Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-09-17
Ved C. F. Harsdorf fik den borgerlige Bygningskonst en ædlere Skikkelse hos os, og man maa kun beklage, at der tilbød sig saa faa Leiligheder for ham til at vise sin Smag og Konst. Herkules Loge i Rosenborg Hauge vidner tilfulde om hvad han var istand til at yde. Kobberstikkerkonsten, som, under alle Konger af den oldenborgske Stamme, ikke vilde komme ret i Veiret hos os, førend J.M. Preisler, ved Konstacademiets Oprettelse, blev kaldet herind fra Nürnberg (1744), fik siden ved J. F. Clemens, en indfødt dansk Mand, et mægtigt Fremstød. Allerede 1765 vandt han Academiets store Guldmedaille, hvorpaa han reiste udenlands, og arbeidede hos den berømte Kobberstikker Bille i Paris. Han vendte tilbage til sit Fædreneland, og blev dets første Kobberstikker. En lykkelig Omstændighed var det, at Abildgaard og Juel vare hans Samtidige, og at han ved sin Gravstikke kunde mangfoldiggjøre hines Frembringelser. Aldrig kunde Abildgaards Ossian og Socrates eller Juels mesterlige Portraiter finde en værdigere Efterligner, end i Clemens. Ved ham kom Kobberstikkerkonsten i vort Fædreneland til en saa høi Pynt, at man, istedet for at vi tilforn maatte forskrive vore Kobberstikkere udenlands fra, nu tvertimod forskrev udenlands fra en Kobberstikker fra Danmark. Det er noksom bekjendt, at Clemmens blev kaldet til Berlin, for at stikke Friedrich den 2dens Revuer, og til London, for at stikke Montgomeryss Død, hvilket sidste Arbeide man betalte ham med 3000 Pd. Sterl. En anden Kobberstikker, der i samme Tidspunkt til sin Uddannelse, er J. G. Preisler, en Søn af J. M. Preisler, der, ligesom Clemens, paa sin Udenlandsreise havde arbeidet hos Ville i Paris. Et af de skjønneste Stykker, Kobberstikkerkonsten i vort Fædreneland kan opvise, er hans Medlemsstykke, som han har stukket under sit Ophold i Paris, men siden den Tid har man til stort Tab for Konsten kun seet faa Stykker fra hans Haand, og det synes, som han allerede for endeel Aar siden ganske har nedlagt den Gravstikke, hvis første Frugt var et saa herligt Arbeide. Overalt syntes i adskillige Henseender en meget uheldig Skjebne at have hvilet over de tegnende Konster i Fædrenelandet netop fra den Tid af de ved Regjeringens Opmuntring begyndte at gaae frem med Kjæmpeskridt. Døden berøvede os E. Poulsen for Tiden, ubehagelige Omstændigheder adskillige meget haabefulde yngre Konstnere, og endeligen Slotsbranden Abildgaards ypperste Malerier i Riddersahlen. Dertil kom endnu, at den Tidspunkt, hvori disse Konstneres Genie tilligemed Handel og Velstand i Danmark fremblomstrede, netop var den uheldigste for Konstens Understøttelse. Konstsandsen savnedes hos de Rige og Store, og Fremmede kunde for Spotpriis tilkjøbe sig vore bedste Konstsatte. En besynderlig Vandalisme havde indsneget sig; Grev O. Thotts efterladte Maleriesamling, hvori der blandt meget Maadeligt ogsaa fandtes meget Fortræffeligt, blev saa godt, som givet bort, og de bedste Stykker kjøbtes for fremmed Regning. Med Poulsens, Wiedemelts og Juels efterladte Konstsager gik det ikke bedre, Juels bedste Arbeider solgtes for 20 til 30 Rdlr. Stykket, og Wiedewelts Tegninger for en Ubetydelighed. Hvor Konstens Frembringelser saa lidet agtes, der kan dens Dyrkeres Lod heller ikke være heldig. Paa enkelte Undtagelser nær kunde de fleste Konstnere hos os ogsaa sige med ContiKonsten søger om Brød, og for at faae dette maatte selv det fremspirende Genie sløvgjøre sig ved Underviisning i Tegning, ved at forfærdige bestilte Portraiter o. s. v. Blandt Adelen fandtes der ikke meere Konstyndere, som Tycho Brahe og Henr. Nanzou, og de rige Uadelige vare alt for meget sysselsatte med deres Aandselige Nydelser, tilat der fra den Side kunde ventes nogen Opmuntradg. Man lod sine Værelser betrække med broget Tapetpapir, og behængte et enkelt deraf i det Høieste med Kobberstykker, som tilsidst ogsaa gik af BrugDe største Offere, de Formuende bragte Konsten, var at lade deres egne eller Paarørendes Portraiter, male hos Juel eller Høier, hvilket ofte kun skeete eengang i hele deres Liv, og naar de betalte den almindelige Priis 50 Rdlr. for et Portrait, saa troede de allerede at have gjort saare meget for Konsten. At hiin Hollænder, der, strax efter den franske Revolution, var kommet hertil med en kostbar Maleriesamling, som skal have tilhørt Hertugen af Orleans, under saadanne Forhold, ikke solgte andet end nogle faa smaa Stykker, er begribeligt, og han var sikkerligen ikke kommet hertil med denne Samling, dersom Revolutionen den Gang ikke næsten overalt i Europa havde frembragt saa stor Forstyrrelse, og betaget de fleste Lysten til at tænke paa Malerier. - At det under saadanne Omstændigheder snarere maa ansees for et Held end Uheld, snarere for en Vinding end et Tab for Fædrenelandet, at det store Genie B. Thorvaldsen, der maatte fremstaae af Nordens Skjøb, for at overtyde fordomsfulde Udlændinger om, at der ogsaa fra Norden kommer Guld, og at Geniets Fødeland er overalt, vil enhver, der mener det redeligt med sit Fædreneland, tilstaae, Kun i Jtalien kunde han blive, hvad han blev, kun der havde man den sande Maalestok for hans Genie. - Men uagtet disse for Konsten uheldig Tidsomstændigheder i Fædrenelandet, begyndte Konstsmagen dog lidt efter lidt at vaagne, og det blev nu ikke meere saa let for Udlændinger at tilkjøbe sig vore Konstsager for Spotpriis. Hvad der har bidraget saa meget hertil var uden Tvivl den bestandige offentlige Udstilling af den Vestske Maleriesamling, som Regjeringen har tilkjøbt sig, og af det Moltkiske Gallerie, som dets høie Eier ønskede at skulle være andet end en død Skat, begraven for Almeenhedens Øie.