Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1810-02-03
For Fragtgods til Christiansund anvises Leilighed i det seneste til Mandags Aften af Jansen & Søn. (See forrige No.) Normænd, Kongens og Landets Sønner, denne kjække, denne kloge Mand er, vil og skal hver Normand være og blive. Ja, norske Brødre! vi alle have været deeltagende Vidner til det stormende Uveir, der saa nys vilde hvirvlede sig om vore Fielde, vore Kyster og giennem vore Dale. Vi alle ere deeltagende Vidner til det Meget, vort Fædreland, vort Norge har lidt, og endnu lider ved Uveirets Følger, langt farligere, end selv den forbifarerde Stormsky. Disse Følger maae, kan og skal afhielpes ved forenede Normænds kraftsælde Daad, nu da Uveirskyerne svinde, nu da Freden mildt gienstraaler i vore trygge og rø lige Dale. Norge, vort gamle stolte Klippeland, skal atter hæve sig med fornyet Glands. Norges Hæder og Held skal være norske Sønners første Tanke og høieste Formaal. Da skal Uveiret, glemmes, dets Spor udslettes, og selv disse, i det de svinde, skal bringe Held og Hæder over vort elskede Fædreland. Da skal hver Nør mand kunne sige med Stolthed; hiint Uveir kom, men Norges Sønner vaktes; - hiint Uveir rasede, men Norges Sønner stode med urokket Heltekraft; - hiint Uveir svandt, og efterlod sig sørgelige Mindemærker, men Nør ges Sønner levede og virkede med forenet Kraft, for det lidende, det gienfødte Fædreland. Hvilken hellig Glørie omstraaler Norges, Rige. Hvilken smillende Udsigt i Fremtiden! Alle Norges brave og ægte Sønner, blussende af Kraft, de tænke, de handle, de virke en og allene for det fælles Fædreland. Norges Børn skuede Moderlandets Ulykker, dets trykkende Mangler, dets tunge Savn, og de stræbe, de ile i enigt Samsund til det stolte Formaal, at forebygge hine, at afhjælpe disse. Og hvad formaaer ikke Fædrelandskiærlighed? Hvad udretter ikke flere forenede Brødres forskiellige Kræfter, Oplysning udbredes, Jorddyrkning fremmes, Skovbrug forud, Huus slid førges, Fabriker anlægges, hver Jndustri green ophjælpes og befordres. Hvor Oplysningens og Virksomhedens milde Straaler saaledes lyse, der trives, der flammer reen og Aar den ædlere, høiere Moralitet. Paa denne Klippegrund hvilet Stat og Folk tryggere, om muligt, end Døde paa sin evige GranitfødPaa denne Klippegrund hvile vort gode gamle Norge !!! Norges Mænd, Skiønt og ædelt og halt er det i Farens Stund, naar Konge og Fædreland kalde, frivilligen og med mandigt Bryst at trodse Farer, at kiæmpe imod Død og Undergang, at afvende disse fra Fædrelandets gamle Arnesteder. Men ikke mindre skiønt og ædelt og høit er det, i Fredens rolige Dage, med udholdende Kraft, med ufortrøden Jver med fordoblet Anstrængelse at fremskynde og befordre Kongens eneste, høieste Attraae og Øxse, nemlig: Fædrelandets Vel. Begge Deele er skeet, vil og skal skee blandt Nørrige Fielde; thi end leve vi, end ere vi Norge Søn ger, og aldrig svege disse deres Pligt, aldrig deres medfødte Huldskab og Troskab imod Konge og Fædreland. Norske Brødre, dette er ei et svagt Haab, en fast Overbeviisning hos alle Undertegnede, hos Eders Venner og Landsmænd, der ere Normænd som J, og glæde sig over at være det. Vi ville derfor samle vore Kræfter, og fordoble vore Anstrængelser; vi ville pønse, handle og virke, Alle i Forening, til at fremme vor Konges, vor 6te Frederiks stolte ophøiede Formaal, Fædrelandets tiltagende Kraft, Fædrelandets stigende Held: