Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-25
Blandede Nyheder. Paa Nyamagertorv er der nu oprettet tre nye vandrende Boutiquer af et ganske eget Slags. Den ene er en Boglade, der er placeret ligefor Kirkestrædet; de to andre kan man ikke vel give nogen anden Benævnelse end Ruskumsnuskboutiquer. Man finder her et Sammenskrab af hundrede tusinde forskjellige Ting, f. Ex. gamle Bøger og Landkort, Skilderier, Jernkram, gammelt og sønderslaget Porcelain, umage Spænder, &c. Men uagtet alle disse Sager synes at være ganske uden Værdie, findes der dog altid Lysthavende og Kjøbere nok dertil, J No. 11 af lærde Efterretninger findes en virkelig fortjent fordeelagtig Bedømmelse over Hr. Pastor Gutfelds historiske Skildringer. Men een af disse Skildringer skal efter Recensentens Forsikkring (S. 166) kunne vække Rørelse hos Læseren. Denne Anmærkning kunde lettelig afskrække mange, som have deres Sundhed kjer, fra at læse dette Skrivt. Hvo vil ikke hellere negte sig den Fornøielse at læse en nok saa interessant Bog, end udsætte sig for at faae en Rørelse? J det sidste Numer af der Freimüthige læses nogle interessante Breve fra D. Espen berg angaaende den Krusensternske Opdagelses reise. De ere skrevne d. 3/4 Aug. 1804 paa Øen sle baux, som i Landets Sprog kaldes. Nukahiva. Man fandt her en Engelskmand ved Navn Roberts, som havde levet paa Øen i fem Aar, gik klædt som de øvrige Vilde og var tattueret over hele Kroppen, samt en Franskmand, som havde glemt det meste af sit Modersmaal. og ligeledes saae ud som een af de andre Vilde. Da man spurgte ham, om han kunde tale Fransk, svarede han: "our, moi beaucoup frangais, americanish ship, dansons la charmagnola. Han var ikke mindre vild end Øebeboerne. Engelskmanden raadede, at man skulde tage sig i Agt for ham, og at man ikke skulde taale noget af nogen Jndfødt, men uden Omstændigheder skyde ham ihiel, naar han yttrede Opsætsighed. Øebeboerne brøde sig intet herom. - Disse leve i øvrigt af Brød frugt, Svinekjød og Menneskekjød, hvilket de holde meest af. De fortære alle deres fangne Fiender, og saasnart der indtræffer Hungersnød, begynde de Krig. - Forfatteren paastaaer at de saa høit priste Sydinsulanere ikke ere bedre end alle andre Vilde, og at de alle uden Forskiel ere Menneskeædere. Sidst i Novemb. f. A. kastede et Engelsk Krigskib, Thesee, Anker Vesten for St. Domingo ved Fortet St. Nicholas. Da en Baad, det havde sendt ud, nærmede sig Kysten, styrtede et aldrende og et ungt Fruentimmer sig fra en høi Klippe i Søen, for, som man kunde see, at blive optagne i Baaden. Folkene i Baaden trak dem derpaa op af Vandet, og saae, at adskillige Røvere forfulgte et andet ungt, blankt Fruentimmer. Den aldrende Kone sagde nu med Taarer i Øinene, at den Flygtende var hendes Datter, som for sin Flugt vilde komme til at bøde med Livet. Capitain Murrey, som commanderede Fregatten, sendte nu strax nogle Officierer i Land, og erklærede, at han, hvis man ikke ufortøvet udleverede ham det forfulgte Fruentimmer, vilde lade fyre paa Fortet. Dette frugtede, og Fruentimmeret blev udleveret. Alle tre bleve nu førte til Jamaica. Deres Beskrivelse over de saa levnede Blankes rædsomme Tilstand paa St. Domingo overgaaer al Forestilling.