Ribe Stifts Adresseaviser, 1845-02-03
Jndenlandske Efterretninger. Ved den nordiske Høitid, som den 13. Jan. fandt Sted i Kjøbenhavn holdt Pastor Grundtvig følgende Foredrag: "Det er naturligviis med stor Fornøielse, jeg udbringer Danmarks Skaal, men jeg maa dog vel ved denne Leilighed med et Par Ord forsvare mig mod det gruelige Rygte, der i Germanien gaaer om min Danskhed; thi man siger der, den skal være saa barbarisk, at, kunde jeg bare, saa spiste jeg alle Tydskere med Hud og Haar. Jeg kan imidlertid forsikkre Dem, at jeg i dette Stykke er saa uskyldig som Barnet i Vuggen; thi om jeg ogsaa var en Menne Æder, saa vilde Tydskerne dog bestemt blive de sidste, jeg spiste, deels vel fordi de slet ikke ere efter min Smag, men dog især fordi det er Folk, der have gjort Verden meget Gavn og vil sikkert gjøre den mere endnu. Den uskyldige Anledning til det gruelige Rygte kan da kun være den Protest, jeg nedlægger mod Tydskere og alle Folk, som enten vil opsluge hele Danmark eller Noget, som dertil hører, om det saa kun var Danskheden i Slesvig, og dertil maa jeg iaften føie det velmeente Ønske, at Tydskerne, naar de vil spise den op, maae bide Tænderne stykker paa hvad de kalde den Danske Grød! Dette er mit Ønske for Danmark udad, og indad vil jeg sammentrænge mine Ønsker i det Ene, at hvad her er afbildet for vore Øine, virkelig maa skee, saa hvad der begroves paa Jsland, staaer op i Danmark; thi naar det skeer, da bliver Danmark, hvad jeg ønsker, et Værksted for Nordens Aand, stort og verdens berømt, som hans, der nys kastede Glands baade paa Danmark og Jsland og Bølgerne imellem dem, ja, et aandeligt Værksted, stort og verdensberømt, som Thorvaldsens!" Fremdeles indledede Candidat Plong Professor Clausens og Pastor Grundtvigs Skaal med følgende Tale: "Det maa i Sandhed give os godt Haab om, at det vil lykkes os at opfylde vort nys aflagte Løfte, at bygge Nordens Enhed i Nordens Aand, naar vi her i vor Midte see to lyslevende Exemplarer paa denne Aands Magt. Der sidder ved dette Bord vore hædrede Gjæster tvende Mænd, der i tidligere Dage under Kampen for Sandhed have stødt mod hinanden med deres hele aandelige Styrke, der have skiftet Hug med hinanden som gode Kæmper, Hug, der faldt tungt og saarede dybt, men neppe var Rygtet om vor Nationalitets Fare og vort Modersmaals Forurettelse lydt herover, for de kappedes om at stille sig under samme Banner – netop som en langt fraværende Landsmand, der kjendte og skattede begge, havde forudsagt det. Jeg veed ikke, om det var første Gang, de mødtes i Fred efter den lange Strid, men det veed jeg, at det var første Gang, de gave et offentligt Vidnesbyrd om, at der var een Sag, hvori de maatte forene deres skarpe Vaaben, et Gebet, hvor de havde blandet Blod med hinanden som Fostbrødre, een Mand, der var mægtig til at forsone dem trods alle Modsætninger. Og da Nationalaanden ikke længe efter aabenbarede sig, ikke i en anden Form, men kun under et andet Navn, som skandinavisk Jdee, da var det atter de samme Mænd, der enige frembøde deres stærke Skuldre til at bære den, idet den Ene stillede sig i Spidsen for dem, der forene sig til dens Beskyttelse, og den Anden talte Jndvielsens Ord over det nye Samfund. Og nu sidde de iaften begge under graanede Haar i de Unges Lag, med enig og udeelt Glæde deeltagende i vor, det er Enheriarne i Nationalaandens Valhal, Mine to Herrer, jeg bringer Dem de Unges Tak, ikke blot fordi De forhøie vor Fests Betydning ved deres Nærværelse, men for Alt, hvad Stort og Godt De have virket for den Sag, som her har samlet os. Jeg takker Dem, Pastor