JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-09-05
Man har det Sagn, at der fra Gisselfeld gaaer en underjordisk Gang til Walløe. Men Folk, der ere nøje bekiendte med Stedet, have forsikkret mig, hvad enhver Forstandig vel indseer af sig selv, at dette er een af de Opdigtelser, som Mængden i mørke Tider var saa tilbøielig til at troe og forplante. Jeg havde aldeles ikke nævnt denne Urimelighed, dersom den ikke var et Vidnesbyrd om, hvad Hoben alt var istand til at troe i Aarhundreder, da Klerkeskabets Sværd og Adelens Lænker gjorde den til Muldvarpe, der levede i en evig Nat, og til Trælle, der ikke havde Sands for andet end dyriske Fornødenheder. Men det er en Lykke for Menneskeheden, at det Onde sædvanligen bærer Spiren til sin Tilintetgjørelse i sig selv, og Reformationen vilde neppe have gjort saa hurtige Fremskridt, dersom Papisterne ikke havde drevet deres Aandstyrannie saa vidt, at Buen maatte briste ved sin egen Spændekraft. Men i enhver Revolution, den være aandelig eller verdslig, er det dog altid den bedre Deel af Folket, der med sin Marv og sit Blod maa forberede den Lykke, som først Efterslægten vil og kan komme til at nyde deraf. Saaledes var det ikke den Slægt, der fremvirkede og befæstede Reformationen, som høstede dens velgjørende Frugter; thi Landmanden skiftede i Grunden kun Herrer. Nu var det ene Adelen, som kunde sige: "naar Bonden ikke er bunden, er han værre end Hunden." Lænkerne vare de samme, men kun Haanden, der smeddede dem, en anden. Ved de geistlige Jorders Confiscation, blev det Adelen mueligt at tilegne sig mange deraf for ringe Priis, og saaledes efterhaanden at blive Landets mægtige Magnater.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-09-05
Af de Beskyldninger, som fremsattes mod P. Oxe, fremskinner tildeels disse Magnaters Fremfærd efter Reformationen, som, ved at bruge askellige Beskatninger offver de fattige Cronens Undersaatte og ther formedelst mange Neuner &c. ved at sælge: Cronens, Closters og Kirckers BønderSønner til sin egen Fordeel." Endnu halvandet Hundrede Aar derefter maae Misbrug, af den Natur have vedvaret, thi man har et Rescript af 2 Jan. 1711 til at forekomme og faae afskaffet de Jntriquer og utilbørlige Exactioner, som ved Udskrivning og Complettering af Lægden tilgaaer." Folket havde saaledes ikke faaet den Aandsfrihed, Reformationen skaffede det, for intet; det maatte kjøbe den tildeels paa sin verdslige Friheds Bekostning. Det gaaer saaledes sædvanligen med store Statsygdomme som med store Legemssvagheder: Helbredelsen selv medfører Svækkelse i andre Dele og Lægemidlerne sætte Legemet i en sygelig Tilstand, for saa at sige at gjøre det ret sygt, førend de kunne gjøre det ret sundt igjen. Held hver Regjering Held hvert Folk, der gjensidigen søger at holde Statslegemet i en saa jevn sund Tilstand, at det ei behøver hine herviske Midler, som ryste hele Legemet, og ligesom Qvægsølvet ikke skaffer Sygdommen bort, uden at efterlade sig ødelæggende Spor i Blodet og Safterne. Haugen ved Gisselfeld er ganske fortræffelig. Natur og Konst synes søsterligen forenede her, og dens nuværende Eier sparer intet for at vedligeholde dens Ypperlighed. Jngen Plet er bleven ubenyttet. Snart kommer man til det derligste engelske Anlæg, snart til det nydeligste Blomster parterre. Nu troer man sig indsluttet i den tykkeste skyggefuldeste Lund, nu staaer man igjen ligefor den ærværdige Hovedbygning, der ligesom P. Oxes Aand overalt synes at forfølge os. Solen begyndte allerede at dale, og det høitidelige Halvmørke gav det skjønne Landskab, som knytter sig til Haugen, den varmeste Colorit. Et Stykke