Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1843-05-23
Børsenhalles, kjøbenhavnske Correspondent vil vide, at Øiemedet med den danske Eskadre skal være, at gjøre en Demonstration for at give mere Eftertryk til vor Regjerings Vægring ved at give Keiseren af Marocco de hidtil brugelige Foræringer som en Tribut. Det er velbekjendt, at Tydskland eier Meget, hvoraf det kan være stelt, men det er vistnok ikke faldet Mange ind, at Tydskland bør være stolt af at - den engelske Flaade er tømret af tydsk Træ. Det var et meget svært Stykke, fabrikeret i Schleswig=Holstein, see Jtzeboer Wochenblatt, hvor en Poet ved Navn Th. Bracklow begynder en Vise saaledes: Das dentsche Land hat starke Eichen, Davon gjebt traun ein sichres Zeichen Der Britten=Flotte stolte Pracht, Die ihn zum Herrn der Meere macht; Sie ist gebant aus deutschem Holz; Germanien, - darob sei stoltz Kbhposten knytter forskjellige Betragtninger til den Jastram=Snitgerske Affaire i Tønningen. Hidtil - siger den saaledes - har Man troet, at Censurens Opgave blot var at forhindre Offentliggjørelsen af de Tanker, vedkommende Censor ansaae for statsfarlige. Men den tønningske Affaire viser, at der ogsaa kan gives Tilfælde, hvor Censuren retter sin Virksomhed mod det skrevne Ord, uden at dette endog er givet, at være stats farligt. J det mindste belærer "Coll. Tid. os intetsteds om, at det hamborgske Politi har havt Vished eller endog blot sikker Formodning om, at det eftersøgte Manuskript indeholdt utilladelige Yttringer. - Men ligesaa mærkeligt er det i alt Fald, at det hamborgske Politi har begivet sig ind paa et fremmed og ikke - tydsk Territorium for at komme til et heldigt Resultat med sine Efterforskninger. J Folkeretten er det en almeengieldende Sætning, at ikke engang i det Tilfælde, at Forbrydelser ere begaaede paa den ene Stats Territorium, kan denne Stats Politi forfølge Gierningsmændene ind paa et fremmed Gebeet. Hvor langt mere maa denne Regel ikke finde Anvendelse, naar det endnu ikke er givet, at en Forbrydelse virkelig er Fra denne Re begaaet eller vel endog blot paatænkt? gel vil det være særdeles vanskeligt at paavise saavel traktatmæssige som faktiske Undtagelser. Thi den eneste Undtagelse, som existerer, er nok en mellem Kurhessen og Sachsen Weimar afsluttet Traktat – en Art Justitsvertrag - hvorefter den ene Stats Politi kan paagribe en Forbryder paa den anden Stats Territorium, dog med det vigtige Tillæg, at den Paagrebne skal afleveres til Øvrigheden paa Paagribelses-Stedet. Og den meest bekjendte faktiske Overtrædelse af hiin folkeretlige Grundsætning er Hertugen af Enghiens Anholdelse af Napoleon 1801 paa badensk Grund, hvorimod da ogsaa Rusland, Sverrig, og Baden nedlagde Protest. Det synes ogsaa, at det hamborgske Politi har været noget betænkeligt ved de foretagne Skridt til Manuskriptets Udlevering. Den tønningske Affaire viser ogsaa, hvor vigtigt det vilde være, om den Anskuelse, at Slesvig Jntetsomhelst har at skaffe med det tydske Forbund, var mere almindelig. Stod det klart i Alles Erkjendelse, at Slesvig er Forbundet ganske fremmed, vilde de hamborgske Autoriteter visselig have betænkt sig nogle flere Øieblikke, inden de indlode sig paa de slibrige Efterforskninger. - Man hører saa ofte (navnlig af Commissarius) at Censuren er nødvendig for at afværge Bryderier med fremmede Magter. Den tønningske Affaire afgiver tvertimod et haandgribeligt Beviis for, at Censuren ogsaa kan være skikket til at indvikle Regjeringerne i Collisioner. Thi bestod der ingen Censur i Slesvig, kunde Man noget nær holde sig forvisset om, at det hamborgske Politi aldrig hverken direkte eller indirekte vilde have inqvireret angaaende Jastran Snitgers Manuskript eller Brochure, og den danske Regjering vilde da have været fritaget for at indlede diplomatiske Underhandlinger om Udleveringen af det borttagne Manuskript, hvis Resultat vel endnu er heel dubieust."