Aalborg Stiftstidende, 1845-01-31
Naar Kammerr. Grabert vil have det anseet for et Beviis mere for den Langsomhed, der ei sjelden imputeredes Danskheden, at der endnu i Vinterens Hjerte arbeides paa Chausseen tre Maaneder efter den Tid, at den efter Bestemmelsen skulde være færdig, maa jeg bede ham tilbagekalde i sin Erindring Veirliget i forrige Aar, der ingenlunde var gunstigt for Veiarbeidet, idet først den strænge og sildige Vinter ikke tillod Jordarbeidets Paabegyndelse paa den lerede Strækning vesten for Knivholt – hvor de største Udgravninger findes, og som netop er den, der senest er udlagt til Passage, om hvilken altsaa her nærmest maa være Tale – for ved Jndgangen af Mai Maaned, dernæst forsinkedes Fuldførelsen af den ubetydelige Deel af bemeldte Jordarbeide, der ved Begyndelsen af August endnu resterede, omtrent en Maaned ved det vedholdende, stærke Regnveir, som herskede hele August Maaned igjennem; endelig var et lignende Veirlig i October og November Maaneder til betydelig Hinder saavel for den manglende Plasterlægning som for Gruustilførselen, og dette sidste Arbeide havde aldeles maattet standse, dersom der ikke var udvirket høiere Tilladelse til at tage Gruset i en anden Gruusgrav, end efter den oprindelige Arbeidsplan bestemt, hvorved vandtes, at Transporten størstedeels skete af den allerede udlagte Deel af Chausseen, istedetfor ad en leret, og i vedholdende Regn saagodtsom ufremkommelig Vei. Skjøndt jeg nu i Regelen maa ansee det for at være ligesaa meget i Veivæsenets som i Entrepreneurernes Jnteresse, at Conditionerne strængt overholdes, maa det dog vistnok tilstaaes, at det under uheldige Omstændigheder er en ligesaa stor Haardhed imod Entrepreneurerne, som det strider imod Veivæsenets sande Jnteresse, aldeles at lade saadanne ude af Betragtning ved Bedømmelsen af en Entrepreneurs Præstationer; thi uanseet, at mangt et Arbeide er saagodtsom undførligt i et, af vedholdende Regnveir opblødt Jordsmon, vilde rimeligviis ialtfald en saa ubillig Handlemaade bortskræmme Liebhavere fra at overtage et Arbeide, der blev saa hensynsløst bestyret, eller idetmindste bevirke, at det opskruedes til en uforholdsmæssig Priis. Det forholder sig fuldkommen rigtigt, naar Hr. G. anfører, at flere Entrepreneurer have maattet omgjøre endeel af deres Arbeide, men iøvrigt er han feilagtig underrettet baade om den begaaede Mislighed, og om Maaden, hvorpaa den blev redresseret. Det var nemlig ved at overføre og udsprede de ved Siderne af Veien ituslagne Smaasteen (og ikke uharpet Gruus, som Hr. G. anfører) at flere Entrepreneurer begyndte, nedenunder disse at sprede et tyndt Lag tørt Sand, det de førte over tilligemed Stenene, hvilket Bedrageri, saalænge de indskrænkede dem til at udfylde Mellemrummene mellem det underliggende Lag af Pflastersteen, var saameget vanskeligere at opdage, som det naturligviis umuligt kunde undgaaes, at noget Sand fløi over paa Chausseen fra de tilstødende, sandede Marker og navnlig fra den hosliggende gamle Vei, – men da de gik videre, blev Bedrageriet opdaget af Opsynet og for mig anmeldt, og Entrepreneurerne maatte nu ikke alene borttage Smaastenene, men ogsaa omlægge hele Pflasteret; thi jeg indsaae meget vel med Hr. G., at de i dettes Mellemrum tilbageblivende Sanddele vilde skade Chausseen, og imod Bedragere er desuden ingen Strænghed for stor, Dette Bedrageri har imidlertid ikke, som Hr. G. formoder, havt nogen Deel i, at Arbeidet paa den vestligste Strækning er noget tilbage, da Samme fandt Sted paa Strækningen østen for Knivholt, der i en Længde af henimod