Berlingske Tidende, 1836-01-21
Debatterne over Adressen begyndte den 11te d. M. Oppositionen har fremfor Alt gjort det polske Spørgsmaal til sin Sag. Ministeriet vil formodentlig forlange nøiere Forklaring med Hensyn til de Steder i Udkastet, der synes at hentyde paa en ønsket Amnesti. For første Gang siden JuliRevolutionen vil vel Polen dennegang ikke blive omtalt i Adressen. De Amendementer, der i denne Henseende ere foreslaaede, eller som endnu kunne blive foreslaaede, ville sikkert strande paa Ministrenes Modstand, da de fleste synes at ville føje sig i Hertugen af Broglies Betænkeligheder. Den første Deel af Debatterne frembød intet videre Jnteressant. Adressen blev angrebet af de Herrer ChappuisMontlaville og Sade, og forsvaret af de Herrer, Muret de Bord og Duvergier de Hauranne. Denne sidste holdt det doctrinaire System, til hvilket han hører, en efter sin Form glimrende Forsvarstale. Det var imidlertid forbeholdt Hr. Bignon, at gaae bort med Prisen fra dette Møde. Hans Foredrag var egentlig en skarp Critik over Regjerings-Systemet, saavel det Jndre som det Ydre. J Tron-Talen saaledes begyndte han – erklærer Regieringen sig tilfreds med sig selv og med den varlamentariske Fleerhed. Jngen Under, at Kamrets Fleerhed agter at give den dette Tilfredshedens Udtryk tilbage. Skjøndt blandet med enkelte Sætninger af tvivlsom Betydning, indeholder Adressen Udtrykket af denne Tilfredshed, hvilken jeg og mine Venner destoværre ikke kunne istemme." J Mødet Dagen efter, den 1ste d. M., blev den almindelige Discussion sluttet, efterat Hr. Glais Vizoin endnu havde talt mod Commissionens Udkast, og Dhrr. Leyrault og Fulchiron for samme. Kun den sidstes Foredrag var forsaavidt mærkeligt, at han i Rhone-Departementets Navn afgav den Erklæring, at en Amnesti for de dømte Lyonneser April Tumultuanter vilde være upassende, da nemlig kun en virkelig fuldbyrdet Straf formaaede at holde Oprørerne i Respect, og at afskrække den fra videre Forsøg, Derpaa blev Adresse-Udkastets første Afsnit, selv det, der tillægger September-Lovene en Andeel i Landets indre Fredeliggjørelse, uden Modsigelse og uden Discussion antaget. Først ved den Paragraph, der berører Forholdene til Udlandet, standsede man. Hr. Mornay foreslog nemlig følgende Amendement til samme: "Denne lykkelige Harmoni med den engelske Regjering opfylder os med det Haab, at det vil lykkes Dem, Sire, i Forening med England og med de øvrige Magter, hvis Jnteresser gaae Haand i Haand med vore, at gjenoprette den europæiske Ligevægt, der er saa nødvendig for den almindelige Freds Vedligeholdelse. Den faste Borgen for en saadan Gjenoprettelse vil, som vi haabe, blive Vedligeholdelsen af den gamle, ved bestaaende Fordrag helligede polske Nationalitet." Hertugen af Broglie betraadte strax Talerstolen, for at modsætte sig dette Amendement. "Jngen sagde han - har bedre end vi forsvaret Polens Jnteresser; Jngen har meer end vi taget sig dets Ulykke til Hjerte. Aldrig ville vi ophøre i vore Underhandlinger med det russiske Rige at arbeide paa Forbedringen af Polens Skjæbne. Men Frankerigs Jnteresse, ja selve Polens Jnteresse forbyder, bestandig paany at bringe denne Gjenstand paa Bane. Jeg troer ikke, mine Herrer, at Deres Hensigt gaaer ud paa, at der skal begyndes en almindelig Krig, for igjen at ophielpe Polen. Deres gjentagne, aarligen tilbagevendende Protestationer med Hensyn til Polen – det kan jeg ikke dølge for Dem – skade den polske Sag meer end de nytte den. Bestandig gjentagne Reclamationer ere uværdige for en højt stillet og stolt Nation, og forringe dens Jndflydelse. Man taber sin Myndighed og sin Magt, naar man vil bekæmpe Hindringer, hvis Bortryddelse ligger udenfor Ens egne Kræfter; man forvilder sig, naar man kommer tilbage til fattede Beslutninger. Selv den blotte Drøftelse af denne Materie er skadelig. Den opfylder de proscriberede Polakker med Haab, det vi ikke kunne virkeliggjøre. Den vækker Jllusioner, opfrisker gammel Kummer paany og irriterer den, af hvem man fordrer, at han skal gjøre Polens Skjæbne gunstigere. Aldrig have vi undertegnet Fordrag, der kunde forbinde os til, at sætte vor Rolighed paa Spil for Kongeriget Polens Gjenoprettelse. Troe De os, mine Herrer, vi yde de ulykkelige Polakker ligesaa stor Deeltagelse som De, vi elske dem ligesaa meget som De; men for Deres egen Skyld ville vi aldrig bifalde det foreslaaede Amendement."