Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-04-13
Formedelst Dødsfald bliver Gaarden Haurholm, beliggende i Wreilev Sogn, Hjørring Amt, i Nærheden af Landeveien mellem Kjøbstæderne Aalborg og Hjørring, stillet til Bortsalg ved en eneste Auction, som afholdes paa Gaarden, Onsdagen den 19de April førstk. Kl. 10 Formiddag. Gaardens Bygninger ere alle nye og solide, og Vaaningshuset, som er grundmuret, afgiver en smuk Beboelse for en Familie udenfor Bondestanden. Jorden, skyldende af Hartkorn 13 Tdr. 3 Fdr. 2 Alb. med et Areal af omtrent 225 Tdr. Land, tildeels velskikket til Opdyrkning, er af en udmærket god Bonitet. Under den almindelige Driftsmaadeder betydeligen kan udvides, kan der ved Eiendommen holdes 10 Heste, 80 a 90 Fækreature og endeel Faar. Børglum Herredscontoir i Hjørring, den 19de Marts 1837. Sparck. der for den i den høiere Sportelarithmetik Uindviede letteligen kan synes aldeles ulovlig, og der i alt Fald er meget trykkende for de ulykkelige Beboere af de Districter, der staa under et saa raffineret Regime. Det er en ufuldkommen, med en mere udviklet Statsorganisme uforenelig Maade at lønne Embedsmændene paa, at give dem Anviisning paa en Deeaf de Skatter, Statsborgerne maae yde, et Lønningssysten der ikke kan andet, end føre til mangfoldige Misligheder, og som ogsaa overalt, hvor ikke en høiere Statsindsigt har med ført en Etatiseren af alle Statsindtægter, afstedkommer megen Misfornøielse, muligen endog megen Misbrug. Hvor dette System imidlertid bestaaer, der er den offentlige Mening, de er navnligen Pressen – om ikke den eneste, saa dog den bedste Modvægt mod en Praxis, der enten i Medhold af en eller anden meer eller mindre rigtig Forstaaelse af Loven eller ved Siden af dens Forskrifter, eller endelig, hvad der dog er det farligste, og derfor det sjeldneste, i aabenbar Strimed dens klare Bud, kunde indsnige sig og lidt efter lidt vind et Slags Hævd. Vi troe derfor, at Hr. Proprietair Clausen, en Broder til vor høitagtede Theolog, har gjort sig ved fortjent, ikke blot af sit District, men af hele Jylland, i hele Landet, ved engang at have bragt denne saare vigtige Gienstand for Publicitetens Forum. Vistnok vilde det have været langt beqvemmere og sikkrere for ham, hvis han om han end ikke kunde eller vilde være en taus Tilskuer til hvad der foregik for hans Øine – havde indskrænket sig til at indsende de formeentlige urigtige Gebyhrberegninger hvoraf han var i Besiddelse, til det kongelige danske Cancelies Bedømmelse. Men vi troe ikke, at denne Fremgangs maade vilde have været saa virksom, som den, han valgte, og ville til Beviis herfor kun anføre et eneste Exempel, som er hente fra hans egne Publicationer i denne Sag. Af en Skrivelse fra ham til Stiftamtmanden over Viborg Stift, Grev Ahlefeldt=Laurvig, som findes indført i Bladet Diversato. 39. erfares det nemtig, at der tidligere har været indgivet en Klag fra 400 af Districtets Beboere, hvoriblandt kgl. Embedsmænd Godseiere og mindre Landmænd, hvori de besvære sig over den aldeles uforsvarlige og ufremkommelige Tilstand, hvori en af Districtets meest befarne Veie befinder sig; men at denn Klage, efterat Amtmanden havde indhentet og indsendt en Erklæring fra Kammerraad Rod, som netop er den, over hvis formeentlige Forsømmelse her førtes Anke, uden vider Undersøgelse, blev afviist som ugrundet. Hvad skal Bonden tænke, bemærker Hr. Clausen i denne Anledning naar han seer, at den Klage, hvori samtlige Beboere have betegnet Veien som saa slet og