Berlingske Tidende, 1778-09-01
(Fortsættelsen følger.) Hans Kongelige Majestæts af Preussen Erklæring. til sine høie Med=Stænder i det tydske Rige, over den Bajerske Successions=Sag, og de Aarsager, som have nødet Høistsamme til at sætte sig imod Hertugdommet Bajerns uretfærdige Deeling. Jans Kongel. Majestæt af Preussen, har siden Freden til Hubertsburg gjort sig Haab om at skulle kunde leve med det Keiserlig Kongelige Hof i en bestandig god Forstaaelse. Til den Ende har Høistsamme anvendt alle optænkelige Bestræbelser paa at vedligeholde et nøie Venskab med Hs. Romersk Keiserlige Majestæt, og Hendes Majestæt Keiserinde Dronningen af Ungern og Bøhmen. Desto nærmere maae det gaae Hr. Majestæt at see denne lykkelige Forstaaelse brudt ved Hertugdommet Bajerns uventede Deeling, som Hoffet i Wien efter den sidste Bajerske Churfyrstes Død har foretaget sig. Hs. Majestæt kan ikke andet end holde for, at denne Deeling paa en uforenelig Maade strider imod Retfærdighed, imod de Ba ferske Lehns= og Allodial=Arvingers bekiendte Ret, og i Følge deraf mod Friehed, Sikkerhed og det tydske Riges heele StatsForfatning. Høistsamme har derfor ladet giøre ofte igientagne venskabelige Forestillinger til Deres Keiserlige Kongelige Majestæter om, at de maatte afstaae fra saadan et forehavende. Heraf ere opkomne mange mellemvexlede Erklæringer, Undersøgelser og langvarige Underhandlinger. Men da alt har været forgiæves, og disse Forestillinger ikke have gjort anden Virkning hos Deres Majestæter, end en almindelig Krigs-Udrustning, hvorover Omstændighederne ere bragte til yderste Udbrud, saa kunde Hans Kongelige Majestæt af Preussen ikke længere undlade at forelægge de Europæiske Magter, men i Besynderlighed fine høie Med=Stænder i det tydske Rige, de re te Bevæggrunde, som nøde Høistsamme, til at sætte sig imod den forrehavende Adskillelse i Bajern. Til hvilken Ende man vil lade forudgaae en tilforladelig Fortæling, af hvad der hidindtil har tildraget sig i denne vigtige Sag, og dertil føie nogle Beviis=Skrifter. Efterat Maximilian Joseph, Churfyrste og Hertug i Bajern den 30 December 1777, uformodentlig og uden at efterlade sig nogen Livsarving var død, og med ham den Wilhelmiske og Ludovicianske mandlige Stamme af Huuset Bajern udgik, lod Hs. Durchlauchtighed Churfyrsten af Pialz, som nærmest Agnat, just paa samme Dag ved det bekiendte publicerte Patent tage disse samtlige efterladte Lande i Besiddelse. Efter den i Riget bekiendte Bajerske Arve=Fol ges Beskaffenhed, kunde ingen tvivle paa, at Churfyrsten af Pfalz skulde blive i Besiddelse af samme, naar de Lande undtoges, som de Bajerske Allodial=Arvinger havde at fordre. Men midt i Januarii Maaned 1778 indløb det Rygte fra alle Kanter, at Hs. Majestæt, Keiserinde Dronningen, havde ved sine Krigsfolk ladet tage en betydelig Deel af Bajern i Besiddelse, og at Hun havde truffet et Forliig derover med Churfyrsten af Pfalz. Den Keiserlige Kongelige Hof=Can ler, Fyrst von Kaunitz=Rietberg, tilstillede og den 20 Januarii den ved det Keiserl. Kongel. Hof staaende Kongelige Preussiske Gesandt, Frieherre von Riedesel, saavelsom de øvrige i Wien sig opholdende Gesandtere, den i det første Anlæg indbefattede korte Note, af Jndhold: At Hendes Keiserl. Kongel. Majestæt havde visse Fordringer paa den Bajerske ArveFølge; at disse havde deres Udspring fra den Bøhmiske Lehns Tilbagefald, fra en Expectance paa Grevskabet Mindelheim Schwaben, og fra en virkelig Forlehning paa nogle Stykker af Bajern, som blev meddeelt det østerrigske Huus af Keiser Sigismund; at Hs. Churfyrstelige Durchlauchtighed af Pfalhavde erkiendt saadanne Fordringer, og venskabelig forligt sig med Hendes Keiserl. Kongel. Majestæt derom; at Hs. Keiserl. Majestæt vel i Begyndelsen havde ladet et tilstrækkelig Korps Tropper marchere til Bajern, saasom Chur=Pfalzuden Undtagelse havde taget alle de Bajerske Lande