Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-03-26
Rapporter. Med Skipper Jeppe Monsen har jeg taget mi den Frihed at sende Herren 15,000 Rdlr. i Danske Banksedler, som jeg har faaet ind for Smørret. Jeg kunde gjerne have sendt samme med Aarposten lige til Hamborg, men Herren veed nok, at dette kun kan skee eengang hver Maaned, og at man maa ansøge derom hos Financecollegiet m.m., hvilket er alt for vidtløftigt, og det kunde meget let hænde, at Sedlerne inden den Tid vare igjen i 900 og derover. Det vil ikke vare længe, har man forsikkret mig, førend Hamborgerne ville være saa oversvømmede med Danske Banksedler, at det vil gaae hermed som for endeel Aar siden med Smørret, som Speculantere sendte saa meget af til Vestindien, at man tilsidst kunde kjøbe det for bedre Kjøb der end i Kjøbenhavn. Jeg har derfor anseet det for min underdanige Skyldighed, at smedde Jernet mens det er varmt, og at afsende bemeldte Sum saa hastig som mueligt. Jeg er viis paa, at Herren aldrig kan gjøre sine Penge mere frugtbringende end ved at sende dem stande pede til Hamborg, for saalænge som Holstenerne kunne bruge dem til at betale deres Told dermed, vil de blive søgte i Hamborg. Det kommer kun an paa, om man kommer først til Mølle. Jeg havde gjerne for egen Regning medsendt 10,000 Rigsdaler, men selv er jeg ikke per casse, og at faae dem laante var mig ikke milligt, for Herren maa vide, at uagtet vore Banksedler ere saa slette er der dog saa stor Mangel paa dem i Kjøbenhavn, at selv de, der idelig raabe paa, at de ere ingen Ting værd, vil have ugudelig Disconto. naar man kommer for at laane nogle hos dem. Hvori det stikker veed jeg ikke, og der er saa mange, som det forekommer underligt, at der paa teengang kan være saa stor Overflødighed og saa stor Mangel paa disse Sedler. Kommer man paa Børsen, saa finder man Folk, der vil give alt hvad man forlanger for Banco og som have saa mange Banksedler, at det kun er dem om at gjøre at blive af med dem, men kommer man en Time efter Børstiden til disse Folk, for at laane Banksedler eller for at sælge, var det end det pure Guld for saadan Sedler, saa hører man dem klage og klynke over den store Pengemangel, og bande paa deres Kjøbmands Sallighed, at de selv maa laane Penge. Den Grosserer, som jeg forleden solgte de 100 Fjerdinger Smør til, er, som næsten alle Kjøbmænd i denne Tid, Banquier. Da jeg nylig vilde kjøbe hos ham 200 Rdlr. Banco, for at betale det Shawl med, som jeg har forskrevet for Hendes Naade fra Hamborg, begierte han 825. "Men, Hr. Grosserer!" sagde jeg, er det billigt, at forlange saa meget. Ja, hvad de vore Banksedler til, svarede han, pas kun paa om Coursen ikke inden en Maaned er 1000. Næste Dag præsenterede jeg ham en qvitteret Regning paa de 100 Fjerdinger Smør. Men nu slog han paa en ganske anden Streng. Nu bad han mig at have Taalmodighed til næste Maaned, da har var saa forlegen for Penge, og ingen kunde faae ind i disse besværlige Tider. "Jeg forlanger ingen Penge, Hr. Grosserer, sagde jeg. "Jeg lader mig nøie med Banksedler og hvad de de til, Coursen er jo inden en Maaned 1000. "De due heller ikke, svarede Grossereren og gjorde et langt Ansigt: "men Herre Gud, hvor skal man tage dem fra, naar man ikke har dem. Discontoen er jo 14 PC. af de bedste Vexler. - Er det ikke tøierligt nok, at en Ting baade kan due og ikke due paa engang, Men jeg har ladet mig fortælle, at vore Banksedler ere et Slags Trækfugle, der trække frem og tilbage fra Kjøbenhavn til Hamborg. Man har ogsaa sammenlignet vor Børs med et Dueslag, hvor visse Folk, som kaldes Banco prangere, jage Duerne eller Banksedlerne af og til ud, for at faae dem siden hjem igjen med en heel Flok nye. Det er imidlertid godt for Herren og vi skal ikke glemme at mele vor Kage. Herrens Stude, som endnu staae i bedste Velbefindende, ere jo rene Specier, og maa jo absolut stige med Coursen. Man snakker rigtig nok om, at der skal sættes en Taxt for Studehandlerne, ligesom for Slagterne, men en meget velfornemme Mand, som selv eier Godser, har forsikkret mig, at det slet ikke lader sig gjøre. Under 600 Rdlr. Parret behøve vi ikke at sælge dem. En meget saakyndig Mand har i den Fyenske Avis jo offentlig forsikkret, at det synes tvivlsomt, om den Slagter, som under Mærket Nr. lader ugentlig komme hele Transporter Stude fra Holsteen, og betaler ved Jndkjøbet 600 Rdlr. D. C. for Parret, som kun veier 50 til 60 Lpd., søger Fordeel eller blot Honeur af sin Handel, naar et Pd. Kjød efter Taxten udsælges i Kjøbenhavn til 28 s. Pundet. Og samme Slagter fortjener mafvi ogsaa ærlig denne Snibbe, men det kommer alt deraf, at alle nu med Vold og Magt vil være Patrioter, og ikke vide at gribe Tingen ret an og derfor fordærve det Hele for andre skikkelige Folk. Vil Herren lyde mit Raad, saa