Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1840-08-17
Stænderforsamlingen i Roeskilde. J de fortsatte Debatter ang. Petitionen fra Trykkefrihedsselskabet erklærede Grev Reventlow, efterat have bifaldet Petitionen, forsaavidt der i den ønskedes Grændser for Vilkaarlighed i Behandlingen af Pressen: "Derimod kan jeg ingenlunde stemme for den Deel af Petitionen, der gaaer ud paa at hæve de for Pressen satte repressive Grændser, thi det forekommer mig, at deri vilde ligge en Modsigelse, naar sees hen til de betydelige Misbrug, hvori den periodiske Presse siden 1828 og aller De af meest i det sidste Halvaar saa ofte har gjort sig skyldig, og som ingenlunde tyde hen paa, at de for Pressen anordnede Skranker kunne undværes. Kammerherre Benzon: "Jeg maa aldeles henholde mig til, hvad Prof. Bang har yttret, og jeg troer, at selve de offentlige Blade vise tydeligst, at vi i Danmark have saamegen Trykkefrihed, som noget Land er i Besiddelse af og som nogen retsindig Mand kan ønske. Hvis Bladredacteurerne læste deres Blade uden selv at være Redacteurer af disse, da er jeg ogsaa overbeviist om, at de vilde erkjende, at der er indrømmet al den Pressefrihed, som kan gives, naar Man ikke vil see Regjeringens og Privates gode Navn og Rygte gjort til Bold for Mennesker, hvis Attraa kun gaaer ud paa at fortrædige og at kaste alt det Bestaaende til Grunde for at opbygge deres egne Luftcasteller. Enhver anstændig Yttring kan her i Landet frimodigen udtales, og idet jeg er gjennemtrængt af Overbeviisningen herom, stemmer jeg mod en Committees Nedsættelse. Prof. Clausen: "Jeg miskjender ingenlunde, at Graden af Trykkefriheden, som bør tilstaaes et Folk, maa afpasses efter de historiske Forhold; men disse Forhold bestaae ikke i forbigaaende Phænomener, beroe ikke paa den Brug af Pressen, der i enkelte Maaneder gjøres i enkelte Blade. Jeg kan ikke skjønne, med hvilken Ret enkelte Publicister skulle gielde som Repræsentanter for det hele Folk, saa at det efter den Brug, de gjøre af Pressen, skal bestemmes, hvilken Frihed i dens Benyttelse der kan inddrømmes Folket af en Ret, hvortil Alle have lige Adkomst, hvoraf Alle have lige Gavn. Pressen vilde paa den Maade komme i en bestandig fluctuerende Tilstand. Thi for at aabenbare Ubilligheder skulde kunne undgaaes, vilde det være nødvendigt, at Presseloven, blev underkastet en Revision fra Termin til Termin, hvorefter det maatte bestemmes, hvilken Grad af Frihed der for Øieblikket maatte nydes, om der, efter den mere eller mindre normale Brug, som enkelte Journalister gjorde af Friheden, var Grund til at indskrænke eller at udvide den. Det Historiske, hvorefter Trykkefrihedens Grad bør rette sig, bliver derimod at søge i den almindelige, intellectuelle og sædelige Dannelse, som Man indrømmer et Folk, thi den alene kan indeholde Garanti for, hvilken Brug der i Almindelighed vil blive gjort af Pressen, og hvilken Modvægt mod dennes Misbrug Man tør love sig." Umiddelbart efterat Kammerherre Castenschiold havde udtalt sig vidtløftigt imod en Committees Nedsættelse, yttrede Ud sing: "Det er ikke saa let at vogte sig for daarlig Snak, som den foregaaende Taler troer, og det er derfor heller ikke at undre over, at den undertiden kan findes i Journalerne. Det er imidlertid ikke ved Straffelove eller præventive Forholdsregler, at den skal forhindres, men ved fornuftige Modgrunde. Forøvrigt skal jeg saa meget mindre opholde mig ved den sidste Talers udsvævende Foredrag, som de Sætninger, han opstiller, ere af den Natur, at de hverken fortjene eller behøve en Gjendrivelse, for Exempel naar han paastaaer, at Erfaringen har lært, at Opinionerne aldrig kunne forandres ved Pressen. Senere yttrede den samme Taler: Man siger vel, at Jngen, der med Besindighed og Fædrelandskjærlighed vil skrive om de offentlige Anliggender generes ved den gjeldende Lovgivning, og Man har stundom anført mig selv som Exempel paa, at en stor Frimodighed i Benyttelsen af Pressen kan bestaae med Lovgivningen; men jeg maa bede Forsamlingen erindre, hvad det er for en Green af Litteraturen, hvorom Talen er her. Det er Journallitteraturen. Denne kan ikke blive af nogen omfattende Betydning, naar den skal være udelukket fra sit egentlige Stof, det politiske, naar den ikke maa meddele udenlandske Efterretninger og Nyheder. Men herfra er den for Tiden udelukket, og naar en Bevilling dertil meddeles, er Udgiveren efter Plac. 2 Octbr. 