Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1813-11-22
(Af samme Blade og Statstid. Fortsættelse af de officielle Altsykker see No. 153, 156, 158, 163 og 166). Slutning af Østerrigs Erklæring: "De franske Kommissærer, forsinkede Ankomst, deres Fuldmagters Utilstrækkelighed, og flere Omstændigheder beviste kun altfor meget, at Fred ikke var Frankerigs Ønske, og at dets Attraa blot var, at aftrage Østerrig fra Forbindelse med de andre Magter, med hvilke det alt havde forenet sig om Grundsætningerne for Freden og Verdens Lykke. 3) Østerrig træder derfor Moniterens Anmærkninger: 3) Altsaa er Østerrig allerede enig med Frankerig Fienders Grundsætninger. En smuk Tilstaaelse :- Det var Østerrigs og de Allieredes Skyld at de Befuldmægtigedes Ankomst forfinkedes ; det var og a dem, som forsætlig opvakte Vanskeligheder; men hvad Paaskud tilbage fra disse Underhandlinger, hvis Udfald have skuffet dets kjøreste Ønsker, med Bevidstheden af den Oprigtighed, hvormed det indtraadte deri. Jorigere end nogensinde for det ædle Maal, det har foresat sig, griber det til Vaaben, for at opnaae det i Fælledskab med de Magter, som besieles af lige Følelser. Stedse tilbøielig at byde hjelpsom Haand til Tilbagebringelsen af den Tingenes Orden, som stiller en viis Kræfternes Fordeling til Borgen for Freden under en Ægide af uafhængige Staters Forening, vil det Jntet efterlade for at komme til dette Maal; og Overbeviisningen om lige Sindelag hos de Hoffer, som nu ere dets Bundsforvante, giver det Vished om, at de med Oprigtighed ville medvirke til det samme heldbringende, Maal. b) Prag den 12 August 1813. maa ikke den bruge, som vil have Krig. - De senere Vanskeligheder, som gjordes for Underhandlingerne, vise hvor lidet alvorligt Ønsket og Fred var. Naar pleiede vel heller en Underhandling at tilendebringes i nogle faa Dage. - Frankerigs Ønske var Fred, men ikke en saadansom de Allierede vilde, ligesaalidt som de Allierede ønskede en saadan Fred som Frankerig vilde. Enhver Magt som træder i Underhandlinger, søger at redde saameget som den kon. Er der da en Mægler, saa træder den mellem begge, og søger at nærme dem hinanden. Ved var Østerrigs Ærgjerrighed bekjendt; men Frankerig, troede dog, at da det lod sine Fredsønsker gjenlyde over hele Europa, vilde det blive sin paatagne MæglerRolle tro. Men aldrig var Østerrig Mægler; det var Fiende; thi efter egen Tilstaaelse vilde det kun en Fred, som var det ene Parti til Behag. Det havde gjort alle Ruslands, Engellands, og Preussens Fordringer til fine og føiet nye dertil. Man maae isandhed dog lade Wienerkabinettets Skarpsind og Retfærdighed vederfares Ret i Østerrig vil gen Tingenes Orden, som stiller en viis Kræfternes Fordeling til Borgen for Freden under en Ægide af uafhængige Staters Forening. Det vil ingen Fred slutte for en lige Fordeling af Kræfter sikre enhver Stats Uafhængighed. For at naae dette Maal, maa det altsaa først forstørre Bayern og Sachsen paa sin Bekostning; thi de store Magter maae stige nedfor at Magterne af 2den Rang kunne blive dem lige. Den først kan det med Rette fordre at man skal følge dette Exempel. Altsaa vil Wienerkabinettet kjæmpe for af alle Magter at danne en Republik af Souveræner: hvis Bestanddele skulle være fuldkommen lige. Og for saadanne Dramme vil det opofre Verdens Ro! Kar man i høiere Grad haane den offentlige Fornuft og Europas Mening. Wienerkabinettet har ligesaalidet ved Affattelsen af sit Manifest som ved sit hele øvrige Forhold laant Øre til Viisdommens Raadslutninger.