Aalborg Stiftstidende, 1845-02-22
Den seneste Mordhistorie i Kjøbenhavn afgiver et ty stende Beviis paa de Ulykker, Brændeviinsdrikken har Følge med sig, ligesom den inqvisitoriske Undersøgelse, Mord begivenheden har fremkaldt, indeholder lærerige Bidrag til at bedømme den kjøbenhavnske Almues lave moralske Standpunct, idet det navnlig af Sagens Acter erfares ikke at være usædvanligt Tidsfordriv om Søndagen for de mange saakaldte Arbeidsmænd, det have Bopæl i den Deel af Byen, der støder op til Nyboder, at begynde denne Hviledag i den tidligste Morgenstund med en Beruusning og saaledes hendrive Dagen under en Afvexling af Brændeviinsdrikken hos den Mængde Brændeviinsbrændere og Høkere, hvoraf det vrimler i den Kant af Staden, og den dvaleagtige Søvntilstand, Fuldskaben maa medføre. En saadan Arbeidsmand er netop Morderen Erik Jensen. Søndagen den 20de October f. A. stod han op Kl. 56 om Morgenen, begav sig til en Høker, hvor han indkjøbte en Pægel Brændeviin, og derpaa til en anden Høker, hvor han drak et Par Snapse. Med det indkjøbte Brændeviin forføiede han sig hjem (Hjorte længen Nr. 158) og deelte den tilligemed en Kommenskringle med sin Kone, Ane Olsdatter, som derpaa gik bort, for efter hans Anmodning at gaae paa Arbeide paa Papirfabrikken paa Rolighed ved Kalkbrænderiet. Selv forlod han kort efter sit Hjem og gik til en Høker, hvor han atter nød et Par Snapse, og derfra til en Brændeviinsbrænder, hos hvem han indkjøbte en Pægel Brændeviin, med hvilken han begav sig hjem omtrent Kl. 8. Kort efter kom ogsaa hans Kone hjem, efter Erik Jensens Forklaring, i beruset Tilstand, endskjøndt en i samme Huus boende Kone, der havde talt med hende umiddelbart førend hun gik ind i sit eget Værelse, ikke vil have observeret, at hun var drukken. Alligevel deelte Erik Jensen den sidste indkjøbte Pægel Brændeviin med hende, da hun bad ham saa meget derom, og da han tænkte, at, havde hun været fuld de foregaaende 5 Dage, kunde hun og være det den 6te med." Konen blev nu, ifølge Erik Jensens Udsagn, aldeles beruset, lagde sig i Sengen, og da hun paa Erik Jensens Begjæring, at hun skulde staae op og feie Gulvet, svarede: "nei, det gjør jeg ikke, om Du saa slaaer mig ihiel!" opstod der et Skjænderi mellem dem (som ogsaa hørtes af et Par andre i Nærheden værende Personer, uden at disse dog vare istand til at skielne de enkelte Ord), under hvilket Erik Jensen blev saa opbragt, at han greb en Øxe og slog hende med Bagen deraf saaledes i Panden, at hun døde uden at give en Lyd fra sig. Da han havde overtydet sig om, at Konen var død, begav han sig, efterat have anbragt Øxen i den Dødes Haand, for at det kunde faae Udseende af, som om hun havde ombragt sig selv, strax ind til sin Vært, en Brændeviinsbrænder, for at drikke Brændeviin, og hermed vedblev han omkring hos Hø kere og Brændeviinsbrændere hele Dagen, indtil han om Aftenen, da Misgierningen var kommen til Politiets Kundskab derved, at han havde fortalt den til flere af sine Kammerater, blev anholdt. – Da det af Erik Jensen paa hans Kone begaaede Drab maatte ansees for overlagt og forbundet med bestemt Hensigt at skille hende ved Livet, dømte Hof- og Stadsretten ham, der aldrig forhen har været criminalitet tiltalt eller straffet, undtagen at han i 1837 var efter Politidirecteurens Resolution anseet med 48 Timers Fængsel paa Vand og Brød for at have opgravet Been paa Glacierne, den 7de f. M., til at have sit Liv forbrudt og til at lægges paa Steile og Hjul. Onsdagen den 5te ds. er i Høiesteret Hof- og Stadsrettens Dom bleven stadfæstet. (Kbhavnsp.)