Adresseavis for Børn, 1782-03-06
Bekjendtgjørelse. En Samtale imellem en Moder og hendes Datter Lise, om at lære at arbeyde. Moderen. Hvad fattes dig, Lise, du seer jo saa bedrøvet ud, Slig mig, hvad fattes dig? Lise. O jeg er kun lidt bekymret og ilde til Møde. Mod. Hvorfor er du det, mit Barn, Jeg tænkde, at du skulde blevet glad og fornøyet ved den Frihed, du fik at spadsere, Lise. Ja, det gjorde jeg og, min søde Moder. - Men da jeg med den lille Johanne vilde see, hvad den stakkels syge Skolemesterinde bestilde, saa fandt vi vor Snedkers tre Børn uden for hendes Dør, hvilke alle Tre sad der paa Jorden og græd jammerlig, for de vare saa sultene. Mod. Hvor kan det være muligt, Barn, Skulde Snedkerens Børn vel kunne græde af Sult, Den Mand har jo havt saadan skjøn Fortjeneste, og jeg betalde ham jo selv i forrige Uge ti Rigsdaler, som han paa en kort Tid har fortjent ved Arbeyde her i vort Huus. Lise. Det sagde Johanne ogsaa til Naboe konen, som stod derhos, og gav Børnene hver et Stykke Brød. Mod. Og hvad svarede hun da Lise. Hun sagde, at den arme Mand var meget at beklage; han lod sig det være det meest magtpaaliggende at arbeyde, og slæbede Natten med Dagen; men det hialp ham altsammen intet. Hans Kone er saadan en meget slet Huusholderske; hun forstaaer ikke det allermindste af alt det, som en Kone bør forstaae; hun kan hverken sye, eller strikke, eller spinde, ja ikke engang vadske. Naar den arme Mand vil tilligemed hans Børn have noget Reent paa, saa maae han lade det vadske ude i Byen for Penge. Mod. Det er jo meget slemt, og paa den Maade havde du Aarsag nok til at være bedrøvet derover, at du fandt en Moder, som ikke var i Stand til at opfylde en eneste af hendes Pligter. Jeg vil ønske, at hun maae være den eneste, som du faaer at see eller høre tale om, af det Slags Lise. Ach, min søde Moder, det er dog endnu ikke alt Hør kun engang, hvad jeg nu vil for Avis. fortælle. Da denne Kone nu ikke er i Stand til at beskæftige sig med det allerringeste, saa har hun af Lediggang og Ørkesløshed vænnet sig til at drikke. Naar nu Manden kommer hjem, og tænker, at han tilligemed sine Børn skal faae noget at spise til Middag eller Aften, saa ligger hun ofte i Sengen uden Sands og Forstand, og Faderen kan ikke engang faae saa meget som en Skeefuld Øllebrød for sig og sine Børn. Er det ikke ret ulykkelige Børn, min søde Moder, Mod. Jo, min gode Pige, de ere visselig at beklage. Men du har ved denne bedrøvelige Leylighed gjort en Erfaring, som kan være nyttig for dig din hele Livestid, Lise. Hvad er det for en Erfaring, min føde Moder, Mod. Det er denne, min kjere Datter, at en Kone, som ikke har lært at bestille noget, eller som ey forstaaer nogen af de forretninger, der henhøre til hendes Bestemmelse, er det foragteligste og ulykkeligste Kreatur i Verden. Nu vil du vel meer, end nogen Tid tilforn, kunne begribe, hvorfor din Fader og jeg saa uophørlig formane dig til at være flittig og lære at arbeyde. Lise. Oja, min søde Moder, jeg indseer det nu langt meer end før, at min Fader og du elsker mig, fordi baade han og du lærer mig at arbeyde. Men sig mig engang, de fornemme og rige Folkes Børn, de har dog vel ikke fornøden, at lære saa mange Slags Arbeyder, Jeg tænker, at naar de engang blive givte, saa kunne de jo lade deres Piger forrette alle Ting, og behøve selv ikke at bestille noget; er det ikke sandt, min søde Moder, Mod. Arbeyde, min lille Pige, er ligesaavel undværligt for dem, som for de Fattige. Thi for det første saa er det en behagelig Sysselsættelse for dem, da Tiden ellers vilde falde dem saa lang, at de ikke skulde have en eneste glad og fornøyet Minut, og dernæst kunne de ogsaa bruge for Børn. de Penge, som de ellers maatte udgive for deres Pynts og deres Klæders Forfærdigelse, til fattige Børns Opdragelse, eller til fattige Syges og Nød lidendes Vederqvægelse, og paa saadan Maade forskaffe sig selv den reneste Livets Glæde. Men endnu mere Endogsaa det, at de vide selv, hvor tungt eller hvor let ethvert Slags Arbeyde er, lærer dem at være billige imod deres Tjenestefolk, og ikke at fordre meer Arbeyde forrettet af dem, end de kunne komme afsted med. De vide da ogsaa bedre at sætte Priis paa Flittighed og at belønne den. Og denne billigheds og Retfærdigheds Udøvelse forskaffer enhver god Huusmoder den undsigelige Fornøyelse, at see sig elsket af sine Folk, en Fornøyelse, som hun aldrig kan være i Stand til at nyde, naar hendes befalinger ikke ere grundete paa Kundskab om Sagen, men paa Egensindighed. Troer du da endnu, min gode Pige, at de fornemme og rige Folkes Børn ikke behøve at lære at arbeyde, eller troer du, at det er fornødent for dem til et lyksaligt Liv, Lise. Ney, min søde Moder, jeg troer nu ikke meer, at de ey behøve at lære at arbeyde; thi jeg indseer, at Arbeyde er fornødent og nyttigt for alle Mennesker, i hvo de endog ere. Den gamle og den unge Bjørn. En Fabel. Ach, hvo der dog ikkun havde saadan skjøn Bygning, og var saa letløbende som Hjorten, sukkede en ung Bjørn. Ja, da maae du troe, du var ret lykkelig, svarede den gamle Bjørn, hans Fader, ham Olær, du unge Enfoldige, at Mangel paa en liden Fordeel ved Eiendom af en større bør man glad og gjerne taale. Hvor villig, maae du troe, den frygtsomme letløbende Hjort skulde ville bytte med den langsomme modige Bjørn,