en halv Miil allerede udlagdes i Midten af September, eftersom det var fundet at være saavel i det Offentliges som Veivæsenets Jnteresse at fremskynde Arbeidet paa denne Strækning, hvor den nye Vei for endeel falder i den gamle, for saameget tidligere at kunne aflægge Jnterimspassagen. Den næste halve Fjerdingvei udlagdes derpaa størstedeels i Begyndelsen af October, og den resterende Fjerdingvei – af hvilken forøvrigt den vestligste Strækning ikke kunde paabegyndes før i Juni Maaned, da det først dengang blev afgjort, hvorvidt en ny Retningslinie for endeel af Hovedlandeveien imellem Hjørring og Frederikshavn kunde foranledige en forandret Retning af bemeldte Strækning - udlagdes til offentlig Passage den 19de December, efterat som sædvanligt den halve Tykkelse af Gruuslaget var ført paa Chausseen for først at sammenkjøres, og den resterende Gruusleverance, der iøvrigt ikke her kan have nogen Jndflydelse paa Passagens Bibeholdelse, er nu størstedeels præsteret. Det Billede, Hr. G. udkaster af det Jaskerie, han ved at passere Veilinien har været Vidne til, bærer altfor meget Præget af Overdrivelse, til at nogen fornuftig Læser kan have fattet Tiltro til det. Det passer langtfra engang paa de enkelte Puncter, hvor den gamle Vei overskjærer den nye - hvor altsaa Passagen bestandig maatte skee, og det saaledes ikke kunde undgaaes, at Leer og Jord førtes fra den opæltede gamle Vei, og fra Opkjørselsramperne til Chausseen op paa Steenlaget – men er det Hr. G. Mening, at det ogsaa skal anvendes paa de enkelte Strækninger, hvor det var nødvendigt at lade Gruusleverandeurerne kjøre med Gruset paa Steenbanen, saasom Rabatterne vare aldeles opblødte, da maa jeg tillade mig at erklære det for aldeles falsk; den herved foraarsagede Skade paa Range ringen (Steenbanens Dæklag af Smaasteen) var saameget mindre, som denne sammenholdtes af det, ved Regnen udblødte, tynde Dæklag af Leer, og indskrænkede sig til et svagt Spor i Rangeringen, der forinden Grusets Udplanering jævnedes, og paa et enkelt Sted fyldtes med Smaasteen. Med Hr. G. maa jeg være fuldkommen enig i, at Bordurstenene bør anbringes noget dybere end Steenlaget (der i det her givne Tilfælde har en Tykkelse af 6 Tommer nærmest ved disse), og jeg kan forsikkre ham, at dette ogsaa er Tilfældet paa hele den omhandlede Veistrækning, saa at hans Øie her har skuffet ham; ligeledes feiler han, naar han angiver den for Bordurstenene foreskrevne Høide til 12 Tommer, da den er fastsat til 10 a 12 Tommer. At Steen af noget over en Cubiktommes Størrelse just ikke kunne bidrage til at consolidere en Veibane af smaakornet Gruus, er fuldkommen rigtigt, men Hr. G. maa ikke oversee, at de i Gruset værende Smaasteen ved Udplaneringen ere afrevne fra Kjørebanen, og anvendte til en Art Udvidelse af denne, idet de ere lagte i tvende Rækker paa de udvendige Side af Bordurstenene, og derpaa nedpressede med Steentromlen, ved Chausseens Afvalisning. Det er i Betragtning heraf, at jeg med velberaad Hu ikke har fundet Anledning til i saa Henseende at fordre Conditionerne saa bogstaveligt opfyldte med Hensyn til Gruusleverancen. At forøvrigt det i December Maaned leverede Gruus fandtes blandet med formange og store Steen, er unægteligt (maaskee en Følge af Vanskeligheden ved under Frosten at skille dem fra Gruset), og til Hr. G.s Beroligelse i saa Henseende kan det tjene, at der alt for flere Uger siden er givet Entrepreneurerne Ordre til, efter ved Udplaneringen at have afrevet Stenene, at bortføre disse og derpaa levere et ligesaa stort Qvantum Gruus istedetfor. Man vilde sikkert finde det høist upassende, om jeg her vilde indlade mig i en Undersøgelse om, hvilken Bygningsmaade for Steenkister, der er den bedste, enten den i Vendsyssel sædvanlige, eller den, der pleier at anvendes paa Hovedlandeveiene. Jeg skal derfor kun holde mig til det af Hr. G. anførte Factum, hvormed han mener at bevise Rigtigheden af sin Paastand om den slette Bygningsmaade, der er anvendt ved de omhandlede Steenkister, efter blot at have gjort opmærksom paa den Overdrivelse, hvoraf man ogsaa her finder tydelige Spor, naar de klinede Sidestenes Tykkelse angives til 6 Tommer, da Enhver maa kunne indsee, at det vilde være et reent Kunststykke at faae en Steen af 12 Alens Høide til at staae blot nogenlunde fast paa en Flade af 6 Tommers Brede, isærdeleshed naar den, som her er Tilfældet, stilles paa et Steenunderlag. Hr. G. støtter sin ovenfor nævnte Paastand paa det Factum, at en af Sidemurene allerede nu skulde have tabt den Niveaneller den lodrette Stilling, hvorudi man dog maa antage den har været opført." Hr. G. maa sikkert her tænke paa den 2 Alen høie og 33 Alen lange Steenkiste i den dybe og korte Slugt ligefor Knivholt Teglværk, og som ligger under en Dæmning af over 12 Fods Høide, ved et Jordskred – med imod Steenkistens Sidemuur – af den høie og steile Jord masse, hvormed Dæmningens Dannelse fra den ene Side var paabegyndt, og hvilken Kraft Steenkisten naturligviis ikke kunde være beregnet paa at modstaae, forrykkedes - ikke hele Sidemuren men – een eneste Steen i Sidemuren ubetydeligt i sin Stilling, saa at dette Factum snarere er et Beviis paa Steenkistens Styrke end paa dens Svaghed. Af fuldeste Overbeviisning kan jeg forresten forsikkre Hr. G.,at denne Omstændighed ingen Jndflydelse vil have paa Ki stens Soliditet. Hr. G. gaaer nu over til at betragte Sagen fra det oekonomiske Standpunkt, idet han navnlig holder sig til Steenkistearbeidet, og efterat have fremført sin Forundring over, at der for hver Kiste er ført Veikassen 100 Rbd. til Udgift, idet man for denne henorme Betaling" overlod Arbeidet til en Snedker fra Skanderborg, imedens Egnens Steensættere igjen overtoge det imod den passende Betaling af 25 Rbd. pr. Kiste, – og derefter paaanket den meget paafaldende Omstændighed, at man, i Modsætning til hvad der med det øvrige Arbeide var Tilfældet, undlod ved Licitation at aabne Concurrence og Opførelsen af disse Steenkister, ender han med at overlade Andre at opklare det Mysterium, der her stiller sig for Øie, og da neppe Nogen er bedre istand hertil end Undertegnede, skal jeg ved at gaae lidt dybere ind i Sagen søge at efterkomme Opfordringen, Først maa jeg da bemærke, at baade den overordnede Veibestyrelse, og de af Hjørring Amtsraad og Communalbestyrelsen i Frederikshavn udnævnte localkyndige Mænd –der ifølge Freg af 29de Septbr. 1841 § 5 skulle raadslaae med Jngenieurofficeren om Midlerne til Arbeidets bedste Fremme m. m. - vare fuldkomne enige med Undertegnede i, at det var den hensigtsmæssigste og simpleste Maade af gjøre Egnens Steenhuggere bekjendte med Veivæsenets Steenkister, at bortaccordere Arbeidet til en bekjendt retskaffen og dygtig Mand, hvem det vilde være magtpaaliggende at udfore Arbeidet saaledes, at det kunde afgive et Mønster for de herværende Steenhuggere, hvilke da ved de fremtidige Licitationer kunde overtage Arbeidet – som man naturligviis havde Ret til at haabe – til en noget billigere Priis end en fjernere boende Mand kunde paatage sig det. – Som den, Veibestyrelsen ønskede skulde paatage sig dette Arbeide, anviste den mig Snedker Møller