Norske Intelligenssedler, 1793-03-27
Jndbydelse til mine Norske Medborgere og Landsmænd for med mig allerunderdanigst at ansøge om et Academie i Norge. (Som Tillæg at følge Norske Jntelligenz-Sedler No. 13. 1793.) en Ulyksalighed som reiser sig af det, at dette Rige har intet Academie i sit Skiød, eller der anden Lære Anstalt gives for nogen af Kiønnet, til at lære alt det som behøves i det daglige Liv, er af det Slags, hvorover Naturen maae sukke, Fornuften selv ivre sig, og Forældres Hierter bløde. Det er derfor ey at undre, at man endelig i de sidste 20 Aar da Trykkefriheden er bleven tilladt, ogsaa derved har publiceret adskilligt om et Academie i Norge, Vore Latinske og Mathematiske Skoler, Seminarier, med videre, saa ypperlige de ere for det meeste i deres Jndretninger og end meer i deres Hensigter, ere dog kuns Forberedelses-Anstalter og det kuns for visse Stænder, og om de end vare fuldkomne og for enhver, maae de Studerende dog alle, saafremt de vil have Embeder, enten reise til Lands igiennem et fremmet Rige, eller til Vands over det farlige Kattegat til det saa langt fraliggende og farlige Kiøbenhavn, did dragende Forældrenes ofte sidste Skillig med sig; Udgiftersee hiemme sige intet imod de i Hovedstaden og disse sige med de fra Skolerne medbragte og andre Stipender meget lidt i et saa stort Svælg. De rigere Studerende ere endnu ulykkeligere ved at tilkiøbe sig alle Hovedstadens Forlystelser ofte med Sundhedens og Uskyldighedens Forliis, bringende hiem til fleeres Smitte saadan høy, fri og fremmed Tænke- og Levemaade, som ey kand bestaae med den huuslige og paa det Norske Land og Folk passende Lyksalighed. Dette beklager man i trykte Skrifter, man raisonerer og projecterer, men det bliver derved, maaskee fordi at Universitetet i Kiøbenhavn, stolende paa sin lange Hævd, Monopol og Enevold i Nærheden af Hof og alle Regierings-Collegier, lader os blot raisonere uden engang at oplyse os hvor vi torde seile i vor Klage, eller trøste os paa nogen Maade i vor Savn. Af Politikens og modsatte Maximer er vel denne den vigtigste: Et eneste Academie er et godt Baand imellem 2 Rigers Undersaattere; men mon ikke den Frihed at søge Lærdom og Lærere hvorhelst man synes best i Landet og den Tilladelse for en Dansk at søge et Norsk og for en Norsk at søge et Dansk Academie ikke knyttede et bedre Baand, i det mindste meere passende for den ædle Frihed, som bør befiæle saavel Patrioterne som Muserne? Jmidlertid man saaledes videre raisonerer, indvender og besvarer Jndvendinger, hvad skeer da i det virkelige, De Forældre, som formedelst deres Børns Opdragelse flytte med dem did, hvor samme fuldkommen kand erholdes, ophøre ved denne Vending at misnøyes. De som have Midler nok, sende deres Børn til de anseeligste og følgelig kostbare Læreanstalter især udenlands, de behøve ey heller at tage sig det saa nær; men Resten sukke saa ofte de tænke derpaa. De yttre sig i et Vennelag med varme Ønsker, som ved et Glas Viin bruse op i Helte-Resolutioner saa længe de vare; en Hidsighed som ofte ej svarer til Jndsigten, og som giør dem til slettere Patrioter, end de, som fylde sig selv og Aviserne med Glædskabs-Skaaler, blofordi det er deres Mode. Ney, lader os slige op til de største Resolutioner af de største og rigeste Mærenater blant Norske Mænd og Velgiørere, de maae da vel have betænk Norges Tarv i Underviisnings- og Opdragelses-Anstalter i Landet; men Ach! bedrøvelig, af 4, af hvis legerte Formue tilsammentagen man kunde have oprettet et stort Academie, have de 3 ikke betænkt Norge, som deres Fædreneland, i det mindste, og den fierde i Mangel af en Biskop Gunneri Raad og hindret i Udøvelsen af sine patriotiske Forsætter, maatte nøyes med at oprette en Lærrestoel og for Resten store Fattighuuse, som tildeels neppe have Catholske Klosteres Fortieneste. Baron Holberg skiænkede sit heele Baronie til Sorøe Academie, som uagtet dets aarlige Jndkomster af 20000 Rd. 42 Aar (det ene beregnet med det andet) kuns har dannet 5 Studerende aarlig En Rosencrone, Biskop og Lector i Bergen, bestemte hans Norske Baronie til Kiøbenhavns Universitet og General-Lieutenant v. Clasen, fød i Christiania, efterlod nylig 600000 Rdlr., hvoraf han ey betænkte hans Fædrene-Stad og Land med en Daler, dog var de store og velfortiente Mænd af heele Staten, den sidstbemeldte (Thomas Angel) var meer, han var en Skyds-Engel for Norge