Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1837-01-31
Udenlandske Nyheder. Frankrig, Vidneforhørene i Strasburger=Jnsurrections=Processen sluttedes den 12te dennes. Under dette Forhør deponerede og Commandanten General Voirol. Han forklarede at der den 17de Aug. blev ham overleveret et Brev fra Prinds Ludvig, og da han hverken vilde see Brevets Overbringer, eller meddeele skriftligt Svar, bad han sin Adjutant sige til Overbringeren, at han ærede Keiserens Minde, at han agtede og beklagede hans Families Ulykke, men at han fremfor Alt ærede sit Lands Love, at det var forbudet Napoleons Familie nogensinde at vende tilbage til Frankrig, og at der derfor mellem den og ham var draget en uoverstigelig Muur. Han bad tillige sin Adjutant at sige Prindsen, at om denne selv havde været tilstæde, skulde Alt hvad han formaaede at gjør for ham bestaae deri, at bevilge ham et Qvarteerstid til at vende tilbage over Rhinen. Prindsens Brev blev oplæst. Hr. General!" – hedder det Jdet jeg har ifinde, snart at afreise herfra (Baden) for at vende tilbage til Sweiz, gjør det mig kuns ondt at maatte forlade Frankrigs Grændse, Tirsdagen den 31te Januar 1837. uden at have seet en af de gamle Hærførere, som jeg ærer og agter over Alt. Han udtrykker dernæst sin Smerte over en heel Maaned at have seet Frankrig for sit Øie, uden at kunne betræde det med en Fod. "J Morgen. – siger han videre (den 15de August) er det Keiserens Fest, og denne Fest – jeg skal med Glæde høitideligholde den. Han ender med at udbede sig en Sammenkomst med Generalen i Omegnen af Baden, den vilde, forsikkrer han, tilintetgjøre alle de smertelige Bekymringer som nedbøie ham. Dette Brev sendte Generalen til Krigsministeren Marschal Maison ved Capt. Rainde, der havde talt med Prindsen i Kiel, og for hvilken Officeer, Prindsen havde yttret at han havde et stort Partie i Frankrig, og at han haabede at en Militair Bevægelse var sit Udbrud nær J Mødet den 13de nedlagde General-Procuratoren Rossee sin Paastand om de Anklagedes Afstraffelse. Hovedafsnittet i hans Tale angik Prindsens Frigivelse, hvilken, efter hans Formening, ikke kunde have de øvrige Anklagedes Strafløshed til Følge, da enhver af disse, med Undtagelse af Mad. Gordon, havde handlet af egennyttige Bevæggrunde. Men han anførte tillige, at Kongen, endog førende Dommen var falden, havde uindskrænket Ret til Benaadning. Denne have de Anklagede imidlertid nu ikke Behov. Deres Forsvarere have tilfægtet sig den meest glimrende Seier. Fra Strasburg, meldes nemlig under 18de d. M. Følgende: J Dag Middags omtrent Kl. 12 1/2 ere samtlige syv Anklagede fra den 30te October blevne frikiendte. Dette Resultat har man i Staden optaget med stor Jubel. Efterat Præsidenten havde givet en kort Udsigt over Sagen, ledsagede et lydeligt "Aquitter, aquitteen!" (frikiend!) fra Tilhørerne de Eedsvorne ind i Beraadslagnings-Værelset, og da den ældste Eedsvorne traadte frem og udtalte deres "Jkke skyldig raabte Pariser-Advocaterne: "Vivent les Alsaciens!" (Elsasserne leve!), hvorpaa hele Forsamlingen svarede: "Vivent les honorables avocats de Paris!" (leve de brave Advocater fra Paris. – En herværende Journal havde i Sinde at meddele sine Læsere Portraiterne af de for Oprør Anklagede; men Øvrigheden har forbudt det. – J Pairskammeret ere Debatterne endte, og, som man kunde vente, til Fordeel for Adressen. Derimod debatteres Udkastet endnu i Deputeret Kammeret.