Københavns Adresseavis, 1765-04-24
Besvarelser. Forleden da overkom jeg uformodentlig Adresse=Contoirets Tidende No. 33, hvor jeg læste med Forundring noget om Handelen og Landvæsenet, under den Articul Correspondence=Besvarelse. Dette siger vel ey noget i sig selv; men paa det det ikke skal passere for en Hoved Troes Articul i det Almindelige; saa vil jeg efter min ringe Jndsigt og Tænkemaade, dog ved følgende, fremsætte samme for Lyset, og lade Sandhed, det et lidet anatomere, nemlig: Om Autor har vandret den Europæiske Verden som ventelig er den Nordiske Deel, igiennem, er ikke min Sag; uden for saa vidt, at han ey der har seet lige til den Handling og Prangerie, som her i Dannemark skeer af dem uden for Adelstanden, med Herregaarde, hvilket han ventelig ikke ret har informeret sig om; thi ingen civilicerede Lande har sadt nogen Grændser eller Love for, at jo enhver Adelig eller Uadelig maae jo kiøbe og eye frie Landgodser og Herregaarder, hvor samme befindes, og om nogen skulde giøre Forskiel derudi paa Lemmerne i Staten, da derfor ikke Ret, saa han deri er gaaet for vidt, ja saa vidt, at endog Personalia, og muelig Jalousie kand formærkes; Men for at komme til det reeleste, da efterdi han formener, at ved Forbedringen i Landvæsenet og Handelen, liden eller ingen meere er at vente i de Danske Provincer og Lysten allene dette har, og kand udrette, saa tillades mig samme at besvare: Landvæsenet betreffende, da veed og seer, enhver Kyndig, det er destoværre, langt fra den Fuldkommenhed i alle Deele, som det kunde opnaae, saavel ved Jordens Forarbeydning, som Bondens Occonomie. Den sidste Post i sær vil jeg allene berøre, (siden den første vilde blive alt for vidtløftig, og dog ved den af al hans Lyst og Stræbsomhed, kuns erhvervede Fattigdom; Denne Fattigdom kommer deraf, at han er for stærk betynget, og er alletider faaer sit sure Arbeyde, og Vahre saaledes betalte, han noget meere kunde have end Udkomme, til at sette sig i bedre og bedre Stand med Creaturer, til at drive og dyrke sine Jorder, som den allerfornemmeste Post til hans Opkomst, og følgelig hele Landets; Herpaa burde alle Patrioters Bestræbelser henvendes; Thi Dannemark bør som et Korn-Land, anlegge al muelig Fliid, til at forbedre den store og største Fabriqve, som Gud og Naturen det har begavet med, nemlig Agerdyrkningen og andre Fabriqver kuns at være dets Nebenting, allerheldst vi umuelig kand komme til at fabriqvere for andre Nationer, hvis Sag det egentlig er, og om end var vor Sag, da ey nær med dette store at kunde opveye, men ikkuns til egen Fornødenhed, som var at ønske, at alle redelig sindede Patrioter allene vilde befordre, der og kunde hielpe i Bondens Kaar, til hans Prisers Forbedrelser i gode Tider, da han meest lider; Nogen skulle vel ellers tænke, at derfor en lige Priis altid var den beste, men derom er skrevet saa meget, saa jeg ikke har nødig, og den Post nok at vil have sin Ebbe og Flod, samt af og tilvexling. Ligesom alt andet i Naturens Rige og den store Gud som bestyrer det Hele, derfor vil være stedse æret, og ombedet; Men endnu langt meere Landsfordærveligere var det, som en Deel Upatrioter er formenendes, for at opnaae denne Ligepriis, om fremmede Kornvahre og Victualier til den Ende, skulde være stedse tilladt at indføres, under Skin af den Fattige; Men er ikke Bonden den største Mængde, og arbeydsomste Fattige i Landet, der helst burde hielpes, frem for et langt mindre Antall, af andre, eller dovne Fattige; hvilket enhver Retskiønnende lettelig indseer, og begriber at vilde undertrykke Boudens Vilkaar; (foruden at jage Pengene ud af Landet) samt giøre ham saa meget meere fattig, og følgelig i mindre og slettere Stand, til sin Agerdyrknings høyst nødvendige Bestyrelse; Hvorunder saavel hele Dannemark som Norge i Tiden vilde lide, til ubodelig Tab og Skade; altsaa sees og sluttes fornuftigst, Bondens Velstand, Landets Velstand. Handelen betræffende, da seer og veed enhver Kyndig, at den og er desto værre, langt fra det som den kunde blive, og især den Jndenlandske, som Autor dog meener at være uforbedrelig: thi det er just den Jndenlandske man først og fornemmest skulde legge Haand paa, siden vi selv har den i Eye og i Hænder, naar ikkun Vedkommende selv vilde; hvorved al Andenhaands- og Contrabande=Han deel fra fremmede Stæder, som en stoer Kræft i Riget, og det Almindelige kunde ophøre; Alle Kiøbmænd og Undersaatter faae en lige og tilladelig Handel til eget Beste, og hvorved Landet i største Maader, som det fornemmeste, kunde profitere; Af denne Mangel laborerer over de 3 Qvart Parter af vores indenlandske Handel i Smaastæderne og en stoer Deel Hoved Staden, hvor kand man da flatere sig af, at dens Forbedring er ikke