Viborger Samler, 1773-11-15
Mandagen den 15 Novembr. (Fortsettesen af No. 43.)At de Væxter blive stærkere, varige og bedre, der langsom og naturlig naae deres Fuldkommenhed, og ei fortillig bære Frugter, veed enhver forstandig Gærtner, og hvad forhindrer os fra at slutte fra Planteriget til Dyreriget, endog til Mennesket selv, naar dog Erfarenhed selv kan bestyrke vor Slutning. Nu omstunder ansees de Persiske, Spanske og andre Fruentimmer af samme Himmelegne, beqvemme til Ægteskab, naar de ere 11 eller 12 Aar gamle; Ja Reisebeskrivelserne indeholde mange Exempler paa yngere giftede imellem dem; Da derimod i Norden, fornemmelig blant Landfolket i Norge, Sverrig og Rusland ere Fruentimmerne saa fornuftige, at de bi nogle Aar længere; Og hvad er urimeligere, end at det Legeme, der endnu behøver sin Næring til sin egen Vext og Udvikling, skal afgive en Deel deraf til et andet Legems Frembringelse? Hiint maae jo standse i sin Vext og have sin Fuldkommenhed paa Halvveien, eller nøies med mindre Udvikling. Heraf flyder den Følge, at det Legeme, der tillig holder op at voxe, og saa tillig ældes ligesom de Planter, der tillig blomstre, ogsaa tillig visne. Dette sees tydeligst paa Alder, Pisang, og andre seentvoxende og silde blomstrende Planter. De skulle voxe mange Aar for de har Blomster, og naae en Alder af Hundrede Aar, men naar de ved Gærtnerens Fliid og Drivehuusenes Heede naae denne Fuldkommenhed i deres 25 Aar, gaae de gjerne ud længe for Tiden, og saaledes ogsaa vore Tiders Mennesker; Hos dem er hidsige Kryderier og Drikke, en fordærvet Opdragelse og en ophidset Indbildningskraft deres Drivehuuse. Mandkiønnet er i samme Fald, som Fruentimmerne, og deres tillige Elskov straffes med tillig Alderdom og Død. Den Naturkyndige, som veed hvorledes og hvormeget : Elskov svækker de Mandfolk, der endnu ikke har naaet den fulde Udvikling og Styrke, og denne naaes vel neppe førend mellem 25 og 30 Aar, sees alt i Forveien Menneskeslægtens ydermeere Aftagelse i vore Tiders tillige Smag paa Elskov. Anderledes forholt det sig hos Forfædrene for Syndsloden; De vare 65, til over 100 Aar, naar de giftede sig, og bleve meget gamle; Methusalah biede længst; Han var 187 Aar, da hans første Søn blev fød, og han blev 969 Aar gammel. Fædrene efter Syndfloden giftede sig mellem 30 og 40 Aar, og naaede kuns den halve eller tredie Deelen af de forstes Alder. Nu gifte vi os jo før jo heller, og døe derfor jo før jo heller. Burde ikke Sædelærerne og med dem Regieringerne søge af al Magt at hemme slige Aarsager til Aftagelse: Men hvor vil man vente saadant, naar endog saadanne skadelige tillige Ægteskaber tage Overhaand blant de kronede Hoveder, og derved frembringe svagelige Børn, baade paa Siels og Legems Kræfter. Herhid hører, foruden den tillige Elskov, og den umaadelige, som Naturkyndige fordømme med saa stor Ret; Og om man vilde udlade sig vidtløftig om denne Materie, var det let at bevise, at den er Legemets visse Undergang, og en stor Aarsag til Slægtens Aftagelse. Kan de Sygdomme, man faaer, svække Legemet og den tilkommende Slægt, hvad maae da ikke de Sygdomme, man bringer med sig til Verden, kunde trykke? Lægerne finde daglig Beviis paa, at Svindsot, Steen, Gikt og den ødelæggende Veneriske Syge arves, og ved at forplantes paa Efterslægten, biedrager meget til dens Svækkelse, og Levetidens almindelige Forkortelse. Betænker dette, uordentlige, at J for en skiden Lyst og en kort Uordentlighed, som skaffer Eder selv denne Sygdom, kan dræbe en heel Slægt, eller i det ringeste svække den og forkorte dens Dage. Ja det har i Henseende til den Veneriske Sygdom saa stor Vished, at Lægerne berette mangfoldige nye Sygdomme, som ere opkomne siden det uhældige Aar 1494, og fra den Tiid kiender man stærk Aftagelse i Menneskens Størrelse og Styrke, helst i de store Stæder, hvor denne Sygdom er meest giængse. Betænk nu et Barn, fød af Forældre, som de fleeste nu omstunder, beladt med Svindsot, Steen, Gikt, Skorbug, Nervesyger eller Venerisk Sygdom, hvorledes skal dette blive, Jngenlunde saa stærk, som Samson, eller saa gammel som Methusalah. Betænk saa videre, at disse Svage har Kopper, Meslinger, Kighoste, Fnat, dobbelte Ledder og andre nye og uundgiængelige Sygdomme at udstaae. De skal ei have den bestemte Melk, men en kjøbt, som de fleeste gange er ei tienlig, og udsætter dem for nok en Moders Sygdomme; De skal mod Naturen snæres om Hænder, Fødder og Livet, for at blive velskabte, ligesom Gud havde fattedes paa Villie, eller Evne til heri at sørge for dem, og som, om de Vilde blev lutter Krøblinger, fordi de ei svøbes. Deskal vugges, for at forvildes i Hovedet, og aftvinges, hvad der ligesaa daarlig er tvunget for meget i dem af Patte. De skal forkiæles med megen Varme, men hærdes ved ubeqvemme Spiser, som Kiød, Flesk, Kaffe og deslige. Overvinde de end alle disse Plager og Anstod, fødes de end af sunde Forældre, saa er dog Opdragelsen tilbage, der saadan, som den er, viist kan tvinge Naturen. Den Riges Børn opfødes, som Marionetter, der ei maae handle efter Naturen, men efter Takt og Tvang; J Stedet for at æde, drikke, sove, spøge, løbe og voxe, som er alt det Børn, som Børn, bør forrette, skal de sidde og læse, tvinge sig i Stilhed, og æde og drikke efter andres Jndfald, og ei efter deres egen Trang. Den Ringeres Børn, helst Bondens, maae arbeide, saasnart de kan gaae, og det endda strengt Arbeide, hvorved de forknyttes i Vexten, og den Stand er dog den beste og meest ufordærvede Stamme. Den Fattiges Børn maae i de spæde Aar lide Nød og Mangel, og tigge sig igiennem; Hvad kan det vel give andet end Svagelige. Den eneste Trøst for hver i sær er, at de har alle ont. De voxnes Levemaade i Mad og Drikke, og hvad disse, helst det skadelige Brændeviin, svække Slægten, samt alle de Plager Moden indfører tvertimod Fornuften, vil jeg ikke melde om, da jeg troer, at have alt fremført nok for at bevise den Sætning, at Menneskene selv for en stor Deel ere Skyld udi, at de leve kortere end deres Forfædre.