Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-10-15
J hele Sproget gives der ingen tvetydigere Talemaade end den: "vi ere alle Mennesker."Ja, Platoniske Mennesker, det vilde sige: tobenede Dyr, uden Fjer, ere vi alle, men Mennesker i Ordets store og høie Forstand ere kun saare saa Jntet er vanskeligere og intet er lettere, intet større og intet ubetydeligere, end at være et Menneske. Man behøver kun at anstille en Sammenligning imellem en Newton, som trænger ind i Naturens lønligste Helligdomme, og en Pescheræder, der neppe kan tælle til fem, for at overtyde sig om denne Sandhed. Men denne store Forskjel mellem Menneske og Menneske uagtet, troer dog enhver, at han er et Menneske. Det unyttigste Menneskedyr mener, at staae paa samme Hylde som den meest udviklede og forædlede Mand, der har bidraget til sin hele Slægts Lyksalighed. Gaae vi hen paa Kirkegaarden, og see de Samlinger af forhenværende Mennesker, man der gjemmer, saa studser man over den uhyre Mængde. Alle have de engang gaaet paa to Been ligesom vi, talet ligesom vi, og virket hver paa sin Viis ligesom vi. Men man gjennemgaae deres Liv, undersøge hvad de egentlig have virket, og man vil finde, at en eneste stor og overordentlig Mand, ved at opfylde sin fande Bestemmelse som Menneske, har bidraget mere til Verdens Lykke end hele den talløse Vrimmel, hvis Levninger her smuldre i Graven. - Jeg taler her ikke om dem, som enten Fødselens eller Tilfældets blinde Lykke har gjort til saa overordentlige Mennesker, at Hykleriet stundom endog kaldte dem jordiske Guder. Kun de Mennesker, som ved selvvirkende Kraft og ved selvfrembragt Forædling svingede sig op til det sande Menneskes høie Rang, fortjene her at komme i Betragtning. Naturen har givet os uendelig megen Ævne til høiere Udvikling og Forædling. Hvad et Menneske alt kan, lader sig umuelig bestemme; og dets virkelige intellectuelle Kraft er hidtil for lidet prøvet, til at man med Vished skulde kunne sige om den menneskelige Aand, saa vidt skal den komme og ikke videre. Hvilket Element har det dristige Genie ikke paalagt Lænker og foreskrevet Regler, Paa Havets Bølger, i Luftens høiere Regioner og dybt i Bjergenes Jndvolde seer man Mennesker virke. Men beklageligt er det, at de fleste lade Spiren til deres Storhed qvæles, uden at sørge for dens Udvikling, og troe at være udviklede Mennesker, uagtet de endnu ikke have opsvinger sig det mindste Trin over Menneskedyrets Rang. Hvilket Paradis vilde denne Klode ikke være, dersom Menneskene følte deres store Bestemmelse, og ved bestandig Higen efter at udvikle de store Ævner, som Naturen, det være nu i een eller anden Henseende, har givet dem, vilde gjøre sig værdige til Navnet Menneske, - Jeg kunde anføre her utallige Beviser paa, hvad et eneste Menneske formaaer at udrette, i hvilken Stilling i Livet, det end befinder sig. Hvo synes vel uvigtigere end en Pottemager, Og dog gives der en Pottemager, der har stiftet ligesaa megen Nytte i Verden som mangen en Første. Denne Mand er den bekjendte Wedgiood, hvis Steentøi og Besaltøi er udbredt over hele Verden. Han har, som Fausas i sin Reisebeskrivelse siger, gjort sig til Herre over Jlden, ved at opfinde en Hedemaaler til at bestemme og fremtvinge den Grad af Styrke den behøver, han fremtryller i sine Former og Figurer det gamle Grækenlands længst hen svundne Konstold og Konstfærdighed. Af hans Arbeider, som have en skuffende Lighed med Levningerne fra Oldtiden, sendes hele Skibsladninger, ikke allene til hele Europa, men ogsaa til Ost- og Vestindien. Hans udviklede Genie og store Aandsforædling er bleven til en rig Næringskilde for mange hundrede Mennesker. Og denne Mand var født i den allersimpleste Stand. Jeg kunde nævne Benjamin Franklin, der fra Bogtrykker blev en syv forenede Staters Præsident og en heel Slægts Velgjører, men af saadanne Exempler vil man uden Møie finde nok baade i den ældre og nyere Historie.