i Besiddelse men da Misforstaaelsen kort derefter var hævet, havde man kan det de fleste Tropper tilbage, og kun efterladt saa mange i Bajern, som vare fornødne til Besiddelse=Tagelsen. Hans Konge. Kongelige Majestæt af Preussen modtog med Taknemmelighed, den meddeelte Nette, men kunde efter den Kundskab, som han havde om den Bajerske Successions=Ret, ikke undlade, at aabne det Keiserl. Kongelige Hof ved en af sin Gesandt von Riedesel den 7 Febr. i Wien overleveret Contra Nytte, nogle Tvivlsmaal og Betænkeligheder derved: at Kronen Bøhmen, vilde trække sine Lehne ind i Ober=Pfalz, da samme dog, i Følge den 4de Artikel i den Westphalske Fred, efter den Wilhelminiske Linies Afgang maatte falde tilbage med Ober=Pfaltil den Rudolphiniske Linie, at et stort Hertug og Chur=Fyrstendømme, som efter Tractaten i Pavia, den gyldene Bulle og Vestphalske Fred, tilhørte alle Linierne af det Phalziske Huus, skulde ved en, uden Rigets Bevilling meddeelt, Espectance, 4 paa saa overordentlig en Maade splittes ad; og at Chur=Fyrsten af Psalt havde kundet lade sig forlige, i Henseende til den ne Gienstand, og afstaae til et fremmet Huus saa vigtig en Deel af sit Huuses gamle Arve=Eiendom til Skade for de Palziske Side=Linier og Allodial=Arvinger. Man føiede hertil: at da Hs. Romersk Keiserlige Majestæt havde ladet inddrage de Egne af Bajern, som han holdte for ledige Rigs=Lehne, saa krabede Hs. Kongel. Preussiske Majestæt, at Hensigten ikke skulde være, at giøre Foranstaltninger deri paa anden Maade. ind med Churfyrsternes og Forsternes Samtykke efter 11 Art. i Valg=Capitulationen, eller og at holde samme længere besatte med sine Lands Tropper; Hs. Kongelige Majestæt kunde som Rigs-Fyrste ikke være gandske ligegyldig ved saa betydelig en Tildragelse, som kunde have en meget skadelig Jndflydelse paa Rigs=Systemets Vedligeholdelse, og forventede derfor af deres Keiserl Kongel. Majestæters Retfærdighed og Ædelmodighed, at Høistsamme skulle være villige til, paa en anden mindelig Maade at komme ud af denne Sag, hvorved den Bøjerske Arve Succession kunde saaledes blive afgjort som det passede sig med Rigetsforfatning og deres Ret, som det tilkom et tage Deel der. Fyrst von Kaunitz tilstillede herpaa den Kongel. Gesandt i Wien en Note af 16 Febr., i hvilken man har gjort sig Umage med at have de fra denne Side gjorte Jndvendinger og Tvivl. Men Hs. Kongel. Majestæt fandt denne Besvarelse saalidet tilstrækkende og overbevisende, at han langt mere saae sig nødt til, at lade i Wien overlevere den 9de Martii. ved Frieherre von Riedesel en Memoire. Man troer, deri paa en overbevisende Maade, skiøndt kortelig, at have viist Uriatigheden af den Keiserlig Kongel. Fordring paa det Bajer ske Arvegods, og Hs. Kongel. Majestæt anmoder derfor i Slutningen Deres Keiserlige Kongel. Majestæter: at sætte Sagerne i den Stand igien, som de vare, da Churfyrsten af Bajern døde og lade de Forenings Midler behage Sig, hvorved den Bøjerske Arvefølge kunde blive reguleret paa en Maade, som stemmede overeens med Rigets Forfatning og Ligevægt en Westphaliske Fred og de fyrstelige Husers, Pfalz, Sach dis og Mecklenborgs Rettigheder. Hans Kongelige Maje stat blev og bevæget til at giøre disse igientagne Forestillinger derved, et Høiskommeldte fyrstelige Huuser imidlertid havde søgt at faae det igien som var frataget dem. Det Keiserl. K., Hof har fundet for godt, at svare derpaa ved en Note af 1ste April: at det ikke videre vilde indlade sig i Undersøgelse om sin Ret, ei heller lade besiddelsen af Bjern fare; at enhver, som havde noget at fordre, skulde vederfares Ret; men at Hans Keiserl. Kongelige Majestæt aldrig skulde tillade, at en Rigsfyrste opkastede sig til Dommer og Formønder for fine Medstænder, og bestred hans Ret; at han skulde vide at forsvare sig imod enhver og selv i alle Tilfælde at bekrige samme: men imidlertid dog var villig til