JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-04-28
Prof. J. L. Lunds store Malerie. Christendommens Jndførelse i Danmark, malet efter allerhøieste Befaling til et af Christiansborgs Gemakker, er nu opstillet i Figursalen. Det er uden Tvivl een af de største historiske Compositioner, der hidtil ere malede i Danmark, saavidt vides, skal det indeholde 140 Figurer, og være Frugten af syv Aars Arbeide. Scenen er i det Schleswigske nær ved Havet, hvor Sliens lange, smalle Fjord skjærer ind Landet. Paa en svær Høi til Venstre reises alt en christelig Kirke af Kampesteen, og en Munk fører Opsigt over Arbeidet. Paa Kirkehøien løber en skovgroet Bakke, med et omvæltet bedensk Alter ud mod Havet og begrændses af en liden Bugt, hvor nogle Langskibe ligge for Anker. Længst til Høire en liden Høi, paa hvis Spids der staaer et Offeralter, omgivet af nogle faa Træer, Hovedhandlingen foregaaer paa den store, noget skraa Flade, foran Foden af Kirkehøien. J Mellemgrunden, midt paa den store Flade, staaer en Gruppe, hvorfra hele Virkningen i Maleriet udgaaer. Forrest staaer Anschar, i Bispeornat, pegende med den høire Haand paa Crucifixet, hævende den venstre i Veiret, og forkynder Christi Lære. Paa venstre Side af ham, dog lidt tilbage, holdes et stort Trækors opreist med et Christusbillede af Metal Slags geistligt Banner omgives af to Munke fra Anschars Kloster i Hamburg, og unge døbte Lanske forrette Chordrenges Tjeneste. Forrest landt Munkene Rimbert fra Turholt. To andre Munke bære brændende Voxkjerter. Paa høire Side af Anschar en Flok Stridsmænd, under en Høvdings Anførelse. Rundt om Hovedgruppen, har Folket forsamlet sig i en sommelig og værdig Afstand. Hele Gruppen i Mellemgrunden til Høire bestaaer af andæg lige Tilhørere. Længst tilbage staae to Grupper af Hedninger, hvis forskjellige Følelser læses i deres Ansigter. Til Venstre i Forgrunden sees en stor Gruppe af opmærksomme Tilhørere, men som paa forskjellige Maader opsatte Læren om Christus. Ovenfor denne Gruppe nærme en Hob Mænd og Qvinder sig, der enten allerede have antaget Christendommen eller ere villigen stemte for den. Længer tilbage findes ikke mere nogen venlig Deeltagelse i den hellige Handling. Længst tilbage nogle reisende Kjøbmænd til Hest, som ere komne nordfra. En udførlig Beskrivelse over dette skjønne Malerie, paa 8 Sider 8vo, faaes for 8 s. ved Indgangen til Figursalen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-04-28
Til taknemmelig Erindring om den nylig i Kbhvn, afdøde Commandeur Sølling (Opfinderen af de føllingske Lodsbaade, hvoraf der ved Norges Kyst allerede gives over 600, som selv i det haardeste Veir vove sig tilføes og bringe mangfoldige i Fare stædte Skibe i sikker Havn, er der allerede for nogle Aar siden i Nærheden af Fahrsund oprettet et Monument. "Men det stedse skjønsomme og taknemmelige Norge, hedder det i en Skrivelse fra Christiania af 26 Marts, med sin for alt Ædelt og Godt beggeistrede Konge i Spidsen, vil, efter Forlydende, ei lade det beroe derved, men gjøre denne Sag til en National-Gienstand, og lade det Taknemmelighedsbeviis, der allerede burde have været ydet Sølling selv, gaae over til hans Børn."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-04-28
