Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-01-29
1) Lovgivning. Den 23de Juni 1815, behagede det Hs. Majestæt at resolvere, at den 8de F. af Plakaten af 26 Mai 1812 angaaende Haandværkslaugene i Kiøbenhavn ogsaa skulde udvides til de andre Kiøbstæder, hvor der er Laug, hvilken H. bestemmer den Commissions Beskaffenhed, som skal bedømme Svendestykkerne; ligesom ogsaa hvorledes disse skal bedømmes i saadanne Kiøbstæder, hvor der ikke er Laug. Resolutionen bekiendtgjortes ved Cancellieplakat af 4de Juni f. A. – Ved Kongelig Reskript af 2de Decbr. f. A., blev det Dugmagerlaugets Svende tilladt at lade møde forsig i Laugssamlingerne ved 12 Repræsentantere; Svendene inddeeles efter deres Alder i 4re Classer, og hver Classe vælger 3 Repræsentantere, som efterhaanden afløses af andre. (Forts.) Esrom. Er en høit beliggende Avlsgaard en Fierdingvei fra Esrom Kloster. Her er det vigtige Skæfferie af ægte Spanske Faar. De bestaaer af 6 særskilte Flokke, hvis Stammer Hr. Justitsraad Nielsen selv udsøgte i Spanien og hiembragte. Han er af den Formening at Bukke af FlokkenPaular ere de bedste for Landmænd til at forædle deres Faar med, hvorimod Hr. Justitsraad Viborg, troer, at Bukke af Flokken Escurial i denne Henseende fortiener Fortrinet. Vist er det at Ulden af den sidste er den fineste. Ved at undersøge de Uldprøver, som toges af de første Stammer, og sammenligne dem med dem, som siden aarligen ere tagne af enhver Flok, er det klart at Ulden af de nærværende Spanske Faar paa Esserom er finere end af de oprindelige Spanske. Desuagtet har det Danske, og især det friske Faar nogle Fortrin fremfor det Spanske, saasom: at de sædvanlig føde to Lam, hvorimod det sidste føder kun eet; dernæst, at Lammene af de spanske Faar let faae Klemme, som de danske Lam ere ikke saa meget underkastede; og endelig at det danske Faar kan klippes to Gange aarligen, det Spanske kun en Gang. – Det sidste Slags har derimod følgende Fortrin: Ulden er langt finere, det fødes lettere, da man kan fødre næsten to spanske Faar med det, der kun til Nødtørft underholder et danske Faar. – Paa Esserum fødres Faarene med Høe og Kartofler, hvilke sidste gives hele, og Faarene vide at udhule de store deriblandt, ligesom Svinene i Engelland de store Turniper. – Faarestalden ere meget godt indrettede. Fra Døren gaaer Fodergangen mellem Hækkerne, der staae lodret mod den Side, som vender ind til Faarene; men skraae med den anden ud til Foder gangen. Herved opnaaes at Foderet ikke gaaer til Spilde medens Faarene ruske deri, da intet falder under dem, men blot ind i Fodergangen, saavel som Støv, Smaasteen, Sand m.v. Uden for Dørrene ere Folde, hvor Faarene kunde jages ud naar Faarestien skal giøres reen. Paa den anden Side af Huset er til hver Flok en indgrøftet Vei hvor Faarene drives ind i en Gang imellem, naar Veiret ikke er saa godt at de kunne være ude hele Dagen. Vædrene have deres særskildte Stald. De udmærke sig ved deres lange Horn, som dreie sig snekkeagtigt, og sætte hvert Aar, indtil det fierde, en saadan Omgang. Dog nødes man ofte til at berøve dem denne Prydelse, og fange Hørnene af, da Hornets Tykkelse tiltager med Alderen, og derover let kommer Øiet for nær, Vædrene holdes til det syvende Aar til Spring; de fedes derpaa og sælges til Slagt. For en saadan gammel Uskuds Væder fik man, paa Auctionen i Efteraaret 1813, 30 Rbdlr. (Af Oluffens Annaler, 2 Bind, 1ste Hæfte.)