JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-11
I Historiens ældste Aarbøger findes antegnet, at Stæder og Lande, som dreve Handel og Søfart tillige, bleve, frem for andre, rige og mægtige Gjennem alle Tidsaldere har Erfaringen bekræftet, at den eiendommelige Virkning af Søhandelen, hvor denne opmuntres og dyrkes med Jver og Klogskab, er Velstands kjendelige Udbredelse i alle Stænder, og mangefold forøget Productivkraft, hvilken, uden nogensomhelst kostbar Kraftytring, giver Staten en Agtelse bydende Stilling imod andre, der kunne have større Udstrækning og Befolkning, men som enten mangle, eller ikke tilbørlig bruger Søfarten, dette Handelens store Hjul De nimodsigeligste Beviser afgive Storbrittanien, og de forrige Nederlande, selv de Søhandeldrivende Fristæder ere i saa Henseende mærkelige; thi hvad enten man seer hen til den mægtige og mangesidige Jndflydelse, de udøve over Jordens fjerneste Egne og Folk, eller til de Rigdomme, de besidde, maa man tilstaae, at ingen af disse Fortrin ere følger enten af overordentlig Folkemængde, eller af Landenes særegne eller overvættes Frugtbarhed, men allene Virkning af klog Handel og drivtig Søfart, som udvortes Forhold vel kunne svække for en Tid, men aldrig ganske forstyrre. Vore Forfædre pløiede fra de ældste Tider de dem omgivende Have og dyrkede Søfarten, som Vei og Middel til Roes og Magt. De lærte tidligen, i Sømandsskolen, paa Bølgen, uforsagt at møde, snildt at undvige Faren, og at trodse Døden paa deres Træmure, alle Øers og havomgrændsede Landes sande Værn, til hvilket de sloge deres Lid; men de forsømte Jorddyrkningen, og de overlode Handelen, og med den Velstanden, til Fremmede; disse kunde saaledes i ældre Tider, ikke blot i Skandinaviens Have, oprette Frihandelsstæder, men nedsætte sig i dets eget Skjød, og medens Landenes Marv udtæredes, lagdes Spiren til den Tvedragtssæd, som voxende adskilte Rigerne og løste Broderbaandet imellem Provindserne, saa at Danmark ofte var en Valplads, og længe en Bold for fremmed Handels Jnteresse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-11
Fra Østersøen afsendes især meget Korn og Staver for egen Regning til vestlige og sydlige Lande. Kjøbmanden lokkes ofte dertil ved indbydende Breve, undertiden ved offentlig bekjendtgjorte Markedspriser; men selv disse kunne være pro forma. Han erfarer maaskee allerede inden Skibet er afseilet Skuffelsen, og forudseer det visse Tab, der forestaaer ham, og han skulde gjerne oplægge sit Gods i Sundet, for at oppebie en gunstigere Leilighed til Afsætning, om han kunde.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-11
Den 16de d. M. var Eidercanalen belagt med Jis, og den 18de var Elben fuld af Driviis, og Overelben tillagt, medens vi herintet kjendte til Frost. Mangen Skipper indtager i de sydlige Lande istedet for Ballast en Ladning Salt for egen Regning, og seiler dermed til Østersøen, for at søge Fragt. J Sundet underrettes han om Fragterne i Østersøens Havne, men sættes i Forlegenhed, naar han til de Stæder, hvor Fragter findes, enten aldeles ikke tør bringe sit Salt, eller dette der er belagt med en Jndførselstole, næsten ligesaa høi, som selve Varenes Markedspriis der paa Stædet; han maa da opgive Udsigten, at faae en god Fragt, og er tvungen til at seile til de Havne, hvor Salt kan afsættes, men hvor der maaskee ingen Fragter gives, og han foretrak vist gjerne, at oplægge sin Ladning i Sundet, for at kunne have Frihed til at begive sig did, hvor der findes Fragt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-11