Slagelse. Den 21de April mødte den sørgelige Begivenhed, at en fattig Mand her i Byen druknede 4 af sine Børn i en Tørvegrav ude paa Marken, hvorpaa han angav sig selv. Dette for de fattige Fiskere udi Agger Sogn i flere Henseender tunge Aar, har senest havt nogle sørgelige Dage. Sidstafvigte 31te Martii druknede – formedelst Brændingen i Havstokken - en Mand paa 46 Aar, der efterlader sig Enke og 3 uforsørgede Børn, samt et ungt Menneske paa 20 Aar, en Støtte for sine gamle Forældre. Fremdeles druknede paa Paaskeløverdag sidst - formedelst Styrte-Søer paa den Landet nærmeste Revle, der først fyldte Baaden og i Øieblikket derpaa kantrede den 6 Mand, af hvilke 4 vare Huusfædre, som savnes af deres Enker og mange uforsørgede Børn. Tvende af dem kom strax i Land, den ene endog levende, men døde inden Aften. En 3die drev op om Natten derefter; men 3 ere endnu i Dag (20de April) ikke fundne. Da det faaes i hvilken Fare og Nød baade Baad og Mandskabet (i alt 8) vare, ilede strax nogle af Fiskerne, der vare paa Stranden, ud med en Baad, og ved deres Anstrængelser bleve 2 Mand reddede. Den Ene af Disse har hidtil været meget syg, og det maa beklages, at ved saa folkerigt et Fiskerleie hidtil intet Middel haves, hvorved Druknede kunne forsøges bragt til Live, og at man har over 5 Miil til nærmeste Læge.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-04-28
Blandede Efterretninger. Boghandel i ældre Tider. (Slutning.)"Middelalderens gode Skribenter, en Eginhard og Alcuin, en Adam fra Bremen, en Saxo og Snorro, har udentvivl nydt got derfor, at de skrev, baade i Ære og i andre Stykker af den timelige Velfært. Det var ved Fyrster, ved store og rige Herrer, de bleve belønnede. Men jeg finder ikke et Spor til, at nogen Boghandler betalte dem Arke= eller Pergamentsblade viis, ikke heller, at de udgave deres Verker paa Subscription. Da Trykken opkom vare i Begyndelsen, Bogtrykkere og Boghandlere det samme. Tingens Nalur har snart adskilt dem. Man finder vel, at Bogtrykkere i det XXV. Seenlum anstændig har betalt deres lærde Correctorer; men ret meget har de nok ikke givet en Forfatter.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-04-28
J det XVI og XVII Aarhundred ere dermange Exempler, at Forfatterne selv have bekostet deres Verker, hvilket undertiden Fornødenhed kan udkræve; men det er skeet næsten stedse med deres Skade, uden en stor Herre er kommet dem til Hjelp. Boghandlerne fik efterhaanden Herredømmet, og undertrykte, saavidt de kunde, de Forfattere, som vovede eget Forlag. De derimod, som ei havde Kræfter dertil, eller ei engang vilde tænke derpaa, ere komne i en skadelig Afhængighed af Boghandlerne. Den Tid, jeg nøie kiendte Leipzig, et af Boghandelens Hovedsæder, fik den gode Digter, der ikke endnu var kommen for Ordet, et tarveligt pro labore af sin Forlegger. Gottsched derimod kunde foreskrive sin Boghandler, hvad der maatte betales for Arket.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-04-28
Blandt de skadelige Følger af hin Afhængighed hører især denne. Boghandleren giver paa sin Autors og egne Vegne formeligt Løfte til Publicum: Til denne Messe skal Verket ufeilbarlig komme for Lyset. Er Verket noget betydeligt, og er det Forfatterens Villie, at skrive og polere det med samme Flid, som Plinius og hans Venner gjorde, saa er det umueligt, at fastsette Enden af Arbeidet, imens man begynder, om man end idelig kan blive ved det samme, og ikke andre Forretninger og menneskelige Tilfælde komme i Veien. Den gode og redelige Autor forregner sig allerlettest. Jmidlertid er Løftet given; det skal holdes, Publicum venter, Forleggeren har anvendt Bekostninger, der ei maae blive frugtesløse, Messen gaaer over; men hvad der er det værste, Forleggeren, har givet sin Autor