Berlingske Tidende, 1835-01-31
Washington, den 5te December. – "Washington Jntelligencer, begynder i Gaar sine Betragtninger over Præsidenters Budskab. Efterat han i det Hele har rost Stillen og bemærket, at det indeholder Meget, som han fuldkommen bifalder, derimod ogsaa Adskilligt, som han havde ønsket, ikke at finde deri, gaaer han paa følgende Maade over til Forholdenne med Frankerig Vi see i denne Deel af Budskabet der gamle Soldats Aand, omsindlig mod Fornærmelser, de være nu virkelige eller indbildte, utaalmodig over Rølinger og ubekymret om Følgerne, som kunne fremstaae af Forholdsregler til at bortfjerne dem. Hidtil har intet i de foreurde Staters ydre Forhold tildraget sig, som saa offentlig havde fremlagt disse characteristiske Træk. Det maa nu vise sig, om vore Medborgere elske Kamp og Blodsudgydelse saa meget, at de blindthen følge deres Fører i en Krig mod deres gamle Ven og Bundsforvandte; eller om de maale Afgrundens Brede og Dybde, som de opfordres til at overskride, inden de springe over den (eller ned i den). Da vi sagde at dette Budskab var characteristiske for vor Præsident, saa meente vi ingenlunde, at det udtrykte alle hans Tanker over denne Gjenstand. Vi tvivle ikke paa, at Budskabets Sprog og dets Anbefalinger vilde, hvis han derved havde fulgt sin egen Drivt, have lydt langt fjendtligere end nu. Der siges, og vi kunne virkelig ikke tvivle derpaa, at der vilde i Budskabet herske en langt mildere Tone mod Frankerig, hvis Præsidenten havde laant Øre til hans Raadgiveres alvorlige Fraraadninger. Vi tvivle ikke paa, at fornuftige Beraadslagninger ere blevne overstemte, og at Generalens krigerske Tilbøielighed hverken ved Modgrunde, eller ved Bønner ganske kunde undertrykkes. Dette forholde sig nu som det vil, saa er det vist, at det i Budskabet mod Frankerig førte Sprog maa, saavel med Hensyn til Maalet, man derved vilde opnaae, som til de Onder og Farer, man derved vilde forebygge, ansees som høist ulykkeligt. Hvis Noget ellers skulde kunde bidrage til paa en lang Tid at bortfjerne eller for stedse at tilintetgjøre Tilfredsstillelsen af vore Fordringer paa hiin Regjering, saa er det den, ved denne Lejlighed brugte, udfordrende og truende Tone, hvis den franske Nation ulykkeligviis ikke skjelner mellem dens personlige Meninger og Sindelag, som indtaget denne Stilling, og imellem dem hos Folket, hvis indskrænkede Repræsentant han for de ydre Anliggender er. Hvad vilde vel de forenede Staters Jndvaanere, ja Præsidenten selv have sagt dertil, hvis de Franskes Konge havde anbefalet sit Lands Kamre, paa hans Tilsvar at give en Lov, for at tage Repressalier mod vor Regjerings og mod Folket af de forenede Staters Eiendom, hvis Congressen ikke ilede med at antage et vist Forslag Vilde vor Congres blive forknyt ved en saadan Trudsel, eller vilde den ikke først vente, for at see, om Kamrene ogsaa virkelig udførte det, Og hvis Kamrene billigede saadanne Repressalier, vilde Congressen med Kniven paa Struben bevillige, hvad den tidligere ansaae for ufornuftigt? Det Omstændeligere om denne Gjenstand maae vi forbeholde os; dog være det os tilladt, endnu her at udtale det Haab, at Præsidentens Anbefaling maa betragtes, ikke alene i vort Land, men ogsaa udenlandsk, som kun udgaaende fra ham alene, og at det ikke er sandsynligt, at den vil erholde Kongressens eller de forenede Staters Folks bifald. Courier des Stats-unis er rigtignok ogsaa for sin Deel af ovennævnte Blads Mening, men bemærker dog, at de fleste Oppositionsblade, som ellers pleiede at dadle alle Regjeringens Forholdsregler, med Hensyn hertil fuldkommen tiltræde dens Mening.