Her er kun nævnt nogle af de mange Fordele, som kunde blive Landet til Deel, og hvorved Handel og Søfart, uden nogens Fornærmelse, kunde opmuntres og fremmes. Flere og vigtige Grunde, som ikke egne sig til offentlig Prøvelse, tale for Nødvendigheden af en Havns Anlæg ved Helsingøer, mod hvilket i det Hele der kun kan gives forudfattede Meninger. Den 24 December, 1822. Maarslettes Piil. Est Du falden gamle Kjæmpestamme Alt for Øxens centnertunge Slag? Hviler end i Arnens lyse Flamme Veddet under Hyttens ringe Tag? Skalst Du er om hannem mere minde, Han den Ædelmand fra Græve By Som saa mangengang har maattet finde Under Dine Grene venligt Ly Skal Du ei af Bonden mere smile, Som fra Kjøge Landevei Dig seer, Og skal ingen mødig Vandrer hvile Under Dine svale Skygger meer? Ak! her sad han, denne gamle Gjæve, Naar fra Axelstad han ilte hjem: Tænkte paa sit dyrebare Græve, Tog en Draabe - vandred videre frem. Qvæget var den Oldings trætte Lænder, Styrket var vor Gamles svage Fod; Og med Staven i de maatte Hænder Han sit kjære Hvilested forlod. Ol og Du var mig en venlig Stierne, Gamle Piil, naar jeg fra Staden tog; Herfra saae jeg Stedet i det Fjerne, Hvortil længselfuldt mit Hjerte drog. Der, hvor jeg saa mangen Sommer Morgen, Henrykt sværmed i Naturens Favn, Drømte Glæden, og bortspøgte Sorgen; Signed kjærlig Gjæstfrihedens Havn. Ak til Støv forlængst er han nu vorden Han den Vandringsmand, der bar Dit Navn; Brat blev og Du rykket bort fra Jorden, Og - kun Barden græder ved Dit Savn."Ja Børnlille, det er Skjæbnens Følge: Alt hvad lever engang skal forgaae", Og først Tidens underfulde Bølge. Vil i Evighed sin Grændse naae.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-11
Jndenlandske Efterretninger. Den 9de d. M. døde i Kjøbenhavn Frederik Carl Gutfeld, Sognepræst ved Holmens Menighed og Provst over Holmens Provstie, Ridder af Dannebrog og Dannebrogsmand. Han var født den 9de October 1761 i Bedtofte, under det Tørninglenske, hvor hans Fader, der døde 1797, som Sognepræst til Skjærbek i Ribe Stift, da var Præst. Han deponerede 1780 fra Latin, skolen i Hadersleb, tog 1784 theologisk Examen med bedste Characteer, og blev 1790 Sognepræst for Hirschholms Menighed, 1796 Præst i Corsøer og 1800 Slotspræst ved Fredensborg og Sognepræst til Asminderød. 1811 blev han Provst over Holmens Provstie og tillige Ridder af Dannebrogen. Han regnedes, som bekjendt, blandt Danmarks ypperste geistlige Talere, og hans Foredrag, stedse levende og blomstrende, vidnede om hans poetiske Talent, som han ved sine Digte, fuld af Jnderlighed, lagde for Dagen. Disse udkom samlede 1802. Hans "Historiske Skildringer, Scener og Tildragelser af det virkelige Liv, 1805 ere vel tildeels Omarbeidelser efter andre Forfattere, men i det Hele skrevne med Digterfølelse og Aand. Af Selskabet for de skjønne Videnskabers Forfremmelse var han Medlem. Hvad han følte for Venskab, det viste han 1799 i Mindetalen, over sin hedengangne værdige Embedsbroder Birkner, og det Minde, han tillige satte ham i Forerindringen til sammes efterladte Skrifter, Kbhavn 1800. Hvad han der til Slutningen siger om hiin Trykkefrihedens giæve Talsmand, vil uden Tvivl hver Dydens Ven istemme ved hans Baare: Stilke Grav, du, ved hvis Bredde jeg ofte dvælede tungsindig og eensom, og tænkde paa Venskab og Dyd og Evighed; sjeldent, maaskee ingensinde, seer jeg dig igien; men aldrig - aldrig glemmer mit Hjerte den Ædle, der, Sandheden tro, sank hen i dit rolige Skjød." - Hans sidste Arbeide var: "Andagtsblomster fra Schweitz der vandt saa meget bifald, at et andet Oplag gjordes nødvendigt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-11
