Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1768-06-27
Fortsættelse af Samtalen mellem A. og B. afbrudt i No. 25. B.) Jeg indseer ei, at de i denne Tid synderlig kand komme sig, i sær Snedkere. A.) Hvorfor da ikke, B., Der ere vel adskillige Hindringer, men deraf har jeg fornemmelig lagt Mærke til disse. Det første og meste Arbeide, som Jndbyggerne efter Branden har behøvet, er allerede færdigt; Det, som nu behøves, er lidt og af alt for ringe Betydendhed til at enhver Mæster deraf kand faae noget; Jrum Tid har de fleste Mæstere neppe havt Arbeide for een Svend, Mange har neppe saa meget, som kand være nok for Mæsteren, selv og hans Drenge; Levnets-Midlerne ere dyTyngseler og Renter, som jeg før har sagt, sover ei, De kand altsaa neppe have Livs Ophold; At forskaffe sig de fornødne Materialier i beleilig Tid, formaaer de ei, Tvertimod maa de kiøbe samme fra 2den og 3die Haand; Hvad Fordeel skal der da vel blive tilovers for dem selv; Bordarbeids Mænd og de saa kaldede Proviser, land forfærdige Snedker-Arbeide for lettere Priis end Snedker-Mæsterne; Tynasterne ere ei saa store for dem som for Mæsterne; De ere ei tvungne til at holde Folk, hvilket Mæsterne maa giøreend og paa den Tid, naar de til dem have intet Arbeide, Deraf kommer det uden Tvil, at meget af det Arbeide, som Mæsterne ellers fik, nu betinges hos de 2de benævnte Slags Arbeidere. Jeg tør sige, at mangen Bordarbeids-Mand, om tillige forstod Snedker-Arbeide, har ved Branden vunden meere end de fleste af SnedkerNæsterne. A.) Det lader, min Herre! Som De er er nogen Velynder af de Personer, hvilke ere Aarsag til, at Haandverks-Mæsterne faae mindre Arbeide end de ellers burde og kunde faae. B.) De tager der ei meget feil, min Herre! Dog er det langt fra at jeg misunder nogen hans lovligen erhvervede Leve-Brød, Meget mere ønsker jeg hiertelig enhver i sin Stand al Velsignelse. Men tillod mig at sige Dem mine uforgribelige Tanker, Burde ikke enhver leve ved sit? Egennyttighed, Vantroens Føster, faaer sielden nok; Den giør sig ingen Skrupel over at indfalde i andres Leve Brød. Gid er Egennyttighed gjorde, at man til alene seer efter godt Kiøb, om end og Arbeidet bliver slettere, om man end og under een den Fortieneste, som en anden har Ret til! Mange uberettigede Arbeidere blive vel ei rigere at deres Fortieneste; Thi det kand vel til med Billighed hede at Halsen fortærer hvad Kroppen fortiener. Men dette giør dog de Berettigede uformuende til at bære de Byrder, som disse Uberettigede er kand blive paalagte og som de ei heller kand bære. Jeg for min Deel holder det lovlig og christeligst at lade enhver beholde sit ubeskaaren. A.) Dette vil vi alt lade staae ved sit Værd. Men et maa jeg spørge Dem, Mon ei de Brand lidende vare tvungne til at benytte sig af de Arbeidere, som de lettest og snarest lunde faae fat paa B.) Hvo vilde vel dadle dette, som Nøden da drev Folk til, Men Beskaffenheden er jo langt anden nu end den da var. A.) Men sig mig, min Herre! Ere da Mæsterne af alle Professioner i Almindelighed her i Byen i saa beklagelige Omstændigheder, som de af Dem allerede nævnte? B.) Bagere og Smede ere de, som jeg mener har mindst at klage. Men de øvrige, mener jeg, ere alle, nogle meere, nogle mindre ynkværdige. Guldsmedene, for Exempel, lider vel ci saa stort Jndgreb af de saa kaldede Fuskere. Men deres Fortieneste kand dog ei andet end være meget ringe. Folk blev ved den sidste Jldebrand satte i de Omstændigheder, at de heller maa sælge det arbeidede Guld og Sølv, de før havde, end de formaae at lade giøre nyt Beviis herpaa har man nok i det arbeidede Sølv, som deels ved Ombæren i Husene deels ved Auctioner, bliver bortsolgt, og for det meste kiøbt af udenbyes Folk. Naar man betragter dette, maa man ci da undre over, at nogle iblandt dem endnu kand være i taalelige Omstændigheder, Men hvilke ere vel disse, uden saadanne, som kand (som man siger) have siddet lidt fast i Sadelen. i de gode Tider. Thi her bliver et Spørsmaal: Om nogen ved det nu værende Guldsmed Arbeide kand holde Ballancen, end sige meere, Vender man Øiene til Bødkerne, hvilken Forskiel, saa stor som imellem Nat og Dag, seer man er imellem deres forrige og nærværende Omstændigheder, Fiskeriernes Aftagelse er vel i sær Aarsag til deres Vilkaars aarlige ja næsten daglige Forringelse, Vil ei Forsynet snart heri giøre en Forandring, vil vel saavel de som det Almindelige snart faae det smerteligste Stød. A.) Det gyser i mig, naar jeg tænker paa alt dette. Jeg creligesom opvaagned af en Drøm, fuld af en rørende Fornemmelse i Henseende til det, herom jeg nu finder mig underretted og overbevist. Hvo skulde være haardhiertet nok til en at ynkes over saadanne Omstændigheder, Men