Vei fra Bygningen er paa en Høide opført et Slags fiirkantet Taarn, som dog endnu ikke er ganske færdigt, hvorfra man har en Udsigt, som sikkerligen paa faa Steder i Sjælland har sin Mage. Det er et naturligt Panorama, som viser os Herthas De i sin Skjønheds højeste Fylde. Mørkegrønne Skove, nydelige Landsbyer, kornfulde Marker blande sig her til et magisk Heelt, som Øiet næsten ikke er istand til at overskue. Vandet omkring Hovedbygningen udløber hvert tredie Aar, og her findes mange Fisk, især Karper, der, som bekjendt, bleve af P. Oxe bragte herind. Blandt Blomsterpartierne findes især en stor Rosensække, mærkværdig ved de sjeldneste Roser, fra de meest forskjellige Himmelstrøge, som her have fundet en venlig Samlingsplads. J den Deel af Haugen, hvis Anlæg tildeels skulle være fra P. Oxes Tid, og hvor man finder Fyrretræer, som han skal have plantet, har man i Fjor opgravet Ruinerne af en Bygning, hvori man tydeligen seer Levningerne af en Ovn. Sandsynligviis er dette Ruinerne af det Teglbrænderie, som fandtes her i P. Oxes Tid og som omtales i hans Levnetsbeskrivelse. (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-09-05
Om Agerdyrkning og Landvæsen. Af Pastor Wedel i Everdrup. Fæstebønder vare for nogle Snese Aar siden vornede Livegne og kunde af Godseierne behandles for endeel vilkaarligen. Jeg har seet Gaard og Huusmænd at ride Træhesten og deres Koner at sidde i Hullet (en dyb Kielder, med Jernstænger for, under Hovedbygningen paa Herregaarden) og det ofte for en ringe Forseelse ved Hoveriet, eller og fordi de havde taget en Nævefuld Brænde i Skoven; men ved en Nævefuld forstaaer Almuen i den Egn ofte et heelt Træe. Saaledes huggede tre Fæstebønder engang en Bøg paa et Par Favne, saugede, kløvede og udkjørte samme til Kjøb stæden. Det blev opdaget, og der paalagdes dem alle tre tilhobe at svare 5 Rdlr. i Skovbøder eller og, hver især, at bære den spanske Kappe. De valgte det sidste, og gik en halv Fjerdingvei frem- og tilbage; thi Skovtyverie ansees ikke for nogen Vanære eller noget Utilbørligt; derimod, dersom En stial Strømper, Støvler, Boghvedegryn, Hvidkaal o. s. v., da drak Bønderne fordum en halv eller heel Tønde Øl paa saadanne Smaatyves Bekostning, og de beholde dog Øgenavn deres Livstid og deres Børn efter dem, saasom Hosebirthe, Støvlemikkel, Jesper Sødgrød, Povl. Kaalhoved, og om Børnene hedder det: hun er en Datter af Hosebirthe, han en Søn af Støvlemikkel, hun en Datterdatter af Jesper Sødgrød, o. s. v. Jeg har seet en Karl, som havde et Par Hundrede Daler i Arv, at blive tvungen til en ussel Bondegaard, og da han havde været der 3 til 4 Aar, og var bleven meget skyldig for Skatter, Landgilde o. s. v., og Proprietæren ham fra Gaarden, solgte al hans Boehave, satte ham som Soldat i et Regiment, hvor han tjente 6 Aar. Han kom tilbage, fik et lille Huus, men maatte nu tjene paa Herregaarden for Restancer, og fremdrog sit kummerlige Liv med Kone og Børn i bestandig Undertrykkelse. Jeg har seet fremmede Karle give 50, 80 ja 100 Rdlr. for deres Frihedspas, hvorefter de reiste til Staden og toge Tjeneste som Opvartere, Kudske og s. v. Naar nogen riig Mand behøvede en Karl, som han var vis paa maatte lystre ham, saa kjøbte han af Proprietæren hans Frihedspas, og saaledes var denne Karl hans Eiendom. Hoveriet var nogle Steder meget strængt. Endeel Huusmænd havde tilforn været Gaardmænd og maatte nu tjene for Restance, det er, som Dagleiere fik de, paa egen Kost, 1 Mark daglig, hvoraf det Halve blev afskrevet paa hvad de tilforn skyldte, medens de ulykkeligviis vare Besiddere af Gaarden. Vor store Rothe har skildret Bondens sørgelige Skjebne den Tid med stærke, djærve Farver, og Almuens Forfatning var beklagelig; ogsaa Digteren Bruun, ja flere, har sagt det Sande og næsten Utroeligt om Almuens Undertrykkelse paa den Tid.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-09-05
