Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-09-09
Blandinger. Det berlinske Operahuses Brand har, ifølge Øienvidners Udsagn, givet et Skuespil, som ingen Pen kan beskrive. Efter Klokken 10 blev Jlden først bemærket, og allerede Klokken 11 stod næsten den hele Bygning i Flammer og afgav, brændende i hele sit Jndre, et frygteligt Syn. Til Lykke var det næsten blikstille. Flammen steg op i mægtige, sluttede Jldmasser, og belyste hele Berlin og Omegnen milevidt omkring, som den klareste Dag. Branden faaes vidt og bredt, endogsaa i Prenzlau, ni Mile borte. En halv Miil fra Brandstedet kunde man, inde i Værelserne, læse den fineste Skrift. Stundom mindede Røgskyerne om Vesuvs Udbrud. Jlden spillede i alle Farver, alt eftersom den greb de med mangehaande Metalfarver bemalede Gjenstande, eller andre chemiske Stoffer. Jkke nok at Zinkbeklædningen. smeltede; men Metallet selv brændte i den skjønneste grønne Brillantiid. Flammerne bøde det klare Maaneskin Trods; bleg og uden Glands saae den aftagende Halvmaane ned paa den rædsomme Tilintetgjørelse. Opstrækkede Natfugle, Ugler og Flagermuus fløi i Kreds og Flammerne, berørte dem og forsvandt øieblikkeligt. Flere Timer tærede Jlden i ustandset Magt paa sit sikkre Rov. Hele Bygningen var et stort Jldbækken fuldt af umaadelig Næring. Gallerierne, Logerækkerne, Corridorerne og Concertsalen nedstyrtede fra Tid til anden, med vældig Torden, i Bygningens Jndre; Statuerne bleve lemlæstede, og stode der uden Hoved, uden Arme. Den gamle Blücher, der saatidt havde staaet i Jlden, maatte her, i sin Malmskikkelse, udholde dens hele Hede. Først Kl. 2 kunde Vandet begynde at virke. Det er lige hundrede Aar siden denne Bygning blev fuldendt af Frederik den Store. Den aabnedes første Gang en Fredag, og en Fredag blev den lagt i Aske. Den kunde rumme omtrent 5000 Mennesker. Modejournalerne prise sig lykkelige ved, at kunne meddele de skjønne Damer en ny Mode, der er i stærk Opkomst blandt det smukke Kjøn i Paris. Det er almindeligt bekjendt, at Prindsen af Jonville var saa lykkelig at blive gift med En af de brasilianske Keiserdøttre; det er heller intet Nyt, at den keiserlige Datter er smuk, elskværdig o. s. v. Mindre bekjendt turde det imidlertid være, at den kongelige Dame, hyldende sit Lands Skik, smøger Cigarer, og at denne Skik, adopteret af de fineste Pariserdamer, allerede har en Mængde Tilhængere. Madame la princesse smøger paa spansk Maneer, og de, som efterligne hende, gjøre naturligviis ligesaa. Det skal, hedder det i bemeldte Journaler, være et fortryllende Syn, naar saadan en ung, elskværdig Dame river et Blad af sin Libracho, tager sin Tobakspung, ruller sig en lille Cigar med de fine Hænder, og derpaa vender sig til sin smøgende Nabo med de Ord: "Min Herre, tør jeg bede om lidt Jld? J Düsseldorff er følgende Begivenhed Gjenstand for Dagens Conversation. Ved høi lys Dag fandt en Kjøbmand et ham aldeles ubekjendt Menneske i et af sine Værelser i anden Etage. Paa det Spørgsmaal, hvad han vilde her, gav han intet Svar, men tilkjendegav, ved Miner og Gebærder, at han var døvstum. Kjøbmanden fattede Mistanke og sendte Bud efter Politisergeanter. Jmidlertid var det lykkedes den Ubekjendte at undkomme, og han var allerede nede i Gaarden, da Politiet indfandt sig. Man greb ham og førte ham bort. Men neppe var han gaaet hundrede Skridt, før han undveeg. En Toldembedsmand, som vilde gribe ham, skjød han i Ansigtet med en Pistol, som han havde holdt skjult. Den Trufne styrtede til Jorden; den Ubekjendte flygtede atter, og først efter 10 Minuters Forløb blev han greben, efterat en Borger havde kløvet hans Pande med en Sabel. Man fandt to Dolke hos ham. Det var en rømt Slave. En Morgen i f. M. bankede to velklædte Mænd, paa hos en Jøde i Lippingen. Han stod op, traadte til Vinduet, og spurgte dem, hvad de vilde. De svarte, de havde fundet et kostbart Stykke Bernsteen i Skoven, hvor de allerede forhen havde skjult et lille Oplag deraf, havde han Lyst at kjøbe det, maatte han klæde sig hurtigt paa, stikke Penge til sig og følge med. Jøden, som ventede at gjøre en god Handel, stikker 80 Daler til sig, og gaaer med. Men neppe ere de komne til en Tykning i Skoven, før han pludseligt faaer et Slag i Hovedet med en Knippel, styrter til Jorden, beder om Naade og skriger om Hjælp. Morderne vedblive at slaae til, indtil de mene, han er død. Saa tage de hans Penge fra ham og tildække ham let med Jord. Først 24 Timer sildigere fandtes den Ulykkelige; han var endnu ilive, men saa svag og lidende, at han kun var istand til at give enkelte Vink om Misgierningen, før han opgav Aanden.