Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1840-08-08
Stænderforsamlingen i Roeskilde. Nogle af de interessanteste Discussioner ere vistnok de, der angaae Bang Andragende om Modificationer i Provindsialstænderne Jnstitution samt Andragenderne om Skattebevillingsretten. Efterat Commissarius vidtløftigt havde udtalt sig imod det førstnævnte Forslag, bemærkede Bang, at Forsamlingen ofte havde havt Leilighed til at erfare den Styrke, hvormed Commissarius veed at fremhæve den betænkelige Side ved hvert Andragende, der tilsigter en Forandring i de bestaaende Jnstitutioner. Efterat have mindet om, hvor farligt det er, at rokke ved Stænderinstitutionen yttrede Kammerherre Castenschjold: "Jeg maa tilføie, at jeg anseer det for min Pligi nærværende Sag, at gjøre den Ret gjeldende, som Minoriteten, efter min fuldeste Overbeviisning, har, til at fremsætte sine fra Majoriteten afvigende Anskuelser for Kongen, der eene har den afgjørende og bestemmende Myndighed; og skjøndt det, paa Grund af den personlige Høiagtelse, jeg nærer for Proponenten, vil være mig ubehageligt at fremkomme med en saadan Paastand netop under nærværende Sag, saa holder jeg mig dog forvisset om, at han ikke vil miskjende Grunden til denne min Fremgangsmaade. - Efterat Sidenius og Voigt, havde oplæst deres Petitioner fra Lolland og Falster samt fra Langeland og Faaborg ang. Skattebevillingsretten bemærkede Commissarius strax: Det har neppe været Petitionairerne bevidst, hvad det er, de søge om, naar de andrage, paa, at Skattebevillingsretten skulde overdrages til Provindsialstænderne og navnlig til Provindsialstænderne for Danmark og Slesvig. De have neppe indseet, at deres Andragende gaaer ud paa intet Mindre end en Omstødelse af Kongeloven. Saavel denne som L. 11 viser, at Kongen har Ret til at udskrive Skatter, og denne Ret er en væsentlig Bestanddeel af den lovgivende Magt, som tilkommer Kongen. Det er altsaa klart, at naar Folket fik Skattebevillingsret, saa vilde Magten være deelt, og Danmark vilde da ophøre at være et uindskrænket Monarkie. At andrage paa en saadan Forandring ligger imidlertid udenfor de raadgivende Provindsialstænders Competence, og det i en ganske anden Betydning end en Petition om Stændernes Forening." Agent Bruun yttrede, at, naar over 3000 agtbare Borgere fremkom med et Andragende, kunde det vel fortjene, at der blev nedsat en Committee til at tage det under Overveielse, og han maatte derfor andrage herpaa. Den Kongelige Commissarius: "Dersom de omhandlede Andragender gaae ud paa Noget, som i og forsig er utilladeligt, saa kunde de mange agtede Mænds Autoritet, der skulle have underskrevet samme, ikke afgive noget Motiv for Forsamlingen til derpaa at indlade sig. Prof. Bang: Den Kongelige Commissarius har anført, hvorledes jeg i nærværende Forsamlings forrige Session, under Forhandlingerne om Stændernes Forening, yttrede, at der ei lovligt kan petitioneres om en Forandring i Kongeloven og den i samme grundede Forfatning. Men jeg skulde dog ikke antage, at der var Noget til Hinder for, at Forsamlingen strax skrider til at vælge en Committee. Det kan nemlig meget vel tænkes, at mange af Forsamlingens Medlemmer, som holde sig overbeviste om, at en saadan Petition, som den her Omhandlede, for Tiden er kan eller bør indgives, ikke destomindre ønske, at Grunden for denne deres Anskuelse drøftes og udvikles igjennem denne Forsamling, og jeg maa selv antage, at det vil have en gavnlig Virkning, om der nedsættes en Committee til omhyggeligt at overveie alle de derhen hørende Betragtninger. Grev Ahlefeldt erklærede, at han ansaae det stridende mod den Eed han som Officeer havde aflagt til Kongen, at indlade sig i Discussioner, der havde Jndskrænkning i Kongens absolut og