Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-11-13
Ved denne sidste Expedition, som Capitain Parry gjorde til Spitsbergen, og op forbi samme, synes en meget stor Forseelse at være begaaet, i det man til samme havde valgt en ganske urigtig Tid. J Midten af Juli Maaned naaede Kapitain Parry den høieste Bredde, saa vidt han kunde trænge frem med sit store Skib, derefter har han med begge sine Iisbaade tilbagelagt en Strækning imellem Drivisen og paa samme, og synes i Midten eller imod Enden af Juli Maaned ganske at være af September igjen ankom til England. Men denne Tid er aldeles ikke den fordeelagtigste for Expeditioner til hiin Egn, hvilke have det eneste Øiemed at trænge. frem saa vidt som muligt imod Norden. Den Tid kan være ganske passende til Hvalfiske vendt om igjen, da han allerede ved Slutningen fangsteen, fordi Hvalfiskene paa denne Tid opholde sig ved de derværende Grændser af Jisfladerne; maaskee de sildigere trække sig længere mod Nord. Men ved Parry's Expedition kom det an paa at finde saa langt som muligt frit, aabent Vand. Dette finder naturligviis Sted paa den Aars Tid, da man har den største Varme, eller snarere nogen Tid efter samme, da der ogsaa ved allerede igjen aftagende Varme en Tidlang endnu stedse vil bortsmelte mere Iis. Til hvilken Tid nu den høieste aarlige Varme indtræder i hin høie Bredegrad, over forsindstyve Grader, er vel ikke bekjendt af Iagttagelser, fordi der vel endnu aldrig i flere Maaneder ere blevne anstillede regelmæssige Vejr-Iagttagelser; ogsaa eet eller tvaarige Jagttagelser afgjøre ikke Sagen. Hin Tid lader sig derimod med temmelig Sandsynlighed a priori slutte af de bekjendte Optegnelser fra sydligere Egne. Den største aarlige Varmetid indtræder tidligst for de sydligere Egne og falder i stedse sildigere Tider af Aaret, jo længere det gaaer imod Nord. Grunden dertil er meget naturlig, og ligger deels deri, at der i de nordligere Egne under den saameget længere og saameget strængere Vinter samler sig saamegen Snee og Jis, der først alt, eller (i høje Bredder) for størstedelen, skal bort smeltes af Foraarets og Sommerens begyndende Varme, førend den høieste Varme kan indtræde; deels ogsaa deri, at de nordlige Lande om Sommeren stedse erholde et Tilskud af de sydligere Landes større Varme, hvilket Tilskud naturlig vis først efter nogen Tid kommer dertil. Saaledes synes Tiden for den største aarlige Barme i Jtalien at indtræde førend Midten af Juli Maaned; i det nordlige Tydskland falder den i den sidste Halvdeel af Juli, i Kjøbenhavn i den sidste Uge af Juli. J Spitsbergen vil den uden al Tvivl ikke indtræde førend i Midten af August; og den Tid, da Havet nordlig forSpitsbergen er meest aabent og frit for Jis, vil falde i Slutningen af August, eller i Begyndelsen af September Maaned. Kapitain Parry havde altsaa først paa denne Tid skullet begynde egentlig at trænge frem imod det høiere Norden, og hans Plans Mislykkelse er udenTvivl fornemmelig at tilskrive den urigtig valgte Aarstid. Visselig maa man undres over, at hverken Parry eller en anden af de mange Lærde, som ved disse gjentagne Nordpol-Expeditioner ere blevne adspurgte, eller af egen Drivt have udtalt deres Anskuelser, have anstillet denne saa naturlige Betragtning. Dette er igjen et Exempel paa den i vor Tidsalder desværre saa meget herskende, og desværre ogsaa af store Hoveder anbefalede Eensidighed i Dannelsen, hvilken desværre hyppig gjentager sig i Karakteren. Der maa da naturligvis ofte blive overseet noget meget væsentligt i det Jntellektuelle, fordi man ikke udvider sine Kundskaber saa vidt at man kan kaste altomfattende Blikke i Tingene; – ligesom man ikke (af dydige og religiøse Principer) uddanner sin Karakteer saa altomfattende, for at vise den samme Dyd i en fredelig Stilling, som i Krig, - eller i Nød og Trængsel den samme Fasthed som i den sikkrede Roligheds Dage. Denne Forseelse er i Øvrigt saa meget mere at undres over, da Kapitain Parry af sine tidligere Expeditioner i Amerika maatte vide, at Vandet allerede der (under 74 Grad Brede) først begyndte at blive seilbart imod Slutningen af Juli. *) Ved Benyttelsen af hin sildigere og i sig selv fordeelagtigste Tid til hine Expeditioner, at vistnok nogen Fare ikke at miskjende, hvilken bestaaer deri, at formedelst den store Afvexling som i enkelte Aaringer finder Sted i Aarstiden nes Beskaffenhed, er det let muligt, at Slot da efter lykkelig naaet Maal, maaskee ikke igjen kan vende tilbage, idet at Kuldtkan indtræde noget tidligere og Havet igjen tilfryse tidligere. For et saadant Tilfælde, som dog iøvrigt ikke er meget sandsynligt, maatte de Skibet være indrettet til Overvintring, saalede som Skibene ved de tidligere Expeditioner i de amerikanske Have vare det. Da vilde ogsaa *) Ved Spitsbergen kommer vel Sydstrømmen sig det Atlantiske Hav den høje Brede tilgode, ligese- ogsaa Sydvinden fra det Atlantiske Hav ma være varmere end Sydvindene over Sneemarken, af Amerikas Fastland; men disse Omstændighed formaae dog vel ikke meere end at de ophæve Forstilen af 6 til 7 Bredegrader, (fra 74 til 80 og Grader.) uden Tvivl Overvintringen der ikke være meget besværligere og meere forefuld end den var det i Amerika, og Skibet kan da med Vished vente (forudsat at det ikke overvintrer over 85 Grader opad) i den følgende Efter-Sommer igjen at kunne vende tilbage til Syden. Denne Fare for at fryse inde kan da ingen Grund være til ikke at vælge den fordeelagtigste Tid til at trænge frem imod Norden, især da man, udenat udsætte sig for denne Fare, vel aldrig paa denne Vej (at trænge frem ved Skibe) vil kunne naae sit Maal, og altsaa med et saadant Sindelav hellere skulde undlade ethvert Foretagende. Men vistnok synes det Forfatteren af disse bemærkninger, at der foruden hin Aarstid. endnu gives en anden modsat, hvilken kunde være maaskee endnu mere egnet til at trænge frem imod Polen. Han mener dermed Foraars Aeqvinoctiums Tiden, i Marz og April.