Berlingske Tidende, 1834-01-13
Udenlandske Efterretninger. Ram Mohun Roy Efter denne for faa Maaneder siden i England bortdøde berømte Bramin er skrevet Meget om hans Liv, hans Charakteer hans Værker og Planer; man har opløftet ham over al Maade, eller dadlet ham med Bitterhed og Fanatisme; men hans sande Stilling til sin Tidsalder og sit Folk synes for det Meeste at være bleven miskjendt, den fortjener desuagtet nøiere at betragtes. Han var af en anseet Braminsk Familie i Bengalen, der i lang Tid har beklædt betydelige Embeder ved Naboben af Bengalens Hof i Murschedabad. Hans Moder stammede ligeledes fra en Braminsk Familie af høi Rang, og var ivrigt hengiven til sin Castes Troe og Ceremonier. Hans Fader lod ham studere den mohamedanske Ret i Patuar, og hans Moder bevægede ham til at lade sig indvie i Braminernes Videnskaber i Benares. J begge Fag gjorde han betydelige Fremskridt; men hans af Naturen skeptiske Aand fandt deri Stof til Tvivl i Henseende til begge Religioner. Hans lyse Forstand og velvillige Charakteer følte sig tilbagestødt af den Masse af fornuftløs og ofte oprørende Overtroe, der fandtes hos hans Landsmænd, og han forfattede i sit sextende Aar et Skrift imod Hinduernes Religions System, der bragte ham i Misligheder med sin Familie, og bevægede ham til at begive sig til Tibet, hvor han i adskillige Aar studerede Buddhisternes Troeslærdomme, og til Slutningen forkastede disse med den samme Ringeagt, som han havde udøst over Braminismen. Herpaa nedsatte han sig i Rungpus ved Burramputer, hvor han traadte i Forbindelse med Europæere, i Særdeleshed med Digby, de Engelske Embedsmænd i Rungpur, og den nuværende Sir Graves Haughton, en Mand af den velvilligste Characteer, og en philosophisk Aand af ualmindelig Dybhed, tilfulde skikket til at gjøre et stort Jndtryk paa den unge og videlystne Bramin. Han lærte Engelsk og Græsk, for at kunne læse det Ny Testament i Grundsproget; han følte sig mægtigt hendragen til den christelige Moral, formedelst dennes Reenhed og Simpelhed, men han kunde ikke overbevise sig om enkelte Dogmer, der vare blotte menneskelige Læresætninger. Efterat han havde erhvervet sig en anseelig Formue, nedsatte han sig i Aaret 1814, i sin Alders 34 Aar, i Calcutta, hvor han snart begyndte at tiltrække sig offentlig Opmærksomhed. Hans Stilling var nu bestemt, og den meest glimrende, man kunde forestille sig hans Uafhængighed, hans høje Caste og hans braminske Videnskabelighed sikkrede ham Hinduernes Opmærksomhed; hans Kjendskab til den Arabiske og Persiske Literatur, ligesom ogsaa til den Mohammedanske Retslære skaffede ham Agtelse blandt Mohammedanerne; hans Tilbøielighed for Europæiske Videnskaber; hans udbredte Kundskaber i Europæiske Sprog og Literatur, hans Forkjærlighed for den Christelige Theologis Studium stillede ham Englænderne nærmere, end en Hindu nogensinde har staaet Alle Øine vare henvendte paa ham, som et Mellemled imellem begge Civilisationer; Hinduerne haabede ved ham at virke paa deres Europæiske Herskere; Europæerne søgte i ham en Apostel for deres Civilisation hos hans Nation. Dertil var hans Omgang behagelig, hans Aand livfuld, lys og uden Fordomme, hans Charakteer uden Dadel, og hans Velvillie mangfoldigen prøvet og erkjendt. Han besluttede at benytte denne sin Stilling til at reformere sin Nations religiøse Overtroe og fremstille Bramanismen i en renere Form, efter dens gamle Kilder; hans Onske var at vorde for Jndien, hvad Luther var for Europa. Den første Regel, han herved foresatte sig, var aldrig at give slip paa den Fordeel, som hans Herkomst af en af de høieste Braminske Caster gav ham. Han følte tilfulde: at han deri, saavel i Forhold til sit Folk, som til Europæerne, besad en fast Stytte, der ei ved Nogetsomhelst kunde erstattes ham. Han holdt sig derfor strængt til sin Kastes Regler; undgik Alt, hvad der kunde gjøre ham ureen som Bramin, og forbandt med en Europæisk Stiil i sin Levemaade og en bestandig Omgang med Europæere den strængeste Jagttagelse af hans Kastes Ceremoniel. Denne Beslutning blev han troe lige til sit Livs Ende; og da han indskibede sig til Europa lod han sig ledsage af Braminske Tjenere, paa det at hans Fjender intet Paaskud skulde finde til at excommunicere ham. De havde flere Gange forsøgt herpaa, fordi de følte ligesaa godt som han selv, at Udstødelsen af hans Kaste vilde berøve ham al Magt; men han gik med Seir fra alle disse Stridigheder. Han begyndte nu, i Controverser med de lærdeste Braminer i Calcutta, at angribe den populære Overtroe; de besvarede hans Grunde med Bagvastelser af ethvert Slags, derfor begyndte han at betjene sig af Pressen, for at udbrede sine Anskuelser videre og lettere, og saaledes sikkre dem mod Fordreielser. Hans første Værk udkom under den Titel Gjendrivelse af alle Folkeslags Jdololatrie; det var skrevet paa Persisk, med en Arabisk Fortale, og var bestemt for de høiere Classer, af Mohammedannere. Derefter lod han trykke flere lignende Afhandlinger i det Bengalske Sprog, hvilke han for største Deelen uddeelte uden Betaling. De opvakte en heftig Storm imod ham, og ingen uden Europæere vilde i lang Tid have Omgang med ham. Man seer her, ved den første Begyndelse af hans Bane, som Reformator, at han blev vildledt af sin negative, kritiske Aand; vistnok kan man ikke reformere uden Polemik, men denne er et blot underordnet Middel og det Første maa være, at man giver sine Tilhængere en positiv Troe, Kritik og Kontroverser kunne ryste Tilhørernes Troe, men ikke forberede dem paa at modtage noget nyt. Rom MohunRoy troede, at have i Vedas fundet en reen monotheistisk Lære; hans første Skridt burde have været: at give Folket denne Basis, at gjøre den fuldkommen tilgængelig for Alle ved Oversættelsen i populære Dialecter, og da havde han kunnet bevise det Absurde i den Bygning, som sildigere Tider have opreist paa hiin gamle Grund. Den religiøse Ærefrygt, med hvilken enhver Hindn betragter Vedas, vilde have givet ham en uangribelig Stilling, liig den, Bibelens Oversættelse gav Luther, Ram Mohun Roy var en lærd Mand, en Philosoph og en Kritiker, men kunde ingen Religionsstifter vorde. Vel forsøgte han snart efter, at betræde den sande Vei, og skrev i Aarene 1815 til 1836 adskillige Afhandlinger i de Hindustanske og Bengalske Dialecter, i hvilke han gav en Oversættelse af et Uddrag af Bedas, som han ogsaa lod udgaae paa Engelsk, under den Titel: "Oversættelser af en Udsigt over Vedanta, eller Jndbegreb af alle Vedas. Ligeledes lod han efterhaanden, i Aarene 1816, 1819 og 1823 følge end flere Oversættelser af nogle Afsnit i Vedas, der alle skulde tjene til Beviis paa: at det sande System i den Braminske orthodore Lærre er reen Monotheisme. (Slutningen følger.)