Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-11-28
Den nyeste Efterretning om Napoleons Grav. Hr. Georg Bennet fortæller i sine Wandering inder South Walis, London 1854, at Antallet af de franske Skibe, som aarligen ankomme til St. Helena, alene fordi Mandskabet vil besøge Napoleons Grav, og udgyde sin Sorg derved, er betydeligt. Just som vi ankom siger han laae en Krigsbrig, tilligemed andre franske Skibe, for Anker paa Rheden, og paa Veien til Longwood, hvor Napoleon boede, mødte vi flere Selskaber, som vandrede dertil; Vogne og Lastdyr bleve leiede for at bringe Franske af begge Kiøn og af enhver Alder derhen, hvor de ved Ankomsten bleve ganske forstummede over at see, at den forrige Verdens Erobrers Boepæl, nu bruges til Stalde og Lader. Veien til Longwood gaaer op af en nøgen Banke, hvorpaa kun hist og her sees nogle Cactus= og andre Buske. Jmedens man stiger op af den har man en bestandig afvexlende Udsigt over Staden og de paa Rheden liggende Skibe, som udbreder nogen Ynde over det ellers eensformige Landskab. J nogen Afstand fra Graven erholder Landskabet Liv og Mangfoldighed; man seer dybe, grønne Dale, blomstrende Plantager og nette Gaarde, forskiellige Buske og Blomsterarter vise sig for Øiet og opvække hos Vandreren veemodige Følelser ved Tanken om den berømte Grav, hvortil han nærmer sig. De høie Aloehækker glimre med deres rige Blomsterkroner, fra alle Grene høres Lyden af Fugle fra alle Zoner, thi ogsaa Fasaner og Agerhøns ere bragte dertil. Efterhaanden, som Veien gaaer nedgad, viser sig den smukke frugtbare Dal, som dog henimod Søen gaaer over til en Række af vilde romantiske Fordybninger, som ere blottede foral Plantevæxt, og som kun erholde nogen Livelighed ved demangfoldige Farvespil af den vulkanske TuffNapoleons Grav har et tækkeligt og behageligt Udseende naar man betragter den fra Høiden af Landeveien, og Udsigten ned over den er i høi Grad malerisk. – En Fodstie, som gaaer skraar ned ad til Graven, er beskygget af Taarepile og omgiven af yppige grønne Græstørv. Buske af den purpurfarvede Geranium, af den herlige straacaule Althea- og af flere Blomsterarter, florere i Nærheden. Sorgepilene begynde kiendeligen at gaae ud; de bleve for 36 Aar siden plantede af Stedets forrige Eier, Hr. Tarbut, altsaa paa den Tid da den Mands Stierne, hvis Gravhøi de beskygge, første Gang blegnede, nemlig for St. Jean d'Acre i 1799. De vare fem i Tallet, hvoraf kun endnu to ere tilbage. Nogle Skud af disse gamle Pille ere plantede paa den anden Side af Graven; da de udkræve megen Fugtighed, saa vandes de hver Morgen og Aften af de gamle Soldater, som ere satte til at bevogte Graven, ogsaa nogle Cypresser, som man har plantet, opvoxe til anseelige Træer. Jgiennem en Jndgangsport gaaer en liden Stie til en Græsplads, som er omgivet med Pæle, midt i denne er Napoleons Grav, hvor hans dødelige Levninger ere gjemte i 4 Kister. Graven er omgiven af et ganske simpelt Jern Gitterværk, den er meget rummelig og tre simple saakaldte Portland=Steene ere lagte over den; de ere tagne ud af Kiøkkenet i Gouverneurens Residents i Longwood og kittede sammen. De, som faae Tilladelse dertil af Pladsmajoren, maae gaae ind i den indre Omkreds og plukke unge Skud af Taarepilene til et Minde. Naar det træffer sig at Franske og Engelske besøge Graven paa eengang, saa er det overmaade interessant at betragte Udtrykket af de forskiellige Følelser, som Synet af Graven opvækker hos dem. De Første betragte det Sted, hvor den Mægtiges Aske hviler, hvilken engang hævede deres Fædreneland til den høieste Spidse af krigerisk Hæder, til Herskerinde over en halv Jordensdeel, som klassisk og hellig, og af mange Øine, som maaskee ikke forhen have grædt, rinde Taarer ned paa de kolde Steen plader, som ere tagne fra Kiøkken=Skorstenen i Long mood. Den Bog, hvori de Fremmede kunne skrive deres Navne, indeholder mærkværdige Udgydelser af deres Betragtninger og Følelser. Kaptainen paa det første franske Krigskib som kom til St. Helena efter Juli-Revolutionen, besøgte Graven tilligemed sit Mandskab, lagde en trefarvet Kokadepaa den, og skrev i Bogen: at han følte sig stolt af, at kunne give, den som laae der begravet, den trefarvede Kokarde igien, med hvilken han saa ofte havde ført de franske Krigsfolk til Seieren. - Derimod udvise Englænderne blot en Nysgierrighed ved at see Graven, som ret stikker af mod de Følelser, som afspeile sig i de franske Besøgeres Ansigter. - Ganske tæt ved Graven rasler den lille Kilde, af hvis Vand Napoleon pleiede at drikke, og om hvilken han yttrede engang det Ønske, ifald han skulde døe paa Øen, at han da maatte blive begravet i Nærheden af den.