Københavns Adresseavis, 1762-08-09
En Enke, nogle Sneese Aar gammel, fik saa forsløyen, Ten Lyst at gifte sig med en vis ung Karl, som om hun maatte have reedet til Barsel, og da, i en urimelig Begierlighed, været forstyrret paa, at vilde spise moende Pærer i May=Maaned. Deres Alder var gandske ulige, det skaffede den unge Karl nogen Slags Væmmelse, da hans Vertinde gjorde ham Forslag om det Partie. Men, da han fik Stunder at betænke sig, og tog, i den Betænkning, til Eftertanke Enkens høye Alder og store Midler, sin nærværende forgieldede Tilstand, og den Leylighed hvilken Lykken sendte ham, uden Møye, udi Hænder, at slippe ud af sin Nød; saa begyndte han at snappe efter det Tilbud, som Fisken efter den Krog, hvilken man udkaster for den. Dertil kom end videre hans gode Venners Raadførsel, Vertindens daglige Paamindelser, og Enkens egne store Løfter, accompagnerede med nok saa mange venlige Øyekast, som hun havde Aar paa Bagen. Da ey noget synderligt udrettes kunde, ved alle disse Gnister af et forelsket Hierte, der stod i fuld Blus, som et Jldsprudende Bierg; Saa greb hun til det al Verden fortryllende Metal, og forgyldede hans Lommer ved hver Visite hun nød af hans angenemme Person. J disse Haand=Penge var en Magnetisk Kraft, ey ulige Hverver=Pengene, der lokker unge Mennesker at underkaste sig et gammel KalveSkinds Commando. Dette Guldpulver havde nu trænget sig ind til alle hans Sandser, som Terebinthin=Olie i Postpapiir, derudover var han bleven saa blind, at han ikke kunde see nogen Rynke i hendes gamle Ansigt; saa døv at han ey af hendes Tale kunde høre, hvor faa Tænder, Alderdommen havde levet i hendes Mund; saa følesløs at han ey kunde iisne ved de Haandtryk han jevnlig fik af hendes kolde Knogler; saa indtagen med forudfattet Meening, at han ligesaa lidet kunde fornemme til Smagen af hendes saglende Læber, som til Lugten af hendes stinkende Aande. I den ligesom fortryllede Tilstand, var det hende nu en let Sag, at erholde hans Ja, og faae det Ja=Ord saa hastig stadfæstet ved ordentlig Copulation, som en underskreven Obligation ved Signetets Paatrykkelse. Bryllups taalelig. Dagene passerede med Musik og anden Lystighed; De nest følgende med behagelige Gratulationer. Da den Tid var forløben udi Behag og Glæde, syntes ham vel, at savne en fuldkommen Fornøyelse i Brudens Omgængelse, men det søde Haab, at hun vel ikke havde mange Dage tilbage, af hendes Lives Tid, fordrev Tiden for ham nogenledes Han regnede over i sit Hoved, hvor mange Aar han skulde fornuftigst anseette til Exspectance paa hendes Død. men formaaede ikke at stille den Nativitets Regning med nogen Vished, saa længe han ikke tilfulde vidste hendes Alder. J Mangel af behageligere Sparlagens Prædiken, førde han hende paa den Discours, og, da var hun alt for snedig, at negte ham Svar paa sit Spørsmaal, men, i den Sted, præparerede sig at give ham den Oplysning paa saadan en Maade, at hendes Aars Mangfoldighed ey skulde mishage ham. I det Forsæt fuldtes de begge med hverandre (endnu i deres Nattøy) op paa et Kammer udi Huset, hvortil hun allene havde Nøglen. Der oplukkede hun et Skab i Veggen, og tog derudaf Pose efter Pose, hver med 1000de Rdlr. Specie=Penge, forklarende derhos, at vilde sætte saadan en Pose paa Bordet, for hvert et Aar som hun havde tilbagelagt. Derpaa begyndte han at tælle, og da han i sit Tal kom til den 80de Pose, og fornam, at hun vilde lukke Skabet til, faldt Mandens Ord omtrent saaledes: Er Moder ikke ældre? Ney, svarede Hustruen, nu er jeg gammel nok. Den Spaadom ønskede han i sit Hierte, snart at maatte see opfyldet, men alt som een Dag gik og en anden kom, formindskedes alt Tegn dertil; thi hannem syntes, at der blev lagt Styrke til hendes Kræfter, ved hver en Dag som blev lagt til hendes Alder; dog var det ham ved alt dette en Lættelse, at hun havde overleveret ham Nøglen til Kammeret, hvor Skatten stod bevaret; der fordrev han Tiden med at beskue og eftertælle sine reede Midler, naar Tiden blev ham kiedsommelig, at rue over sin gamle Kone, og, ihvorvel han henbedre i Tiden merkede, at hun kunde øde det i Brændeviin, hvad han ved sin Profession fortienede, saa lod han sig det endnu befalde, siden han vidste, hvad han af de tilbragte Midler havde i Behold, Nu begyndte hans Creditorer flittig at besøge ham, og han gav dem alle Geleidet med een eller to Poser Penge efter en anden. Da Gielden var betalt, var han endda nogenledes fornøyet med det, som han beholdt tilbage. De udi Brude=Skatten gjorde Luker forsøgte han, at vinde tilbage, ved at sette sine Penge i Skibs=Parter, men var ulykkelig, i det han forliisede et Skib efter det andet, indtil alle hans Penge vare tabte. Da Krybben saaledes var bleven tøm, begyndte Hestene at bides. Han saae sig bunden til en Ægtefælle som dagligt Fylderie gjorde saa rasende, at han hos samme havde baade onde Dage og fortredelige Nætter. Nu skiønnede han først den falske Regning som var gjort, da han havde caleuleret sit Ægteskab at vare et Aar, og Tiden allerede havde lagt et Nul dertil. Nu var hans Huus ham en Vederstyggelighed, formedelst sit Huuskors hvilket han i sine forvirrede Tanker lignede ved Kiøge Huuskors. Endelig blev dette Kors ham saa tungt, at han forsøgte at forandre sin tunge Byrde, ved at forandre Sted og Boepæl, og i den Betænkning udvælgede han sig det Sted, hvorhen han vilde flytte. Ved denne forefatte Reyse maatte han lade alle sine Meubler tilbage, men det verste af dem alle fandt han sig dog forbunden at slæbe med, det var hans gamle, knorrevurrene, arrige og fordrukne Kone. Reysen over Land at fortsette, udregnede han for kostbar, og resolverede sig derfor til, at gaae til Søes. Der paakom dem underves saa haardt et Veyr, at Skipperen begierede af alle inden Borde værende at udkaste al hvad tungt var. Efter den Anstalt greb denne Mand til at kaste sin Kone over Borde, og, da Skipperen vilde sette ham til Rette derfor, svarede han: Jeg vidste intet at gribe til, som var mig tungere, end dette uduelige Meuble. Efterretning om det Danske Ager=Academies General=Forsamling, som blev holdt paa Glücksborg den 13 Julii.