Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1798-01-29
Fra denne med inderlige Sukke tilønskede Epoke af, vor vede den i Støvet nedbøiede Menneskehed igien at opreise sit Hoved. Millioner Tunger stammede Tak, og nævnede med fyrig Henrykkelse Buonaparte, den store, vældige Freds=Mægler. Fra nu af hedte den kiekke, a) Som et Øienvidne og Kiender forsikrer i Archenholter, Minerva silde, vise, aldrig overvundne Helt fortrinligviis Menneskevennen. - Hvad Navn er større end dette - Fra nu af var Fordækket nedrullet for de lange Mordscener. Paa begge Krigskuepladse mellem de to store Magter Frankerig og Østerrig hvilede Vaabnene og der indfande sig, om man saa maae sige, en Anelse af Efterverden. De forhadte Lidenskaber forsvandt og med den Partieaandens eensidige Dom. Med Høiagtelse la lede den ene Deel om den anden. To store Nationer, som 6 Aar igiennem havde maalet sig i uhyre Anstrængelser, havde prøvet Krigslykkens hele Egensindighed og Foranderlighed paa hinanden, følte sig nu stolte af at vorde Venner. Førend vi kunne overskride et Mellemrum af 6 Maaneder, for at skue Freds=Solen paa det faste Land i sin fulde Glands, og afveie de adskillige Staters diplomatiske Forhold imod hinanden, lænke endnu to andre Krigskuepladse, af faare ulig Jnteresse og Jndhold i Handling vort Blik Den ene aabner sig paa en hidtil foregiven neutral Magts Gebeer, for om faa Dage at sluttes med dens hele Undergang. Venedig, ifølge sine afskyelige Regierings=Grundsætninger, en naturlig Fiende af den franske Republik, havde hidtil stedse hyklet en Neutralitæt, som blot hyldede de bydende Omstændigheder, men under hvilken dog ved alle Leiligheder fremlyste en umiskiendelig Partiskhed for Østerrigerne. Buonaparte stod aldrig saasnart paa Dørtrinnet, til Keiserstaden, førend Venedigsaristokratiske Senat, som ligeledes holdt Frankernes seirende Armee for indsluttet, som Had og indgroet Fordom endog lod miskiende en Buonapartes Genie, indbildte sig, at Hævnens Tid var kommet, da man paa en lidet bekostelig Maade kunde skille sig ved Gienstanden for sin Had, kunde udgyde Død og Fordærvelse over en afvæbnet Fiende. Som fordum den fabelagtige Gamle fra Bierget i Palæstina (i Korstogenes Tider ), udskikkede det troeløse Sengt - ingen Krigsmænd, men - Snig mordere, for at udslette de i dets Gebeer tilbageblevne smaae Hobe af Franker, og med Dolke at myrde Mænd og Qvinder og Børn. Generalernes Kilmaines og Victor i det Majlandske staaende Reservekorps var meer end nok, til at tæmme disse Banditer. Dog nu kom Buonaparte selv til bage i Spidsen for sin Hærmagt, for at tugte de overmodige Aristokrater, der høi, havde vovet at paastaae: det var den hellige Markus Løve forbeholdet, at bekræfte det gamle Sagn, at Jtalien (Dolkenes og Giftblandernes Fædreland) var og maatte være Franzosernes Grav. Et Manifest, hvori han opsagte Lønmorder=Republiken Neutralitæten, var hans Forløber, og meere behøvede han ei, for at ryste denne 1400, aarige Statsbygning i Støvet. Som fordum Hertugens af Brunsvig udødelige Manifest, hvilket skulde afvæbne den store Nation og bringe den angerfuld til bage under dens gamle Aag, blev til Vehiklet for dens paafølgende Storhed, saa blev en nyfødt Republiks Manifest, i dens Hærførers Buonapartes Haand, Død og Tilintetgiørelse for dens 1400, aarige Stedsøster. Denne eengang saa mægtige Republik, som for næsten 300 Aar siden heldig modstod det mægtige Forbund af Cambrai, hvilket Paven, Keiser Maximilian I og Ludvig AIIl af Frankerig havde sluttet imod samme, som overhovedet besaa en saa blomstrende Søehandel, og fra ældgammel Tid havde spillet saa udmærket en Rolle, og ved sin Machiavelismed vidst at haandthæve sig under alle politiske Storme, sant nu under sine egne Misgierningers Vægt, for Farens blotte Nærmelse. Saaledes endtes dette militære Efterspil, som Hvermand kunde forudsee Katastrofen af, i mindre Tid enden Maaned (fra den 19 April, da de venetianske Bønder, begyndte at blokere Verona, til den 16de Mai, da 3000 Franzoser besatte den stolte Søestad selv). Den siden paafulgte Deeling af denne ældgamle Stat, der var siunker saa dybt under sin fordum Anseelse, at den for at tilveie. bringe en Slags politisk Ligevægt blev kastet stykkeviis i den lettere Vægtskaal viste atter, hvilken Fare det ulykkelige Naboelag afstædkommer i Krigen mellem to store Magter, hvoraf den Ene vil vinde og den Anden Jntet tabe. For at Republikerne ikke skulle have noget meere at bebreide Kongerne, saa opstillede