Berlingske Tidende, 1830-11-20
udenlandske Efterretninger. Amsterdam, den 5te November. Neppe kan der tænkes en større Forblindelse end den, hvormed en betydelig Deel af det franske Folk betragter den Belgiske Revorlution. Ligefra dens Begyndelse have Franskmændene miskjendt dens Tendents og dens Bevæggrunde; med Ord og Gjerning taget Deel i dens Fremskriden, og med en Varme, som man kunde ønskeet et ædlere Anliggende. Det vilde blive en Gaade i Verdens Historie, hvorledes et Folk, der paastaaer at være det meest oplyste i vort Aarhundrede, forkaster alt Slags Hierarchie, og ofte ringeagter det Helligste, i den Tanke, at det mueligen kunde misbruges til en hierarchisk Tendents, alligevel har kunne bifalde og understytte saadanne Grundsætninger som de belgiske Blade: Courrier de la Melise og Catholique des Pays=Bas (nu Journal des Flandres) har forkyndt, dette vilde blive en Gaade, dersom ikke Partiernes Historie i Frankrige siden Bourbonernes Restauration indeholdt dets Forklaring. Allerede den gang, da Meningskarpen i Frankrige var en reen parlamentarisk og aldeles ikke havde den Hensigt, at anledige nogensomhelst paa litisk Omveltning, henviste Quotidienne og Gazette de France til den nederlandske Opposition og berømmede denne som et Mynster, J Belgiernes Færd, det Modsatte af hvad der skeete i Frankrige erkjendte de den større Sandsynlighed af den Seier, som det Partie, de selv hyldede, vilde vinde i et Land, der ved Forskjellighei Sprog, i Troesbekiendelse, i Sæder og Vedtægter, ja i den hele udvortes Leveviis, var stillet imod hiint Land som en skarpt markeret Opposition, og i physisk Henseende endog var det overlegent Endnu udraaber Quotidienne: "Jngen bør dog forvexle Revolutionen i Belgien med den i Frankrige!" Og den har Ret til at sige dette; thi dens liberale Colleger gjøre sig kun altfor oft skyldige i Vildfarelse. Men den tilføjer: "Hvor langt ædlere en ikke den belgiske Revolutions Tendens i Sammenligning med den franske!" J denne skuer den nemlig alt det Helligges Omstyrtelse og Religionens Undergang, medens hiin, efter dens Mening, vi føre til Hierarchie og Congregationernes Vælde. Dette haabe og ønske ogsaa Courrier de la Meuse og Journal des Flandres, og derfor protestere de af alle Kræfter imod en Forening med Frankrige. For at gjøre denne Forening end meer afskrækkende, kaldet den Genter=Tidende, som før protesterede saa ivrigen imod det hollandske Sprogs Jndførelse i Belgien, ogsaa Sprogforskjellen, som Argument til Hjelp, og mener, at det vilde være ligesaa ilde, at paatrænge de Flamske det franske Sprog, som det før var en Voldsomhed at indføre det hollandske. Nu bliver det er Spørgsmaal, om det vil lykkes Klerkepartiet, at gjøre disse Grund gieldende i Nationalcongressen, hvor det upaatvivleligen vil find talrige Repræsentanter, thi paa mange Steder ere de Geistlig fortrinligen satte paa Valglisterne. Lige over for dette Partie staaer i Belgien et ikke mindre mæg ligt, der dannes af Fabrikanter og overhovedet af de industrielle Klasser, der i Belgiins Selvstændighed see deres Jndustries Undergang. (For denne Folkeklasse er ogsaa Revolutionen, lige siden dens Begyndelse, blev en aldeles fremmed; Adskillelsen fra Holland og dettes Colonier stemte ingenlunde overeens hverken med dens Jnteresser eller Ønsker, og imod sin Villie blev den dreven indi Tidens Uroligheder.) Jo meer deres Fabriker nu komme i Forfald, jo flere af deres Arbeidere nu vorde brødløse, desto meer