Københavns Adresseavis, 1785-06-28
J Leirdahls Præstegield, Bergens Stift, ere følgende 3de gamle Par Ægtefolk i Martii og April Maaneder døde: 1ste Par, Ole Siursen død den 12 Martii, 73 Aar gammel, og hans Hustrue Giertru Haagensdatter død den 18de, 83 Aar; bleve begge begravne den 22de, efter at de havde levet i Ægteskab sammen i 53 Aar. 2det Par, Johan Henrich Mathisen død den 7 Martii, 73 Aar, samt hans Hustrue Esa Thorresdatter død den 10de, 68 Aar; bleve begge begravne den 18de, efter 50 Aars Ægteskab. 3die Par, Lasse Andersen død den 27 April, 72 1/2 Aar. med hans Hustrue Jngeborg Lassesdatter død den 20de, 73 Aar; bleve begge begravne den 29de, efter 51. Aars Ægteskab Alle vare de sunde og friske indtil faa Dage for deres Død, havde levet skikkelig og gudfrygtig deres ganske Livstid i god Velstand og med et fornøyet Sind, saa at det kunde passe sig til dem alle, som Stedets Præst brugte i Liigtalen over det første Par, da Manden havde været Medhielper i 30 Aar, af Psal. 73, 1 V. Sandelig Herren er Jfrael god, de rene af Hiertet Da en Søn af det 2det Par, nemlig Mathies Janhenrichsen, kom glad hiem fra en lang Reyse i Haab om at finde sine gamle Forældre sunde og friske, blev han saa bestyrset over deres Sygdom og paafulgte Død, at han faldt i en hidsig Feber og Raserie, døde den 11 Martii 31 Aar gammel, og blev begraven samme Dag som hans Forældre. - End videre meldes, som en rar Alderdommens Mindesmerke fra dette Sted, at ved Tynjums Hovedkirke, blev af Odelsbonden Niels Jndvarsen nestafvigte Aar den 3 April fundet 2de Urner, den ene af Crystal, den anden af Leer, som begge gik i Stykker ved den gamle Gravs og Hvelvings Aabning. I den ene Urne fandtes en Ring af det fineste Guld, vægtig 1/2 Lod og 1 Ørken. Stedets Sognepræst, som har tilforhandler sig samme af Bonden, tilligemed nogle Stykker af Leer=Urnen, da Bonden havde givet sine smaa Børn Stykkerne af Crystal Urnen, synes at Antiqvarii af denne Ring kan giøre 4 Slutninger. 1) At vores Forfædre ikke forstod at blande Metallerne i saa ældgamle Tider, som denne Ring har været nedsat i Jorden, nemlig nogle Aar for eller efter Dan Mykillatte Tider. 2) At de Tiders Menneskeer ikke har været større end vore Tider, da Ringen nu kan bruges af en maadelig Mand til hans liden Finger. 3) At Forfædrenes Moder længst har holdt ved i Fieldboygderne, saasom de Sølvringe, som bruges af Bønderkonerne her paa Stedet, nesten ere af samme Facon som denne fundne ældgamle Ring. 4) At det er forgiæves for at finde Guld og Sølv at bryde de store Høyer, som ved indeholder endeel forrustet Jern, af Spyd og Dolker, hvoraf her findes mange, men intet Guld eller Sølv; thi som i Høy=Alderens Tid Høyernes udvortes Høyde, tog til, for at skiule den megen Rustning derudi skulde nedlægges, blev man sparsomme derudi at nedlægge Mindemerke af Guld, som vel allene hører til Brænde Alderen. Ringen er støbt og ikke loddet. Høyen, som den fandtes i, syntes at være jevn med Jorden i en Bakkekant. Den var ommuret af store og flade Graastene, og Hvelvingen var saa stærk, at Bonden maatte brænde længe og med Vand sprænge den varme store og flade Steen, som skiulede Urnerne førend han fik den brudt. Ellers er det ikke at undre, at her i Sogns Provstie i Bergens Stift er fundet en saadan rar Alderdommens Levning, saasom samme har været en i den norske gamle Historie af mange fornemme Folk, iblant de bekiendteste Egner, og hvor de gamle bekiendte Steder Legang, nu Leganger; Framnæs, nu Wangsnæs; Baldershauge, nu Balestranden; Berloeller Borlo, nu Borloekrogen; Loerdahl, nu Leirdahl. Kopang, nu Kopanger a. ere at søge.