Den Vest-Sjællandske Avis, 1825-02-28
J Aaret 1820 overdrog den Russiske Regiering, tre unge Officeere, Dhr Vrangel, Arion og Matuschkin nærmere at undersøge den nordlige Kyst af Siberien. De retfærdiggjorte den Tillid man havde sat til dem og udholdt der i 4 Aar med ligesaameget Mod som Forsigtighed for fuldstændigen at opløse den Opgave, som var dem betroet, og for at beskrive Nordkysten af Siberien uagtet de utallige Hindringer, som Climatet lagde dem i Veien og de Farer, som de vare underkastede; de sidste kan man slutte sig til af den Omstændighed, at toCommander, som tilforn havde været udsendte til samme Formaals Opnaaelse, ere blevne myrdede af de vilde schuktscher. Hr. Arson beskrev Strandbreden fra Uralbiergene eller fra Floden Ob indtil Mundingen af Kolima Floden, og Dhrr. Vrangel og Matuschkin Kysten derfra igien til Tchuktschernes Forbierg; men de gik selv uden for Kysterne og paa uafladelige Jisflader saa langt frem mod Norden, at Havet ikke meere var frossent, omtrent 500 Verster langt fra Beringsstrædet. Her saae de den østlige af Rensdyr=Tschukt scherne lenny Techuktschig beboede Deel af Nordkysten og Biergene i en Frastand af omtrent 100 Verster. Vrangel besluttede sig til at undersøge denne. Allerede var han kommen den ganske nær, da det Jisstykke hvorpaa han stod løsnede sig fra Massen. Her var han 5 Dage tilligemed 7 Kammerater, hans Hunde, og alt hvad han førte med sig, udsat for Bølgerne og meere end eengang nær ved at blive opslugt af dem, indtil endelig Jisstykket igien havde sat sig fast Efter et Sagn iblandt Tschuktscherne er det Stræde, som skiller Kysten fra den liggeoverfor liggende Strandbred, mod Norden ikke tilsluttet med Jis og at Jndvaanerne beseilede det tilforn med Baade. De erindre sig endnu alt meget vel og fortælle at 7 til 8 Tschuktscher, hvoriblandt en Kone begav sig hen til Biergene over Jsen for at fange Sælhunde der. Lang Tid efter kom Konen tilbage igien over de Kuriliske Øer. Alle hendes Kammerater vare blevne ombragte; men hun var bleven solgt til et fremmet Land vexlede ofte Herrer og var endeligen bleven bragt til Prins-Vales Land, hvor hun fandt Leilighed til igien at komme til sit Fædreneland. Efter dette Sagn maatte det Land hvor Vrangel vilde lande, ogsaa kun være en Øe. De Folsom boe paa de Øer, som ligge næst ved Siberien, havde Rensdyr, de nedstamme altsaa formodentligen fra Rensdye=Tschuktscherne hvormed de have meget til fælleds i Sproget. De ere store og velskabte; deres Ansigtstræk ere regelmæssige; Næsen er ikke flad, Øinene meget fremstaaende. De opdagede nye Øer kaldte de Reisende Nye Siberien; paa den berømte Fodgiængers Cochranes Kort, ere Marschrouterne til det nøiagtigt tegnede. De giorde meget lange Excursioner til forskiellige Retninger uden at støde paa fast Land; tillands giorde de Reisen til Hest eller paa Rensdyr, men foretrak det første; paa Jsen derimod er Slædekiørselelen med Rensdyrene yderst beqvem. De kiørte ogsaa paa en stor Slæde, som var forspændt med 12 til 13 Hunde; disse Dyr vare dem af en mangehaande stor Nytte, ikke allene ved deres Beskyttelse mod de hvide og sorte Biørne og Ulve; men ogsaa ved deres næsten menneskeagtige Forstand; de fandt altid den rette Vei, og viste de Reisende igien tilrette, naar de troede at have forvildet sig; efter flere Omveie vidste de altid at finde den korteste til Tilbagefarten.