Viborger Samler, 1842-10-31
Den 14de De, beretter Kiel. C. Bl., fandt man ved Düsternbrook, ved Kieler Havns Strandbred, et Liig, som siden erkjendtes at være Provst Hensler fra Bar kan. Af den retlige Besigtigelse fremgik det, at et apoplectisk Tilfælde var Dødsaarsagen. Den ulykkelige H.,der af Alle, som stode ham nærmere, blev skattet som en elskværdig Personlighed, havde allerede i længere Tid lidt af periodisk Tungsind, og havde ogsaa i de sidste Uger atter været hjemsøgt af dette Onde. Til sin Opmuntring havde han foretaget sig en Reise til Svendborg og Kiel, og fjernede sig den 11te De, om Aftenen fra sidstnævnte By, uden man var istand til atter at finde ham. Man anseer det for sandsynligt, at den Ulykkelige om Natten har vandret og i Dusternbrook Lund, stiv af Kulde har sat sig ned og er bleven rørt af et Slag, hvortil han efter sin Constitution havde stor Disposition. Horsens, den 25de Octbr. Ved Sessionen her i Byen i Torsdags hændte det sig, at en af de med samme følgende Underofficerer, ved Navn Seidel, begik en Subordinationsforseelse, for hvilken Sø- og Landkrigscommissairen, Major v. Fibiger, indkaldte ham i Sessions værelset og gav ham en Jrettesættelse, ved hvilken Leilighed nogle Ordvexlinger fandt Sted mellem Majorer og Underofficeren, og denne derpaa erklæredes for Arrestant; han fik derpaa den befaling, ene at begive sig til sit Qvarteer, for der at opholde sig indtil nærmere Ordre. Den paafølgende Dag blev Bestemmelsen, at Seidel skulde med Dagvognen sendes hjem til den Bataillon i Fredericia hvortil han hørte, og havde alt modtaget sin Dagvogns=Seddel; men da Dagvognen skulde afgaae om Middagen Kl. 121, havde han forladt sit Qvarteer, hvor han opholdt sig uden videre Tilsyn, og var intet Sted at finde. Catastrophen endte sig med det, mindst abnede, ulykkelige Tilfælde, at man samme Dags Eftermiddag fandt Seidel i den saakaldte Nør-Thorn paa BygholmsEiendom med en Bøsse i Haanden, som han faa Timer i Forveien havde kjøbt, og hvormed han havde skudt sig. (Hs. A.) Viborg Stænderforsamling, Syvende Møde den 20de Octbr. Efterat Præsidenten havde anmeldt endeel private Andragender, han havde modtaget, og den kgl. Commissarius forelagt Extract af Udkast til et nyt specielt Reglement og Taxt for Nymindegabs og Ringkjøbing=Fjords Lodserie, oplæste Justitsraad Fleischer det afham indgivne Andragende fra Formanden for Selskabet for Trykkefrihedens rette Brug, angaaende Modificationer i adskillige Lovbestemmelser Pressen vedkommende. – J dette Andragende bemærkes det: at den Omstændighed, at Regjeringen ikke har fundet sig beføiet til at tage Notits af Stænderforsamlingernes forrige Andragender og en udvidet Trykkefrihed eller Trykkefrihedsselskabets Petition af 1840, ikke paa nogen Maade har svækket den af dette Selskab tidligere udtalte Overbeviisning, ja at de sidste to Aars Begivenheder (f. Ex. Jndførelsen af Criminelforbør i Pressesager) endog have bidraget til at forstærke Ønsket og slige Forandringer. – Det bør vel erkjendes, hedder det endvidere, at Pressen jevnlig er bleven brugt paa en forkastelig Maade – dog vistnok ikke blot fra den Side, imod hvilken de offentlige Actioneringer pleie at rettes, – men Trykkefrihedsselskabets Repræsentanter have ikke der fundet Grund til den Antagelse, at vor Literatur for Tiden skulde være uskikket til at modtage en udvidet Trykkefrihed. En fri og en bunden Pressetilstand have det tilfælleds, at de begge kunne føde Misbrug af sig, men Erfaringen har tillige viist, at Pressens gode og gavnlige Brug finder Sted i en overveiende Grad, og at dens heldbringende Virkninger yttre sig kraftigere i de Lande, hvor