Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1782-09-20
Da han ey bestyrede sin Herres Sager med tilbørlig Flid og Duelighed, da han baade vilde være rig og dog tillige ødsel; saa kan man let slutte, at Tingene forvaltedes med al muelig Uorden; og alle Under=Betienterne spillede i smaat den Rolle, som Huus=Hofmæsteren spillede i stort. Enhver stial i det ham var overdragen og afkneb saa meget mueligt var. Det kunde da ey andet være end at alle Gaardens Kreaturer maatte være i en meget elendig Tilstand, og i sær vare Hæstene saa mavre, at de neppe kunde hænge sammen. En ung Hæste=Læge, der vilde øve sig i sin Kunst, behøvede her ingen Anatomie, uden den, kunde han her tælle alle Ribber og Been. Engang laae Herremanden, en Søndag, under en stor Lind som stod i Gaarden, paa en vel indrettet med Puder belagt Torvbænk, og havde hos sig staaende adskillige Offer for sin Mave. Plov Drængene vare gaaen i Kroen og lode Mo Hæstene gaae i Gaarden. Der var mere Græs end Møg; Og derforuden skulde de ey være bange for at desse fromme Kreaturer skulde giøre nogen Skade. Hæstene som i lang Tiid havde baaren. deres Møye med Taalmodighed, da de saae deres Herre ligge der allene, vilde ikke lade gaae sig af Hænderne denne gode Leilighed til selv at bringe deres Nød for deres Herres høye Øre; thi havde Drængene været tilstæde, de havde aldeles ikke tilladt det. De stillede sig derfor omkring ham; og den brune Hingst, et meget fromt og godt Kreatur, som i tre Aars Tiid ey havde følet den ringeste onde Tilbøyelighed, tiltalede ham saaledes: OHerre, aabne dog engang dine Øyne over din Huusholdnings Beskaffenhed. See, hvor elendige vi seer ud Din Huus=Hofmæster tilmaaler AgerMæsteren kun den halve Deel af det rigelige Foder, han fører dig til Regning. End og med denne halve Deel vilde vil være ganske vel tilfreds, dersom ikke Ager=Mæsteren og til sin Fordeel afkorte os den tredie Deel, og Drengene bort stiæle os en anden tredie Deel af Krybberne. Men i alt dette maae vi dog giøre det tyngeste Arbeide, og vi maae ufeilbarligen omkomme under dette strænge Slæb, som det allerede er gaaen nogle af vore Med=Hæste. Alt det øvrige Huus=Qvæg er ikke bedre Faren. O! hav dog engang selv Jndseende med din Huus=Hofmæster ellers er du i meget slætte Hænder. Herremanden, efterat han havde drukken et hos ham staaende Glas Viin gispet tvende Gange, og rækket sig een Gang, reyste sig med Besværlighed lidet. og svarede: "Dette troer jeg alt meget vel mine gode Kreaturer, men min Husholdnings nærværende Jndretning er Jeg under E mig dog meget magelig. der virkelig alt godt, men den Møye, som en Forandring vilde forvolde mig kan J dog ey uden Ubillighed forlange. Giører mig ey Uroe, nu vil jeg strax falde i Søvn. Og derpaa vendte han sig virkelig paa den anden Side, og faldt den fødeste Søvn, et velmæsket Legeme nogensinde kunde have nydet. Da Hæstene saae, at han virkeligen var falden i Søvn, gik de bedrøvede bort Kun en ung Hoppe, hvilken, hvor meget end Benene af Maverhed stode ud paa hende, dog undertiden vilde lade høre sine Jndfald, sagde til de øvrige Hæste: Hvor har Naturen her taget Feil! Denne Siæl er aldeles ikke paa sit rette Sted, den skulde bedre have prydet et Giøde Svins eller en altid paa Puden liggende Mopses Legeme, Tael ikke saa dristig svarede den brune Hingst, som havde ført Ordet. "Vores Herres Sjæl befinder sig nok paa sit rette Sted, men det er stor Skade, at han er ikke bleven en Døm=Herre, som uden nogen Oeconomie, lever allene af sit Præbende.