især Trundhiem, hvilken Villie, hvilke Midler, hvilken Patriotisme, men saavel hiine som han maae undskyldes i deres endelige Resolutioner med deres Tiider og Situationer. Lader os lære heraf ikke at skade med vore Gaver just i det vi ville gavne, lad os først vide ret hvad vi selv ville, og hvad der passer sig paa vore Omstændigheder, lader os ey allerne være enige med os selv, men og være enige med hverandre, enhver giør sit, jeg skal giøre mit, vi have dog en Deichman, og Hammer og nogle Fleere til Forgængere i meget af noget, det strække sig til alt, Min Alder, uophørlige Beskjæftigelser, Embeds- og Huus-Sorger, andre litterate Arbejder i de derfra ledige Stunder kunde vel fritage mig fra at udbrede mig i en saa meget udkrævende Materie; men jeg har længe tænkt og giennemtænkt et saa vigtig Emne endog før Trykkefriheden blev A. Som et Beviis har jeg endnu at kunde forevise en fuldstændig og detailleret Plan til en Real-Skole i Christiania, efter Byens Omstændigheder, der af mig Aar 1763 forfærdiget og reenskrevet til Trykken; jeg elsker saavel Danmark som Norge; hist er jeg fød og opdragen, her har jeg længe levet og haft Levebrød, jeg har søgt samme i begge Lande, men skiønt jeg har lidt meest i Norge og for Norge, saa har jeg dog aldrig miskiendt Nationens ædle originale Caracter, at den er noget fordervet er slet ikke at undre, kort jeg skriver for at gavne Verden, Staten og Fædrenelandet i det heele, vil man ligge nogen Egenkierlighed som Beveggrund til, da er samme den uskyldigste af Verden, jeg er Fader, som efter at have opofret mine blomstrende Aar til Stands-Personers Underviisning, nu i den tiltagende Alder maae kiempe selv med 10 egne Børns Opdragelse i et meget maadelig Kald og uden andre Midler, ikke har jeg altsaa haft Leilighed til at holde en Student til dem, helst da saadanne Jnformatores siden Universitetets nye Fundat holde det fordeelagtigere at blive i Kiøbenhavn til de faae Embeder, 1 a 200 Rdlr. aarlig Løn kan neppe drage, dem, (det dobbelte imod min Tiid) og i disse 20 Præstegield af Amtet har i mange Aar neppe opholdt sig en Student, hvorfor, og da jeg ei oplever de yngste Børns Bestemmelse, jeg søger at faae nogle i Krigs-Standen, hvor der er lidet men des vissere Brød at vente. Dette anmerket som Fader, som Dyrker af Viidenskaber blant de Norske Klipper, veed jeg af Erfarenhed, hvad det er at savne Skiønnere og lærde Hielpemidler, kort alle Kiøbenhavns og dets Universitets Herligheder. Jeg udbeder da mine kiære Medborgere, ja jeg opfordrer dem paa Fornuftens, Menneskekierlighedens og vor samtlige Lyksaligheds Vegne ikke allene at giøre eet med mig i at forestille vor allernaadigste Monarch og hans vise Regiæring vor Savn og Tarv, men og at bidrage af vor Formue alt det vi kan dertil, det kommer an paa Villien, det gielder os, vore Børn og heele Efter-Slægten, og alles baade timelige og aandelige Vel. Denne Jndbydelse til at ansøge om et Academie her i Landet tillader kuns kortelig at besvare de 2 vigtigste Spørmaale herved: 1) Hvad skal Academiets Fond være? 2) Hvor skal det anlægges, Angaaende det første, da om Kiøbenhavns Universitet afgav just ikke saa meget som det i Forhold af de Norske Studerendes Mængde imod de Danskes burde, saa maatte det dog give fra sig saa meget som der mindst vilde savnes, saa at endog intet skul skulde afgaae de i Kiøbenhavn Studerende, saa lidet som der værende Professorer i deres Tiid, de saa kaldte designati af dem forbedrede endog strax deres Vilkor ved at forflyttes til et Norsk Academie. Men dette burde med største billighed nyde: a) Den Norske Geistliges Academie-Skat og de Tiender som hidtil fra Norge er gangne til Kiøbenhavns Universitet, samt Erspectance paa Baroniet Rosendal. b) Nogle Penge Legata, helst de som ere givne af Normænd. c) De overflødige Academiske Bygninger i Kiøbenhavn kunde giøres i Penge til gode for et Norsk Academies Bygnings-Cassa Her møder den Jndvending: Forfædrenes Stiftelser bør være hellige endog i de Clausuler som gielde det Locale. Jeg svarer: Saa længe der var kuns eet Universitet, kunde de kuns giøre Stiftelser til eet og der hvor dette ene var, havde det været deelt eller deraf havde været fleere, havde de og vist bestemt til hvilken de vildet give, de kunde ey sætte dem i vor Tiid og Sted, men vi kan sætte os i deres og dømme hvad de have vildet gjort om de havde været i vores Sted