Viborger Samler, 1787-05-21
Det ærede Publicum vil altsaa ikke misgunstig optage, at jeg her yttrer mine upartiske Tanker om begges. Ved et hastig Øiekast synes det vel, ligesom den første har feilet udi, offentlig at bekiendtgjøre Kirkernes Brøstfældighed, men naar tillige betragtes, at den sidste enten ved sig selv eller en anden ligesaa offentlig har ladet fremkomme eendeel Skryden, Flatterie og Selv Roes, endog om de Ting, som endnu ikke har kundet viist sig nyttig, saa er det vel dog ikke en betydelig Feil, eller burde kaldes en Belials Stræg, at en anden har givet sig den Friehed, at sige nogle sandfærdige Mangler, som først burde have været afhiulpne, alt i den reedelige Hensigt, at om det ene var gjort, det andet da ej derfor længere, eller gandske, skulle blive forsømt, og Bestyreren, tilvende sig en uforskyldt almindelig Roes, som kuns vilde foraarsage Stolthed og hans gode Sæders Fordærvelse. De Udtrykke: "Skulle de Lindenborg, Kirker virkelig være saa usle, som du søger at indbilde Folk, og troer du alvorlig, at den Brøstfældighed, der nu ligesaavel kan siges om disse som andre Landets Kirker, ei var bleven afhiulpet hvis De hvis du havde efterladt at raabe af Struben; Kan vel nogen af de ved din satyriske Penbrændemerkede Kirker nu herefter blive repareret uden at det vil hedde: Dette har vi Rokke= eller rettere Luurendreieren at takke for, er meget uhældig anbragt, da Rokkedreierens Foregivende mere deraf bestyrkes, end modsiges, ligesom Forfatteren og heller ikke i sit hele Skrift har trøstet sig til at modsige Rigtigheden, men ved Fias og Fiant, søger at fordunkle Sandheden; paakalder den store Appollo, naar ham mangler heldige Udtryk, smigrer sig til Slutning alene ved, at et stort Antal, ja indtil 100de maa være seet ringere end Lindenborg, Kirker; saaledes gaaer det gjerne, at naar een geraader i en Ulykke, vil den søge at drage andre med sig, og alting synes guult for den Guulsottige. At den første skulle have et i høieste Grad sort og ondskabsfuld Hierte, vil vel neppe nogen underskrive, eller troe; thi et Menneskes Carakteer kjendes bedst af dets Handlinger, dets Opførsel imod sine Medmennesker, og især Medtienere, og allermindst er det passende, at beskylde ham for at være luurvorn, da hans Feil snarere bestaaer i at være for aaben end for taus. Overalt troer jeg med Overbeviisning, at det ikke vil falde Rokkedreieren, vanskelig, at bevise alt hvad han har sagt; thi blev Lindenborg Kirker paa en ordentlig Maade efterseete, vilde vist nogle blant dem befindes indvendig med gule gule og grønne Zirater paa Væggene, meget mere bundtet end nogen Rokke, og udvendig saa raglede, som en Soldater Ryg, der nylig har passeret Spidsrod. Det var vist en stor Ære for Rokkedreieren, om det kunde siges, at han paa nogen Slags Maade var Aarsag til, at de brøstfældige Kirker bleve reparerede, men en alt for stor Ære var det for ham, om det blev tilladt at opsætte et forgyldt Rokkehoved paa hver af disse Kirketaarne, med mindre et lige forgyldt Væver= eller Essel=Hoved blev sadt ved høiere Side; dog alt dette var uanstændige Narrestræger, men rettest, saasnart Mavens J hvolde, hvis Lyd jeg ikke ønsker at komme nær, igien kom i sin Orden, at lade Kirkerne anstændig og smukt reparere, da Æren nok vil falde baade paa den som, giør Bekostningerne, og den der ordinerer og bestyrer Tingene. Rothuset den 12 Maji 1787.