Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-04-16
Missionairerne synes at giøre sig megen Umage for at indpræke Jndvaanerne Christendommens Grundsætninger og de have ved denne roesværdige Bestræbelse ikke skaanet sig for nogen Besværlighed; men vi have erfaret af de Europæere, som boe i Honoruru, at deres Bestræbelser have kun frembragt saare ringe Virkninger, som meest skal være kommet af, at Lærerne betiente sig af en urigtig Methode. Paa Sandwicherne giør det nye, ligesom overalt, et stort Jndtryk og det fandt nu ogsaa Sted i høi Grad med Hensyn til Religionen. Jndvaanerne gik i Begyndelsen, flokkeviis i Skolen med Skriverlavler i Hænderne i Haab om at kunne blive snart istand til at afskrive noget af Pala Pala (den bellige Skrift). Under en passende Veiledning kunde denne Jver have frembragt overordentlige velgiørende Resultater. Men Missionairerne lode sig af deres Jver forlede til at forsage et passende Maadehold, saa at Folkenes timelige Vel leed derunder, thi denne Attraae efter Religionskundskab forledte Missionairerne til at antage, at dette var den almindelige Folkestemning; de anlagte nu Hielpeskoler paa forskiellige Steder og forlangte derpaa, at ethvert voxent Menneske skulde flere Gange hver Dag indfinde sig i en saadan Skole (Hensigten var meget god; men have de virkeligt forlangt noget saadant, hvilket maae synes utroeligt, saa var det vist nok meget overdrevent). Høvdingerne, som i Begyndelsen havde opmuntret til Skolegang, begyndte at lægge Hindringer i Veien for den, da den blev paabudet i en saa overdreven Grad. Dronning Kahumana og hendes Partie holdt med Missionairerne; men et andet mægtigt Parti med Kongen og Regenten i Spidsen modsatte sig det. Deraf opkom Stridigheder, som ligesaameget skadede Religionen som Landets Tarv. Høvdingerne tabte deres Jndflydelse, Undersaatterne forsømte deres Arbeide; Hyklerie paa den ene Side, Drukkenskab (som Lediggangens Følge) bleve de herskende Feil denne Tidspunkt. Frietænkerne overlode sig til store Udsvævelser for at giøre Modpartiet latterligt, og selv Regenten Boki skal have nedværdiget sig dertil. Endelig fattede Regenten og de øvrige Høvdinger den Beslutning ikke at ville længere respectere Kirkedisciplinen. Man havde gjort det Forslag at promulgere de 10 Bud, som en almindelig Landets Lov; men det fandt en stærk Modstand. For at retfærdiggjøre sig sammenkaldte Missionairene en Forsamling, hvori de gave saameget efter, at kun unge Personer skulde for Fremtiden nødes til at besøge Skolerne; men at de Voxne ikke maatte kaldes fra deres Arbeide. Kongen, som hidindtil ikke havde maattet ride, bade sig o. s. v., saameget som han vilde, løssagde sig nu fra alle Jndskrænkninger, og bar offentlig det Sværd og den Fierbusk, som hørte til den Uniform, som Lord Byron havde foræret ham, og som hans Lærere havde forbudt ham at bære fordi Forfængelighed kunde derved vækkes i hans Hierte. Drengene fulgte deres unge Beherskers Exempel og toge fat paa de Lege, som hidindtil havde været dem forbudte. En af Høvdingerne tog endag et Fruentimmer ved Navn Kenov til sig i Huset, uagtet Missionairerne ikke vilde vie ham. J den Tilstand fandt vi Woahoo, dengang vi opholdt os paa Øen. Man sagde at Kahumana understøttede Missionairene for at svække Regenten Bokis Anseelse og sætte sig selv i Besiddelse af Magten; men som ikke lykkedes hende. Midt under disse Uenigheder vedblev den bedste Forstaaelse at finde Sted imellem Hovdingerne, Englænderne og Amerikanerne; thi de Udlændinger, som opholdt sig paa Øen, blandede sig aldeles ikke i disse Stridigheder. For at bestyrke denne gode Forstaaelse gave Officerene paa Blos som og jeg, Kongen og den hele Kgl. Famile, Consulerne, Høvdingerne og de fornemste Kiøbmænd et offentligt Giestebud. Kongen blev modtaget med de Æresbeviisninger, som tilkomme hans Rang; han lod sig see i fuld Uniform og havde megen udvortes Anseelse. Hans Forhold ved Bordet var meget anstændigt og uagtet han syntes at føl Europæernes Overlegenhed, saa gav han dog tilkiende ved sit Forhold, at han ikke antog den Opmærksomhed som blev beviist ham, for noget videre, end som noget man skyldte hans Rang. Regenten Boki, Oberst Kognoa vare klædte i den Windsorske Uniform; Kahumana og de to fornemste Damer efter hende havde Silkeklæder paa med Halstørklæder af Kammerdug, hvorpaa der var udgydet Lavendelvand. Efter Maaltidet udbragte Boki Kongen af Englands og Præsidenten for de forenede Staters Skaal med det Ønske, at det inderligste Venskab maatte finde Sted imellem dem og hans Konge. Høvdingerne drak paa deres Venners Sundhed i London og paa de smukke Actrisers i Adelphi=Theatret. De Jndfødte comporterede sig meget anstændigt og paa Enropæisk Viis. Kongen foranstaltede igien et Giestebud for Captainen og hans Officere, hvorved de bleve beværtede paa Europæisk Viis. (Det er interessant at modtage saadanne Efterretninger fra et Land, som i een Menneskealder er gaaet over fra en vild Tilstand til en cultiveret Tilstand. Man iagttager herved Jndflydelsen af Menneskeracens Forskiellighed. En saadan Forandring lader sig iværksætte ved den malaiske Race, som beboer Sydhavets Øer; men ved den sorte Race, Papuas=Racen, som tillige med den beboer denne Øeverden, er en saadan Forandring nudførlig)