Viborger Samler, 1839-04-04
Jndenlandske Efterretninger. Kjøbenhavnsposten, meddeler af et tydsk Blad en Skrivelse fra den jydske Grændse af 25de Februar, der efter at have anført begge Stænderforsamlingers Finantspetitioner vedbliver saaledes: Hvad gjør Finantsministeriet under saadanne Beskyldninger: Man skulde tænke, at Stænderne vilde blive opløste og nye Valg forordnes, i det Haab, at de nysvalgte Deputerede vilde udtale sig i mere Harmoni med Regjeringen, eller, hvis man fortvivlede derom, at Ministeriet vilde gaae af. Men nei, der skeer ingen af Delene, Folket, Stænderne paa deres Side tænke heller ikke i sjerneste Maade paa, at Lignende kunde blive Fol gen af deres overdrevne Yttringer; i deres Petitions Andragender nøies de med at bede Kongen om, nu dog at lade gjøre Udkast til en ny Finantsplan, og tilforordne Finantsministeriet nogle duelige Folk som Raadgivere. Jeg forstaaer ikke at rime Begyndelsen sammen med Enden. Finantsministeren Grev Wilhelm v. Moltke, er virkelig i en slem Forlegenhed; beæret med sin Konges Tillid, maa han høre ubehagelige Taler af Folkets Repræsentanter, og befinder sig derhos, hvilket er ham lige saa ubehageligt, ligeover for et aarligt Deficit, som han ikke er i Stand til at dække, ja til hvis Dækning han ikke engang formaaer at angive Midler. Hans Medarbeidere, de saakaldte Finants deputerede, trække sig tilbage bag deres Chef, og overlade ham ene Æren af hans repræsentative Stilling. Man siger, at Grev Moltke meget vel føler det Trykkende i sin Stil Det vilde heller ikke ling, være let at sige, til hvem dette Ministerium kunde anbetroes. Dersom man imidlertid vilde tilsidesætte alle Hensyn til Rangs og Standsforhold, saa vilde der vel findes en Mand, der var denne vanskelige Post voxen. Men at besætte saa høie Poster med Borgerlige er i Danmark ikke brugeligt, og derfor maa man gjøre Askald derpaa. Man vilde derfor mest passende kunde gribe til den Udvei, i dette Departement at ansætte en Understatssecretair, som understøttede Ministeren, i hans Arbeider, uden at erholde Krav paa Prædicatet Excellents. Saa ganske er Beskedenheden her endnu ikke uddød, at den rette Mand hertil ikke skulde lade sig finde. Eggen lig skeer det ogsaa allerede i andre Bestyrelsesgrene paa lignende Maade. Justitsministeren for Hertugdømmerne Slesvig, Holsten og Lauenborg, Grev Otto v. Moltke, har det Uheld at være meget sygelig og er derfor nødt til hver Sommer at gjøre en Badereise. J denne Mellemtid besørges hans Forretninger nu regelmæssig af Overprocureuren, Conferentsraad Hopp, uden at det bemærkes, at der netop da indtræder nogen Standsning i Administrationen, saa lidet som under samme Ministers hyppige Sygdomstilfælde i den i Kjøbenhavn saa strenge Vintertid. Kun Hr. v. KrabbeCarisius besørger de mangehaande og vigtige Forretninger i Departementet for de udenlandske Anliggender, uden betydelig Hielp næsten ganske alene, hvilket rigtignok kan muliggjøres ved hans Jernflid og kjernefulde Sundhed. Statsministeren Steemann og Kongeriget Danmarks velordnede Justitsvæsen behøver ikke at nævnes; deres Roes bestaaer. ligesom den dydige Kones, deri, at Talen sjelden eller aldrig er og dem, undtagen i Trykkefriheds Anliggender, hvori de kjøbenhavnske Journalister, vel en Smule partiske, hyppig klage over Udskeielser af de høieste Justitsøvrigheder. Da Kongen selv forestaaer Krigsdepartementet, saa er Alting der naturligviis i bedste Orden. Fæstningen Rendsborg er nylig bleven sat i bedre Stand, og Landgreve Wilhelm af Hessen for ikke lang Tid siden bleven befordret til Generallieutenant.