Corsaren, 1842-04-08
"Dagen" og Tilfældet. (Scenen forestiller "Dagens" Contoir. Høire og venstre Side af Værelset indtages af to store Reoler, over den første staaer med store Bogstaver skrevet ROS, over den anden: DADDEI.. En Karl gaaer og lægger adskillige Papirer til Siden.) Karlen. Det er et godt Levebrød, jeg her har faaet, Gud stee Lov! Der er lidt Arbeide og megen Fortjeneste; det er ret, som jeg altid har ønsket mig det. Med Undtagelse af, at jeg om Morgenen børster Cancelliraadens Sko og om Aftenen gaaer ham til Haande med at ordne Artiklerne til den næste "Dag", har jeg hele Dagen for mig selv. Der feiler mig nu ikke Andet end en Titel; men den faaer jeg, med Guds Hjælp, snart. Cancelliraaden har svoret mig til ved Alt hvad der er helligt og dyrt - ved Kongen og ved Hofetaten - at, naar han er bleven Justitsraad, skal jeg vedblive at opvarte ham og børste hans Sko og faae Titel af Ober-Hof-Børste-Opvarter, med Rang i et af de høieste Numere i 10de Klasse. – Gud give, han snart var Justitsraad! Endskjøndt - det skeer snart: Naar to Mennesker bede om Noget saa ivrigt som vi, saa hører nok den kjære Gud det. -- Nu er jeg da færdig for idag. Jeg har efter Ordre lagt alle Ting, hvorpaa der stod "Regjeringen", i Reolen til Høire, og det, hvorpaa der stod "Folket" eller "Oppositionen", til Venstre, for at Medarbeiderne imorgen tidlig kunne gaae lige til det. (Karlen gaaer.) Tilfældet kommer ind. Jeg har dog Lykken med mig i Alting. Netop, om jeg gaaer og lurer paa en Leilighed til at komme herind, gaaer Karlen i Tanker og lader Døren staae aaben for mig. Nu skal jeg see til at spille et lille Puds,"og, slaaer min gamle Lykke ikke feil, faaer nok endda en Anden Skyld derfor. Saaledes gaaer det mig altid. Jeg var nu henne og lagde et Par Blade under Beslag, det vil sige: jeg lod dem dumpe ned i Beslaglassen, hvor Justitsraad Reiersen fandt dem, og, da han syntes, at de laae mege godt der, lod dem ligge; men nu er jeg vis paa, at han imorgen faaer Skylden. Og det er dog egentlig med Uret, at man læsser den stakkels Mand Skylden paa; en Smule Betænkning maatte dog vise Folk, at han idet mindste ikke kan gjøre den Mængde Arbeide alene. Men saadan ere nu Folk. - Nu skal derimod "Dagen" holde for, endskjøndt det er vanskeligt at gjøre den nogen Ulykke. Skaffe den Pengetab? - Det er jo ikke den, der lider Tabet. - Berøve den Abonnenter? – Ja! (strækkende sin hule Haand ud imod Publicum) Træk mig et Haar ud! - Skade dens Renomme? – Saa maatte man jo først skaffe den et. - Hvad skal man altsaa gjøre? - Jeg vil see efter, hvad Karlen har bestilt her, og om jeg maaskee kan gjøre lidt Forvirring deri. (gaaer til Reolen tilhøire) Det er nok Ros-Reolen; lad os see, hvad her skal roses. - 1) "Kongen, i Anledning af Bülow-Cummerows Skrift". - Nu, det er dog altid en Anledning. - 2) "Kongen". - Uden Anledning? Bien! Jngen Anledning er ogsaa en Anledning. - Men, hvad er det for et Værk, jeg her finder : Hof- og Statskalenderen! Skal dens hele Jndholld roses? - Men her er jo en heel Ordre fra Frib.: "Prindsen af Augustenborgs Udnævnelse til Statholder roses ikke, før det er høist nødvendigt". Naa, den Ros staaer vel allerede i "Dagen" for iaften. - Videre:"Statsgjældens Afbetaling ved frivillige Bidragt. Den Ordre er her i to Exemplarer. Jeg faaer en Jdec. Det ene Exemplar lægger jeg hen i Daddel-Reolen, lad os see, hvad der saa bliver deraf. Saa! nu løber jeg min Vei. (Nogle Dage efter.) Fribert. Jeg ulyksalige Menneske! Der have de gaaet henog dadlet Noget, som Kongen har bifaldet! Den fordømte Karl. Han gaaer altid i Justitsraads- -- hvad jeg vilde sige: Børste-Opvarter-Tanker og har vist lagt Ordren i den feile Reol. - Men, det hjælper ikke at jamre; man maa efter bedste Evne see at gjøre det godt igjen. - Jaften skriver jeg en ligesaa rosende Anmeldelse af Planen, som den anden var dadlende: saa gaaer det idet mindste lige op.