Viborger Samler, 1848-03-21
Flere store Londonerjournaler, deriblandt the Times spaae den nye franske Republik ingen Varighed. The Times indeholder følgende Skildring af den Katastrophe, som anden Gang og den Orleanske Slægt fra Frankerig til Englands Kyst: "Denne Omstyrtning af en Fyrstethrone staaer maaskee uden Exempel i Historien, hvad det Pludselige og Uventede i den Fyrstehuset rammede Ulykke angaaer. For 14 Dage siden var Ludvig Philip den lykkeligste og mægtigste Monark paa det europæiske Fastland. Den almindelige Mening saae i ham Verdens klogeste Souverain. Virkelig stod denne mærkværdige Mand paa Lykkens, Anseelsens og Magtens egentlige Top punct; og det vilde optage Tid at opregne alle Enkelthederne i hans herlige Stilling. Men hvad der satte Kronen paa alle disse Lykkens Gaver, var at de ganske bleve regnede Ludvig Philip til Fortjeneste som hans personlige Egenskabers Værk. Han kunde, som hiin gamle Fyrste paa Samos, staae paa de Mure og Taarne, har havde draget om sin Stad, og velbehageligt speile sig i sin Politiks Værker. Europas Ligevægt, Folkenes og Kongernes Sag, Krig og Fred mellem Europas Stater laa hans Haand. Solon selv havde neppe voret, til en saa fast stillet Mand at prædike over sin sørgelige Text: ante obitum nemo (priis Jngen lykkelig for hans Død). Alt dette er aabenbar Kiendsgierning; men hvad der nu følger efter, lyder som et fabelagtigt Ammestueeventyr. En broget Sværm af Haandværkere, Drenge og Qvinder strømmer gjennem Paris's Gader. De storme Palladset. 80,000 Mand Fodfolk, Rytteri og Artilleri staae forstummede og betuttede. Faa Minutter efter seer man et alderstegent Ægtevar flygte gjennem Larmen og Trængselen; det bliver skubbet ind i en Leiekareth og kjører bort. Folkesværmen styrter ind i Senatet og proclamerer en republikansk Regjering, som nu styrer Nationen med meget Energie og Forstand og allerede staaer i venskabelig Vexelvirkning til fremmede Magters Repræsentanter. Men lad os følge Fyrsten. Vi sige det, uden at ville have vore Ord forstaaede uden som en simpel Opfattelse af et Factum: ingen irsk Landstrygerfamilie er nogensinde bleven saa summarisk skaffet afveien som denne ophøiede Familie. Dronningen, fortæller man, var ile tilbage til et Skab for at hente nogle Sølvpenge; i St. Cloud lod man Tallerkenen gaae omkring, og Nationalgarden samlede en lille Sum til det kongelige Par. Dreux havde det endnu et Femfrancstykke. Flygtende naae de til Ludvig Philips engang saa berømte Slot i En og frygte for at betræde deres Eiendom. Saaledes flakke de videre fra Bondehuus til Bondehuus. Jmidlertid naae de Øvrige enkeltviis England. De komme som fremmede Fugle, der af Stormen blive slyngede op mod et Fyrtaarn. Hertugerne af Nemours og Sachsen, Coburg komme og vide Jntet om de Øvriges Skjæbne. De ere blevne skilte fra dem i Trængslen. En spansk Jnfantinde, en delig Pige, til hvis Haand endnu for kort Tid siden Alverden beilede, har sneget sig af en anden Vei gjennem Sidegader og Sidedøre. Maaskee vil hun nu i England under Victorias Auspicier føde en spansk Monark til Verden. Saaledes bliver denne fyrstelige Familie feiet bort og fra hinanden af Revolutionens Feie kost. Uden Hvid eller Skilling ankomme de, uden andre Klædningsstykker end dem, de gaae og staae i, nedslagne og forvirrede, under mangeslags besynderlige Eventyr, ad forskjellige Veie, skjøndt udgaaede fra eet Punct og næsten i eet og samme Øieblik. Efterat Kongen og Dronningen i adskillige Dage havde været som forsvundne (den Formodning, at de vare gaaede under i Canalen var i det mindste ligesaa sandsynlig som enhver anden), hører man endelig ganske tilfældigviis, at de ere ved Kysten af Normandiet, hvor de vandre fra Huus til Huus og søge Gjæstevenskab hos Almuesfolk, Kongen efter Sigende i besynderlige Forklædninger. Endelig gjennemseiler Ludvig Philip i et stormfuldt Veir, ved fremmed Hjælp, det britiske Hellespont og lander, iført en Skibstrøie, som han havde laant af den engelske Capitain. Dog, ved Englands Kyst føler han sig hjemlig tilmode; Erindringer og Venner fra hans tidligere Exil hilse ham. En Menneskealder svinder bort som en Drom, og den graahærdede Monark gjenfinder sig som Hertugen af Orleans, den gamle Egalite's banlyste Søn."