Berlingske Tidende, 1816-03-22
London, den 5te Marts. I Underhusets Møde den 4de Marts gjorde Lord Palmerston den Bemærkning at man ei maatte troe, at Forslagene sigtede til en vedblivende Etat, men at man meget meere maatte betragte dem som en Overgangstilstand fra Krigs til Fredstand; de i de militaire og andre deraf afhængige Departementer (Commissariatvæsenet, Hospitalerne) gjorte Reductioner fremstillede han og gjorde derpaa det Forslag, at med Iberegning at den i Frankrig værende Armee og Tropperne i Ostindien skulde Militsen for det løbende Aar bestemmes til 176000 Mand. Hr. Banks sagde derimod, man havde blot fremstillet tre Grunde for Nødvendigheden af den foreslaaede Militairetat; først, at en militair Aand endnu spøgede paa Continentet, hvorved man dog altformeget forvexlede Engellands Politik med de andre Continentalmagters, thi formedelst sin Beliggenhed og Sømagt var Engelland sikkrest og kunde først opløse sine Tropper; dernæst, at man maatte besætte de nyerhvervede Lande og Øer, hvilket vel paa en vis Maade, men dog ikke ganske var sandt, da man paa mange Steder kunde giøre Besparelser i Troppetallet, som f. Ex., i Vestindien og paa de joniske Øer; endelig, (hvilket desværre var sandt) at Tingenes Stilling i Jrland gjorte det for samme bestemte Troppetal uundgaaelig nødvendigt. Han var dog af den Mening, at Fredsetaten kunde og maatte formindskes, da man efter den sidste Fredstractat, der var saa sikker, som nogen Engeland maatte have sluttet, intet havde at frygte udvendig fra, og for det andet den store Pitt havde havt en ganske anden Mening om en Fredsetat. J Aaret 1792 bleve kun 154000 Mand holdte for Storbrittannien, 11 382 for Colonierne, tilligemed Guernsen og Jersey, og 19,000 Mand for Jrland. Hr. Banks fremstillede nu en Sammenligning mellem denne Etat og den foreslaaede, og sagde, at hvis man for Fremtiden frygtede Splid, Tvedragt og Krig, saa var dette en Grund mere til nu saameget mueligt at indskrænke Fredsetatene. Det høieste som han troede fornødent var 65,977 Mand, nemlig 15,700 for Storbrittannien 13,277 for de gamle Colonier, 12,000 for de nye og 25000 for Jrland Jøvrige frygtede han meget mere med Hensyn til Constitutionen de indsnigende Bestikkelser og Gunstvæsenet, end Soldaternes Kaarde og Bajonnet. Taleren udviklede herpaa Finantsernes slette Forfatning og søgte factisk at bevise, at Udgivterne vanskelig kunde tilveiebringes Udenfra have vi intet at frygte, sagde han, men vi have hos os selv to Fiender, som vi nødvendig maae bekiæmpe, Nationalgielden og g uforsigtige Udgivter. Have vi seiret over disse, da er Engelland de reddet. Efter at den nordamericanske Krig var endt tænkte Pitt først paa Reductionen og en Afdragfonds Oprettelse. Hr. B. erklærede sig de ivrig mod Ministrenes Forslag, og opfordrede Medlemmerne til frii ud at sige, hvor de holdt Besparelser, de være nok saa ringe, for muelige. . Lord Castlereagh glædede sig over Forslagets mange sidige Forhandling, fordi de Punkter hvorpaa det fornemmelig kom an, nu et faldt desto bedre i Øine, og man desto snarere vilde komme til en rig lig Slutning. Ogsaa han var af den Mening, at Ministrene, ikesom ufravigelig Pligt, men som Erkiendtlighed for de i sidste Krig udviste ædle, høimodige og herlige Anstrængelser, skyldte Landet alle de Besparelser, der kunde forenes med dets sande Interesse. Jngen kunde det meere paaligge at skaffe Landet Lettelse, end Ministrene; dog burde de heller ikke paa nogen Maade søge at forskaffe sig Folkets Gunst ved Forholdsregler, som krænkede deres Pligt. Han kledederpaa nøiere alt hvad Ministrene havde foretaget sig. Parkenlentet bevilgede i forrige Aar høimodigen den didindtil uhørte Sum af 120 Millioner, hvoraf 30 Millioner, eller omtrent to Trediedeele, bleve anvendte til Aarets Udgivter. Landet var i en besværlig Stilling: overalt, i America, Ostinden a., rasede Krigen, og dog var den ved Aarets Slutning allevegne endt ved Tractater, som love Varighed.