Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1817-07-08
Den af Hs. Majestæt befalede Standret bestod af Høiesterets=Assessor Kjerulff, Politirets=Assessor Danchel og Lands=Overret samt Hof= og Stadsrets=Assessor N. Lange, samt Over=Auditor Gyldenfeldt, som Actuarius. Befalingen lød derhen, at de uopholdelig havde at sammentræde og ikke at hæve Retten førend Dom i Sagen var afsagt, hvilken Dom forinden dens Publikation skulde forelægges Hs. Majestæt til allernaadigst Resolution. Standretten begyndte sine Undersøgelser Natten til den 26 Junii Kl. 2. og fortsatte dem uafbrudt til den 27 om Middagen. Disse give da følgende Oplysninger og Anledningen til Tumulten, og hvorledes dermed tilgik: "Søndagen den 22 Juni var paa en af Forbedringshusets Arbeidsstuer forefaldet nogle Uordener, da adskillige af Fangerne havde viist Opsætsighed, mod en af Stiftelsens Betjente. Da bemeldte Fanger, ventede i denne Anledning at blive fremkaldte for Direktionen, og for deres Forhold tilkjendt Straf, satte disse sig ved skrevne Sedler i Forbindelse med Fangerne i Rasphuset, og aftalte, at saafremt nogen af dem ved Direktionsforsamlingen Onsdagen den 25 Juni skulde blive fremkaldt og tilkjendt Straf, skulde ved et aftalt Tegn en almindelig Opstand skee imellem Fangerne i Rasphuset, der skulde gaae ud paa at befrie den eller de af Forbedringshuusfangerne, som Direktionen maatte have tilkjendt Straf, for denne, og derefter iværksætte et Udbrud af Straffeanstalten. Onsdagen den 25 Juni om Eftermiddagen forsamlede Direktionen sig, og blev da Aarsfangen Andreas Davidsen Eggers, for sin Søndagen forud udviste Opsætsighed mod en af Stiftelsens Betiente, og for derhos under sit Møde for Direktionen at have viist Studshed, tilkjendt at sættes i Cachottet. Da han førtes over Gaarden ved Rasperiet, raabte han høit: gjeg skal i Cachottet, hvorpaa en Fane eller et hvidt Tørklæde, paa en Stang blev udstukket af et af Vinduerne i Forbedringshuset, og et Vindue af Forbedringshuusfangen Johan Ludvig Arentz, for at forøge Allarmen, kastet ned i Gaarden; umiddelbar derpaa opstod en almindelig Allarm mellem Rasphuusfangerne, af hvilke nogle, som vare indsatte i Møllen, sønderbrød et om denne værende Gitter, hvorved de kom ud i Gaarden, og her fratog Livsfangen Jens Christensen Mellerup en af Stiftelsens Betjente Nøglerne til Rasphuus=Numerne og Mellemporten, hvormed nogle af Dørrene til Rasphuus=Numerne bleve aabnede, og Fangerne kom ud; men andre af Fangerne skaffede dem, Udgang ved, med de dem i deres Rasphuus=Numer til Arbeidet givne Materialier, at sønderslaae Vinduerne eller Dørrene. Det Militaire begyndte derpaa at skyde ind i Gaarden, og igjennem Vinduerne ind i Stiftelsen, men adskillige af Fangerne, som vare bevæbnede med Knipler af det Træe, de i Rasphuset havde til Forarbeidning, opbrød, Dørrene til Tugthusets Locale, hvor de søgde at bringe det sammesteds værende Fanger til at forene sig med dem. Da imidlertid de af Fangerne, som ikke havde benyttet det første, Øieblik til at undvige, derefter fandt at en Undvigelse en Masse ei kunde iværksættes, kom nogle af dem, der angives, at have været Jens Lagerløv Trap, Hans Pedersen Slaglille, Jens Christensen Mellerup, Johan Carlsen, Johan Pedersen, med Tilnavn Vovehals, og nogle flere, ved at prænge en Dør med en fra Rasphuset medbragt Bom, oppaa Soveloftet. Her skal Trap have forsøgt paa, at slaa Jld i et Fyhrtøi han havde hos sig, og da en Lem til Værk loftet, hvor en betydelig Deel af det af Fangerne opplukkede Værk var beliggende, ved at frabryde en for samme værende Krampe, var aabnet, gik endeel af Fangerne op paa sidstmeldte Loft, hvorfra Jlden nogle faa Minutter derpaa bemærikkedes. Standretten, som umiddelbar efterat Undersøgelsen, var sluttet, skreed til Sagens Paakiendelse, og afsagde Dommen Kl. 5 1/2 om Eftermiddagen den 27de, fældede Johan Petersen, med Tilnavn Vovehals, til Livsstraf efter Lovens 6 - 19 - 1, som Medhjelper i Brandstiftelsen. Fangerne Johan Ludvig Arentz, Christian Brink, Lars Petersen, Hans Petersen Slaglille, Jens Christensen, Mellerup, Johannes Lagerløv Trap, og Johan Carlsen, der, deels ved egen Tilstaaelse, deels ved afhørte Vidner, vare tilstrækkelig overbeviste om, at have været de meest virksomme Deeltagere i Tumulten, in Specinden første en af Ophavsmændene til samme, fældede Retten herfor til Livsstraf, efter Grundsætningerne i Forordn. af 30 August 1813, som Man fandt i høiere Grad at maatte finde Anvendelse, hvor Fangernes Formaal ved de stiftede Uordener, gik ud paa selve Straffe=Anstaltens Ødelæggelse, og en aldeles Forstyrrelse af den indvortes Orden. Andreas Davidsen Eggers, der ikke mod sin Benægtelse kunde ansees loverbeviist om, da han, ved at føres over Rasphuusgaarden, raabte at han skulde i Cachottet, dermed at ville have givet Signal til Opstanden, og Rasmus Bergvaldsen, samt Carl Krause, hvilke samtlige have deeltaget i Tumulten paa en mindre Maade end de forannævnte, bleve derimod tilkjendte enten Forlængelse i Straffetiden, forøget Arbeide i StraffeAnstalten, eller korporlig Straf af Kat. Denne Dom bled Hs. Majestæt forredraget i det Geheime=Statsraad, og af Allerhøistsamme allernaadigst approberet, dog saaledes, at Brink, i Betragtning af Sagens Omstændigheder, skjænkedes Livet, men paalagdes Kagstrygning, og at den Forlængelse i Straffetiden, som Andreas Davidsen Eggers var idømt, skulde regnes fra Dommens Datum, istedetfor fra Udløbet af den Tid, han efter den ham forhen overgangne Dom havde der at arbeide. Om Morgenen den 28 Juni blev Straffen, exeqveret paa samtlige Forbrydere paa en Plads bag Søe qvæsthuset.