Blandede Efterretninger. Om Napoleons Ophold paa St. Helena. (Fortsættelse; see No. 97 forr. A.) Det er ikke sandt, faade Napoleon, at min Formæling med Maria Louise var een af de hemmelige Artikler i den faa Maaneder i Forveien sluttede Tractat. Neppe var det blevet bekjendt, at Frankrigs Jnteresse havde bevæget mig til at lade opløse min første Ægteskabsforening, saa fandt fra andre Sider adskillige Planer Sted, for at forbinde sig ved en Formæling med mig. Ogsaa den - - lod strax kalde Narbonne til sig, og yttrede sin Forundring over, at man endnu ikke havde tænkt paa hans Familie. Den Gang var Talen om en Formæling med en Prindsesse. Det Wiener Cabinet fendte angaaende denne Gienstand Jnstructioner til Fyrsten af S. Gesandt i Paris. Ogsaa den ske Gesandt fik Depecher fra - , hvori denne erklærede sin Beredvillighed til at give mig sin Søster, til Gemalinde, hvorved imidlertid den Omstændighed, at man forlangte Jndretning af et Capel i Thuillerierne, lagde nogle Hindringer i Veien for. Der blev sammenkaldt et Geheimeraad, og Stemmefleerheden var for en østerrigsk Prindsesse. Jeg overdrog Prinds Eugen at giøre en Communication, hvorpaa Ægteskabsartiklen, lig den mellem Ludvig XVI. og Maria Antoinette, blev undertegnet. - var utilfreds, at hans Communication var skeet forgjeves, fordi han troede, han var skuffet, og at der havde fundet to Underhandlinger Sted, hvori han dog tog Feil. Der var ydermere ikke tænkt paa en Forbindelse med Østerrige, førend Narhonnes Depeche indtraf, hvilken meddeelte ham Efterretning om det ham - givne Vink. Formælingen med af Maria Louise var i Geheimeraadet inden 24 Timers Forløb foredraget, besluttet og undertegnet. Adskillige Medlemmer vare af den Mening, at jeg burde tage en fransk Gemalinde, og Grundene for dette Skridt vare for et Øjeblik i Begreb med at beholde Overvægt, men - - Hoffet lod mig tilkjendegive, at hvis jeg afslog det, at vælge en Prindsesse af eet af Europas regierende Huse, saa vilde dette være en stiltiende Erklæring angaaende min Hensigt, at styrte disse Huse, saasnart en Leilighed dertil tilbød sig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-11
Da Napoleon erfarede af O'Meara, at Prindsesse Charlotte var død, og Aarsagen til hendes Død, yttrede han sin Uvillie over Accoucheuren, og forundrede sig over, at Pøbelen i London ikke havde stenet dem; han bemærkede, at nogle gamle, gifte Koner, som ofte havde været i Barselseng, burde været i Barnsnød hos hende, og disse vilde snart seet, at det ikke gik rigtig til med Forløsningen. Maria Louise, tilføiede han, vilde ved min Søns Fødsel have død samme Død, havde jeg ikke personligen truffet de fornødne Anstalter. Da hun var i Barnsnød befandt jeg mig i et tilstødende Værelse, og gik op og ned. Efterat hun i adskillige Timer havde havt Veer, kom Accoucheur Dubois til mig i Sideværelset og erklærede mig med alle Kiendemærker paa Bekymring, at Keiserinden var i stor Fare, da Barnet laae paa den urette Side. Jeg spurgte ham, om derikke ellers var mødt ham noget Lignende? – Vel