Nu udkom Forordningen om Stavnsbaandets Løsning, som gav en saare betydelig Forandring.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-09-05
Nogle Proprietærer kunde ikke faae Tienestefolk eller Fæstere til de usle Steder; de maatte bygge dem op og forsyne samme med anordningsmæssig Besætning. Hoveriet blev bestemt, skjøndt det nogle Steder endda er trykkende nok; thi mange Ting lade sig fortolke paa en dobbelt Maade, især naar en snu og fiflig Avlsbestyrer søger Herrens Fordeel paa alle muelige Maader, der kun har noget Skin af Billighed og Ret. Andre Proprietærer have været alt for skaanende og gode imod deres Bønder, saa de bleve efterladne og uvirksomme. Den Sagkyndige veed, blandt flere Steder, hvad Stevnsherred var for nogle Aar siden, da den ædle uforglemmelige Proprietær gav Bønderne megen Frihed. Det gik saa vidt med Ørkesløshed og Sviir, at en Gaard blev solgt for nogle Daler, som nu koster lige saa mange tusinde, thi nu ere de dristige, ferme og, for det meste, ædruelige. Andre Proprietærer have vel saaledes givet Bonden Arvefæste og fri Raadighed, men dog været meget gode imod dem, bygget deres Gaarde, der vare udflyttede, særdeles smukt og godt, ladet Hegn opføre omkring Markerne, givet dem et Par Heste, Køer, Faar, Brygger kjedel, Kakkelovn o. s. v., og de fleste Bønder ere og komne i saadan Stand, at de kunne meget godt hielpe sig. Exempel herpaa har man seet paa Godserne, der eiedes af begge Reventlauer, Lehn, Bernstorff, Sælbye o. a. fl. Jeg kjender selv Bondestanden fra min Barndom af. Min Fader eiede tvende Herregaarde med Bønder til; men baade han og de vare veltilfreds med hinanden. Det er tungt, naar Bonden skal undertrykkes og sukke over stræng Medfart, som tildeels kan hjemles ved Anordningerne: men det er ogsaa tungt, naar en Proprietær idelig skal hielpe den klynkende Bonde med Forskud, Laanekorn o. des. At der gaves Bønder, som, medens de jamrede sig elendig hos Herskabet, tilligemed deres Familie og Tyende hjemme i Huset levede i Herlighed og Glæde, er vist, thi naar de kunne faae noget omsonst, saa vare de jo Daarer, om de ei modtoge samme. Det er kun enkelte, som her omtales; andre kunne klynke og klage, og virkelig være saare nødlidende. Vel for den Godseier, som nøie undersøger Alting, og ei lader sig blænde af det Tilsyneladende, skjøndt en eller anden vil sige ham, at det er unødvendigt at see selv og at undersøge selv.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-09-05
(Jndsendt.) Da de i Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn 17de Aarg. No. 58 og 69 meddeelte, det norske Laans Procentfod angaaende, Resultater, i Henseende til den tilsigtede mathematiske Nøiagtighed, ere saa afvigende fra hinanden, og dog kun et kan være det rigtige, tager Jndsenderen sig den Frihed at meddele dette, hvis Nøiagtighed let kan prøves efter den Ligning, som det skal fyldestgiøre, samt en Vei hvorpaa man strax kan finde et det sande sig nærmende Resultat. Aarenes Antal, hvorefter Kapitalen ansees som afbetalt, være An; de til Afbetalingen af Kapital og Renter betingede Procent - p; de blot til Renternes Bestemmelse hørende ubekjendte Proc. 2; og Rentefoden (ikke Procentfoden) være - - -; saa er bekjendt at 1 - : er den transcendente Ligning, som Værdien af 2 skal fyldestgiøre. Denne findes allerede tilstrækkelig nær, naar man søger a 2 ner 1 og deraf beregner 