følde Nødvendigheden af at slutte sig til et andet Land. Her er altsaa et mægtigt Partie at bekæmpe, der, ligesaalidet som Klerisiet, under Republikanerne. Men dog er dette Partie mindre tilbøieligt til at slutte sig til Frankrige end netop Republikanerne. der finde deres mægtige Styttepunkt i Frankrige, hvor man gjerne seer, at de af et moderat Kammer forviste Theorier ligesom paradigmatisk i et Naboeland bringes til praktisk Anvendelse. J Frankrige holdt Mange den belgiske Opposition for liberal; at denne Opposition deelte sig i to store Forgreninger: den katholske og den liberale, og at den første var den mægtigste, vidste de ligesaa lidet som at den katholske Oppositions Styrere i Belgien stode i Forbindelse med Jesuiter= og Klerke=Partiet i Frankrige. De understyttede og fremmede Opstanden i Brussel, ved hvilken de forudsatte samme Bevæggrunde, som ved Pariser-Opstanden i de sidste Dage af Julimaaned. Med Jver for Ligesindedes Sag oprettede man Burcauer i Paris, der indsamlede Bidrag, og, til Trods for den proclamerede Grundsætning: ikke at tillade sig nogensomhelst Jntervention, offentligen foranstaltede Hvervinger, hvorved man sattes i Stand til efterhaanden at sende et lidet fransk Auxiliair=Korps til Belgien. Havde Belgierne ikke omsiden frabedet sig disse Tilsendelser, - thi det var just ikke den sæde ligste Deel af Jndvaanerne i Paris, der lod sig hverve; saaledes vandrede f. Ex. ogsaa et Corps af Skiøger i Mandsklæder til Brussel; - saa vilde denne lille Hær, der allerede ved Røverier og Plyndringer alt for tydeligen havde tilkjendegivet sin Nærværelse, snart være voxen til en stor. Med deslige Hjelpetropper, som Vicomme de Pontecoulant først bragte til Brussel og siden til Gent, forstærkedes det saakaldte liberale eller, som det nu selv kalder sig, det republikanske Partie, som mindre kunde regne paa Kjernetropperne af dets egen Hær, der bestod af Lütticher; og dersom Republikanismen i Belgien nu yttrer sig med større Diervhed end før, saa skylder den dette især fransk Bistand. Hvorvidt et forblindet Partie kan drive sin Jver, skiønnes af de uværdige Yttringer, som Pariser-Blade have tilladt sig i Anledning af Antverpens Bombardement. Hiin retfærdige Nødværge, uden hvilken de Hollændere, som vare i Byen og ombord paa Krigskibene, der laae paa Schelden, ville være omkomne, skildres i disse politiske Blade som et barbarisk Attentat, anlediget deels af Hevn, og deels af Misundelse over Antwerpens Han deel; den store Hob, der desuden troer, at Hollænderen i Sammenligning med Belgier, er en ucivilseret nordisk Barbar, forledes derved lettelig til at betragte vore sydlige Provindsers bi gotte, egennyttige og hævngierrige Jndvaanere, som Martyrer for en Vold, der paalistedes dem af fremmede Magter. Dog tør man haabe, at den franske Regjerings og Legislaturs oplyste Mænd tænke rigtigere og et europæisk Anliggende en den offentlige Menings af mange Fordomme besnærede Organer. Allerede have vi med den i Gaar hidkomne Post faaet en Fyldestgiørelse af dette Slags. Wilhelm i har ikke kunnet miskjende Wilhelm 1stes retfærdige Sag. Ogsaa i engelske Aviser, endskjøndt kun i meget faa, have Belgierne fundet Beundrere; men hvad Vægt kan vel ublue eller skuffede Journalisters Stemme have i et Anliggende, paa hvilket hele det dannede Europas Blik er henvendt, Jkkun en OConnell kunde være fræk nok til i Parlamentssessionen den 2den November d. A. at kalde den foragtelige van Potter : Tillustrious.