i enkelte Tilfælde, svarede han, dog neppe i eet blandt tusinde, og det var ham yderst smerteligt, at dette overordentlige Tilfælde netop fandt Sted hos Keiserinden. Glem, sagde jeg, at hun er Keiserinde, og behandl hende ligesom hun kunde være en Kræmmerkone i St. Denis Gaden. Kun derom beder jeg Dem indstændigst. Hvem skal jeg redde, spurgte Dubois videre, naar enten Moderen eller Barnet maa opoffres: - Uden Betænkning Moderen, svarede jeg. Derpaa ledsagede jeg ham hen til Sengen, opmuntrede og beroligede Keiserinden, og holdt hende, medens Tangen blev anlagt. Barnet syntes, da det var kommet til Verden, i Begyndelsen at være dødt, men ved Gnidning og andre Midler bragtes det til Live igjen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-11
Min Formæling med Maria Louise frembragte ingen Forandring i min Levemaade; hun forban sedes, da hun efter fuldbyrdet Bilager fandt, hvorfaa Forsigtighedsregler jeg brugte, for at betrygge mig mod Angreb paa mit Liv, da hun saae, at der kun stod Skildvagter for de yderste Døre af Palladset, og om Natten ingen Hofcavalier opholdt sig uden for Dørene af de indere Gemakker, ja, at endog Dørene ikke vare ikkede, og ingen Geværer eller Pistoler vare i Værelserne, hvor de sove, spurgte hun, hvorledes det gik til, at jeg ikke træffer halv saa mange Forsigtighedsregler, som hendes Fader, der dog intet havde at befrygte?" "Jeg er, svarede jeg hende, for meget Fatalist, til at føje Forsigtighedsanstalter mod Mord." J Paris pleiede jeg ofte at gaae ud, uledsaget af min Garde, at blande mig blandt Folket og modtage Ansøgninger; ogsaa trængte man sig saa tæt omkring mig, at jeg neppe kunde bevæge mig. - Med hvilken Ømhed og Hengivenhed, jeg stedse behandlede Maria Louise, derom maa hun selv tale. Efter hendes tvungne Adskillelse fra mig, tilstod hun i de meest rørende Udtryk for - - hendes inderlige Attraa efter at forene sig med mig i min Landsforvisning, og roste mig og min Adfærd imod hende; - en tilstrækkelig Gjendrivelse af den mod mig udbrødte modsatte Beskyldning. (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-11
Af de to mærkværdige Mænd, Bolivar og Morillo, leverer George Laval Chesterton i ANarrative of procedings in Venezuela, in South America, in the Years 1819-20, følgende Skildring: Bolivar er født i Carraccas, og een af de der i Landet Rigeste paa bevægelige og ubevægelige Eiendomme; han er nu 40 Aar gammel, liden af Væxt, mager, har graa Haar og et ganske hvidt Knebelsbart; med hans store straalende Øine seer han aldrig Nogen lige i Ansigtet; han har intet Forekommende; hans Tale bestaar af Enstavelsesord: Ja og Nei. Hans Klædedragt bestod, da Forf. talte med ham, af en kort Trøie, som det brittiske Hestartillerie, Pantalons, besatte med Guld, en Hue med en Fjer, som de brittiske Fodfolk bære, Halskluden omhyggeligen bunden. Han taler godt Fransk, kun faa engelske Ord. Hans Bevægelser ere meget levende; han gaaer med Værdighed og Selvfølelse. Man tiltroer ham kun faa Aandskræfter, men hans Virksomhed og Udholdenhed ere beundringsværdige, saa at Morillo, aldrig vidste, hvor han vilde møde ham. Paa Fiender blandt Patrioterne mangler der ham ikke; hans tidligere Rigdom virker, som Forf. troer, endnu paa den Agtelse, man bær for ham. Men Parz er Landets egentlige Yndling, der, hvis han var ærgjerrig, let kunde fortrænge Bolivar. Hevngjerrig og grusom skal han have ladet en colørt Anfører skyde, efter Adskillige, paa Grund af en Sammensværgelse, hvis Hensigt var at myrde de Hvide, efter Nogle af Skinsyge. En Anden, der i sine Folks Navn erklærede, at de uden Skoe ikke vilde drage videre, maatte friste samme Skjebne; En, der af Mathed ikke kunde komme videre, skal han have ladet binde ved sin Hests Hale og slæbe afsted. Med Nødvendigheden undskylder han, at han ikke kan holde sit Ord modde fremmede ankommende Krigere og Kjøbmænd.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-11
