Viborger Samler, 1847-02-09
Kongeriget Preussen. Det hedder fremdeles i "Allg. Preuss. Zeit." "Lader os til vor Konges Gave, knytte det glade Haab, at ogsaa de nye stænderiske Love ville vorde Begyndelsespunctet til en stor glimrende Epokfor vort Fædreland, at ligesom for 34 Aar siden Folkets Kraft, inderlig forenet med sin Konge, beseirede den fælleds Fiende, saaledes vil ogsaa nu den hjerteligste Tillid imellem Kongen og hans Folk bekæmpe paa den nye Vei, der nu skal betrædes, de travle Fiender, der saa nidkjært bestræbe sig for at trænge sig imellem begge, for af Tvedragt at berede Svaghed, af Spaghed Omstyrtning, for at det saaledes kunde lykkes dem paa Rul nerne af det gamle Herredømme at oprette deres eget Herredømme - Ugudelighedens, Vilkaarlighedens og Uordenens Regiment. Dernæst søger Allg. Preuss. Zeit, at godtgjøre, at de, som have troet at turde vente sig i de nye Statslove en StatsGrundlov, et constitutionelt Charte, ikke tør besvære sig over den dem til Deel blevne Jllusion, da en saadan Forventning har været ubegrundet; som Beviis derfor anføres Kongens Ord i Hyldingsafskeden af 9de Septbr. 1849, som ogsaa navnligen i Landdagsafskeden for de rhinske Stænder af 30te Decbr. 1843, hvorved erklæres, at den tilsigtes ikke Rigstænder, men kun en Udvikling af stænderisk Forfatning paa et historisk Grundlag. Hvo der altsaa vilde vide det, siger Forfatteren vidste derfor, at der ikke var at vente nogen Folkerepræsentation efter et mekanisk beregnet Forhold af Repræsentanter til Provindser, Districter og Kredse, ingen saakaldet Deling af Magten imellem Konge og Folk, men kun en Udvikling af den, paa den tydske Jordbund opvoxede og i Aaret 1823 ny besjælede egentlige stænderiske Forfatning. En saadan Udvikling var at vente, den var nødvendig af flere Grunde: 1) fordi Loven af 17de Jan. 1820 indeholder den positive Bestemmelse, at ny Statsgjæld ikke tør contraheres uden de tilkommende Rigsstænders Med garanti og uden at raadspørge dem, – en Forskrift som gjør Staten retlig creditios ligeindtil et eentralstænderisk Jnstitut er dannet, 2) fordi den stænderiske Lov af 5te Juni 1823 kun har overdraget til Provindsialstænderne Skjønserklæringen over almindelige Love, saalænge som ingen almindelig stænderisk Forsamling vilde finde Sted og derved har constitueret et Provisorium, hvis forestaaende Løsning stedse maatte føre med sig Uro og Uvished, medens desuden Uhensigtsmæssigheden af Raadslagning over almindelige Love ved 8 adskilte Landdage og den Vanskelighed af 8, ofte meget fra hverandre afvigende Erklæringer (Votis) at udfinde eller meget meere at føle sig til (herausufühlen) Stændernes virkelige Totalanskuelse, gjorde vor Lovgivning meget ubehjælpsom og langsom Aschwerfallig); 3) fordi Mangelen paa et Organ til Udøvelsen af Petitionsretten, der repræsenterer de almindelige Jnteresser, overalt meere eller mindre førte til en Overstridelse af den dem allerede overdragne provindsielle Petitionsret, og saaledes førte dem ud paa en Mark, hvor de umulig kunde være orienterede. – Det bemærkes derefter, at ved den stænderiske Lov af 5te Juni 1823 aabnes vel Udsigt til Sammenkaldelsen af almindelige Rigs stænder, men at det dog forbeholdes den landsfaderlige Omsorg, saavel naar denne Sammenkaldelse skal finde Sted, som ogsaa hvorledes, i Tilfælde af Sammenkaldelse, de almindelige Landstænder, skulle fremgaae af Provindsialstænderne. Lovgiveren har for at fjerne enhver Vilkaarlighed, for at danne en Forsamling for store og vigtige Begivenheder, der virkelig forener i sig de stænderiske Attributioner og imod hvis Legitimation selv ikke den mindste Tvivl kan opstaae, sammenkaldt Provindsialstænderne i deres Totalitet. Denne Landdag har nu de Functioner, der ved Loven om Statsgjælden forbeholdtes den tilkommende Centralforsamling ved Contraheringen af nye Gjæld; den har Ret til at meddele sit Skjøn om almindelige Love, Petitionsret betræffende alle ikke provindsielle Anliggender, og den Stænderne hidtik overhovedet, ikke tilstaaede Ret til at bevilge nye Paalæg. En Deel af disse Rettigheder og Functioner vil, fordi det er forbundet med ikke ubetydelige Ulemper og Omkostninger hyppig at lade den store Forsamling træde sammen, og fordi Discussionen om vidtløftige Love i en saadan turde være forenet med Vanskelighed og uforholdsmæssig Anvendelse af Tid, blive overdragen de allerede bestaaende stænderiske Comiteer, ligesom ogsaa den for selve den forenede Landdag umulige stænderiske Medvirkning ved Statens Gjældsvæsen vil vorde overgivet til en særegen stænderisk Deputation. Provindsialstænderne ville saaledes indskrænkes til deres egentlige Functioner. - Forfatteren gaaer derefter over til at belyse de enkelte Attributioner af disse forskjellige Forsamlinger, og søger nu at udvikle, at i selve Statens Jnteresse er den stænderiske ubetingede Medvirkning ved Contraheningen af Gjæld med Ret bleven indskrænket til Fredstid.