Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-09-23
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. da Rose Fjortende Aargang. No. 76. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Solden. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 23 September 1817. Skrivelse fra Lise Lakmus til hendes Tante Sidse Langhalm. Tante vil gjerne vide, hvorledes det gaaer mig. Jeg kan ikke sige andet end at det gaaer ganske superb. Søde Ven er saa god mod mig, som Nogen kan være det, og han holder saa meget af mig, at det Halve er nok. J Forgaars flyttede vi fra Caninlængen til Kongensgade, for var Vært var saa pertinent, at han vilde ordentlig foreskrive os, hvor længe vi skulde være oppe om Natten, og naar vi gjorde os lidt lystig efter Kl. 2, som dog er borgerlig Tid her i Kjøbenhavn hos alle skikkelige Folk, saa kom han optil os, og slog mod knyttet Næve paa Bordet, og truede med at ville angive os for Politiet, og kaldte os noget liderligt Kram. Men søde Ven, som har Penge nok, lod sig ikke kagenere, men sendte Grobianen strax en Opsigelse, og lod Fetter Strips leie en Førstesahl i Kongensgade. Leien er ikke mere end 1300 Rbd. om Aaret, og det kan jeg ikke sige er for meget. Jeg har otte Værelser, og kan godt rumme her alle mine Møbler. Det bedste ved disse Værelser er at vi har ingen Gjenboer, for Tante veed nok hvor ubehageligt det er, at have Gjenboer. Søde Ven har kjøbt mig lutter nye Møbler, og til Barselsengen har han foræret mig et deligt Sølvtheeservice. Lille Fikke er i Overmorgen fire Uger gammel, og ligner søde Ven op af Dage. Tante skulde bare see hvor han har foræret Tøsen en Vugge! Den er gjort som et Lykkehjul, med store Ravneiktøer af ægteforgyldt Bronze, istedet for Greb, og den har en Himmel af grønt Atlask. Tante kan tikke troe hvad søde Ven er god, Han vil aldrig tillade at jeg skal gaae til Fods over Gaden, naar jeg vil ud, behøver jeg kun at sende Bud til Hyrekudsken, og saa holder strax en Karet for Døren. Søde Ven har lovet mig, at jeg næste Aar skal have mig en egen Ekipasse, og hvad han lover det holder han. Tante kan aldrig troe hvad jeg lever rart, og søde Ven har sagt, at jeg skal komme til at leve endnu rarere, naar vor Herre sparer ham Liv og Helsen endnu i et Par Aar, for saa venter han da at blive saa mig, at han ikke vil kunne see Ende paa sin Rigdom. Han spiser baade om Middagen og Aftenen hos mig, og gaaer ikke bort fra mig førend Kl. 2 om Natten. Hans Kone er vel gal i Paryken baade paa mig og ham, men det faaer ikke at hielpe. Han har svoret paa, at han inden Aaret er omme vil sætte hende Stolen for Døren, og lade sig vi til mig. Fetter Strips, som al sin Tid har været saa vantro, mener, at jeg ikke bør troe søde Ven for godt, og at jeg burde tænke paa den lange Marie, og paa Mette Portnerske, Ellen Berrefisk, Karen Amme, og alle de øvrige, som han en Tid gjorde ligesaa meget af, og siden gav et Spark, eller satte dem paa Pinsion. Men jeg blæser ad Fetters Snak, han taler som han forstaaer det. Søde Ven mener det oprigtig med mig, det veed jeg. Forleden Dag maatte jeg tage med lille Fikke hen til hans Kone, for han vilde have det, om hun saa skulde sprække af bare Ærgrelse, sagde han. Hvad Fetter Strips angaaer, da har søde Ven lovet at kjøbe ham et Huus, og skaffe ham Borgerskab som Billardholder. Søde Ven er den Mand, der kan hielpe vor hele Familie paa Benene, for han er baade rig og anseet. Tante skulde bare see hvilke Folk der kommer hos ham, Men han fører ogsaa et Bord, som der kan spise ved, hvem det skal være, og lader sig aldrig lumpe. Ja, søde Ven er en velsignet Mand; alle Folk