Aarhuus Stifts-Tidende, 1813-04-02
Wittgenstein har i Berlin udstædt tvende ProFlamationer; den ene til Jndbyggerne af Hannover, Vestfalen og Berg, Ostfriesland &c.; den anden til Jndbyggerne af Brunsvig Wolsenbüttel, Altmark paa venstre Eldbred, Maadeborg, Halle, Hessen-Cassel, Osnabrüchos. v. J den første af disse siges der: "J det nøieste Forbund med Preusen, Engelland, og sine øvrige mægtige Allierede sender mig Befrieren Alexander, min seietrige Herre, at sønderbryde Eders Lærker, giengive Ede eders Sprog, Eders forrige Forfatninger, Eder selv; og til Slutningen hedder det at den Tydsker som gribet til Vaaben mod sit Fædreland, skal i Ruslands længst bortfiernede Provindser komme til at begræde sit foretagende!" J den anden siges til franske Præsikter og øvrige Embedsmænd, at de ikke maa giøre Regning paa hans Beskyttelse mod Folkets retfærdige Hævn !!" Ogsaa til Sachserne har bemeldte Hærfører under 23de Ports udstedt følgende Proklamation. Brave Sachsere, hvorledes skal jeg tale til Eder, - som Eders Fiende, det er jeg ikke. I ere jo tapre Tydske, og jeg et kommen for i min Keisers Navn at befrie alle Tydskere fra det skammelige Aaa. Saa vil jeg da talt med Eder som eders Viin; hører mig, thi jeg mener det godt med Eder. Jeg tilstaaer, at J menne studse ved Synet, at de i eders Land indrykkende Russer og Preusere; at I ere bekymrede og ikke veed hvad J skulde giøre, da Eders Konge har forladt Eder og befalet Eder Rolighed. Men naar et Huus brænder, saa maa man ikke først spørge Eieren om Tilladelse til at slukke. Eders Konges Huus brænder allerede længe; han er selv i Nød, han tør ikke tale, som det sikkert ligger ham paa Hiertet. Thi betænker dog kun, Han, en tydsk Fyrste, der allerede længe har maattet levere de Franske Eders Sveed og Blod. Han skulde befale Eder Roe i et Øieblik da Roe er en Forbrydelse, Timen er forhaanden der skal befrie Eder fra fremmed Aag. Hvo det nu kan vedblive at være rolig, den erkiender jeg ikke for nogen ægte Sachser. Hvo der ikke er for Friheden, er imod den. Derfore vælger, min broderlige Hilsen eller mit Sverd. Forener Eder med mig for at airnerobre Eders Konge- og hans Selvstændi hed. J skulle have en frie Konge- og kaldes frie Sachlere. - Op! væbner Eier, og var det ogsaa kun med Lee og Køller, forjager Udlændingerne fra eders Fædreland. Mig og mine Russer samt de tapre Preusere, skulle i finde overalt hvor Faren er størst. Allerede har den Allerhøistes Dom aabenbarer sig paa de Overmodige, troer mig, vi ville seire! Guds Langmodighed er udtømt; vi ville seire. saaledes taler jeg ikke af forfængelig Pralerie, men i Tiltroe paa Gud og Eder og den hellige retfærdige Sag, Den 26de Marts holdt H. M. Kongen af Preusen sit høitidelige Indtog i sin Residentsstad Berlin, under Ledsagelse af det hele russiske og preusiske Generalitet og under sit Folks og de russiske Troppers Fryderaab. - Nogle Dage iforveien havde H. M. udstædt følgende Proklamation til sin Krigshær: "J have saa mangelund yttret Længsel efter at tilkiempe Fædrelandet Frihed og Selvstændighed. Øieblikket dertil er nu kommen. Ethvert Lem af Folket føler dette. Frivillig iler Mænd og Ynglinger fra alle Kanter til Vaaben. Det som hos dem er fri Villie, er Kold for Eder, som børe til den staaende Hær. Af Eder - indviede til at forsvare Fædrelandet - er det berettiget at fordre, hvad hine tilbyde. - Seer, hvo ledes saamange forlade Alt hvod der er dem det Kiereste, for at hengive sit Liv med Eder for Fædrelandets Sag. Føler altsaa dobbelt Eders hellige Pligt. Tænker derpaa paa Slagenes Dag, som ved Savn, Møisomheder og indvortes Tugt. Den Enkeltes Ærgierrighed - han være den Høieste eller Ringeste i Hæren - forsvinde i det Hele. Hvo som følet for Fædrelandet, tænker ikke paa sig selv. Den Selvsyge træffer Foragt, hvor kun det almene Ved gielder, For Dette vige nu Alt. Seieren kommer fra Gud, Viser Eder hans høie Beskyttelse værdig ved Lydighed og Pligtopfyldelse. Mod, Vedholdenhed. Troskab og stræn Orden være Eders Roes. Følger Eders Forfa dres Ex maal, værer dem værdige og tænker paa Eders Efterslægt - Vis Belønning bier den, som udmærket sig; lod Skam, og Straf, den som forglemmer sin Pligt. - Eders Konge liver stedse hos Eier, med ham Konprindsen og Prinseine af hans Huus. De ville komme med Eder og ved vor Side et til vor og Tydsklands Bistand kommen tappert Folk, som ved stor Daad værnede om sin Uafhængighed. Det havde Tillid til sin Hersker, sine Førere, sin Sag, sin Kraft, og Gud var med det, Saaledes ogsaa J. Thi ogsaa vi kæmpe den store Kamp om Fædrelandets Uafhængighed - Tillid til Gud, Mod og Vedholdenhed, være vort Løsen: Fr. Wilhelm.