Aalborg Stiftstidende, 1831-05-07
Blandinger. Ochlenschlager, bedømt i Frankrig. J det Huusflid. sidst udkomne Hefte af Revne de Paris læses en Artikel med Overskrift: "Possie Danoise. Oelenschlæger." Den er skreven af J. J. Ampere, og indeholder et Bidrag til Vurdering af vor hædrede Landsmands Digtergenie. Da denne Meddelelse ogsaa maa have Jnteresse for Danske Læsere, ville vi her hidsætte samme i Dansk Oversættelse: "Et Navn, der er meget vanskeligt at udtale, saa begynder Meddeleren, er en slem hindring for Berømthed, og den Digter, der for Tiden er den første i Danmark, og en af det største i Europa, vilde sikkert være ligesaa bekjendt og beundret i Frankrig, som han er det i Tydskland, hvi hans Navn ikke lød saa barbarisk for vore Øren. Men vil man gjøre sig bekjendt med fremmed Literatur, maa man ogsaa vænne sig til de fremmede Navne. Navnet Shakspeare er ligesaa besynderligt, især hvis manvilde udtale det omtrent ligesom det skrives; Klopstock er just heller ikke meget vellydende, og man maa derfor ligeledes vænne sig til at udtale Navner Ochlenschlager. ("On prononce Eulenchlegre, tilføier Med deleren). Men er der da en Literatur i Danmark Kan Danmark have em Literatur. - Det er netop det samme Spørgsmaale, som man for nogle Aar siden gjorde om Tydskland. Dengang var Rhinen vor Grændse - hvorfor skulde vi nu lade os standse af Østersøen? Ja, der er en Dansk, Literatur. Danmark har frembragt den næststørste komiske Digter i Europa. Jngen nærmer sig Molidre saa meget som Holberg. Oehlenschlager har fra Kilderne benyttet hin oldnordiske Sagn, samt Odinsreligionens mørke, med lancholske Dogmer, og han har med Held anvendt disse Dogmers snart sørgmodige, snart smeltende, snart høie Charakteer. Førend vi føre Franske Læsere ind i denne for dem nye Verden, ville vi først med et Par Ord omtale selve Digteren. Oehlenschlager har en smuk og udtryksfuld Figur, sorte Øine og Haar, og en brunlig Ansigtsfarve; hele hans Udvortes har et sydligt Præg. Naar man seer ham, har man Møie med at troe, at det er Nordens Guders og Heltes Sanger, der staaer for Ens Øine. "Det er min Ulykke", saade han en Dag til mig, "at jeg, naar jeg skriver Dansk, kun har et Par hundrede Personer at skrive for." Vi talede om nationale Fordomme i Literaturen. Jeg fortalte ham, at vor Foragt, eller rettere vor Ladhed formindskedes med hver Dag, at vi begyndte at kjende Tydskland og at Touren ogsaa snart vilde komme til Kjøbenhavn. Hans sorte Øine oplivedes og funklede af en anticiperet Erkjendtlighed. "Vi maatte skatte os særdeles lykkelige", sagde han, "hrisman bekymrede sig om os i det skjønne Frankrig; vore egne Fordomme vilde da snart falde bort. Vi have blot været vrede af Harme. - Ampdre meddeler nu en Prøve af Ochlenschlagers "Baldur", og ender saaledes: "Det er interessant at see hvorledes en Digter fra det 19de Aarhundrede har behandlet Sagn fra det 7de eller 8de. Urpoesiens raae, blodige, undertiden plumpe Træk, have ved en genial Behandling faaet Aand og Liv. Oehlenschlager afviger imidlertid ingenlunde ganske fra denne Mythologies Characteer; men han har afslebet den, formildet og renset den, saa at den svarer til hans Tids Smag. - Om "Nordens des hentet fra Edda. Kiendere af Originalen bebrede, Dehlenschlager at have formeget forvandsket dens oprindelige Raahed; men til Lykke for ham hører kun det ringeste Antal Læsere til denne Klasse. Andre ville maaskee finde Behag i den Fiinhed og det delikate Koketterie, hvormed han har fortalt Guden Freyrs og den skjønne Gerdas Kjærlighedseventyr." - (Han tilføier her en Fransk Oversættelse af Skirners Budsen, delse til Gerda). "Oehlenschlagers Phantasie" saa ender Ampere sin Meddelelse, har ikke ladet sig nøie med de nordiske Sagn. Den har omfattet baade Syden og Østen, men man gjenkjender dog altid Forfs. Fædreland, og Helten f. Ex. i hans Skuespil Correggio er langt snarere en melancholsk, spekulativ, tydsk Kunstner fra Middelalderen, end den lystige, forrige Jtaliener. Men man maa bedømme et Værk fra dets rigtige Synspunkt. Oehlenschlager har villet fremstille en Kunstner, saaledes som han selv har tænkt sig ham, Aand, Phantasie og Skjæbne. Naar vi betragte dette Digt som en Skildring af det Sygelige og Jrritable, der ofte aabenbarer sig hos Mænd af Gennie, af det Bevægelige og Urolige i deres Characteer, af det Forbittrende og Ydmygende i deres ydre Livsforhold og i deres Tilværelses Smaaforbindelser; saa er- og bliver Oehlenschlagers Stykke et meget mærkværdigt. Man maa kun forglemme Stedet over Handlingen. - (Artikelen sluttes med en kort Fremstilling af Handlingen i Ochlenschlagers "Corregio.)¬