Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1823-05-19
Storbrittannien. Den Seier, Hr. Canning sidst vandt over Oppositionen, var saa afgjort, at ingensinde en lignende skal være faldet i Hr. Pitts Lod. Desaarsag vilde han ikke engang tillade den at trække sig tilbage (S. 262), men paastod Spørgsmaalet afgjort ved Stemmesamling. sin Tale begynder han med at takke Opposionen, fordi den e imod sin Villie havde givet ham denne Leilighed til at sætte Regjeringens Forhold i det rette Lys. Han gik derpaa udi fra den Synspunkt, at det just, hvormeget Man end indvendte derimod, var om Krig og Fred her handledes, og spurgte nu, om Ministrene havde gjort Ret i at ønske i Fred, om muligt over den hele Jord, og isærdeles for Eu 4 ropa og Engelland? For at oplyse dette, gjennemgik han de i saa Henseende førte Underhandlinger, og viste, at Engelland, ved dets bestemte Erklæring imod Jndblandingsretten, om det end derved skulde skille sig fra Alliantsen, havde forebygget et fælleds Angreb paa Spa 3 nien, og udvirket, at det kun blev en separat Strid, e imellem Frankerig og Spanien. Engelland vilde ikke true, men forsone, og medens det forfægtede sine egne Principer, vilde det saa lidet muligt støde an imod de andres. At det skikkede en Minister til Verona, var allene fordi det troede, at Portens Anliggender vilde blive Hovedgjenstanden for Kongressen; at Spanien ikke blev opfordret til ogsaa at sende en Befuldmægtiget, var fordi Spændingen imellem Hoffet og Regjeringen gjorde det vanskeligt at finde nogen spansk Repræsentant. Da ingen af de 3 Tilfælde, i hvilke de allierede Magter lovede Frankerig Understøttelse, nemlig et Angreb af Spanien, Kongens eller hans Families personlige Fornærmelse og en voldsom Forandring af Dynastiet, er indtruffet, saa staaer Frankerig ene i Striden, og Hr. C. troede ei heller, at der siden var givet noget nyt Løvte om Bistand af de Allierede. At ville have Afviisningen af Engellands tilbudne Mægling betragtet som en Fornærmelse, stemmer ikke med Folkeretten. Den rigtigste Aarsag til Krigen finder Man i, at det franske Ministerium er drevet dertil af en Faktion. Han frikjendte iøvrigt Frankerig for at have ført Engelland bag Lyset, da Hr. v. Montmoreneys Afsked 3 Dage efter hans Tilbagekomst fra Verona og Udnævnelse til Hertug ikke var nogen Forandring, med Hensyn til Krig og Fred, men blot i Forholdet til Spanien, der nu ikke længer blev at betragte som et europæisk, men som et fransk Anliggende; thi den Logik, hvorefter Hr. v. Chatteaubriand, for hvis Duelighed, Talenter og Karakteer Hr. Canning iøvrigt nærede den største Agtelse, vil have det anseet for begge Dele, kjendte han ikke. Saavel Spaniens som Frankerigs gjensidige Klager, angik indre Anliggender. Spanien sagde til Frankerig: din Observationssarmee foruroliger mig!" og Frankerig, svarede: din Forfatning indgyder mig Bekymring i Jfølge min Mening burde Spanien have givet noget efter, naar det, uden at saare Nationalstoltheden eller Landets Ære og Uafhængighed, derved kunde have afværget Krigen, og jeg veed at der gives Mænd i Spanien, som nu beklage, at det ikke er skeet. Strax efter den franske Konges Tale tog Vi vor Neutralitets=Erklæring tilbage, da hiin Tale indeholdt Yttringer imod dette Land, hvorimod det som brittisk Minister var min Pligt, at protestere. Først, da Frankerigs Beslutning var nigjenkaldelig, fornyede Vi Erklæringen definitiv. Efter hvilken Logik mon det var, J det mindste synes dette Sted noget dunkelt.) Til Slutning viste Hr. Canning, at Freden var den bedste Politik for Engelland, som den forrige Krig i Spanien havde koster 33 Millioner Pd. St. og gjentog, hvad Man før har høre om Defensiv=Traktaten med Portugal, endskjøndt Regjeringen havde afslaaet at garantere dets nye Forfatning.