Adresseavis for Børn, 1781-05-02
Avis. Const. At den er saa troskyldig og godhjertig, og lader sig to gange berøve sin Rede og sine Æg, og dog alligevel hvergang bygger sig en nye Rede og lægger nye Æg. Houm. Ja, det fortjener visselig og vor Beundring. Dette ufornuftige Dyr beskæmmer herudi mange Mennesker. Const. Hvorledes det Houm. Jn, min Ven, ved det, at Folkene ødelægge denne Fugls Rede og borttage dens Æg, bevise de sig dog, om jeg saa maae sige, ikke velsindedede men fiendtlige imod den; og dog alligevel tilgiver dette ufornuftige Dyr dem, og tjener gjerne sine Fiender. – O, hvor beskæmmer dette ikke mange Mennesker, som ofte uden al Aarsag vise sig fiendtlige imod deres Næste, og hævne sig for ringe og ubetydelige Fornærmelser, ja ere saa grusomme, at de ikke ville tilgive dem. Skulde De vel, min lille Ven, gjerne ville tilgive et Menneske, som forsaae sig imod Dem, eller fornærmede Dem Const. Osa, jeg vilde visselig gjerne tilgive saadant et Menneske Houm. Det er smukt, Det vil jeg og ønske og haabe. Fra denne Side kjender jeg Dem ellers endnu ikke ret. Jeg vil herudi forestille Dem den lille Carl. De kjender ham fra sidst han var i den korte Besøgelse hos os. Hans Hovmester skrev mig til i Gaar, og i sit Brev overmaade berømmer en besynderlig Godhed i hans Charakter: Const Ach, Hr. Hovmester. Vær dog saa artig og læs det Brev for mig. Jeg har stor Lyst til at høre noget Berømmeligt om mine Venner. Havn. Ja, De skal gierne faae Brevet at høre – Her er det: Bedste Ven! Da jeg allerede har gjort Dem min lille Carl bekjendt fra adskillige berømmelige Sider, og De ønsker Fortsættelsen af samme, saa gjør jeg mig en Fornøyelse deraf, at føye Dem herudi, især da denne min lille elskelige Ven har for nylig atter givet mig et nyt Beviis paa hans gode Hjerte. De veed, at jeg om Eftermiddagen fra to til tre Slet ogsaa underviser min for Børn. Eleves Syster. Forgangen Torsdag gik jeg ind i mit Kammer for at hente den dertil fornødne Bog, da min Carl imidlertid gik ind i sin Systers Kammer. Her reyede sig en liden Trætte imellem dem. Carl tog sin Systers Naalepude fra hende; hun blev vred derover, og gav ham to dygtige Øresigen. Da jeg kom ind i Kammeret, kom min Carl løbende imod mig og græd bitterlig. Ach, Hr. Hovmester, sagde han, men Syster har givet mig to sterke Øresigen. Lotte, saaledes heder Systeren, fortælde mig det altsammen, og tilstod selv, at hun havde gjort ham Uret. Jeg bekymrede mig nu ikke paa denne Tid videre om denne Sag, men læsde min Time for hende. – Kl. fire kom min Carl fra den franske Sprogmester til mig, og græd uophørlig - Hvorfor græder De – Han kunde neppe svare mig for Hulken. Jeg lod ham have Tid til at samle sig; men det var forgjeves. Han græd bestandig - Hvorledes er det fat, Har den franOjo! min Syske Time ikke løbet vel af ster har ogsaa grædt den hele Time og græder endnu, svarede han Hvorfor det, Fordi hun troer, sagde han, at naar jeg kom til Dem, saa vilde De straffe mig, fordi jeg dog har givet Anledning til den Trætte imellem os. - Godt, min lille Carl De seer, jeg er god, – jeg straffer Dem ikke, men tilgiver Dem, lad mig kun see, De en andengang ikke gjør det igien. - Jeg meende nu, at han skulde have ophørt at græde, men intet mindre end det Han græd nu næsten endda sterkere. Det var nær ved, jeg var bleven vred jeg spurgde ham med en vis Art af Misfornøyelse – Carl, hvorfor bliver De endnu ved at græde, da De dog har ingen Straf af mig at frygte for, og jeg har tilgivet Dem alle Ting, Han græd endnu stedse og sagde endelig: Aarsagen, hvorfor jeg ikke kan stille min Graad, er, fordi jeg tænker paa, at min Syster græder endnu stedse for min Skyld Vilde De bare tillade mig, at jeg maatte gaae hen til hende, og sige hende, at De har tilgivet Jeg lod ham mig og vil ikke straffe mig gaae, og nu kom han fuld af Glæde og Fornøyelse tilbage igjen. Endnu mere, om Aftenen Avis nen lagde han to Æbler hemmelig ind i sin Systers Kammer, som en Foræring til Vederlag, for de to Øresigen, han havde faaet af hende Hvorledes befalder denne min Eleves Charakter, min Ven? Min Kierlighed til ham bliver daglig større. Jeg beder Dem at hilse Deres Constantin fra mig, og forsikre ham om min Glæde over hans Bedring. Men hvad siger hans kjere Mama dertil – Dog, dette tænker jeg snart at høre mundtlig af Dem. Lev altid vel! Det ønsker Deresse. Const. Det er en deylig Tidende, saavel om Lotte som om Carl. Hovm. Ja, Lad mig see, De følge saadant priseligt Exempel.