Aalborg Stiftstidende, 1828-07-31
Portugal. J Overeensstemmelse med en Beretning fra Lissabon, af 5te Juli, har de fremmede Gesandters Afreise der gjort almindelig Opsigt. Stemningen blandt Folket, siger Beretningen, er saare forskjellig, og om Hoftidenden end paastaaer at Jlluminationen var almindelig og aldeles frivillig, samt at Roligheden ingen Afbrydelse led; saa veed man dog, at Pøbelskarer droge igjennem Gaderne, og indsloge Vinduerne i de ikke oplyste Huse, deriblandt hos den pavelige Nuntius. Frygtelige Sange bleve sjungne, og rolige Jndvaanere, som man holdt for Tilhængere af D. Pedro, insulterede, ja endog egen mægtigen fængslede: denne Skjæbne skal ogsaa have været flere Fremmedes Lod. Selv Regjeringen lader det ikke mangle paa talrige Hæftelser. J Taio skulle være fundne flere lemlæstede Lig. D. Miguels Svar paa den Adresse, hvori Adelen opfordrer ham til som snarest at formæle sig, lyder som følger: "Jeg takker mit Kongeriges Adel for den Jver samme udviser for at sikkre Kronens Arvefølge, og skal ikke undlade, at tage en saa høist vigtig Gienstand paa den, i Hensyn til Monarkiets Jnteresse, gavnligste Maade under Overveielse. Jeg Kongen. Det hedder fremdeles i fornævnte Beretning: at der alt vare ankomne mange franske Flygtninge til Lissabon; at den forrige Justitsminister, Hr. v. Barradas Kl. 2 om Morgenen ved en Afdeling Jnfanterie og Cavallerie er afhentet fra sin Bopæl og fængslet; at Besiddelsestagelsen af Oporto blev en let Sag for Absolutisterne, fordi af de Constitutionelle først 600, saa 800 og endelig 1000 Mand løb over; at den portugisiske Gesandt ved Pariser-Hoffet, Nund Barbosa de Figueiredo er erklæret for Landsforræder, fordi han, i en til den franske Udenrigsminister stilet Erklæring, har nægtet, at anerkjende den legitime (?) Regjering af Portugal. En interessant Artikel af det franske Blad Messager, meddeelt i Beretning fra Paris af 18de Juli, forekommer os her, at staae paa sit rette Sted: Det politiske Spørgsmaal i Henseende til Portugal er for Tiden saare simpelt. D. Miguel er factisk Besidder af den portugisiske Krone. Rettigheden tilkommer D. Pedro, og i Tilfælde af hans Frasigelses Gyldighed den unge Dronning, Donna Maria da Gloria: da nu de legitime Regjeringer ikke kunne afsondre deres Sag fra det Princip, hvorpaa de ere grundede, saa er deres Rettesnor absolut foretegnet, og vi kunne ikke troe, at de nogensinde ville afvige derfra. Det er ikke den første Gang at blot factiske Regjeringer have betynget Folkeslagene; de ere i frisk Minde; længe beholdt de Overhaand, men endelig triumpheerte Retten, og dette have vi velsignet som Restauration. D. Miguels Ursapation har den Egenhed ved sig, at den forberedes ved en Række af Handlinger, der vare den ædle Characteer, en Fyrste bør besidde, uværdige: i Tider, i hvilke det er saa nødvendigt paa nye at oplive Folkeslagenes Troskab imod og Ærefrygt for Kongeslægterne, er det beklagelsesværd, at den samme Haand, der for kort Tid siden paa Evangeliet besvor, at ville ære Broderens Rettigheder, faa Maaneder derpaa undertegner med den kongelige Titel. Folkets Stemme, hedder det, har sat Kronen paa D. Miguels Hoved, Men statuerer Valget ved Acclamation, denne Legitimitæt fra Hedenold og vor selskabelige Forfatnings Barndom, ikke et betænkeligt Princip midt iblandt Souverainitæterne? En offentlig Forsamling, hvad Navn man da endog tillægger den, der i Kraft af saakaldte Grundlove, en uafbrudt Førstefødselsret uanseet, tilkjender en Trone, giver et farligt Ex