Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1840-01-17
hvad er da foregaaet, som berettiger til at stemple med Jndignation, hvad, som berettiger til at betegnes som Forsøg imod Statsformen, At den forrige Ungdom i et bevæget Øieblik udgyder sit Hjertes Følelser for den ny kaarede Monark, at Landets Borgere i Ærbødighed og Ærefrygt for den Konge, som allerede har reist sig et stolt Monument i Norden, med Blikket vendt imod dette Frihedens Mindemærke nærme sig Majestætens Trone, for at bringe Bevidnelsen af deres Kjærlighed og Troskab: fortjener dette offentlig Jndignation, Lad saa være, at mangt et Skridt er gaaet for vidt, at der paa mangt et Sted har reist sig Misbilligelse over det Skete, er det da "det Hele tjenligt, at udbasnne saadanne partielle Tilkjendegivelser, at udslynge en Banstraale, som om de meest foruroligende Tidens Tegn viste sig paa Landets politiske Horizont, som om Staten stod Fare for at rystes i sin Grundvold, er det den "Retning," "Touristen angiver, hvori ved Jntelligents og Aandens Kraft kan virkes gavnligt for Statsamfundet, og endelig er det da sømmeligt, er det da blot i ringeste Maade foreneligt med Velanstændighedens Pligter, at den Mand, hvis nys heldigviis tilendebragte Embedsbane vækker saa ubehagelige Reminiscentser, med en Dristighed, som vistnok skal søge sin Mage, opkaster sig til Talsmand i Folkets Navn, "Kongens Holdning var glimrende, siger Forfatteren, idet han i et paafølgende Stykke omtaler Studenternes første Adresse. Er dette da en passende Betegning af Hs. Majestæts Holdning, som om Studenter-Ungdommens Fremtræden kunde forurolige eller imponere Hs. Majestæt, Kong Christians Holdning var saaledes, som den af Danmarks Regent var at vente. Som Faderen til sine Børn, saaledes talede Landets ophøiede Monark, ef til den forrige Ungdom, der omgav ham, sagde dem, hvilke kjærlige Planer, han for deres og Landets Fremtid havde lagt, og viste dem Erfaringen som den Lære, igjennem hvilken ogsaa her ethvert Fremskridt til det Nye og Bedre maatte prøves."J Randers Avis af 2de læses følgende Farvel til det gamle Aar af St. St. Blicher: En Draabe udi Evighedens Hav, Et Aar er atter sunken i sin Grav; Et andet nu fremglimter. Kun dunkelt Du i denne Draabe skimter. Sylvesteraften først Du har Den under Mikroskopet klar, Hvad saae Du i den sidste? En Boble kun, bestemt at briste? En Boble, ja, men noget Meer Selv uden Mikroskop - Du seer: Her Flid og Slid og rastløs Stræben Tidslede hist og Tidens Dræben: Her Riigmand ved sit fulde Bord J Herlighed og Glæde stor Hist Fattigmand ved tomme Bræt, Jkkun af Sorg og Møie mæt: Her røde Roser, Morthekrandse, Og Elskovslege, Bryllupsdandse Og hist Cypres og Lillie hvid, Og Taarestrøm og Hænderrid. Saaledes det bestandigt gaaer Det ene som det andet Aar; Thi lær af det, som bort mon flye, Hvordan Du tage skal det nye. Blandinger. J Aarh. A. læses en Opfordring til de danske Qvinder, undertegnet Augusta." Artiklen, der stundom minder om den gamle Landsbypræst's satiriske Pen, indeholder følgende 5 Forslag: I. Den danske Qvinde er moden til at emanciperes. Det var en Qvinde, Sophie Amalia, som for henved 200 Aar siden var Hovedhjulet i det store Værk, Souverainitetens Jndførelse, og skjøndt hun oprindeligen var en tydsk Frøken, blev hun dog i Aand og Hjerte en dansk Qvinde, ligesom det ogsaa er rimeligt, at Fru Bispinde Svane og FruBorgemesterinde Nansen have stimuleret deres Mænd, paa hiin uforglemmelige Dag, da de, i Spidsen for Kjøbenhavns Borgerskab, marscherede op paa Bryggernes Laugshuus. Jeg indseer ikke, hvorfor den danske Qvinde ikke nu skulde være fuldmoden til at erholde lige civile og politiske Rettigheder med Mændene. Navnligen vides intet til Hinder for, at tillægge dem Valgret og Valgbarhed. - II. Fuldkommen Trykkefrihed ønskes indrømmet Mændene. Saalænge de ikke have den, troer jeg ikke de ville ophøre at trykke og undertrykke os arme Qvinder, thi det ligger nu engang i den vilde mandlige Natur, at de maae have Noget, som de kunne trykke. - III. Jntet politisk Dagblad maatte udkomme og om bringes om Aftenen. Hvo, som maa hensukke Natten i Smerte, sætter sit Haab til Dagen, og Hvo som ingen glad Dag har, venter dog idetmindste en god Nat. Men hvor ofte skuffes baade den Enes og den Andens Haab, At give en Familiefader, en Ægtefælle, en politisk Avis i Haanden, ved Aftenstid, naar han høilig kan behøve, efter en henslidt Dag, at komme til nogen Opreisning i Søvnens Arme, er virkeligen uforsvarligt, en Synd mod det femte Bud, et subtilt, middelbart Mord, en Forgribelse IV. Jngen Mand bør paa hele Menneskeslægten." vælges til Stænderdeputeret, til Raadmand eller til Borgerrepræsentant, som ikke er Ægtefælle og Fader til idetmindste sex Børn, thi det er ikke Flensborger Muursteen eller pommerske Bjælker, eller Ager og Eng, men det er en Flok Børn, som er den rette, egentlige De Grundbesiddelse, den sande Eiendom, der bliver hvad den er, just fordi den hverken kan sælges eller pantsættes, men er saa sammenvoxet med Mandens Hjerte, at ligesom den i sig selv er Borgen for en vis Agtværdighed hos ham, saaledes vorder ogsaa hans Virksomhed for hele Samfundet ved den betinget. - V. Pebersvendestanden bør offentligen, ved en Lov, erklæres for en foragtelig og beskjæmmende Tilværelse. Jeg appellerer her trøstigt til Historiens Vidnesbyrd, og opfordrer Enhver til at nævne mig een eneste Nation i Verden, som har holdt Coelibatet, synderlig i Ære. Jngen, uden en gift Mand bør gjelde som Vidne – saa var det hos Romerne - og jeg lægger til: Jngen, uden en gift Mand, som tillige er Fader. Den store Lykurg, Spartanernes A. S. Ørsted, udelukkede alle Pebersvende fra borgerlige og militaire Værdigheder. - "Gid det maa lykkes mig - udbryder, Augusta tilsidst - at give Impulsen til en bedre Tingenes Orden i mit kjære Fædreland, navnligen til mit Kjøns Uafhængighed af dem, som vist med stor Uret kalde sig de Stærke. At Mændene have Forspringet i Videnskab og Kunst, vil jeg ikke nægte; men hvad vilde der blive af dette Forspring, naar de, saaledes som vi, skulde tilbringe tyve af de favreste Livsaar med Madlavning, Barselsenge, Skrædersyening, Storvask o. s. v.