Danske Mercurius, 1678-03-01
Den Danske IX. til den 1. Martii 1678. Danmarck. et intet Under et, at næst afvigte Maanet, Vort land fra frost oc kuld har mildeligen skaanet, Thi den jo kaldis Blid derfor aff Arrildstid, Men Under, at os er den heele Vinter blid Lad sluttis huad der kand om hvad derpaa vil følge, Vi dog for ingen deel maa himlens godhed dølge, Som dermed landets tarff saa naadelig har tænkt, Og lifvet til dets Queeg ved milde dage skienkt. Op gandske Nordens Egn, op ædle Cimber Rige, Den store himlens GUD tilbørlig tak at sige; At ynske, hand saa vil her efter kiendelig, Med huad os tienligt er, mod os bevise sig. 2. Sig Kongen ruster ud af gandske magt og æfne, At intet fattis skal, naar hand sig ud vil næfne Sin tid at bryde løes, og søge fiendens magt, Gif himmel fremgang som der god grund-vold er lagt. 3. Om skiønt hand lide kand paa drefne Krigs-Betiente, Maa mynstringen dog tit hans Naade self forvente, At hand self prøfve kand, hvor snildelig en huer Kand bruge, naar det gaar i knibe, sit gevær 4. En floede ferdig er og stærkelig bemandet, Har proviant, gevær, og huad behøfvis andet; Den sexten skibe stærck i tallet er, og mand Forventer vinden snart skal drifve den fra land Num. 2.5. Vil Suensken tilig ud med sine Orlogs skibe, Som skrifvis, ynsker jeg de komme maa i knibe Som siste gang, at de og inden Paaske dag Maa springe Jule-leg for os til lyst-behag Lad være hand saa stærck, som sist, i Aar og blifver, Vor gode sag og Guds bistand fortrøstning gifver, At hand skal lære nu som før at dapperhed Udretter det, som tit mangfoldighed ey veed. 6. En dyrbar roes er den, som Potentater gifves, Naar næst Guds fryct af dem alvorligen paa drifves At billig lou og dom i Rigerne sin gang Til alles nytte faar, og ingen skeer forfang Der sicter Kongen til, i det hand lader næfnes En tid, naar Sagerne for hannem skulle stæfnis, At der Ordeelis grant imellem ont og got At ræt kand fordris og uræt faa straf og spot. Det er hans ædle Roes, den fromme Landsens Fader, Med høje Rætter-Ting, huor hand sig finde lader Self for huer victig sag, det er hans øjemaal. At Rættens klare floed kand flyde fra hans stoel. 7. At intet uforsagt gemyt skal hiemme blifve, Som kildres ved trafik med Caperi at drifve, Da der til slig anstalt og frihed undes, at Jeg troer vel mangen Helt sit sind der til har sat. 8. Til Kongens tieniste hid kommen er Her Gise, Og vil for Danmark nu sin tro og mandom vise; i Kongens ærinde vor Lindenou er sendt Til Engelland, os er endnu hans id u-kiendt. 9. Omskiønt Soldatens plict er mandelig at fecteFor sin sedvanlig fold, saa kand dog ingen necte At hand jo fatter moed og diersveligger slaar. Naar hand foruden det anlofde noget faar. Det skiønne Kongen vel, som alting, oc vil klæde Sit folck paa ny før det i Leding skal ud træde; Og vil hans Mildhed, at derfor ey kortis skal For nogen mindste skærff i Maanedspenges tal. Op derfor Cimberlands stridbare Mænd og Knecte, Naar tiden kræfver det, frimodelig at fecteThi efter vinter-roe og friskning komme vel Til pas ny klæderne, det sigis kand med skiel. 10. Saa mangen høi bedrift og herlig Mandoms prøfve, Som Norden priser i vor store Gyldenløve, Saa mangen lyst og fryd hans tilkomst os nu teer, det mand hannem her med ynske velstand seer. Thi som hans høje Dyd sig altid efterlader Udtrykte foedspor, og til Kongens gafn gerader, Saa troer jeg hand nu har et gafn-fuld ærinde, Som hver, næst himlens hielp, med tiden glad skal see. Skaane. So gange Meerheim har gjort liust omkring Landskrone Blant fienderne, at en deel hans trommers tone Har lært at følge, samt huad foer de hafde med Paa lige maade Fuchs og tagen har af stæd Sverrig. Halmstæd Kongen har sig ladet med forlyde, At hand huer tredi mand til krigen vilde yde; Men Stændernis giensuar umueligt dømte det, Om hand ej landet vil skal ødeleggis slæt. 2. Mand Dalekarlene nu hører sig at klage, Og mod de Nordske sig befinde alt for svage. Jgiennem Churland ej tilstædes Suenskens tog, Thi Polens Konge ved forbud det plat afslog. 4. Feldt-Marskalk Horn er af en Feber lagt paa baare, Hvorfore Sverig sig og gremmer meget saare: Hans hær nu stille staar, ia nødes til for foer Maa skee at ligge til det grønne græs opgroer.