Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-04-22
Om ulovlige Tings Pantsættelse paa Assistencehuset. Et Assistencehuus bør, efter sin Natur, være saa frit for Baand som mueligt, om det derved tilsigtede velgjørende Øiemed skal opnaaes. Jmidlertid gives der dog Omstændigheder, hvis Virkninger kunne være saa behagelige for det Hele, at man i visse Tilfælde snarere burde ønske en saadan Indretning nogle færre, for Almeenheden gavnlige, Friheder, end see det udrustet med Rettigheder, hvis ufordeelagtige Jndflydelse paa den gode Orden i Staten ligger aabenbar for Dagen. J Forordningen om Assistencehuset (d. 29 Junii 1753) siges: "paa det stiaalne Koster, eller det, som er tabt, ikke skal modtages til Pant, bør enhver, saasnart han savner noget, det skrivtlig angive hos Assistencehuusforvalteren, som skal, naar det til Pant anbydes, samme anholde og for Eieren lage i Behold, og Personen til Eiermanden eller Rettens Middel overlevere. Er saadant Gods allerede til Pant modtaget, bliver Eiermanden det ikke mægtig, førend han erlægger de derpaa udlaante Penge med Rente; men Assistencehuusforvalteren skal, om den, som Pantet satte, melder sig, enten til Jndløsning eller Fornyelse, lade ham anholde og til Eiermanden eller Rettens Middel overlevere. Man seer heraf, at det har været Lovgiverens Hensigt, saa meget man paa den Tid ansaae det for mueligt, at forebygge ulovlige Kosters Pantsættelse paa Assistencehuset. Men det er desværre alt for bekjendt, at de, der ville pantsætte saadanne Koster, sjelden eller aldrig bie saalænge, til Angivelsen paa Assistencehuset er skeet. De skynde sig gjerne derhen med saadanne Ting saa hastig som mueligt, for dessikkrere at blive af dermed. Dernæst gives der kun meget faa Ting, som have saa udmærkede Kiendetegn, at man med Grund kan forudsætte, at de Folk, der ere ansatte ved Udlaaningen, skulle kunne kjende dem blandt en saadan Vrimmel af Panter, efter de Kjendemærker, der ere anførte i Angivelsen. Saaledes gives der, f. Ex., mange Sølvskeer, Sølvuhre &c., der ligne hinanden. Og det vilde være at fordre for meget, dersom man vilde paalægge Vedkommende, saa nøie at undersøge og beskue de Panter, der indleveres. Her møde altsaa to Hovedhindringer. Den første bestaaer deri, at den, der vil pantsætte ulovlige Koster, næsten aldrig oppebier Angivelsen, og den sidste, deri, at det, efter Sagens Natur, næsten i de fleste Tilfælde er umueligt, paa Assistencehuset altid at overbevise sig om, at det er de anmeldte Sager, der bydes til Pantsætning. Denne lette Maade, hvorpaa enhver kan blive af med ulovlige Koster kan, som enhver indseer, neppe tilbagebringe Kong Frodes Tider i vor Hovedstad, neppe bidrage til Tyveriernes Formindskelse. Af to onde Ting bør man altid vælge den mindste. Der er intet Spørgsmaal om, at enhver af Stadens Jndbyggere heller vil undvære den Beqvemmelighed, der er forbunden, med, at kunne pantsætte, hvad man vil paa Assistencehuset, uden at opgive noget Navn eller nogen Hjemmel, end være udsat for, at det første, det bedste, der mistes, af den ulovlige Eier kan henbringes paa Assistencehuset. I Deutsche Zeitung (den 28 Maji 1795) læses: Ved en Kongelig Forordning af 20 April d. A. har man (i Berlin) standset en Ubillighed, som de til Hielp for Trængende oprettede Assistencehuse *) udøvede imod Publicum. Der herskede nemlig tilforn den Mening, at saadanne Huse havde det egne Privilegium, at de ei behøvede at udlevere stiaalne eller andre ulovlige Panter, uden at man erstattede dem Laanesummen med Renter. Derved bleve Tyverierne meget almindelige; thi mange lode hellere de Sager, de havde mistet, naar de opdagede dem paa Assistencehuset, fare, end de ved at kræve dem tilbage, vilde betale Omkostningerne. Nu har det Kongelige Justitscollegium berigtiget Publicum Vildfarelse, og erklæret: at Assistencehusene i alle Maader ved Panternes Modtagelse ere, ligesaavel som private Personer, forbundne til, at iagttage Lovens Forskrivter, og ikke modtage noget Pant af en ubekjendt eller mistænkelig Person. Hvis de imidlertid gjøre det, maae de erstatte Eiermanden, Assistencehusene i Berlin ere, saavidt Forf. veed, i private Folks Hænder og kun privilegerede af Regjeringen. den stiaalne Ting og underkaste sig den for Hælere fastsatte Straf.