Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-07-29
Den 14de Julii foreslog Lord Erskine i Overhuset, at en Fortegnelse blev overlever et til Dronningen paa de Personer, som Ministrene ville lade optræde som Vidner mod Hos Majestæt. Han kunde ikke troe, sagde han, at deres Herligheder vilde sætte alle billigheds Grundsætninger tilside og opstille en criminel Beskyldning, uden at give den Anklagede Leilighed til, tilstrækkelig og med Eftertryk at kunne forsvare sig; dette vilde være Tilfældet, naar Dronningen ikke kiender de Mennesker, som skulle træde op imod hende, og efter hvis Udsagn, hun skal dømmes. Det hedder i Billen, at Dronningens Opførsel har ikke svaret til den, som en sædelig Kone bør iagttage. Efter Retfærdighedens Grundsætninger og Lovene bør nu enkelte Tilfælde angives, for at understøtte denne Beskyldning og for at skille det Sande fra det Falske. Havde Dronningen været beskyldt for at have begaaet et Ægteskabsbrud med forskjellige Personer og paa forskiellige Steder, saa havde det maaskee ikke faldet hende vanskeligt at giendrive dette Rygte, men da hun er anklaget for en udsvævende Forbindelse med sin egen Kammerherre, som ifølge sin Post havde til enhver Tid og paa ethvert Sted Adgang til hende, og er reist med hende i fremmede Lande, saa er det umueligt for hende at skaffe Vidner tilveie, som kunne giendrive en saa almindelig beskyldning. Stedet og Tiden, hvor og naar denne ægteskabsforbryderiske Forbindelse har fundet Sted burde derfore have været angivet, eller ogsaa de Vidners Navne, paa hvis Udsagn Anklagen beroer. – Storkantsleren og Grev Liverpool modsatte sig dette Forslag af den Grund, at man ikke kunde i Huusets Protocoller finde noget Exempel paa, at en saadan Bevilgning var tilforn bleven tilstaaet uden ved den eneste Anklage for Landsforræderie. Marqvien af Lands dovn og Lord Holland understøttede derimod Lord Erstines Forslag; men Lord Ellenborough viiste, at det ikke kunde være til nogen Nytte for Dronningen at erfare Vidnernes Navne, og at det desuden var høist nødvendigt, at man ved den uroelige Tænkemaade, som hersker imellem Folket, ikke udsætte Vidnerne, ved at navngive dem, for dets Hævn. Herpaa blev Lord Erskines Forslag forkastet med en Majoritet af 50 Stemmer. – Den 15de Juli giorde Dr. Lushington den Motion i Underhuuset, at man skulde bede Kongen om Meddelelsen af Dokumenterne angaaende den Sølvservice, som den afdøde Konge havde i 1808 skiænket den daværende Prindsesse af Wallis, som hun havde havt i Brug indtil Aaret 1814, og som nu blev nægtet hende under det Paaskud, at det var Kronens Eiendom. Skatkammerkantsleren tilkiendegav sin Misfornøielse med, at Doctoren overraskede Huuset med slig en Proposition. Lord Castlereagh var ikke tilstæde og Motionen blev udsat til den 17de; Doct. Lushington foredrog sit Forslag paa nye, nu var Lord Castlereagh tilstæde; han tilstod, at han var underrettet af Hr. Denmann, at denne Motion skulde foretages; men han dadlede, at man havde foredraget denne Sag i Parlamentet, uden først at have forsøgt paa andre Midler for at opnaae sin Hensigt, og sagde, at Doctorens Forslag gik ud paa at oprøre Folket, og at han først burde have søgt at forskaffe sig Kundskab om Sagens sande Sammenhæng, inden han fremsatte sine bittre bemærkninger. Ministeren forklarede nu, hvorledes det forholder sig med denne Sag; For omtrent 3 Uger siden modtog Lord Liverpool en Efterretning fra Overkammerherren, Marqvien af Herford, at Hs. Majestæt havde forlangt at Sølvtøiet skulde udleveres hende; han svarede derpaa, at det ikke var Ministrenes Hensigt, hverken at nægte Dronningen en anstændig Residence, eller de Meubler som tilkomme hendes Rang, og at naar en saadan Residence blev bestemt for hende, saa skulde der ogsaa blive disponeret over Sølvtøiet og de fornødne Meubler. Jeg er overbeviist om, vedblev Ministeren, at Huset vil give mig Ret deri, at dersom Hs. Majestæt havde saaledes forholdet sig, som det kunde passe sig for hendes Kiøns finere Følelser, og havde iagttaget en saadan Værdighed, som kunde svare til hendes Rang, at da Hs. Majestæts Ministre vilde have viist sig omhyggelige for at forskaffe hende alden Lettelse, som hun kunde vente sig under saadanne Omstændigheder. Men naar Hs. Majestæt nedværdiger sig til at laane sit Øre til de nedrigste Raadgivere, og tillader sig at blive et Redskab i Hænderne for den sletteste Pøbel i dette Land, som endog har vovet paa, voldsom at angribe hendes Herres og Gemahls Pallast, hvortil han selv selv havde været Øienvidne, saa maatte han erklære, at han vilde have forglemt den Pligt, som han var Kronens Ære og Værdighed skyldig, naar han vilde raade sin Herre at lade sig giøre til Nar, ved at laane Øret til slige Konstareb. Vilde desuden Huset blande sig i ethvert misfornøiet Medlems af det Kongelige Huses Anliggender, saa maatte Debatterne og slige Sager vare hele Efteraaret igiennem. Sølvservicen er et gammelt Meubel, som har tilhørt Kong Wilhelm den 3die, Kong Georg den 3die havde laant Prindsessen af Vallis det, saalænge hun residerede i Kensington, og hun havde ingen Ret til at bruge det udenfor dette Pallast, ogsaa havde denne Konge sagt til Lord Aylesfryd, som tilforn havde nægtet Prindsessen Bruget af dette Sølvtøi, at han ligesaalidet kunde disponere derover, som over Kronens Domainer. Nu spottede Ministeren over Dronningens Raadgivere, og ønskede, at de maatte være mere heldige i at føre hendes Sag for Overhuset end de havde været ved denne Leilighed. Dronningen havde forresten ved flere Leiligheder søgt at faae dette Sølvtøi i sin Magt og selv at faae det sendt til sig i Udlandet; var dette skeet saa vilde maaskee den lærde Hr. Doctor have kunne udfundet et Middel til, hvorledes man skulde have faaet det tilbage til England. Efterat man havde raabt nogle Gange: Hør Hør, og leet nogle Gange, blev Doct. Lushingtons Forslag forkaner uden Stemme samling. – Den 19de Juli fremlagde Lord Erstine i Overhuset det Londonske Borgerraads Petition mod den mod Dronningen brugte Fremgangsmaade, men paa Grev Landerdals Forslag besluttede Huuset eenstemmigen, at dette Bønskrift skulde ikke antages, da Communeraadet havde tilladt sig at sige, at billen mod Dronningen har sin Oprindelse fra den hemmelige Committee, da den dog grunder sig paa de Papirer, som Ministrene have forelagHuuset. – Der bliver endnu bestandig overleveret Dronningen Addresser, saaledes nyelig en fra Nev castle, som var underskreven af 6000 Personer.