Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-01-26
Breve fra Kjøbenhavn til en Den paa Landet. Kjøbenhavn, den 25 Januarii 1808. Jeg for mere end eengang intet over de fore skillinger, De gjør Dem om vort Kjøbenhavn. De seer alting i et Huulspeil, alting fra en overdreven Side. Tilgiv, bedste Ven, at jeg søger at berigtige her Deres Jdeer. - Hvad vi have lidt i Bombordementets Rædselsdage, veed De tilfulde af mine foregaaende Breve, men De maa betænke, at det er med store Stæder som med smaa Børn. De falde, slaae sig Ansigtet i Blod og skrige sammerlig; men ti Minuter derefter lee, spøge, synge og hoppe de igjen. Det er i visse Henseender godt. Hvad vilde Verden være for en Jammerdal, der som denne Barnagtighed og Letfærdighed ikke udgjorde er Hovedtræk i vor Slægts Caracteer, Hvad vilde Mennesket være, dersom Himlen ikke lykkelige viis drog et Stør for det Forbigangne som for det Tilkommende; dersom vi paa Reisen igjennem Livet ikke saae de steile Fjelde, lyngfulde Heder og uigjennemtrængelige Moradser vi have overvundet, efterhaanden forsvinde ligesom vi nærme og det Maal, som ver Plantese der alt det fælledes Med Uheld, der ramme en stor Stad, gaaer det sædvanlig som med et Feldtslag. Tusinde falde og lemlæstes, Resten drager stolt og glad Maalet for sin Seier i Møde. Alles Øine ere heftede paa Seierherrerne, saa tænke paa de Ulykkelige, der endnu i samme Øieblik vaande sig paa den blodige Valplads. Saalænge Slaget staaer paa frygter, skjelver og ynkes enhver, men er det eengang endt, saa forsvinder Deeltagelsen. Gothe siger, enhver, der med levende Krafter stræber lige for vore Øine at opnaae en Hensigt, kan, enten vi rose eller laste hans Forehavende, love sig vor Deeltagelse; men naar Sagen er afgjort, vende vi strax vore Øine bort fra ham; alt hvad der ligger endt, fuldbragt for os, kan ingenlunde fængste vor Opmærksomhed &c. Det er en Sandhed, som denne store Menneskekjender har vidst at fremdrage af det menneskelige Hjertes hemmeligste Vraa. Alt hvad der ligger endt fuldbragt for os, kan ingenlunde fængsle vor Opmærksomhed, Det har man hvert Øieblik Grund til at sande i Kjøbenhavn. Bombardementet med alle sine Rædsler er nu kun en Drøm for dem, der have været saa heldige at undgaae det. Naar de gaaer igjen dem de afbrændte Gader og seer Skoler, Fattighuse, Fabriker og vindskibelige Borgeres Boliger forvandlede til Steen og Gruus, saa gyser De, saa føler De, at Brittiske Vandaler have gjestet os, saa bløder Deres Hjerte over de mange Ulykkelige, der under disse Steenhobe have efterladt Frugterne af mange Aars Stræben. Men naar de er kommen forbi disse Ruiner, saa møder De kun faa Gjenstande, der mende Dem om de store Gienbordigheder, vor Hovedstad har undergaaet. Gager De paa Comoedie, saa sider De Billetprangerier i første For og Enker fuldt ligesom for, kommer De i Klubber saa møder De Concerter og Baller, ligesom for, kommer De hos Modehandlerne, saa ere alle Hender sysselsatte med at forfærdige Stads, ligesom før, kommer De paa Kongens Nytorv, saa kjører man i Kane ligesom før; kommer De hos Restaurateurerne, saa drikkes der Punsch ligesom for, kort De finder endnu næsten Alting ligesom før, paa Maskeraderne nær, men ogsaa de ville snarere end man maaskee tænker indfinde sig igjen i deres hele Glands. Hvad Livets sande og første Nødvendigheder angaaer, da føle vi virkelig heller ikke