Aalborg Stiftstidende, 1827-06-28
Thorvaldsens Christus=Statue, siger han, der for Christendommen hvad den phidiske Jupiter var for Hedenskabet: den legemliggjør dens hele System ved sin synlige Character. Der er intet Etruskisk eller Græst ved denne Statue - den er ikke engang traditions mæssig efter Skriften; den ligner ingen Christus, jeg nogensinde har seet - det er ikke Raphael eller Michael Angelo, eller nogen af deres Skole, eller den meest skriftmæssige af dem alle, Poussin." Efter langt at have givet den Fortrinnet for Michael Angelos Piet og Minervas Christus, tilføiet han: "Thorvaldsens Frelser er ikke en overordentlig heldig Oplysning af en stor mekanisk Opgave; men et stort moralsk Phænomen, fremstillet med en Skjønhed, der, medens det er det meest Fuldendte af physisk Fuldkommenhed, aldrig bringer os til, over Midlerne at glemme Hensigten. Der kan neppe forestilles en høiere Triumph af Kunsten eller Mennesket, eller en mere ædel, levende Fremstilling af den guddommelige Natur. Hver Tilskuer maa ved det første Blik udbryde: "Problemmet er løst, mine Forestillinger ere bragt til Virkelighed - Menneskens Søn er i Sandhed Hærskarrenes Gud," og Thorvaldsen selv, hvis Begeistring endnu var levende, kunne ikke afholde sig fra at vende sig om, i det vi forlode Salen, og i et Momment, der skjænker Manden Løn for mange Timer og mange Møisommeligheder, at udbryde: "Der staaer det; jeg troer, at jeg endelig har fundet det. Han viste den største Høflighed, ved at føre os fra det ene Værelse til det andet. Jngen Beundrer at hans Genie vil forlade dem uden høi Tilfredsstillelse. De første Værelser ere optagne af nogle Basrelieffer og Etruskiske Vaser, for hvilke han har en Enthusiasme, hvormed kun Davids kan sættes i Liighed, og nogle faa Malerier smykke hans Dagligstue eller Sal. hvorfra enhver anden Decoration eller Luxusartikkel er udelukket. Hans Huus var næsten blottet for Boghave Tæpper vare aftagne, og Muursteen Gulvet, som overalt var synligt, gav det Udseende af et Attelier, hvortil det ogsaa ei sjeldent anvendes. Hans Seng var saaledes som en Eleve vilde have forsmaaet; hans Garderøbe en sand Philosophs; hans hele Skatkammer, en udvalgt Samling af pierres gravees, som han villig lod os gjennemsee, efterat han først havde udtaget en Mængde Decorationer og Ordener, som forskjellige Souverainer have skjænket ham, men som han, nøiet med at fortjene dem, aldrig bærer. Den Simpelhed, hvormed Alt dette skeete, behagede mig ligesaameget som Sagen i sig selv. Affectation af Armod er endnu værre end Purpur og Stolthed. Men Thorvaldsen staaer lige langt fjernet fra hver at disse Yderligheder - hans Kjærlighed til hans Kunst, fjerner og overvinder, lig Ascetikernes Religion, alle mindre Mangler, og jeg behøver ikke at tilføie, alvulgar Forfængelighed. Thorvaldsen er riig, og skylder sin Kunst sine Rigdomme. Jeg forlod Thorvaldsen, efter et Besøg paa tre Timer, og jeg behøver ikke at tilføie, at jeg forlode ham ugjerne. Efter mange Undskyldninger for saa megen personlig Uleilighed og min Forglemmelse af det Hensyn, jeg skyldte hans Tids Kostbarhed, takkede jeg ham og tog Afskeed. Jeg kom igjen faa Uger efter, for at høste ny Glæde af hans Værker og Samtale; og ved min Afreise fra Rom efterlod jeg faa Venner, hvem jeg agtede saa høit og med saamegen Føie som Thorvaldsen. Landsbyen St. Laurenzo.