Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-12-12
Kong Frederik den Sjette er død Det er de Sorgens Ord, som gaae fra Mund til Mund, og rung over Land. Dybtbevæget staaer Folket ved en Konge Baare, der i over 50 Aar styrede dets Skjebne, der over 30 Aar under Tidens svare Omskiftelser standhaf, tigen har Kronens Vægt, under hvis milde Scepter saa Meget er skeet for Folkets Oplysning, saamange gavn. lige Foranstaltninger ere trufne saameget Frugtbringende er bleven grundlagt, hvis redelige Villie aldrig svigtede, hvis ufortrødne Arbeidsomhed aldrig trættedes hvis eneste Maal var Folkets Lykke, og hvis ædle Villies Reenhed var ophøiet over enhver Tvivl, selv da naar de Midler, som han valgte til at fremme Folkets Vel, syntes ikke at svare til Villien, eller ikke at stemme overeens med Tidsalderens Krav. Dog Landet skylder Frederik den Sjette saa Meget og saa Stort, at Alt hvad der engang vil og maa blive veiet og prøvet i Historiens Tempel, nu bør forstumme, og Taknemmelighed ene føre Ordet i Sorgens Stund. Men det er ikke blot Sorgens - det er ogsaa Haabets Time. Kong Christian den Ottende lever! Med Tillid og Forhaabning vender Folket Øiet fra Frederik den Sjettes Baare til Christian den Ottendes Throne. J en Række af Aar har Christian den Ottende været Vidne til Udviklingen af Danmark Skjebne; med høi Glæde har han iagttaget ethvert Fremskridt som Folket har gjort; med dyb Bekymring har han seet, naar det leed og blødte. Han kjender Landets Brøst, men ogsaa de læggende Midler; han kjender Folkets Vunder, men ogsaa dets sunde Kræfter. Nøie bekjendt med Verdensbegivenhedernes Gang, og ved Øiesyn fortrolig med de i de meest enltiverede Stater, indførte Reformer, maa Manglerne, som et forældet System langvarige Bibeholdelse har bragt ind i Statslegemet, ligge aabent for hans klartseende Blik. Trykkefriheden vil finde en mægtig Bestytter i ham, der selv har øst af Videnskabens Kilde, og hvis frie Aand har erkjendt, at Vildfarelse kun kan fældes af Sandhed, men at Sandhed ogsaa kun kan trives under lovbegrændset Friheds Værn. J længere Tid Vidne til Folkets Ængstelighed over den ved en ulykkelig Krigs Følger og ved Opretholdelsen af en altfor kostbar Statsmechanisme fremkaldte mislige Finants forfatning; Vidne til Folkets eenstemmige Ønste om at see en grundig Forandring heri bevirket, maa han, fortrolig med en viis Statshuusholdningslæres prøvede Grundsætninger, vide, hvorledes ved et klogt Besparelsessystem Jndførelse og ved en friere Anvendelse af Landets productive Kræfter Folkets Udsigt i Fremtiden kan blive lyse, og Midlerne tilveiebringes til at afhielpe mange Savn, som Folket endnu har, Ængstelighed og Tvivl maa forsvinde, naar Folket veed og erkjender, at dets Skjebne er nedlagt i en saadan Fyrstes Haand. Men Folket holder ogsaa fast ved den Tanke, at Christian den Ottende har grundlagt et frit og ædelt Broderfolks Lykke, at han allerede eengang har givet Verden et uforgjængeligt Vidnesbyrd om, at han erkjender, at Landet skal bygges med Lov og med Frihed, at det er den Klippe, hvorpaa Folkets Lykke og Velstand sikkrest grundes. Det er denne Overbeviisning, det er det faste Haab, at Christian den Ottende, der erkjender, at Folkelivet som ethvert Liv, efter Naturens Love, bærer Spiren i sig til en større Udvikling, med Viisdom og Kraft vil fremme denne Udvikling, at Christian den Ottende vil bygge videre frem paa den Grundvold som Frederik den Sjette har lagt, – det er denne Overbeviisning og dette Haab, i hvilket Folket finder sin Fortrøstning, i hvilket dets Tillid finder sin urokkelige Støtte. - Derfor lyder over Land og Stad ikke blot Sørgens tunge Ord: Frederik den Sjette er død – men over Land og Stad gjenlyder ogsaa som Haabets og Fortrøstningens Røst: Christian den Ottende (Uddr. af Fædrel No. 20.) lever! Hvis den høisalige Konge havde levet endnu i 8 Maaneder, havde han kunne feire sit Guldbryllup, hvilken for Kongehuset og hele Landet festlige Dag allerede med de gladeste Forventninger imøde saaes. Hs. M. var formælet med Hs. Maj. nuværende Enkedronning Marie den 31te Juli 1790.)¬