saa meget at vi have Frig. Her ere fornvarer og Smør i Overflødighed, og fersk Kiød ville vil neppe komme til at mangle, Provideringscommissionen allene har indkjøbt 12000 Hoveder, Vel have adskillige egennyttige Speculanter prøvet paa at ville drive Priserne paa visse indenlandske Artikler dygtig i Veiret; men det lykkedes dem ikke. Saaledes ere vi temmelig vel forsynede med Salt, som man saa skrækkelig har gaaret med, og for nogle Dage siden er der endog ankommen en Americaner med en heel Skibsladning af denne vigtige Artikel, Men vi ere langtfra ikke saa heldige med Ost og Vestindiske Prodseter, Uagtet vore Fjøbmænds Pakkehuse gjemme en uhyre Mængde af Caffe, Sukker, Riis, saa ere Priserne dog blevne drevne ganske utrolig i Veiret. Som Aarsag til denne pludselige Forhøielse, anføres at Hamborgerne lade opkjøbe her saadanne Producter *) At der sikkert gaaer endeel af disse Artikler til Hamborg, derom er neppe nogen Tvivl, men at det hele nok for det meste grunder sig paa Speculanteres Konstgreb, derom er der vel ikke mindre nogen Tvivl. Jeg vil kun anføre Dem et eneste Exempel. Nankiner, som næsten ingen skjøttede om at kjøbe for nogle Maaneder siden, og solgtes for 6 til 7 Mk. Stykket, søges nu med en saa grændselos Begjerlighed, at man endog betaler dem med 13 til 14 Mk. Stykket. Spørger man om Aarsagen til denne ubegribelige Stigen, saa svarer man, at fremmede Tropper, der skulle gaae til Bengalen, skulle have Nankins Buxer, og tusinde andre lignende Absurditeter. Den Fattige maa imidlertid lide meget ved saadanne Speculations Operationer, der uden at grunde sig paa noget Virkeligt, drive Priserne paa Colonialvarer saa høir i Veiret. Vist nok er f. Ex. Casse ingen nødvendig Artikel, og bedre ville *) J 19 Dage steg i Hamborg Prisen paa Caffe saa betydelig, at det fineste Slags, som kostede d. 1 Jan. 26 a 26 1/2, betaltes d. 19de med 32 1/2 Bed. Gaarsposten bragte den Efterretning, at den var steget endnu mere og at den blev betalt d. 22de med 32 a 33 s. Banco. Dersom der nu virkelig var saa store Commissioner fra Hamborg, maatte Prisen jo nødvendig være steget endnu mere, Men paa Kjøbenhavns Børs i Gaar vilde alle sælge, og ingen kjøbe. Det svage Fredsglimt, man skimtede i Aviserne, havde indsaget de graadigste Caffekjøbere en saa panisk Skræk, at Caffeen sank med eet ned til 70 sk. Behøves der vel mere til at indsee, at al den Stol, der gjordes kun grundede sig paa Spilsægterie, det være af de fleste Mennesker, nu da den betales saa dyrt, ville vænne sig reent af med at drikke den; men den Fattige har nu engang desværre vant sig til at nyde den som en daglig Drik, der for der mest, maa holde ham skadesløs for et ordentligt Maaleld være Mad, som Tiderne ikke tillade hand at forskaffe sig. Mange hundrede fattige Familier, i Kjøbenhavn faae næsten daglig ikke andet end et Par Kopper tyndt Caffe og Smørebrød eller Tvebakker. Det er disse Ulykkelige, som især trykkes ved saadanne ugudelige Priser. Den Formuende bryder sig deels intet om at betale Caffeen dyrere end sædvanlig, og bør deels ganske kunne undvære den under saadanne Omstændigheder. Men den Fattige, som savner en varm Stue, varme Klæder, varm Mad, han maa i saa forvendte Tider tage sin Tilflugt til hiin falske Livsbalsom, der dog i det mindste bringer noget Munterhed i hans Sind og Varme i hans Blod for en kort Tid. - O. J, som gjøre Penge