Forskud. Der skyndes da paa Arbeidet, og den stakkels Mand martres daglig. Han maae da anspænde sine Kræfter indtil Udmattelse, henskrive, hvad han veed kunde være bedre, og sukkende overgive sit Manuscript, i paa hvilket han gjerne havde anvendt den sidste Fil. Boghandleres Myndighed i den lærde Republik har i vores og i forrige Tidsalder skadet, ja jeg maa sige det reent ud, fordervet Publicum, nemlig alle de Kjøbere af Bøger, som ei ere Kiendere. Man har vant sig til at regne Arkeviis, uden at betænke, hvor til Ordsproget indtreffer, Ingens liber, ingens malum. Man har vant sig til, at agte det for meget got, naar Forleggerens Løfte om Tiden rigtig holdes; derimod at bære over med, naar et langt helligere Løfte ikke opfyldes, nemlig at Bogen skal være skreven med yderste Flid. Udflugten duer intet, hverken for Forlæggeren eller Forfatteren, at dette Løfte ei er noget meldet om i Bekjendtgjørelsen. Det forstaaer sig ipro facto om enhver Skribent."(Skrevet 1779.)¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-04-28
J en Tidsperiode, da Grækerne under be res Kamp mod Tyrkerne have villet give sig under Englændernes Beskyttelse, torde det ikke være unteressant at læse, hvad Politik Romerne iagttoge i et lignende Tilfælde. Livius fortæller derom i sin 7de Bogs 31te Capitel, følgende: "Efterat man havde ladet Gesandterne (Campanernes) bortfjerne sig, og Senatet havde taget Sagen under Overveielse, saa, endskiønt en stor Deel syntes, at Jtaliens største og rigeste Stad og frugtbareste Lande, der laae Havet saa nær, kunde vorde et Forraadskammer for det romerske Folk ved muligt indtrækfende Tilfælde af dyr Tid, saa, siger jeg, seirede dog Tro og Love over de Fordele, man i saa høi Grad kunde høste, og Consulen svarede efter Senatets Bemyndigelse saaledes: "Senatet, Campaner, holder eder værdige til Hjelp, men dog bør Venskabet med eder stiftes paa en Maade, at ikke noget ældre Venskab, ingen ældre Forening derved krænkes. Samniterne ere ved Forbund sammenknyttede med os. Derfor maae vitægtereder mod Samniterne vore Vaabens Hielp, der snarere ville opløftes til Fortørnelse forGuderne end til Ulempe for Menneskene. Men
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-04-28
vi ville, som høist billigt er, fende Gesandtere til vore Bundsforvandte og Venner, for at bedeat der ikke maantøves nogen Vold imodnederDerpaa svarede Formanden for Gesandtskabet, (thi denne Jnstrux havde det medbragt hjemme fra: Siden J ikke med Magt ville beskytte vore Rettigheder mod Vold og Forurettelse, saa forsvarer i det mindste eders egne. Vi overgive herved det campaniske Folk og Staden Casping, Landene, Gudernes Templer, ja alt hvad Gudernes eller Menneskenes er, i eders, høiærværdige Fædre, og i det romerske Folks Vold, hvad vi herefter komme til at lide, det lide eders Cliinter." Paa denne Tale kastede sig alle, i det de udrakte Hænderne imod Consulerne, svømmende i Taarer, ned i Forgaarden ved Raadhuset. Raadet blev rørt ved den menneskelige Skjæbnes Omværling, i det dette formedelst sine ligdommersaa fortrinlig mægtige og formedelst sin Overdaadighed og sin Stolthed saa navnkundige Folk, hvem Naboerne kort tilforn havde bedet om Hjelp, nu saaes saaledes ydmyget og modløst, at det overgav sig selv og alt hvad det ciede i fremmed Vold, desuden syntes Ærlighed at kræve, at de, der ganske havde overgivet dem selv, ikke forraadtes, ligesom man heller ikke holdt det for billigt af det samnitiske Folk, om det gjorde Angreb paa et Land og en