Almuevennen, 1843-09-06
Hvad er det da man forsvarer, Privilegier. Hvad er det man fornægter, Folkeopdragelse og Folkefrihed. Hverken er Jorden saa snever, og heller ikke Menneskene af Naturen saa dumme, at hvis de i hver Siel slumrende Færdigheder ved Opdragelse fremkaldtes og siden uhindret maatte benyttes, Folket ikke skulde vide at behandle Jordskorpen saaledes, at Jngen led Nød. Man oplive, udvikle og bestyrke hos Enhver den Evne han af Naturen eier; man lade ham bruge den Evne som han bedst veed og kan, saa vil Følgen blive, at Enhver arbeider paa den med Skabelsen overensstemmende Maade, hver efter sin Personligheds Beskaffenhed, og der vil fremstaae et levende indre Samfund, en sand Forening mellem Menneskene. Man vil maaskee indvende, at dette er hundrede Gange sagt, men at det hører til det Uværksættelige; men hvad kalder man uværksætteligt? Alt hvad der er umuligt at udføre. Derimod det som i hvert Tidspunkt lader sig iværksætte mere og meere, om end maaskee først i den fjerne Fremtid heelt og holdent, kan dette ogsaa kaldes uværksætteligt? Heri er det man begaaer det store Misgreb, at sammenblande dette med det i og for sig uværksættelige, og derved give det til Priis for Ringeagt og Spot eller Glemsel. Historien lærer, at intet Decennium, knap et Aar er henvundet, hvori ikke Et eller Andet, som forhen var erklæret foruværksætteligt, er iværksat, ikke en eller anden, om ogsaa kun liden Lænke er brudt, ikke en eller anden for Friheden hindrende Paragraph bleven hævet eller overgivet til velfortjent Glemsel, ikke en eller anden Vanskelighed, et eller andet Privilegium givet Løbepas, hvori ikke en eller anden Haandsbred er bleven erobret for Folket til Forøgelse af dets Arbeidsfærdighed og Dygtighed. Forsynet styrer Tingene saaledes, at uagtet Alt hvad man fremstiller som uværksætteligt, som et "tomt, Jdeal, skride vi dog bestandig frem mod Maalet, ustandseligt, skjøndt vistnok heelt langsomt, Men naar saa er – hedder det – hvad er der da at klage over, Alt kan jo da ansees for gandske i sin Orden. Jo, desuagtet er der nok at klage over. Der gives to Slags Mennesker som vise offentlig Virksomhed; saadanne som arbeide for Menneskeslægtens Tilnærmelse til størst mulig Velvære og Menneskerettighedernes almindelige Anerkjendelse, og saadanne som virke imod denne Tilnærmelse, og disse Sidste, som aabenbar misforstaae Forsynets Villie og Menneskehedens Gang, sige, at en saadan Modstand, en tilbageholdende Kraft er nyttig og nødvendig, for at Udviklingen imod Maalet ikke skal skee altfor hurtigt. Er der vel sund Mening i den Tale, Er der ikke Hindringer og Besværligheder nok ved enhver Sags Fremme i og for sig, at man ikke behøver at lægge menneskelige Kræfter til, for at hindre den, Ere der ikke tilstrækkelige Vanskeligheder i selve Sagens Natur ved enhver Fremgang til det bedre, uden at Mennesket behøver at reise sig og fremkomme med en formelig Vægring, Vi skulle tillade os et Exempel. Man befinder sig paa en Seilads, man vil videre, og det synes ret tænkt. Mon det nu kan være ønskeligt eller nyttigt, at iblandt Menneskene paa Fartøiet, det være nu Capitain, Matroser eller Passagerer, nogle efter Evne søge at gjøre Seiladsen besværlig, Er det maaskee nødvendigt, at en eller anden Matros stikker Seil op imod Vinden paa en saadan Maade, at Fartøiets Gang derved holdes tilbage, Mon ikke Vind og Strøm d. c. den Modstand, der ligger