farefuld, at man kun med Risico af Liv, Lemmer, Hest og Vogn kan befare den, ei mindste Maade tages til Følge, Hvad skal han tænke, naar han seer, at Godseieres, geistlige Embedsmænds Erklæringer Jntet betyde? Naar f. Ex. Ritmester, Godseier Hallintil Friisholdt i samme Klage har attesteret: at han i 36 Aar paa denne ufremkommelige Vei fra Aabro til Fladbrehar slæbt sit Korn til Randers Naar Pastor Fog Velløv har attesteret, at den paaklagede Vei " er saa slet at der neppe findes Mage til den i noget civiliseret Lands Naar Provst Borgen i Hvorslev har attesteret: at man ved at befare Veien risiquerer at brække Hals og Been? osv. osv. Vi tilstaae, at hvis en saadan Klage, under støttet af saa hæderlige Autoriteter, indgiven af saa mange Sagen høilig interesserede Mænd, saaledes som her paastaaes efter en eensidig Erklæring af den anklagede Embedsmand, er bleven afslaaet, saa er et saadant Exempel lidet skikket til at indgive hiin Egns Beboere nogen synderlig Tillid til, ved de kgl. Collegier i Kjøbenhavn at finde Beskyttelse mod den Ure eller Afhielpelse af de Onder, hvis Tryk de formene at føle Da vi kun ville hente vore Beviser fra selve den omhandlede Sag, saa ville vi endnu kun gjøre opmærksomme paa den i Bladet "Diversat No. 11 indførte Cancelliskrivelse af 26de Mai 1832, hvori Cancelliet, efter et indkommet Andragende fra en Forvalter J. N. Lund, har resolveret, at Kammerraad Rod, saa meget mindre er berettiget til (det af ham fordrede) Extraditions=Gebyhr, som han de facto Jntet har foretaget i det omhandlede Bo, hvorved Collegiet altsaa synes at erkjende, at han har beregnet sig Sportler, til hvilke han i intet Tilfælde, og allermindst efter de oplyste factiske Omstændigheder, var berettiget. Et saadant Factum maatte vel hos hiin Egns Beboere vække den Forestilling, at Cancelliet ikke kunde være uvidende om den betydelige Meeningsforskjellighed, der angaaende Sportelreglementets Anvendelse fandt Sted imellem Kammerraad Rod og hans Districts Beboere, og at det altsaa sikkert ex officio vilde have anstillet de fornødne Undersøgelser, dersom det ansaae Sagen for sig vedkommende. Dog Alt dette er af mindre Vigtighed; thi Hr. Clausens Ret til gjennem Pressen at paaanke Urigtigheder, han i saa Henseende troede at have opdaget, er ikke blot uomtviistelig, men det kan vel neppe heller være undergivet forskjellige Meninger, at denne Fremgangsmaade jo var den hensigtsmæssigste, naar det gjaldt ikke blot at faae enkelte mulige Feil rettede; men i det Hele at gjøre en større Ver somhed til Nødvendighed for den nærmest Vedkommende og indirect saaledes for alle Vedkommende. J denne Henseende vil Hr. Clausen heller ikke have forfeilet sit Øiemeed; og hvis vi ikke ere feil underrettede, saa spores allerede Virkningen af den Publicitet, som denne Sag nu har faaet, endogsaa udenfor Middelsom og Synderlyng Herreder. Det er derfor ogsaa saare naturligt, at denne Sag i Jylland har vundet overordentlig stor Jnteresse, og at Mangfoldige med spændt Opmærksomhed see dens endelige Udgang imøde. Et talende Beviis derfor har Hr. Clausen nyligen erholdt i en anden Sag. Jndigneret over den Uret, som efter hans – ligegyldigt om rigtige eller urigtige - Formening var vederfaredes en fattig Bonde ved Navn Holck, har han offentlig paatalt den mod ham brugte Fremgangsmaade, og er derved bleven indviklet i en Proces, som han har tabt i første Instants, hvori Retten administreredes af den nævnte Kammerraad Rod; men som nu er indanket for Viborg