Stad, som ved Overgivelse vare blevne det romerske Folk. Det agtedes derfor passende, at der strax sendtes Gesandter til Samniterne; der paalagdes disse, at de skulde fremlægge for Samnitterne Campanernes Bøn, Senatets Svar, der var indrettet passende til det bestaaende Venskab med Samniterne, og den endelige Overgivelse der var skeet. De skulde bede for Forbundets og Venskabets Skyld, at de vilde skaane de til den Overgivne, og ikke øve Fiendtligheder imod det Gebet, som nu var blevet Romernes. Naar de (Gesandterne) intet udrettede ved mindelige Forestillinger, saa skulde de erklære Samniterne i det romerske Folk og Senatets Navn, at de havde at afholde sig fra Staden Capua, og det kampaniske Land." Da Gesandterne foredroge disse Ting i det samnitiske Raad, modtoge de saa opbragt et Svar, at man paastod ikke alene at ville fortsætte denne Krig, men at ogsaa deres Øvrighed, i det den gik ud af Raadhuset, endnu i Gesandternes Nærværelse, lod kalde af Commandeurerne for Cohorterne og med lydelig Stemme befoel dem, at de ufortøvet skulde marschere og plyndre paa Campanernes Gebeet. Saavidt Livius. Udfaldet blev at det kom til Krig imellem Romerne og Samniterne og disse bleve overvundne. Man sammenligne endnu med Ovenanførte 1ste Maccabæernes Bog 8de Capitel. Forresten behøver man vel ikke at erindre at der med det Anførte ikke er sigtet til at levere et Mønster paa en Oversættelse af en Classiker *). Hensigten er angivet i Stykkets Begyndelse. H. Chr. H. 5) Som ei heller, efter Hr. Det. Th. R. Møller's ypperlige Oversættelse, fordres. Th.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-04-28
J Christiania er udkommet: Beskrivelse over Statens Eiendomme, forfattede deels i Aar 1825. deels 1826, foranstaltet fra det Offentliges Side; den udgjorde 21 trykte Ark, og Uddrag af samme er meddeelt i Morgenbladet No. 108 o. f. Statens Eiendomme ere opstillede under følgende 15 Hovedtitler: 1) Slotsbygningsvæsenet. 2) Eiendomme i og ved Christiania. 3) Universitetet. 4) Rigshospitalet. 5) Embedsgaarde. 6) Armeen. 7) Marinen. 8) Qvarantaine-Jndretningen i Christiansand. 9) Fyrvæsenet. 10) Told og Consumtionsvæsenet. 11) Kongsbergs Fattigvæsen. 13) Tugthusene. 14) Statens Almindinger. 15) Statens Jordegods. Bibliothekgaarden ved det norske Universitet bestaaer efter ovennævnte Beskrivelse, af 2de sammenhængende Bygninger, hvoraf den ene er opført af Grundmuur og den anden af Bindingsverk. Begge Gaarde ere to Etager høie og indeholde tilsammen 23 Værelser, der benyttes, med Undtagelse af Udleverings- og Læseværelset, til Opbevaring af Bibliotheket, som for Tiden udgjør henved 95000 Bind. Gaarden eies egentlig af det Offentlige og er blot overladt Universitetet til Brug og Benyttelse. Den 12650 Spd. er assureret i den almindelige Brandcasse for Bedrageries Lexikon (Hönns Betrugs-Lexikon) i Man har, som bekjendt, fra ældre Tider, et hvilket alle de Bedragerier der i forskjellige Næringsveie finde Sted, og de Forfalskninger &c. som i Varehandelen eller med Kunstfrembringelser udøves. Mænd, som Poppe, Dingler og andre Technologer, kunde stedse være istand til at give Fortsættelser eller Bidrag, og det var sikkert en nyttig Sag, om de meest læste og almeennyttigste Tidsskrifter, Andres Hesperus og Hennickes allgem. Anzeiger (ligesom hos os Professor Ursins Magazin for Kunstnere og Haandværker), gjorte en staaende Artikel heraf. Ofte er Navnet Surrogat blot en artig Benævnelse paa det utroligen vidt drevne Forfalsknings Uvæsen. Forstanderne og