og haft vor Oplysning og Erfarenhed, ja hvad om man flyttede Universitetet reent ud af Kiøbenhavn, derover kunde man ey giøre sig større Samvittighed (Hensigten anseet som ypperlig) end det man virkelig har viist i det mindre ved at flytte Slagelse Hospitals Senge derfra til Vartou i Kiøbenhavn, de mindre Latinske Skoler reent reduceret og en stor Deel af de øvrige Skolers og andre Stipender absolument at fortæres i Kiøbenhavn. Den anden men tillige herligste Fond er Kongens Naade, grundet igien paa hans Kierlighed for alle sine Undersaatter; Den opliver alt, som hans vise Regiering ordner alt. Det Kongelige Huses stedsevarende, ja tiltagende Naade og Omhu for Statens Skole= og Academie-Væsen i det heele, strækker sig og til de fraværende. Vor naadigste Kronprindses høye Nærværelse i Norge gjorde ham os og vor Trang bekiendt, som siden har gavnet saa meget, og Hans Kongelige Høyhed Arveprindsen besøger aarlig det saa langt fraliggende Trundhiem og dets lærde Selskab med hans Gaver, og da der i denne sidste Tiid, da mange tænkte Kiøbenhavns Universitet havde for meget, det fik endnu meer; saa torde man og af det Kongelige Huus haabe noget for et Norsk Academie. Gid den Norske Rangskat dertil maatte forundes: Gid min maatte gaae did, eller den aldrig var til Endelig, ja jeg tør sige, Hovedsagen, særdeles i Begyndelsen, blive mine kiære Landsmænds egne Gaver. Jeg veed allerede, at nogle ere villige dertil; det kommer an paa nærmere at faae vide ved en ordentlig Subscription, hvilke og hvormeget disse vilde opofre dertil, enten paa engang eller aarlig; ikke fordi sammelstrax skulde sammenskydes, eller anderledes være forbindtlig end om Foreningen kom istand om det vigtigste, men for at vide hvormeget man saaledes kunde giøre sig Regning paa, før man gik videre. O! lader os her gribe os an! Lader os i det mindste dertil opofre hvad Fornuft og den sande Fornøielse, til Trods for Mode og Vane, lære os at undvære! Lader os indskrænke vor Luxus derfor, som ellers i Forhold med Skovenes Aftagelse, leder os tilsidst til en National-Banquerot. Og J! som mod Livets Ende tænke meest paa Efterslægten og Evigheden, lader Eders sidste Villie være og heri en Handling af en udødelig Viisdom. Jeg forestiller mig Holberg opstaae nu fra de Døde, med liden Glæde, ved at erfare: at hans Baronie ey havde dannet en lærd Baron og neppe 5 Studerende, om Aaret; men med hvor stor Henrykkelse derimod, ved at see af hans Baronie et Academie oprettet i Norge og hans Minde der aarlig ihukommes paa et National-Theater. Dog, lader os ey forledes af vore Ønsker og Forestillinger, at paastaae for meget, eller det som ej passer sig paa Landet, os selv og vore Kræfter. Lader os kuns arbeide for at faae et lidet Academie, som Abo i Finland; men og være selv tænkende og dristige nok til at tilsidesætte de Fordomme og undgaae de Pedanterier og Misbruge, som herske ved de fleeste andre Universiteter, om vi endog heri skulde være Originaler. Det. Det andet Spørsmaal: Hvor man skulde helst anlægge Academiet? Svar: Det maatte være der, hvor der er mindst Distraction og hersker mindst Luxus, og i en behagelig Egn, hvor der er best Tilførsel af Levnetsmidler, og saavidt muligt midt i Landet. Mange have dertil foreslaaet Christiania, formedelst de der allerede værende fleeste Anstalter for Kunster og Videnskaber. Men skulde det ikke tillige være godt, at Anlægget skeede saa langt udenfor Staden selv, at Rolighed og den højstnødvendige Jnspection over Sæderne kunde derved erhverves, for Ex. ved Sandvig, næsten 1 Miil i Vest derfra; andre have foreslaaet Hammer paa Hedemarken, som ligger temmelig ind i Landet, hvorved denne gamle Landstad kunde komme i Flor igien, foruden det at Egnen er smuk og frugtbar, og dertil ere lette Transporter; andre have tænkt paa Edsvold, ey langt derfra, deels for den bedre Adgang til Brændeveed; mange have foreslaaet Tønsberg af næsten samme Aarsage som Hammer; nogle saae helst Academiet anlagt i Forstaden ved Frederichstad, men mon ikke da bedre 1 Miil norden derfra, omtrent der hvor det gamle Sarpsborg har staaet, lige over for Herregaarden Havslund, da det er en smuk og frugtbar Egn, og dertil er baade fra Norden og Synden let Transport, især til Vands paa Glommen, og i urolige Tider kunde Muserne snart retirere til Frederichstads Fæstning, og endelig have nogle foreslaaet Trundhiem og nogle Bragnæs.