Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-02-11
Det er en Skolemester!" hører man dagligen, i en foragtelig Tone. Man anføre ikke, at der i den sildigere Tiid er gjort Meget for Opdragelse og Underviisning! – thi, sandeligen, man maa tilstaae, at ikkun saare Lidet kan være udrettet, saalænge det ei kan nægtes, at der ikke er anvendt een Skilling, eller en hædrende Udmærkelse til Menneskeslægtens Forædling, ved Opdragelse og Underviisning, imod hundrede Gange tusinde til dens Ødelæggelse og Fordærvelse, ved blodige, skjændige Erobringskrige. Overalt kan Menneskeheden aldrig gjøre betydelige, eller varige Fremskridt til sand Hjertes- og Aands-Dannelse, og deraf flydende Fred og Lyksalighed, saalænge Opdrageren og Læreren ikke lønnes og hædres som det, de ere: Samfundets første Mænd, thi, saalænge ville ikkun faa Mænd af Aand, Kraft og Kundskaber betræde og vedholdende følge denfor Menneskeheden gavnligste, men, (med Hensyn til dens Vigtighed og Vanskelighed) slettes lønnede, mindst agtede og meest tornefulde af Livets Veie. Glædeligt er det imidlertid, at bemærke den (formodentligen af Tænkeren Treschow ordnede), Gradfølge, som er fastsat for Norges Regjeringsgrene. - 2) Krigen ødelægger uægteligen Jorden, ogsaa i den ene Forsvarskriig, som føres blandt hundrede Erobringskrige! 3) Man mistyde ikke mine Yttringer om Krigerens Stand, hvis skrækkelige Bestemmelse saa let skjules, eller dog formildes, for Mængden, under blændende udvortes Glands. - Jngen erkjender gladere, Jngen forsvarer varmere, end jeg, den Sandhed, at der gives ædle Mennesker i alle Stænder, som i alle Troes- og Stats=Samfund og min bedste Ven er Kriger. Men, der gives Handlinger, som ere saa fornedrende og fordærvelige for Menneskeheden, at deres Udøvelse, selv naar Pligten fordrer den, aldrig, uden at misbruge Sproget, kan kaldes Ære - og dette er Tilfældet med Menneskedrab, endog i en Forsvars kriig. Vilde man ikke finde det underligt, om en Skarpretter fortalte, at han havde havt den Ære, at dræbe saa, eller saa mange for Almeenheden farlige Forbrydere, – eller om Nogen sagde: "Je har havt den Ære, at dræbe et Menneske, som uden Grund mordisk overfaldt min Kone og mine Børn." - Og dog vare de Dræbte i disse Tilfælde skyldige, hvorimod de Fleste, der dræbes Krigen, ere, ligesom deres ulykkelige, som oftest hjælpeløse Efterladte, uskyldige Slagteffere, der, i de fleste Krige (Erobringskrigene) ufrivilligen slæbes til Drab, Død, eller Lemlæstelse. Harmes maa derfor ethoret tænkende og følende Menneske, naar han mindes, at Menneskeslægtens blodigste Morderengel, hiint menneskefiendske, egenkjærlige Umenneske, som forvendte Naturens herligste Aandsgave, til at træde Frihed, Sandhed og Ret med Fødder, og derved fornedrede sig under det eenfoldigste blandt de menneskelig følende Væsener, hvoraf han følesløst offrede sin Herskesyge Millioner, paa Valpladserne og i det huuslige Liv, at hiin vor Tiids Attila haanligen skulde ned fra sin blodbestænkede Trone til Preussens Hardenberg, med de Ord: "De er ikke Soldat, (fra en saadan Tunge: "ikke Menneskeslagter!"). - Ethvert ædelt Menneske istemmer hjerteligen Tydskland og Verdens udødelige Schillers Ord: "Nicht Dein Name, sondern Deine That macht Dich gros, oder klein." – og han vil derfor hædre den retskafne Mand, af hvad Stand, han end er, men han vil ynke den hovedløse Daare, som giør sig en Ære, og der hjertelsse Umenneske, som giør sig en Glæde af, at være bestemt til at forstyrre og tilintetgjøre Menneskernes Fred og Lykke, endog, naar han, ifølge sin Pligt mod Fædrelandet, værner om samme. - Forresten behøver jeg vel ikke, at gjendrive de flade, ved den store Hobs tankeløse Eftersnakken forslidte Grunde, som anføres for Krigens Nødvendighed, navnligen: Menneskeslægtens alt for stærke Formerelse, og dens Slappelse ved en almindelig og varig Fred. Dette forekommer mig omtrent, som om en Jorddrot, af hvis Gods 2/2 laae udyrkede, vilde ansee det for nødvendigt, at hans Bønder dræbte, hverandre, fordi han menneskekiærligen befrygtede, at de maatte komme til at fulte ihiel, eller slappes ved Ørkesløshed, – vel at mærke, ifald de ikke anvendte deres Kræfter til noget Nyttigt, f. Ex. til at opdyrke de 2/3 udyrkede Jorder af Godset. Lad os først stræbe, at faae Guds herlige Jord dyrket og beboet, og da vil sikkert et Vink af Skabningens alvise Ophavsmand (F. Ex. ved Jndskrænkning i Naturens Frembringelses-Evne) adsprede det Mørke, som nu synes ugjennemtrængeligt for Jordens Myrer. Menneskets Liv har naturlige Onder nok lad os ikke forbittre det ved kunstige! 4) Hvor ofte hører man ikke, "Herre! (Frue!) lad Deres Søn faae en Dannelse, der svarer til hans Evner, og lad ham siden blive en god Haandværker; thi, til Studeringer har han ikke Hoved." Gud bevare mig, for skal han blive hvad han er." (Altsaa: "Sin Faders, eller Moders Søn, 5) Hendrik den 4de (hvis sande Storhed og for hele Menneskeheden sørgelige Død synes mig det ædleste Æmne for Palnatokes store Digter!) vilde, som bekjendt, bandlyse Uhyret Kriig fra Jorden, ved at formaae Folkesamfundene til fredeligen at afgjøre deres Stridigheder ved en almindelig høieste Ret, som skulde bestaae af Staternes Afsendinger; - og hvorfor skulde det være umueligt, ved den meest vægtige Kiendelse og Jndflydelse af mange Stater, at bevare den Fred, som det er mueligt at frembringe ved den langt mindre vægtige Mægling og Anseelse af et Par Folkeford? – Den bedste Forberedelse og den varigste Grundvold til dette største, som til ethvert andet Gode for Menneskeslægten, er imidlertid vist nok Menneskernes Forædling ved alsidig Udvikling af deres Aands- og Legems Evner, hvilken fornuftig Opdragelse og Underviisning alene kunne give. Blok Tøxen. Forslag til et ubekosteligt Pantheon. (Efter Lichtenberg.)¬