Københavns Adresseavis, 1763-04-08
Fortsettelse af Tvivlomaal mod Dr. Bengels Meninger og Dyrets Saarelse i dets første, og Opstigelse af Afgrunden i dets syvende Hoved. Jeg har anført de Grunde, hvorfor jeg ikke bifalder Dr. i Bengels Mening om Dyrets dødelige Saar i dets første Hoved. Dr. Bengel søger Beviis i Terten. Ordet, som pleyer at oversettes een, siger han (Enom, at Cap. 13. V. 3.) bemerker her den Første. Textens Ord burde altsaa efter hans Tanker oversettes: Jeg saae et Dyr, som havde sit første Hoved saaret; og ikke et Hoved saaret. Er denne Paastand rigtig, saa er den no til at kuldkaste mine Jndvendinger. Men det er den ikke. Dette Ord betyder ikke, og kand ikke betyde den Første, uden hvor der tilkiendegives en vis Rad, Orden eller Føl Nu har det ikke Sted her, følgelig kand heller ikke ge. denne Oversettelse og Bemerkelse her antages. Dr. Bengel henviser til det første Vers af det slette Capitel, hvor dette Ord forekommer i denne Betydning. Men det beviser ikke Sagen; thi der gives en Orden og Følge tilkiende. Det heeder strax efter: Han aabnede det andet, der tredie Segl, o. s. v. Den første Dag i Ugen betegnes og med dette Ord, men her er og en Følge af den anden, tredie, fierde Dag, o. R. som kommer efter den Første. Der som nu Johannes sagde saaledes: Jeg saae et Dyr, som havde syv Hoveder, og det første af dem slaaet, saa savnede man en Orden og Følge. Man maatte spørge Hvilket er det Første, og hvor skal jeg begynde at tælle fra Blev det Første slaaet, hvor gik det da med det Andet, Tredie, v. R. Jeg meener nu, jeg er forstaaelig for alle mine Læsere: hvis ikke, saa vilde de behage at merke og ligne følgende Exempler med Texten: Dersom Sempronius siger: Jeg har syv Stykker Myndt i min Lomme, og det første Stykke er af Kobber; eller han siger til sin Tienere, naar en Betler pikker paa hans Dør: Der ligger i en Thee Kop syv Skillinger, giv Betleren den Første af dem. Saa forseer han sig mod Tale=Brugen. Han bør i Steden forden Første sige Een eller den Ene. Men hvis hansort setter i første Tilfælde sin Tale saaledes: Den Første era Kobber, den Anden af Sølv, o. s. v. og i sidste Tilfælde saaledes: giv Betleren den Første, kiøb Penne for den Anden, Blæk for den Tredie, o. s. v. saa taler han rigtig Dersom vi nu antager Dr. Bengels Oversettelse, saa antager vi tillige, at Johannes har talt paa samme Maade, som Sempronius i de to første Exempler, det er, imod TaleBrugen, følgelig bør vi forkaste den, og tage Ordet i sin sædvanlige Bemerkelse, og oversette det: Eet eller det Eene. Jeg har nu viist, at Dr. Bengel forgieves i Texten søger Støtte for sin Mening om Dyrets dødelige Saar i dets første Hoved. Jeg skrider nu til Dyrets Opstigelse af Afgrunden. Jeg lod mig forstaae sidste Gang, at jeg ikke er overbeviist om, at Dyret i sit syvende Hoved opstil ger af Afgrunden, hvilket er Dr. Bengels Mening. Det var sagt for lidet; thi jeg er vis og overbeviist om, at denne Mening er urigtig. Min Vished og Overbeviisning grunder sig paa Textens Ord, Cap. 17, 10. 11. som paa ingen anden Maade kand forklares. Man bør derfor inddele Dyrets hele Varighed i fire Periodos. Den Første indbefatter Dyrets fem første Hoveder, indtil Horen bestiger det. Den Anden dets slette Hoved, da Horen sidder derpaa. Den Tredie dets syvende Hoved, da det har faaet Horen af, og er blevet levende igien. Den Fierde gaaer fra Dyrets Opstigelse af Afgrunden igien, indtil det levende kastes i Ild=Søen, Cap. 19, 20. Her maae man med ke følgende: 1) Horen bliver ikke stedse siddende paa Dyret, fra hun stiger op, indtil det gaaer under. Thi Johannes saae hende sidde, da dets slette Berg var Konge, men ikke, da det Syvende var det; ney, det Syvende var endda ikke kommet, Cap. 17, 10. Han saae og kun et Hoved saaret, Cap. 13, 3. Og denne Saarelse kand ikke med Rimelighed ansees for andet, end Horens Sæde paa Dyret. 2) Dog er der kun kort Tid, fra hun kommer ned, indtil Dyret opstiger igien af Afgrunden. Thi det syvende Berg forbliver en kort Tid Konge, Cap. 17, 10. og mere Tid er der ikke imellem disse to Begivelser. 