er færdige at bære ham paa Hænderne, for han lader andre leve med sig, og det er kuns hans Misundere, som spørge hvor han faaer Pengene fra; ja, vor Herre veed nok hvem han uddeler sine Gaver til. Forleden Dag var jeg nede hos Vildthandlersken, og bestilte en Slump Bekkasiner og Kramsfugle til søde Vens Geburtsdag; men jeg kan aldrig beskrive Tante hvad Vildthandler sken roste ham; hun svor paa sin Sallighed, at der blandt alle hendes Kunder, hvoriblandt derdog vare Grever og Baroner, ikke fandtes en eneste saa skine røsk Herre som han. De andre, siger hun, de see saa nøje paa Skillingen, men søde Ven prutter aldrig. Siden Nytaar har han faaet for 3000 Rbd. Snepperter, Kramsfugle, Beccasiner, Daadyr og Harer. Ak, hvad det dog er en Lykke, Tante, at være saa vel liidt af alle Mennesker. Søde Ven har ogsaa den halve By til Venner, og at nogle Enkelte, som ikke kan lide ham, lyve ham Dit og Dat paa, maa man ikke bryde sig om. Viintapper Conjak sendte mig forleden en Kurv med ti Flasker af de allerfineste franske Likører, fordi jeg havde reikomoderet ham til søde Ven. Han lod mig vide, at saadan en Kunde havde han endnu aldrig havt; og at søde Ven i syv Maaneder havde faaet hos hamfor 4000 Rbd. Siant Sjulient. Tante maa endelig komme paa Tirsdagmorgen, for vi skal have stor Lystighed i Anledning af lille Fikkes Fødsel. Naar Tante vil lade mig vide om Hun kan komme, skal jeg sende en Vogn efter Hende, Tante behøver ikke være bange for, at Jochum kommer, for siden han har givet sig til Soldat vil søde Ven ikke vide noget af ham. Tante maa for Alting, ikke glemme at medbringe Prøven af det tyrkeblaa Atlask til Sengegardinerne, for jeg har nu faaet Tronsengen hjem fra Snedkeren. Aa hvad den er nysselig. Den er gjort af fuld Mahonie. Paa Toppen staaer saadan en Jomfrue med Bind for Øinene, som paa den Tingest der hænger i Urteboder, jeg troer hun kaldes Furtuma eller Furtuna - Tante veed nok hvad jeg mener. Paa hver af Siderne er anbragt en stor Ravn, der seer ud som den var af ægte Guld. Søde Ven har ogsaa foræret mig et prægtigt og konstigt Taffeluhr. Det staaer paa en Plade, der seer livagtig ud som Vand, og naar det slaaer Qvarteer kommer en Krukke op med Hanke paa, men naar det slaaer fuldt Slag kommer den op uden Hanke, og da læses nedenunder Krukken gik saa tidt til Vand Til hankeløs den kom i Land. Søde Ven har givet 800 Rbd. for dette Uhr, og morer sig saa godt ved de Løier det gjør. Tante maa undskylde at jeg standser her, nu kommer just Karlene med de 1200 Alasker Viin, som jeg skal have ned i Kielderen. Naar jeg ikke selv er med, saa gaaer Alting forkeert. Lise Lakmus. at Der ligger mig Noget paa Hjertet, som jeg har i Sinde at meddele Andre. Jeg er en Mand, der næsten i min hele borgerlige Levetid har givet mig af med Underviisning. Denne Syssel har bestandig været mig den kjæreste, og jeg troer derfor, at mine Ord i denne Henseende ikke ganske fortjene at oversees. Vort offentlige Underviisningsvæsen er uimodsigeligen i en saa god Drift nu, som det ingensinde tilforn har været. Jeg vil ikke ubetinget rose alle de Forandringer, der ere gjorte i samme, men blot sige saameget, at, dersom Skolevæsenets nærværende Indretning tænkes med de faa Ændringer og Modificationer, som det synes at behøve, da skulde den forrige Jndretning, ingenlunds til sin Fordeel, kunne udholde en Sammenligning med den nuværende. Da Tingen altsaa er i saa god Gang, bør vistnok Enhver, paa hvad Maade han kan, ved prøvede Vink, Raad. Advarsler - hvad Green af Underviisningsvæsenet end disse maatte angaae - søge at fremme og fuldkommengjøre denne almeenviglige Sag.