at antage alle tilladelige Midler, ved hvilke den almindelige Rolighed kunde vedligeholdes. Saa haard, uvenlig og tillige ugrundet Jndholden var af denne, en Krigs Erklæring ikke uliig, Note; saa har dog Hans Majestæt af Preussen, for paa sin Side at iagttage al muelig Moderation, ladet den 22 April overlevere en nye Besvarelse i Wien, i hvilket bliver vitret og viist : at Hs. K. M. ikke fortiente de ham gjorte Bedreidelser; at han ikke forlangte at opkaste sig til Formynder eller Dommer for fine Medstænder; men at han og havde tilstrækkelig Ret til, ved Forestillinger og andre tilladelige Midler at sætte sig imod den Bajersk Successions vilkaarlige og aabenbar uretfærdige Adsplittelse; at han var lige saa til bøielig, som Deres Keiserl. K. Majestæter, til at vedligeholde en god Forstaaelse med Dem og Freden, men billige maatte vente af samme en Begyndelse paa de Midler som kunde tiene dertil, da De havde sat sig i Besiddelse af de omtvistede Lande. Først von Kannitz besvarede denne Note med en Memoiaf 7 Maj, hvorhos der fandtes en saa kaldet Analvsis eller J giendrivelse af det Kongl. Preussiske Hoffes 2de Noter, af 9de Martii og 22 April. J denne Memoire af 7 Mai søgte man at gotgiøre: At Hs Keiserl. Majestæt ikke havde gjort noget uretfærdigt i den Bajerske Sag; at Hs. Churfyrstel. Durchl. af Pialz var fornøiet med sit Forliig, at hendes Majestæt Kriserinde Dronningen ikke satte sig imod Churfyrstens af Sachsen, og Hertugens af Meklenborg Deres Fordringer, og at man vilde indbyde Hertugen af Zweybrück til at fremlægge sine Besværinger, omendskiøndt han ingen Ret kunde have til at giøre nogen Fordring, førend den Sulzbachiske Linie var uddød, paa det Høistsammes Ret tilligemed Hendes Majestæts Keiserinde Dronningens Fordringer kunde blive undersøgte og den derover opkomne Strid opløses og afgiøres ved en lovmæssig Dem. Enhver upartisk vil tilstaae, at disse almindelige Udladelser og Beraabelse paa en lovmæssig Kiendelse ikke kan afhielpe Hoved=Besværingerne imod det Keiserlige Hof, saa længe det vedbliver den egenmægtig tagne Besiddelse af den omtvistede Gienstand, og saalænge det ikke paa en tilbørlig Maade er afgjort, af hvilken upartisk Dommer denne vigtige Stridighed, imellem Hendes Keiserl. Kongl. Majestæt og De Herrer Platz Greven af Zienbrück og Churfyrsten af Sachsen skal blive undersøgt og afgjort, da Hs Romerske Keiserl. Majestæt ikke kunde være Dommer i sin egen Sag. Hans Kongel. Majestæt har og for nogen Tid siden, for desto før at opnaae sit Øie mærke mærke af en almindelig Bielæggelse i den Bøjerske Arve=Sag, ladet mandergaamede sine høie Medstænder og ved sit Rigs dages efandeskab i Regensborg, at giøre fælles Sag med sig, og paa en beqvem Maaden forestille Deres Keiserl. Kongel. Majestætte de besynderlige Tildragelser i Balen, for at formaae Helsamme til, at denne vigtige Sag kunde afhandles ved saadanne Midler og Maader, som stemmede overeens med Rigets Forfatning og de høie Jnterressenteres Rettigheder, Ogsaa dette i sig selv saa uskyldige og velmeente Skridt har maattet erfare en lige Fortolkning. Det Keiserlig Kongelige Gesandtskab i Regensborg har den 10 April aflagt en tillige i offentlig Tryk udkommen Declaration, i hvilken man hverken har fundet for got, at gaae ind paa Grunden af Sagen, og at svare noget paa de fra denne Side gjorte Jndvendinger, et heller varetfærdiggiøre de paa hiin Side tagne Messurer og Fordringer, men afsat den efter et ubestemt Gotbefindende. Deimod har man desto mere gjort sig Umage for, at overrælde Hans Kongelige Majestæt med uforskyldte og grove Bebreidelser, og fremsat til Status Qvæstionis som Hovedsætning at enhver Rigstander berettiget til at giøre sin Ret gieldende: at dertil var efter Rigsgrund-Forfatningen intet andet Middel, end et Forliig imellem de interesserte Parter eller OverRettens Dom; at den første Maade havde slaaet ind