Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-07
Af T. M. B. Galskiøt, Sognepræst for Hyllested, Vændsløb og Holsteinborg. Der er en Bom tæt ved Korsøer. Naar man nu har kjørt en Miil paa Landeveien, skal gives Bompenge for 1 Miil, men er det ikke da urigtigt, at der fordres og maa gives en fuld Miils Bompenge, endog da, naar man ei har kjørt uden en Fjerdingvei paa Landeveien; Man tør ikke her sige: det samme skeer ved alle Bomme; thi det retfærdiggjør ligesaa lidet Sagen, som at en Uretfærdighed kan blive en Retfærdighed, fordi Mange øve den. Skal der gives 2 Skill. Sølv for 1 Miils Kjørsel paa Landeveien, saa kan der efter samme Regel ei fordres mere end 1 s. Sølv for 1/2 Miil, og 1/2 s. for 1/4 Miil. Men endnu større Ubillighed synes det at være, at, naar en Vogn først har givet en heel Miils Betaling, undertiden blot for 1/4 Miil, at samme Vogn atter skal give en fuld Miils Betaling for et halvt Bøsseskud, nemlig fra Korsøer Byes Port indtil Bommen, det er 2 fulde Miils Betaling for ikke 1/2 eller 3/4 Miils Kjørsel paa Veien, og det af Landets Folk, som har været med at arbeide paa og bekoste Veien. Dersom nu disse Sætninger ere rigtige, saa var det høilig at ønske, at Øvrigheden vilde gjøre Forandring heri. Det koster kun en aldeles ubetydelig Omstændighed, at vise hvorfra en Vogn er, og fra Korsøer Byeport til Bommen behøves intet Beviis. Omtrent lige Urigtighed synes at finde Sted i Skielskiør. J denne Bye er en Broe. Tilforn skulde gives Bro eller Bompenge af Hver, som kjørte over Broen, til dens Vedligeholdelse, og en Mand, nærmest boende Broen eller Bommen, lukkede op og tog mod Pengene. Dette kunde være rimeligt; men for nogle Aar siden er dette saaledes forandret, at enhver Kjørende, Ridende, med Kreature Trækkende, som kommer ind af hvilkensomhelst Byens Port, enten han kommer over Broen eller ikke, skal give Bropenge. Nu at give Bropenge for ingen Ting, eller for en Broe, som man ikke benytter, finder man ikke let Mage til, og at Landmanden skal betale til Kjøbstædmandens Fordeel, som fornemmeligen har Nytten af Broen ogsaa her, ligesom alle consumtionspligtige Vare, synes dog vel meget, og det saa meget mere, naar man beregner den sammenstrømmende Mængde af Vogne, Heste, Qvæg, fra Aarets Begyndelse til Enden, nu til hver Dags Brug med Kornvarer fra Omegnen, nu Markedsdage, i Fasten og andre Tider, da Enhver, som paa nogen Maade kan, skal til Marked, og Folke vrimmelen kan være saa stor, at den Ene støder den Anden paa Armen, saa man næsten skulde troe, at en ny Broe hvert Aar kunde opføres, følgelig al denne Broepaalæg, naar man ikke bruger den, ubillig. Beregner man dertil, hvad en Broe koster at vedligeholde, naar den een Gang forsvarlig er opbygt, der er saa godt som Jntet, da den kan staae i flere Aar uden al Reparation, saa maa den synes aldeles overflødig, denne evige Broepengeafgift for Enhver, som kommer til Byen uden at reise over Broen. Dette maa saa meget mere være klart, naar enhver anden Broe med lige eller færre Broepenge kan holde sig selv, og naar Skielskiør Broe, fra sine første Tider af altid har havt Broe, og altid har kunnet holde sig selv, saa maa den og kunne det endnu. Overalt, skulde Broen endog nu mindre kunne holde sig selv end tilforn, saa maatte det være for den bedre Dyrkningsmaade paa Skielskiør Jorder, efter deres Udskiftning, altsaa den stærkere Kjørsel over Broen med Afgrøde og Gjødning, og i saa Fald kan dog ingen Fornuftig fordre, at Landmanden uden Nytte skal paalægges Afgifter, paa det Kjøbstædmanden, uden Afgifter kan erholde egne større Fordeele. Er maaskee denne senere Indretning truffen, forat spare at holde en Bommand ved Broen, forat hæve Bompengene, som tilforn har været holdt ved denne Broe, som ved enhver anden, saa staaer det dog ikke skrevet i nogen billigheds og Retfærdigheds Lov, at, paa det Kjøbstædmanden, kan spare en nødvendig og dem selv gavnlig Udgivt, saa skal saa mange Landmænd, som komme til Staden, betale, uden al egen Nytte, denne Afgift, ja endog til Overmaal. Er nu alt dette rigtigt, saa var det