Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-10-12
Stænderforsamlingen i Roeskilde. Committee-Betænkning over det af Prof. Larsen til den roeskildske Stænderforsamling indgivne Andragende ang, den danske Nationalitets Opretholdelse og Betryggelse i Sammenstødet med den tydske. (Referent: Larsen). Undertegnede Committee, som drelandet. Offentlige Foranstaltninger. Stænderforsamaf Østifternes Stænderforsamling er udnævnt til at afgive Betænkning over det til samme indkomne Andragende, betræffende Foranstaltninger til at opretholde og betrygge dansk Sprog og Nationalitet i Hertugdømmet: Slesvig, skal tillade sig i denne Anledning at fremsætte Følgende: Under de Forhandlinger om dette samme Anliggende, som i 1844 fandt Sted i begge de danske Stænderforsamlinger, og førte til, at de begge eenstemmigen indgave allerunderdanigste Forestillinger til Hs. M. Kongen, ere de beklagelige og ydmygende Vilkaar, som dansk Sprog og Nationalitet ere undergivne i et til det danske Monarchi hørende Land, allerede saa fuldstændigen fremstillede, at nogen væsentlig ny Oplysning neppe vil kunne tilføies, saalidet som den kan være nødvendig for at erkjende Fornedrelsen i dens fulde Udstrækning. Det er klarligen paaviist, hvorledes paa den ene Side de Betingelser mangle, der ere aldeles fornødne til at bevare den danske Nationalitet i Slesvig en værdig og sømmelig Tilværelse, medens paa den anden Side de Betingelser ere rigelig tilstede, der ere vel skikkede til at bringe den i altid dybere Forfald. Det er disse unaturlige Forhold, som ere Skyld i, at det danske Sprog, der i ældre Tider strakte sig over den største Deel af Hertugdømmet, er blevet fortrængt fra betydelige Strækninger af disse dets oprindelige Enemærker, og som fremdeles maae bevirke, at den danske Nationalitet efterhaanden undergraves og tilintetgjøres i de Dele af Hertugdommet, hvor den endnu har bevaret sig. Sees nemlig hen til den første og uundværligste Betingelse for Sprogets og Nationalitetens Vedligeholdelse, en national Underviisning gjennem Modersmaalet, da er det vitterligt, at den danske Befolkning i Slesvig, som uagtet al den Kraft, der i Aarhundreder er bleven anvendt paa det danske Sprogs Fortrængelse, dog endnu udgjør den halve Deel af Folkemængden, ikke blot savner enhver offentlig Underviisningsanstalt, der gaaer ud over den tarveligste, lovbefalede Underviisning forAlmuen, men at der endog ved positive Foranstaltninger med stedse stigende Jver arbeides paa dens Fortydskning. Der er saaledes et Antal af omtrent 100 tydske Folkeskoler i dansktalende Distrikter, der have beholdt det dem i ældre Tider paatvungne tydske Kirke= og Skolesprog, uagtet Nationaliteten i en stor Mængde af disse Sogne endnu er saa dansk, at Børnene, naar de komme i Skole, intet tydsk Ord forstaae, og først da maae begynde at lære det dem ganske fremmede Sprog. Det er indlysende, hvorledes der er lagt en uberegnelig Hindring i Veien for Oplysningens og det religiense Livs Fremme, naar Underviisning skal meddeles og Guds Ord forkyndes i Skole og Kirke i et fremmed Sprog, og det synes, at en christelig og retfærdig Regjering, endog uden alt Hensyn til nationale og politiske Jnteresser, maatte finde sig opfordret til at søge slige Misforhold rettede. Det maa ansees som en historisk Kjendsgierning, at den Fortydskning af de danske Egne, som deels allerede er fuldbragt, deels er i Begreb med at fuldføres, fornemmelig skyldes de tydskdannede Skolelærere i de for den danske Almue indrettede tydske Skoler, i Forbindelse med den tydske Geistligheds Virksomhed. At de her omtalte Districter hidindtil have kunne modstaae saadan Jndvirkning, maa alene tilskrives deres nordligere Beliggenhed og andre locale Forhold, men at ogsaa de omsider ville blive overvældede af den Syd fra fremtrængende Fortydskning, hvis Jntet forandres i de ovenanførte Tilstande, det er ligesaa vist, som at en saaledes paatvungen eller paalistet fremmed Cultur, der løsriver Folket fra dets naturlige Livsrod og historiske Grundvold, kun kan skjænke det en ufrugtbar Viden og falsk Udvikling. Det har derfor heller ikke manglet paa Anerkjendelse af den Humanitetens og Christendommens Fordring, at saa naturstridige Forhold maatte ændres. Ved kgl. Resolution af 15 Decbr. 