for Hendes Majestæt Keiserinde Dronningen som havde forliigt sig med Churfyrsten af Pfalz, egikke vilde gaae forbi De Herrer Hertugens af Zweybrücken og Churfyrstens af Sachsen Rettigheder, men overlade samme til Rettens Kiendelse eller et Forliig; dog kunde Hendes Majestæt ikke bevilge, at en 3die Rigstand, og altsaa Hans Kongelige Majestæt af Preussen reiste Modsigelsen mod en Forligelses Handel, som ikke angik hans Rettigheder, og erklærede samme for ugyldig; man kunde ikke antage den Preussiske Domstoel og dens Dom for gyldig o. s. v. Disse i Almindelighed bragte Satser kunde man paa preusisk Sid deels meget ter bestride, deels og antage og dreie dem om mod det Wienske Hof; men deraf vilde intet komme ud, uden en tom og udsvævende Ordstrid, der ikke kunde tiene til andet end Hovedsagens Forvirrelse. J det Følgende vil det vise sig af sig selv ved Anvendelsen, at hendes Keiserlig Kongelige Majestæt ikke har forligt sig med alle interesserede Parter, at hun havde for liigt sig med en dertil ubeføiet Part, at hun ikke har gjort sine Rettigheder gieldende paa en med Rigets Forfatning overeenstemmende Maade, at hendes Erklæringer ikke stemme over eene dermed og med Gierningen, og at Hans Kongelige Majestæt af Preussen er mere interesseret i den Bajerske Successions Saa end Hendes Majestæt Keiserinde Dronningen. Man har hidindtil opsat at svare omstændeligen saavel paa ommeldte Memoire fra det Wienske Hof af 7 Majeg sammes hosføiede Analysts, som og paa det østerrigske Gesandtskabs mundtlige og trykte Declaration i Regensborg, saasom man har haabet, at den heele Strid paa en mindelig Maade skulde blive hævet ved Underhandlinger, som imidlertid paa følgende Maade bleve begyndte, Rygterne, som i Febr. Maaned begyndte at løbe om Krigendrustningerne paa begge Sider, ere bekiendtManni ikke undersøge fra hvilken Side dermed blev gjort Begandelse; saa meget er vist, at det Wienske Hoff Martin Maaned havde forsamlet den største Deel af sine Tropper i Bøhme og Mædern. Hans Kongelige Majestæt blev derved nødt til at lade sine Tropper efterhaanden fremrykke af de fraliggende Provindser, og begav sig selv i Begyndelsen af April til Schlesten. Hans Romersk Keiserlige Majestæt, som paa samme Tid var ankommen til Bøhmen, afsendte den 13de April en Skrivelse til Kongen, hvori Høistsamme foresteg og meddenne et Udkast til en Forliige Convention. Der blev derpaa foren Brev Vexling imellem begge Monarkerne fra den 13 til 21 April, ved hvilken de endelig kom overeens, at lade anstilen Førliigs Underhandling, som skulde foretages i Berligimellem den Keiserlig Kongelige Gesandt Grev Cobenzl og de Kongelige Preussiske Ministre ved Departementet for de uden landske Sager. Grev Cobenzigjorde i den første Conference April Forslag til at slutte just den samme korte Convention som den Romerske Keiser allerede havde tilsendt Kongen, og efter hvilken Hans Kongelige Majestæt skulde forpligte sig tilat erkiende Conventionen, som blev sluttet den 3die Januarii imellem Hendes Majestæt Keiserinde Dronningen og Churforsten af Pfalz for gyldig, og Besiddelsen af Districterne i Bajern, som Høistsamme i Følge Conventionen havde taget, for retmæssig, saa og rolig lade skee de Omtuskninger, som Hendes Majestæt Keiserinde Dronningen maatte blive forliigt om med Churfyrsten af Pfalz, enten over hele Bajern eller over nogle Deele deraf, da Hendes Majestæt Keiserinde Dronningen derimod vilde erkiende den tilkommende Forening af Lan denne Ansvach og Bajeeuth med den første Linie af det Branden, borgske Huus for gyldig, og lade de Ombyttelser skee, som Hans Kongelige Majestæt af Preussen, i Henseende til disse Lande, maatte finde for got at treffe. For at understøtte disse Forslag, søgte man at giøre visse almindelige Grundsatser af en foregaaende billighed og Convenienz gyldige, nemlig at et Hof skulde sætte sig i det andets Sted, og ikke