Viborger Samler, 1774-02-07
At en gammel Mand tager sig en Medhielp, derpaa kan intet efter vore Love være at sige, naar først Kræfterne ere saaledes svækkede, at det er er ham mueligt at lagttage alle Embedets Deele. Dog bør det ei før at skee. Men naar en Præst enten ved Alderdom eller ulægelig Svaghed er sat i den Stand, at han aldeles intet kan forrette; Saa spørger jeg om det ei var bedre, at han ganske afstod Embedet mod en billig, dog for ham tilstrækkelig Afgift, og derved blev skildt ved Embedets Ansvar, og en vidtløftig Huusholdnings=Byrde, i hvilke Deele han intet kan udrette. Jeg vil ei negte, at jo Embedets Pligter ligesaa vel kan blive lagttagne af en Capellan, som af en Præst. Men det er vanskeligere formedelst den deelte Myndighed og den Lydigheds Pligt, som paaligger Capellanen at vise imod sin Sognepræst, hvis Villie ei altid kommer overeens med Capellanens Samvittigheds Vidnesbyrd. Mon ikke ved saadanne Afstaaelser paa mange Steder aabnedes nye Næringsveie for Familier til Folkemængdens Formerelse? Mon ikke Præstegaardenes Huse bleve bedre vedligeholdte, Da mangen en gammel Mand, til Successors Skade, nu lader den ganske forfalde. Mon ikke Præstegaardenes Jorder, som bør være en Anviisnings=Skole for Sognefolkene, bleve bedre behandlede, da det i Almindelighed er en bekient Sandhed, at unge Folk snarere vove et nyttigt Forsøg, end de, som ved Tidens Længde ere hærdede i en gammel Vane. Disse nyttige Følger af de formedelst Alderdom eller Skrøbelighed udygtige Præster, deres Embeds Afstaaelse troer jeg ikke nogen aldeles skulde negte, men vel giøre Jndvendinger imod Hvorfore jeg vil giøre et nyt Forslag til de Personelle Capellaner (hvoraf i første Fald ingen blev) deres mildere Skjebne. Vores allernaadigste Konges milde og ret faderlige Hierte sees klarlig i Forordningen af 1773. (thi hvorudi kan det bedre vises, end ved en hellig Jver i den sande Oplysnings Udvidelse ved retskafne Lærere i Guds Kirke). Han ikke alene foreskriver sig selv den Regel: At udvælge de meest duelige; men han endog hiertelig formaner andre, som have Kalds=Rettighed, til at gaae samme ei. At beskylde eller tænke andet om nogen, end det, som kommer overeens med den naadigste Lovgiveres Villie, vil jeg ei, men aleene sporae. Kunde det ei have sin Nytte om de redelige Kirke=Patroners Ansvar blev lettet, og de af modsatte Egenskaber (i Fald saadanne findes) bleve forhindrede fra at befordre deres enten egennyttige Hensigter eller og uduelige Venners Forfremmelse i de for Staten saa høistvigtige Præste=Embeder. Jeg meener dette kunde skee ved at paalægge dem, der have Kalds=Rettighed, at fremstille i det mindste 3 Candidater for Biskoppen, hvoraf han skulde have Magt til at udvælge den, som var meest værdig, ikke alleene formedelst Lærdommen (hvilket vel som et væsentlig Stykke skulde ansees) men og for Levnet og den enten ved Prøvelse eller Erfaring af ham befundne Redelighed til nøie at efterfølge Samvittighedens Vidnesbyrd. Paa anden Maade bliver det nok vanskelig at naae Forordningens priselige Øiemed; Thi mon det ikke kunde hendes, at een eller fleere af disse Herrer ei havde den fornødne Jndsigt til at dømme om en Candidats Værdighed frem for en anden. Det kunde jo og være, at een Candidat kunde formeere sine Jndsigter efter Exammen meere end en anden. Hvo kunde derom bedre dømme end de Lærde og redelige Mænd, som af Kongen ere satte til Biskopper, per, hvilke ved denne Anordning gaves en nye og tilforladelig Leilighed til nøiere at kiende Stiftets Candidater, som vist ved en forbedret Kundskab og opbyggelig Levemaade ville giøre sig bekiendte. Naar Capellanerne paa samme Maade bleve antagne ved eens Udvælgelse af de Kalds=RettighedsEieren fremstillede (hvoriblant dog skulde være een, som af Præsten var bragt i Forslag og altid burde foretrækkes, naar Haabet om hannem var enten bedre, eller i det mindste ligesaa got, som de andre) og disse da antagne ved Præstens Dødsfald, enten fik det Kald, hvorved de vare, eller og et ringere, hvorfra en anden Præst til dette blev forflyttet; Da meener jeg, at de Sukke, som nu paa mange Steder af disse Elendige udøses, og de Forargelser, som ved den nu værende Forfatning ofte gaae i Svang, kunde hemmes. 1) Maaskee der var et endnu sikrere Middel mod denne Mangel, nemlig at ingen blev beskikket til Personel-Capellan, uden han tillige fik Succession paa Kaldet.