Berlingske Tidende, 1834-09-02
Spanien. (Over London, den 22de August.) Madrider-Gacetaindeholder et Statsdocument, der ogsaa er blevet forelagt Cortes, og som indeholder en Beretning fra Justits-Ministeren, betræffende Don Carlos's Opførsel, tilligemed en Fremstilling af Kongerigets Love og National-Jurisprudentsens Principer, hvilke ere anvendelige paa det positive Forræderie, som det medfølgende Behold af Prindsens Papirer lægger for Dagen. Det synes, at den afdøde Konge fordrede hans Anerkjendelse af den unge Dronning, og at han skulde udstede en bestemt og aaben Bekjendtgjørelse af hans Deeltagelse i Eeden til Prindsessen, den nuværende Dronning, da det var hans Pligt, at være den første til Eden og Hyldingen, ifølge Kongerigets fra Arilds Tid af bestaaende Skik og Grundlov. Prindsens Svar var benægtende og ledsaget af følgende højtidelige Declaration: "Jeg, Carlos, Maria, J sider af Bourbon og Bourbon, og Jnfant af Spanien, værende fuldkomment overtydet om min legitime Ret til den Spanske Krone, dersom jeg nemlig skulde overleve Eders Majestæt, uden at De har nogen mandlig Arving, erklærer, at hverken min Samvittighed eller min Ære tillade mig at erkjende eller besværge nogen Andens Rettigheder. Resten detaillerer derpaa de Skridt, Prindsen gjorde i Portugal, og de Kneb, han anvendte, for at omgaae Kong Fordinands Befaling at forlade Landet. Endelig tilskrev Monarken ham følgende egenhændige Brev: Madrid, den 30te August 1833. Jnfant Don Carlos, Min højt elskede Broder – Den 6te Maj meddeelte jeg Eder Tilladelse til at gaae til Kirkestaten, vigtige politiske Grunde gjorde denne Reise nødvendig. Dengang sagde J mig, at J havde besluttet Eder til at adlyde min Villie, og J har senere ofte gjentaget dette for mig. Men til Trods for Eders Forsikkringer om Lydighed, har J gjort Vanskeligheder, og hver Gang jeg udstedte nye befalinger, har J ogsaa fundet paa nye Vanskeligheder, for at tilintetgjøre disse, og har saaledes, snart under dette, snart under hiint Paaskud unddraget Eder min Villies Efterlevelse. – Ru skriver jeg Eder til, for engang at gjøre Ende paa disse Discussioner, der saa lidet stemme med min kongelige Værdighed, og som kun forlænges i den Hensigt, at eludere denne. J Fremtiden vil J af min Gesandt i Portugal erfare mine Beslutninger med Hensyn til nye, muligt opstaaende Vanskeligheder. Mine gjentagne kongelige befalinger, og især de af 15de Julii, og af 11te og 18de d. M., ville bortrydde enhver Vanskelighed, der endnu kunde modsætte sig Eders Jndskibning. Skibet kan være af hvilketsomhelst Flag eller Nation; Havnen, om en saadan i et frit Land, eller en, der er besat af Hertugen af Braganzas Tropper, eller ogsaa Vigos Havn i Spanien, alt dette er overladt til Eders eget Valg. Tilberedelserne og Udgivterne gaae ganske paa min Regning. – Saa megen Aabenhiertighed, og en saa ofte gjentaget Tilkjendegivelse af min Villie, fremkaldte fra Eders Side kun det Svar, at J vilde indskibe Eder i Lissabon, (hvorfra J dog strax kunde have stukket i Søen, saasnart denne Stad var besat af Don Miguels Tropper. – Jeg kan ikke taale, at min Befalings Opfyldelse skal være afhængig af tilkommende Begivenheder, der ere fremmede for de Motiver, der have dicteret den ei heller, at min Villie skal være underkastet vilkaarlige Betingelser af dem, hvis Pligt det er, at opfylde den. Jeg byder Eder derfor, uopholdeligen at vælge et af de, i denne befaling Eder foreskrevne Midler til Jndskibning, og, for at undgaae videre Udsættelse, at meddele Eders Beslutning til min Gesandt, Den Louis Fernandez de Cordoba, og i hans Fraværelse til Don Antonio Caballero, som har de nødvendige Jnstructioner til sammes Jværksættelse. Jeg vil betragte enhver Vanskelighed eller Undskyldning, J endnu kunde finde paa, for at unddrage Eder fra Reisen, som en Haardnakkenhed i at modstaae min Villie, og jeg vil vise Eder, naar jeg finder det passende, at en Jnfant af Spanien ei har Ret til at modsætte sig sin Konges Villie. Jeg beder Gud om at tage Eder i sin Varetægt. Jeg, Kongen.