Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-09-26
Den danske Bondestand er da nu saa lykkelig at kjende Mænd, som den med fuld Tillid kan henvende sig til i tvivlsomme Tilfælde, og den Bondemand, som for det ubetydelige aarlige Contingent lader sig afholde fra at tiltræde Selskabet, han bekymrer sig sandelig kun lidet om Nutid og Fremtid. Jeg vil tillade mig at spørge, skulde vi Bønder ikke være Venner, altsaa Bondevenner, og understøtte hverandre med Raad og Daad efter Evne? Jeg mener det, og Flere ere af min Mening. Jeg skal i Anledning heraf tillade mig at henlede mine ærede Standsfællers Opmærksomhed paa een Sag, som vist er af særdeles Vigtighed for os Alle: det er den paatænkte og længe omtalte, samt stærkt savnede Dannelses=Anstalt her i Stiftet, hvor der kunde dannes Mænd til at repræsentere vor Stand tilfredsstillende i Stændersalen, Amtsraadet og Sogneforstanderskaberne. Herimod ville vel Nogle indvende: "Hensigten med denne Skole er jo, at de, som blive anbragte der, kun skulle lære at pløie og saae, samt hvad der iøvrigt hører til Avlsvæsenet, og af alt Dette behover man Jntet i Stændersalen eller Amtsraadet, hvilket er meget rigtigt; men der læres Mere, der læres for det Første at tænke, tale og skrive; der skal efter Udkastet til Lovene blandt andre Lærere ansættes en videnskabelig dannet Mand; Lære gjenstandene ere vel foreløbigen bestemte, men heri kan dog, hvis Fleertallet ønsker det, gjøres en eller anden lille Forandring. Jeg har for kort siden talt med en oplyst og almindelig agtet Proprietair her paa Falster om denne Sag, og som jeg veed har interesseret sig for Skolen, og han erklærede: "Skolen bør indrettes saaledes, at Bondestanden kan lære, hvad den har Trang til at lære, forekomme der Sager i Stænderne, som ere Bonden aldeles vedkommende og ubekjendte, saa kan han ti stille." Denne Mening maatte jeg bifalde, og den vil vist Enhver bifalde. Hvad er det da nu der afholder saa Mange fra at lade sig tegne for Bidrag? Er det Savnet af de 10 Rbd. paa eengang, i, saa kan man jo nøies med 1 Rbd. aarlig i 10 Aar; der er vist ikke en eneste Bonde her i Stiftet, som vil kunne savne 1 Rbd., naar han ved Siden af betænker, i hvilken gavnlig Hensigt den er givet, hvilket heldbringende Foretagende han har bidraget til at fremme. Jeg veed ret vel, at der ere Folk, som ogsaa modarbeide denne Sag; men vi bor ikke lade os afholde af Saadanne, som f. Ex. den Dannebrogsmand, der i Klostergaarden i Nykjøbing blev spurgt af Kongen, da han sidst besøgte Falster: "Hvorfor har Du faaet det Kors, Manden, som formodentlig ikke vidste, hvorfor han havde faaet det, lod som han ikke hørte Kongens velbekjendte gjennemtrængende Stemme, Kongen spurgte atter, og Manden maatte i sin store Forlegenhed give det usle Svar: "Jeg har faaet det af Kongen." Mon Kongen ikke ved denne Leilighed har tænkt: "Efter hvilken Maalestok mon man bedømmer Værdigheden til mine Hæderstegn hertillands Jkke heller ville vi lade os raade af Saadanne, som den Mand, der i en Forsamling, hvor flere Fæstebonder vare tilstede, der ikke syntes at Alt gik i sin gode Orden, fordi Bonden kan gjøre Udveie for en Fleskeskinke og en Flaske Brændeviin, men som tænkte ikke alene over Nutid, men Fremtid, og med vægtige Grunde beviste Selveiendoms eller Arvefæstes Gavnlighed fremfor Livsfæste eller Leie, som den Mand, siger jeg, (maaskee det var den Samme, som Ovenanførte, der her stred imod den fornuftige Mening og til Slutning ikke kunde imodegaae Fæstebonderne med Andet, end som: "Hvad kommer det os ved, hvordan J Fæstebønder have det?" O, hvilket usselt Begreb en saadan Mand maa have om det andet Bud, Endvidere mener jeg, at vi ikke bør lade os afholde