Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1835-10-10
Den kongel. Commissarius opfordrede nu det ældste Medlem af Forsamlingen KammerraadStaldskriver Rasmussen, til i Overeensstemmelse med Forordn. af 15de Mai 1834, af foranstalte en Præsident valgt. Kammerraad Rasmussen udnævnte tvende af Forsamlingens Medlemmer, Geheimeconferentsraad Grev Moltke og Kammerherre Grev Bille-Brahe, til at optegne Stemmesedlernes Jndhold, og derefter skredes til Valget; ved Votering erholdProfessor Schouw 37 af 68 Stemmer, blev erklæret for Forsamlingens Præsident, og indtog det for denne bestemte Sæde; til Vicepræsident valgtes Etatsraad Hvidt med 43 Stemmer, og ved Valget til de 2de Secretairer, bleve Justitsraad Povelsen og Procurator Rye udnævnte, den Første ved 89 og den Anden ved 35 Stemmer. Præsidenten opfordrede dernæst Forsamlingen til Valget af 2de Medlemmer, som under Tilsyn og Medvirkning af Forsamlingens Præsident skulle besørge Udgivelsen af den Tidende, hvori Forhandlingerne ville blive at indføre, og af de Deputerede valge tes nu Secretair Algreen-Ussing med 54 og Professor Bang med 39 Stemmer, som de Mænd, der skulle besørge den omhandlede Tidendes Udgivelse. - J Mødet den 1ste October blev eenstemmig besluttet, at lade H. M. Kongen overrække en allerunderdanigst TakAdresse for Jndførelsen af Provindsialstænderne i Danmark. Til at affatte denne Adresse, bleve af Forsamlingen udnævnte Biskop Mynster, Professor Bang og Etatsraad Hvidt Efter at denne Addresse i Mødet den 2den October var forelagt Forsamlingen til Bedømmelse og antaget, tilbød den kongel. Commissarius at overrække Hs. Majestæt samme; hvilket fandt Sted. Adressen lyder saaledes: Allernaadigste Konge. Efterat Provindsialstændernes Forsamling, sammenkaldt ved Deres Majestæts Befaling, har organiseret sig er der Jntet, som Pligten nærmere fordrer, men heller Jntet, hvortil samtlige Medlemmers Følelser inderligere tilskynde, end at frembære Yttringen af den Taknemmelighed, der gjennemtrænger dem, som det hele Folk, for D. Maist Throne. - Ved en Anledning, som den nærværende der saa levende erindrer og Alt, hvad der knytter os til det elskede Fædreland, vaagne de En indringer, hvilke Hjertet aldrig forglemmer, me ved hvilke de Fordringer, hver Dag har til og sjeldnere tillade os at dvæle, med ny Styrke; og vort Livs Erindringer ere paa det Nøieste forenede med Deres Majestæts Regjering. Hva Historien vil optegne og den lange Tid, i hvilken Deres Majestæt har styret Riget, det har varet vort Liv, hvert Led deraf har fremkaldt et Følelse i vort Hjerte. Mange af os have i vo Ungdom forenet vor Jubel med det hele Folks da Thronarvingen tog saa virksom en Andeel Statens Styrelse, og vore skjønneste Forhaaninger baandt sig til Deres Majestæts Navn. De er mere end et halvt Aarhundrede vi overskue naar vi tænke tilbage paa denne Tid: Vi vil og kunne ikke opregne de Mindemærker, Deres Majestæt satte Dem for hvert Aar i den lange Tid Mindemærker, ikke blot saadanne, som det udvortes Øie seer, men i Folkets aandelige Udvilling. Vi ville kun sige, hvad vi med ligesaa dy Ærefrygt som med levende Taknemmelighed en kjende, hvad Efterverdenen vil sande, at i al disse skjæbnesvangre Tider har ingen Omskiftning ingen Hindring, ingen Gjenvordighed forandre den Villie, hvormed Deres Majestæt greb Ste tens Roer, som dengang var, som endnu er v. Tillid og vort Haab, den Villie, som omfatAlt, hvorover deres Majestæts Scepter udstræen ker sig. Hvor meget der endog i den lange T. har forandret sig, vor Konge er den samme, Har Øre, hans Hjerte aabent for alt, hvad der kan tjene til Hans Folks Vel, Hans Haand rede til at udføre det. Han er ikke standset ved de vundne Fortjenester, har aldrig anseet sit store Værk, som fuldført, og derfor er Folket endnu stedse i en Fremskriden, hvorved det tør troe sig berettiget til at indtage en hæderlig Plads i Folkenes Række. - Allernaadigste Konge. Den Anordning, ifølge hvilken vi nu ere forsamlede, er et saa stort og følgerigt Værk, at ogsaa den Yngre kunde have fundet det afskrækkende at grundlægge en Bygning, hvis Fuldførelse vil fordre saamegen Omhu og Anstrængelse. Deres Majestævilde ikke have frygtet Arbeidet og Besværligheden, dersom der havde været en Begjæring at opfylde, hvilken Deres Majestæts Viisdom havde erkjendt som retfærdig og billig, som sigtende til det stadige Maal for al Deres Majestæts Stræben. Folkets Vel. Men her var ingen Begjæring, her var maaskee hist og her et Ønske, som Tiden, som den Grad af Udvikling, Folket havde naaet, medførte, men dette Ønske var neppe bevidst, end mindre udtalt. Den klare Tank opstod først i Deres Majestæts egen Sjæl, ogsaa her blev Folkets Attraa forekommet af Deres Majestæts frie Gave. (Fortsættes paa Mandag.)