Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-12-17
hidtil har den poetiske Deel af vor Litteratur manglet et værdigt Heltedigt. Den af Selskabet for de skjønne Videnskaber i dette Øiemeed udsatte betydelige Præmie syntes at ville have samme Skjebne som den, der i Engelland engang blev udsat for Udfindelsen af Cirelens Qvadratur. Endog een af Landets ældste og ypperste Digtere, hvis Digterarbeider ville være et evigt Mindemærke om de lykkeligere Tider i vor poetiske Litteratur, har skrevet et Heltedigt *),*) Jonathan af den nuværende Biskop J. N. Bruun. bestemt til at vinde Prisen, men var ikke saa heldig at vinde den. Man havde næsten opgivet alt Haab om, at den nogensinde vilde blive vunden. Endelig fremstod en Mand, der uberømt, skjønt ikke ubekjendt, som Digter, vandt den udsatte Præmie. Digtets Jndhold er det befriede Jsrael, et Æmne, der var saa meget vanskeligere at udarbeide, som der i denne hele Tildragelse ikke findes en eneste Person, man i egentlig Forstand kan kalde Helt, og som man i vore Dage alt mere og mere begynder at betragte det Vidunderlige med andre Øine end før. At Hovedpersonen, Moses, ikke kan betragtes som Helt, ligger aabenbar for Dagen. Som et guddommeligt Sendebud udførte han kun Jehovas Bud. Naar Havet træder tilbage, naar der fra Klippen i Ørkenen udqvælder Vand efter Moses befaling, saa skeer det efter Himlens af ham forkyndte Bydende, men er ingen Heltegierning. Den største Helt af Verden kan ikke forandre Naturens Love, og til at forandre dem ved Underværker, udfordres der en guddommelig Mand eller Prophet, men ingensinde en Helt, der kan eller bør være Hovedpersonen i et episk Digt. Var Moses selv ingen Helt, saa vare de øvrige Jsraelitiske Hærførere det saa meget mindre. Ved at gjøre dem dertil, taber det Hele det, der udmærker denne Begivenhed fra alle andre - Guddommens uafladelige Medvirkning. Hvor lidet nu Æmnet i og for sig synes at være skikket til et Heltedigt, saa har Forfatteren dog ved poetiske Skjønheder gjort dette Digt til en ligesaa behagelig som fortræffelig Læsning. Ved at udtømme vort Sprog hele Fylde, har han viist, hvilken Kraft og Bøielighed det besidder, ligesom man overalt og i den episke Digtekonst bedste kan opdage de store Skatte, der ligge skjulte i Sproget. Fra denne Side fortjener Hr. Provst Hertz enhver sand Videnskabs mands varmeste Tak, og ikke uden den inderligste Harme har man nylig seet en Ægyptisk Kogler, der ikke kunde skrive fire Linier Dansk, uden at bruge to udanske Ord, offentlig haane et Digt, der gjør sin Forfatter og vor Litteratur saa megen Ære, Men saadant maa man imidlertid tilgive Mennesker, som, for at fylde en kom Madpose, tillade sig saa meget andet uædelt og uforsvarligt. - Det havde i øvrigt været at ønske, at Digteren hellere havde valgt et Æmne af Fædrenelandets Historie, der er saa rig paa store Daad og sande Helte. At Nilen forvandledes til Blod, at Ægypterne bleve oversvømmede af Frøer og beladte med Utøi, stinkende Fluer, Bylder og Saar, ere Ting, som vilde vanzire en Homers Arbeide. Man bør ønske dem udeladte af vore Lærebøger, og med endnu langt større Føie af ethvert sublimt Digt. At Milton og Klopstok valgte Æmner af Bibelen, var passende, i det mindste for den førstes Tidsalder. Men i vore Dage, hvor den hellige Skrivt har havt saa mange og mægtige Angribere, synes det at være rigtigst, saa meget som mueligt, at forbigaae de Ting, der saa lettelig give disse Angribere Vaaben i Hænderne. Det talende Automat.