Morillo, nu henved 50 Aar, er en anseelig Mand, med fyldigt Ansigt, sorte Haar og Øine, af krigersk, men dog behageligt Udseende; han bærer intet Knebelsbart. Fri i sine Samtaler opvækker han Tillid, sine Følelser kan han i det Udvortes ikke skjule. Uden Stolthed taler han med den Ringeste paa lige saa fri en Maade, som med den Fornemste; i Samtalen er han munter og aandrig; han bliver ubeskrivelig heftig og rasende, men skammer sig siden derover. Han holder ei af Prunk, undviger Æresbeviisninger paa Reiser, som han, ledsaget af saare Faa og ubevæbnet, giør, hvilket vidner om, hvormeget han elskes der i Landet, endskiønt Uafhængigheden, ogsaa der har sine Venner, hvilke dog foretrække Ordenen iblandt sig for dens Modstanderes vilde Frihed. Megen omhyggelighed har han for sine Klæder, bærer stedse to Stjerner og andre Ordener; endog til den Ringeste paa Gaden taler han venligen; aldrig har en Anfører været saa elsker af sine Undergivne, som han; hans Nærværelse begeistrer dem og indgyder dem Tillid. Han gider gjerne tale om sine Feldttoge med Britterne i Spanien; beklager de forførte og mod ham kjæmpende Britter i America, men sin Regjerings befalinger maa han følge; Uslar blev sildigere ført til Døden. Som Gemeen har Morillo begyndt sin Løbebane; han var Sergeant ved Udbrudet af Tingenes Omvæltning i Spanien og Kampen mod Frankrige, som Fændrik samlede han en Hob Bønder, berendte Vigo, som overgav sig, ved hvilken Leilighed han selv udnævnte sig til Oberstlieutenant: en Ophøielse, som Regjeringen siden selv stadfæstede. Han oprettede et Regiment Union (der fulgte ham til America, under Navn af Regimentet Valenci), og har saaledes befæstet hans Hæder, at Kongen bestemte ham som den Dueligste til de vanskelige Foretagender hiin Side Havet; og Stort har han ydet med de ringeste Midler, forladt af Moderlandet; hans Magt bestod, ved Forfatterens Nærværelse, i det Høieste af 8000 Mand. - J Henseende til Venezuelas politiske Stilling yttrer Forf. sig saaledes: Creolerne ere nu frie. Hvorledes de ville forliges med de andre Folkestammer, og hvorvidt, efter det spanske Aags Afrystelse, sand Frihed vil kunne grundfæstes i hine vidtløftige Lande, vil Fremtiden lære. Nordamericanerne, befriede for Engellands Herredømme, havde det lettere; her var ingen Kamp blandt forskjellige Stammer, og Folket havde Sands for brittisk Frihed og længst øvet sig deri; ganske det Modsatte af alt dette er Tilfældet i Sydamerica; ved de bedste Ønsker lader det sig ikke tabe af Sigte, hvilken tung Skole, Jndbyggerne i Fremtiden have at gjennemgaae. nemgaae.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-11
