Viborger Samler, 1844-02-26
I Anledning af Capt. Tschernings Recension af Værnepligtsanordningen, hedder det i en Correspondent artikel fra Kbhvn, i O. Th. Av.: "Vi ville ønske denne dygtige Mand, at hans Ord denne Gang maa finde villigere Øren, end de hidtil have fundet; thi hidtil har hans Røst desværre været en Røst i Ørken. Tscherning hører uheldigviis til Radical-Reformatorerne, og der er intet Land i Verden, hvor de kunne vente at giøre mindre Lykke end i Danmark, hvor de baade have Regjering og Nationalcharacteren imod sig. Vi ynde heller ikke Radical-Reformatorerne, forsaavidt derved forstaaes Folk, der blindt hen ville kaste Alt overende, eller som prædike en Tilstand, som aldrig kan realiseres; men naar Talen er om vort Væbningsvæsen, – det sande Palladium for enhver Nation, men allermeest for en lille – da ere vi rigtignok af den Mening, at den sidste Reform, det har undergaaet, vel har medført store, meget store Bekostninger, men iøvrigt neppe er af den Natur, at Nationen nu med Tryghed kan betroe sig til den. Det vundne Hovedresultat, og det er ikke ringe, er: at der nu aarlig dannes et langt større Antal Rekruter, end før, men hvad Garantie har man for at de bevare den hurtigt erhvervede Færdighed, Vi have dog af denne nye Værnepligtsanordning haabet Afskaffelsen af Garnisonstjenesten, som vi altid have meent ikke lod sig forene med en ret forstaaet almindelig Værnepligt, og at den da vilde blive besørget af hvervet (ikke af alle Nationer sammenskrabet, men af Landets Børn hvervet) eller frivilligt Mandskab; men man seer, at det er ikke paatærkt, Uagtet Baptistrescriptets strænge Forbud imod at her i Staden optages nye Medlemmer, skal Menigheden her dog i det sidste Halvaarstid være bleven forøget med henved halvandethundrede Giendøbte, endog paa Landet her i Nærheden skal en lille Menighed have reist sig. For imidlertid at skaane dens Forstander, Graveur Mønster, for personlige Forfølgelser, har Menigheden udvalgt en Anden, nemlig en Smedesvend, til at forrette Daabshandlingen. (Aarh. Av.) Jules Ghys, den udmærkede Violinspiller, som har gjort saamegen Lykke her i denne Tid, er en Søn af en engang meget riig Handelsherre i Gent, og havde allerede som et 6 Aars Barn bragt det saavidt, at han kunde assistere i sin Faders musikalske Soireer, og i sit 10de Aar havde han selv componeret og udført en Concerto, som forbausede Publicum. Han er kommen hertil paa en Kunst reise, som han har gjort igjennem hele Tydskland, England, Spanien, Rusland, Sverrig, Moldau og Wallachiet, hvor man allevegne har indflettet Blomster i hans Hæderskrands. Der gaaer igjennem hans Spil en sørgelig Grundtone, der snart ligesom hendøer i en veemodig Klage, snart udbryder i en vild Smerte, snart lyder som en martret Siels Suk og Jamren. Hans Toner røbe en nervens Følsomhed, en lidenskabelig Aand, en Fylde af ophøiede Tanker, der imodstaaeligt henrive Enhver. Som hans Spil, saaledes er han ogsaa selv, tungsindig, menneskesky. Hans Hjerte lider af et dybt, ulæggeligt Saar, hvis Smerter kun Musiken formaaer at dulme, skjøndt ei at betvinge - en ulykkelig Kjærlighed! En engelsk Dame fængslede hans Hjerte; men efter 3 lykkelige Aars Forløb døde hun. Nu er Violinen, som han veed at afflokke Toner, man snarere skulde tilskrive en Fløite eller Æolsharpe, Ghys's Trøsterinde, hans Elskede, hans Alt. (Ports.) Vognmandskarl Jens Jacobsen er, for ved uforsigtig Kjørsel at have foranlediget et 8 Aars Pigebarns Død, dømt til 2 Gange 4 Dages Fængsel paa Vand og Brød.