Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1769-06-26
Mandagen, den 26de Junii. Samtale imellem Porterne Skabb og Rapp. Rapp. God Dag, kiære Skabe, Hvor seer du saa ilde ud, og hvi gaaer Du saa nedslagen, Dit Ansigt er falmed og dine Kinder ere saa mavre. Mig tykkes, ved at føle din Puls, at alt dit Blod er i Bevægelse. Sandelig derer aldrig ret fat med Dig. Du gaaer vist med en Sygdom i Kroppen. Jeg er bange du døer, førend man veed et Ord deraf, og jeg vilde nødig miste en Ven, som redder mig, naar jeg er i Nød. Skabb. Din Tale forekom min. Hvad du siger om mig, vilde jeg just nu have sagt om dig selv. Mig forekommer Du saa svag, at jeg er bange for du snart vil faae et Slag. R. Kand vel være. J denne Tid er jeg ikke i god Humeur. Jntet har jeg at fortiene og oven i Kiøbet tilslaaes mig den ene Fortræd efter den anden. Sk. Sig mig dog hvad dig er hendet! Du kand lide paa, jeg vil tage Deel deri, thi det er min Pligt at hjælpe mine Venner. R. Det, hvoraf min Bekymring reiser sig, angaaer tillige dig selv. Jfald du faaer det at høre, da vil du sættes i Bevægelse, ligesom nu jeg. Dog, maaskee du alt veed det, og i sligt Fald kalder jeg dig en Philosophus, som mæster lig kand tvinge Passionerne. Passioner har derimod over mig et større Herredømme. Saasnart nogen angriber mig i min Nærings Vei, bringes jeg strax i Harnisk. Jeg væbner mig, jeg slaaer om mig, hvor jeg end træffer. Kort: Jeg søger Hevn. Faaer jeg den ikke, da fortæres mine Kræfter og det af lutter Nidkiærhed. Sk. Men hvortil alt dette Omsvøb Rapp! Lad mig dog faae Aarsagen til denne din Lamentation at vide. Sig mig, hvad er hended dig, som kand være mig vedkommende, hvilket jeg skulde have hørt og ved at skiule beviset mig som en Philosoph. R. Er du ikke, ligesom jeg, en Poet; St. Jo, men derfor er jeg ingen Prophet. Var jeg det, da kunde jeg forud vide Maalet af alle disse dine sqvaldrende Omsvøb. Men, som Poet, kand jeg nu tiene dig med et CondolationsVers, da jeg mærker Du prenumererer paa Daarekisten; thi - .R. Tys, Nu skal du i Korthed faae det at vide. Har Mercurius ikke været hos Dig? Sk. Ei nylig. Men for nogen Tid siden, da han bragte mig Concept til et Brudevers fra Christiania. R. Har han ei igaar eller idag leveret dig, et Brev fra vores Oldermand Bombasto, i Sk. Nei, hvorom skulde det Brev handle? R. Nu dette var, min Tro, artigt. Jeg vil fortælle dig. J gaar jeg stod færdig at gaae hen til Mæster Bombastum for at levere ham en Dactylum, den jeg fandt forleden Dag paa Gaden, og tillige bede ham aflevere den paa Addresse-Contoiert, hvor den fattige Poet, som havde tabt den og mueligen alt fortæret en Hoben norsk Tobak, kunde faae den tilbage, leverede Mercurius mig til Paategning et Brev fra Apollo Deri fornam jeg hvor baade du og jeg var bleven Materie for Gudens Brev; thi deri raader Apol 10, at man ei skal stiæle Ord af andre, naar man vil tigge i Riim, og dernæst at bevise os som Lutheraner, naar vi beskrive Himmelen. Sandt, at min Rime-Geist ofte vidsker mig, som Poet, afsted, saavel i glædelige som sørgelige Tilfælde, Men dette maa jeg sige: Det er ubesindigt af Apollo, som vores Gud, at kalde dette Tigge rie. Posse er et ærligt Haandverk. Jeg, for min Deel, er en berømt Poet hos alle dem, som ikke kiende Tids Samlinger. Vil jeg fortiene mig et Par Skoe hos en brav Mand med Vers, enten i mit eget eller andres Navn, saa skal ingen sige mig paa, at jeg tager