forlange det, som var imod sammes Jnteresse og Anseelse, og som det ikke i lig Tilfælde vilde fordre for sig selv. Anvendelsen af disse Grundsatter blev dreiet derhen: at da Kongen nu paa Grund af sin politiske Convention satte sig imod det østerrigske Huuses For størrelse, der østerrigske Huus paa samme Grund skulde sætte sig imod det brandenborgske Huuses Forstørrelse, naar det med Tiden skulde ville forerne Landene Anspach og Bareuth med den første Linie; at, paa det man ikke uden Nød skulde være sig Veien, man des mere maatte søge at hæve ved den foreslagne Tractat denne Modstand af Jnteressen paa begge Sider. De Kongelig Preusiske Ministre gave herpaa den Keiserlig Kongelige Gesandt at forstaae: at Hans Kongelige Majestæt satte sig imod Bajrens Derling, blot af den Aarsag, at samme streed deels imod Retfærdighed og deels imod det tydske Riges Sikkerhed; det skulde ellers være langt fra ham, at være imod enhver anden, anden retfærdig Ethvervelse, som Huuset Osterrige maatte giøres det var ikke billigt at sammenligne og compensere en nær rørende og ugrundet Enhvervelse af det østerrigske Huus med en anden fraværende og usteldig Erhvervelse; Hans Kongelige Majestæt kunde altsaakke antage et Forliig, ved hvilket Hensigten af hans Paatale i den Bajerske Successions Sag gandskeblev gjort til intet, og som lod det Pialziske Huuses billige Jndsættelse i Bøhmen, og Churfyrstens af Saasen Tilfredsstillelse i fuldkommen Uvished. Da imidlertid det Keiserlig Kongelige Hof vilde aldeles ikke giøre andre meere bestemte Forslag og bler ved at drive paa Forelæggelse af et Preussisk Pro det, saa overleverede det Kongelige Preussiske Ministerium til Greven af Cobenzi den 20 Mai et Udkast til en almindelig Forening, i Henseende til den Bajerske Arvefølge, som i Korthed indeholdt følgende. Til Rolighedens Vedligeholdelse, ville man søge at bringe det Platziske Huus til at afstaae det Vienske Hoftvende bestemte Districter af Basern ved Doner og Jun Fløden, som støde til Bøhmen og Østerrig; Hendes Keiserlige Majestæt maatte derimod tilbagegive Churfyrsten a Platz alt det øvrige, som hun havde taget i Besiddelse af Ba nien, og for den Deel, som hun beholdt, afstaae et Aquivalint i Schwaben, eller de Hertugdommer Limburg og Geldern, for at sætte Churfyrsten af Pialz i Stand til, at kunde tilfredsstille Churfyrsten af Sachsen, i Henseende til hans Allodialle Fordringer ved visse Afstaaelser og Omtuskninger, hvorover man skulde søge at blive enig; at Hr. Romersk Keiserlige Majestæt, for at befordre dette almindelige Forlig, maatte tillægge Churfyrsten af Pfalzde i Bajern ledige Rigslebne, og Hendes Majestæt Keistrinde Dronningen maatte afstaae de Lehnsrettigheder, hvilke hun, som Dronning i Bøhmen, har erer nogle Districter af Ober=Pfalz, samt efter Allerhøist sammes eget Tilbud ei være imod, at de Brandenborgske Land i Franken bleve i Fremtiden forenede med det Brandenborgske huuses Churlinie, ei heller søge at hindre de Omtuskninger som dette Huus maatte kunde giøre med sine Naboer. Man overlader det til enhver Upartisk at dømme, om dette Udkast ikke havde været beqvemt til, at forene adskillige Partiers Jnteresse ved den Bajerske Arvefølge, og om man med at lagttage negen billighed og Moderation havde kundet optænke noget fordeelagtigere for det Wienske Hof, end derved, at man forskaffer bemeldte Hof, nagtet det med Ret intet kan fordre, en tilstaaet roelig besiddelse af tvende store Districter, hvorved Bøhmen og Østerrig vilde blive saa fordeelagtig udvidede og paa Grændserne omgivne med Fløder; og derfor intet andet Aquivalent forlanger, end tvende smaae Districter, som en kan komme i nogen Sammenligning med de afstaaende, og som ere gandske adskildte fra den Østerrigske Staat, og nogle gandske ubetydelige Lehne, der ke indbringe noget, og tiene til intet andet end ofte at opvække Stridigheder med Naboerne.