Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-12-15
vore Sagkyndige Mænd, Wiborg, Just og flere, have dog sagt os meget, som vi før ei ansaae just for vigtigt ved disse Piles Behandling. Der ere over 2 Snese forskjellige Afarter af Pile. Men de, som ere meest nyttige for den almindelige Mand, ere de saa kaldte smaae tydske Piil, Poppelen og den gule Seipil. Sættepiil maa ikke være ana vede eller flækkede paa Barken. Man binder derfor bedst en beget Traad om Enden. Tykke Piil sættes med samme Side som den havde paa Stammen mod Syden. Pilene maa et hugges spidse. Der graves et Hul til hver; thi det er en feil Maade at stikke Hul med en Jernstang; at lægge Kampesteen i Hullet er meget godt, og da træde Jorden tæt til om Pilen. De bør sættes en Dags Tid efter at de ere afhugne. De plantes allerbedst i November, naar Moderstammen har tabt sine Blade og de stævnes, ellers ogsaa i Februarii og Martii. Næste Aar efter, naar alle Sideskud denne afpudses, da skyde de ranke til Humlestager, og Lægter, forsømmes dette, blive Skuddene buskede og ikke ordentlige. Store Piil sættes 2 Alen fra hinanden; de mindre tydske Piil kun 1/2 Alen. Foraaret er den bedste Tid til at stævne de store Piil, men det kan og skee i Efteraaret, naar Stedet oversmøres med Leer, at Frosten ei skal skade Stammen. Alt bør afhugges ved Kronen, og ingen Green blive tilbage. Det er bedre at sauge end at hugge Grenene af; thi Barken bliver da ikke beskadiget eller slækket. Tørvemoser – ja, derom er meget at sige. (Man behage at læse mit Priisskrift, udgivet af Landhuusholdnings=Selskabet, som tilkiendtes dets store Guldmedaille; det faaes ogsaa særskilt aftrykt i den Gyldendalske Boghandling.) Humle=Anlæg er noget af det, som jeg meest forstaaer af Haugevæsenet; det øvrige er uden for mit Fag. Jeg har i 26 Aar havt megen god Humle. Der graves Kuller, 1 Alen i Diameter, 5 Qvarteer dybe; de fyldes halvt med gammelt Gjødske, oven paa hvilket lægges Jord i en Top; heri lægges 4 Planter eller Humle-Rødder. Det første Aar maa de ikke ret vel bære, men Knopperne afbrydes. Der bliver 5 Alen mellem hver Kule, i hvilket Rum sættes aarlig Kaal, Kartofler, Rødder o. d. l., og hvert Efteraar ophæves Ku lerne i en pyrimidlisk Top og luges vel, i Maji sættes Stænger til, og Frugten indsamles i Efterhøst. Dette er saare fordeelagtigt for enhver Landmand. (Videre herom læse man Trøyels og mine Skrifter.)Ja, Mama, da jeg nu er bleven gift, saa vil jeg gjøre delig hjemmegjort Tøi og faae Præmie derfor, som der staaer i Aviserne." Rare Madam, sælg Deres Uld og kjøb hjemmegjort Tøi fra den erfarne Huusmoder, saa sparer De Spinde og Væverløn, bedrages ikke, og har Nytte af Deres Penge. Der hører sandelig meget til at fabrikere Tøi, saa at det kan betale Umagen, Kundskab, Erfarenhed, Overlæg, o. s. v. Vil Madamen endelig lade sine Piger spinde, saa gjør Hestedækkener, grovt Vadmel, Sækketøi og simpelt Lærred; alt dette er og nødvendigt i en Landsbye-Huusholdning, og hvad De ei selv behøver, kan meget sikkrere gjøres i Penge, til Fordeel ved det finere Fabrik=Arbeide, der fordrer øvede Hænder endog til Appreturen. - Men simpelt Tøi kan de fleste lade gjøre, da Væverne paa Landet dog kan behandle det nogenlunde som tilbørligt er, og Forvanskningen er ikke saa let. At nogle respectable Madamer gjøre fortræffeligt Klæde og Frakketøi og fiint Værgarn, er derfor ikke nogen Følge, at enhver ung Kone just kan efterligne dette, og dertil ere mange, store, betydelige, ubeskrivelige Aarsager.