og meget at ønske, at Landmanden kunde blive befriet for den Kjøbstædskat, at betale Broepenge, naar han ikke benytter Broen. Skulde denne Broepengebetaling af alle Landmænd have til Hensigt, at forbedre Byens Havn eller Jndseilingen til Byen, saa maatte dog noget Betydeligt aarligen kjendes, dertil, da disse Broepenge af Alle ikke allene maa beregnes til det Dobbelte, men endog til det Tre= eller Firedobbelte (thi de Fleste, som tilforn kom ind af Byen, satte sin Vogn og sine Heste ind, uden at komme over Broen, og Markedsdagen kom kun den Deel af de Kreature, der kom ind af den Port, som førte over Broen, til Torvet, at betales Broepenge for), saa at denne Havneskat, under Navn af Broepenge, dog ikke skulde vare evig. Men overalt, hvor Noget anvendes til Havnenes Forbedring eller Oprensning, mon Landmanden deromkring betaler og ene betaler disse Bekostninger, og betaler han ikke disse Bekostninger, saa synes Landmanden, omkring Skielskiør ligesaalidet at være forpligtet dertil. Skulde denne Indretning ogsaa have den Bihensigt, at spare Bommandens Lønning, saa maa Gevinsten og være saa meget større. Ved denne Leilighed et Ønske i Henseende til Bommen paa Landeveiene. Landboen synes at have mange Grunde til at ønske sig fritaget for Bompenges Svarelse paa Landeveiene; ja maaskee meget gavnligt disse Bommes ganske Afskaffelse, naar det kunde skee uden Tab forde Indretninger, der herfra har Indtægtskilde; 1) Bondestanden i Nærheden af dem har skaffet Steen, store og smaae, Gruus, og forrettet Arbeidet. Den længere borte Boende, samt de over Bondestanden, have bidraget Penge dertil. 2) Det samme finder Sted endnu i Henseende til deres Vedligeholdelse. Jntet kunde derfor synes billigere, end at Landboen, som saa meget har bidraget og bidrager til dem, dog i Betragtning af alt dette i det Ringeste kunde fritages for Bompenge. 3) Jo længere Landboen boer fra Kjøbenhavn, naar man maaskee undtager dem, som boe i Nærheden af Callundborg, deslettere ere alle Landboens Producter, des dyrere alt det, han skal kjøbe, følgelig maa det og være ham destor nødvendigere, at bringe en Deel af sine Producter til Kjøbenhavn, hvor Kornvarerne betales bedst, og hvor hans Nødvendigheder faaes lettest; men des betydeligere ere og alle Reise omkostningerne, Natteleie, Fortæring, Drikkevare, Staldrum, Hestefoder, Drikkepenge, Accise, eller Consumtion, Vognslid, Forsømmelse fra Hjemmet, og skal han saa gjennem 14 Bomme frem og tilbage, give 3 Skilling i hver Bom(det skulde kun være 2 s. hver Bom; men det er sjelden man har de sølvgieldende Toskillinger, og derfor maa gives 3 s.), saa bliver det, foruden alt det andet, næsten 1 Rbd., saa det lettelig vil sees, at Landboen, og især den langt fra Kjøbenhavn Boende, høilig kunde behøve Fritagelse for Bompenge. 4) Saa dertil det, Landboen maa betale for Kjøbstædmanden. Det er Kjøbstædmanden, som fortærer Varerne og altsaa skulde betale Consumtionen. Men naar Landboen saa kommer paa Torvet med Varerne, maa han tækkes med hvad man vil give, naar han trænger til Penge, har reist lang Vei, spildt Dagen, saa maa han sælge for hvad man byder ham, om saa kun for halv Værd, saa Landboen nok kunde behøve Fritagelse for Bompengene. Ja, mon det ikke var et stort Gode, om alle disse Bomme og Bommænd reent kunde afskaffes, 5) De synes i Grunden aldeles unyttige Mennesker, naar denne Bomskat enten kunde eftergives eller paa anden beqvem Maade erlægges. Deres hele Forretning er at modtage nogle Skillinger, og derfor skal holdes saa mangfoldige Mennesker, ja Familier, ved hver eneste Miil ved disse Steenveje, hele Landet over, Lad end disse Mennesker være Forpagtere, saa maa de dog have Livets Ophold og Løn, ja dertil Lys og Varme, og det alle Nætter hele Vinteren igjennem, og hvad enten de nu ere Forpagtere, eller ikke, saa lønnes de dog paa Statens Bekostning, da Forpagtningssummen bliver saa meget mindre. 6) Og saa dertil foraarsages disse Folk et ikke mindre end behageligt Liv. Et Menneske kan ikke overkomme at vaage Dag og Nat; mestendeels 2de behøves at skifte med, og det ofte hvert Øjeblik, Dag og Nat, i hvad Veir end gives under Solen. 