Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-07-30
Da Hertuginden var kommen til Neuilly, forlangte hun at see sine Børn. De bragtes hende, og hun trykkede dem til sit Hjerte og badede dem med sine Taarer. Kort efter ledsagede Kongen hende til Capellet, hvor Hertugens Liig hviler. Prindsessen knælede og bad. Derpaa forlangte hun at Kisten maatte aabnes. Men denne sørgelige Trøst kunde ikke tilstaaes hendes Smerte, Kisten var allerede forseglet med Bly. Til sine Omgivelser har Prindsessen sagt: "Jeg var altfor lykkelig Gud har anseet det forgodt at tage ham fra mig!" Dronningen er meest utrøstelig. Den førstegang hun besøgte Capellet, og, ved sin Svigerdatters Side, laae knælende ved Sønnens Kiste, jamrede hun, idet hun saae op mod Himlen: "Min Gud, min Gud! Dette er ikke altformeget, men det er meget, ja saare meget Ligefra sit Fald havde Prindsen ikke aabnet sine Øine. Han døde uden ringeste Bevidsthed. Hel Familien havde lagt knælende omkring Leiet og raabt: Ferdinand, kjære Ferdinand, tal med os!" men forgiæves. (Dog hedder det i en Beretning, at da den Døende havde seet Moderen knæle ved sit Leie, var der traadt store Taarer i hans Øine, men trods al Anstrængelse havde han ikke kunne frembringe et Ord.) Da Kongen, strax efter sin Søns Død, havde trykket Liget i sine Arme, havde han udraabt: "Ak, hvorfor er det ikke mig!" Som bekjendt havde Kongen paa hiin Dag viist en næsten overmenneskelig Fatning; men desto stærkere har hans indvortes Kamp været. Først i den paafølgende Nat havde et heftigt Udbrud af Graad forskaffet ham Lindring. Bleg og maalløs som et Liig havde han i flere Timer staaet med sin Søns Haand krampagtigt holdende i sine. Den fromme Dronning havde sendt Bud efter Præsten i Neuilly, men førend han kom var AbbedCoquereau (som havde ledsaget Keiser Napoleons Liig fra St. Helena) indtraadt i Huset, for at bi staae den kgl. Familie med Religionens Trøst. Paa et Vink af Lægen tøvede han ikke med at meddele den Døende den sidste Olie og at fremsige de ved et Dødsleie brugelige Bønner. Kongen, Ministrene, Marschallerne, Bønder og Andre, Alle kastede sig paa Knæe og bad, under lydelig Graad. Præsten havde endnu ikke tilendebragt den hellige Handling, da Dronningen, der med stigende Angst havde fulgt enhver af sin Søns Bevægelser, med et høit Skrig kastede sig over ham og omfavnede - hans Liig Hvorvidt det er sandt, at Kongen skal, da endnu ingen Læge var tilstede ved hans Ankomst, selv have aareladt sin Søn, maa vi lade staae ved sit Værd. Prindsens Hjerte er opbevaret i en Blyurne. Af den officielle Bekjendtgjørelse om Ligets Section erfares, at Baghovedet havde faaet en Revne som gik fra det ene Øre til det andet og naaede heelt omkring til høire Tinding, saa at Pandeskallen var saagodt som aldeles løsnet. Det Huus, hvori Hertugen døde, er nu lukket. Det er bleven afkjøbt Eieren, imod en aarlig Livrente, og i det Værelse, hvor Prindsen laae, maa ikke den ringeste Gjenstand flyttes fra sit Sted, da et aldeles lignende Værelse, ifølge Dronningens Ønske, skal indrettes i Neuilly, og Dødsleiet a. flyttes dertil. Siden skal Huset nedrives og et Capel opføres hvor det har staaet. Postillonen, der kjørte for Prindsen paa den ulykkelige Tour til Neuilly, og som er bekjendt som een af de bedste Kudske i Paris, er gaaet fra Forstanden og raaber uafladeligt: "Jeg har ikke myrdet ham!" (Den 18de de, væltede en Kalesche med 3 Personer accurat paa samme Sted hvor Prindsen fandt sin Død.)