Den berømte Cuvier fremsætter i Jndledningen til sit nyeste Værk Recherches sur les ossemens fossiles &c. T. I. Paris 1821 sine geologiske Anskuelser og Historien om hans palæologiske Studier. Resultatet deraf er, at den store Catastrophe, hvorved Jordlegemet har faaet sin nuværende Skikkelse, ikke kan være over 56000 Aar gammel, selv de gamle Folkeslags Sagn, og Historien peget hen derpaa. Hvad Palæodyren (Oldyrene) angaaer, saa kunne de ikke betragtes som Ur=Dyr af de endnu tilværende Slægter og Arter, hvor nær end adskillige af dem ere beslægtede med samme; heller ikke kunne disse være fremstaaede af hine som Afarter i Tiden. J Henseende til Leien vise de fiirføddede Æglæggere sig overalt tidligere end Pattedyrene; Sødyrene tidligere end Landdyrene, de til ubekiendte Arter hørende Landdyr kun i Ferskandslande, ved Siden af dem, endskjøndt sjeldent, adskillige undergangne Arter af tilværende æglæggende Dyr og Fisk, alle, som det synes, fra fersk Vand. De Slægter, der høre til bekiendte Arter, f. Ex. Elephanter, Næs horne, Flodheste, befinde sig aldrig sammen med Dyr, hørende til tidligere Tider, de i Overgangbjerg land snart med Søe snart med Ferskvandsmuslinger, men ingensinde i regelmæssige Bjerglag. Bekiendte Specier af endnu tilværende Slægter. findes kun i nyligen opsvømmet Land, udtørrede Sumpe, Søer og deslige. Anthropoliter (Menneskeforsteeninger) gives der ikke; alle dem, man har antaget derfor, ere af nyere Oprindelse, eller aldeles tvivlsomme. Det hele Antal af de hidtibestemte og ordnede Pælotherier af Pattedyrenes og Æglæggernes Classe udgjør 100. Halvfjerdesindstyve deraf danne aldeles nye Slægter; 11-12 have en afgjort Lighed med de Arter, der end ere til, dog har man endnu ikke kunne sammenligne dem fuldstændigen. 40 af hine 70 danne nye Slægter; de øvrige lade sig bringe under de samme Slægter og Underslægter. Den fjerde Deel af hine 100 ere Æglæggere; de øvrige have tilhørt fiirføddede Pattedyr, og over det halve Antal havde Hove, og vare ikke drøvtyggende.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-11
J Feodosia i Krim lever en Lastdrager, Soust Oglu, født i Erzerum i Armenien 1702, der er endnu saa rask, at han kan løbe ned af en Trappe som et ungt Menneske og i afvigte Aar endog har en Sæk Meel op paa et Bjerg. Hans graa Skjæg begynder i Tindingen at blive sort igjen, som Tilfældet ogsaa har været ved andre meget gamle Folk, og efter at han havde fyldt sine 100 Aar fik han tre nye Tænder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-11
En Dansk er for nogen Tid siden fulgt som Tolk med de Herrer Warrington, Woodnich og Clapperton paa deres Expedition til det indere Africa. De skulle have fundet, at Nigerfloden under 40 Sr. L. og 12 N. B. taber sig i den derværende Ørks Sandhav.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-11
Det tagne spanske Skib Yeoman med 400 Negre og 16 engelske Matroser skal være blevet opsluget af en Vandhose, og kun 7 af Matroserne reddede sig i en Baad.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-11
J Trondhjem har d. 7de f. M. en over 60 Aar gammel Chirurg, ved Navn Wohlert, begaaet et gyseligt Mord. Han har skaaret Halsen over paa Pigen i det Huus, han logerede, afskaaret hende begge Armene, og Haanden af den ene Arm, givet hende siden nogle Snit i Maven, og hakket det dræbte Legeme i smaae Stykker, som han gav sig til at kaste gjennem Vinduet ud paa Gaden. Hans Gierning var sandsynligviis en Virkning af Aandsforvirring. Han sidder arresteret og har bekjendt, at have tilforn begaaet flere skrækkelige Forbrydelser, som man hidtil intet har vidst af.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-11