fra Skanderborg, hvem Opførelsen af de fleste paa Jyllands Hovedlandeveie udførte Broer har været anbetroet, og med denne Mand afsluttede jeg under Forbehold af høiere Approbation Accord om Steenkistearbeidet for Overslagssummen; at gjøre særdeles Paastand paa en Afkortning heri, fandt jeg saameget mindre Anledning til, som det oftere har været Tilfælde ved Licitationerne i det sydligere Jylland, at Steenkisterne saagodtom ikke ere gaaede ned under Overslaget, og dette var her beregnet efter samme Maalestok, som ellers er sædvanlig. Møller overlod, som enhver fornuftig Entrepreneur, det egentlige Steenhuggerarbeide i Accord til nogle af de Steenhuggere, han havde i sin Tjeneste, medens han for egen Regning udførte Transporten af Stenene, Udgravning til Fundamentet m.m. Efterat Møllers Steenhuggere havde bygget et Par Steenkister, modtoge de Tilbud fra flere Steenhuggere fra det omliggende Land, om at bygge nogle af de resterende Kister, og de overtoge ogsaa virkelig flere af disse for 30 Rbd. Stykket. (Jdet jeg bemærker, at saavidt mig bekjendt kun en Kiste opførtes for 25 Rbd., skylder jeg Sandheden at tilføie, at Gjennemsnitsprisen, for hvilken de vare bortaccorderede af Veivæsenet, ikke var 100 men 130 Rbd.) Men herved maa erindres, at til flere af disse Steenkister leverede Møllers Steenhuggere Fløie, Gesimser eller desl., at det kun var det egentlige Steenhuggerarbeide, Accorden gjaldt (da Møller som ovenanført udførte Steentransport m. m.), og endelig - hvad der vel næsten maa betragtes som det vigtigste – at begge Parter ansaae det som en Slags Skole, hvorfor ogsaa Møllers Steenhuggere jævnlig maatte have Tilsyn med de Andres Arbeide og oftere assistere dem derved. De herværende Steenhuggere have iøvrigt flere Gange beklaget dem for mig over den saare ringe Fortjeneste de havde, og da jeg foreholdt Møllers Steenhuggere deres store Knaphed imod disse Folk, svarede de mig, at det var ikke meer end billigt, de betalte Lærepenge, hvilket rigtignok er stemmende med den iblandt Steenhuggere almindelige Skik, at den, der vi lære Professionen, et Par Aar arbeider hos en ældre Steenhugger uden Løn. At Omegnens Steenhuggere maae have betragtet Sagen fra et lignende Synspunct, lærer bedst Udfaldet af indeværende Aars Licitation, hvor Gjennemsnitsprisen efter Overslaget var 150 Rbd. pr. Kiste, og den Priis for hvilken de overtoges ved Licitationen i Gjennemsnit – hverken var 25 eller 30 Rbd., men derimod – omtrent 100 Rbd. Dette Resultat, der forholdsviis maa kaldes meget heldigt, maa forresten for en stor Deel tilskrives den Omstændighed, at Vendsyssels Steenhuggere saagodtsom ikke forlange høiere Dagløn end en simpel Dagleier, Noget, som intet andet Sted er Tilfældet. Hr. G. slutter med den Forsikkring, at det ingenlunde er personlige Hensyn, der have ledet hans Pen, og skjøndt jeg aldeles ingen Grund har til at betvivle Sandheden heraf, kan jeg dog ikke tilbageholde min Forundring over, at ikke nogen af hans paalidelige Kilder, selv have paataget sig den Uleilighed at drage de paaankede Uordener – om man vil tillade mig at bruge et saa mildt Udtryk – frem for Publicums Domstol. Efter kun endnu at have bemærket, at forrige Aars Vei anlæg koster omtrent 20,000 og ikke 25,000 Rbd., skal jeg slutte denne Artikel, der er bleven vidtløftigere end Læseren, saavelsom jeg kunde ønske, men det har været mig umuligt at fatte mig kortere, naar jeg, som jeg gjerne vilde, skulde sætte den opmærksomme og tænkende Læser istand til selv at dømme i Sagen. Hjørring, den 24de Januar 1845. Glahn, Jngenieurcapitain