Ribe Stifts Adresseaviser, 1832-09-28
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. J Constitutionel findes en Artikkel, som i høi Grad har vakt Publicums Opmærksomhed i Paris. Den indeholder nemlig Efterretning om en udførlig Memoire, som skal være sendt fra Paris til Holprood, og hvori Europas nærværende: Stilling i Almindelighed og Frankerigs i Særdeleshed er skildret af en duelig og kyndig Haand. Efter denne Skildring følger en Række af Raad til den ældre Bourbonske Familie, hvori denne gjøres opmærksom paa de Midler, hvorved den længe haabede og allerede forberedte tredie Restauration vil kunne fremskyndes. Denne Memoire skal det være, det har fremkaldt den forviste kongelige Families Beslutning, at forlade Hotyrood, for at begive sig, hverken til Stevermark, eller til Karnthen, men til et, den franske Grændse langt nærmere liggende Opholdsted. Det er lykket Regieringen, hedder det videre, at forskaffe sig en Copi af denne Skrivelse, hvis Forfatters Grundighed og dybe Kundskaber om Statshemmeligheder og om Carlisternes Bevægelser i og uden for Frankerig har vakt den største Forundring. Politiet blev sat i stor Bevægelse, og det skal ogsaa, saa mener man, have været saa heldigt, at udfinde Forfatteren, der betegnes, som en Mand, der har svoret Juliregjeringen ubrødelig Troskab og Hengivenhed, men gjort det samme, ved alle de Regjeringer, som i de sidste 40 Aar have afvexlet i Frankerig. Constitutionel vil just ikke ganske indestaae for Paalideligheden af alt dette, men foregiver dog at have det fra saa troværdige Kilder, at det kan fortælles, som noget høist Sandsynligt. Under disse Omstændigheder vinder den erkongelige Families Afreise til Fastlandet, en forhøiet Jnteresse. Denne Afreise er nu virkelig iværksat. Hertuginden af Angouleme, og Hertuginden af Berrys Datter, Prindsesse Luise Marie Therese, ere, under Navnene, Grevinde Marne og Demoiselle Rosny, tillige med Grev Damas og flere Ledsagere ankomne til Rotterdam, hvor fra de med det Første vilde begive sig over Utrecht til Tydskland. Carl d. 10de og Hertugerne af Angouleme og Bordeaux ankom derimod d. 21de de paa et stort og skjønt engelsk Dampskib til Hamburg, men vendte strax derfra tilbage til Altona og toge ind i det Rainvilleske Hotel, hvor Overpræsidenten, Grev v. Blücher-Altona, modtog de høie Gjester. Kl. 3 enhalv om Eftermiddadagen steg den kongelige Familie i Land og begav sig tilfods til Hotellet, ved hvilken Leilighed Altonaerne beundrede den ungdommelige Lethed hos den høitbedagede Konge. Jblandt følget nævnes Hertugen af Polignae med Søn, Hertugen af Blacas, og Greverne af Grammont. Efterretningerne om Hertuginden af Berry ere heelt eventyrlige. Snart skal hun være klædt som en Mandsperson, snart som en barmhiertig Søster, snart som en Bondekone, snart igjen som en Hyrde eller en Jæger: nu finder hun et Tilflugtsted i et Slot, nu i en Forpagtergaard, nu i en Skovtykning, nu i en Kulsvierhytte: En fortæller, at man er nær ved at gribe hende, en Anden at hun er allerede greben, en Tredie at hun er sluppen bort paa et Skib. Hvorom Alting er, synes det at være Regjeringens alvorlige Mening, enten at faae hende fat, eller at kyse hende ud af Landet. Det lader ogsaa til at være paa Tiden, at betragte denne Sag med Alvor; thi alle Efterretninger fra de sydlige og vestlige Provindser mælde om en stor carlistisk Sammensværgelse, som er Udbruddet nær. Man besværer sig over, at Øvrighederne ere lunkne og ligegyldige derved, og at de Sammensvorne uden Hinder correspondere, lægge Planer, opdynge Vaaben, kort, træffe alle Anstalter til et afgiørende Skridt imod indeværende Maaneds Ende. J Marseille har man allerede havt nogle varslende Optrin, og i Vender høre Overfald, Plyndringer og Mord mere end nogensinde før til Dagens Orden. - Under alt dette skal Krigsministeriet være beskjeftiget med Forberedelser til et africansk Feldttog, hvis Hensigt er at sikkre Besiddelsen af Algier, og tillige at forene med Samme de vigtige og frugtbare Districter, Bon og Constantine, hvor Beboerne skulle være saa undertrykte af rovgierrige Herskere, at man venter, de ville modtage den franske Hær med aabne Arme. Kongen, hedder det, har længe tænkt paa et saadant Tog, men hidtil ladet det beroe, af Frygt for at lægge sig ud med Kongen af Engelland. Nu derimod, da denne viser sig saa lidt beredvillig til, i Forening med Frankerig, at hjemle Belgien Antverpen: saa tænker Ludvig Philip alvorlig paa det africanske Tog ligesom og denne Lunkenhed fra den brittiske Side er en Grund til, at Frankerig synes at nærme sig Rusland. - Hertug Carl af Brunsvig har gjort, hvad han kunde, forat undgaae den Ubehagelighed, at blive forviist fra Paris, han har høitidelig protesteret; han har confuleret berømte Advocater; han har skrevet et langt Brev til Indenrigsministeren og et kort Brev til Politipræfecten o. s. v.; men Altsammen forgjeves. Den 17de fik han gjennem Politiet den Besked, at han maatte forlade Paris inden 24 Timer, og Frankerig inden 5 Dage. Da han ikke syntes at tage nogen Notits heraf, gik Vedkommende alvorligere tilværks. Huset, hvori han opholdt sig, blev d. 18de, Kl. 6 om Morgenen omringet af en Vagt; en Politicommissær gik ind med sit følge; Hertugen laae endnu i Sengen; han nægtede at staae op og komme frem; Commissæren gjorde ingen Omstændigheder; Døren til Sovekammeret blev sprængt; Reiseordrenblev forelæst, en Postchaise holdt allerede forspændt paa Gaden, og Kl. 6 enhalv foer hans Durchlauchtighed ud af Byen - Jøvrigt ere i den sidste Tid adskillige Uroligheder forefaldne i Hovedstaden, først vare Bogtrykkerne paafærde; siden gjorde Tømmermændenne sig ud tilbeens, og man frygtede for, at det Sidste vilde blive værre end det Første.