Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1782-01-04
Ved Aarets Begyndelse. See, jeg giør alting nyt, saa taler Sandheds Mund Og naar, som dette skeer, Ol en Lyksalig Stund! Men det paa Aarets Tid sig ogsaa passe kan, Og gid at Setningen i alt maa blive sand! See, Gud giør alting nyt i Tidens Tælle=Rum; Nyt ved Velgierninger foruden Tælle=Sum. Nyt, alt det gamle gik, af Rende=Bakken ned, Og Aar og Dages Tal en nye Forandring leed. Nye Hierter ved sin Aand Han alle give vil, Nye Leve=Vandel bør og føye sig hertil. Nye Naade Liv og Kraft for Legeme og Siæl, Nye Moed til Embeds Fliid, om det skal gaae os vel, Alt dette og med meer det er Hans Liv og Lyst, Det ogsaa være bør vort Ønske Haab og Trøst. Udbred da Gud sin Haand til Qvinde og til Mand; Lyksaliggjør enhver udi sit Kald og Stand; Giør Freden nye O. Gud, jag Sverdet i sin Balg! Giv de Fortrængtes Kaar et nyt og bedre Valg! Hør Faderløses Raab, og Enkers Klage=Lyd! Husval hver sørgende med Salighedens Fryd! Lad Kongen glæde sig i Dig og være froe! Vær Selv en Vægtere omkring Hans Huus og Boe Tag Moderen i Favn, bær vor Jedidia Prinds og Prindsesserne alt Ont Du vende fra Lad alle Stænder Din udbredte Naade see! Kron Aaret for enhver med ald Velsignelse! Glæd dem af hvilke jeg reen Venskabs Ynde nød, Og hvis Bevaagenhed jeg ærer til min Død. Peter von Westen. Historisk. Frygt og Haab ere tvende Lidenskaber, som ere tvertimod hinanden, og som følgelig burde frembringe forskiellige Virkninger. Jkke desto mindre vil man af efterfølgende Historie see, at disse tvende Lidenskaber have frembragt hos en vis Konge i Frankerige en og den samme Virkning, paa den ene Side ved Frygt for Døden, og paa den anden Side ved Haab om et langt Liv. Thi da denne Konge havde erfaret, at der i hans Lande opholdte sig en vis Stiernekyndig, som af Stiernernes Løb foregaves at kunde spaae Menneskene deres tilkommende Skiebne, saa blev han meget opbragt imod ham, som han ansaae ham for en Bedrager, for alene at tildrage sig ForR 3 R. R. deele hos de Eenfoldige. Han lod ham altsaa Nye=AarsDagen derpaa kalde for sig, siden han troede, at just den Dag havde især dertil noget meere mærkværdigt ved sig end de andre Dage. Besluttede og derfore at forelægge ham et Spørsmaal, som han skulde opløse, og naar han ei kunde opløse det, da at kaste ham hovedkuld udaf Vinduet. Spørsmaalet var dette: At han, som havde hørt at han saa got vidste, hvad der skulde hændes andre, skulde han og nu her i Kongens Nærværelse sige, hvad der skulde hændes ham selv og hans egen Person inden " en kort Tid. Denne Stiernekyndige, som maaskee fattede nogen Formodning om Kongens Hensigt, svarede: At han vidste ganske vist, og havde seet paa Firmamentet og Constellationerne, og ved sin Udregning og " Udpunktering derefter, ved at lagttage Aarets Ende og det nye Aars Tiltrædelse Klokken 12 om Natten, at han skulde døe to Timer førend Hans Majestæt." Dette Svar rørte Kongen saa stærkt, at han forandrede sin første Beslutning, gav ham en god Pension, og befalede ham for alting vel at tage sin Helbred i Agt; gav og sin Liv=Medicus Ordre til, at bropagte hans Helbreds Conservation. Om Dagene i Aaret. Da Aarenes og Maanedernes Oprindelse ere i de tvende næstforegaaende Aars første Blade korteligen viste, saa tilfalder det for dette Aars første Nummer Efterretningen om Aarets Dage.