1810 underkastet en formelig Censur; men under et saadant Baand vil ingen ærekjær Mand lettelig beqvemme sig til at skrive. Man betænke dog, for ikke altid at hefte Øinene paa Kjøbenhavn alene, at det i Kjøbstæderne, er den enkelte Politimester, som har afgjørende Myndighed, til at bestemme, hvad der i de privilegerede Tidender maa trykkes, og at denne Myndighed i hans Forfald udøves af hans Fuldmægtig, en i politisk Forstand oftest vel aldeles umyndig Person. Det bliver da ham, der har at bedømme, hvad der paa et saadant Sted tør skrives baade om de indvortes og udvortes politiske Forhold. Etatsraad Treschow maatte, med Hensyn til at Justitsraad Salicath havde formeent, at Pressen nok vilde rette sig selv, naar Man overlod den til sin egen Gang og gav den endnu lidt større Frihed, bemærke, at det Samme var blevet sagt under Forhandlingerne, der gik forud for Emanationen af Placat i Novbr. 1837, men det var dog vitterligt, at Misbrugene siden den Tid ere tiltagne baade i en Omfang og Grad. Skjøndt Taleren derfor i Realiteten tiltraadte Ønsket og Ophævelsen af Placaterne 1810 og 1811, maatte han dog med Prof. Bang ansee det nærværende Tidspunkt for saa ugunstigt, at han i Trykkefrihedens egen Jnteresse maatte fraraade en Petition om Udvidelse af Trykkefriheden. Assessor Algreen=Ussing gjentog, hvad han allerede havde yttret, at den større Frihed for den periodiske Presse væsentlig vilde virke til, at den fornødne Modvægt reiste sig imod Pressens Udskeielser, og han var med Proprietair Tutein alde des enig i, at velskrevne Artikler ofte kun gjøre liden Virkning, naar de fandtes i de censurerede Blade, saa at de fra Begyndelsen af betragtedes med et mistænkeligt Blik. Den kongel. Commissarius kunde ikke andet end glæde sig over den alvorlige Misbilligelse, som fra alle Sider i Forsamlingen har udtalt sig af de Udskeielser, hvori Pressen i den senere Tid har gjort sig skyldig; men dersom Forsamlingen ikke destomindre vilde antage sig et Andragende, der gik ud paa at skaffe en saadan Presse en videre Tumleplads, saa vilde Man let kunne misforstaae Forsamlingens Tendents, til Skade for dens moralske Betydning hos Regjeringen og Folket. Grosserer H.P. Hansen: "Jeg kan ikke dele den Frygt, som Flere have udtalt for det nærværende Øieblik, som især ugunstigt til en Petitions Jndgivelse, saa meget mindre som det vilde være høist betænkeligt for Regjeringen, at fremkomme med Forslag til yderligere Jndskrænkninger, om ikke af anden Grund, saa dog fordi Man ved slige Midler, idet Man tvinger Oppositionen til at forstumme, ikkun gjør den farligere. Den moralske Kraft, som ligger i gode Borgeres Forening til at modarbeide Pressens Misbrug, kan vel til en vis Tid være mindre mægtig, men den vilde vinde i Styrke i samme Grad, som de bestaaende Jndskrænkninger ophæves. Der er saaledes efter min Overbeviisning fuld Føie til at indgive en Petition om Ophævelsen af Plac. af 1810 og 1814. Den sidste Taler, der ivrigen talte mod en Committee, var Justitsraad Skibsted. (Resultatet af Debatterne er tidligere meddeelt.) Syttende Møde den 1 August. Etatsraad Johnsson, oplæste derefter det af ham indgivne Andragende om Skattevæsenet i Jsland. Commitee, Finn=Magnusen, Johns son, Tillisch. Derpaa oplæste Godseier Langkilde det afham indgivne Forslag om de gamle Courantmynters Jnd dragning. Med 50 St. mod vedtoges, at der ingen Committee skulde nedsættes.