Viborger Samler, 1777-07-14
Den uheldige Hyrde var nu ikke længer i Stand til at modstaae saa stærke Overtalelser; paa engang var hans Kone, og hans Hiord forsaget af hans Tanker, eller dog foragtelige i hans Øine. Han ækledes ved sit landlige eensomme Opholds Sted, og Ærgierrigheden indtog hans heele J Hierte. Omsonst. bad alle hans Sorgers, og hans Fornøielsers tro Selskabessøster ham, at blive hos hende, og forestillede ham forgiæves de utallige Farer, ham nødvendigen maatte møde. Jntet formaaede at overbevise det unge Hierte, der eengang var opflammet af Æren ren, og følte paa det heftigste enhver Sinds Lidelse, Midlertid var han dog endnu immer tvilsom, hvad for en Levemaade han skulle vælge, da hans Valg endelig af en Hændelse faldt paa Videnskaberne, og han begyndte strax at vise Verden de forundrings værdigste Prover paa sit Naturvid. Han fandt snart Adgang hos de vittige og smagfulde Folk, og gjorde sine Kritiker bekiendte, deels for at lade see, hvor lidet nogle fortiente Navn af gode Digtere, deels for at skrive Forsvarsskrifter for sig selv. Men snart derpaa angreb Satiren ham med al sin Bitterhed. Enhver vittig ansaae ham, som sin Meddeler, og enhver Meddeler søgte kuns at dadle, hvad han havde skrevet. Han holdt det altsaa snart for tienligt at forlade denne forforiske Hob. Derpaa vovede han sig i Feldten, som Soldat. Jmmer den første, til at hævne sit Fædrenelands Fornærmelser, og at befæste sin Monark paa Thronen, han var ogsaa alletider den første, til at trodse enhver Farlighed, og at bestige enhver Bræske. Men endog her begyndte Misundelsen snart at afrive Laurbeerkrandsene af hans Hoved. Hans Seiervindinger tillagde man ikke hans høiere Jndsigter, men hans Fienders Uvidenhed; hans Patriotismus. maatte man udlede fra Gierrighed, og hans Tapperhed fra en følesløs Selvtillid. Hyrden forandrede derfor paa nye sin Levemaade, og begav sig fra Felten i Stats=Kabinettet. Her blev Eeg, blev han en fuldkommen Minister, der oprettede nye Forbund, forbedrede Fredsslutninger, søgte at bevise sin Fyrstes Fordringer paa andre Lande, og at gjøre dem gyldige, og forspildte saaledes, ved den almindelige Freds Vedligeholdelse, sin egen Roelighed og Sindsfornøielse. Med en Ministers Arbeidsomhed antog han tillige ogsaa hans Laster. Han blev dorsk, frygtsom, mistroisk, murrisk og overmodig, saa at han, gandske indtaget af sin egen Færdighed og Klogskab, holdt det ikke værd, at spørge andre til Raads end sig selv. Nu var han ikke meer den eenfoldige Hyrde, hvis Tanker alle vare saa oprigtige, og hvis Tunge og Hierte alletider fulgtes ad; men han lærte kuns at love det, han aldrig havde i Sinde at fuldføre. Hans Feil fornærmede nogle, og hans faa øvrige Dyder endnu fleer, og endelig mislingede ham alle hans Udkast. Nu tilskrev man al Uheld Ministerens Bestikkelse og Uvidenhed. Folket anklagede ham, og med megen Møie undgik han den allerskammeligste Dodsstraf. Da indsaae han, kuns alt for silde, sin Daarlighed, i at have adlydt Gierrigheds og Ærens Stemme, strax floi han tilbage til sin længe forladte Hytte, antog igien Uskyldigheds og Eenfoldigheds landlige Prydelser, og tilbragte dydig, lyksalig og roelig, sit øvrige Liv i sin oprigtige Sylvanas Arme. Spørgs Nyeheder.