Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-01-26
Det republikanske Partie gik ud paa at siden Revolutionens Strøm var udbrudt, saa skulde man lade den udbrede sig i en skyllende Fart over hele Europa, og tillige at omdanne Statsforfatningen i Frankerige selv aldeles efter den Nordamerikanske, allene med den Forskiel, som det interimistisk vilde indrømme, at Præsidentskabet blev arveligt i den Orleanske Familie, og at Præsidenten fik Lov til at bære Navnet af Konge. At en modig og uerfaren Ungdom kunde overlade sig til saadanne Phantasier er begribeligt og undskyldeligt; men det er vanskeligen at forklare hvorledes en gammel Mand, som Lafayette, der havde den hele forrige Revolutions=Historie klart, for Øinene, og som maatte kiende Frankerigs Forfatning, kunde forfalde til en saadan Daarlighed. Jmidlertid giorde saavel denne Mands store Popularitet og mægtige Jndflydelse, som det at de Misfornøiede eller Oppositions=Partiet betiente sig af disse Jdeer for at oprøre Ungdommen og Almuen (ligesom Hr. von Chateaubriand i nærværende Tidspunkt) dette Partie er overmaade farligt og besværligt for Regieringen at modstaae Hvad den første af disse Jdeer angaaer, saa ind trat just saamange Omstændigheder, som kunde indbyde til at realisere den; Julirevolutionen havde vakt en Friehedsaand i alle omliggende Stater. J Schweiz fik Demokratiet Overhaand og Aristokratiet blev styrtet, i Tydskland forefaldt betydelige Bevægelser i flere Stater, og et demokratisk politisk Sværmerie udbredte sig blandt Jndvaanerne. J Jtalien udbrøde store Uroeligheder, og Polen gik over i en fuldkommen Revolutions-Tilstand. Havde nu de Franskes Kong fulgt det republikanske Parties Forlangende og understøttet alle disse uroelige Bevægelser, saa havde han indladt sig paa Foretagender, hvortil hverken Landets Kræfter eller Financer vare voxne; saa havde han paadraget Frankerige Storbrittanniens Uvenskab og derved udsat sit Riges Handel og Jndustrie for Ødelæggelse; saa havde han tvunget de østlige Magter til at giøre den alvorligste Modstand; og saa havde han endelig gjort alle de Nationer til Frankerigs Fiender, hvis Lande vare blevne oversvømmede af hans Armeer; Resultatet var blevet at Frankerige var blevet ruineret uden at der var blevet udrettet noget. Mod den anden Jdee, at bringe Valgrettighed i Almuens Hænder, erklærede Kammeret sig selv, og vilde have havt en uudsigelig Jammer til Følge; thi intet kan være fordærveligere for en Stat end at lade Magten gaae over i Hænderne paa den Deel af Folket, som ingen Aandsdannelse besidder, og har intet at tabe. Borgermonarkiet kan være vanskeligt nok, men Pøbelmonarkiet er en Uting og kun Despotiets Forløber. Ludvig Philips Regiering bliver allerbedst retfærdiggjort ved de yderlig ubetydelige, løse og vrange beskyldninger, som Oppositionspartiets Taler og Manifest inde. holde, og som maae tabe al sin Virkning paa nogenlunde tænkende Mennesker. Men som sagt, det var en lang Tid vanskeligt nok at modstaae dette Partie, især da det ved den uindskrænkede Skrivefriehed staaer i ethvert fanatisk eller slet Menneskes Magt at oprøre Gemytterne; og da Simonianernes Sekt tillige kom til og var ligesom med Flid lagt an paa at forvirre Hovederne paa simple Folk. Man tænke allene paa al den Tumult der opkom om det Ord: Undersaat; paa Folkevennernes Selskabs Foretagender, paa Complottet til at overfalde Kongen i Thuillerierne; paa Sumulterne i Grenoble og Carcassonne og paa de 33 Oppositions Medlemmers Manifest. Men det aabenbare Oprør af det republikanske Partie, som udbrød den 5te og 6te Juni, hialp til at hæve dette Onde fra Grunden af og at bringe Statsbestyrelsen igien i Balance. Kongens udviste Mod og Borgernes og Armeens erklærede Hengivenhed for det constitutionelle System, forskaffede dette en afgiørende Seier, lærte den tøileløse Ungdom at styre sig og holde sig inden sine Skranker, og Jntriganterne at skiule sig. Siden den Tid har Kongens Jndflydelse og Magt taget betydeligt til og Statsforfatningen hævdet sin Anseelse. At Tingene havde taget den samme Vending i England, at Reformpartiet og ikke det radicale Partie har faaet der en erklæret Overhaand, styrker i høi Grad Ludvig Philips Stilling, som ogsaa Ministeren Argout har bemærket, og kroner de af ham valgte Forholdsregler med det heldigste Udfald. – Den unge Napoleons Død giorde paa engang Ende paa alle Bonapartisternes Speculationer (Kongen besidder desuden den Klogskab at omgive sig med berømte Bonapartister, som Fain og Gourgand) og alle det ældre Bourbonske Huses Tilhængere, som havde gjort de yderste Anstrængelser for at sætte det igien paa Thronen og bragt det vestlige Frankerige i en farlig Oprørstilstand, saae paa engang deres Planer tilintetgjorte ved Hertuginden af Berris Fængsling; saa at Lykken, eller rettere Forsynet har kronet de Franskes Konges Foretagender med det meest glimrende Held og tilveiebragt en fast Grundvold for det constitutionelle Systems Udvikling i det vestlige Europa, hvortil Familiestridighederne paa den Pyrenæiske Halvøe rakte ganske uventet Haanden. Man øiner her denne besynderlige Sammenstødning af Omstændigheder, som Historien saa ofte viser os naar en betydelig Forandring skal foregaae i Menneskelivet. Selv Casimir Perriers Død var sikkert et Held; thi han manglede den Sindsroelighed, det Herredømme over sig selv og den Agtelse for andre Mennesker, som characteriserer den sande store Mand; og som er et aldeles nødvendigt Reqvisit for en Minister under en frie Statsforfatning.