Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-05-19
Enkehertuginden af Sachsen Weimars Levnet, ved Geheimeraad Göthed). - Udsprungen, (24 Oct. 1739) fra et Huus, som fra de tidligste Forfædre af tæller anseelige, værdige og tappre Stamherrer; Søsterdatter af en Konge, sin Tidsalders største Mand, fra Ungdommen af omgiven af Sødskende og Slægtninge, som besadde medfødt Storhed, som ikke kjendte nogen anden Attraa end en saadan, der var hæderfuld og selv for Fremtiden beundringsværdig, i Kredsen af et levende, og i mange Henseender sig videre uddannende Hof, af en Fødeby, som udmærkede sig ved mangehaande Anstalter til Konsts og Videnskabers Kultur, blev hun vaer, at der ogsaa laae i hende en saadan Spire, og frydede sig ved den Dannelse, som de fortræffeligste Mænd, der senere hen levede i Kirken og Lærdommens Rige, gave hende. - Derfra *) J Betragtning af, at denne Biographie over en just ikke umærkværdig Førstinde, er udarbeidet af een af Tydsklands første Digtere, haaber man, at den ikke vil være Bladets Læsere ukjerkommen. Formen allene synes at borettige den til denne Plads. blev hun tidlig (1756) bortkaldt til Forbindelse med en ung Første, som begyndte med hende at indtræde i et glad Liv og at nyde Lykkens Fordeele. En Søn fremkom (1757) af denne Forening, paa hvem alle Glæder og Forhaabninger samlede sig; men Faderen skulde kun glæde sig lidet ved ham og aldeles intet ved den anden, som først efter hans Død saae Verdens Lys. - Fostermoder for Umyndige (1758), selv endnu mindreaarig, følte hun sig ved den udbrydende Syvaarskrig i en betænkelig Stilling. Som Rigsførstinde forpligtet til at være paa den Side, der havde erklæret sig imod hendes store Farbroder, selv præsset af Krigsvirkningernes Nærhed, fandt hun Beroligelse i den store hærførende Konges Besøg. Hendes Provindser sporede megen Uleilighed, men ingen Ødelæggelse nedkuede dem. - Endelig kom den ønskede Fred, og hendes første Omsorg var en dobbelt Moders, for Landet og hendes Sønner. Hun trættedes ikke, med Taalmodighed og Mildhed, at befordre det Gode og Nyttige, endog der, hvor det ikke strax kunde grundfæste sig. Hun opholdt og ernærede sit Folk i en vedholdende frygtelig Hungersnød (1772). Retfærdighed og aaben Ædelmodighed betegnede enhver af hendes Regent beslutninger og Anordninger. - Ligeledes var i det Jndre hendes hjertelige Omhu henvendt paa hendes Børn. Fortræffelige og fortjente Lærere bleve anstillede, hvorved hun gav Anledning til en Forsamling af fortrinlige Mænd, og grundfæstede Alt hvad der siden virkede saa kraftigt og betydeligt for dette Land i Særdeleshed, ja for hele det Tydske Fædreneland. Alt det Behagelige, som kan pryde Livet, søgte hun strax, efterret bestemt Maal, at samle omkring sig, og hun var i Begreb med, glad og tillidsfuldt at overgive sin Søn det samvittighedsfuldt Forvaltede, da en uventet Ulykke, den Weimarske Slotsbrand, forvandlede den forhaabede Glæde til Sorg. Men ogsaa her viste hun sin Aand; thi under store Forberedelser til Formildelser, saavelsom til Benyttelse af denne Ulykkes Følger, overgav hun hæderfuldt sin myndige, voxne Førstefødte Regjeringen over sine Fædrene=Stater, og traadte nu ind i en forrigfri Afdeling af Livet. Hendes Regentskab forskaffede Landet mangehaande Slags Lykke, ja Ulykken selv gav Anledning til Forbedringer. Den, som var dygtig dertil, optog hun. Retfærdighed, Statsoeconomie, Politie befæstede, udviklede og hævdede sig. En ganske anden Aand besjelede Hoffer og Staden. Anseelige Fremmede af Stand, Lærde, Konstnere virkede gjæstende eller bosatte. Et stort Bibliothek blev aabnet, et godt Theater underholdt, og den ny Generation foranlediget til at uddanne sin Aand. Man undersøgte det Jenaiske Bibliotheks Tilstand; Førstindens Gavmildhed, gjorde Forslagene muelige og saaledes blev denne Indretning befæstet og gjort skikket til videre Udvikling.