Grundtvig! fordi Deres hele offentlig Liv udgjør et eneste stort Vidnesbyrd om, at den oldnordiske Kraft endnu bygger og boer iblandt os. Jeg takker Dem, fordi De med dybe Basuntoner har vakt de gamle Kæmper af deres Slummer i Høiene, fordi De i malmrige Ord har stillet Fædrenes underfulde Frasagn, frem for vort beundrende Blik, og ført dem ind i vor Bevidsthed, i vort Liv. Jeg takker Dem, fordi De, om De end ikke er Fader til den skandinaviske der i dens nye Skikkelse, dog idetmindste har været dens trofaste Fadder, fordi De fra dens Fødsel af har staaet beskyttende ved dens Vugge, fordi De gjennem 30 lange Aar har været saagodt som den Eneste, der blev den tro, der vovede at vedkjende sig den, der troede paa dens Fremtid og med prophetisk Begeistring udtalte Deres Haab. Og jeg takker Dem, Professor Clausen, fordi De ældet i Studerekamrets Stilhed, paa et Stadium af Livsbanen, da de Fleste troe at have Lov til at trække sig tilbage fra det offentlige Livs Kampe, da med Ungdomsmod og Ungdomsvarme stillede Dem paa den yngre Slægts Side, og ved Deres Navns vægtige Klang, bidrog meget til at skaffe de Jdeer Jndgang hos den sløve Mængde, for hvilke vi kæmpe. Jeg takker Dem, fordi De i Folkets Raad med en moden Over beviisnings Styrke har udtalt Nødvendigheden af en større borgerlig Frihed, fordi De altid har været rede til at frembyde Deres aabne Bryst til Værn for den betrængte Yttringsret, fordi De var den første af de Ældre, som indsaae Fornødenheden af kraftige positive Skridt fra det danske Folks Side til dets undertrykte Nationalitets Opretholdelse, fordi De nu gjennem to Aar med utrættelig Jver offenlig og i Stilhed har ledet Alt, hvad der er virket i denne Sag ligesom vi ikke let skulle glemme den Dag for saa Uger siden, da tænkende Medborgere og meget ansette Mænd blandt Folkets udvalgte ledte efter Nationalaanden i deres Lommer, men kun fandt deres Pengepunge, saaledes skulle vi heller ikke glemme, at der var en anden Dag, da denne Aand virkelig var tilstede i Folkeraadet, da dens mægtige Vingeslag bruste gjennem Salen, og den viste sin fulde Styrke, idet dens mange vanslægtede Sønner ikke vovede at knye, uagtet det kun var een Mands Læber, som bekjendte den. - vi skulle ikke glemme, siger jeg, at denne Ene var Dem." (B. T.)J Journal des Debats for 5. Januar er indført. følgende Avertissement angaaende Frederiks Hospitalet i Kjøbenhavn: "Da jeg var bleven syg i Kjøbenhavn og ingen Bekjendte der havde, besluttede jeg at lade mig bringe hen til Frederiks Hospital, hvor de Fremmede, som ønske at benytte Pleien der kunne for en maadelig Betaling erholde gode Værelser. Jeg maatte forblive her temmelig længe for at kunne naae men fuldkomne Helbredelse, og havde derfor tilstrækkelig Leilighed til at skjønne, hvor meget dette herlige Establissement staaer over alle dem af lignende Art, som jeg paa mine lange Reiser har havt Leilighed til at iagttage. Alt er her organiseret og indrettet med den største Omhu. Bestyrelsen er ordnet paa en fortræffelig Maade; de Syges Behandling er betroet de dueligste Lægers og Chirurgers Omsorg; lige indtil Sygevogterinderne og de ringeste Tjenere i Anstalten, er der Jngen, som ikke opfylder sine Pligter med en Jver og Godmodighed, som jeg ikke noksom kan rose. Og i det jeg forlader dette Asyl, helliget til at lindre de menneskelige Eien digheder, troer jeg ikke at kunne udtrykke min Erkjendtlighed for den særdeles Omhu, man har viist mig, bedre end ved at lede Redakt, om at offentliggjøre de Par Linier, jeg har nedskrevet over denne Gjenstand. - C. Descamps, rue Louisele Grand 31. (Dannevk.)¬