Samlerne af naturhistoriske Kabinetter, have ogsaa ofte hørt en Fugl synge herom. Hvorledes have ikke Mineraliehandlere vidst at øve sligt Uvæsen; men ingen har mere gjort en Affære af Bedrageries og Forfalsknings Arbeider end Antikhandlerne, især paa Jtaliens klassiske Grund, og de have i Aarhundreder havt Øvelse deri. Hvilke Historier vides ikke og Restaurationsværksteder for antike Sculpturer i Rom, hvis Værelser og Oplagssteder ofte have seet ud som franske Kirurgers Amputationssteder i sidste Krig. J Neapel gives, som alle Reisende vide, flere Forfalskere, som forstaae paa meest skuffende Maade at efterligne vas, fittilidisse saa begierligen søgte Antiker, eller at sammensætte dem af flere Skaar. Den vakkre Rafale Gargiulo, formeligen beskikket Vase-Restaurateur ved museo borbonico, og fra hvis lysning derom. tilegnet Hertugen af Blacas, kan best give Op(Marchand de commestibles) havde over sin Boutil et Skildt, der med store forgyldte Bogstaver, havde blot den Jndskrift: Liberairie moderne En Mand, der handlede med Fødevare Haand man har et eget Værk over Vaseformer, (Boglade for vor Tid.) En bidende Satire paa de Poie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-04-28
Presselovene eller som Odry kaldte den: projet (Abr. 76.) Venskabelig Modtagelse: En hamburgsk Tobaksfabrikant, som reiste igjennem Dusseldorf, aflagde et Besøg hos en mangeaarig bekjendt men meget gjerrig Mand. At lade Forfriskninger opdække for sin Gjest kunde Harpagon dre i Aften. ikke bringe over sit Hjerte, men for at lagttage den udvortes Anstændighed, og snoe sig derfra paa en god Maade, sagde han, efter de første gjensides Hilsener: De har vist faaet deres Frokost for et Par Timer siden. Jeg vilde gjerne indbyde dem til Middag, men min Kone er ikke belavet paa at kunne beværte en Gjest, der er vandt til et hamburgsk Bord; Men jeg veed de har bragt god Hamburger=Knaster med. Send de mod Aften nogle Karduser hid, saa vil virret i god Venskab røge en liden Pibe med hveran(Abr. 72.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-04-28
Kjøbenhavns Børs, den 27 April 1827. Hamburg 2 M. 3 pC. nye danske Oblig. 59 3/4,600 L. Sterl. Dito Dito. . . . . .(af Laanet 4 Febr. 1820) 101 Dito Dito. . . . . . 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R.) pr. Rdlr. Rigsgjeld. Svenske Sedler. pr. 100 Specier. Species 228. a vista 2226.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-04-28
Specier solgtes til 13 Rbmk. 11 s. Bank-Disconto 5 pCt. Norske Speciessedler. Rbd. Sedl. Rbs. Tegn. 84 84 1/2 Rbd. Sedl. 74 1/2 74 3/4 i Banco.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-04-28
Nationalbank Obligationer Rbd. r. S. Sedler 4 pC. uopsigel. Rigsbkobl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-04-28
6 pC. norsk Laan, Renter pr. 6 Januar Rbd. r. S. ved Hambro & Søn. 104 1/2 105 i Banct 4 pC. Dito nye . . . . . i Banco. Asiatiske Comp. Actier – i Sedler.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-05-01
Nyeste Skilderie af Fireogtyvende Aargang. No. 35. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 1 Mai 1827.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-05-01
jøbenhavn. Baggesen og hans Tidsalder. (Fortsættelse; see forr. No.)Med Aaret 1806 begynder den ny Periode i Baggesens Digterliv, som var uroligt i Begyndelsen, men blev stormende mod Enden. Hans skjemtsomme Rimbreve, udkom. Ligesom man paa den ene Side glædedes her over Digterens høist beskedne Dom over sine egne Arbeider: "at dersom der i hans Modersmaal gives noget Stiil, Sprog og Versmaal lettere, rundere og mere flydende, har han havt Uret i at drage disse ubetydelige Smaadigte frem for Lyset", saaledes kunde man ikke andet end stødes ved det vel vittige, men særdeles bittre Stykke til hans Bane at aabnes.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-05-01
