Aalborg Stiftstidende, 1838-11-27
Collegial=Tidenden indeholder nu et Refer. af den Worm ske Justitssag, hvoraf med Hensyn til Domfældelsen Følgende erfares: "Af de 11 Tilforordnede i Høiesteret, som have voteret i Sagen, have, foruden 1, som antog, at Livsstraf ikke kunde blive at idømme, 5, som formeente, at Drabet ikke kunde antages udført efter forudfattet Overlæg, anbefalet Domfældte, for hvem hans Moder allerunderdanigst har fremkaaret Bøn om Bengadning, til Eftergivelse af Livsstraffen, imod at han blev hensat til offentligt Arbeide paa Livstid. De 5 øvrige Tilforordnede, der ligefremt havde antaget, at Worm efter foregaaende Overlæg havde aflivet Tønder, havde derimod ikke anbefalet ham til Benaadning. - Ved at foredrage Hs. Majestæt Sagen bemærkede Cancelliet, at, om der end ikke kunde ansees tilveiebragt fuldkommen Vished for, at Tiltalte efter forudgaaet Overlæg har fattet den Beslutning at ombringe Tønder, er det dog i alt Fald afgjort, at Worm efter en forudfattet Plan gik op til Tønder, for at sætte sig i Besiddelse af dennes Penge, og har han end ikke, som han under de seneste Forklaringer foregiver, tænkt over, hvad han vilde foretage sig, naar Tønder vægrede sig ved at spise den medbragte Opium Kage, kan dog Aflivelsen, som han, da Tønder ikke vilde spise Kagen, udførte, for saaledes at faae sin Hensigt iværksat, kun betragtes som en yderligere Udvikling af den forbryderske Virksomhed, han oprindeligviis havde besluttet sig til. Om der end som følge af Worms mange Modsigelser endnu er Et og Andet dunkelt angaaende Detaillen af Misgierningens Udøvelse, saa synes der dog ingen Tvivl at være i Henseende til Hovedsagen, nemlig at han har dræbt Tønder for at faae hans Penge. Skulde han derfor, efterat have udøvet en saa grov og for den almindelige Sikkerhed saa farlig Forbrydelse, fortjene Skaansel, maatte det i alt Fald være, fordi der existerede særegne fra hans Personlighed hidledte Formildelsesgrunde, hvilket dog Cancelliet ikke kunde erkjende. Efter Stadsphysicus, Prof. Hop res, af Sundhedscollegiet tiltraadte, Erklæring var der nemlig ikke Anledning til at antage, at Worm var sindsforstyrret og navnlig underkastet en vis Fatuitet, hvortil det ellers efter hans hele Færd snarest kunde være Grund. Ved maatte det antages, at han besad endeel Godmodighed, men heller ikke herpaa kan der lægges nogen synderlig Vægt, da han ikke i hiin Egenskab havde fundet nogen synderlig Modvægt imod Fristelsen til at begaae den oprørende Forbrydelse, hvorfor han er dømt. At han efter Misgierningens Udøvelse viste Ængstelse og Uro, er saare naturligt, og at han i enkelte Øieblikke kan have følt Anger, tør vel ikke benægtes; men at han i det Hele skulde være gjennemtrængt at sand og dybtgaaende Samvittighedsnag over den begaaede Forbrydelse lader sig dog vanskeligt forene med, at et af de første Skridt han foretog sig efterat have belæsset sig med Blodskyld, var at kjøbe sig nye Klæder og dernæst leie er Wienervogn for at kjøre omkring og afgjøre sit Mellemværende med dem, til hvem han var i Gjæld, ligesom heller ikke med de mange modstridende og tildeels aabenbar logne agtige Forklaringer, han har forebragt under Løbet af Undersøgelserne. Forsaavidt det endelig som en Benaadnings grund var anført, at Worm paa den Tid, han udførte Misgierningen, var ængstet for sit eget og sin Families Udkomme, yttrede Cancelliet, at det vel, navnligen naar hen sees til, at han strax efter Misgierningens Udførelse har sendt sin Familie en Understøttelse, ikke var uantageligt, at Bekymring over dens Stilling for en Deel kan have motiveret Forbrydelsen, men hans egen oekonomiske Forlegenhed maa i alt Fald ansees som selvforskyldt, selv naar dertil iøvrigt i et Tilfælde, som det nærværende, kunde tages noget Hensyn. Foruden at han nemlig havde opgivet sin militaire Stilling, havde han ogsaa tilintetgjort den Udsigt, har med sin Onkels Understøttelse havde, til at blive optagen paa Seminariet i Lyngby, hvor han foreløbigt vilde have havt Underholdning, imedens han forberedte sig en Levevei for Fremtiden.