Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-01-10
J dette meget ubehagelige Tilfælde er Borgemesteren, i Horsens, Hr. Justitsraad Ræder; dette viser paa det klareste hans saakaldte Svar til mig i denne Tidende Nr. 208. Sandhedens magiske Kraft har saaledes bragt Manden i Harnisk at han - forglemmende sig selv – har grebet til den elendige forslidte Maneuver, i bitter, afmægtig Harme at kaste sig paa sin Modstanders Person, istedet. for at holde sig til Sagen, og med rolig besindighed at besvare de, paa en beskeden Maade, til ham, af mig fremsatte Spørgsmaal. Da denne Sag er indstevnet for Publicums retfærdige og ubestikkelige Domstol, skal jeg ogsaa for dette Forum tillade mig fremdeles at pladere den, saafremt min Modstanders Adfærd ikke skulde gjøre mig det til Pligt at bruge en anden Fremgangsmaade. Dette forudskikket – til Sagen – Justitsraad Ræder paasiger mig at jeg har paalagt ham Skylden for min og Families Ruin. Mit Jnserat i Aarhuus Stiftstidende No. 204 viser hvor overilet denne Slutning er, jeg vil imidlertid ingenlunde nægte at Justitsraad Ræder til dette Øiemed har virket hvad der stod i hans Magt, i det han ved sin Erklæring paa Overkrigscommissair Holst's Ansøgning har tilbageholdt de nødvendige Oplysninger han i sin Embedstilling formeentlig burde have tilveiebragt, og saaledes har vigileret for at Horsens Veirmølle, fik den udvidede Maleret hvoraf mit Tab var en Følge. Min Modstander har dernæst behaget at dibitere en Usandhed naar han siger: at jeg som Patriot har beklaget det Tab den kongelige Kasse har lidt ved Veirmøllens udvidede Privilegium. Jeg henviser til mit Jnserat, hvor slig Klage ikke findes, jeg har kuns erkjendt den over dette Tab, af en anden opstillede Beregnings Rigtighed, men aldrig har jeg beklaget saadant. Denne Sag er i en Mands Haand der ikke med tomme Klager, men med fuldgyldige Beviser har og fremdeles vil og kan forsvare hvad han derom har sagt. Jeg vender mig dernæst til Hr. Justitsraadens 1ste Post. Hvad Hr. Overkrigscommissair Holstes Ansøgning monne indeholde Hestemøllen i Horsens betræffende, er naturligviis, mig ubekjendt, saasom den endnu ikke er kommet til offentlig Kundskab; men jeg maa fremdeles vedblive den Mening, at det havde været Hr. Justitsraad Ræders Pligt 1) at henvende det kongelige danske Cancellies Opmærksomhed paa at der var en Hestemølle i Horsens og hvormeget Korn den aarlig formalede; hvilket sidste vi, af hans saakaldte Svar seer, han ikke var uvidende om. 2) Burde han have indhentet min Erklæring over denne Ansøgning. See herom den kongelige Commissarii Mening i den Viborgske Stændertidende anden Række Pag. 595. Og 3) hovedsagentlig have søgt Oplysning om Mølle= eller Maletrang fandt Sted i Horsens. Af alt dette har min Modstander intet gjort, og er nu bister, fordi han om Aarsagen dertil bliver spurgt. Disse Oplysninger maatte absolut have været Cancelliet vigtigere end de statistiske Efterretninger Hr. Justitsraadens Erklæring indeholdt og hvorom ingen Skolepog er uvidende. Mølletrangen var den eneste retfærdige Grund til at anbefale Veirmølle Eierens Ansøgning, og at denne Trang ikke existerede har jeg i mit forrige godtgjort ved det der indrykkede Vidnesbyrd, og da Justitsraad Ræder stiltiende har erkjendt dette Vidnesbyrds Rigtighed, saasom det vilde holde haardt at gjøre 28 brave Borgere til Løgnere og hans eensidige Mening alene være den gjeldende. 2den Post. At jeg skulde have ladet mig forlede til at optræde mod mig selv og mine Venner, hvorved formodentlig sigtes til Eieren af Bygholms Mølle og dens Besidder, og for mine Modstandere dHr. Rædere Holst, er en curis Paastand. Jeg kjøbte Hestemøllen den 18de Juni 1830 og Bevillingerne for denne Mølle ere daterede 15de Januar og 19de Marts samme Aar, følgelig længe før jeg blev Eier af denne Eiendom. Det er mig saaledes en aldeles uvedkommende Sag hvad enten disse Bevillinger skadede Byg holms Mølle eller ikke. 3die Post. Hvormeget og hvorlidet Hestemøllen for malede i Aaret 1833 er en aldeles irelevant Omstændighed. Grunden dertil er forresten let begribelig, naar man veed at Veirmøllen i Løbet af det nævnte Aar modtog en betydelig Reparation der forhindrede den fra at male. Man hørte ligesaalidt den Gang som før Klager over Mølletrang, og dette godtgjør end mere at denne virkelig ikke var tilAt jeg ikke har beregnet mit Tab for høit til 2000 Rbd. fremlyser end mere deraf, at jeg vel at mærke før Veirmøllen fik udvidet Maleret blev buden 6000 Rbd. Sølv for Hestemøllen af en aldeles suffisant Mand hvis Navn jeg skal nævne om jeg dertil maatte blive opfordret At jeg senere maatte sælge Møllen for noget over 4000 Rbd. har jeg i mit forrige godtgjort. 4de Post. At mit Skjøde paa Hestemøllen kuns lød paa 4000 Rbd. er grundet i den simple og aldeles lovlige Omstændighed at man ikke behøver Skjøde paa Heste og andet Jnventarium, men alene paa den faste Eiendom. Jeg betalte 5000 Rbd. for Møllen med Heste og flere Jnventarisorter; hvilket jeg kan godtgjøre ved et i mit Værge værende Beviis, som jeg er villig at forevise Enhver der maatte ønske det. Jeg kommer endelig til Besvarelsen af 5te Post. Her har Justitsraad Ræder forsøgt ved et, efter hans Formening, heldig anbragt Stød at kaste sin Modstander til Jorden, og med en ret giftig Piil dybt at saare den Mand der har vovet at optræde imod ham for at forsvare sine formeentlig krænkede Rettigheder. Han har vildet indbilde Publicum at Selvforsvar har tvunget ham til dette Skridt; men enhver forstandig Mand vil, uden min Erindring, have sagt sig selv hvor intetsigende denne Undskyldning er og let indsee at denne Historie ikke staaer i fjerneste Forbindelse med nærværende Sag, og hvor uværdig slige Vaaben er, selv om det bogstavelig forholdt sig som Hr. Justitsraaden fortæller. Min Modstander har ikke paa ærlig Kampmaneer kastet sin Handske for mine Fødder, men lige i Ansigtet. Vi vil see og Hr. Justitsraaden træder usaaret ud af Kampen, og lade Publicum være Dommer.