Landsoverret. Da denne Sag personlig aldeles ikke vedkommer Hr. Clausen, og han deri ikke har anden Jnteresse end den, enhver retsindig Mand føler i, at der maa skee Alle lige Ret og Skiel, den Fattige saavelsom den Rige, saa fandt man det ubilligt, at han, foruden alt det Bryderi, Tidspilde og Krænkelse, som en saadan Sag nødvendigviis medfører, endnu skulde have pecuniaire Opoffrelser, og en Deel af hiin Egns Beboere have derfor skudt sammen, for at dække Procesomkostningerne, og derved tilegne sig Deel i den Ære, at have bragt Sagen til retlig Afgjørelse. Blandt disse Mænd findes Deputerede, Præster og Provster, Bønder og Godseiere, der saaledes have aflagt hæderligt Vidnesbyrd for, at de vide at agte det Mod og den Selvopoffrelse, Hr. Clausen ved sin uegenyttige, menneskekjærlige Færd har lagt for Dagen, ligesom de have givet et Beviis paa, at den, der for sin Over beviisnings Skyld har den Ulykke at komme i Confliet med den overmægtige Embedsindflydelse, derfor ikke er aldeles forladt og forstødt; men i Medborgeres skjønsomme Anerkjendelse finder den Støtte, Jngen, selv ikke den kraftigste Caracteer, selv ikke den meest uafhængige Stilling, kan undvære. Har hiin Sag, der kun angaaer et ganske enkelt, isoleret Factum, kunne vække en saa almindelig og levende Deeltagelse, saa vil man kunne forudsee, hvor stærk den Jnteresse er, som den Rodske Sportulleringssag har fundet overalt, og vi tør vel paastaae, at mangfoldige varme Ønsker ledsage den til Viborg Landsoverret, hvor Underdommen nu skal underkastes en streng og retfærdig Prøvelse. Men vi vilde trætte vore Læsere, hvis vi vilde føre dem dybere ind i dette Labyrinth; vi haabe desuden, at det her Meddeelte vil være tilstrækkeligt. Endnu kun et Par Ord om Sagens Paadømmelse i første Instants, Retten blev administreret af en Sættedommer, Landsoverrets=Procurator Otterstrøm, bosat i Viborg. Efter erholdt beneficium processus gratuiti indstævnede Kammerraad Rod ved sin befalede Sagfører Landsoverrets=Procurator Møller Hr. Clausen for formeentlige Jnjurier til Straf efter 621-7 og Frdn. 27de Sptb. 1799 5 12. Hr. Møllers Deductions=Jndlæg var ledsaget afet udførligt Memorial af Hr. Rod selv. J sit Forsvarsskrift havde Hr. Clausen anført flere factiske Omstændigheder, som han reserverede sig at bevise, saafremt de mod Forventning skulde blive modsagte; men, – da Hr. Rod den paafølgende Tægtedag under generelle Benægtelser indlod Sagen fra sin Side, begjærede Hr. Clausen Anstand, for i Henhold til sine tidligere Reservationer at føre Vidner. Sagen blev da optagen til Kjendelse eller Dom, Begjæring om Anstand forkastet, og Dom i Realiteten afsagt, hvorved de af Hr. Clausen fremførte fornærmelige Yttringer mortificeredes og han idømtes en Mulct af 200 Rbd. Denne Dom er nu indanket for høiere Ret, og en Critik af samme vil altsaa der være paa rette Sted. Kun saameget være det os her tilladt, med al den Ærbødighed, der skyldes en for Tiden usvækket Dom, at bemærke, at naar det her er formeent Hr. Clausen at føre Beviis for sine Sigtelser, saa stemmen dette neppe fuldkommen overeens med god processual Orden eller med Lovgivningens Hensigt, med den ligesaa vise som retfærdige Bestemmelse, at den for formeentlig Lovovertrædelse sigtede Embedsmand, endog med Forbigaaelse af al Forligs Mægling, ved Dom skal retfærdiggjøre sig og sin Færd, ligesom vi nære den faste Overbeviisning, at den nævnte Dom heller ikke i Realiteten vil kunne de staae for den Prøvelse, den nu skal vorde underkastet."