Berlingske Tidende, 1825-01-24
Den 12te Januar. Den Østerrigske Jagttager meddeler følgende Udtog af Beretningerne fra Corfu og Zante til den 20de December: Felttoget i Acarnanien, forsaavidt det, der har tildraget sig i Løbet af dette Aar, fortjener Navn af et Felttog, er nu tilende. Omer Pascha, som ved personlige Feider med andre Albanesiske og Epirotiske Høvedsmænd saavelsom og ved hans høist tvetydige Stilling med Porten er gjort uvirksom til ethvert alvorligt Foretagende, havde ikke over 5000, tilsidst neppe 3000 Mand under sin Command. Det lod sig deraf forudsee, at han hverken selv vilde foretage sig noget betydeligt i Acarnanien eller Ætolien, heller ikke forstærke Dervisch Paschals ligesaa svage Armee i Livadien og Thessalien, og saaledes give Paschalikatet Janina til Priis for Grækernes Streif partier. Jkke destomindre holdt Manrocordatos, som af Sine kaldes General=Gouverneur over det vestlige Grækenland, endskjønt denne Titel ikke engang paa den anden Side af Halvøen formelig er ham tilstaaet, det for nødvendigt, at være paa sin Post imod Omer Pascha s Bevægelser og de Forsøg han muligen kunde gjøre. J Juli Maaned havde han med omtrent 2500 Mand dannet en Leir ved Ligovitza (et Kloster, som ligger paa en Høi nær ved Marchala og Søen Operon, 2 Mile paa høire Side af Aspropotamos). Dette Foretagende blev med megen Pomp forkyndt i Tidenderne i Mesolongi, forskjellige Overationer skulde udgaae fra denne Leir, Orta, Prevesa og Janina skulde inden kort Tid falde Slag paa Slag. At Alt dette gik Jntet i Opfyldelse. Arta blev vel nogle Gange i lang Afstand opfordret til Overgivelse; men det blev ved blotte Demonstrationer og truende Breve. Rongo, en af Manrocordatol's Under feltherrer, plyndrede og ødelagde det ulykkelige, meest af Christne beboede Distrikt Radovichi, ved Foden af Pindus; Zonga, Nota, Bozzari o. fl. overfaldt andre værgeløse Punkter; men det kom ikke engang til en alvorlig Fægtning. Omer=Pascha havde taget Position ved Carvanseral (et Toldsted ved den sydestlige Bred af Søen ved Arta). Fiendens egentlige Forretning var altsaa, at fortrænge ham fra denne Post, men dette kunde ikke bevirkes ved stolte Artikler i den Helleniske Kronike, og andre Operationer udebleve. Omer=Pascha blev uforstyrret i sin Stilling. J September Maaned lod han endog, uden at bekymre sig om den nærliggende Leir ved Ligovitzi, udføre et stærkt Streiftog mod Vrachori i Ætolien; almindelig Skræk udbredtes derved, mange Beboere geraadede i Fangenskab, og stort Tab blev lidt paa Qvæg og Gods. Saadan var Tingenes Stilling, ved Indtrædelsen af den slette Aarstid. J October blev Maurokordatos saa alvorlig syg, at man maatte bringe ham tilbage til Anatolien. Men førend han forlod Leiren, forlangte han af samtlige de under ham commanderende Officerer et skriftlig Revers, hvori de paa deres Æresord og solidarisk forpligtede sig til ikke at forlade deres Post, ved enhver Leilighed at gjøre deres Skyldighed, og ikke at forsee sig imod Subordinationen, da den, som handlede derimod, skulde ansees og af Enhver behandles som Anti=Patriot. Af dette Document kan man slutte sig til den Aand, som maa have hersket imellem disse Tropper. J de første Dage af November forlod da ogsaa Omer=Pascha frivillig sin Leir ved Karvanseri, og drog sig for det første tilbage til Arta. Han var truet i Ryggen af Modstandere, som skadede ham meget mere, end de afmægtige Rustninger i Ligovitzi, og det var