Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-11-25
Professor David. Det forekommer mig dog virkelig, at det maa være Medlemmerne i Stænderforsamlingen tilladt at udtale deres Overbeviisning om, hvad der gavner Arbeidernes Fremme, og jeg kan ikke andet end være fuldkommen enig med saavel Advocat Lehmann som de Deputerede, der have udtalt sig i samme Retning i, at der bør holdes tilraade med Tiden, baade i Betragtning af den Masse Gjenstande, som foreligger, og med Hensyn til Sagernes større eller mindre Vigtighed. Det er fuldkommen sandt, at der ikke kan tilmaales enhver Sag en bestemt Tid i Forhold til den Vigtighed, som man maatte være tilbøielig til at tillægge den; men der maa dog være, om ikke noget bestemt, saa dog et rimeligt Forhold mellem dens Vigtighed, og den Tid, der anvendes paa den, ligesom jeg heller ikke kan andet end bemærke, at der gives Forslag og Jndstillinger, som ere saa minutieuse, og saaledes i den indre Detail gaaende, at det virkelig neppe kan antages, at Stændernes Betænkning, forsaavidt dem angaaer, kan faae nogen synderlig Vægt; thi det vil ofte kun være et Par ganske enkelte Medlemmer, der kunne have saadan speciel Kundskab om Gjenstanden, at, hvad de mene derom, kan have nogen egentlig betydning. Men langt bedre antager jeg det da at være, at slige specielle bemærkninger kun fremsættes under Forhandlingerne, og at det henstilles, hvorvidt Regjeringen vil tage Notits deraf, end at de stilles som bestemte Jnd stillinger, der skulle debateres og afstemmes, endskjøndt det maa være vitterligt, at det kun er Enkelte som kunne have nogen Mening om samme. Etatsraad Stenfeldt: Gid denne Discussion, maatte have den tilsigtede Nytte; thi ellers vilde den som overflødig have optaget alt for megen Tid. Præsidenten: Forsamlingen vil erindre, at jeg ved Forhandlingernes Begyndelse gjorde opmærksom paa den særdeles Opfordring der var til at oeconomisere med Tiden. Jeg har ogsaa ved senere Leiligheder gjentaget denne Erindring, og jeg kan ikke negte, at, hvad der under nærværende Sag er blevet yttret af flere Deputerede, udgaaer fra en Erkjendelse, som jeg ikke kan andet end finde det særdeles ønskeligt, maatte gjøre sig gjældende blandt Forsamlingens Medlemmer. Det er naturligt, at Præsidenten har en bestemtere Oversigt over Sagernes Gang end de øvrige Deputerede, større Opfordring og større Leilighed til at sammenholde det, der er tilendebragt, med det, der endnu staaer tilbage, og saaledes alculere det rimelige Resultat, af Forhandlingens Virksomhed; men det er aldeles vist, at, dersom Forhandlingerne blive førte fremefter den Udførligheds Maalestok, som hidtil er bleven anvendt, saa vil kun et meget ringe Antal private Sager kunne faae Fremgang. Paa den anden Side er det klart, at der her ikke kan foreskrives bestemte Regler, og ligeledes er det klart, at det vilde være meget vanskeligt for Præsidenten at skride ind og søge Discussionerne afkortede, uden at gjøre Brud paa Discussionsfriheden. Det eneste hensigtsmæssige Middel til at opnaae dette, er derfor, at Forsamlingens Medlemmer efterhaanden enes om en vis Vurdering af Sagerne, saaledes at den Anvendelse af Tid og Kraft, hvorpaa de have gyldigt Krav, kommer til at staae i Forhold til deres større eller mindre Vigtighed. Med Hensyn altsaa ikke til den foreliggende Sag, men til Tingen i Almindelighed betragtet, kan jeg ikke andet end anbefale til Forsamlingens særdeles Opmærksomhed, hvad der her af forskjellige Deputerede er bleven yttret.