Berlingske Tidende, 1830-09-30
Saalænge den i enhver høiere og ringere Embedsmand, ofte desværre ikke uden Føje, seer en Fjende og Udsuer, saalænge hverken Præfecterne eller Underøvrighederne ikke forstaae at gjøre sig agtede ved Duelighed og Retsindighed, saalænge Retfærdighed og Moralitet ikke er traadt i Stedet for smaaelige politiske Hensyn, vil fuldkommen Rolighed ikke kunne herske i Frankrige. Hvo der for nogle Maaneder siden besøgte Frankrige og nu atter kommer did, maa forhauses over at høre Mænd, som det liberale Partie dengang med Stolthed regnede til dets Ypperste nu nævnes tvetydigen, i det man trækker paa Skuldrene. Det er et stort Onde hos alle Partier, at de aldeles ikke ville taale individuelle Anskuelser: at de fordre ubetinget Samtykke til alle deres Forholdsregler : at de betragte enhver politisk Afvigelse som et Forræderie. For faa Maaneder siden bleve de ædleste Mænd af det royalistiske Partie, en Chatteaubriand, en Hyde de Neu ville, skildrede af Cotteriets Blade som Renegater, og nu træffet den samme Bebreidelse Liberalismens fordums Kornphæer, Guizo- og Dupin den ældre. Den første af disse, Guizot, beskylder man for en stor Feil; som Minister for de indenlandske Anliggender har han holdet de Deputeredes Kammers odiense Paastand, at det tilkommer Præsentationsret til Embeder i Departementerne og derved har han gjort baade sig og Kammeret forhadt. Til hans Undskyldning bør dog bemærkes, at han nylig havde til traadt sin Ministerpost; da et forandret Statsystem ogsaa gjorde Forandring i Administrationspersonalet nødvendig, og Candidaterne vare Ministeren aldeles ubekjendte, saa stolede han maaskee paa den større Local- og Personalkundskab, som han forudsatte hos de Deputerede. Hr. Guizot er en bekjendt Historiker, og da Stand og Studiium have væsentlig Jndflydelse paa Anskuelser, saa ønsker han vel Reformer i Lovgivningen, men, for at bruge dette Udtryk, fra den historiske Rets Standpunkt. Den offentlige Menings Strøm henriver til Reformer, der beroe paa abstracte Grundsætninger, og, da ingen individuel Anskuelse nu maa gielde, saa er Hr. Quizot daglig udsat for de heftigste Angreb. De bittreste og vigtigste Udfald mod ham findes i en Broschure, le Jesuit tricolore, der faldbydes paa Pontaneus. -Hr. Dupin den ældre har nu aldeles fordærvet det med Journalismen, især formedelst hans Udtryk, at han vilde være afhængig endog af de Uafhængige. At Hr. Dupin med ligesaa store Talent som stor Energie har forsvaret alle Liberalismens Heroer, Marskal Ney, Generalerne Atix, Savary, Caulaincourt, Ex Erkebispen Abboe de Pradt, Digteren Beranger, Lavalettes Befriere: Wilson og Bruce og endnu mange Flere, deels for Pairs kammeret deels for Tribunalerne; at han stedse i de Deputeredes Kammer kjæmpede for Frihedens og Retfærdighedens Sag, - derpaa tænker man ikke mere. Hr. Dupin er Jurist, og ikke en af de smaa ulærde Jurister Rabulister, af hvilke der ogsaa i Frankrige gives alt for mange, men en lærd, en stor Jurist; Ordonancerne af 26de Juli vilde han gjøre Modstand med den passive Legalitet, og nu ere pludselig alle hans fordums Fortjenester glemte. Hr. Dupin er en Mand af uskrømtet Religiøsitet. Paa sit Landgods har han et Kapel, hvori regelmæssigen holdes Messe; men er da den religiøse Katholicisme i Strid med den ægte Liberalismus. Det Raserie, hvormed offentlige Blad nu anfalder Hr. Dupin, lader sig saare vel forklare af hans store Jndflydelse i de Deputeredes Kammer og af den Tillid, med hvilken Kongen hædrer ham. - Krigsministeren Marskalk Gerard bebreider man en farligere Feil. Da han veed, at Armeen ynder Reminiscencerne af den Napoleonske glimrende Periode, indkalder han Officererne af den gamle Armee med deres tidligere Anciennitet. Den store Masse af Officerer tilsidesættes derved i deres Avantement og Grunden lægges til en Misfornøielse, som i Fremtiden kan vorde meget betænkelig.