Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-07-24
Efter Gudstjenesten begav Hs. Maj. sig ombord paa Dampskibet Ægir til Guldborg, hvorfra Han kjørte til Kippinge, for at tage Jnddæmningsarbeidet i Øiesyn, til hvis Fortsættelse Han paa det Kraftigste opmuntrede, hvorpaa Han med Dampskibet vendte tilbage hertil Byen. Efter afholdt Taffel og Cour behagede det Hs. Majestæt, ledsaget af Fakkelbærere, at kjøre ud til Ballet i Gjæstgiver Thomsens Have. Paa Volden udenfor Friseport brændte bengalsk Jld og Haven var paa det smagfuldeste oplyst med couleurte Lamper. Ligefor Dandse-Pavillonen brændte Deres Majestæters Navnetræk med Krone i Transparent. Ved Indgangen til Pavillonen modtoges Hs. Maj. af et jublende tre Gange gjentaget Hurra, hvorpaa Han begav sig til den i Baggrunden af Salen smagfuldt decorerede Loge, hvor Han, staaende ved det nederste Trin, modtog en hjertelig Velkomsthilsen, som Festcomiteens Medlem, Kammerraad Schierbeck, bragte Ham i den talrige Forsamlings Navn, og som Hs. Maj. synlig bevæget og paa det hjerteligste besvarede, idet Han tillige beklagede, at Hds. Maj. Dronningens Helbredstilstand ikke havde tilladt Hende at være tilstede ved denne Leilighed Efterat Hs. Maj. havde behaget at aabne Ballet med en Polonaise bleve nedenstaaende Sange afsungne: Sang til Kongen. Hvad kalder til en Folkefest Den store Skare sammen? O Brødre, Kongen er vor Gjæst Det maa vel skienke Gammen. Hid fra sit skjønne Sorgenfri Han drog til Falsters Slette; Et Sorgenfri Ham ogsaa vi Vil paa vor Kyst oprette. Det skjønne Baand, som Folket kan Med Kongen huldt forbinde, Er Kjærlighed - det føler HanOg taber ei af Minde. Og derfor hid med Fadersind Han kom sit Folk at gjæste, At Kjærligheden dybest ind J Hjertet Rod maa fæste. J Ly af Kjærlighedens troe Og milde Sommerskygge Et Sorgenfri en venlig Bo. - Vi vil vor Konge bygge. Kanonen tordner over Land Og tusind Stemmer hæve, Mens Flaget vaer høit paa Strand, Hurra, vor Konge leve! Sang til Dronningen. Hulde Dronning, naar Dit Øie Smiler til vor Konge blidt, Da Han glemmer hver en Møie Og hver Kummer, Han har lidt, Styrket ved Dit fromme Hjerte, Føler Han sin Vunde lægt; Kraftig bærer uden Smerte, Atter Han sin Krones centnertunge Vægt. Naar Dit Blik til lave Hytter, Fromme Dronning, skuer hen, Barnlig Uskyld Du beskytter, Og fra Lasten frelser den. Danmark høit Din Fromhed skatter, Tidlig stod til Smaae Din Hu Men Din Modersjæl omfatter Alle Danmarks Børn med samme Ømhed nu. Milde Dronning, Gud beskytte Værket, som Du grundlagt har! Herrens Fred med Borg og Hytte, Med vort elskte Kongepar! Evig Mindet her tilbage. Bliver om vor Fest saa kjær; O, men lad med Eder drage Venlighuld Erindring og Besøget her, Hs. Maj. takkede med nogle hjertelige Ord paa egne og Dronningens Vegne for disse Sange, hvorpaa han gjorde en kort Promenade i Haugen. Da han erfarede, at en Sang havde været bestemt at afsynges for Kronprindsen, dersom Hs. K. Høihed, som man havde haabet, havde været tilstede, behagede det Hs. Maj. at forlange ogsaa denne Sang afsungen. Sang til Kronprindsen. Kongesøn, vi froe Dig byde Vort: Velkommen vær! Lad vor simple Sang Dig tyde, At vi har Dig kjær. Født i gyldne Kongesale Er du jevn dog i Din Tale; Venlig vil Enhver Du høre, Laane naadig Øre. Snekken, som Din Hu forlyster, Lod Du staae fra Strand; Hid den foer til Falsters Kyster Over kruste Vand. Lad den tidt og mange Gange Føre Dig til grønne Vange, Hvor Du nu til Alles Glæde. Vil i Dandsen træde! O, men naar Du kommer atter - Mindes mild var Bøn Bring os Danmarks hulde Datter Med Dig, Danmarks Søn. Lad den Hilsen, som vi bringe, Gjennem Dig til Hendeklinge! Gud velsigne Eder Begge! Danmarks Haab J vække!