Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-05-09
Det er en besynderlig Roes, som flere Historieskrivere have ydet denne Fyrste, at han imod sine Fiender ikke betiente sig af Rænker, Hvad skal man da kalde de Underhandlinger, han strax fra sin Ankomst til Polen indlod sig i med nogle misfornøiede Polske Store og Cardinal Radstjovsky imod August? Hvad skal man kalde de Erklæringer, han flere Gange udstædte, at han ikke førte Krig med Polen men med Kurfyrsten af Sachsen, da dog Polen, var Skuepladsen for den Krig, han førte Var det ikke at adskille Kongens Sag fra Folkets, Var dette ædelt, ligefremt og ærligt handlet. Vi ville senere i Skildringen af Carls Character træffe paa flere saadanne Scener, skjøndt han vist nok fra Begyndelsen af ikke var den dybe Politikus, som han senere blev i Gørts Skole. En Virkning af Carls Underhandlinger og Vaaben var Rigsdagen i Sommeren 1704, og den paa samme bevirkede Augusts Afsættelse fra Kongeværdigheden. Hvorvidt denne Følge af Carls Uforsonlighed og Vrede kan forenes med Stats- og Folkeret, er et Spørgsmaal, som ligger uden for Grændserne af dette, hvor vi allene har med Carls Character at gjøre, men vist er det, at dette Carls Skridt, ikke kan forenes med de Ærens og Humanitetens Regler, efter hvilke ethvert Menneske, end sige en christelig Konge bør handle, men Carl synes bestandig at have havt for høje Tanker om sig selv, og derfor at have troet, at enhver Voldsomhed, endog den alleryderste var tilladt imod en Fiende. Desto vissere er det, at Carl ved det paafølgende Kongevalg fuldkommen tilsidesatte Folkeretten, som aldeles forbyder under noget Paaskud at blande sig i et andet Folks indvortes Anliggender; thi da hans Rænker ikke kunde lede til det af ham projecterede Valg af hans Yndling Stanislaus Leseinsky *), lod han Varschau og Vala besætte med sine forskrækkelige Tropper, og uagtet alle Patrioters Protestationer med Vaabenmagt gjennemtvang Stanislaus's Valg!! Ligesaa stridende mod Ret, som denne Carls Magtstreg var, ligesaa uconseqvent var den, da han ikke engang kunde beraabe sig paa Vaabnenes Magt, eftersom han flere Gange havde erklæret, at han ikke førte Krig imod Polakkerne, og ingen Anke havde imod dem!! Carls skrækkelige Vrede og Hevngjerrighed, havde dethroniseret August, men endnu ikke berøvet ham al Indflydelse og Anseelse i Polen. Hans Sachsiske Arvelande forskaffede ham endnu Hjelpemidler. Han fortsatte altsaa Krigen endnu nogle Aar mod Carl, som førte den med en Soldats Mod og Anstrængelse, men som en maadelig General, som viste sig den første Gang han traad op mod en duelig og øvet Hærfører Schulenburg. - Dog idelige Vanheld, Mismod, og Troløshed fulgte August, tilintetgjorde alle hans Anstrængelser, og ledte endelig Carl til det be*) Denne Stanislaus, som og har spillet en betydelig Rulle i det 18de Aarhundrede, var i øvrigt en Mand af ypperlige Egenskaber, ja endog, hvad der var besynderligt hos en Yndling af Carl den 12, af megen Humanitet. - Han havde kuns den rigtig nok store Feil, at han vilde være Konge, ligegyldig for Midlerne, hvorved denne Hensigt opnaaedes. Selv megen Modgang kunde i denne Henseende ikke gjøre ham klogere, thi 29 Aar senere, da han førte et sorgfrit og lykkeligt Liv, 1783 snappede han atter efter den Polske Kongeværdighed, men med ligesaa slet Held som 1704, og styrtede derved baade sig selv og sit Fædreneland Polen i en nye Labyrinth af Fortredeligheder, Krige og Voldsomheder. Patriot var han altsaa ikke.