i Sagens egen Natur – danner Modstand nok, Eller om disse undertiden give Fartøiet flyvende Medbør og saaledes forøger Hurtigheden, ansees da dette for en Ulykke Upaatvivleligen skal Fartøiet styres, og ifald man nærmer sig Klipper eller Brændinger, bør Farten til sine Tider modereres; det nægter Jngen; men dette betyder aldeles ikke en Tilbageholden af Seiladsen i det Hele, eller en Modstand imod Reisen, tvertimod hører denne Modereren til en klog og rigtig Udførelse af Sagen, som selve Bevægelsens Mænd tilsigte og ordne, og som ikke henhøre til det tilbageholdende Parties Rolle. Hvad ligger der da egentlig bagved denne Tale om Vigtigheden af at holde tilbage. De Conservative søgte længe Beskyttelse bag Historien, idet de beraabte dem paa, at hvad der saalænge havde bestaaet, vare velerhvervede Rettigheder, som fremdeles maatte haandhæves, men efterat det, uden synderlig Møie var lagt for Dagen, at netop Historien fremfor Alt viser, at Menneskeheden aldrig har staaet stille, hvisaarsag vor Tid maa have samme Ret som alle foregaaende Tider, til at forbedres, saa begyndte hint Parti alt meere og meere at tie med Historien; men hvorhen skulde det nu i det Sted flye, hvilket nyt Værn skulde det nu søge, Partiet nødsagedes til at erkjende Rigtigheden og Retmæssigheden af Tidens Fordringer i sig selv, men, bemærker det nu, de maae ikke fremmes alt for hovedkulds; deres Opfyldelse er endnu ubetimelig; Alt maa først modnes og grundigt forberedes! – Dette negter nu vistnok Jngen, thi at udføre en Sag hovedkulds, er det samme som at udføre den paa en urigtig Maade, og Jngen som af Hjertet ønsker Reformer vil at de skulle tilveiebringes urigtigt, Modpartiet behøver da visselig ikke at paatage sig en Bibielp for at holde Forbedringerne tilbage at de ikke skulle skee hovedkulds",men dette er intet Andet end den sidste Klippe det er flygtet hen paa, og dette Parti vil aldrig finde gamle Privilegiers Kuldkastelse og Menneskerettigheders almindelige og fuldstændige Anerkjendelse betimelig, eller tilstrækkelig forberedet. Naar Nationen i sin Heelhed kommer til at bestaae af oplyste og dannede Mennesker, da er dens første Tanke Begrebet om, at Forpligtelser og Rettigheder maa hos enhver Classe af Statsborgere svare til hinanden; ingen Classe i Samfundet maa have Forpligtelser uden at have et lige Maal af Rettigheder, og ingen maa have Rettigheder uden et lige Maal af Forpligtelser, men det hidtil med Privilegier og Forrettigheder begunstigede Parti finder ingen Orden i en saadan Fordeling af Rettigheder og Forpligtelser. Disse Folk finde det langt hurtigere og beqvemmere at overholde Rettighederne og Forpligtelserne, naar de ere adskilte i visse Classer, saaledes at alle Rettighederne befinde sig hos een Classe og Forpligtelserne hos en anden; da først finde de Alt paa sit Sted, og om Nogle derved lide og sulte kan ikke komme i Betragtning, thi det udfordrer det Heles Vel. Det er dog vel en fuldkommen Urimelighed at antage, at Staten selv kan befinde sig i en god og lykkelig Tilstand, skjøndt en meget stor Deel af dens Medlemmer befinde sig slet, men man vil ikke formindske Fattigdommen, man vil ikke oplys Menneskeheden; thi et danne, kyndigt og velstaaende Folk vilde maaskee ikke villigt finde sig i vilkaarlig, overmodig og egenmægtig Behandling. Man kunde da ikke længer prygle eller forjage sine Undergivne, og det vilde jo være forskrækkeligt.