100. p.: (OOp(100 p.) a Denne Formel giver nemlig 2 - II, 76 altsaa omtrent 11 3/4 Proc., som Jndsenderen af Resultatet i No. 58 har fundet det, for p- 13 og 21. Nøiagtigere findes ved at bestemme en Vinkel V af den Beskaffenhed, at 2 sat p (100 Lpd. Sin. V. V fyldestgjør Ligningen: Log. Sin. V. Hon. Log. cos. V 1/2 Log. A., som giver V. - 6 4 20, 7, naar Log. a 2 7,9462186, og da finder man let 1 - 11, 735469 Proc., hvilket, om det behøvedes, skulde befindes rigtigt indtil den sidste Decimal, om man endog betjener sig, som Jndsenderen heraf, af Logarithmer med 10 Decimalciffre. C. F. D.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-09-05
Jndenlandske Efterretninger. Løverdagen den 26 Angust forsvarede i Regentskirken Hr. Licenciatus juris og Undercancellist i det Kongelige danske Cancellie P. G. Bang sin for Doctorværdigheden i Lovkyndigheden skrevne Afhandling: de ordinaria forma inqvisitionis criminalis speciali patria legum habito respectu De ordentlige Opponenter vare Dhrr. Conferentsraad, Professor Dr. juris Schlegel, R. a. D., Etatsraad og Professor juris Hurtigkarl og Professor Doctor juris Kolderup Rosenvinge. Af Auditoriet opponerede Dhrr. Cand. theol. og Alumuus paa Ehlersens Collegium P. C. Stenersen Gad, Cand. theol. Flemmer; Etatsraad og Medlem af den Kongelige Direction for Universitetet og de lærde Skoler Engelstoft og Licenciatus juris og Notarius ved det juridiske Facultet Kall. Respondens var Greve F. W. F. af Ahlefeldt Laurvig, Cand. juris. Disputatsen begyndte Kl. 9 1/2 og vedvarede til Kl. 2, hvorpaa den atter begyndte Kl. 4 og vedvarede til Kl. 9 1/2.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-09-05
Blandt alle Plager, der kunne møde Menneskeslægten, er upaatvivleligen Pesten den værste, og at allerede vore Forfædre ansaae den for dette, viser Ordsproget: Jndbildning er værre end Pest. Det blotte Ord vækker i hvert følende Menneskes Bryst Gysen, og Forsigtigheden kan sikkerligen ikke være for stor, naar den mindste Frygt for dens Tilstedeværelse yttrer sig. Pesten rasede i Kjøbenhavn fra 1710 til 1711, og til end større Ulykke stødte den Gang andre smitsomme Sygdomme til. Den skal være kommen fra Skaane, efter det uheldige Slag, som leveredes der. 1710, og var ikke den egentlige orientalske Pest. De hjemkomne Soldater medbragte Lazarethfeber og ondartede Sprinkler, som i den milde og fugtige Vinter udartede til hvid Friselfeber. Allene i og omkring Helsingøer, hvor den først henbragtes, døde 6000 Mennesker. Anstalterne til Smittens Forebyggelse vare for langsomme og for sildige. Medens Hovedstadens Læger strede om Forebyggelsesmidler, greb den med største heftighed om sig. Der skulde først disputeres, confereres, refereres, resolveres - saa at man med Rette kunde sige, førend Resolutionsgræsset groer døer Horsemor. I Kjøbenhavn og dens Omegn døde 40,000 Mennesker. Af Fruentimmer døde flere end af Mandfolk. J 19 Uger bortrykkedes af de første 11, 116, af de sidste 8,501. Synet af Præster og Læger, som besøgte de Syge, Klokkernes Ringning ved de Fornemmes Liigbegjængelse, Mødet af Ligvognene &c. gjorde et saa skrækkeligt Jndtryk paa Adskillige, at de strax bleve angrebne af Smitten og døde den tredie eller fjerde Dag derefter. Om Tilstanden i Kjøbenhavn kan man gjøre sig den bedste Forestilling, naar man af Listerne seer, at der fra 5 til 26 September 1711 kun ægteviedes 7, og fødtes 92, medens der døde - 7,475 Mennesker.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-09-05
- Held vor Tidsalder, der ved vise og kraftfulde Foranstaltninger er betrygget mod saadan Plage!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-09-05
