Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-04-26
Jmedens vi i denne Tid savne enhver Nyhed af politisk Jnteresse, og den Stilstand, som er indtraadt i vort offentlige Liv, ikke synes at ville afbrydes i lang Tid, have vi derimod meer end nok at musikalske og andre Underholdninger. Kjøbenhavn gjemmer i denne Tid indenfor sine Mure tre verdensberømte Mænd, Violinisterne Ernst og Ole Bull samt Pianisten Döhler. Hvis disse Mænd, imidlertid lægge nogen Vind paa pecuniair Fortjeneste, saa er dette deres Sammentræf her i Hovedstaden i Begyndelsen af Foraaret ikke det heldigste, thi Antallet af sande Musikyndere og Kunstkjendere er ikke stort her, og disse ere ikke altid istand til at gjæste Concerter, selv om verdensberømte Mænd ere Jndbyderne, naar Priserne ere fordoblede. Dette viste sig igaar Aftes ved Pianisten Döhlers Concert paa Hoftheatret, der var meget svagt besøgt, men hos dette lille Auditorium feirede han en Triumph, som kan kaldes mageløs. J Fredags Aftes maatte Ole Bull tilbagekalde sin Qvartet-Concert. paa Grund af den ringe Afsætning; ja, der var ikke engang solgt en Snees Billetter til samme. Jmidlertid maa dette ikke ansees som Maalestok hverken for Döhlers eller Ole Bulls Kunstnerværdi; Grunden til det ringe Besøg er ovenfor angiven, og dertil kommer endnu, at vi have et særdeles smukt Foraarsveir, samt at Forestillingerne paa det kgl. Theater, hos Beriderne og hos Prices ikke kunne andet end gjøre Skaar i Besøget hos nævnte Virtuoser. (Aalb. Av.)- Der leves i denne Tid et sandt Slaraffenliv her i Kunstens Rige. Næsten ingen Dag gaaer hen uden een eller anden usædvanlig Nydelse; nye Jndtryk afvexle idelig, og vi blive snart saa vante til Forbauselse og Henrykkelse, at Jntet kan forbause, os meer. Man vente derfor ingen lang Beskrivelse over, hvad vi have hørt og seet igaar Aftes i Hoftheatret. Vi sige hørt og seet, thi Döhler maa man see spille, ellers troer man ikke sine egne Øren, og naar man saa vel har seet det, saa troer man knap sine egne Øine. Vi for vor Part ville, naar Döhler er reist, meget let kunne blive overtalte til at antage, at han slet ikke har været her, at det Hele kun var et Blændværk, en Aabenbaring, – en Commet. – Ja, vi ere allerede ikke langt fra at antage, at det virkelig er saa, vi have bestemt kun drømt det Hele om denne Flugt i Tonernes Himmel, hvor det farer afsted, ikke som en Dampvogn, eller en Fugl i Luften, men som en electrist Strøm. Der er idetmindste kun et Middel til at overbevise os om det Modsatte, – vi maae gaae hen og høre det om igjen næste Gang. Og det Samme ville vi bede alle Andre at gjøre, thi det er den eneste Maade, de kan faae at vide paa, hvorledes det egentligt har sig med denne Döhler, von Hørensagen" lærer man ham vistnok aldrig at kjende, thi hans Fingre ere hurtigere end Øiet, lettere end Aandepustet og dristigere end det dristigste Tankespring. Som sagt, – vær saagod og see selv. (Aftbl.)- J Anledning af, at Döhler paa sin næste Concert foredrager sin berømte Phantasi over Themata af Rossinis Wilhelm Tell, troe vi at burde gjøre opmærksom paa den Anerkjendelse, han i denne Henseende har nydt af hiin store Componist. Rossini er, maae vi bemærke, ikke alene dette Aarhundredes største italienske Componist, men han er tillige bekjendt som et af de vittigste Hoveder i Jtalien.