det enten af T. eller W. som Apolla skriver. Nei, Nei, jeg forstaaer Kunsten bedre. Min Klygt tar jeg aldrig af de bekiendte. Men, imellem os, saa fandt jeg mig dog troffen med dette Gudens Udtryk, thi for nogen Tid siden, da jeg lod udgaae det delige Vers, som fører Titel: Den Fortryllede, tog jeg meest af Follanten No. 1. Jngen veed jeg har den; thi naar jeg betiener mig af den, lukker jeg mig inde. Men kommer der en i en Hast og banker, slænger jeg den under Bordet. Dette uagted, holder jeg dog for, at Apollo har sigtet til mig med Brevet. J denne Tanke bestyrkes jeg derved, at forgangen Aar hviskede den skielmske Momus mig i Øret i Anledning af et vist Vers: Dette er tagen af Folianten No. 1. Mueligen han kand have fæset det til Apollo. Vidste jeg, det saa var, da skulde hans Arme og Been vist blive - - - Sk. Alt dette er nu vel. Men hvad kommer det mig ved, Stiæler du af Folianten No. 1, saa har du alene Deel i Tilrettesættelsen. Jeg maatte være dum om jeg lod mig forstaae, at det var mig meent. Du, som stiæler, kand tage det til dig. Jeg ikke. R. Hvad, stiæler jeg? Sk. Du tilstod det jo nys. Og derfor den er du jo blandt Porter bekiendt. R. Det er usandt, Jeg kand paa Skrift bevise dig Berømmelse for mine Vers og det fra en paalidelig Haand. Sk. Til din egen Roes er du vant at skrep pr. Det meste jeg ærgrer mig over er dette: Du siger Apolle i Brevet har sigtet til mig. Det var en liderlig og nedrig Streg. Jeg kand aldrig glemme det. Hør Brør, hvor kand du falde paa saadant? R. Vist han har. Sk. Hvormed beviser du det? Beviis det, thi jeg stiæler ikke, hvad jeg skriver er mit eget. R. Jo, jeg skal sige dig det. Ei derfor, at dine Vers ere slette. Nei, de kand være artige nok, men derfor, at du i dem laaner Jndfald, snart af Snorro Sturlesen, snart af Saxo. Sk. Tvi det er Væv. Hvad du siger om mine Vers er lige meget; thi jeg veed hvad Folk, siger om dem. Jeg roses. Men lastes aldrig for mine Vers. R. Veed du hvad, Sk. Nu, hvad er det, R. Saavel du, som jeg, har fortient mangen Styver med Vers. Dog troer jeg, at jeg har fortient lidt mere end du; thi om Folk aldrig tænker paa Vers; saa indfinder jeg mig. Og vegre de sig at tage derimod, saa forstaaer i jeg dog den Kunst at binde dem mit Kram paa Ærmet. Sk. Nundet er i Sandhed paa en høflig Maade at tigge i Riim. R. Ladnu dette staae hen. Men hør nu hvad jeg vil sige: Poesien er for det meste vort Leve-Brød. Lad os derfor med Alvorlighed tage os denne Sag an, Lad os forsvare os indtil det yderste, thi ellers komme vi tilsidst i Udraab for slette Pocter. Sr. Du siger noget. Jeg vil da forene mig med dig, ei derfor, at jeg agter mig for nærmed ved Apollinis Brev. Men alene for at holde Posten i Hævd. Vi ville da være betænkt paa Raad i denne Sag. . Mig synes, det er bedst, at vi begge skriver og under skriver en ydmyg Forestillelse til Apollo, betyder ham, hvor meget vi ved hans Skrivelse ere angrebne og dernæst bede ham, at han offentlig frikiender og, paa det vi igien kand komme i Brug. Sk. Det skal vi giøre. Concepten opsætter jeg og tilsender dig den, saasnart jeg kommer fra Landet. God Nat, Et Huus, bestaaende strax nede i Stokke Bek-Smuget og som nu beboes af forrige Brand Assistent Marcus Hansen er enten til leie eller tilkiøbs, da i sidste Fald Eieren, Sr. Hans Peter Berg, lader endeel af Kiøbe-Summen deri, blive staaende. Huset kand i begge Fald tilflyttes til næstkommende Mikkels-Dag.