souveraine Enevoldsmagt til Formaal, og han maatte derfor stemme imod en Committees Nedsættelse. Jmod disse Yttringer talte Steenfeldt, der navnligen bemærkede: "Naar Kongen giver Embedsmænd Tilladelse til at tage Sæde i denne Forsamling, maa jeg antage, at Tilladelsen er given uden Betingelse, saa at Embedsmanden kan deeltage i Alt, hvortil Forsamlingens øvrige Medlemmer ere competeente, og Stænderne vilde, Sandhed være lidet tjente med at have Embedsmænd til Medlemmer, dersom en modsat Regel skulde gielde. Det Spørgsmaal, der for Tiden foreligger til Afgjørelse, kan altsaa alene være, hvorvidt Forsamlingen, som saadan, er competent til at henvise de indkomne Petitioner til Prøvelse af en Committee, og intet af Forsamlingens Medlemmer staaer i noget særegent Forhold eller er underkastet nogen særegen Regel ved dette Spørgsmaals Afgjørelse. Kammerherre Benzon: "Da Flere have erkjendt det Ulovlige i at indgive en Petition, der tilsigtede en Forandring i Grundloven, men alligevel have erklæret sig for at nedsætte en Committee i Anledning af de indkomne Andragender, maa jeg bemærke, at jeg ikke kan skjønne, at der kan være nogen Anledning til at nedsætte en Committee angaaende et Andragende, der gaaer ud paa noget Ulovligt. Gjennem Stændertidenden ville Petitionairerne ligefuldt erholde Underretning om Grunden til deres Andragenders Afviisning. Proprietair Hansen: "Jeg forudsætter, at Pluraliteten af Forsamlingens Medlemmer med mig vil være enig i Lovligheden af at indgive en Petition af det her omhandlede Jndhold, og stemmer for en Committees Nedsættelse. Cancellieraad Hempel: "Naar Man har talt om Utydeligheden i de oplæste Andragender, forekomme Udtrykkene mig dog saa bestemte, at der et kan være Tvivl eller Usikkerhed om Meningen. Den fuldstændige Skattebevillingsret er et Ord, som ei kan bortdemonstreres af Petitionerne. Er det nu Forsamlingens Mening, at et saadant Andragende strider mod Rigets Grundforfatning, da kunne vi aldeles ikke indlade os paa nogen Undersøgelse af denne Sag. Grev Reventlow tiltraadte aldeles, hvad den sidste Taler havde yttret. Det er alene Competencen, hvorom der kan være Spørgsmaal, og det er tilstrækkeligt oplyst, at Sagen ligger udenfor Grændserne af vor Virkekreds. Grev Moltke forekom Petitionen urigtig og uhensigtsmæssig, og det især efter Hs. Majestæts Svar til Borgerrepræsentanterne i Kjøbenhavn paa deres Kroningsadresse, saavelsom efterat Commissarius med sit sædvanlige Talent havde godtgjort, at Petitionen hverken kunde eller burde antages, og han stemmede derfor mod en Comittees Nedsættelse. Assessor AlgroenUssing vidste ikke, at den foregaaende Taler havde Competence til at give nogen anthentisk Fortolkning af Kongens Svar til Kjøbenhavns Borgerrepræsentanter, hvori der ikke laae Noget, Ne gangne 88 der kunde formene Forsamlingen at tage Sagen under Behandling. Grev Moltke maatte gjøre opmærksom paa, at han ikkun havde udtalt sin individnelle Formening. Grev Ahlefeldt, maatte, med Hensyn til Etatsraad Steenfeldts Bemærkninger, erindre, at den Eed han havde aflagt, var ham altfor klar til at han skulde kunne tage Feil af dens Betydning, og han skulde derfor visseligen ei have været tilstede i denne Forsamling, dersom han kunde have antaget, at nogen Sag kunde komme for her, som kunde gjøre Souverainiteten Afbræk. Prof. Clausen yttrede i den Anledning: "Ligesom jeg ikkun har modtaget Valg som Deputeret under den Forudsætning, at være i fuld Nydelse af de samme Rettigheder, som tilkommer enhver anden Deputeret, saaledes vilde jeg i modsat Fald ansee det, for min Pligt at tilbagegive Valget i mine Vælgeres Hænder. Assessor Algreen Ussing tiltraadte aldeles hvad Prof. Clausen, her havde yttret. Cancellieraad Hempel: Det skulde dog