Norske Intelligenssedler, 1798-11-07
Bekiendtgiørelser: Under 11te denne Maaned har Hr. Kammerherre og Stiftbefalingsmand Kaas communiceret Magistraten Hans Kongelige Majestets allernaadigste Rescript af 19de f. M. saaledes lydende: Vor synderlige Bevaagenhed! J Anledning af disse indkomne Forespørgseer: 1) Om Procuratores, der have tilbageleveret deres Bevillinger, samt om Embedsmænds Fuldmægtiger kunne antages ved Forligelses Commissionerne som Mandatarier for Andre, og 2) Over ikke de paagieldende Parter, naar det er dem mueligt, før allerne selv personlig møge ved bemeldte Commissioner, have Vi fundet for godt herved at fastsette følgende Regler til Efterretning for alle Vedkommende: 1) Da Forordningerne om Forligelsesvæsenet ikkun forbyde Sagførere at møde som Mandatarier, og ej Andre, saa taaler denne Undtagelse fra Regelen ingen Udvidelse i dens Fortolkning. Heraf følger, at de fornævnte Personer ej bør afvises, naar de ere forsynede med Fuldmagt fra en Part, som formedelst lovligt Forfald ikke selv kan indfinde sig ved Forligelses-Commissionen. 2) J denseende til det andet Spørgsmaal, da er vor Billie denne: a) At Alle, som boe indenfor enhver Forligelses Commissions Grændser, skulle være pligtige til uden Undtagelse at møde personlige ved Commissionen, naar de dertil indvarsles, med mindre Nogen formedelst beviisligt og lovligt Forfald derfra er forhindret, i hvilket Tilfælde han bestemt skal opgive den Aarsag som nøder ham til at sende en Anden paa sine Vegne Dersom den ene Part indfinder sig personligen og den Anden lader møde ved Fuldmægtig, da bør den, som personlig har fremstillet sig, have Ret til under Processen, i Tilfælde af at mindelig Forening ej har fundet Sted, at opfordre sin Modpart til at bevise, at det enten formedelst Sygdom ikke har været ham mueligt at møde, eller og at han har befundet sig i saadanne Omstændigheder, som Forretningsmænd, Haandteringsmænd eller Huusfader, at han ikke, uden at udsætte sig for ejensynlegt og betydeligt Tab ved Forsømmelse af vigtige og uopsættelige Pligter, her selv kunnet indfinde sig ved Forligelses Commissionen, hvilken Undskyldnings Gyldighed da af Retten bliver at paaskiønne og bedømme efter Lov, Billighed og Tingens Natur; men dersom den Udeblivende efter Opfordring ikke kan eller vil fremføre saadant Beviis om sit Paa skuds lovlige Forfald, da bør han ved endelig Dom tilpligtes at betale sin ModparsProcessens Omkostninger, saaledes som den 39 § i Forordningen of 10de Julii 1795. og den 26de ( i Forordningen af 20de Januarii 1797 fastsætter. Dersom ingen af Parterne har mødt personlig i Commissionen, og den ene af dem siden under Processen godtgiør, at han formedelst saadanne Omstændigheder, som foran er meldt, har været forhindret fra at møde, da tilkommer ham i saa Fald samme Ret, som om han virkeligen selv havde mødt, nemlig: at han kan opfordre Vederparten tilat bevise det Samme paa sin Side, eller i Mangel deraf paastaae ham dømt til at betale Processens Omkostninger, Skulde det i Øvrigt indtreffe, at nogen Part fandt sig beføjet til at føre Anke over, at Forligelses Commissionen havde uden lovlig Aarsag nægtet at antage hans Mandatarius, da skal Øvrigheden, førend Sag desangaaende anlægges, først søge i Mindelighed at afgiøre deslige Tvistigheder; men dersom Sagens Afgiørelse paa denne Maade ei kan bevirkes, og Process desaarsag skulde finde Sted, bør Sagen umiddelbar indstevnes for Høieste Ret. Dog kunne Forligelses Commissarierne i saa Fald vente at blive understøttede med Beneficium processus gratuiti og frie Procurator, paa det de ej skulde udsettes for Udgivter og Tab, vaar de nødsages til at forsvare deres Embeds-Handlinger. Hvilket allerhøistbemeldte Rescript herved til alle Vedkommendes Efterretning bekiendtgiøres. Christianiæ Raadstue den 6te November 1798. in fidem. Arbin.