Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-05-20
Hr. Peter Lee af Lime i Cheshire inviterede Mylord en Sommerdag til en Hjortejagt. En stor Hjort var opjaget og forfulgt af mange Herrer, og blev omsider staaende ved Vandet. Flere hvoriblandt jeg var, stode med deres dragne Sværd, færdige, for at tage imod Hjorten, naar den kom op fra Vandet. Hjortene, der, vare meget glubske og farlige, hvilket gjorde os Unge endnu mere begjærlige efter at faae fat paa den; men den undgik os alle. Jeg havde det Uheld at blive hindret fra at komme den nær, ved et Fald paa den slibrige Vei; hvilket gav Anledning til at Nogle der ikke kjendte mig, sagde: at jeg var falden af Frygt. Da det blev mig fortalt, forlod jeg Hjorten og vendte mig til den Herre, som først udlod sig dermed; men han var af et koldt Temperament, og sagde, Ordene vare slupne ham af Munden uden at han vidste det, desuden nægtede han Sagen og lod til han fortrød det. Men dette gjorde mig endnu mere hæftig i at forfølge Hjorten, for at oprette hvad jeg havde tabt i Anseelse. Og det hændte sig at jeg var den eneste Jæger, der var nær ved den, da Hundene omringede den Bayen og var kommen den meget nær til Hest, da brød Hjorten igjennem Hundene, gik løs paa mig og reev Siden ud paa min Hest med dens Horn, tæt ved mit Laar. Jeg forlod da Hesten og har mig klogere af (Hundene havde atter omringet Hjorten) i det jeg listede mig bag om den med mit Sværd og hug Scenerne i Haserne itu, svingede mig op paa Ryggen og skjar Struben over paa den. Medens jeg foretog mig dette, naaede Selskabet mig og dadlede min Uforsigtighed i at udsætte mig for en saadan Fare. Haarforhed var i enhver Henseende Highlændernes Catacteer egen; at blive beskyldt for Qvindagtighed, var den bittreste Bebreidelse, der kunde gjøres en. Man fortæller om den gamle Sir Ewen Came nor af Lochiel, da han var omtrænt halvfjerdsindstyve Aar gammel, at Natten overraskede ham paa et Jagdpartie. Han indsvøbte sig i sin Plaid en lang viid Kappe Highlænderne bære) og lagde sig gandske rolig ned paa Sneen for at sove. Jblandt hans Ledsagere, som paa samme Maade vare i Færd med at gjøre sig et Natteleie til rette, lagde han Mærke til, at en af hans Sønnesønner for at faae det desmere beqvemt, havde sammentullet en stor Sneehold og lagt den under sit Hoved. Den gamle Chefs Vrede, blev opvakt, ved Synet af hvad han ansaae for vanattet Overdaadighed: "Skam Dig!" raabte han, i det han sparkede Sneepuden bort under Hovedet paa ham Er Du saa qvindagtig at Du behøver en Hovedpude?" En Jnginieurofficeer fra Highlandet, der har skreven en Deel interessante Breve fortæller noget Lignende, og tilføier Følgende: Denne og mange andre Fortællinger, synes romantiske, men der er en Ting, som Troværdige have forsikret mig om, at Høilænderne naar de nødes til at tilbringe Natten mellem Høiene, i koldt, tør og vindigt Veirligt, dyppe de undertiden deres Plad i en Bæk, tage en Flig deraf op over deres Hoveder og dreie sig saalænge omkring indtil de ere fuldkommen indhyllede i den. Derpaa lægge de sig ned paa Heeden i Lye af en Høi; Varmen og Fugtigheden af deres Legemer frembringer snart en ty Damp, liig den af en kogende Kjeddel. De sige Fugtigheden holder Varmen inde, ved at gjøre Tøjet tæt og hindrer derved Vinden fra at trænge igjennem. Dette drager jeg saameget mindre i Tvivl som jeg ofte har seet dem, selv uden Nødvendighed udsætte sig for at blive vaade, og naar deres Hue er bleven gjennemblødt, tage de den gemeenlig af, vride den som en Karklud og sætte den paa igjen. Forbemeldte omtaler den besynderlige Maade, hvorpaa de Highlandske Chefer sammenkaldte deres Stammer, naar de bleve anfaldne af Fiender eller andre Clans : en Gjed blev slagtet, hvorpaa der blev gjort et Kors af et eller andet Slags let Træe, de yderste Ender deraf bleve sat Jld paa, og derpaa slukkede, ved at dyppes i Dyrets Blod. Det blev kaldet the fiery Cross (det grumme Kors) eller the Cross ofShame (det vanærende Kors) fordi Ulydighed mod hvad dette Kors paabod medførte Vanære. Det blev derpaa overleveret til et hurtigt og troe Sendebud, som løb af alle Kræfter med det til næste Landsbye, hvorhan overleverede det til den Fornemste med et eneste Ord, der tilkjendegav Samlingstedet. Modtageren var forpligtet til at sende det ligesaa gesvindt videre, og saaledes passerede det med utrolig Hurtighed gjennem det heele District der tilhører Chefen, og selv blandt hans Allierede og Naboer, hvis det gieldte fælles Sag. Ved Synet af dette Kors, er enhver Mandsperson fra sexten til tyve Aar, der var i Stand til at føre Vaaben, forpligtet til, i hans bedste Rustning, uden Ophold, at begive sig til Samlingstedet. Hvem der undlod at indfinde sig, kunde vente at blive straffet med Jld og Sværd, hvilket ogsaa dette Krigs=Signal emblematisk tilkjendegiver den Ulydige, ved dets blodige og brændte Mærker. Under Borgerkrigen 1745 og 46, blev Korset ofte brugt; engang passerede det gjennem det heele District Breadalane, en Strækning af 32 engelske Mile i 3 Timer.