Politivennen, 1801-01-01
Tanker om Brændevinsforordningen. Det har saa længe været et af Fædrelandsvennens varmeste ønsker, at Brændevin maatte blive en mindre almindelig Drik, saavel i Stæderne, som paa Landet. - Regjeringen - som kun behøvede at være lidet bekjendt med Virkningerne af denne Driks umaadelige Nydelse, for at indsee sin Forxligtelse til at standse en Drik, der svækker Folket, fornemmelig de ringere Klasser, og fertærer dets Formue - fandt sig beføjet til at forbyde Bonden at brænde sit BrænDevin selv. - Hensigten med denne Forordning var vist nok godt men om den har været det i alle sine Følger, lader sig nok ikke saa let afgjøre bekræftende. En meget mindre Del Korn er vist nok des Aarsag bleven forbrændt paa Landet, men derimod er nok ligesaavist i Stæderne igjen bleven forbrændt en ikke meget mindre Del, end der vilde have tilgaaet, om Bonden selv maatte have tillavet det. Fremdeles er der - som nødvendig Følge heraf - i Danmark bleven forbrugt en langt større Mængde Stenkul, end der ellers vilde, naar Stæderne ikke skulde have forsy-thi meget et Bønderne med Brændevint saa Egne af vort Fædreland mangle Brændeved eller Tørvt de fleste have det Fornødne deraf, og mange have det endog i Overflødighed. - En tredie, ligesaa uudeblivelig Følge af den omtalte Foroisurg er denne: at Brændevinet, som Landboen maae købe i Stæderne, bliver ham langt dyrere, end om han maatte brænde sit eget Brændevin af sit eget Korn. - At hin Forordning, uagtet anførte skadelige Følger, kan have havt mange andre gobe, derom bør jeg intet Øjeblik tvivlet allermindst da den saa nøje er bleven overholdt af en indsigtsfuld og for Landets Vel utrættelig Øvrighed. Dog alligevel er det min faste Overbevisning, og Patriotens ivrige Ønske at denne Forordning, ved at blive undeestøtlet af en anden, hvori Stædernes Brændevinsbrændere tilholdtes, ej allene at brænde kun til bestemte Tider, men ogsaa kun en vis Del Korn hvergang at Forordningen derved maatte vorde langt mere hensigtssvarende, og i dyre Tider dobbelt gavnlig. Denne Tvang maae jo Bryggerne finde sig i. Meget Korn vilde da upaatvivlelig blive sparet, - thi man kan formode, at den Deel Korn, Brændevinsbrænderne fik Tilladelse at forbrænde, vilde blive meget liden, og at Turen kun fjelden tilfaldt Enhver af dem. - Bryggerne og Bagerne vilde derved sættes istand til at levere bedre Vare til billigere Priser, uden saa meget, som nu, at være paa en Maade et Offer for Publikum. Rimeligvis vilde Brændevinet stige i Prist men var ikke selv dette et Middel til, at Brændevin blev mindre almindelig? Disse Tanker, som ere meddelte Udgiveren, har han ikke villet undslaae sig for at fremsætte, nagtet de ikke synes enige med hinanden, ligesom de heller ikke er enige med hans. Uendelig meget kunde der sikkert siges for og imod Brændevinsbrænden i Almindelighed, ligesom for og imod den her omtalte Brændevinsforordning. Der er ikke heller saa lidet skrevet derom, men disse Skrivter ere adspredte, adskillige maaskee forgaaede. Det vil maaskee derfor ikke mishage Læserne med et hastigt Øjekast at overskue Qvintessentsen deraf. Brændevin er en skadelig Drik. Man bør søge at formindske dens Brug. Bonden, som meest uvidende, bruger den i den skadeligste Grad. Brændevinsbrænding er en kemisk Operaiion, som kan modtage megen oekonomisk Forbedring, og paa den anden Side anstilles med en højst skadelig Ødselhed af det raae Æmne, Kornet. I det smaae anstillet, borttager Distillanionen mere Menneskearbejd og Brændsel. Den kan endogsaa afstedkomme Ildebrand, naar den anstilles af uforsigtige, uvidende eller drukne Mennesker. Ved at forbyde Bonden at brænde, modarbejdes den største Deel af disse Følger. Men han mister den Nytte til Kreaturers Føden og Feden, som Brænderiet medførte. Han bliver ikke heller sat i Sikkkerhed, mod Drukkenskab o. s. v. Da han i Staden kan skaffe sig Brændevin for det Korn han ellers vilde brænde, men nu maae age didhen. Ved at lade Købstedmanden brænde, kan der bedre, end paa Landet lod sig gjøre, hæves en Skat af denne skadelige Driks Fabrikation. Paaseer ikke Øvrigheden Forordningens Efterlevelse, og skal der i Jylland være hele Strækninger, hvor hver Bonde brænder saa seer man nok at her maae foregaae adskillige Umoralskheder, som ere nok saa slemme, som at drikke sig fuld i Brændeviin. Har Staten ret til at forbyde Bonden, at brænde, har den det ogsaa til at forbyde Stadbørn det. Sunde, gode, velhavende Indvaanere, er en Herlighed for en Stat. Naar man ikke troer at kunne hæmme et Onde, saa er det ikke slemt, at drage det største mulige Gode deraf. En Liste over de Forbrydelser, den Sorg, den Armod Brændevin aarsager vilde blive lang. Af de gamle Lovgivere er det ikke troligt at enten Lykurgus, Solon eller Plato vilde have tilladt Brændevins-Brænden. Mahomed forbød endog Viin. K. H. Seidelin.