skal Herren holde paa sine Stude, for Slagterne blive nok snart nødsagede til at holde op med deres Patriotisme, og saa gaae Studepriserne i Veiret af sig selv. - Det var ret en fatal Ting, at Vinteren, imod Formodning blev saa mild, og der er ingen Udsigmere til Frost. Lidt Bagsmæk kan der vel komme, men det hielper ikke stort til Smørpriserne. Jeg har derfor resolveret, at lade Herrens Smør stryge, for deels begynder det allerede at blive temmelig harsk, deels er her saa stor en Mængde af Smør, som Folk ligge og gjemme paa i Haab om bedre Tider, at Priserne desværre neppe vil reise sig paa denne Side Mikkelsdag. Naar Herren nu lader de 15,000 Rdlr. i Banksedler gaae til Hamborg og omsætte i Banco, og siden igjen sen der mig Bancoen for atter at omsætte den herpaa Børsen i Banksedler, saa faaer Herren dog den Priis for sit Smør, som Herren har foresat sig. - Betræffende de ti blakkede Bæster, som Herren har sendt mig med Forpagter Christophersen, med Anmodning om at sælge velbemeldte Bæster til en god Priis i Sverrig, da maa jeg melde Herren den bedrøvelige Tidende, at der er udkommen en Forordning, der forbyder Hestes Udførsel til fremmede Lande. Jeg haaber imidlertid dog at faae dem bort, for naar det ikke kan være anderledes, saa reiser jeg selv med dem til Sverrig, og foregiver, at de høre til min Equipage. J denne Tid, hvor saa mange af mine Lige kjøre med to Spænd, kan man ikke saa let fatte Mistanke til mig. - Jeg kan ikke noksom takke Herren for det mig givne gode Raad at udruste to Capere. Jeg kan ærlig sværge paa, at jeg har vundet mine reene 10,000 Rdlr. ved det Project. Jeg har hørt meget fortælle om den Profit, der pleiede fordum at være ved at være Generalforpagter i Frankrige, Factor i Ostindien, Supercargo paa et Chinaskib Directeur eller Administrator for et Handelscompagnie, Casserer eller Bogholder ved en Forsørgelses=, Understøttelses= eller Enkecasse, men det er altsammen ingen Ting mod at være Bestyrer for et Capertog. Jeg har udrustet en Baad, som har opbragt et Skib, der alt i alt kun indbragte 6000 Rdlr.; men naar jeg regner hvad jeg har vundet derved per faa et nesas, saa har jeg havt en reen Profit af 3000 Rdlr. Rigtig nok have Jnteressenterne og Mandskabet kun faaet hver 10 Rdlr. for deres Part, og skrige at og vee over, at de ere blevne tagne ved Næsen; men sligt maa en Caper bestyrer ikke bryde sig noget om. Naar man kan have en reen Profit af 3000 Rdlr., kan man jo gjerne lade sig skjelde ud for en Kjeldring. Forden Sags Skyld bliver man dog den, man er. J denne Tid bør man overalt ikke være saa delicat og ømskindet, saa længe man ikke har samlet sig saa mange Penge, at man kan være Patriot. Naar jeg først har sammenskrabet mig en lille Tønde Guld, saa skal Herren see, at jeg kan være skjønerøsk og patriotisk saa godt som nogen. Jeg haaber den Tid snart skal komme, hvor Herren skal finde mit Navn paa Listen over Patrioter, ædle Menneskevenner o. s. v., for Herren maa vide, at naar jeg først slaaer mig løs og tager mine Spender buxer paa, kan jeg være Patriot saa godt som nogen Mand i denne Bye. - Herren maa ikke blive vred, at jeg har ladet indrykke i Aviserne en lille Lovtale over Herren i Anledning af den sørgelige Efterretning, at det blissede Øg er styrtet paa Herrens Stald. Den har rigtig nok kostet mig 9 Mk. Dansk, men den har ogsaa Næb og Kløer og Herrens mange Misundere ville gjøre store Øine, naar de faae den at læse. Men Herren maa undskylde, at jeg har betjent mig af en lille Løgn og sagt, at Herren og Hendes Naade har i et Selskab af patriotiske geistlige og verdslige Embedsmænd spist af Øgets Kjød og fundet det ligesaa velsmagende som Dyresteg. Jeg veed nok, at Herren bryder sig en god Dag om at spise Kjøbet af det skabede Og, saalænge Herren har gode fede Capuner og Pularer paa sin Gaard. Men Herren maa vide, at i denne Tid ingen kan være Patriot, uden at Aviserne have fortalt om ham, at han har spist Hestekjød, og da jeg veed, at Herren af visse Aarsager gjerne vil ansees foren Patriot, saa har jeg ikke taget i Betænkning, i den Henseende, efter ringe Ævne at opfylde Herrens Ønsker. Jeg kjender endnu en Maade, paa hvilken Herren meget kunde recommendere sig som Patriot, nemlig ved at indføre flettede Liigkister, paa Godset, og vilde Herren i levende Live lade bekjendtgjøre, at Herren og Fruen i sin Tid, naar begge gaae til deres salige Forfædre, vil lade sig for Exemplets Skyld, begrave i en af de skjønne Liigkister af Pileqviste, som koste 50 Rdlr., saa kan Herren være viis paa, at blive udraabt i alle Blade som Landets første Patriot. Herren behøvede derfor ikke at holde Ord, for i denne Tid behøver man kun at sige, man vil, saa er det allerede lige Underdanigst saa godt som det var skeet. Peder Pedersen. Om Orchesteret.