Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-04-14
1) Der forhindredes, at gode Skrifter solgtes bort til Maculatur, hvorved saa megen Lærdom og saa mange nyttige Kundskaber tilintetgjøres, og forhindredes tillige, at vigtige Værker, som Tiden eller ulykkelige Hændelser alt have gjort sjeldne, er skulle blive end sjeldnere ved at sønderrives. Denne Fordel, at gode Skrifters Ødelæggelse forhindredes, vilde blive dobbelt vigtig i nærværende Tid, da Maculatur er bleven saa dyr, at nu mange Skrifter med Fordel kunne kjøbes til at rives i Stykker, som før undgik denne Skjebne. 2) Der gjordes Ende paa den modbydelige Tanke, at hvad en Mand anvender paa Bøger skal ansees som spildte Penge og derved tabte, ja ligesom halv stiaalne fra Kone og Børn eller andre Efterlevende. Dette vilde have Jndflydelse paa Udbredelse af Videnskabelighed, naar, især Embedsmanden, ei behøvede at være bange for, og derfor afholde sig fra, Bogkjøb, og udslette den Vemods følelse, som nu saa ofte opstaaer i Danneqvindens Bryst ved at see den bestandige Tilvært af hendes Mands Bogsamling. Ja dette Selskab vilde saaledes endog være en Opmuntring for mangen En til at anvende en overflødig Skilling paa denne Maade, ved at sætte den i Bøger, hvorved man dog var vis paa at kunne faae en ikke ubetydelig Deel deraf igjen, hellere end at sætte dem i andre Ting, hvorved Pengene rent kunde gaae bort. 3) Der gjenvandtes almindelig Agtelse for Bøger, hos den Tænkende formedelst deres sande og indvortes Værd, og hos den Utænkende formedelst den Agtelse, som Alt hvad der er Penges Værd altid har i Hobens Øine. - Naar nemlig Nogen har sat en Deel af sin Formue i en eller anden Eiendom (f. Ex. et Hus - Møbler Linned - eller hvad Andet af saadanne Ting man vil tænke sig), tager Jngen i Betænkning at erkjende, at han i disse Ting har Værd for fine Penge, endog om det ei var forholdsmæssigt Værd, og at han, naar han vilde, igien kunde gjøre dem i Penge, om end med noget, saa dog ei let naar han havde kjøbt fornuftigt - med uforholdsmæssigt Tab. Bøger derimod ansees i Almindelighed af den store Mængde for næsten slet ingen Værdi at have, undtagen den, de veie til. Denne Tænkemaade ophørte ved et saadant Selskabs Tilblivelse, da altsaa den Bogsamling, der tilhørte et Medlem i samme, i det mindste maatte af den Ukyndige ansees for at være saa meget værd, som Selskabet havde garanteret at ville kjøbe for. En Bogsamlings Værdi vilde nemlig af Mængden bestemmes efter hvad den ved en Aution kunde udbringes til. Derved fik Bøger Pengeværd, og ere holdt altsaa hos Hoben Agtelse i det mindste som saadan 4) Hermed forbandt sig da og den Fordel, at hvis Omstændigheder skulde nøde en Mand til i levende Live at bortsælge sin Bogsamling eller en Deel deraf, han da naturligvis nød den samme Fordel af Selskabet, som hvis den solgtes efter hans Død, og altsaa ei behøvede at ansee de paa den anvendte Bekostninger som spildte Penge saalænge han levede, der bedre havde været henlagte, som en Nødskilling til ublide Dage. Saa vilde og, naar Bøger havde erholdet Agtelse som Pengeværd, den Fordeel være forskaffet Eieren, at, om han et ønskede at sælge sine Bøger, han let vilde kunne erholde forholdsmæssige Pengesummer tillaans mod Hypothek i disse, ligesom i andre Eiendomme, hvilket nu vel vanskelig vilde kunne erholdes. 5) Endvidere kunde Selskabet medføre den ikke uvigtige - Fordel, at paa samme Maade, som Medlemmerne tilsikredes 60 p. C. af Værdien ved en Auxion, kunde og en forholdsmæssig Forsikring - f. Ex. af 40 eller 30 p. C. af den beviste Værdi – gives i Henseende til saadanne ulykkelige Tilfælde, hvor ellers ingen Assurance gives, f. Ex. Bombardement. Dog staaer naturligvis denne Indretning af Selskabet som et saadant Assurance-Selskab ikke i nogen nødvendig Forbindelse med dets egentlige Plan, som Bogforsikringsselskab. 6) End bør mærkes, som en ei uvigtig Fordeel af Selskabet, den forøgede videnskabelige Communication, som derved vilde fremkomme mellem Landets forskjellige Egne, og den Lethed, hvormed, ved Bogauxioner, Cataloger kunde omsendes og fordeles over hele Landet, ogsaa til andre Mennesker, end de som vare Medlemmer af Selskabet; Beqvemheden, hvormed Bøger kunde faaes indkjøbte, ofte vel for temmelig godt Kjøb, endog af dem, der ei personlig kunde overvære Auxionen; Letheden i Henseende til Transport o. s. v. Nu bortsælges som oftest alle Bogsamlinger. – baade i Kjøbenhavn og Provindserne - uden at det bliver Andre end de nærmest Omboende bekjendt. 7) Endelig paa Fædrelandets Literatur vilde et saadant Selskabs Oprettelse sikkert være af høist velgjørende Jndflydelse, da Jngen længere, saaledes som nu, havde nødig at være bange for at kjøbe nye Bøger, disse altsaa kunde udkomme fordide fandt Afsætning, og det just vilde blive de gode Skrifter, som især fandt Afsætning: Man troer ikke, at denne Fordel, eller i Almindelighed Nytten af et saadant Selskab, behøver videre Udvikling. a 4 Aarsdatters Fortræde Ovenstaaende er især fremsat her i den Hensigt, at erfare Forskjelliges Domme over den udkastede Plan. Man giver sig derfor den Frihed at anbefale dette til offentlig Opmærksomhed, og at opfordre Enhver, som maatte have Lyst dertil, til at gjøre bemærkninger derover. Jndvendinger ville være ligesaa kjerkomne og blive ligesaa vel modtagne, som bifaldende Meninger. En Mand, som er her i Byen, og som er den, der har opsat nærværende Udkast, vil med Opmærksomhed modtage og prøve alle fremsatte Meninger, og enhver enten offentlig eller privat Dom, som maatte komme til hans Kundskab. Skulde Nogen, hos hvem det her Fremsatte finder bifald, foreløbigen ville – forinden den udførlige Plan for Selskabet udkommet anmelde sig som vordende Medlem af Selskabet, ville man behage at tegne sig hos Bogtrykker Höeckes Enke, som har lovet gjennem dette Blad at lade de Paategnedes Navne komme til offentlig Kundskab. saa oc an Jnden- og udenlandske Efterretninger.