Berlingske Tidende, 1829-07-27
Wien, den 16de Juli. Den østerrigske Jagttager indeholder en udførlig Artikel om Krigen imellem Østerrige og Marocco. Freds- og Handelstractaten imellem begge Stater blev høitideligen fornyet i Aaret 1805, og dens Varighed bogstaveligen bestemt til Levig Tid. Jngen Misforstaaelse afbrød i dette lange Tidsløb den gjensidige gode Forstaaelse. Saa meget mere maatte den østerrigske Regjering, overraskes ved Efterretningen om, at den østerrigske Brig Veloce, der med en riig Ladning seilede til Triest, nær ved Cadix blev opbragt af et maroccansk Krigsfartøi, og ført til Rabat. Mand, skabet, der bestod af Skipper Blasinich og hans tolv Matroser, maatte, saavel da Briggen blev tagen, som under deres Bort førsel gjennem de marroccanske Stater, døje mange, endog med Livsfare forbundne, Mishandlinger, indtil de omsider, ved de i Tanger residerende Consulers Mægling, bleve bragte did og satte under disses Varetægt. Hs. Majestæt Keiseren fandt sig, formedelst dette aldeles uventede voldsomme Overfald, anlediget til at sende en Afdeling af Høistsammes Marine under Capt Bandieras, Commando til Sundet ved Gibraltar, ei allene for at beskytte de østerrigske Coffardieskibe mod de marroccanske Krydseres Overlast, men ogsaa for i Mindelighed at fordre ei allene en passende Erstatning for den det østerrigske Flag ved ovennævnte Anledning tilføiede skamløse Fornærmelse, og Tilbagegivelsen at den under Fred med Marocco, uden foregaaende Erklæring, eller mindste retlig Grund, kaprede Brig med Ladning. Ogsaa ønskede vor Regjering Gjenoprettelse af de venskabelige Forhold imellem begge Stater. Med Divisionschefen sendtes Legationsraad Pflugl, forsynet med Jnstruction og Fuldmagt til Underhandling, Det første Skridt, der fra østerrigsk Side skedte, var Skibsmandskabets Befrielse. Den Bestemthed, hvormed denne paaskyndtes, glippede ikke. Blasinich og hans Mandskab blev frigiven uden mindste Betingelse, og den maroccanske Premierminister, BenGelun, der i dette Anliggende var ankommen til Tanger, gav i sin Regjerings Navn den østerrigske Gesandt en skriftlig Erklæring, hvori den maroccanske Søeofficeers Adfærd, der havde opbragt hiin Brig, høiligen misbilligedes, som en dum Fremfusenhed, som en selvraadig Handling, for hvilken han skulde drages til Ansvar og Straf. Tillige forsikkrede Ministeren, at Keiseren af Marocco var villig til at fornye de gamle venskabelige Forhold. Disse forsonende Skridt synes at berettige til det Haab, at ogsaa de øvrige den østerrigske Regjerings billige Onsker snart vilde opfyldes. Men neppe havde Legationsraad Pflugt nævnt Briggens Tilbagegivelse og en passende Erstatning, før de maroccanske Kommissærer begyndte at tale af en anden Tone, og gjorde de absurdeste Indvendinger mod dette saa høist billige Forlangende. Efterat have forgiæves anvendt alle muelige Fornuft= og Overtalelsesgrunde, sednte Pflugl Ministeren Ben Gelunet Brev, hvori han fordrede den maroccanske Keisers bestemte Svar. Den deri bestemte Frist udløb, og nogle Dage derefter erfarede Østerrigerne, at den maroccanske Regjering, uden at værdige dem Svar, aldeles havde forkastet den østerrigske Regierings retfærdige Fordringer. - Nu begyndte Fjendtlighederne.