Baggesen var nu vendt tilbage til sit Fædreneland og opholdt sig, som sædvanligen, i Kjøbenhavn. Han fandt vel Tingene forandrede, men stod dog endnu bestandigen i stor Yndest som een af Parnassets Ypperste. Han fremtraadte i Gjengangeren med ligesaa vittige som hvass Recensent. Med dette synes hans polemiske Vaaben, og de Pile, som han, fra sit uudtømmelige satiriske Kogger, afskjød paa den saakaldte ældre Skoles Digtere og Konstdommere, maatte opholdt sig lige indtil 1811. Alder, og erklærede med Gjengangeren, at have endt sin comisk-satiriske Bane. - Han reiste nu med sin Familie atter til Paris, hvor han J disse tre Aar holdt Baggesen virkelig forskaffe ham Yndere hos den nyere Skole, hvis Tilhængere med hver Dag bleve talrigere. Hans Brev fra Noureddin til Øhlenschlæger udgjorde, i Forening med Gjengangeren, hans nyeste poetiske Troesbekiendelse. Der var paa hans Side ingen fornuftig Grund til Avind mod nogen dansk Digter. Som humoristisk Forfatter, som Mester i dansk Sprog, Stil og Versmaal, stod han da, som nu, uopnaaet. At han i Gierningen heller ikke nærede nogen saadan Avind i sit Bryst fremlyste af Fortalen til hans i Aaret 1808 udkomne nye Digte, første Bind, hvori han formeligen tog Afskeed med sin comiske Muse og lovede, i Fremtiden kun at ville sysselsætte sig med dens alvorlige Søster, der, efter hans Mening, var mere overeensstemmende med hans næsten mere end Ord, ikke blot hans fatiriske, men og saa hans alvorlige, Muse lod intet høre fra sig paa Dansk. J Frankeriges Hovedstad skrev han Heidenblumen og Taschenbuchfur Liebende, auf das Jahr 1800. Medens hans Ophold der havde han Omgang med de derværende aandrigeste Mænd, blandt andre med den for sin Særhed, lige saameget som for sine Jndsigter, almindelig bekiendte rige Greve v. Schlaberndorf. Niemeyer beretter i sin Deportationsreise, at han engang (i Aaret 1807) tilligemed Digteren Baggesen og en aandrig Franskmand var indbuden af Greven til at spise hos Beauvillier. Bekiendte og mig nye Gjenstande, siger han, kom paa Bane. Tilsidst opstod en levende Strid angaaende politiske Værkers nationale Eiendommelighed og den ofte ulige Modtagelse, som eet og det samme Digt kan finde. Samtalen maa have været meget interessant, thi Niemeyer forsikkrer, at den endnu er ham i levende Erindring. I Aaret 1811 udnævntes Baggesen til Professor i det danske Sprog og Literatur ved Universitetet i Kiel, men at han i en By, hvor dette Sprog og denne Literatur just ikke har mange Yndere, ei blev længere end et Aar, er let at forklare. Allerede 1813 kom han igjen til Kjøbenhavn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-05-01
(Slutningen følger.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-05-01
Det Kongelige Opfostringshuus i
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-05-01
