Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-11-18
Blandinger. Historien om den foreslagne Formæling mellem Grev Christian Gyldenløve, og den Maade, hvorpaa den gik overstyr, er bekjendt saavel af Holberg, som Slange. J Buschings Magazin, 10ter Theil, fortælles denne høist besynderlige Begivenhed med nogle mærkelige Bomstændigheder. Woldemar Christian Gyldenløve, Greve til Slesvig=Holsteen, var en Søn af Kong Christian den Fjerde og Christine Munk. Gar Michael Fedrowitsch lod, efterat hans første Tolk, Johan Bøker von Delden, født i Kjøbenhavn, havde gjort ham Forslag dertil, foreslaae et Giftermaal mellem sin Datter Jrene og Grev W. C. Gyldenløve. Kongen fandt Forslaget antageligt og de Hovedvilkaar, han forlangte og Caren inddrømmede, vare, at der hverken skulde lægges Greven eller hans Folk Hindringer i Veien, paa Grund af deres Religion; at ingen, paa Garen og hans Søn nær, skulde gaae foran ham, og at Susdal og Jaroslav skulde afstaaes, til ham og hans tilkommende Gemalinde, som evig Eiendom. Christian den Fierde sendte derpaa 1643 sin Søn med et følge af 300 Personer til Moscau, og han blev modtagen der med mange Æresbeviisninger. Men da Formælingen skulde fuldbyrdes, forlangte Czaren, at Greven skulde gaae over til den russiske Kirke og lade sig omdøbe. Derpaa vilde Greven aldeles ikke indlade sig, da det var imod Aftalen. Men man vedblev at paastaae det, og betjente sig, for at overtale ham dertil, snart af gode, snart af strænge Midler. Man bevogtede og indspærrede ham i de Værelser, man havde indrømmet ham paa Slottet. Han havde endnu ikke seet sin Kjereste. Man spurgte ham, om han maaskee havde hørt eller troede, at hun ikke var smuk, Naar han kun vilde antage den russiske Religion, vilde han faae hende at see, og sikkert finde hende smuk. Han maatte ingenlunde troe, at Prindsessen, ligesom andre moskovitiske Fruentimmer, ofte var beskjænket. Hun levede tvertimod meget ædrue ligen og havde kun en eneste Gang i sit Liv været beskjænket. Dette skulde ogsaa være en Bevæggrund til hans Omvendelse og til Giftermaalet. Greven søgte den 9de Mai 1644 hemmeligen om Natten at undflye. Men han blev igjen anholdt og derpaa nøiere bevogtet. Han, saavelsom Kongen hans Fader forlangte, den sidste ved en Skrivelse, at enten Formælingen skulde fuldbyrdes eller han frigives. Men begge Deel bleve afslaaede og man vedblev at holde ham i Fængsel. Dette varede indtil Gar Michael den 12 Juli 1645 døde, og strax derefter blev han med mange Foræringer og Æresbeviisninger sat paa fri Fod igjen. Under denne Beretning har Carens Livlæge, Wendelinus Sybelista, blandt andet, skrevet: at meget i denne Relation er falsk fortalt, og at ikke Religionen var Aarsag i at Giftermaalet ei blev fuldbyrdet; men at den kun tjente til Paaskud, og at det var Sverrig, der havde forhindret det Hele. - Greven maa iøvrigt have havt et meget kløgtigt Hoved. Da den russiske Patriarch, der skulde omvende ham, i en lærd Strid, han havde med ham, beraabte sig paa, at der i Kirkemødet i Nicæa Aar 788 var fastsat og befalet, at tilbede Billeder, henviste Greven ham til Skriften, der forbød saadant, og godtgjorde, at det paaberaabte Sted var efter en urigtig Oversættelse, og ikke fandtes saaledes i den græske Original. Da Patriarchen siden tilbød ham, at tage med hele den russiske Geistlighed Synden paa sig, svarede Greven, at Gud havde sagt, at Enhver skulde bære sin egen Synd; men da Patriarchen og hans Geistlighed troe at kunne tage Andres Synder paa sig, saa bad han ham at paatage sig Garindens og hendes Datters, ved at tillade Prindsessen at fuldbyrde Ægteskabet med en evangelisk luthersk og, efter deres Mening, kjettersk Prinds.