Berlingske Tidende, 1750-10-26
Curassau, den 27. Julii. Strax efter de trende sidste Skibes Afreise til Amsterdam var vores Gouverneur, Hr. Mauritius, da han midt udi Junii Maaned med et Selskab, hvoriblant var Capitaten og de fornemmeste Land-Officerer, befandt sig paa en Conpagniet tilhørende Plantage, Haro kaldet, nær ved paa en grum Maade bleven myrdet ved et stort Antall Negrer, som alt for 3 Maaneder siden havde foretaget sig, at bemægtige sig Den, og at ombringe alle Hvide, Mulatter, frie Ne grer, og de Slaver, som ikke vare af Guineiske og Elmiensiske Nationer. De havde taget Aftale om at føre sig denne Leylighed til Nytte, og at giøre Begyndelsen med at myrde det ypperste Hoved. Jmidlertid forhindrede denne Herres Godhed deres onde Forsæt, saasom han lod give dem en Stud til beste, hvorved de bleve indbyrdes uenige, og de, som havde meest af Samvittighed, agtede det ubilligt at være, at skille denne gamle godhiertige Mand ved Livet. Derudover blev Jlden almende under Asken, indtil den brød udden 6 Julii strax efter Solens Nedgang. Samme Dag forsamledes omtrent 100 Slaver af Mænd og Qvinder, fra det nærmeste Platager, forsynede med allehaande Gevær og omtrent 10 Flinter, og myrdede Factoren samt hans Hustrue, og endeel troe Slaver. Derpaa rykkede de med en Tromme og en Fane bedre frem, og dræbte alle dem der mødte dem, hvoriblant befandtes ogsaa en hvid Matros Straa=Huusene plyndrede de, og siden satte Jld paa dem. Derved bled der Allarm i Staden, og Gouverneuren lod hidse sit Flag, samt giøre nogle Skud af Castellet. Saa snart Borgerskabet samt mangfoldige Hvide, Mulatter og frie Slaver vare komne i Gevær, bleve de forstærkede med 24 Soldater og nogle Under-Officerer, og marcherede hen til Plantagen Haro. Uagtet de nu paa den trange Vei over Fieldet bleve meget foruroligede ved de Oprørskes Skyden, saa lykkedes det dog for Soldaterne, at de under bestandig Fyren kom igiennem disse Passe, og giorde sig til Mester af denne Post, samt, uden at miste een Mand dreve det rebelske Pak paa Flugt med at efterlade sig nogle Døde. Man forfulgte dem paa det ivrigste, og en Tro af 10 eller 12 Jndianer, hvoriblant fandtes 2 Qvinder med smaa Børn, fattede til alle Tilskueres største Forbauselse den Resolution, at springe fra Toppen af det høyeste Bierg, som de havde taget deres Tilflugt til, ned i det dertil opskydende Hav, for at undgaae deres Forfølgere. Den 7de bleve 5 døde Rebeller bragte ind i Staden, og deres Hoveder bleve i Prospecten af Havnen satte paa Pæle, men Kroppene under Galgen opbrændte. Om Aftenen foraarsagede et nyt Rygte, ligesom der kom et Partie Rebeller anmarcherende fra Strandkanten, en stor Forskrækkelse i Staden, som dog ikke varede ret længe. Jmidlertid havde Landets Orlogs-Skibe samt endeel Koffardie-Skibe lagt sig saaledes, at de kunde beskyde Landkanten, og Borgerne og Mulatterne bleve Natten over paa Vagt. Den følgende Dag bleve de adspredte Rebeller overalt forfulgte, hvorved mange af dem bleve ihielskudte, andre have enten hængt eller druknet sig selv, og omtrent 80 ere gjorte til Fanger. Den 15de bleve 100 Mands- og 5 Qvindes Personer levende radbrækkede, og siden halshugne. Sex af dem bleve først opskaarne, Hiertet taget udaf Brystet paa dem, og slaaet dem i Ansigtet. Den 17de var der atter Execution, hvor 15 bleve radbrækkede. Den 19de bleve endnu 13 satte i Jern, og de øvrige Slaver bleve løsgivne. En hvis Europæer har med stor Habilitet forrettet Executionen paa bemeldte 30 Misdædere, og havde selv tilbudet sig dertil. Den 27de var alting i Rolighed igien. Jndbyggerne ønske intet meere, end at have stændig et af Landets Orlogs-Skibe liggende her i Havnen.