Politivennen, 1799-01-01
En Hundemyrder i Gottersgaden. Flere Gange have Venner af offentlig og huuslig Roelighed i Politivennen talt imod den overdrevne Mængde af Smaahunde, som paa Gaderne og i Husene ved deres ubehagelige Bjeffen forstyrre Folk i deres stille Beskjeftigelser. Man tillade mig, at jeg, langt fra at være af modsat Mening, dog ogsaa engang taler et Par Ord for disse Smaaskabninger. Saa længe de taales iblandt os, saalænge kunne de vel gjøre Fordring paa menneskelig Behandling; saalænge burde deres offentlige Mishandling i det mindste ikke tillades: og er det maaskee endog uden for Politiets Sirkel at ændse deres barbariske Herrers Medfart; saa ligger det dog uden Tvivl inden for samme, at sikkre Dem som Andres Ejendom, fra fremmed Overlast, især om denne skeer offentlig. Det er mueligt, at jeg ønsker heller Tabet af en Sum Penge, end Tabet eller Mishandling af et lille Dyr, som jeg holder til min Fornøielse. Ingen har altsaa mere Ret til at forgribe sig paa dette, end paa hiin; og Retten, som sikkrer mig Besiddelsen af den ene bør ogsaa sitkre mig Besiddelsen af det andet. Jkle desto mindre er det saare almindengt, at Kreaturer og fornemmelig Hunde mishandles paa offentlig Gade af dem, der ikke ere deres Ejere. En kaad Dreng er ikke bange for at kaste en Steen efter en fremmed Hund, en plump Matros at sparke den, en uartig lille Herre at give den et Rap af sin Rotting, endog naar den løber tet bag efter sin Herre. Jeg har seet smaae Hunde som vilde løbe over Stadsgravenes Broer, at være blevne opsnappede og kastede i Vandet hvor de, uvante til at svømme længe forgjeves have pjasket med Forlabberne paa Stedet, hvor de bleve udkastede, indtil de langsom udmattede ere sjunkne til Bunds, eller naar de have kunnet naae saa langt, ere omkomne iblandt Sivene, hvor ingen kjerlig Menneskehaand uden egen Fare har kundet redde Dem. At hemme de mange Mishandlinger af forskjellige Arter, som disse Smaakreature ere udsatte for, vil maaskee være Politietumeligt; men dersom der angaves det en eller anden bekjendt offentlig Hundetyran, da vilde det upaatvivleligt binde hans umenneskeligkaade Hænder. En saadan offentlig Hundeplager og Forgriber paa Andres Ejendom boer i en Vielder i Gottersgaden. Han har en Hund af Middelstørrelse, børstede siudsighvidfarvede Haar, som er afrettet til voldsomt at anfalde alle forbiløbende mindre Hunde og jammerlig forbide Dem. Naar Herren eller gans Gaardskarl ikke staaer i Kielderskuret, da skee disse Anfald af Hunden fjeldnere; men er en af disse eller begge nærværende, da skeede desto tiere; saa at det deraf lader sig s utte at de ophidses dertil af disse. Har nu den ne forvænte Hund ret ilde mishandlet en af sine værgeløse Medskabninger, da vender den gjerne tilbage til sin Herre og belønnes for sin Daad med Klap og Lovtaler, holdte undertiden til en stedse der i Nærheden staaende høj Soldat og Siouer i en udmærket Uniform. I et par Aar har jeg nu næsten daglig været Vidne til disse Optøier, ynket de stakkels mishandlede Smaaedyr, og beklaget denne Mand, for hvis forvænte Smag saa usle, barbariske Fornøielser ere blevne Gjenstænder; hvis Øres kildredes af skyldløse Skabningers ængstelige Skrig, og i hvis Hjerne det Spørgsmaal aldrig trængte sig frem: Hvad dømme dine Medborgere om din Opførsel? Jeg bebreider mig, at jeg indtil nu har ærksom før paa denne Mand, tiet. Gjort opma., vilde et Orden og Menneskelighed elskende Politie have forebygget mangfoldige Smaadyrs unødvendige Smerter, deres Ejeres Misfornøjelse, Naboers samt Forbigaaen- des Fortrydelse, og Almuens Sammenstimlen i den Anledning. Navnet paa den, som giver mig Anledning til at skrive dette, skal blive fortiet, om denne Uskik ganske holder op! Hvis ikke, bliver det offentlig nævnet, da Beviser ikke mangle paa Handlingen.