Kjøbenhavns Børs d. 10 Januari. Cours. Hamb. 2 M. 244, a vista 247. Amsterdam 2 M. - . London 2 M. 11 1/2 Rbdlr. Spec. 250. - Specier solgtes til 15 Rbmk. Obligationer (med Renter fra 11te Dec. 1822) 77 1/2 a 78. Nationalbank-Obligationer (af Laanet d. 2 Febr. 1820) 101 1/2 a 102 Rbd. r. S. (uden Renter) ell. 127 1/2 Rbd. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. Norske Rigsbanksedler 13 1/2. - Svenske Sedler 59 1/2 s. - Disconto 5 pC. Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-14
Spørgsmaal.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-14
(Jndsendt.)¬ Man har et saare vittigt Kobber af den berømte Chodowiecki. En rask Rytter paa en rask Hest farer igjennem en Landsbye og har 3 nederdrægtige Kjørere efter sig. De gjøe ad ham af alle Kræfter, men see ikke engang til et gammelt udslæbt Øg, der staaer ved Siden af et Huus. Underneden findes følgende Jndskrift: "Stormend bricht der lante Tros "Auf den raschen Klepper los Undverschont die trage Mähre. Fallt Dich Schmahsucht withend an, Sey gewitz, Du bist ein Mann, Und ihr Bellen macht Dir Ehre! Det Kongelige Steentrykkerie vilde forbinde sig mange bedre Mennesker, ved at foranstalte, som et Nytaarsgave billede til Vedkommende, dette Kobber afcopieret og forsynet med dansk Jndskrift. J saa Fald staaer det til Tjeneste, naar Steen trykkeriets Foresatte affordre det. Hielper end ikke dette paa den overhaandtagende slette og uværdige Tone i Literaturen nær saa godt, som hiint i Leipzig udgivne Rescript, der bemyndiger Censorerne til at nægte hver Personlighed i private Klammerier Ret til at trykkes, om den endog ikke indeholder nogen lovbestemt Jnjurie, gjør det dog saa meget, at det viser en slet Sag fra dens aldeles rette Side. Allerede derved er en heel Deel vundet. )
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-14
Den ærede Forfatter vil tilgive, at Spørgsmaalet No. 1. ikke er blevet indrykket. Uagtet det indeholder en uomstødelig Sandhed og et billigt Ønske, saa synes dets offentlige Fremsættelse dog let at kunne give Anledning til Mistolkning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-14
Indenlandske Efterretninger. J Formiddags Kl. 11 bragtes afdøde Provst Gutfelds jordiske Levninger til deres Hvilested i Holmens Kirkes Capel. Liget bares fra Sørgehuset af Studerende, og blandt det anseelige Følge, der fulgte tilfods, saaes flere af Statens første Embedsmænd og en stor Deel af Geistligheden i Kjøbenhavn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-14
Digteren Baggesen har i Paris havt den store Sorg, at miste først sin Ægtemage og nu igjen ganske nyligen en haabefuld Søn. - Hans Kone var en Genferinde, hvis Fader, navnlig Raybaz, i Begyndelsen af den franske Revolution havde havt en diplomatisk Sendelse til Paris, hvor Baggesen havde gjort Bekjendtskab med Datteren. Ogsaa hans første Kone, Sophie Haller, en Sønnedatter af den berømte Haller, havde han den Kummer at miste paa en Udenlandsreise 1798.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-14
Boghandler F. H. Nestler i Hamborg har i Dagen ladet bekjendtgjøre, at han i adskillige Skrivelser er blevet anmodet om, at afhænde enkelte Manuskripter i den af ham kjøbte A. Kall ske Bogsamling, og at han er villig til, ifald et, efter Omstændighederne passende, Bud skeer, at sælge den i det Hele under eet, eller den største Deel deraf, for saavidt den angaaer Danmark. Han ventes her til Kjøbenhavn.