7) De foranledige de Reisende ikke liden Forsinkelse. Lad end disse Bommænd om Dagen være nok saa paapassende, kan det da tænkes, at de kunne vaage hele Natten igjennem, Og ligge de end ganske i Klæderne, saa maa dog nogen Tid, om de aldeles ikke sov, til at komme op af Sengen og ud til Bommen, og faae den optrukken, og naar det nu er Vinter, Vognene ei kunne høres, og endnu mindre Slæder, saa maa de udraabes, og er det da og mueligt, allerhelst i stormende Veir, at de kunne udraabes ved første eller andet Raab, og lægger man nu sammen, endog ved den hurtigste Expedition, blot at holde, at give Penge, at kjøre afsted igjen, saa maa det dog ikke lidet forsinke paa 14 Mile i Sielland, 10 Mile i Fyen, og langt flere i Jylland. 8) Regner man saa hertil, hvad Pladsen til disse Huse har kostet, Bygningerne at opbygge, samme at vedligeholde, Renter at betale, som og gaaer fra Fordelen, saa tabes meget. 9) Kunde saa alle disse Bommænd og Huse undværes, og de sidste sælges, saa maatte dette dog indbringe i Kongens Kasse en ikke saa liden Jndtægt. Men hvad kan det dog være for en Tanke, at sælge Bomhusene med Pladsen, skulde da Kongen, som har havt saa mange Bekostninger med disse Veie, i Henseende til Officerer og Opsynsmænd, Jntet have for alt dette Jo visselig. 10) Milepenge kunde uden Tvivl meget godt ydes og modtages paa en ganske anden Maade. Naar det a) blev bestemt, at hver Landboe skulde være fri for alle Milepenge. b) At ikkun Vognmandsbefordring eller Reisende med slig Befordring skulde betale den; men at allene Vognmanden skulde svare disse Penge, indsees let. Disse have i ældre Tider, da Kornvarerne vare i en langt høiere Priis end nu, faaet betydeligt mindre for Milen, end nu. Ere disse Chausseer virkelig bedre end andre Veie, saa er det dem, deres Heste og Vogne, som have Fordelen deraf, og naar de faae en god Betaling for Milen og have Fordelen fornemmelig af Veien, saa synes de ulige meere forpligtede til Milepengene end den Reisende, som har Bekostninger nok ved en mange Mile lang Reise, naar Vognmanden kan spise hjemme, føre Hestefoder hjemme fra, uden mindste Skillings Udgift. 11) Kunde da disse Milepenge erlægges uden Bekostning og uden Bommand, Uden al Tvivl. Naar Vognmandsheste eller Vogne skal tilsiges, saa maa det skee ved Oldermanden efter Bud fra den Reisende paa Postgaarden; hvor da Tilsigelsespenge bleve leverede, kunde og disse Milepenge aflægges, eller og hos Gjestgiveren, paa Postgaarden, og disse Penge kunde hver Maanedsdag eller Qvartals sidste Dag, igien afleveres til Stedets Borgemester eller Byfoged, der atter ved hvert Aars Udgang skulde indsende den i Kongens Kasse, naar saa tillige paa hver Postgaard laae en Protocol, hvori hver Reisende skulde indskrive sit Navn, Stedet hvorhen og hvorfra, og tillige om han havde Noget at klage, saa vilde Milepengene sikkert uden alle Bekostninger og Vanskelighed kunne hæves. Men, vilde man saa sige, herved blev dog uendelig Forskjel mellem Bompengene og disse Milepenge. Nei, Forskjellen vilde neppe blive stor, thi disse mange Bomhuse og Bomfolk koste meget at holde; men om saa endog var, saa vilde denne Fordeel ganske forsvinde, dersom disse Chausseer engang kunde agtes ganske overflødige, ja om Jordveie, belagte aarlig inden 1ste April og 1ste October med smaae Stene af et Hønseægs Størrelse og derunder, blandet med noget virkeligt Gruus, og det uden alle videre Bekostninger og Tilsyn end at Stedets Politiemester efter hver 1ste April og 1ste October skulde med et Par Mænd bereise alle offentlige Veie, og strax efter lade hver Mands Vespart, som enten ikke var istandsat, eller istandsat med det urigtige Material, strax istandsætte paa Vedkommendes Regning, tilligemed en passende Mulct. Saadanne Veie, viljeg troe, skulde blive bedre med Tiden end de bedste Chausseer. Naar saa alle Veiofficianter, ligesom de med Tiden afgik, bleve afskaffede, saa vilde vist nok ingen Tvivl være om, af saavel Kongens Kasse, som Landboen og Veiene, vilde vinde betydeligt.