Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-03-25
Jndenlandske Efterretninger. Af Fædrelandets Artikel om Landbosagen" tillade vi os at optage følgende Brudstykke: Vi ville ikke opholde os ved at undersøge og belyse de forskjellige enkelte Kjendsgierninger, fremførte af Peder Hansen og forklarede af Hr. P. A. Det er naturligt, under nærværende Forhold, at Bonden klager med fuld Føie over hvad Herremanden har gjort efter sin bedste Overbeviisning. Hvor Forholdet er saa vrangt, der er Saadant uundgaaeligt. Derimod kunne vi ikke lade hengaae ubemærket det Vrange, der unegtelig ligger i, fra Herremandens Side at ville overtyde Bonden omden Fordeel, Landalmuen har af Fæstesteder fremfor af fri Eiendom eller Arvefæste. Hvor lavt man end stiller Bondens Jndsigt og dømmekraft, saa maa man dog tilstaae, at her handles om Sager, der nogenlunde ligge indenfor hans Kreds, og om hvilke han kan støtte sin Dom paa Kjendsgierninger; thi efterhaanden findes dog noget fri Bonde jord næsten i alle Provindser. Men sæt ogsaa, at en ubevidst Følelse indgod Bondealmuen Modbydelighed mod de Forhold, der daglig minde den om dens Underdanighedstilstand og adskiller den fra de andre Stænder paa en for den trykkende og skadelig Maade, troer Hr. 7. R. da, at hans Tale nytter. Det er jo desuden klart, at der Jntet kan være til Hinder for at vedligeholde Fæstevæsenet som privat Overeenskomst mellem Mand og Mand, naar først det nærværende, om jeg maa bruge det Udtryk, Bondestandskab og dermed det tvungne Fæsteri er udløst og ophævet; er det da til gjensidig Fordeel, saa vedbliver det, i modsat Tilfælde ophører det. Selveiersteders Udbredelse, siger Hr. a., er Bondestandens Fortrængelse), ja saamænd; dog ikke Fortrængelse, men Ophævelse af Bondestanden som Levning af Tyende og Trællestanden, og dens Ophøielse til en landbrugende Borgerstand, der faaer den betydning i Staten, som denne vigtige Næringsstand bør have. Det er netop dette, vi tilsigte. Jøvrigt bør det vel bemærkes, at Forholdet bliver langt mindre forandret, end man troer. Salg- og Kjøbpriser staae i Forhold til de tilstedeværende Omsætningsmidler. Hvor disse ere i Overflod, der ville behæftelserne af de mindre Eiendomme let blive saa høie, at de kunne kjøbes for meget ringe contante Midler, forudsat at Kjøberen har de Egenskaber, som høre til at styre en Bedrift. Capitalisten takker til, at faae en dygtig Arm til at pløie sine Renter op af Jorden. - Bemærkningen og Fæld paa Gaarde og maadelige Besætninger, med hvilke Gaardene nu, *) Det maa iøvrigt vel bemærkes, at ogsaa mange Jndivider udenfor Bondestanden blive Fæstere. saa temmelig almindelig, tvertimod Lovens Bestemmelse overgives Fæsterne, synes dog virkelig at være noget sophistisk. Det var den aftrædende Fæster, som burde bøde paa disse Fæld, hedder det, ikke Herremanden. Rigtigt, men hvorfor skeer det da ikke, Fordi Godseieren finder det beqvemmere og fordeelagtigere at holde sig til Forhaabningernes fulde Pung end til de skuffede Forventningers hyppig udtømte. At en Søn overtager Fæld efter Faderen, kan være en Familiesag, men at den Fremmede overtager efter den ubekjendte fratrædende, forarmede Familie den Brøst og Fæld, som Herremandens Forsømmelighed eller Egennytte har tvertimod Loven ladet fremstaae, det er en Feil, hvorover vel bør klages. Det er mod Staten, at Herremanden er ansvarlig for Bøndergaardenes gode Beskaffenhed, og hvor ingen tilstrækkelig Besætning findes, der skyldes intet Hoveri. - Om Jndfæstningssummens vilkaarlige Bestemmelse have vi tidligere udtalt os; det er jo aabenbart, at den hele Lovgivning om Uforanderligheden af det een Gang fastsatte Hoveri taber aldeles sin Betydning, naar man paa en saadan indirecte Maade kan skaffe sig Erstatning herfor. Det er temmelig comisk, naar Hr. P. R. trøster Fæsterne med, at de af dem opførte Bygninger udenfor den overleverede Gaard forblive deres Eiendom ved Fraflytninger.