Viborger Samler, 1848-07-08
Viborg. Brudstykke af et Brev fra en her hjemmehørende dansk Krigsfange i Stade. 20de Juni 1848. - Om mig selv og mine Krigsbedrifter er der kun lidt at skrive. Jeg har gjort en heel Deel Skud ved Slesvig, men det var mig ikke muligt at see, om Nogen faldt for mine Kugler, endskjøndt nogle maae dog vel for Fanden have ramt af saamange. 12te Bataillons Stilling var ved Dannevirke: den høire Flanke, et farligt Punct, hvor jeg for førstegang i mit Liv fik Leilighed til at høre Kuglernes Piben, disse mysterisse Toner, som jeg ikke skal negte gjorde mig noget benauet og høitidelig stemt i Førstningen, isærdeleshed naar en Sidemand truffen og jamrende bed i Græsset. Jeg blev dog snart fortrolig med denne Musik, og da jeg havde været en halv Time i Jlden, generede Smaakuglerne mig slet ikke, Kanonkuglerne og Kartæscherne derimod kommer jeg aldrig til at holde af. Det var væmmeligt at see saadanne Uhyrer kappe Hovedet eller Benene af et Menneske og i det samme flytte ham med sig Pokker i Vold. Man kan imidlertid ret godt tage sig ivare for det Kram, naar man, i det samme man seer Glimtet fra Kanonen, passer paa at bukke sig eller falde ned bag Gjærde eller Grøft, hvor man nu staaer, vort Compagnie har paa den Maade undgaaet mange. – – En Kartæsche havde molesteret min venstre Haand, der dog Gudskeelov nu atter er i Orden, og har kun efterladt en Stivhed i to Fingre og nogle Ar. Men paa Riteraden blev jeg paa kjørt af en af vore Ambulancevogne, og de deraf opstaaede Smerter i mit venstre Laar vare saa heftige, at jeg ikke kunde komme af Stedet. Jeg blev liggende, medens de Andre drog videre, og for min Redning takker jeg en preussisk Soldat af Keiser Franz, der selv saaret (hvem veed maaskee af en af mine egne Kugler) saagodt som maatte bære mig til Gottorp. Paa Gottorp var det tydske Flag heiset; men endnu var intet fjendtligt Militair paa Slottet, derimod en Mængde civile Folk af Slesvig Byes Jndvaanere, der hialp de indbragte Syge og Fangne af med Tornystrene og udplyndrede dem saa aldeles, at ingen af os beholdt Andet tilovers end hvad vi gik og stod i. Saaledes endnu et Træk af Slesvigerne: Da vi maatte retirere igjennem Forstaden Frederiksberg, blev der fra flere Huse, som jeg ved første Øiekast skal kunne gjenkjende, skudt paa os; vi bleve overdængede af Stene, gamle Meubler &c., og der er mangen god Soldat falden for disse Snigmordere, der have et Tak for sidst tilgode, naar vi atter sees. - Paa Sygestuen traf jeg den ligeledes fangne Overlæge Eschricht, hvis Bekjendtskab jeg havde gjort hjemme hos Dem under hans Ophold i Viborg. Han skaffede mig sammen med flere fangne Frivillige, hvem et bedre Locale var blevet tildeel, og i hvis Selskab jeg siden den Tid har befundet mig. Efter nogle Dage førtes vi til Rendsborg, 403 Mand i Alt, hvor Soldaterne indqvarteredes i en Kirke, samtlige Frivillige (eller, som de der kaldte os, Officiersaspiranter) paa Neu Thor. Vi bleve her en Maaned omtrent og tilbragte denne Tid paa en efter Omstændighederne meget taalelig Maade. Vi fik Tilladelse til at spadsere i Byen, at bade os i Eideren, vi fik Gage, samt Klæder som Vederlag for de os frastiaalne. Jeg fik et udmærket Flugelfortepiano tillaans, hvorved jeg forkortede mig og de Andre megen Tid, og dette gav mig navnlig Anledning til et Bekjendtskab med en hanoveransk Officier v. Götting, der efter min Mening er den bedste Tenorist, jeg nogensinde har kjendt, dertil selv Digter og Componist samt smuk og rig, i Eet og Alt et Bekjendtskab, jeg ikke vilde undvære for Meget. Af ham og næsten alle de hanoveranske Officerer, som dengang havde Garnison i Rendsborg, besøgtes vi fra Morgen til Aften, vi musicerede sammen, talte om Politik o. s. v., og saameget mærkede man strax, at Hanoveranerne ingen Sympathie nære for Schleswigholsteinismen. Hanov. og preussiske Officierer kappedes i Forekommenhed imod os, hvorimod de schl. holsteenske ere og blive noget Pak Ja Gudskeelov for os, at Preusserne havde taget hele Magten fra den provisoriske Regjering; den vilde ellers have ladet os kjende Fangenskabet fra en anden Side. Endelig en Dag gik Rygtet, at de Danske havde gjort Landgang ved Kiel, og at Rendsborg skulde bombarderes. Frygtelig Tummel i Fæstningen: alle Porte lukkedes, Vagterne fordobledes, Voldene besattes, og samtlige Fanger førtes over Hals og Hoved paa Jernbanen til Altona, derfra efter en Dags Ophold med Dampskibet til Harburg og over Burtehude til Stade, hvor Officiererne mod Æresords Aflæggelse til Commandanten bleve indqvarterede i Byen med fuld Frihed til at gaae, hvor og naar de vilde, omkring inden Voldene. Vi andre bleve indqvarterede i en Casserne, hvor vi tilbragte et kjedsomme ligt Liv i 14 Dage uden at turde komme ud, fik slet Mad, udrikkeligt Vand, som paaførte næsten hele Mandskabet en Omgangssyge (Halsbetændelse og Rosen), der dog nu er overstaaet. Endelig kom Resolution fra Kongen af Hanover: at enhver af de fangne Officierer kunde mod deres Caution udtage af Casernen en Cadet (saaledes kalder man os Frivillige her), der vilde blive indsat i samme Rettigheder som de. 10 af os kom ud, jeg mod Dirkink=Holmfeldts Caution. Jeg blev indqvarteret tilligemed en af Statsraad Blochs Sønner fra Roeskilde, som ved Slesvig mistede en Finger, i Stades første Hotel, Stadt London. Vi faae hver 6te Dag hver 4 Rdr., holde sluttet Bord i Officiersmessen, hvor jeg ogsaa har et Fortepiano staaende og har dannet en Sangforening der skaffer os megen Adspredelse. Vi have Tilladelse til at gaae i Tivoli udenfor Byen, hvor en tydsk Skuespillertrup giver Forestillinger. De seer, der mangler og Jntet som Fanger betragtede; men som danske og overhovedet Soldater byttede vi alle med Glæde denne Stilling mod atter at indtræde i den danske Armee og saaledes finde Leilighed til at erstatte, hvad vi under vort Fangenskab ere afholdte fra at virke. Vi faae ofte Besøg af skandinaviske Selskabs Medlemmer i Hamborg, der medbringe Levnetsmidler for Folkene, saasom: Skinker, Kaffe, Smør, Sukker a., ligeledes Skjorter, Strømper, og Aviser, Bøger, for os Andre.