sikkert ikke Frygt for et Par tusinde slet bevædnede Grækere, som holdt ham sex Maaneder i livirksomhed. Morea er i den sidste Tid igjen bleven en Skueplads for aaben og blodig Tvedragt. J October Maaned blev Regjeringspersonalet fornyet i Napoli di Romania. Til Medlemmer af Directoriet valg. tes G. Konduriotis som Præsident, P. Botassi som Vicepræsident, a. Maurokordatos var bestemt til en vigtig Post, og hans Venner, havde arbeidet stærkt paa at stille ham i Spidsen for Forretningerne: men han vægrede sig standhaftig, og erklærede, at han paa ingen Maade vilde opgive sin Plads i Mesolongi, endskjønt han ogsaa den bestandig maatte kjæmpe imod Fjendtligheder og Cabaler af alle Slags. Embedernes Besættelse synes fra Begyndelsen af at have opvakt megen Misfornøielse. De offentlige Blade i Mesolongi og Athenen tillode sig bittre bemærkninger derover. I den Helleniske Krønike gik man saa vidt, lydelig at fore Klage over "At Fuldbyrdelsesraadet for det meste bestod af de forrige Medlemmer, tvertimod Lovens udtrykkelige Bestemmelser - at dette tydelig lagde et Parties Jndbydelse for Dagen - og at dets Herredømme ikkuns kunde ende med Despotisme eller Anarchie. Strax derpaa erfarede man, at Tyrkerne, imedens der fra alle Sider anmeldtes store Foranstalsninger til mere at indslutte Fæstningen Patras fra Land= og Søstden, havde gjort et Udfuld fra denne Fæstning, udbredt Skræk og Ødelæggelse til fire Miles Afstand, overfaldet et af Constantin Bogzari commanderet Corps paa 400 Mand, og ingensteds fundet Modstand. Herover udlod endog den under Regjeringens umiddelbare Jndflydelse staaende Tidende i Hydra (Lovens Ven af 17de November) sig saaledes: Beleiringen af Patras er i nogen Tid ført med den største Uorden og Efterladenhed. Man kan ikke nok beklage, at Provindserne Patras og Gastouni, efter alle paa dette Armeecorps anvendte Omkostninger, vedvarende hjemsøges fra Fæstningen, at der nylig er gjort et hæftig Udfald, hvorved Tyrkerne ustraffet have ødelagt Landet, dræbt eller taget til Fange alle de Mennesker, de forefandt, og ere vendte seierrige tilbage. - Den samme afskyelige Egoismus, der stedse staaer i Veien for Harmonie i Forretningerne, har ogsaa udstrøet Tvedragt i Provindsen Arkadien. Regjeringen, som vaager for den almindelige Sikkerhed, har sendt et Troppecorps derhen, for at tugte Urostifterne, og det er at haabe, at denne Forholdsregel vil have de bedste Følger. Da dette blev skrevet, var alt i Arkadien og Elis i aabenbar Opstand imod Regenterne. Kolokothron, Deligani, Sistni, Zaimi, Londo og andre Chefer for det antirdemokratiske Partie syntes kunat vente paa en Anledning til formelige Fiendtligheder; og denne blev givet dem ved en Strid med Øvrighederne i Tripolizza. Jmidlertid havde Regjeringen i Napoli ladet et Corps af 2000 Mand under Anførsel af en vis Papa-Flesso rykke frem imod dem. Paa Veien til Tripolizza kom det til en blodig Kamp, hvori Pano Kolokothron (den samme, som længe havde vægret sig for at overlevere Fæstningen Napoli til Democratterne) blev dræbt, men den anden Anfører, Staiko, taget til Fange, efterat Fienderne havde afhugget begge hans Hænder. Den gamle Kolokothron, dreven til Raserie ved dette Nederlag og ved sin elskede Søns Død, sammenkaldte nu sin hele Styrke, og satte sig i Marsch mod Tripoliza med et Corps, som skal være over 6000 Mand stærk. (Jfølge en til Corsuindkommen Søofficers Udsagn, skal han virkelig have besat denne Stad.)