Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-08-07
Efterat Etatsraad Steenfeldt havde repliceret paa Grev Ahlefeldts bemærkninger og Embedseden, og denne derpaa havde erklæret, at den Eed, han havde aflagt var ham altfor klar til at han kunde tage Feil af dens Betydning, tog Professor Clausen Ordet saaledes: "Jeg maa endnu engang udbede mig Tilladelse til – fordi jeg maa betragte det som en Samvittighedssag - at vende tilbage til Spørgsmaalet om det Forhold, hvori den Deputerede, der er kongelig Embedsmand, ifølge sin Embedseed staaer til Forsamlingen i det Hele og dens øvrige Medlemmer, og jeg kan da ei andet end antage, at alle Medlemmer maae ansees at befinde sig under lige Vilkaar. Jeg støtter denne Overbeviisning ikke blot paa de i Anordningen 15de Mai 1834 § 68 udtalte Ord: "at enhver Deputeret i sin Virksomhed alene haver at rette sig efter sin samvittighedsfulde Overbeviisning om hvad der kan fremme det almindelige Vel, men og paa Forsamlingens Bestemmelse og Charakteer overhovedet. Dersom den frie Discussionsret skulle være begrændset for en enkelt Classe af Medlemmerne, saa at det skulde være dem formeent, i Drøftelsen af enkelte Spørgsmaal alene at følge egen Overbeviisning, da vilde derved Grunden være lagt udenfra til en Modsætning af den allerbetænketænkeligste Natur mellem Forsamlingens Medlemmer, som ikke kunde tænkes hævet ved Meddelelse og gjensidig Jndvirken. Ligesom jeg derfor ikkun har modtaget Valg som Deputeret under den Forudsætning, at være i fuld Nydelse af de samme Rettigheder, som tilkommer enhver anden Deputeret, saaledes vilde jeg i modsat Fald ansee det for min Pligt at tilbage Valget i mine vælgeres Hænder." Debatten dreiede sig saaledes ene om Forsamlingen var competent til at tage Petitio nerne og Skattebevillingsretten under Behandling, og i bekræftende Fald, om den da og turde det, og blandt de flere Talere som i denne Henseende yttrede sig, var og Amtmand Neergaard, der antog, at Stænderne ere beføiede til at andrage paa enhver Forandring i Landets almindelige Love og Indretninger, samt at de kongelige Embedsmænd, hvad enten de ere valgte til at tage Sæde i Forsamlingen, eller af Hs. Maj. ere udnævnte dertil, ikke i deres Stilling som Deputerede ere pligtige at rette sig efter nogen anden Lov end deres Overbeviisning, derimod maatte han, hvilken Mening man end forøvrigt maatte have om Constitutionspørgsmaalet, stemme mod, at de nærværende Petitioner, som indskrænkende sig til denne enkelte Gjenstand, komme under Comittee Behandling. Biskop Mynster meente, at Petitionerne laae udenfor Forsamlingens Competence, og vare umodne og undførlige, hvorfor han modsatte sig at en Comittee blev nedsat. Godseier Tutein ansaae ogsaa Competencespørgsmaalet for tvivlsomt, men meente dog, at det maatte besvares bekræftende, deels fordi Kongen ikke alene havde modtaget, men og besvaret Adresser, der indeholdt Ønsker og Forandring i Forfatningen, og derved erkjendt Undersaatternes Ret til at henvende sig til ham med slige Andragender, og deels fordi Regjeringen, uagtet det ikke var den ubekjendt at Constitutionspørgsmaalet vilde fremkomme for Stænderne, dog ikke havde bemyndiget Commissarius til ikke at tillade Behandlingen af Andragender af saadan Beskaffenhenhed. Commissarius bemærkede at man ikke af Kongens Svar paa de indgivne Adresser, kunne udlede noget Beviis for, at det var tilladt at fremkomme med slige Andragender, ligesom og Kongen stedse i sine Svar havde yttret, at han ikke kunne indlade sig paa Forandringer i Forfatningen. Forøvrigt havde Commissarius ingen Ordre til at forbyde Sagens Forhandling, men han maatte protestere mod Stændernes Competence. Amtmand Tillisch bemærkede at fordi Commissarius ikke havde Ordre til at modsætte sig nærværende Sags Behandling, deraf fulgte ikke, at han havde Ordre til ikke at gjøre det, saa at Commissarius i denne Henseende alene rettede sig efter sin Overbeviisning, og hvor meget Agtelse han end havde for Commissarius, var det jo dog muligt, at denne ved sin Beslutning ikke havde truffet Kongens Villie. Præsidenten satte det derpaa under Afstemning, om der skulde nedsættes en Comittee i Anledning af de oplæste Andragender og dette blev antaget med 46 Stemmer mod 23. Derpaa reiste der sig nogen Debatte og een Comittee skulde behandle Bangs Andragende og nærværende Sag, hvilket med 55 Stemmer mod 14 blev forkastet. Til som Comittee at tage Bangs Andragende under Behandling, blev derpaa valgt: Assessor Algreen, Ussing med 56 St., Godseier Tutein med 55, Professor Clausen med 48, Etatsraad Treschow med 43 og Profesfor Bang med 43. Efterat Etatsraad Finn Magnussen havde erklæret sig uberettiget til at stemme paa en Comittee angaaende Petitionerne og Skattebevillingsretten blev der af de andre Medlemmer stemt saaledes: Etatsraad Treschow, Professor Bang og Assessor Algreen Ussing hver 45 St., Godseier Tutein 42 og Professor Clausen 41.