være underligt, om der ei lader sig tænke flere Gjenstande, som det ikke blot vilde være upassende, men endog ulovligt at forebringe i denne Forsamling. Antager man denne Forudsætning, da turde jeg vel være beføiet til at henføre nærværende Petitioner under det Ulovliges Categori. Det kan heller ikke være Stændernes Pligt at oplyse og berigtige enhver Vildfarelse, der maatte have rodfæstet sig i Folket; vi vide jo Alle saa omtrent, hvorledes slige Meninger rødfæste sig, og der gives jo desuden en anden Modvægt mod Vildfarelser, som nu ikke er uvirksom, nemlig Pressen. Der er altsaa ingen Opfordring for Stænderne til at overtage sig en slig Berigtigelse; hvorimod jeg virkelig synes, at Forsamlingens korte Tid gjør det til Pligt, ikke at lade denne Gjenstand optage Pladsen for andre vigtige Arbeider. Etatsraad Finn Magnussen holdt sig efter sin Overbeviisning forpligtet til at stemme imod en Committees Nedsættelse i denne Sag, da Andragendet om Skattebevillingsret vilde være det Samme som at forlange en Constitution, hvilket var udenfor Forsamlingens Competence. Kammerherre Benzon yttrede at naar Etatsraad Steenfeldt havde spurgt, hvad Folket vilde sige til, at denne Sag blev afviist, da vilde Svaret vel blive, at Folket deraf faae, at Forsamlingen ei erkjendte Rigtigheden, af de ultraliberale Anskuelser, som Enkelte ønske at udbrede, hvorved de bidrage Deres til at forstyrre det rette Tillidsforhold mellem Folket og Regjeringen, som enhver retsindig Dansk vist maatte ønske af al Magt at befordre. Med 26 St. mod 22 vedtoges en Committees Nedsættelse. Den til Kongen af Stænderne indgivne Adresse lyder: Allernaadigste Konge! Oestifternes Stænderforsamling, der nu første Gang under Deres Majestæts Regjering er traadt i Virksomhed, opfylder en kjær Pligt ved at bringe Deres Majestæt sin ærefrygtsfulde Lykønskning til, at De af den Almægtige er kaldet til at bestige Deres Fædres Throne. Det danske Folk har staaet sørgende ved Kisten, som her i vor Nærhed omslutter Støvet af en høitelsket Konge. Thi Folket mindedes med Stolthed den Tid, da den kongelige Yngling greb Statens Roer, og med sjelden Viisdom kaldte Landets bedste Mænd til at understøtte sig ved Udførelsen af talrige, for Fædrelandet velsignelsesrige Jdrætter, til at løse den Opgave, som var stillet Danmarks Konger ved Enevoldsmagtens Overdragelse: idet han brød de fornedrende, fra den tidligere uretfærdige Standsforskiel hidrørende, Baand, som betyngede den danske Bondestand, og overholdt den Folket tilsagte Ret, at Fortjeneste og ei nogen sær Stand skal give Adkomst til Statens Embeder og Hædersposter. Tunge Tider, som standsede den yderligere Udvikling af de begyndte Reformer, brøde ind over Landet, og Konge og Folk maatte bøie sig under den haarde Nødvendigheds Lov; men indtil den sidste Dag gjenfandt Folket hos sin Konge den utrættelige, den folkelige, fra Egenkjærlighed og Forfængelighed bortvendte Virksomhed, som igjennem et halvt Aarhundrede betegnede hans Regentliv; og med altid dybere Erkjendtlighed lærte Folket at paaskjønne Værdien af hans Alderdoms høihjertede Daad, der har tagt Grunden til Udviklingen af Danmarks politiske Liv. Men medens Folket med Veemod og Kjærlighed dvæler ved Jhukommelsen af Frederik den Sjette, vender det, fuldt af Forventning og Tillid, sit Blik mod den nye Hersker, Thronens ophøiede Arving. Folket erkjender den Lykke, at see en Fyrste pryde Thronen, som med redelig Villie til at fremme sit Folks Vel forener en rigtbegavet, ved Videnskab og ved Livserfaring oplyst og uddannet Aand; Folket erkjender, med Taktil Forsynet, Værdien af en Fyrste, som ved Ord og ved Gierning har viist sig fortrolig med Tidens store Spørgsmaal. - isærdeleshed under Forhold som de nærværende, da