Adresseavis for Børn, 1782-08-21
Aar. Numer Fjerde. Aargang. for Onsdagen. Børn. den 21. Augusti. Den Lyst, Kreature at pine og plage, For sig at fornøye, den bør man forjage, Slutningen af en Majidags Morgen. det Hovmesteren talede saaledes, stode de to muntre Drenge, hans Elever, paa en anden Side, og havde en dyb Samtale med hinanden, der gik ud paa, at naar Fugleungerne bleve flyvefærdige, saa vilde de passe paa, at tage dem bort af Reden, og sætte dem i et Buur. Dette hørde Hovmesteren, og sagde: Ney, det skulle De ikke gjøre. See engang, med hvilken Flid, og med hvilken Kunst og Duelighed denne lille Rede er bygget – see, hvor fast og tæt den er udentil! – og oventil er den bedækket af de derover liggende løvfulde Grene, saa at det ikke kan regne ned i den. Har de gamle Fugle ikke bygget denne Rede for sig og sine Unger, Og Devilde forstyrre og ødelægge den, Siden vi begyndte at tale derom, er den Gamle fløyet bort og vil De engang see, hvor den fuld af Angest hopper der omkring paa Grenene, og passer paa, om vi ville berøve den sine Unger, See, den har Æde i sit lille Næb, som den vil bringe Ungerne, Man kan see det paa den, at den er virkelig bange. Troer De maaskee ikke, at den elsker sine smaa Unger overmaade meget? Hvor vilde den lede, og hvor vilde den sørge, ifald De toge dem fra den, og lode dem døe i et Buur, eller ombragde dem paa en anden Maade, Fuglen er skabt til at flyve i Luften, og at have langt meere Bevægelse, end Mennesket. Hvad vilde Deel gjøre, om man vilde bestandig indsperre Dem i en Stue, Vilde ikke Tiden blive Dem overmaade lang, Og disse stakkels Smaadyr, som dog aldrig har gjort Dem nogen Fortred, eller som ikke leve til Deres Skade og Fornærmelse, dem vilde De saaledes pine og plage? Ney, det skulle De ikke gjøre. Jeg veed vist, at De vilde selv beklage de Gamle, naar De saae dem at sidde og sørge og jamre sig for sine Unger. Og De skulle heller ikke forstyrre og ødelægge denne smukke Rede. Hvorledes vilde De blive til Mode, om der kom en Fiende, og tog Dem bort fra Deres gode Mama, som holder saa meget af sine kjere og gode Sønner, og førde Dem bort med sig - og forstyrrede og ødelagde Deres Moders Huus, hvorudi De boe og leve saa roligt? Hvad Om man satte Dem i et Buur, ombragde Dem, eller lod Dem døe af Hunger, Hvor angest og bange skulde De da blive, Og hvor vilde Deres kjere Mama græde for Dem – Og om De endogsaa slap derfra med Livet, hvor bedrøvede vilde De da blive, naar De havde intet Huus Avis. og Hjem at være udi, og maatte see, at Deres smukke Huus var nedrevet af Fienden, og Stenene af det at ligge omspredte paa Jorden, Ved denne Forestilling bleve Børnene rørte indtil Taarer. De meende det virkelig ikke saa ondt; de forstode det ikke ret, og saae ikke noget bedre af andre Drenge, som vare af deres Alder. Men deres Hovmester indsaae, at der af Grusomhed imod Dyrene let kan komme Grusomhed imod Menneskene. Men nu lovede de ikke allene, ey at gjøre disse smaa Fugle nogen Fortred, men bade endog deres Hovmester, han vilde tillade dem, at de en andengang maatte tage noget Frøe eller Gryn med sig, og strøe neden for Reden, paa det Fugleungernes Moder skulde ikke være nødt til, at hente Ædet til dem saa langt borte fra. Nu betragtede de disse stakkels uskyldige Smaadyr nok engang, og gik derpaa glade og fornøyede bort fra Fuglereden. Underveys, da de gik hjem, tænkde de stedse paa deres stakkels Fugleunger, og de fik ikke uden Grund den Bekymring, at de slemme Gadedrenge i Byen skulde komme og tage Reden bort, og pine Ungerne ihiel. Ach, sagde den ene, jeg tænker nu paa, om de uartige Drenge komme og stiele dem bort for os, saa binde de en Traad om Benene paa Ungerne, og trække omkring med dem. Ach, søde Moder, sagde den anden, kunde Deikke lade forbyde Folkene her i Byen, at Drengene maae ikke krybe op i noget Træe eller ind i nogen Hække, og borttage Ungerne af Fuglenes Reder, Det er jo Synd, naar man plager de stakkels Smaadyr saaledes, og man bliver vist ubarmhiertig imod Mennesker, naar man kan være grusom imod Dyrene.