Viborger Samler, 1782-10-28
de, E. D. Mandagen den 28 October. Enhver Ting er ligesom man tager sig den. Jeg har kjendt et Menneske, som, naar man talte enten om noget glædeligt eller bedrøveligt, gemeenlig aldrig svarte andet dertil, end: En Ting er ligesom man tager sig den. Da nu mange Mennesker har vant sig til visse Tallemaader, som de aldtid bruge, enten de passe eller ikke, saa ansaae jeg og dette en Tiidlang alene for et saadant Ordsprog hos denne Mand. Mand. Men da jeg siden lagde merke til, at han, skiønt hans udvortes Omstændigheder vare intet mindre end fordeelagtige, dog altid var vel tilfreds, roelig og fornøiet, faldt det mig ind, at han udentvivl med disse saa jevnlig brugte Ord røbede sin virkelige Tænkemaade, og at dette just indeholdt Grunden til hans altid roelige og fornøielige Liv. Jeg tænkte Sagen nærmere efter og fandt min Formodning grundet. Jeg vante mig selv til at tænke saaledes, og kunde ikke afholde mig fra hver Dag ofte at sige: Det er kun, som man tager sig det; og jeg kan forsikkre, at jeg siden den Tid lever meget meere fornøiet, end før. Vi skylde os selv det, at vi ber giøre os saa lykkelige, som mueligt, og ikke undlade at benytte os af noget Middel, der kan bringe Roelighed i vor Siel. Dette Blad er derfor bestemt til at bekiendtgiøre et saadant i disse Ord. Naar en siger: Det er kun, som man tager sig det, giver han dermed tilkiende, at det kommer kun an paa, hvorledes man forestiller sig en Ting, fra hvilken Side man betragter den. Enhver Ting har gemeenlig sin gode og onde Side, og eftersom enten denne eller hiin forestiller sig vort Sind, holde vi Tingen, for skadelig eller fordeelagtig, og finde Mishag eller Fornøielse der. Men da det, hvis vi ikke ganske ligge fængslede i Lidenskabernes Baand, staaer i vor egen Magt, at betragte en Ting fra hvilken Side vi vil, saa staaer det og ofte i vor egen Magt, enten vi vil have Sorg eller Fornøielse af en Ting. Det bliver altsaa vist nok een af Hovedreglerne til et for fornøiet Liv at vænne sig til altid at betragte enhver Ting fra den gode Side, og jeg vil for at aftvinge Læserne deres bifald, til deres egen Fordeel, bevise denne Sandhed med adskillige Exempler. Hvorledes kan det gaae til, sagde Frue Orgonnyelig til Euphrosyne, at De kommer saa vel igiennem med Deres Pige; hun er dog ligesaa dum som min Jeg kan ikke længere holde det ud med hende, ellers maatte jeg ærgre mig ihiel. Jeg kan sige med Sandhed, at jeg har ikke havt en fornøiet Time, siden det Menneske kom i mit Huus. Vi har tvertimod, svarede Euphrosyne, den største Spas med vores. Det er et got Stakkel. Jeg kan ofte neppe bare mig for Latter, naar hun kommet med sit tossede Snak Naar jeg seer, at hun tager forkeert fat paa en Ting, giør jeg det selv og lader hende see til. Den stakkels Pige har ingensteds været, og jeg haaber dog, hun skal med Tiden blive klogere. Enphrosyne er ingenlunde ligegyldig eller letsindig, hun holder en ligesaa ordentlig og net Huusholdning, som Frue Orgon; Hvoraf kommer det da, at, skiønt de begge har lige dumme Piger, den ene er fornøiet og den anden misfornøiet? Vist nok ikke af andet, end at Euphrosyne, betragtede hendes Piges Dumhed fra en anden og fordeelagtigere Side, end Frue Orgon. Da hun selv er klog, uden at vide det, saa merker hun først ved hendes Piges Dumhed sin egen Klogskab og Færdighed, og det ganske naturlig med Fornøielse. Skyggen paa et Malerie har i og for sig selv, blot som Skygge betragtet, intet indtagende, men i det den hielper til at forhøie det hosstaaende Lys, giver den først Maaleriet det behagelige Udseende; Saaledes forhøier Pigens Dumhed Fruens Klogskab og Færdighed i hendes egne, hendes Mands og andres Øine. Enhver beundrer saa meget meere hendes ordentlige Huusholdning, som det er bekiendt, at hun har en slet Pige. Desuden besidder Euphrosyne den ædle Ærgierighed, at ville søge ved Lemfældighed, Taalmaadighed og venlig Underviisning at giøre en dum Pige klog, duelig og lykkelig, altsaa anseer hun hendes Dumhed, som en fordeelagtig Leilighed til at indlagge sig Ære. Derimod veed Frue Orgon, til hendes Ulykke, at hun er klog, og troer allerede for længe siden at besidde al den Ære, en Kone af hendes Stand kan erhverve sig, derfor betragter hun ikke sin Piges Dumhed, fra den fordeelagtige Side, som Euphrosyne, men kun fra den værste, og derover er hun misfornøiet og og ærgrer sig, naar denne leer. Det er altsaa med dumme Tienestefolk, som med andre Ting, der synes modbydelige, ikkun ligesom man tager det Nyelig døde en af mine Venner og efterlod sig ser hyldesløse Børn. En stille Bedrøvelse begyndte at bemestre sig mit Hierte og jeg kunde, naar jeg tænkte paa dem, ikke afholde mig fra at fælde Taare. Den Tanke, hvor slet, hvor kummerlig vil ikke disse uskyldige, til Lyksalighed skabte Børn komme til at Leve; hvor bedrøvelig vil de tilbringe deres Ungdoms Aar; hvo vil paatage sig at danne deres Hierte? – spildte mig mangen fornøiet Time. Endelig faldt det mig ind, ind, om det ikke og her gieldte, at en Ting er ligesom man tager sig den. Jeg betragtede de Fader, og Moderløses Stand i Henseende til dens mange Fordeele, i sær dens uryggelige Vished om Guds særdeles Forsorg; jeg betragtede de vanskelige Veie, deslige Børn meestendeels maae gaae, som ligesaa mange Veie til Lyksalighed; jeg betragtede de velgiørende Hænder, som styrkede ved Kristendommens Lære hielpsomme rekke efter de Faderløse. Erfarenhed paa saamange andre Hyldesløse, der nu leve i meget lykkelige Omstændigheder, da derimod andre af deres Alder, som bleve opkielede i Forældrenes Skiød, sukke over deres haarde Skjebne, bestyrkede mig i den Tanke, at Børn, der have mistet deres Forældre, fordre ikke saameget en kummerlig Bedrøvelse af os, som frivillig Understyttelse. Forældre opføde meestendeels deres Børn, ligesom deres egen Fordeel tilsiger dem. Faderløse synes alene at være fødde for Staten. De ere unge Skud, som ved en agtsom Gartners Haand ere udrevne af Vildtnisset og i hans Træeskole opore til frugtbærende Træer. (Meere følger.)