Frankerig i Venedigs Deling et Sidestykke til Pohlens bekiendte Deeling, blot med den Forskiel, at det blot erklærede sig for Arving til Mobilierne, men overlod Grundeiendommen til Andre, fordi den laa for langt fra dets Grændser. - - Mere vedholdende og afvexlende var Krigskuepladsen paa Søen. Øiner man end dette uhyre, stormende Element endnu stedse under de brittiske Krigsflaaders Aag; have end disse stolte Amsibiers Seire over Frankerigs Allierede endnu meere befæstet deres Enevælde paa Søen i dette Aar; saa viste dog Franzosernes, skiøndt forulykkede, Landgangsexpedition, at en Regiering, som ei kan opstille andet end Matroser, maae, trods dens næsten uigiennemtrængelige Række af svømmende Fæstninger, bæve for et Folk, der tillige har Soldater at sætte imod den; ligesom at de franske Kaperes daglig overhaandtagende heldige Kiekhed maae uimodsigeligt overbevise dem om, at dens hele uhyre Marine ikke formaaer at beskytte dens Handel imod disse nye Flibustier. Denne heele umaalelige Krigstueplads fremstiller i afvigte Aar 3 egentlige Hovedhandlinger. Slutningen af Aaret 1796 udmærkede sig endnu ved den Første. Den franske store Flaade løb (den 16 Decbr. 1796) 50 Seil stærk, under Admiral Morard des Galles's og Hochels Kommando, ud fra Brest, for at vove en Landgang paa Jerland og at understytte de Misfornøiede sammesteds imod Engelland. Men Veir og Vind vare ikke denne Expedition gunstige. En skrækkelig Storm adspredte Flaaden og og Skibene enkelte tilbage i de franske Havne, hvor de efterhaanden ankom med et Tab af 6 Linieskibe, 4 Fregatter og 9047 Mand, som størstedelen vare blevne et Rov for den rasende Søe. Midlertid var Jerland reddet for Engelland - ikke ved en seierrig Flaades Magt, men ved den stormende Aarstid. Hverken paa Hen= eller Hiemveien havde Franzoserne mødt nogen fiendtlig Flaade Lykkeligere vare Engellænderne i at tilintetgiøre ethvert Forsøg, som Frankerigs Forbundne vovede, for at forene deres Flaader med den store franske, og saaledes forenede at opstille en uhyre, knusende Skibs=Masse, dermed mindre ulige Stridskræfter kunde maale sig med Søe Herredømmets Usurpatorer. Denne Kamp foranledigede de berømte Søeslag af den 14 Febr. og 11 Octbr., der ere at betragte som de to andre Acter, der aabnede og sluttede dette afvigte Aar med egentlige Krigsbedrifter paa dette Element. I det første Søeslag (egentlig det udet i denne Krigs hele Løb) slog den engelske Admiral Jervis (nu Lord St. Vincent, efter sin Seier, som han tilfægtede sig paa Høiden af det Kap, der bærer dette Navn) den spanske Flaade under Langaras Kommando tilbage med et Tab af 4 Linieskibe, hvoriblant 2 Admiralskibe. Denne Seier var tilstrækkelig, til at giøre den spanske Søemagt uvirksom for dette hele Feldttog, indeslutte den i dens Havne, og sikre Britterne Overherredømmet paa de spanske og i Særdeleshed portugisiske Kyster. Det andet Søeslag ramte de ulykkelige Bataver ved deres egne Kyster paa Høiden af Egmont og Zee. Efter lange Forberedelser løb den hollandske Flaade under Admiral de Winter ud, for at seile til Brest, men Skotten Duncan kastede sig i Veien for den, og drev efter en lang, haardnakken Fægtning - den blodigste i denne hele Søekrig - Resten af den slagne Flaade tilbage til Texelen, efterat han havde taget den største Deel af samme (8 Linieskibe) og gjort begge de kommanderende Admiraler til Fanger, Fra denne Tid ligger ogsaa den Bataviske Søemagt atter i Lænker, og maae overlade Herredømmer paa Nordsøen til Engellænderne. - Saaledes seirede det Brittiske Flag i denne Krig over 3 forbundne Nationer, og ved en besynderlig Skiebne havde alle Storbrittaniens 3 Riger en ganske egen Jnteresse ved disse Seire. Engellænderen Howe slog nemlig Franzoserne (1ste Junii 1794), Jerlænderen Jervis Spanierne, og Skotten Duncan Hollænderne. Desuden tilintetgjorte Britterne, under Admiral Harvey og General Abercrombie, ved at erobre Øen Trinidad (den 18de Februar.), Spanternes Søemagt i Vestindien, og aabnede sig med det samme en Vei til den Mexicanske Havbugt. De øvrige Tildragelser paa denne Krigskueplads vare kuns faa og af en meget underordnet Jnteresse, Franzoserne gjorte en ironisk Landgang paa Kysterne af Wallis (i Engelland, den 23 Febr.), hvorved de udspyede 1200sort monderede Galleislaver uden Kanoner, Teltern., og derved satte hele Engelland, men især London, i saa dødelig en Skræk, at den berømte Engelske Bankerbekom Konvulsioner, og i denne syge Tilstand ophørte at betale. (Fortsættelsen følger.)