Almuevennen, 1844-03-06
Den Aand hos Nationerne, der fremkalder alle høiere Evner, der hæver det Eiendommelige hos et Folk, og giver det Følelse af dets Værdighed og Selvstændighed, der opluer dets Mod og sammentrænger dets Styrke, hvad er den andet, end alle enkelte Borgeres Kjærlighed til Samfundet, til Fædrelandet, Naar Alle føle med Varme for den ene, høie Gjenstand, da vil ikke blot een Attraa, een Lyst, een Jdee herske i Alles Sjæle, men da vil Livet og Kraften, som Følelsen vækker hos hver enkelt Borger, ligesom samle sig til et eneste Liv til een eneste Kraft, og man vil see den Tanke, der besjæler den hele Nation, yttre sig virksom og levende i ethvert Tilfælde, hvor det gjælder om det Heles Tarv, om Nationens Velfærd, om Statens Hæder og dens ukrænkede Tilværelse. Med hvor mægtig, imodstaaelig Kraft Jdeer kunne beherske Nationer, ligesom enkelte Mennesker, derpaa have vi Exempler nok i Historien Hvad mægtigt og stort der i Verden er skeet, eller erblevet til og har faaet Varighed, det er udrettet ved den forenede Kraft af Tusinder, af hele Folkefærd, som vare gjennemtrængte, ledede og begeistrede af een Jdee Men for at Nationer kunne bestaae i Statsamfund med Frihed og Selvstændighed, er det allerførst og allermeest nødvendigt, at de maae besjæles og beherskes af den Jdee, at de udgjøre et Heelt, og at de kun ved at opholde deres Heelhed, kun ved at bevare deres Eenhed og Selvstændighed, opfylde deres Bestemmelse; derfor har Skaberen, der vilde, at Menneskeslægten kun i Stater og Folkesamfund skulde udvikle sig til Aandsforædling og jordisk Fuldkommenhed, nedlagt i alle Menneskers Sjæle ikke blot Drift til Selskabelighed, men Kjærlighed til det Land, det Samfund, den Stat, hvor Tilværelsen oprand for dem, hvor deres Liv, meere eller mindre ædelt og fuldkomment udviklede sig. Derfor lagde Skaberen denne Kjærligheds første Spire, den Følelse, der byder os at elske den Jordplet hvor vi fødtes, og dem, som gav os Livet, eller med hvem vi i Frændefamfund ere opvoxne, og lod den, tilligemed Menneskets Cultur, stig og udvide sig til en Kjærlighed, der omfatter Alt, hvad der indeholdes i Begrebet om et Statssamfund, hvi Borgere vi ere. Fædrelandskjærlighed, denne Dyd, som Mange efter billighed have ophøiet, have Nogle derimod søgt at gjøre mistænkelig, som var den kun en glimrende Maske, Egennytte, Selvkjærlighed, Stolthed og Forfængelighed paatog sig; men lad Grubleren skjærpe sin Kløgt for at bevise, at denne Følelse er egennyttig, eller at den er indskrænket, eller at Fædrenelandet ikke kan fordre den af os, Skaberen har lagt den i vort Jnderste, og gjort den uadskillelig fra vor Natur. Vi kalde den Pligt eller Dyd, ligemeget dette vide vi, at hvo som fattes den agt vi ikke, og hvo som handler imod den, stemple vi med Foragt og Skjændsel. J alle dens Yttringer, fra den Vildes ubevidste Tilbøielighed for den Jordplet, som blev hans Hjem, til den forædlede Statsborgers Begestring, der lader ham med Glæde offre Fædrenelandet Liv og alt det kjæreste, han har paa Jorden, er den en naturlig Følelse, men saa meget ædlere og renere, som den har modtaget Jdeens Klarhed og Bevidsthedens Liv. Det er Naturens Stemme der siger os, elsk dit Fædreland, og den vil høres ligesaa længe som den Røst, der i vort Jndre og udenfor os tilraaber os, der er en Gud! Men vi vide jo Alle, at hverken Naturens Røst eller Fornuftens Stemme overalt høres af Menneskene; vi vide, at sandselig Fordærvelse, lave Begjerligheder nedrig Egennytte og alle Selvsygens Laster alt for ofte fordunkle Menneskeheden; vi vide, at Ret og Pligt vanhelliges, og ofte blive som tomme Skyggebilleder for den letsindige Mængde, vi vide, at ikke blot en kelte Menneskeer kunne nedsynke i Last og Slethed, men at hele Nationer kunne fordærves og udarte; at de kunne tabe Følelsen af deres Værdighed, tilligemed deres Nationalaand. Hvorvidt saadant i Særdeleshed kan lægges vor Tidsalder til Last, kan her ikke undersøges, saalidt som, hvilke Midler der kan gives til at hæve og oplive den sjunkne Aand og Kraft. Vi have en Sandhed, som den hele Verdenshistorie bekræfter, som vore Tiders Tildragelser alt for levende stiller os for Øie og som med fuld Klarhed lader sig udvikle, den have di ogsaa her villet gjenkalde i Erindringen. Vi ville ikke forkynde en ny Viisdom, men kun indskærpe hiin gamle Sandhed: at Nationalaand maa være til, om en Nation skal bestaae med Liv og Kraft, og at Statens Styrke beroer paa den Eenhed og Heelhed hos Nationen, der kun ved almeen Patriotisme kan frembringes og vedligeholdes.