Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1822-05-03
Tildragelser. Under Jndsendt fra Norges berettes i Statstidenden følgende udmærket ædle Handling, som her meddeles udførlig saavel for dens virkelig sjeldne Værd, som fordi ogsaa Danske have havt Deel deri: Brigskibet Anne Cathrine fra Kragerøe, bestemt til Holland med en Ladning Trælast, havde det Uheld at kantre og forlise i Nordsøen den 25 November 1821, om Morgenen Kl. 4, hvorved Skibets Fører, Tobias Hichmann, og en Matros, John Olsen, strax satte Livet til; men det øvrige Mandskab, 8 i Tallet, blev liggende paa Vraget, og under en gruelig Storm drev om paa det oprørte Hav indtil den 27de om Middagen, da de, næsten vansmægtede af Kulden og Hunger, bleve en Seiler vaer, der ogsaa fik Øie paa Vraget og nærmede sig til samme Denne Seiler var Sluppen Jngeborg, tilhørende Kjøbmand Sidenius i Mariboe paa Laaland, den førtes af Skipper Hans Hansen Christensen, fra Marstal paa Ærøe. Den var ladet med Korn og bestemt til Holland; men maatte formedelst det gruelige Veir søge til Norge, for der at komme i Havn. Sluppen krydsede den hele Eftermiddag i Nærheden af Vraget, i Haab om at finde det muligt, at redde nogle af de ulykkelige Skibbrudne, men deels den svære Søegang, og deels de afbrækkede Master, som med Takkellagen laae omkring Vraget, vare til Hinder heri. Dagen var kort, og det lakkede nu at Aften; Styrmanden paa Vraget, Salve Nielsen, kastede sig derfor i Søen og prøvede at svømme imod Sluppen for at faae fat i et af de fra samme udkastede Touge, hvilket ogsaa lykkedes ham, saa at han dermed blev halet gjennem Bølgerne og kom ombord i Sluppen. En af Sluppens Mandskab, Christen Christensen Minor, vovede sig nu med en liden Baad hen til Vraget, forsynet med en Trosseom Livet og en anden Trosse fra Sluppen befæstet i Baaden, men det blev ham ikke muligt at bjerge meere end een Mand, nemlig Tømmermand Ole Andersen. Salve Nielsen opfordrede nu deels denne Ole Andersen og deels nogen af Sluppens Mandskab til at følge med sig i Baaden, for at redde de øvrige; men da enhver ansaae det umueligt at naae dette Forsøg uden at sætte Livet til, og altsaa ikke torde følge ham, saa erklærede han, at han hellere vilde døe med sine Kammerader end see sig reddet, og dem at omkomme. Med Skipper Christensens Tilladelse gik han da allene i Baaden og arbeidede sig hen til Vraget, hvor han maatte opholde sig medens Sluppen gjorde en Bout. Det lykkedes ham da at faae alle sine 6 Ulykkes brødre ind i Baaden, hvor de alle maatte lægge sig ned forikke at kantre, og han arbeidede sig derpaa tilbage til Sluppen; men i det Øjeblik de ankom til denne og havde netop faaet fat, deels i Fartøiet og deels i noget Tougværk, knustes Baaden under deres Fødder, dog bleve de alle bjergede. Skipper Christensen og hans Mandskab beviste disse reddede Mennesker al muelig Velvillie og Godhed, samt pleiede dem paa bedste Maade, og da Sluppen den 29 November løb ind i Havn ved Stavern i Norge, bleve de der satte i Land og kom siden hjem til Kragerøe. Styrmand Salve Nielsens kjekke og ædle Handling ved denne Anledning er her i Norge hæderlig paaskjønnet, men Jndsenderen anseer det for Pligt, herved at bekjendtgjøre Skipper Hans Christensens og hans Mandskabs menneskekjerlige og ivrige Bestræbelser for disse 8 ulykkelige Menneskers Redning, paa det disse hæderlige danske Mænd kunde erholde den fortjente Roes for deres berømmelige Forhold, og derved fremstilles som et hædrende Exempel for andre, der maatte finde Anledning til lignende Handlingers Udøvelse.