Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-06-08
Vi ankom i den Kongelige Slup the Svan til Foulpointe. Da vi gave Signal for at erholde en Loots, saa kom Hr. Hastie, som var ansat at Gouverneuren paa Øen Mauritius Sir Robert Farghar, som Agent paa Øen Madagascar ombord og styrede os hen til en prægtig Ankerplads, men som dog ikke er uden Fare formedelst en lang Række af Klipper, som gaaer ud fra Stranden, og strækker sig 3 Mile ud i Havet. Bølgerne i disse Farvande ere altid i Bevægelse og bryde sig imod Klipperne med en Bragen, som ligner en Torden. Da Havet er dybt, saa omseilede vi den yderste Ende af Sandbanken i en Afstand af et Ankertoug, og kastede Anker 3 Engelske Fierding vei fra Landsbyen Foulpointe. Næste Morgen aflagde Chefen for denne Deel af Øen Prinsen Rafala et Besøg ombord. Han var en Slægtning af Kongen over Øen Radamah og Chef for hans Armee; han blev længe ombord, og syntes ret at være fornøiet hos os. De mange Spørgsmaal, som han gjorde os om alt det han saae, røbede megen naturlig Forstand. Han var overordentlig oprømt og ved enhver Gienstand, som behagede ham, tilkiendegav han sin Glæde ved en lydslig ofte gientagen Latter, hvorved han tillige løb omkring og viiste enhver hvor henrykket han var. Denne Prins har ogsaa engang besøgt Øen Mauritius ved en Mission fra Radamah, med Hensyn til Afskaffelsen af Slavehandelen. Jmedens han opholdt sig der, havde han forskaffet sig nogen Kundskab om det Engelske Sprog, hvori han kunde giøre sig forstaaelig. Da han forlod vort Skib, saa lode vi ham salutere med 9 Kanonskud, hvilke blev besvaret fra Strandbredden med en gammel Kanon uden Lavet. Vi lagde Mærke til den Vanskelighed og den overordentlige Forlegenhed hvormed de Madagaskiske Kanonere udførte denne vigtige Ceremonie; Virkningen deraf vare virkelig høist latterlig; undertiden hørte vi Lyden, undertiden flet ikke, fordi hele Ladningen gik af i Jordbunden og kastede Sand og Dynd omkring sig til alle Sider. Et hvert Skud adspredte de forskrækkede Jndvaanere, og de stakkels Kanonerere syntes at være meget glade, da de endelig havde fuldført deres møisommelige og besværlige Arbeide. Jeg gik nu i Land med min Kammerat Søe lieutenant Kard, og vi spiste med Prinsen Rafala hos Hr. Hastie, hiin var allerede godt indviet Englændernes Levemaade, og drak ret meget Viin ved Bordet; han loe af fuld Hals over alt hvad han hørte andre sige eller hvad han selv sagde. Ved Enden af Maaltidet havde den gode Viin giort ham saa venlig og fortrolig med os, at han inviterede os til at see hans Koner. Han havde tre, hvoraf den ældste, som dog syntes at være ham den kiæreste, var gamle og tillige overordentlig styg; men de andre to vare i det høieste kun 13 til 14 Aar gamle og dertil temmelig smukke. Da de ikke forstode et eneste Ord Engelsk, saa kunde vi kun tale med dem ved Hielp af Hr. Hastie og Prinsen selv. Han viiste sig bestandig meget tienstfærdig og sagde os under en stærk Latter, at hans Koner holdt os for at være meget smukke Mænd, kun fandt de os at være noget for hvide. Da vi kom ind i Værelset fandt vi disse Prinsesser siddende paa Gulvet og saaledes krøbne sammen i en Krog, at vi vare nødte til at trække dem midt ud i Værelset for at kunne see dem efter vores Beqvemmelighed. Vi satte os da til dem paa deres Maneer, med Benene under os, hvilket foraarsag er dem megen Glæde, og de yttrede deres Tilfredshed for os ved mangehaande Grimaser, hvorved vi fik at see deres prægtige hvide Tænder, og hvorved de udstødte et svagt Skrig ligesom Aberne. Deres Haar var flettet paa en ganske forunderlig Maade og i en aldeles forskiellig Maneer fra den som Fruentimmerne ellers betiene sig af paa denne Deel af Øen; men disse Prinsesser tilhørte ogsaa en anden Folkestamme fra det indre af Øen og vare brunere end Fruentimmerne i Foulpointe, og havde langt fra ikke et saa behageligt Udvortes. De sidste have i Almindelighed mere behagelige Træk og deres Farve er ikke meget mørkere end Hinduernes; de have ogsaa langt Haar; men Prinsessernes vare deelte i tre smaae Fletninger, som hængte ned fra Hovedet og som vare saa tynde og saaledes snoede sammen, at naar man ikke faae nøie til, saa skulde man troe at det var Rottehaler. Prinsen sagde os, at et saadant Hovedpynt kostede 3 Dages Arbeide.