Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-01-04
Man har allerede længe indseet Manglerne i det Kjøbenhavnske Bryggerlaugs nuværende Jndretning, og ved den, efter Kongelig befaling af 11 Dec. 1801, nedsatte Commission, har man ogsaa villet prøve, om mueligt, at raade Bod derpaa. Efter et Rygte, der har udbredt sig, og som man vil paastaae at være paalideligt, skulde enhver Brygger, efter Resultatet af denne Commissions Undersøgelse, have 8000 Rdlr. blot for Afstaaelsen af sit Privilegium, men Statens Casse vil kun tilstaae Bryggerlauget i det Hele to Tønder Guld eller en Fjerdedeel af denne Anden Aargang. Sum, og dette skal have givet Anledning til meget heftige Debatter paa Bryggernes Laugshuus. En Sag, der, efter sin Natur, maa interessere enhver Kjøbenhavnsk Jndbygger, og som i sine Følger kan blive saa vigtig for det Almindelige, fortjener unegtelig en alvorlig Undersøgelse af Mænd, der aldeles ikke have nogen Fordeel ved at tale for eller imod de Forslag, der ere i Værk. Men for at anstille en saadan Undersøgelse er det nødvendigt at gaae tilbage til den første Kilde, at undersøge gamle, ja forældede Privilegiers Kraft i Almindelighed og Bryggerlaugets i Særdeleshed. Man veed, at mange Forrettigheder fødtes i hine raae Tider, da man ikke kjendte andre Midler til at ophielpe den indenlandske Jndustrie og til at skaffe Indbyggerne gode Varer. Det samme har været Tilfældet med Bryggernes Privilegium. Christian den Anden foranledigede det, for at afværge, at Hansestæderne skulde indføre for stor en Mængde fremmed Øl, Christian den Fjerde ophævede Bryggerlauget og indførte det derpaa atter; og efter den Tid blev der gjort mange Forandringer i dets Privilegier, Fra det Øieblik af, at Bryggerlauget begyndte at udgjøre et Corpus, der talte blandt sine Lemmer ikke saa af Stadens formuende Mænd, var det paa en vis Maade betrygget mod enhver Opløsning. Omgjærdet af gamle Privilegier, stod det som et gammelt rodfæstet Træ og trodsede enhver Storm. Men intet Privilegium i Verden kan eller bør vare evigen; thi ved at antage dette maatte ethvert Fremskridt til det Bedre aldeles standses. Saalidet som man i vore Dage hegner om andre ikke fordeelagtige Forrettigheder, ligesaa lidet bør Bryggerlauget troe, at man nødvendig maa værne saa ængsteligen om deres, der ere givne paa Tider, hvor man handlede efter ganske andre Grundsætninger og hvor Conjuncturerne vare ganske anderledes end i vore Dage. - Ligningens Ophævelse finde de fleste Bryggere selv meget passende; de ville endog give Slip paa deres Rettigheder, men de ville have 8000 Rdlr. i Erstatning. Mod dette kan man indvende adskilligt. Jkke at tale om, at Bryggerne aldrig i egentlig Forstand have betalt Staten noget for de Rettigheder, de nyde, og at den i saa Fald maatte kjøbe, hvad den reent ud havde skjænket dem som en Naade, saa er det heller ikke let at indsee, om Bryggerne nogensinde ville kunne tabe det allermindste ved deres Laugs Ophævelse. Man veed, at der udkræves alt formeget til at drive et Bryggerie saaledes, som det bør drives, og at kun meget saa andre end de nu existerende Bryggere vilde, endog naar det blev frit for enhver at brygge Øl, give sig af med en Haandtering, der kaster saa lidet af sig, og endnu mindre med store Bekostninger anlægge nye Bryggerier. Man veed ligeledes, at Bryggergaardene i vore Dage ikke mere for Bryggerrettighedens Skyld ere i saa høi en Priis som for en halv Snees Aar, og at Lysten til at blive Brygger ikke er mere saa almindelig som før. For en skadelig Concurrence behøver man altsaa ikke at frygte. Man kan endog med Vished paastaae, at Bryggerlauget aldrig vil tabe det mindste ved Laugets Ophævelse, men at det derimod maaskee kunde falde vanskeligt for Staten, at slippe skadesløs, naar den betaler det to Tønder Guld, og endnu langt vanskeligere, naar den betalte det otte Tønder Guld for en saadan Afstaaelse. Skulle Priserne paa Bryggergaardene saavelsom det, Bryggerne have betalt for dem, tjene til Rettesnor for en saadan Erstatning, saa vilde den vist blive meget liden. De, der have kjøbt Bryggergaarde for endeel Aar siden, have ikke betalt mere for deres Gaarde med alt Tilbehør, end de i vore Dage, efter de høie Priser, paa Bygningerne, for sig allene rigelig ere værd, og de, der have kjøbt dem i de senere Tider, da næsten ingen skjøttede om at være Brygger, fordi det udkræver for mange Penge, have heller ikke betalt synderlig meere end Bygningen med Tilbehør er værd, og følgelig faaet Rettigheden, næsten for intet. Som Exempel vil jeg kun anføre den Gaard paa Nørregade, som den afdøde Borgercapitain Giese kjøbte ved Auction, og den, der blev solgt efter Mad. Bonfils i Springgaden, hvoraf hver især blev kjøbt for en Sum imellem 13 og 14,000 Rdlr. Naar nu en saadan Brygger skulde have 8000 Rdlr. blot for sin Rettighed, saa kostede jo Gaarden med Bryggeriet ham ikke mere end omtrent 5 til 6000 Rdlr. - Kan der tænkes et bedre Kjøbmandskab? Disse af en aldeles upartisk og uinteresseret Mand fremsatte Tanker ville, som man smigrer sig med, formodentlig blive værdigede den tilbørlige Opmærksomhed. St. Nicholai Kirkes Nedbrydelse.