Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-11-08
Ligesom Preussens Neutralitet var vigtig for Napoleon, saaledes var det ogsaa af Vigtighed for Østerrigerne, ved ders Troppers Fremtrængen til Rhinen, i den Hensigt, at hindre de Franskes Overgang, ikke at møde nogen hindring hos Souverainerne imellem Jnn og Rhin. Østerrige saa sig saa meget mere forpligtet hertil, som man vilde vide, at Napoleon søgte at forsikkre sig disse Fyrster, enten umiddelbart eller ved at tilstaae dem Neutralitet. Af Bayern, som, ved Skadesløsholdelsesværket i Aaret 1803, var bleven begunstiget af Frankrig, lovede man sig ingen fordeelagtig Beslutning, selv om det havde været beredt til at fatte den, saalænge det havde noget aldeles frit Valg. Unægtelig befandt Bayern sig i en meget berænkelig Stilling, thi hvor to mægtige Magter bekrige hinanden, er det for den mellemliggende mindre mægtige altid høist vanskeligt, at blive neutral. Keiser Franz sendte derfor den 3 Sept. ved Fyrsten af Schwarzenberg en Skrivelse til Chur fyrste Maximilian, hvori forlangtes, at han ufortøvet skulde forene sine Tropper med de østerrigsk russiske, imod at Keiseren, i Tilfælde af Krig, forsvarede og garanterede de bayerske Staters Sikkerhed og Heelhed mod hvert Angreb. Churfyrsten erklærede sig i en egenhændig Skrivelse til Keiser Franz villig til at forene sine Tropper med de østerrigske, men, henvendende sig til Keiserens Faderhjerte, beraabte han sig paa, at hans Søn, Churprindsen, just nu opholdt sig i Frankrig, og at hans Barn vilde vorde et Offer, dersom hans Tropper rykkede imod de Franske; kunde han derimod blive i sine Stater, saa fik han Tid til at lade Prindsen komme tilbage. Paa Knæ anraabte han derfor Keiseren om Neutralitet, lovede at hans Tropper paa ingen Maade skulde hindre den østerrigske Armee i dens Foretagender, og sværgede, at holde sig rolig om han end skulde være tvungen, til at trække sig tilbage. Faa Timer efterat dette Brev var sendt til Wien ilede Churfyrsten til Würsburg, efterat han i Forveien havde befalet, at alle hans Tropper skulde trække sig tilbage i hans frankiske Provindser. Otte Dage derefter hedte det i Wiens Hoftidende, at Churfyrsten havde været utro mod sin Keiser, mod sit Folk og mod Keiser Alexander. - Ogsaa hedte det, at allerede i Forveien det bayerske Skyts var bragt til Würtburg, at en fransk General havde været nærværende ved Troppesamlingen, for at indlede alt efter Napoleons Ønske, og at Churfyrstens Reise havde været forberedet allerede da Schwarzenberg kom til Manchen med Keiserens Skrivelse. Men Churfyrsten paastod derimod, at han havde villet forene sig med Østerrige om Fredsunderhandlinger, men i Tilfælde af Krigsudbrud forlangt Neutralitet, og at han havde seet sig tvungen til hiint hurtige Skridt, da, efterat hans Skrivelse til Keiser Franz var afgaaet, den Efterretning indløb, at den østerrigske Armee var gaaet over Jnn, for strax at behandle Bayern fiendtlig. Den østerrigske Avantgarde var rigtig nok d. 3 Septbr. gaaet over Jnn, og næste Dag vare flere Tropper komne efter; men ikke kunde dens Anfører, Gen. Klenau, troe andet end, at han rykkede ind i en Bundsforvandts Land, der allerede d. 6te havde erklæret, at ville forene sin Armee med den østerrigske. Vel maatte Bayern forsyne de efterhaanden indrykkende østerrigske Tropper, der beløb sig til 80,000 Mand, med alle Fornødenheder, men de bleve dog betalte, skjønt Østerrige for Øjeblikket ikke saae sig istand til at give andre Betalingsmidler end Banknoter, hvorpaa der tabtes, og Statsbeviser, der først i roligere Dage skulde indfries. Men dette nødvendige Onde kunde og burde ingenlunde betragtes som nogen Fiendtlighed. Endnu i Warburg gjorde Østerrig sig Umage for, at vinde Churfyrsten, men forgjeves; hans Tropper undvege overalt de østerrigske og trak sig i Jilmarscher til Würsburg. Under disse Forhold rykkede Østerrigerne ubehindrede ind i Man chen, d. 16 Sept. J Slutningen af samme Maaned stode 80,000 Mand Østerrigere paa hiin Side Lech i Schwaben. Overcommandoen førte Erkehertug Ferdinand, men General-Feldttøimester Ma styrede egentlig det Hele. Allerede stode enkelte Corps i det Würtembergske, da der pludselig kom en befaling, at gjøre Holdt og derpaa trække sig tilbage. Denne Standsning ovenpaa de raskest Fremskridt røbede en Vaklen, som man tilskreven Mangel paa indvortes Enighed mellem de østerrigske Hærførere. De franske Troppers overlegne Antal bragte Mack i Forvirring. Han trak sig tilbage mellem Ulm og Memmingen, for, som det hedte, der at oppebie Fienden, drage Forstærkning fra Erkehertug Carl til sig, og frem for Al at forene sig med den russiske Armee under Kutusoff. Denne Plan var saa meget mere besynderlig, som man deels ikke kunde gjøre sikker Regning paa Bayern, deels Erkehertug Carl havde Massen, imod sig, og Kutusoffs Ankomst ved saa mange uforudseelige hindringer let kunde blive forhalet. Mack havde ved denne Fremgangsmaade i Uheld Tilfælde, som en Hærfører altid bør gjøre Regning paa, kun to Ting at vælge imellem enten at indlade sig i en ulige Kamp med en overlegen Fiende, eller trække sig tilbage og overlade Bayern, i hans Vold. (Fortsættes.),