Skrivelse fra det Holsteenske af 26 August. J de Privilegier, som Skydeselskabet i Hertugdømmet Lauenborg har, er det bestemt, at den, som faaer Kongegevinsten, skal erholde af Magistraten, som Gevinsttegn, en Sølvspiseskee af 4 Lods Vægt, og ledsages af Magistraten til Raadhuset. Ligesom forhen Tilfældet pleier at være, blev ogsaa i Aar ved Skiveskydningen gjort adskillige Skud efter Skiven for det allernaadigste Landsherskab, og eet af Selskabets Medlemmer, som havde paataget sig at skyde for Høistsamme, gjorde det bedste Skud, i Følge hvilket, til almindelig Glæde, Kongegevinsten tilfaldt Hans Majestæt vor allernaadigste Konge; hvorpaa Selskabet allerunderdanigst har ladet oversende Hs. Majestæt det, i Overeenstemmelse med Privilegierne, foreskrevne Gevinsttegn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-09-05
Odense, d. 31 August. Som den maanedlige Fortegnelse af Kirkebøgerne udviser, ere i den nu forløbne August Maaned her i Byen døde hele 22 Børn under 12 Aar, hvoraf 11 i St. Knuds, 19 i St. Hans og kun 2 i Vor Frue Sogn. Dette Antal ere usædvanligt, naar Man sammenligner det med andre Maaneder, da her almindelig døe fra 4 til 6 Børn i bemeldte Alder. - Det regner nu til smukt og stadigt Veir, og Man er i fuld Arbeide med at faae Kornet indkjørt. Aalborg. Onsdagen den 23de August bleve følgende theologiske Candidater ordinerede i St. Budolphi Kirke af Hans Høivelbaarne Høiærværdighed Hr. Biskop Jansen, Commandeur af Dannebrogen: 1) Hr. Niels Bay Lund, kaldet til personel Capellan for Menighederne Thisted og Tilsted i Aalborg Stift. 2) Hr. Jørgen Thisted, kaldet til personel Capellan for St. Budolphi Menighed i Aalborg. Hs. Velærværdighed Hr. Pastor Henneberg intimmerede over Marth. 24, 35. Hs. H. H. Hr. Biskoppen talede over 1 Corinth. 15, 58. Ordinatus Hr. Lund prædikede over 1 Corinth. 6, 20.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-09-05
Viborg. Rugen har paa sine Steder her i Egnen, især ved Thiele Skov, taget megen Skade, faaledes at enkelte Mænd endog neppe faae Udsæden. Aarsagen hertil er Oldenborrernes Larve, som i Mængde sætter sig paa og opæder Roden, hvorved Straaet visner og falder omkuld. - Der har i lang Tid i Salling, Viborg Amt, ikke cirkuleret, saa meget grov Courant, som nu; hvortil Aarsagen er, at man der ikke driver Handel med Holstenerne om Creature uden i rede Sølv. Overalt handles der næsten aldrig uden efter gammel dansk Courant. Desuagtet er Pengemanglen saa følelig, at mangen Godseier og Gaardbesidder, som en Følge af samme, maa undvære endeel af den nødvendige Besætning af Creature, til stort Tab for Landet i det Hele.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-09-05
Virkningen af hans Forandringer maa nu blive modarbeidet ved andre af modsat Characteer; - og vort eneste Haab om Rolighed synes nu at hvile paa disse Forholdsregler, der ville forandre Stats Ødselhed, ophæve restrictiv Handelslovgivning og tilintetgjøre det i enhver Henseende ødelæggende System, at regjere et frit Folk ved militairisk Politik.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-09-05
De udenlandske Blade ere i denne Tid opfyldte med Dronningen af Engellands paabegyndte Proces, hvis Udfald vi i sin Tid ikke skulle undlade at meddele Skilderiets Læsere. Jmidlertid vil det ikke være unteressant at finde her nogle Betragtninger, som i det Londonske Blad, the Examiner, anstilles over denne besynderlige Sag. "At Kongen og Dronningen hedder det deri: ere menneskelige Væsener, ved Omstændigheder, hvilket ogsaa kan møde Andre, modificerede, det har bragt dem i Vexelslutning (Dilema).
