei engang kunde giøre det, saa kunde saavit man kan skiønne, andre intet faae af det, som er ham tillagt. Stervboen har Ret til Rytterhesten: Eftermanden skal skaffe een igien, og Kongen har efter Forhold af Aarene lovet ham en vis Erstatning: alt dette synes at betrygge Eftermanden. Ligesom der er ingen Tvil paa, at jo de Kongelige og andre uundgaaelige Rættigheder nødvendig skal udreedes, hvad der end bliver til andre, saa synes ogsaa dette, der er af gandske lige Beskaffenhed. - Dersom der er Panthavere, til alle de Poster, som i No. 2 ere opregnede, er det jammerligt: men den Ar ikkel om Pant i Løsøre troer man at være i sær vanskeligt, og kanskee der blev det beqvemmeste Sted at tage. Dersom alle Panthavere, ere af lige Beskaffenhed, er det maaskee best at tage efter Propotion af det tilhobe, og det kan ikke heller løbe til synderlig meget. An Angaaende No. 3, da synes man, at Loven, der har fastsat at en Enke eller den, eller de som træde i hendes Sted, beholder Præstegaarden et ganske Aar omkring, m. v. har afgjort det første i dette No., og med det samme det andet saa klarlig, at man tykkes, at derpaa ei kan tviles. (Der lader ellers at være en Tryk eller Tænk= og Skrive=Feil, naar det heder: at uddrage og overlade Eiermanden samme m. v. man troer, at det skulle hede Eftermanden; hvilket de øvrige Tillæg synes at tilkiendegive, og paa anden Maade er der ingen Sammenhæng.) Det sidste i dette No. er noget forunderligt. Eftermanden bør ikke have Præstegaarden dyrere, end efter Loven, og efter sin Værdi. 100 Rdlr maa deri pantsættes. Er Tingen virkelig saaledes, som den fremsættes, er der vel intet andet Middel end at søge Lovgiveren paa Haanden, da, naar, i sligt overordentligt Tilfælde, Pantsættelse maatte skee efter den vis Værdie, og, ifald Vaade skulle paakomme, andre Erstatninger tillegges, der vel fandtes de, der satte Penge i Præstegaarden, helst, naar tillige Præsten, som billigt var, bleven nødt til at vedligeholde og forbedre den. Nyeheder. (Følgende er indsendt, og efter Kiøbmand Hr. Nis Lassens Forlangende indført.)