der hersker en sand Trykkefrihed. – Saasandt som der bør gives Straffelove for at hindre Pressens Anvendelse til forbryderske Handlinger, saa sandt knytter sig hertil den Overbeviisning: at enhver Pressens Frihed indskrænkende Lovbestemmelse, der ikke har Forbrydelsens hensigtsmæssige Afstraffelse til Formaal, virker imod et ikke mindre helligt Øiemed for Staten, idet den svækker og undergraver det vigtigste Middel til at fremme Folkeoplysningen og oplive Almeenaanden. – Fornemmelig vare der to Bestemmelser i vor nærværende Presselovgivning, som først og fremmest ønskedes afskaffede, nemlig Placaten af 2den Octbr. 1810, som forbyder at meddele politiske Nyheder og Efterretninger i Blade uden dertil forund Privilegium, hvilket Privilegiums Tilstaaelse er betinger ved, at saadanne Blade underkastes en formelig Censur for deres hele Jndhold, – samt Placaten af 13de Mai 1814, der byder, at alle Blade og Skrifter underet Omfang af 24 Ark, forinden de udgives, skulde gjennemlæses, og deres Udgivelse tilstedes af en Politiembedsmand paa Stedet; hvilken Placats Overholdelse udsætter Pressens Frembringelser for et Ophold, der kan blive føleligt, og for Beslaglæggelser efter en enkelt Mands Skjønnende. – Efterat Andragendet var oplæst, giorde den kgl. Commissarius opmærksom paa, at det af den kongelige Kundgjørelse fremgaaer, at Hs. Majestæt just ikke har fundet de i Forsamlingens tidligere Petition fremsatte Forslag i sig ugrundede, men at han har befrygtet, at de Lempelser i Trykkefrihedslovgivningen, som derved vilde opstaae, vilde medføre forøgede Misbrug, naar der ikke med disse Lempelser kunde forbindes andre Bestemmelser, der kunde tjene til Værn mod saadanne Misbrug. Den kgl. Commissarius omtalte dernæst de i denne Henseende betryggende Bestemmelser, som af den roeskildske Comitee vare bragte paa Bane, f. Ex. den, at kun fuldmyndige Personer skulde kunne være Redacteurer af et periodisk Blad (hvorved det vilde forebygges, at f. Ex. ugifte Fruentimmer fremstilledes som Redactricer), og den, at forlange visse andre personlige Qvalificationer (med Hensyn til borgerlig Stilling m. m.) af dem, der skulde kunne optræde i ovenmeldte Egenskab, hvorved det vilde forebygges, at Sjouere og Folk af den laveste Klasse, der neppe kunne skrive, skulle som foregivne Redacteurer tjene til meget beqvemme Redskaber for den rette Redacteur, idet de kunne afsone de idømte Mulcter imod af denne at erholde en Kjendelse, som naturligviis er langt ringere end Mulcten; fremdeles den Bestemmelse, som finder Sted i flere andre Lande, navnlig Frankerig, at fordre en vis Caution stillet af Enhver, der vilde udgive et periodisk Blad. Fremdeles med Hensyn til Forandringer i Straffebestemmelserne vilde saadanne være at anbefale, som vel i sig vare Formildelser, men som tillige vilde gjøre dem meere virksomme. Da imidlertid et saadant Arbeide vilde være forbundet med store Vanskeligheder og Misligheder, turde det maaskee være bedst at lade det beroe ved den nærværende Lovgivning, under hvilken der factisk finder en stor Frihed Sted. - Oberst Brock tog Ordet og omtalte Tænke, Skrive- og Trykkefriheden som en Nødvendighed for Udviklingen af en Nations aandelige og materielle Tilstand, samt anbefalede Nedsættelsen af en Commitee, men bemærkede tillige, at det havde været ønskeligt, at det Selskab, som havde indgivet den oplæste Petition, jævnligen havde, saaledes som det i sin Tid bebudede, bidraget til at værne om den frie Presses rette Brug og paaanket journalistiske Misbrug. - Justitsraad Fleischer formeente, at Hyppigheden af Presseforseelser er en ligefrem Følge af Frihedens snevre Begrændsning.