Kjøbenhavn. Det blev stiftet ved Fundats af 29de Juni 17531) og skulde efter samme indrettes til et Antal af indtil 200 fattige Drengebørns Opdragelse og Underholdning. Ved Kgl. Resolution af 20de Decbr. 1760 blev Drengenes Anral forøget med 26. (Siden efter Tidernes Medfør nedsat.) Børnene skulde ei være under 5 Aar, eller over 12 Aar ved Optagelsen; og forblive i Stiftelsen til deres 16de Aar. Blandt den Underviisning der skulde gives dem, skulde være Spind, Vævning og Haandarbeide, saaledes at de, ved deres Udgang, kunde overlades, imod en Kiendelse af 50 Rdl. til Stiftelsen, Fabrikantere, Handelsmænd eller Skippere til 9 Den er særskilt trykt, tilligemed et Reglement, i Qvart 1753, med et Kobber, som forestiller den første Bygning i Facade og Grundtegning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-05-01
Bidrag til Opfostringshusets Historie (fra dets Oprettelse indtil August 1764) meddeelt af C. Pontoppidan i Minerva 1796 Jan. S. 138.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-05-01
Flere Bidrag i Pontoppidans Magazin 2den Deel. c. dets Register.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-05-01
Et detailleret Udtog af Regnskabet for Aaret 1790 blev givet i Fr. Thaarups Archiv for Statistik &c. 1 B. 6 H. 426. 437. Et kortere Udtog for 1791 gives i Pontoppidans Magazin 2 Deel 4467. Dansk Atlas, 2den Deel 1764. S. 2056. Noget om Wartou, Waisenhuset, Opfostringshuset &c. Kbhvn. 1792. 36. Penia; alle Aargange. Collegialtidenden 1817, S. 927. 1821 S. 806. - 1822 S. 639. - 1823. Aars Tjeneste uden Løn, blot imod Kost og Klædning. Disse, som flere af den første Fundats Bestemmelser, ere for en Deel forandrede. Saaledes blev det ved Anordningen af 24de Novbr. 1777 bestemt, at hvad i Fundatsens §§. 89, var fastsat om, at Drengenes Læretid skulde vedvare indtil det 24de Aars Opnaaelse, skulde være forandret, saaledes, at deres Læretid skal ved Contract allene bestemmes til saa mange Aar, som enten Artiklerne for det Laug, og den Profession hvortil Stiftelsens Børn ere hensatte, for andre Drenge i det længste foreskrive, eller det og ved antaget almindeligt Brug er indført og stipule ret m. m. (ef. Plan 1ste Juli 1799 §. 78 litr. e. En stor ubebygget Plads paa Christianshavn blev af Kongen skjænket til Stiftelsen, en privat tilstødende Eiendom blev tilkjøbt, de forS. 645. - 1825 S. 139 - og de tilhørende Tabeller. J Forestillingen fra Directionen for Kjøbenhavns Fattigvæsen 12 Mai 1799 (særskilt trykt) S. 72 o. s., handles om denne Stiftelse; ef den confirmerede Plan 1799 Fragment af en Tale paa Vers, af F.W. Wivet i lærde Efterretninger 1754 Det Kgl. Opfostringshuus, et Digt i 9 Sange af P. C. Becker. Først indført i Skilderiet 1826, siden optaget i Forfatterens under Navn: "Erindringer om lykkelige Timer udgivne Samling af Digte, At i J. N. Wilse's Reise=Iagttagelser 3 D. 166-7 - Callisens Betragtne 3667 - Politisk og physisk Magazin, August 1797 S. 238242, Stiftelsen er omtalt, bemærkes endvidere. Ligesom og i Dagen 1823 No. 161, men her ere forskjellige Feil indsnegne. nødne Bygninger derefter opførte. Jndbydelse til Subskriptioner udgik over hele Danmark og Hertugdommene. Til Stiftelsens Vedligeholdelse oprettedes Klasselotteriet, saaledes at det i 20 Aar skulde tjene til Jndtægt for samme. Ved Reskript af 17de Aug. 1764 bevilgedes Stiftelsen endvidere 10 Aars Lotterier (altsaa til 1783), dog imod deraf paa visse Vilkaar, og til visse Terminer, at betale til Generalkrigsdirektoriet til en Militærpleieanstalt 50000 Rdl. og til Direktionen for Fattigvæsenet 70000 Rdl. Siden er bestemt (ef. Finantscollegii Skrivelse 4de Nov. 1774) at af Klasselotterie-Jndtægterne, som indgaae i den kongelige Kaffe, betaler samme 25000 Rbdl. Sølv aarligen til Fattigvæsnet; af hvilken Sum, de 6000 Rbdl. Sølv tilflyde denne Stiftelse. (C. Reser. 17. Marts 1784.)¬