3.) Det syvende Hoved og Dyret af Afgrunden skiller Texten tydelig fra hinanden, Cap. 17, 10. 11. Hint heeder den mester Fem; dette en Ottende (uden Artikel, ikke den Ottende) og tillige en af de Syv. Hint forbliver en kort Tid. Dette gaaer bort, eller foretager sig et Tog til Fordervelse, coll. Cap. 19, 19. 20. Her er baade forskiellige Subjecter og Prædicater. 4.) For at finde Sammenhængen imellem det 8de, 9. 10 og 11te Vers af det 17 Capitel, maae følgende endnu merkes. J det 8de V. sigter Engelen til det 13 Cap. besynderlig V. 5. 6. 7. 8. Den store Ulykke, Dyret der blev forestilt Johannes, at anrette paa Jorden, synes ikke at kunde bestaae med denne Dyrets magtesløse Tilstand, i hvilken det bliver forestillet. Derfor beretter Engelen Johannes, at det ikke stedse skal blive i denne nedrige Tilstand, men igien staae op af Afgrunden, og da i Gierningen svare til det første billede. Tiden, naar dette skulde stre, bliver bestemt V. 10 og 11. ved Dyrets Omvexling paa de syv Berge. Denne Bestemmelse kunde ikke fattes, uden det 9. V. og Begyndelsen af det 10de, som en nødvendig Forberedelse, gik for an. Det er Sammenhængen af disse fire Vers. Den har Dr. Bengel ikke merket, og det har givet Anledning, at han faldt paa den falske Sats, at Dyret kommer igien op af Afgrunden i sit syvende Hoved. Jeg synes, jeg kunde nu qvitere mine Læsere, uden at befrygte, at nogen af dem skulde blive staaende i Uvished om Urigtigheden i Dr. Bengels, og Rigtigheden i min Mening om Dyrets Opstigelse af Afgrunden. Dog det skader intet, om man taler et Ord formeget for Sandhed. Jeg vil derfor endnu giøre en fri Paraphrasis over det 7. 8. 9. 10 og 11 Vers, og derpaa anføre og besvare Dr. Bengels Forklaring over det 11te Vers. Min Paraphrasis er denne: Du saae dette Dyr med en forunderlig Fremgang at forstyrre Guds og Christi Rige paa Jorden. Nu derimod seer du det i en høyst kraftesløs Tilstand. Du forundrer dig, og tænker: Hvorledes rimer saa stor Magt og Afmagt sig sammen, Du maae derfor vide, at dette Dyr har tilforn været anseeligt, og det ikke stedse bliver i denne Fornedrelse. Ney, det kommer igjen i en enkelt Person til Anseelse og Kræfter, og det lang større, end det nogen Tid har havt ved Dievelens besynderlige Tilstød, og i denne Person skal det foretage et Tog og da tage Ende med Forskrækkelse, Cap. 19, 19. 20. Sammes Voldsomhed skal da være saa stor, at ingen, uden de Udvalde allene, kand modstaae det, V. 7. 8. Tiden og Omstændighederne, da dette skal skee, vil jeg og betegne dig, men den ævige Viisdom behager ikke, at jeg maae giøre den paa anden Maade, end at Læserne i de følgende Tider maae bruge besynderlig Eftertanke, for at forstaae det. De syr Hoveder, du først saae Dyret med (Cap. 13, 1.) og endnu seer det med, (Cap. 17, 3) for at du kand vide, det er det samme Dyr, de betyder syv Bierge, som Byen, der nu hersker over Dyret, indbefatter, V. 9. dog med Hensigt til de Personer, som vexelviis residerer og hersker derpaa. For nærværende Tid har fem af disse Berge tient til saadan Brug, og den eller de Personer, som nu fører Pave=Titel, residerer paa det Siette. Det Syvende er endnu ikke kommet i Brug, dog skal det skee, førend Ulykken ret gaaer an paa Jorden, og den Tid er kun kort, da dette Berg besiddes, V. 10. Da omsider skal dette Dyr, som jeg (V. 8.) nyelig berettede dig, at have været i Anseelse, og nu at være høyst fornedret, i en enkelt Person ved Dievelens besynderlige Tilstød komme til den bemeldte Magt, og foretage sig det bemeldte Tog, og saa tage Ende med Forskrækkelse. Samme skal ikke residere paa det samme Berg, som han næste Formand eller Formænd, men paa et af de andre sex Berge, som for har været Pavelige Residencer, V. 11. Nu følger Dr. Bengels Forklaring, over det 11 V. Den finder man i den syttende Observation, som han har i sin Enomon ved det 13 Cap. 1. V. Samme vil jeg her oversætte, saavidt den hører her hid, og ved Bogstaver afdeele, for derefter at indrette mit Svar. Den