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-09-05
Prindsen af Wales ægtede Caroline af Brunsvig, for at kunne betale sin Gield, denne Kiendsgierning er aabenlys. Vi ville ikke indlade os i de scandaløse og sandsynligviis falske Historier, som af de Fruentimmer, der omgave Bruden, bleve fortalte; men det er dog ikke for meget sagt, at H. K. H. den Gang førte et meget frit Liv. Efter kort Tids Forløb skilte han sig fra sin Ægtemage; den i den Henseende anførte Grund var, saafremt Publicum rigtig forstod den hun er en Dame af usine Sæder (gros manners). Saaledes udstødt af de ægteskabelige Forhold, og med Sæder, der erkiendtes for fri og levende, hvorledes de end iøvrigt have været eller ikke været, fandt hun sig snart bevogtet af Øine, som ønskede at finde Feil, af Betjenter, som det ikke laae i hendes Natur at beherske, og som hun, ved at støde for Hovedet eller aftakke, vilde gjort saa meget mere hevngjerrige, som hun før havde viist sig saa god imod dem. Snart opstod Beskyldningen om ulovlig Omgang med det andet Kiøn. De davarende Ministere forsvarede hende triumpherende; men for at undgaae, at ikke to skinsyge Huusholdninger skulde bestaae ved Siden af hinanden, gav man hende det Raad, at forlade Landet. Mr. Whitbread fraraadte hende det, og hun siger nu, at det fortryder hende, ikke at have fulgt hans Raad, men Ministrene beholde Overvægten; hun reiser og finder hvert Hof lukket for sig. De speidende Øine træde frem igien; et Creatur - hvis Beskrivelse findes i den af Mr. Brougham holdte. Tale, opholder sig i hele Maaneder i Mailand, for at bevogte Døre og Vinduer, opfange afskedigede Tjenestefolk, som vide hvor meget en De position er værd, og for at samle Gift til een af de ministerielle grønne Sække (John Bulls Scandal). Hendes Svigerfader døer; hun arver fælles med sin Ægtemand Rettigheder, og giør Krav derpaa. Allerede i Udlandet nægtes de hende. Man finder hende skyldig førend hun er dømt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-09-05
Alle Engellændere, der høre til Regjeringen, maa i Udlandet flye hende. Man nægter hende endog en Paketbaad til Overfarten, og lover hende 50,000 Pd. Sterl. paa det Vilkaar, at hun skulde holde sig rolig, og under alvorlige Trudsler. - Hvorfor skal Dronningen opgive sin Titel førend Kongen, Hun har samme Ret dertil, og hendes Lands Love have ikke erklæret sig mere imod hende end imod ham. Forslaget er saa harmeligt, at Ministerne, da de see, at deres Trudsler ere uden Virkning, foregive, at det blot havde været deres Mening, at Dronningen skulde gaae incognito paa Reiser. - Lad Dronningen være skyldig eller uskyldig, saa skyldes hende dog Opreisning af den, der har behandlet hende ilde. Lovene ere givne af det stærkere Kjøn. Jo ældre de ere, desmere bære de Barbariets og Egenkierlighedens Præg især de, som i Henseende til nærværende Tilfælde angaae Qvindekjønnet. Mandfolk leve frit og efter Behag, og fordre alligevel Troskab af deres Koner, naar de endog vise dem Mangel paa Tilbøielighed."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-09-05
Den nuværende Konge af Neapel og Sicilien, Ferdinand IV., er en Søn af Carl III. af Spanien og født den 12 Jan. 1761. Han var endnu mindreaarig, da hans Fader, der arvede Kongeriget Spanien, overlod ham (1759) Neapels Trone; 1768 formælede han sig med Marie Caroline, Keiserinde Maria Theresias Datter. Som Beslægtet af Bourbonnerne tog han 179396 Deel i Krigen mod Frankrig. Efter to Aars Fred gjorde ham Nelsons Seir ved Abukiatter til Frankrigs Fiende, men efter Neapolitanernes Nederlag, under Mack, bemægtigede de Franske sig i Jan. 1799 det hele Kongerige og proclamerede den parthenopeiske Republik. Ved Østerrigernes og Russernes lykkelige Feldtog i Jtalien blev imidlertid Ferdinand igjen sat istand til at vende tilbage til Neapel, hvis Besiddelse nu blev ham tilsikkret (1801). Men da 1805 en russisk engelsk Flaade ankom til Neapel og 20,000 Russer vare blevne satte i Land der, saa betragtede Napoleon dette som et Forræderie mod Frankrig, og den Kongelige Familie saae sig nu nødsaget til at seile til Sicilien. J Aaret 1808 fik Joachim Murat Neapels Krone, og under hans Bestyrelse vandt Riget meget i Ro og Sikkerhed. 1812 nedlagde Ferdinand, som havde trukket sig med sin hele Familie til Sicilien, hvorhan, understøttet af Engellænderne, forsvarede sig, midlertidig Regjeringen, og overdrog samme til sin Søn Franz. Da Europas Anliggender siden fik en ny Skikkelse, blev han ved Kongressen i Wien igjen indsat i alle sine Rettigheder, som Konge af begge Sicilier (1814), og 1815 holdt den Kongel. Familie sit Jndtog i Neapel. Hvad der er indtruffet 1820 er bekjendt. Kongen er anden Gang gift med Prindsesse Partana, Hertuginde af Ciminna og Florida, 1814. Otte Børn leve af begge Ægteskaber.