Københavns Adresseavis, 1779-11-02
Man mærker undertiden om Foraaret paa Hyacinthernes Blade, at de voxe krumme og bøyede, rulle sig sammen i en halv Cirkel, og faae Rust=Striber. Dette er et Tegn til, at Zwieblerne ere syge, og de maae da strax tages op af Jorden, deels for at forekomme, at de øvrige skulle ikke blive anstukne, deels for at faae Yngel af Blomster=Arten, efterdi den gamle Zwieber, gaaer forloren. Dersom Zwiedelen er blød, naar man føler paa den, saa duer den ikke til noget meere, og maae kastes bort. Men er den endnu haard, saa renser man den fra al Forraadnelse, og giør to Jndsnitover Kors, neden under den. Derpaa forplanter man den igien paa et andet Sted, og tildekker den med Jord, en Tomme høyt, dog saaledes, at Spiren vender ned fad, og det underste opad og kan blive tørret ved Solen. Man faaer da en Mængde ung Yngel af denne Zwiebel, og kan derved i det mindste conservere Arten. Det skeer ogsaa undertiden, at Hyacintherne afkaste deres Blomsterstængler. De visne neden til, falde om, og Blomsteret mistes, uden at Zwiebelen oven til tager nogen Skade. Jeg har endnu ikke kundet komme efter Aarsagen dertil, eller kundet opfinde noget Middel derimod. Maaskee at denne Sygdom kommer af en Jnsekt, som saarer Stængelen. Hvad Hyacinthernes Skiønhed angaaer, saaretter Bedømmelsen derom sig deels efter Tidens Mode og Smag, deels kommer det an paa Sieldenheden, som endnu indtil denne Tid har gjort de gule til de fornemste, da de i øvrigt intet besynderligt Fortrin har; deels beroer, deres Skiønhed paa den høye Farve, saasom skarlagenrød og sterk mørkeblaa, deels er den og væsentlig, og beroer paa Proportionens og Fuldkommenhedens almindelige Regler. Jeg vil sige mine Tanker herom. Naar en Hyacinth skal kaldes smuk, maae den fornemmelig have en tyk, lige og velvoxen Stængel, som ved sin Længde er sterk nok, til at bære mange Blomster; thi naar den er lang og svag, saa bøyer den sig, og Blomsteret taber sin Anseelse; men er den kort, saa bliver Blomsteret skiult af Bladene, og kan ikke ret sees. Blomsterne maae være i godt Antal, og sidde radviis rundt omkring Stængelen i en smuk Orden, saa at de forestille en veldannet Pyramidde, der er fuldkommen udfyldt og har ingen Aabninger. Blomsterne i sig selv maae være store, net bøyede, og de nederste noget længere end de øverste paa Stængelen. De maae staae lige ud fra Stængelen, og ikke hænge ned af, som er en Feyl. Man inddeler Hyarintherne i enkelte og dobbelte. De første ere ikke at foragte, da der endog findes Arter af dem, som har et stort Fortrin for de dobbelte, og holdes langt høyere i Priis. De erstatte Manglen af Blomsternes Størrelse og Dobbelthed ved sammes Mængde, og man har dem med 30 til 40 Klokker, som sidde saaledes i hiinanden, at de have et meget smukt Udseende. Man maae sortere dem saaledes tilsammen, at de hverken forere for tidlig eller for sildig, men komme allesammen i Flor paa eengang, hvilket ikke saa let er mueligt ved de dobbelte. De give da Beede en meget smuk Anseelse. Et Fortrin ved dem er endnu, at de bære Frøe, samt at de ere bedre skikkede til Vinterstorering, da de lettere blomstre end de dobbelte. Jeg vil anføre nogle Stykker af mine Sorter, som jeg kan overlade Liebhabere. Africaneren, et smukt, regelmæssigt, paramidalsk Blomster, gjør en stor Bouquet, har en sterk Stængel og store gandske mørkeblaa Klokker, som falde meget. i det Sorte. Fringeste de Frusse, har nogle og 30 Klokker, af et mørkt men dog glindsende Blaat, som er noget skatte ret; et i alle Henseender fuldkomment Blomster i sin Art. Grandeur, lassurblaat, af ugemeen Størrelse, som allene udgjør en Bouquet. Prinds Wilhelm, et smukt carmoisinrødt Blomster, af straalende Farve, udgjør en stor paramidalsk Bouquet uden Fer. Due de Holstein, et behageligt i Carmoisin faldende Rødt, staaer meget lige oprettet, og behøver ingen Understøttelse, efterdi det har en meget før Stængel. Rose surpassee, et meget behageligt incarnat rødt Blomster, som udgjør en stor Bouquet af 40 Klokker.