Berlingske Tidende, 1836-01-23
Uagtet man nu antager, at naar Optegelsespengene for en løsgaaende Vædder bestemmes til 2 Rbd. Sølv, der ligger en tilstrækkelig Opfordring for Eierne at anvende en særdeles Opmærksomhed paa at bevogte disse Dyr, saa vil det dog være fornødent at sørge for yderligere Midler for at forebygge den betydelige Skade, som en Faarefloks Eier udsættes for, dersom en fremmed Vædder bryder ind i hans Flok, thi forhøiede Mulcter og Ret til at mærke en saadan Vædder kunne neppe forebygge den. Forsamlingen antager, at det eneste Midde herimod vilde være, at tilstaae den, paa hvis Mark Vædderen findes, Ret til, paa hvad Maade han bedst veed og kan, at bortskaffe den, uden at Vædderens Eier derfor var berettiget til nogen Erstatning forden beskadigede eller dræbte Vædder; dog har man troet, at denne vistnok voldsomme Selvhielp ikkun burde tilstaaes i det Tilfælde, at Eierens Faareflok befandt sig paa samme Mark, som den fremmede Vædder var kommen ind paa; hvorimod Vædderens Eier skulde være berettiget til fuld Skadeserstatning, dersom hans Vædder i andre Tilfælde forsætligen var bleven lemlæstet eller endo dræbt. En saadan Ret synes det saa meget mere nødvendigt at indrømme, som en Faarefloks Eier meget vanskeligt tilstrækkeligen vil kunne bevise eller endog selv beregne den Skade, han kan komme til at lide ved en fremmed Vædder. Den større Sands, som i den senere Tid er vakt for den vistnok vigtige Erhverv, som en forbedret Faareflok afgiver, bør billigen have en særdeles Beskyttelse. Med Hensyn derimod til de øvrige Huusdyr troer Forsamlingen ei, at der er tilstrækkelig Anledning til, at en lignende Ret tilstaaes. Ved at jennemgaae § 2 af Fdn. af 9de Juli 1817 forekommer det endvidere Forsam samlingen, at der ei bør fastsættes forholdsmæssigen høiere Optagelsespenge for Geder, der komme paa fremmed Mands Lod, da den Ulempe, som af disse Dyr anrettes, ingenlunde kan antages liig den, der anrettes af de andre i samme Klasse anførte Dyr. Geder holdes ikkun i Mængde i Hedeegnene, hvis Beboere i Almindelighed ere mindre velhavende, og hvor Jorderne ere af saa ringe Værd, at de neppe kunne bære Omkostningerne af fuldstændige Hegn, og hvor selve Ufeeden ei synes i den Grad vigtig at forebygge, hvorfor det ogsaa maa synes mere passende at sætte Geder med Hensyn til Optagelsespengene i Klasse med Faar og Lam. At ville bestemme høiere Optagelsespenge for det Tilfælde, at Geder kom paa Ufred i indhegnede Skove og Plantager, vilde være en aldeles Afvigelse fra det i Fdn. af 9de Juli 1817 opstillede Princip, ligesom den§ 1 af denne Forordning omtalte fulde Skadeserstatning synes at gjøre en saadan Bestemmelse mindre nødvendig. Forsamlingen har endvidere troet, at den, ved at indkomme med en Petition om Forandring i Optagelsespengene, tillige burde andrage paa, at der bestemtes Optagelsespenge for adskillige Huusdyr, der i Forordningen af 1817 ere udeladte; at der gjordes Forskjel i Optagelsespengene for en Gaas og andre Fjerkreaturer, da hiint Dyr foranlediger større Ulempe ved at komme paa Ufred end disse, og endeligen, at Begrebet hvad der bør henregnes til de forskjellige Klasser af Dyr bestemtes noget nøiere, hvor dette er ubestemt. Men Forsamlingen antager, at der endnu er en Ubillighed i Fdn. af 9de Juli 1817, nemlig den, at der ingen Moderation gives i Optagelsespengene, naar det er hele Flokke, der ere optagne, og dog er Forseelsen eller Forsømmelsen lige stor, ja maaskee ofte mindre, hvor store Flokke komme ind paa anden Mands Jord, thi hvor saadanne holdes, erBevogtningen vel næsten altid overladt til leiede Folk, og det er da almindeligviis disses Forsømmelse, naar Ufred forvoldes; men Eieren eller Forpagteren kan saaledes ved Røgterens Forsømmelse, ja vel endog ved dennes Svigagtighed og Vindesyge paaføres et meget betydeligt Tab, idet nemlig en saadan Røgter let kan fristes til at gjøre fælles Sag med Besidderen af en tilgrændsende Jordlod, og forsætligen bringe hele Flokken. paa Ufred. Vel anretter en saadan Hjord ulige større Skade end det enkelte Dyr, men da Optagelsespengene ingenlunde ere beregnede paa at erstatte Skaden, som efter i af Fdn. af 9de Juli 1817 særligen bliver at beregne, saa synes heri ei at ligge noget Argument mod en saadan Moderation som den omtalte. Forsamlingen antager derfor, at Moderation bør finde Sted med Hensyn til Hornqvæg og Faar, thi hvor rigtigt det maatte synes at gjøre lignende Bestemmelser, med Hensyn til andre Huusdyr, saa vilde disse Bestemmelser dog ei finde nogen praktisk Anvendelse, deels fordi der ikkun holdes haar, deels betydelige Flokke af Hornqvæg og fordi de andre Huusdyr idetmindste om Natten, hvor Ufreden sædvanligviis foraarsages, holdes i Gaardsrummet eller paa Stald. Man har derfor troet at burde indskrænke sig til Hornqvæg og Faar, dog saaledes, at Moderationen med Hensyn til Faar indtræder efter et andet Forhold end med Hensyn til Hornqvæg, idet nemlig af Faar ofte findes langt større Hjorde.