Viborger Samler, 1780-07-17
Endnu en anden særdeles Tieneste kunde og burde de Lærdes tilfælles Sprog vise deri, at alle vovelige Gidsninger og Meeninger, som fra det Sædvanlige afvige, i sær naar det paa Menneskene kunde have en stor Jndflydelse, i dette Sprog blev skrevet. Det er en stor Jammer, at mange utidige Fostere, ikke faa Vanskabninger, og undertiden aabenbare forstyrrende Lærdomme strax paa Timen i Modersmaalet paatrænges hver Læser og Kiøber: læses maaskee meere end det grundigste, der enten fører til eller befæster i Sandheden, og derved mange, som enten ei lettelig eller maaskee aldrig hielpes til rette, forvirre. Gud være æret Danmark har, saavidt jeg veed, endnu ikke Aarsag at klage over sligt: men desto desto elendigere sees det i dette Stykke udi Tydskland, Engelland og Frankerige, hvor de letsindigste Skiendseler, de aabenbareste Urimeligheder og imod Skriften og Troens Lærdom med Frihed stridende Skrifter uden Skye i det brugelige Lands Sprog udgives. Der vandtes usigelig Fordeel, dersom slige Ting paa de Lærdes Maal bleve fremsatte. Om der bør være Trykke=Frihed, ihvordan det end er, ihvor ugudeligt det er, som bekiendtgiøres, er et stort Spørgsmaal at afgiøre. J det ringeste var det høistbilligt, at alle Skrifter af formastelig Jndhold komme ud paa et Sprog, der alene egentlig er for de Lærde, paa det de kunde redde Sandheden efter bekiendte og faste Grunde, og Verden ikke ved Jndfald, der udspringe af bar Vellyst og Ugudelighed, anstikkes eller forarges. Samme Forsigtighed burde billig iagttages af dem, der i Stykker, som røre Lærdommen i deres Kirke, forehave en mærkelig Forandring, der ville forklare Steder i Skriften, som næsten have havt en almindelig Forklaring, og med visse Hovedlærdomme staae i nøie Sammenhæng, paa en meget udsædvanlig Maade, eller gaae svanger med tvivlsomme eller besynderlige Tanker. Paa den Maade kunde et retsindigt Hoved, der endelig maa have lært, at det ei besidder alting, erfare andre Lærdes Bedømmelser, og Sætningerne kunde, om behov gjor tes, driftes og renses: samtykkes og priises: igiendrives og forkastes. Skribenten, der havde fortient Berømmelse, mistede den derfor ikke; den, der, endskiønt af ukyndige enten priseet eller dog bifaldet, med rette burde erindres, blev mindre bekiendt: og maat maatte, naar det var en Skribent af et ret Hierte, og Feilene vare vigtige, glæde sig over ei at være bleven Skyld i saa megen Skade, som ellers kunde have været anrettet. En fanatisk Kierlighed. Det blinde og barbariske Selvmords Raserie synes Dag fra Dag at tage meer Overhaand. For nogen Tid siden har en vis Faldoni, bosiddende i lang Tiid, som Fegtmester i Livorno, givet et Exempel herpaa, geleidet med besynderlige og strækkelige Omstændigheder. For nogle Aar siden var der sprungen ham en Aare i Halsen, og den Hielp, man havde givet ham, havde kuns saa svagt kundet virke, at man ikke fordulgte ham, at det ville være vanskeligt, at han kunde leve længe. Han havde en Kiereste, som han aabenbarede denne sin Tilstand, og hun lovede ikke at overleve ham. For at prøve hende, rakte Faldoni hende en Dag en Drik, som han selv tømte det halve af, og bod hende det øvrige til at drikke, forsikrende med det samme, at det var Gift. Det unge Fruentimmer betænkte sig ikke eet Øieblik. midlertid lod han hende nogle Dage være uvidende om, at han havde bedraget hende, men tilsidst tilstod han det, ophøiede hendes Mod, og sagde, at han nu slet ikke meer tvivlede derom, men at de maatte døe en langt hastigere, og dem meere værdig Død. Han gjorde altsaa en Reise til en anden Bye, allene for at kjøbe et par Pistoler, og begav sig derpaa hen, hvor hans Kiereste var. Dagen derpaa klæd klædte de sig begge to hvide, og gik om Morgenen, ind i Kapellet Sellette, hvor de pyntede Alteret med deres Prydelser, bandt sig et rosenrødt Baand, om Armen, tog hver sin Pistol, og trak Enden af Baandet bag om Stillepinden. Disse Tilbereedelser var kuns gjort, for at dræbe sig begge to paa een Tiid, ved at trække paa Baandet, og Virkningen, syntes at have været hastig. De havde endnu tvende Dolke hos sig, for at benytte sig af, ifald Pistolerne havde feilet; Ligeledes fandt man hos Fruentimmeret et Brev, som hun skrev til sin Moder, hvori hun taler med den største Rolighed om sin Beslutning. De har, siger hun, afslaaet at foreene mig med Faldom, jeg elsker ham, jeg kan ikke leve ham foruden; han døer, og jeg skal følge ham. Farvel, naar De læser dette, har De ikke meer nogen Datter. Dette er vist et Exempel paa Kierlighed og Troskab, der ikke vil have mange Efterfølgere, uden hos dem, som kunde have Skade paa Forstanden, og ei heller bør finde Efterfølgere.