lyder saaledes: "Denne Person (nemlig det Syndens Menneske, eller Dyret af Afgrunden) er Dyrets syvende Hoved (a) eller den anden Konge efter fem og een (b)."Han er en Ottende og tillige af de Syv (e). Han er af "de syv Hoveder eller Konger, for saavidt som han er Pave (d). Han er en ottende eller Dyret selv (e), og ikke allene et Hoved, ikke for saavidt han er Pave, men forsaavidt han af Afgrunden har en nye og særdeles stoer "Ondskab (f). Jeg vil oplyse dette ved en Lignelse: En Træe med syv Grene, af hvilke de sex ere smalle, men den syvende meget tyk, bliver, omendskiønt de syv hugges af, "dog et Træe (g). Men han kaldes en Ottende, førend af de Syv, fordi han ikke bliver Pave, førend han bliver "det Syndens Menneske (h)." Saa vidt Dr. Bengels Ord. Nu følger mit Svar: a.) Det siger Texten ingensteds om ham, men saa siger den: V. 11. Han er af de syv Konger. b.) Det siger ikke heller Texten, men dette siger den: Den som ikke endnu (da den seer Horen sidde paa Dyret) er kommet, og som, naar den er kommet, har kun kort Tid at blive i, den er den anden efter fem, (ikke efter fem og een, som Dr. Bengel siger) V. 10. Men den, som gaaer i Fordærvelse, eller den, som stiger igien op af Afgrunden (thi begge disse Præcicara hør det Syndens Menneske allene til, V. 8.) er en Ottende og af de Syv, V. 11. c.) Det er rigtig talt efter Texten V. 11. Men hvorfor confunderer da Dr. Bengel ham med den Syvende, i det 10 Vers, En maadelig Eftertanke lærer, at det 11 V. og Slutningen af det 10 Vers har hver sit Subject, og hver sine Prædicata. d.) Her maae legges til og for saa vidt som han residerer paa eet af de syv Berge. Hans Formænd hører efter Dr. Bengels egen Forklaring, enten til den første Konge, eller den anden, tredie o. s. v., for saa vidt de har resideret enten paa det første Berg, eller andet, tredie o. s. v. Følgelig maae Raisonen, hvorfor han kaldes af de Syv, ogsaa tages af det Berg, paa hvilket han residerer, nemlig, fordi dette er eet af de samme syv Berge, som dets Formænd residerede paa, derfor er og kaldes Dyret, af Afgrunden af de Syv. c.) Her tages to høstforskiellige Ord, nemlig: en Ottende og Dyret, for eet og den samme. Her spørges ikke, om det Syndens Menneske kand i en forhøyet Mening (2de Forv, kaldes Dyret, skiønt har er kun et Stykke deraf. Men Spørsmaalet er: Hvorfor han kaldes en Ottende, Det skeer, fordi han ik ket residerer paa det syvende Berg. f.) Dette Svar viser, hvorfor det Syndens Menneske kand i en forhøyet Mening, kaldes Dyret. Men det er ikke den Knude her skal løses. Her spørger vi, hvorfor kaldes han en Ottende, Dr. Ben gels Svar staaer ikke i den mindste Forbindelse med dette Spørsmaal. 8) Det har sig med denne Lignelse, ligesom med den næst foranførte Raison. Den oplyser noget langt andet, end det, den burde oplyse. Den overblevne tykke Green er jo ikke en lottende Green, og tillige een af de syv Grene. Saa skulde det dog være, om denne Lignelse skulde kunde forklare Textens Enigma. h.) Hvorfor han kaldes først en Ottende, førend han kaldes af de Syv er et Spørsmaal af ingen Vigtighed. Thi denne Orden, i Texten kunde saaledes forandres: Døret er af de Syv, og tillige en Ottende, og Meningen blev dog uforandret Men skal dette Spørsmaal endelig besvares, da maae det skee paa en langt anden Maade. Han kaldes først en Ottende, fordi dette Tal følger næst efter den Syvende eller den Anden efter Fem V. 10. Derpaa kaldes han af de Syv, for at forekomme en Jrring hos Læseren, som ellers af den første Benævnelse kunde tænke, at han ikke residerte paa noget af de samme syv Berge, som hans Formænd. Dersom nu mine Læsere har med Agtsomhed læst dette Svar, og hvad jeg tilforn har sagt, saa tvivler jeg ikke paa, at de jo sander med mig i disse to Stykker: 1.) Dr. Bengel har søgt at forklare det 11 Vers af det 17 Capitel, men forgieves. 2) Denne hans Mening, at Dyret kommer op igjen af Afgrunden i sit syvende Hoved, er grund falsk Forsøget til Oplysning paa mine Tvivlsmaal, skal herefter blive overveyet og besvaret. H. S.