at vente, og ligesom at skulde alt være uforbedrelig? Jeg tør tvertimod paastaae i disse oplyste og i saa Maader gyldenne Tider vente, den meget kunde forbedres, og saaledes dertil er høysttrængende, som meldt, allerheldst dette er lige saa ventelig som mulig, og ufeylbarlig engang maaskee, siden Landet selv, som meldt, kand have den i Hænderne, naar det vil, og af egen patriotiske Villie, samt en god Forbedring allene er devende. rendes; sluttelig sees altsaa den at være og langt fra Fuldkommenhed, og jo Forbedring derudi kand og bør forventes. Derimod den udenrigske Handel, at handle fra fremmet til fremmet, som Autor mest paadriver, (kand ikke nægtes jo at være ønskelig), men samme er meere umuelig, omendskiøndt han mener det er muelig, og skulde allene beroe paa hans Landsmænds Lyst og Dristighed, som mangler dem, tilligemed Penge, men der tager han og ligge saa vel Feyl, som i det øvrige; thi at tænke at den Nation som haver dobbelte Renter, imod andre at svare, at den skulde kunde udjage en anden af Handelen, som den haver Hænderne, er umuelig og uventelig, følgelig altsaa endnu for os, og paa nærværende Tid, alt for tilig at paatænke, men muelig i Tiden, naar vore Renter kunde blive mindre, eller i det mindste lige med andres, da som noget ønskelig at opnaae; Renternes Nedsættelser, sees vel nu allerede Spoer til, men om samme kand have Bestandighed, vil Tiden lære. Denne Rente=Deelinering synes fornuftigst at være det Store, og meesten eneste Reele, som har forskaffet alle faste Eiendomme, saavel Herre, som Kiøbstæd gaarder, med mere deslige, den høyere Priis og Værdie, og ey Prangeriet med de saa kaldede Undelige (som jo har Forlov til, baade her og hos alle ædelsindede Nationer, at maae kiøbe, eye og sælge, samt handle frit i dette Tilfælde) ikke den høye Priis, som dog Autor formener; ligesaa urigtig udtrækker han og deraf, at sligt skulde være til Skade i det Almindelige, og deraf at følge dyre Tider. Men mon de ældgamle og forrige Tider vare bedre, da Fødevahre var, at ligne meere end 4re dobbelt, og siden Tid efter anden, en heel, en halv, eller en Qvart ringere imod nu, (excipe extraordinarium, men Pengene i bemeldte første Tider slet ingen, og siden pen appen fangelig og jo nærmere vore Tider, for 50, 40, 30, 10, 6 a 5 pro Cento, hvilken Tid mon var, og er den beste; Jeg mener nærværende, da Penge kand faaes for 5 a 4 og haabes, nest Guds Hielp, om en føne Tid, for mindre proCento; hvilket alt er allene en Kiede af Guds alvise og urandsagelige Bestyrring; Men til Menneskernes Alletiders Misfornøyelse er derimod Kilden hos dem selv; thi det er ikke hos os allene, at der er dyre Tider, men over alt i Europa. Denne Klage og Misfornøyelse er heller ikke nyt, men høres i enhver Alder, i hvordan Tiderne end ere, efterdi af det ene flyder det andet, jo flere Penge end ellers, jo høyere Priser paa alle Ting end ellers, dette er Ballancen, som den alvise Gud stedse bestyrer, med sin Til= og Afvexling af gode og onde Tider, alt ligesom han for tienligst befinder til Menneskernes Beste; Altsaa har hverken det ene eller det andet i sær nogen Skyld, men Menneskerne selv allene, der ikke vil rette sig efter Tiderne, men nu omstunder at vil leve alt for deelicat og overflødig, og derfor synes at mangle alt for meget til Udkomme, da derimod naar de vilde rette deres Tæring efter deres Næring, som Ordsproget lyder, da ingen, Gud skee Lov, kand have Aarsag her saa stort at klage paa dyre Tider efter Omstændighederne af Qvægsygen &c., eller Hungers Nød, som alt af Naturens Herre er dependerendes; men alle hos os i dette Tilfælde have største Aarsag frem for andre Lande til at takke Gud i høyeste Maader, fordi Vilkaarene langt bedre er hos os end andensteds, efterdi her er ingen som jo baade kand fortiene naar de vil og den Rige med den Fattige jo kand faae hver sin nødtørftige Underholdning, til Guds Navns store Ære, Lov og Priis. Saa vidt denne Besvarelse, som er indsendt fra Landet. Paa Nr. 30, 14). Om et Kiøkken inden dets Brand mure har 10 eller 20 Fod i Omkreds: saa kand Halsen, ved Røgfanget giøres saa knap, at den i Qvadrat ikke skal holde meere end 2 og en halv, 2, 1 og tre Qvart, til 1 og en halv Fod i Qvadrat, saa at Værelset over Kiøkkenet ikke mister meget Rum ved den derigiennem gaaende Skorsteen. Men skulde der giøres en Korshvelving over Kiøkkenet, saa maae samme ikke staae jevn, at ey Røgen skulde trække sig omkring Røgfanget, og maaskee rundt omkring i Huset; men Korshvelvingen, eller Hvelvingskapperne maae indrettes saaledes, at Røgen kand stige. Er Bygningen tyk, saa kand Skorstenen indrettes gandske anderledes, saa at man faaer lidet eller slet intet deraf at see. Bock, Muurmester i Østerode.