1810 blev det saaledes paalagt det slesvig-holsteenske Cancellie at gjøre Forestilling om, hvad der maatte ansees nødvendigt til at forberede og i kortest mulig Tid at fremme den successive Jndførelse af det danske Sprog ved Gudstjenesten og Skoleunderviisningen i Hertugdømmet Slesvig i de Distrikter, hvor Menigmands Sprog endnu var dansk. Men med at iværksætte denne Retfærdighedshandling er der endnu aldrig skeet nogen Begyndelse; meget mere er det danske Sprog endnu efter den Tid blevet udryddet i hele Distrikter, meest ved Hjelp af tydske Præster og Skolelærere, og med hvert Aar, der saaledes hengaaer, bliver Faren større og Hielpen vanskeligere. - Det danske Sprog har endnu bevaret sig som Underviisningsproget i omtrent 280 af Hertugdømmets Almueskoler; men til at forsyne disse Skoler med virkelig danske, dansk dannede og danskesindede Lærere, har det hidtil manglet paa enhver Foranstaltning i selve Hertugdømmet. dettes eneste Skolelærerseminarium i Tønder er den hele Underviisning og Dannelse ikke blot tydsk, men synes endog at vise sig særdeles skikket til at fremkalde en ugunstig Stemning hos Seminaristerne imod den danske Stats forbindelse og alt Dansk, hvorimod der til det danske Sprog ikkun, som til et fremmed Sprog, meddeles en nødtørftig Kundskab ved en med ringe Løn antagen, Hjelpelærer. Saalænge dette Seminarium skulde forsyne Skolerne i begge Hertugdømmerne, fandt de tydsk dannede Seminarister fra samme let Anbringelse i de tydske Skoler, hvorimod de danske Skoleembeder i Nord og Mellemslesvig som oftest bleve besatte med Seminarister, der havde erhvervet de fornødne Kundskaber enten i et af Kongerigets Seminarier eller ved privat Underviisning. Men da de holsteenske Skoler nu maae antages at blive forsynede fra det i Segeberg oprettede Seminarium, og da Seminaristernes Antal i det Tønderske Seminarium er forblevet uforandret det samme som forhen, saa synes det klart, at de herefter ikke ville kunne finde Befordring uden derved, at de efterhaanden meere og meere træde i de danskdannede Seminaristers Sted, ved de danske Skoler. Vel erfares det af en Meddelelse fra den kgl. Commissarius til den slesvigske Stænderforsamling i Aaret 1844: "at der fra Regjeringens Side var taget Hensyn paa en Udvidelse af den danske Underviisning i det Tønderske Seminarium, idet der var paatænkt en Omdannelse af dette Seminarium, som ventedes at kunne komme istand det næste Aar, og ved hvilken der da ogsaa vilde blive taget Hensyn til, at derkunde blive underviist sammesteds i det danske Sprog, paa den muligst fuldstændige Maade." Men ligesom denne Omdannelse af Seminariet hidtil ikke er kommen istand, saaledes synes det, efter Jndholdet af Commissarii Meddelelse og andre Omstændigheder at slutte, alene at have været tilsigtet, at der i Seminariet skulde meddeles en bedre Underviisning i det danske Sprog, end hidtil, men ikke tillige sammesteds at indføre en virkelig dansk Underviisning eller en saavidt muligt omfattende Underviisning i de anordnede Læregjenstande igjennem det danske Sprog. Under den førstnævnte Forudsætning vilde Seminariet vedblive som hidtil blot at udsende Seminarister med en meere eller mindre antagelig Kundskab til det danske Sprog, hvorimod det kun er ved en virkelig dansk Underviisning, at der kan opnaaes saadanne dansk-dannede Seminarister, i hvis Hænder de danske Almueskoler uden Fare kunne over(Fortsættes.) gives.