Viborger Samler, 1832-09-09
En Wagrier har i No. 67 af tieler Correpondentsblad fremsat følgende Sammenligning imellem "Os og Englænderne: "Den over uhyre Rigdomme bydende engelske Adel, allerede tidligt overmættet af alle de Nydelser, Luxus formaaer at udfinde, maatte vel, for at dræbe Tiden, hitte paa noget Piquant skulde det endog hentes fra Barbarer, eller halv civiliserede Folkeslag. Derfra skrive sig deres Hanefægtninger Boxninger og Væddelob. Vi finde Sidste at være hjemligt hos Asiens nomadiske Heste-Opelskere, saavelsom hos de halveiviliserede Beboer af Americas Pampass. Mecklenborgerne, der ogsaa ere Heste Opelskere, efterabede heri Englænderne; og vi dem Begge. Hine fattige Nomader, der ikke have Andet at vove, end dem selv eller deres Heste, betragte, ligesom de rige Englændere, der sætte uhyre Summer derved paa Spil, Væddeløb kun som en Forlystelse og et Lykkespil. Vi og Mecklenborgerne ansee det ikke saaledes, at den naturlige Grund at vi ikke have saa Meget at vove; vi see i det et Middel til Hesteavlens Fremme. Forgiæves leet Du vel af denne vor Paastand, Du tykke Forpagter fra Glearnhill, der gnider og trainerer din somnambule, fine Fux hoppe til Væddelobet ved Askot ligesom Gartnerne i Drivhuset varsomt opelsker sine Anna nas for den endnu tykkere Lord Taffel; forgjæves kaster Du et foragteligt Blik til os Du Orkenens fri Søn som paa din forrige Ganger af Stammen El Erisch med Stormens Hurtighed gjennemfarer den glødende Steppe og Libanons ubanede Klofter. Den grundige, erfarne GrevBugsdorff har jo ad Fornuftens Veie forgjæves søgt at rokke vor fire Ider herom, Tværtimod vedblive vi at omdanne vore Agre til Rendebaner, og for disse at opelske Heste, der ikke due til Andet, end at løbe paa dem. Moden har nu ogsaa i vort afsides, tarvelige Wagrien, ved Staden Neustadt, den til Nytte og os til Gavn, etableret et saadant Jnstitut, som den 7de August, under Regn og Storm udfoldede sit første Skuespil. Ogsaa mig drev Nysgierrigheden did, ikke agtende en Ver af et Par Miil, efterat min Phantasi forgiæves havde bestræbt sig for, fra Touneringer og olympiske Lege at sammenvave et billede deraf. Men, o J Jordens Mægtige, hvor kan Man ikke skuffes! Hvor kan Man gjøre saa megen Ophævelse af et saa prosaisk, kjedsommeligt Skuespil, Hvor kan Man gjøre saa fornem en Mine til en slig Misere! Det var ligesom om Slappelsen her feirede sine Mysterier, sit Partie champetre. Skummende Heste, svedige Jokeys, afstikkende, Øiet stødende Former og Dragter; kort sagt: Jllusionen med Askot var skuffende, om endog kun en miniature, ikkun Motivet tilintetgjorde igjen alt det Skuffende. Medens Rendebanen ved Neustadt kun viste sig som en omhyggelig jevnet Plads, hvor unge forkjælnede Heste til Hesteaplens Forbedring, galoperede forbi en gabende Mængde, for at bortsnappe en Bagatelle - ligner Askot en uhyre Pharaobank, hvorpaa Hestene ere levende Jettons og som er omgiven af tusinde Spillere, i hvis Barm tusinde Lidenskaber kæmpe. O, min ædle Herre, eet Motiv maa der hyldes, og hvilket er fordærveligst for vort Fædreneland, Sentimental ignorante Spørgsmaal, vore Landsmænds sunde Menneskeforstand er høit ophøiet over begge, og Civilisationen har forlængst fældet Dommen over disse Jnstituter. Det er ikke rigtigt af disse Folk - - -