til eders Afgud! J, der tørste efter at opdynge Guld, som om J skulde leve et heelt Aartufinde Betænker, at det er den Fattige, den Ule, den Brandlidte, som eders Begjerlighed her fornemmelig trykker De spurgte i Deres sidste Brev, om der gives nogen kjækkelig Understøttelse til de Brandlidte. Jeg nødes til at svare nei, og gid, at jeg kunde udraabe dette ned saa lydeligt, at det maatte høres fra Nordkap til Elbens Bredder. Vel kan det ikke negtes, at endeel ædle Menneskevenner have rundelig offret paa Gavmildhedens Altar; men disse Ossere ere kun en Draabe i Verdenshavet. Prof. Guldberg, sidste Seklæring, at han formedelst Mængden af Breve, der tilsendes ham, seer sig modsaget til at bekjendtgjøre, at han slet ikke er istand til at hielpe nogen mere, beviser noksom min Paastand. Vore Millionairer og Tøndeguldsmænd, hvede rødne i deres Hjerte over denne Folestørsted for Brødres Lidelser. Deres Skibe ere opbragte, men endnu ikke aldeles tabte, de have mistet endeel ved Krigen, men de have vunder tidobbelt ved Freden. Den ulykkelige Haandværksmand, der har maattet forlade se brændende Huus, uden at kunde redde det mindske, har mistet alt ved Frigenuden at have vundet det mindste ved Freden. Jeg har engang tilforn klaget over den ringe Understøttelse, som den offentlige Gavmildhed har uder de Brandlidte. De har indvendt, at f. Ex. mange af vore rige Handlende, i en Tid, hvor den res hele Velfærd staaer paa Spil og deres Næringsvei er standset, umuelig kunne være saa runde i deres Gaver som i bedre Dage. Men De maa undskylde, at jeg ikke ubetinger kan underskrive denne Mening. Jeg paastaaer ikke, at de, hvis hele Formue staaer paa Spil, skulle vise sig saa gave milde som for. Men gives der ikke dem, der, pagtet de have mistet meget, have beholdt nok tilovers, uden at hidtil, saa vidt man veed, have gjort det mindste for de Brandlidte Antaget at en Mand paa adskillige Tønder Guld seer sin Formue hensmelte til det halve, bliver han derfor ikke ligefuldt en rig Mand, Skulde Taber af hans halve Formue kunne gjøre ham døv for Menneskelighedens Stemme, Hvad om Krigen var udbrudt allerede for otte Aar siden, Hvad om hele Kjøbenhavn var blevet ødelagt under Bombardementer og vi alle vare blevne til Staaddere. Dog, det er ikke allene handlende Pige, ogsaa andre store Capitalister vise sig temmelig kolde ved denne Leilighed. Det er Tjenestepiger og Hienestekarle, som, mindende at den Lynstraale, der rammede andre kunde ogsaa have rammet dem, føle den himmelske Drivt at gjøre vel, ne i det res Bryst, men i altmrende Høiloftssatte, ved Skildpaddegilder og Boskonborde glemmes den fødeste af alle følelser, den helligste af alle Pligter J. Givet der imidlertid en ubetydeligere Skabning end den, paa hvis Gravsten man med Sandhed kun kan skrive Han sammendyngede Rigdomme og - døde J Aneligt at disse frimodige Yttringer kunne mishage enkelte af dette Blads Læsere. Men ligemeget. Hver redelig Skribents Pligt er det, at blive Sandheden tro, og tale overensstemmende med sin Overbeviisning, om han end tydelig forudsaae, at det vil koste ham nogle Læsere. For dem, der ønske at læse ussel Hyklerie, beregnet efter Øieblikkets og Omstændighedernes Tarv, ere disse Breve ikke skrevne. De, som føle Morskab ved at see deres Smagheder og Daarligheder lovtales, ville i vore hykkelske Tider ikke behøve at søge længe, efter den rette Mand.