Berlingske Tidende, 1831-03-28
Hvad der i mange tydske, franske og engelske Blade fabuleres om de nuværende Omstændigheder i Polen, er i høieste Grad ab sund. - Følgende Række af Kjendsgierninger tjener i det mindste til at bestemme den Apartiiskes Synspunkt. Rusland, besiddet Polen som en Erobring Vist nok. Men denne Besiddelsesret ville de store Magter, der endnu eje Riger og Lande, som Erobringer, ufeilbarligen lade gielde som gyldig. - Det af Russerne erobrede Polen erholdt af Keiserens fri Ædelmodighed en Constitution, hvis første Artikel ugjenkaldeligen forbinder det med Rusland. Constitutionen er langt Liberalere end mange andre Landes Constitutioner paa den Tid; men blandt den nyeste polske Revolutions enthusiastiske Lovtalere er den vel ikkun kjendt af meget Faa. Denne Constitution er paa det nøiagtigste bleven overholdt. Ingen russisk Minister har nogensinde blandet sig i de polske Anliggender, ja sjeldent vidst noget derom. Alle Statssager afgjordes lovligen i Warschau af vedkommende Autoriteter, der alle bestode af indfødte Polakker. Jkkun i enkelte bestemte Tilfælde resereredes til Monarchen ved den polske Minister=Statssecretair. J Stædet for at drage nogensomhelst Fordeel af Kongeriget Polen, har Rusland bragt dette betydelige Offere, baade i Henseende til Penge og Handelsfordeele. Retspleien var betrygget ved nøiagtige Bestemmelser. Hvad der er talet om det Chemmelige, som Spionvæsen med Føje saa forhadte og foragtede, Politie - den strængeste Undersøgelse herom af den revolutionaire Regjering har ikke ført til noget andet Resultat, som kunde bevises. - reducerer sig til det Opsyn, hvorunder enkelte ondskabsfulde Personer, der vare indviklede i den usle Sammensværgelse som 1825 fandt Sted i Rusland, bleve holdte. Skal det være et Axiom, at enhver Enkelt for sin egen Fordeels Skyld. eller fordi han farer vild, under Paaskud af at fremme det offentlige Vel, kan conspirere, forsøge paa at omstyrte den borgerlige Orden, odelægge tusinde Familier, bringe Krig og Elændighed over sit Fæderneland, saa have hine faa Urostiftere vistnok Føje til at beklage sig over, at de holdtes under Opsyn og i Ave men naturligviis opstaaer det Spørgsmaal: hvorledes det ellers inden føje Tid vilde gaae det menneskelige Samfund, og hvorfor netop revolutionære Regjeringers Fremgangsmaade mod deres Antagonister er den haardeste? Naar Polakkerne besvære sig over at intet Hensyn er taget til Enkeltes ufornuftige Snak paa Rigsdagen, naar de besvære sig over, at ingen uindskrænket Trykkefrihed har været i Polen, saa overlade vi det til enhver forstandig Mands Bedømmelse, om i Særdeleshed hos en saa uroelig Nation, som den polske er, nogensomhelst Regjering kan bestaae, naar der hersker en aldeles uindskrænket Tale= og Trykkefrihed? En hver Regjering, er, som alt Menneskeligt, ufuldkommen, men hvad skal den vorde, naar den daglig af Kaadhed overstænkes med Skarn - Polakkerne klage over, at Budgettet ikke er bleven offentligen discuteret. Men dette er grundet i Constitutionen selv, som tilstæder Monarchen Sligt for en bestemt Tid. Og veed man da ikke, at de voterede Budgetter netop ere de dyreste J Frankrige kan af Statens Totalindtægt regnes over 30 Fres. for hvert Jndivid, i Polen omtrent 13 til 14, i Rusland 16 til 11 Fr. for hvert Jndivid, af begge Kjøn. Man oversee ikke disse Landes Areal, som her er saa afgiørende, havde man villet forelægge Rigsdagen Budgettet, saa vilde man blot have kastet en Glød i en Krudtønde, thi Rigsdagen fattedes stedse Sindighed, Sag kundskab og Selvbehærskelse. Over Undertrykkelse kan Jngen med Føje klage. Landet er blevet saa blomstrende, at det nu er næsten ukjendeligt, thi den russiske Regjering er en i Sandhed faderlig og liberalmonarchisk. Vare Afgifterne i Polen - skjøndt ikkun ubetydeligen - større end i Rusland, saa er Aarsagen dertil et saa lidet Lands særskildte Administration. - Det er en latterlig Paastand, at det fordums Storhertugdømme Lithauens, ved Giftermaal forenede, Provindser ere en Deel af Polen, thi i disse ere neppe 800,000 Polakker, men derimod omtrent fire Millioner Vestrusser. Disse Provindser kunne ligesaa godt atter udgjøre en Deel af Rusland, som før den Tidspunkt, da Fyrsterne af den Lithauske (Lettiske) Stamme lagde Grundvolden til Storhertug, dømmet. Man beraaber sig paa Keiser Alexanders Forsikkringer. Men om end denne Monarch, stolende for meget paa Polakkerne, har ladet Ord falde, at han maaskee eengang vilde forene Lithauen med Polen, og han siden har indseet, at han tog Fei af Polakkernes Charakteer, saa kan jo her aldeles ikke være Tal om nogensomhelst Forpligtelse. - Enhver Nation danner i Tidens Fremløb selv sin Forfatning, sin Skjæbne. Netop fordi Polakkerne aldeles mangle Sindighed og Overlæg, fordi de altid henrives af Øjeblikket, Enhver af de Adelige har intriqueret, (ligesom fordum for at vorde Konge, nu for at være Demagog, og deres fordums Constitution derover blev til et Ordsprog, sank de omsider saa dybt, at deres Naboer nødtes til at foretage en Deling, saameget denne end i andre Henseender med Føje kunde krænke Nationen. Ogsaa nyelig, efter deres Restauration ved Alexander, have de lagt for Dagen, at de mangle alle Elementer til at være en selvstændig, sig selv regjerende Nation. - Det polske Militærs Besværinger maa tildeels tilskrives dens Elementer, der ere Residuer fra den bonapartiske Erobringspoke; deels ere de grundede i en strængere Disciplins Jndførelse, men især i Mangel paa Avancement, der i alle Lande er en naturlig Følge af Freden. Og hvad vilde vel vorde af Europa, dersom en Offficeer, den høiere eller den ringere, i Stædet for at adlyde, skulde være berettiget til at raisonnere og handle efter sin politiske Overbeviisning: -