Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-03-08
Udenlandske Efterretninger. Tydskland. J den Adresse, som Rhinprovindsens Stænderforsamling indsendte, efterat Udkaste til samme var blevet antaget med stor Majoritet, yttrede Forsamlingen først sin varme Glæde og Deeltagelse over at det skrækkelige Attentat mod de kongelige Personer, som fandt Sted i afvigte Aar, ved Forsynets Styrelse lykkelig blev afvendt. Den gaaer derpaa over til at omtale den kongelige Erklæring ved Slutningen af Stændernes sidste Session, hvori det blandt andet yttres, at Kongen ved Debatterne over det forelagte Udkast til en ny Criminellov med Mishag havde bemærket en Mangel paa uhildet og fordomsfri Prøvelse." Deres kongelige Majestæt hedder det i denne Anledning i Adressen - har selv kaldet Stænderne Kronens Raadgivere, udrustede med en Uafhængighed, som ellers ikke forefindes. Jo bestemtere disse kongelige Ord betegne Stændernes Standpunkt, med desto større Frimodighed fremstille Rhinprovindsens troe Stænder sig forD. Majestæt, for i dyb Ærefrygt at nedlægge den Erklæring for Tronens Fod: at Stænderne i Henseende til deres Virksomhed erkjende sig Loven underordnede, men kun ansvarlig for deres Samvittighed, i Henseende til deres Bevæggrunde: at de fremdeles betragte det som en Rettighed og som en væsentlig Betingelse for deres Uafhængighed, at Statsmagten betragter dem som selvstændig i den de forfatningsmæssig tilkommende Virkekreds og deres lovmæssige Raad som Kronen underkastet med Hensyn til Afgjørelsen, men som Provindsens uantastelige Meningsyttring med Hensyn paa Bevæggrundene. Kunne de troe Stænder med glad Frimodighed omtale Grundvolden for denne Jnstitution for en Monarch, der ikke alene selv erkjender denne, men endog med landsfaderlig Huld har tilkjendegivet sin Hensigt videre at udvikle den, saa troe de ikke mindre at møde D. Majestæts Følelser, idet de vove at udtale den Overbeviisning, at Statens sande Held dog kun kan fremblomstre paa denne ædle Grund, naar Fyrste og Folk med Tillid slutte sig til hverandre i Kiærlighed til Fædrelandet. Paa Stændernes underdanige Bøn om "at ville befale Udarbeidelsen, af en ny Criminellov, saaledes at den rhinske Lovgivning lagdes til Grund, behagede det D. M. i Landdags=Afskeden af 30te Decbr. 1843 at erklære: at Høistsamme saameget bestemtere maatte tilbagevise det Forslag at lægge den franske Lovgivning til Grund for Udarbeidelsen af en ny Straffelov, som det var hans Hovedmaal i enhver Retning at styrke tydsk Tænkemaade og tydsk Væsen. Hvorledes end disse Ord maatte kunne tydes og hvor smertelige Følelser de end har vakt blandt D. M. rhinske Undersaatter, saa holde vi dog urokkelig fast ved den Tro, at D. M. umuligt har villet opdage en tydsk Væsen og Tænkemaade modsat Stræben i Anbefalingen af en Lovbog, der nu næsten i et halvt Aarhundrede har vunden Hjem i Rhinlandene, der i sine oldgermannske Jnstitutioner er bleven med Længsel imødeseet paa mange Steder i Fædrelandet, hvis eiendommelige Værd er erkjendt af Videnskaben og hvis Publication som preussiskerhinsk Landslov blev anordnet ved Landdags Afskeden af 1839. Nei, saaledes har D. M. ikke villet miskjende Stændernes eenstemmige Bøn, det var Provindsens Stemme, Endet var en ædel tydsk Folkestammes Stemme, der, ligesom den er den forreste mod Fjenden, saaledes aldrig vil være den sidste i national Selvfølelse, i tydsk Ære og Troskab og i alt det Store og Ædle, der gjennemtrænger den Tydskes Bryst ved Fædrelandets hellige Navn." Adressen slutter med en Forsikkring om Forsamlingens Redebonhed til at understøtte Kongens landsfaderlige Bestræbelser i enhver Retning og med den Bøn, at den Almægtige vil bevare Kongens Tillid til sine rhinske Undersaatter, for at de i Forening kunne virke til disse ædle og store Øiemed.