Norske Intelligenssedler, 1777-05-14
en Nordskee. Jverrige. No. 20. Onsdagen den 14. Maji 1777. Fortsættelse af: En Visirs Datters Hændelser. De 3 Brødre vare nær ved at komme i Slagsmaal, da en Hendelse førte dem til en ung Cavalier, hvilken de tog til Voldgiftsmand." Skiæbnen allerne (siger det unge Menniske til dem, efterat han havde ladet sig underrette hvad de trættede om, kand giøre Ende paa eders Tvistighed: Jeg skal udskyde tre Pile paa tre adskillige Kanter, den af Eder, som hastigst naaer en af Pillene, skal eje denne Skiønhed. Fiskerne holdte Forslaget saa billigt, at de antoge det uden Betænkning: Cavalieren spænder strax sin Bue, og skyder tre Pile, den ene efter den anden, til tre forskiellige Maal. De tre Brødre løbe hasteligen, enhver i Haab først at naae Maalet. Da Cavalieren saae, at de vare borte, springer han ned af Hesten, sætter Ghulnas bag paa, stiger til Hest igien, rider i fuld Løb fra Fiskerne, og naaer sin Lands-Bye. Det var en Skiæbne for Ghulna; at optænde alle dem, som saae hende. Neppe var Cavalieren stegen af Hesten, førend han aabnede hende sin hæftige Elskov. Ghulz, som saae, at hun ej kunde undgaae dette nye Angreb uden ved List, hørte uden Fortørnelse den Bekiendelse, han gjorde hende om sin Kiærlighed: Hun lod endog som hun fandt Følelse deraf, hun bad ham alene at opsætte sin Lykke indtil jeg faaer et Jndfald, siger Viserens Datter til ham, hvilket, hvor Natten. 79. sælsom det end er, kand tiene baade til Deres og min Rolighed. Jngen veed at jeg er kommen hid: Laan mig en af Deres Klædninger, lad mig ansees for en af deres Paarørende, som kommer hiem udenlands fra: Da man ej vil fatte Mistanke og mit Kiøn, har de ingen Medbejlere at frygte for. "Cavalieren, gandske indtagen, leverer hende en Klædning. Da hun havde iført sig den, siger hun: "Jeg vil bevise Dem, at jeg svarer til det Kiøn, under hvilket De seer mig for Deres Øjne, og at faa Mands Personer skal ligne min Hurtighed i at regiere en Hest. J det samme hun siger dette, springer hun gandske letteligen paa Cavalierens Hest, og tumler den adskillige Gange: Medens han beundrer hvor smukt hun kunde ride, kommer hun uformærkt længer og længer bort, og givende Hesten Sporene, lader den rende i Galop, og forsvinder som et Lynild for den bestyrtsede Cavaliers Øine. Frygt for at blive eftersat, gjorde at hun jagede afsted alt det øvrige af Dagen og den hele Nat, uden at følge nogen vis Vej Ved Solens Opgang seer hun en stor Stad. J Uvished sætter hun Vejen derhen. Hvor forundred blev hun ikke, da hun saae Jndbyggerne komme sig i Møde, Vor Konge er død i Nat, siger de til hende, siden han ingen Arving til sin Throne har efterladt, og han frygtede for en borgerlig Krig, har han fastset ved sit Testament, at sætte paa Thronen den, som kommer først ved Stads-Portens Aabning. Ghulnaz modtog med en majestætisk og tillige venlig Mine Hyldingen af sine nye Undersaattere, som vare langt fra at bære Mistanke om hendes rette Kiøn. Hun red igiennem Gaderne under Folkets Fryde-Skrig, og foer hen at tage i Besiddelse Palladset, den sædvanlige Bolig for Regentere her i Landet. Efter at hun var kommen paa Thronen anvendte hun al sin Tid paa Regieringen. Hun udvalgte redelige og indsigtsfulde Visirer, og hun drog særdeles Omhu for, at hver Mand skulde vederfares Ret. Hendes Undersaattere beundrede hendes vise Regiering, og velsignede Skiæbnen, som havde given dem en Konge, der var mere sysselsat med deres Lyksalighed end med sin egen.