fra bemeldte Sags Fremme af saadanne Folk, som den Bondemand, der siger: "Nu ønsker man, at faae vendt op og ned paa Alt, nu vil man, at vi, som have Noget, skulle give det bort; nu vil man, at Alle skulle være Herremænd, o. s. v.; vi have det jo ret godt Allesammen; vi have jo ikke hørt, at Nogen er sultet ihiel endnu. Rigtignok jammerlige Talemaader; men naar man betænker, at Manden er opdraget i sin Moders Kakkelovnskrog, hvorfra han har reist til sin Faders Bordende, hvor han arvet Alt, hvad han behøver for at leve et sorgfrit Liv, naar han blot vedligeholder Arven, saa maa man undskylde ham, men ikke bruge ham som Veileder. – Nei, vi maae læse Stændertidenden med Opmærksomhed; vi erfare da let, hvor svagt vor Stand er repræsenteret, hvor ringe Bistand de enkelte dygtige Mænd blive ydede, som optræde som Bondens Talsmænd, samt hvor ofte Sager, som vi synes kun kunde henregnes til billige Fordringer, blive afviste af Mangel paa Understøttelse, hvoriblandt Christensens Andragende om det privilegerede Hartkorns lige Beskatning med det uprivilegerede. Naar man læser Kong Christian den Femtes Resolution af 23de Juli 1660, hvorpaa Skattefriheden er begrundet), saa synes det dog muligt, at Kongen vilde bifalde Udjævningen af denne Ulighed, naar først Stænderne vare enige om at tilraade samme. – Forresten er det et almindeligt Spørgsmaal mellem Bondestanden, hvor flere Mænd komme sammen: "Hvem skulle vi nu vælge til Stænderdeputeret," og Svaret er altid det samme: "Det veed jeg ikke; jeg kjender Jngen af vor Stand, som besidder de fornødne Kundskaber." Lad os dog derfor ikke undlade at gjøre, hvad der staaer i vor Magt. Om vi just ikke kunne afhjælpe Øieblikkets Trang, saa kan dog den Tid imodesees, da ovennævnte Spørgsmaal lettere lader sig besvare. Nu have vi Leilighed, og Evne savne vi ikke; lad os derfor Alle som een Mand tegne os for Bidrag, og Dannelsesanstalten vil da snart træde i Virksomhed. Undlade vi derimod at benytte den beleilige Tid, saa kan der gaae mange Aar hen, inden der atter bliver gjort saa meget for Sagen som der nu er gjort, vi have ikke Noget i saa Henseende at bebreide vore Fædre, men Efterslægten vilde faae god Grund til at kaste Bebreidelser paa os. Sillestrup, den 21de Septbr. 1846. O. Rode. *) Skattefriheden er grundet i kongelig Resulution af 23de Julii 1660, som findes i Rothes Samling af Kong Christian den Femtes Reskripter. Den lyder saaledes: "Vor Naade tilforn, Eftersom Vi, formedelst adskillige Vanskeligheder, ei saasnart som Vi det gjerne ønskede have kunne naae Vores Jntension med det nye anordnede Defensionsværk at indrette og derfor uomgængelig endnu maae beholde endeel af Vore gevaarbene Ryttere, som Vores Kjøbsteder nu en Tidlang og med største Besværlighed have underholdt, men saadant længe at udstaae ei formaae, da have Vi allernaadigst for godt anseet, at samme Antal gevaarbene Ryttere paa Landet udi Sognene skulle fordeles, saa at i enhver Provinse Sognene skulle, saavidt muligt, gjøres lige, saa at et stort og et lidet Sogn ligges tilsammen, og af tvende Sogne en Rytter underholdes og forpleies efter Vores derom udgangne Ordinantzers Jndhold. - Og saasom alle Proprietarii for deres øde Gaarde udi Sognene Selver maa kontribuere til disse Rytteres Underhold, saa have Vi allernaadigst bevilget og tilladt, at alle Proprietarii af hvad Stand og Vilkaar de ere, deres Sædegaarde for alle Slags Paabuder, Kontribusioner, Princesse styr undtagen, skulde og maa aldeles fri være, og forskaanet, for saavidt Hovedgaardstaxten nu befindes at være sat for, og udi Matrikulen anført, derefter du og samtlige vedkommende, indtil vi anderledes tilsigendes vorder, Eder allerunderdanigst have at rette.