Viborger Samler, 1787-11-26
DEx. Kongelige privilegerede VIOC. R. SAM. L. R. afto. 48. FEMTENDE AARGANB. Mandagen den 26 Novemb. (Fortsettelse af No. 47.) Om Spaniernes Carakteer. eg havde i denne Tid Leilighed nok, til ret at udstudere Spanierne, og nu vover jeg, at fælde min Dom om disse Menneskens Børn, og og at giøre en liden Skildring om dem, som jeg haver lært at kjende. Jeg taler altsaa ikke saameget om Spanierne som om Andalusierne, hvilke overhovedet skal være noget uar tigere end de andre. De ere saa stærk indtagne af sig selv, at deres Omgang er intet mindre end indtagende for en Fremmed, og de have derhos saamange besyn. besynderlige Skikke, at man ikke kan omgaaes dem uden Tvang. Dovenskab er denne Nations herskende Last, og Uforskammenhed mangler dem heller ikke. J det mindste har jeg bemærket saameget, at en Spanier neppe rødmes ved det, hvorover en Tydsker eller Franskmand ikk havde Hjerte til at see op. De ere tillige ovetroiske, hastigsindede, stolte, falske, og overmaade forfængelige. En Spanier troer at være frem for alle alene en god Christen og Katholik, og det tilstaaer intet fornuftigt Menneske ham som haver noget Begreb om det, som kaldes Religion. Deres bestaaer blot i udvortes Ceremoniers Jagttagelser, og klæber ved Skallen. Det lidet og Bedesøsterlige er ham langt vigtigere, end hans Hiertes Forbedring, som dog er Øjemærket af en sund Religion. Om Søndagen naar han har hørt en Messe, gaaer han til sit Arbeide ligesom paa de andre Dage; og naar de afskyeligste Forbrydelser opvække hans Samvittighed, saa tæller han et pr. Messer, og, uden i mindste at forbedre sig, troer han derved at have gjort alt hvad ham paaligger, Man seer sielden en Spanier, som jo har en Rosenkrands eller andet indviet hængende om sin Hals, om han endog er af Stand. De ganske Ringe brænde med Krudt alle Slags Figurer paa deres Armee, som et Tegn paa Religionsiver. Jeg har seet een, som paa sin Arm havde brændt Christus paa Korset med de 2 Røvere, og en anden, som var tegnet med alle de Jnstrumenter, som ere blevne brugte ved Christi Korsfæstelse. Den hellige Jomfr. Maria are de langt meere, end end vor Forløser, og dette gjøre deres Geistlige sig fortreffelig til Nytte. Thi naar de sende deres Brødre ud paa Betlerie, have disse altid en Art af Sparbøsse, hvorpaa Guds Moder er enten fint malet eller ellers at see, og denne rykke de frem til den gemeene Mand at kysse, som aldrig lader det mangle paa, at gjøre saadant med Ærefrygt og en given Almisse. Deres udvortes Levemaade angaaende, da leve de meget maadelige, og man kan ligesaa let opholde dem med Løg og Hvidløg, som en Tydsker med Flesk og Oxe kjed. Den gemeene Mands sædvanligste og meeste Spise er Caspaliza, det er en kold Suppe af Vand, Eddike, Bomolie og Hvidlag, hvori de brække Brød med Hænderne og siske det op med en Skee, og det saaofte, indtil der er imet mere lilovers af Suppen. Deres Hoflighedsbeviser ere lutter sædvanlige Formularer; men meget vel udsøgte. Naar vi betakke os, eller kaste om os med en ydmyg Tiener, saa ønsker Spanierne en mange eller tusende Aars Alder, som endog bliver iagttaget paa Udskrivten paa Brevene. Va Urted con Dios (Adien, lev vel) siger han, naar vi ville sige, jeg anbefaler mig Dem, eller leve Devel, men det heder og ofte saameget som: gaae til Gallien. Ved Jndtrædelsen i et Huus raabe de Ave Maria Santissima, og Svaret derpaa er: Sienepeccade concibida. Urted er i deres Sprog de Franskes Vous, men i Skrivelse sætter man V. M. d. c. Vuestra Merced (Deres Naade. Og deraf er det, i mine Tanker, kommen, at mange paa paastaae, man maae i Spanien endogsaa kalde Betlerne deres Naade. Det er sandt, man maae afvise saadan en høflig, ellers skulde han kaste om sig til alle Sider med Grovheder. Man siger. De ville forlade mig, Hr. Broder (Pardonan urted sennorHermano), og da gaaer han vist videre uden at igjentage sin Bøn.