Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-08-28
Ved Landsover- samt Hof- og Stadsretten verse rer for Tiden en fra Langelands Herredstings Extraret indanket Justitssag imod Gaardmand Erik Jensen og Jndsidder Claus Jørgensen, hvilken Sag, navnligen forsaavidt det Offentlige har troet at burde paaanke det under samme oplyste Forhold, forekommer os heel kommisk. Sagens Omstændigheder ere korteligen følgende: Nysnævnte Gaardmand Erik Jensen, der i længere Tid havde fundet, at saavel hans Datter, som hendes Mand, Hans Hansen, ikke havde været saa venligt sindede imod ham som tidligere, henvendte sig i denne Anledning til ovennævnte Jndsidder Claus Jørgensen med Anmodning om at tilveiebringe Noget, der heri kunde bevirke en Forandring og navnlig skaffe ham Jndpas i Hans Hansens Huus, idet han til Gjengjæld lovede at være Claus Jørgensen behjælpelig til enhver Tid, naar kun Midlet blev brav kraftigt." Da Claus Jørgensen deels ikke paa anden Maade kunde blive fri for Erik Jensens Overhæng, deels frygtede for at denne muligen vilde rydde Hans Hansen af Veien, og derfor vilde forhindre, at nogen Anden herom indlod sig med Erik Jensen, gav han omsider efter for den Sidstes Anmodning. Det af Claus Jørgensen givne Middel, for hvilket det ikke er beviist, at han har betinget sig eller faaet nogen Betaling, var imidlertid, skjøndt vistnok kraftigt, saare langt fra at være nogen Elskovs= eller Trylledrik. Det bestod nemlig deels i pulveriseret engelsk Salt, hvoraf Hans Hansen tre Onsdage efter hinanden skulde have saa meget, som der kunde ligge paa en Knivspids, deels i Brændeviin, hvorpaa der var sat Hvidlogsknopper." Dette sidste tog imidlertid Hans Jørgensen, paa Erik Jensens Anmodning, tilbage, for selv at give Hans Hansens Kone, uden at han dog nogensinde gjorde dette. Af det førstnævnte Middel, hvilket Erik Jensen, mærkeligt nok, efter sin Forklaring, strax saae var engelsk Salt, maa denne derimod, efter hans Yttringer til Hans Jørgensen, antages at have givet Hans Hansen en lille Dosis, der ikke bevirkede, at Sidstnævnte blev venligere stemt imod sin Svigerfader, men at han kom til at brække sig. Dette er Sagens pudseerlige Factum, men hvad Justitien har dermed at gjøre, er ikke saa let at indsee. At Jngen af de Tiltalte, saaledes som antydet i Actors Jndlæg for Underretten, har gjort sig skyldig i attenteret Giftmord, behøver, efter den ovenfor givne faktiske Fremstilling af Sagen, ligesaalidet nogen Udvikling, som at der ikke med Føie kan siges i nærværende Tilfælde at være udøvet noget Qvaksalveri, da Hans Hansen, ikke var syg, Hans Jørgensen aldeles ikke havde tænkt paa, som det hedder i Forordningen 5te Septbr. 1794, at tage ham i Kuur, og den Fare Erik Jensen udsatte sin Svigersøn for, ved at give denne saa meget engelsk Salt, "som der kunde ligge paa en Knivspids, fornuftigviis ikke kan antages at have været større, end om han f. Ex. havde givet ham en stærk Priis Tobak. Ei heller kunne de Tiltalte siges at have gjort sig skyldig i Bedrageri, da de Begge, og navnlig Erik Jensen ved Modtagelsen, forud vidste, at det anvendte uskadelige Middel var engelsk Salt, Amtet, der vistnok uden Fare for den offentlige Sikkerhed kunde have betragtet det Hele som en utidig Spøg, der i det Høieste egnede sig til en Jrettesættelse, synes ogsaa at have været noget i Forlegenhed med, hvorledes denne Justitssag skulde begrundes, thi dets udstedte Actionsordre lyder paa at de oftnævnte Tiltalte skulde actioneres for det dem overførte lovstridige Forhold, uden at dette Forhold nøiere bestemmes eller charakteriseres, hvilket da aabner den ønskeligste Leilighed for vedkommende Actorer til, saaledes som tildeels er skeet, efter Behag at betragte det som attenteret Giftmord, Qvaksalveri, Bedrageri, Troldomskunster osv. Ved Underretten er Claus Jørgensen, efter en fra Frdn. 11te April 1840 § 46 hentet Analogi, idømt en arbitrair Straf af 4 Dages Fængsel paa Vand og Brød, men Erik Jensen, mod in solidum med nysnævnte Tiltalte at udrede Sagens Omkostninger, frifunden for Actors Tiltale. Saafremt Overretten, hvor Sagen i Mandags er optaget til Doms, ikke følger Defensors Paastand, om, paa Grund af ovennævnte Actionsordres Beskaffenhed at annullere Herredstingsdommen og afvise Sagen fra Underretten, maa den rimeligviis komme til det Resultat; ogsaa at frisinde den i 1ste Jnstants Domfældte. Denne gjennem 2 Retter førte Justitssag med Tilbehør af Forhørs Optagelse, Actorers og Defensorers Beskikkelse, Jndlægs Forfattelse, ikke faa Retsmøder m.m., vil saaledes være et godt Exempel paa mange Ophævelser for Ingenting.