Modsæt De ninger, der ikke kunne udeblive, hvor klarere Bevidsthed vaagner om Livets Betydning i dets forskjellige Retninger, mere end nogensinde kræve en forsonende Virksomhed fra oven, grundet i en høiere Anskuelse af Forholdet imellem Regjering og Folk, og vi lykønske Deres Majestæt til, at have overtaget Rigets Styrelse paa en Tid, da Statens udvortes Forhold synes at være gunstige, og saaledes den landsfaderlige Omhu kan være uforstyrret henvendt paa den Ordning af dens indre Anliggender og de Forbedringer, til hvilke der endnu stedse er umiskjendelig Trang, og til hvis Udførelse Deres Majestæts Viisdom vil vide at finde den fornødne Understøttelse hos Nationens indsigtsfulde Mænd. Deres Majestæt har betegnet Deres Regjerings Begyndelse ved at skienke Hovedstaden en Communal=Forfatning, som vil fremkalde et friere, selvstændigt Borgerliv, saavelsom ved en Række af forberedende Foranstaltninger, navnlig sigtende til at iværksætte de Reformer ihenseende til Statents finantsielle Anliggender, om hvis Nødvendighed der i længere Tid har været ikkun een Stemme i Folket. Disse Foranstaltninger bestyrke det Haab, at Deres Majestæt ei vil træde tilbage for nogen Hindring, som kan frembyde sig imod en heldbringende, for den uvisse Fremtid betryggende Udvikling af vore Samfundsforhold, hvorved en nærmere Samvirken af Statens forskjellige Kræfter kan blive opnaaet, en kraftigere Folkeaand blive vakt til Statens sande Styrke i onde som i gode Dage. Men idet Stændernes Forsamling saaledes i de af den forevigede Hersker grundlagte Jnstitutioner, i sin Konges Personlighed og i de af ham allerede trufne Regjerings=Foranstaltninger finder en Støtte for sine Forventninger om en lykkelig Fremtid, finder den tillige en ikke ringe Fortrystnings Grund i Folket selv. Den Troskab og Hengivenhed mod Konge og Fædreland, der til alle Tider udmærkede det danske Folk, vil kraftigen understøtte enhver Deres Majestæts Jdræt for det almene Vel, og den større Selvbevidsthed og Modenhed, som tildeels er Frugten af Deres Majestæts forevigede Forgiængers velgjørende Foranstaltninger, vil ikkun tjene til at give Folkets Troskab et fastere, ædlere Grundlag. Deres Majestæt har gjentagne Gange henviist Ønsker og Andragender til Stændernes Forsamling. Vi vide, at Folkets Øine hvile paa vor Gierning, og vi ere os Tidspunktets Alvor og det Ansvarsfulde i Virksomheden, der forestaaer os, tilfulde bevidste. Men Stænderforsamlingen skal eibeller svigte Kongens og Folkets Tillid, eller forglemme den Regel, som Jnstitutionens ophøiede Stifter selv har foreskrevet: at Enhver i sin Virksomhed alene haver at rette sig efter sin samvittighedsfulde Overbeviisning om, hvad der kan fremme det almindelige Vel." Det er ei andet muligt, end at der og flere Foranstaltninger kan til en Tid bestaae en Meningsforskjellighed imellem Folkets Udvalgte og Regjeringen; men ved gjentagen uhildet Overveielse og Drøftelse fra begge Sider, ved uforbeholden Tilkjendegivelse af Folkerepræsentanternes Overbeviisning vil - det haabe vi tillidsfuldt - saadan Forskjellighed paa tilfredsstillende Maade vorde hævet, og Samstemmen tilveiebragt af Regjeringens og Folkets Anskuelser. Det er vor Bøn og tillige vort Haab, naar vi Jntet ville og Jntet søge uden Sandhed, at denne ogsaa vil lade sig finde, og at det derhos vil lykkes os, at give den et Udtryk, som Folkets bedre Deel vil vedkjende sig som Yttring af dets Overbeviisning, og som Deres Majestæts Sandhed elskende Villie vil skjænke Deres allerhøieste Opmærksomhed. Deres Majestæts troe Provindsialstænder nedbede Himlens Velsignelse over Deres Majestæt og vor ophøiede Dronning, at Sundhed og Styrke maae vorde dem forundte til gjennem et langt Liv at grundfæste vort Fædrenelands Lykke.