Viborger Samler, 1849-08-25
Jndenlandske Efterretninger. De Oplysninger og Beviser, Hr. Geheime=Archivar Wegeners Skrift: "Uber das wahre Verhaltnis des Herzogs von Augustenburg zum holsteinischen Aufruhre, indeholder, ere af en høist sjelden og mærkelig Art. Man kan ikke sige andet, end at Forsynet har paa en føiefaldende Maade affløret det hemmelige Væv af Underfundighed og Svig, der har voldt saa blodige Kampe indenfor Danmarks Grændser. At Hertugen af Augustenborg og hans Broder, Prindsen af Noer, vare Oprørets Ophavsmænd, og Danmarks farligste Fjender, har den danske Presse altid paastaaet, men uden at kunne fremsætte saa igjendrivelige Beviser, som dem, der nu ere blevne bekjendte. Vist mangt et Oprør er blevet stiftet ved lignende Kunster og i samme Ærgjerrighedens Hensigt, men der vil neppe være noget, hvor Sammenhængen saa fuldelig og saa snart er bleven oplyst, som i nærværende Tilfælde. Wegeners fortræffelige Bog indeholder Oprørets Historie efter Hertugens Correspondence. Alle Hertugens og Prindsens hemmelige Tanker og Planer, begge Brødres Stilling til Christian den Ottende, deres Had mod Danmark og det danske Folk, Hertugens literairiske Virksomhed, hans Brevvexling med de tydske Advocater og Præster i Slesvig, hans Bestræbelser for at undertrykke eller at underkjøbe den danske Presse i Slesvig, kort sagt hele hans utrættelige Virksomhed for Oprørets Fremme ligger he aaben for hele Verdens Øine. Bogen er af den Beskaffenhed, at den vil læses overalt og meest i Hertugdom merne. Mange Folk ville blive betænkelige og vaklende i deres slesvig-holstenske Tro lige overfor saadanne Kiendsgierninger; Skriftet vil efterlade dem en Følelse, som om de stode paa samme Trin med Hertugen og hans Haandlangere, ved at kjæmpe for den samme Sag; Andre, især den, der ved Brevenes Offentliggjørelse ere priisgivne og blottede, ville hengive sig til en afmægtig Forbittrelse, men Skriftets moralske Virkning vil i al Fald være stor. En særlig Jnteresse har Bogen ved det tro Aftryk af de forskjellige Characterer, som speile sig i Brevene. Klarest fremtræder Hertugens og Prindsens Billede. Den første er besjælet af Herskesygens hemmelige Jld, utrættelig i at opfinde nye Agitations=Midler, beherskende en heel Skare af Advocater og Embedsmænd, der med hver Postdag rapportere til deres naadige Herre, i sit Hjerte fuld af Modbydelighed mod de underordnede Klasser og mindre dannede Mennesker, i sine Breve derimod alle sine Haandlangeres fortrolige Ven, selv er han den ivrigste Avisskriver, der forsyner baade Slesvig=Holsteen og Tydskland, med Giftartikler mod Danmark, derhos Mester og Herre over de øvrige Bladskrivere, som maae sende ham deres Artikler til Revision. Prindsen derimod har vist ikke givet sig stort af med Skrivekunsten. Af et Brev sees, at han har opholdt sig i Gottingen for at studere. Her har han udentvivl tillagt sig endeel burschikose Kraft udtryk, hvoraf alle hans Skrivelser bære kjendeligt Mærke. Han skriver sjeldent et Brev uden Smædeord eller Forbandelser. J Prindsens Breve til Kong Christian den Ottende findes en saa plump Frækhed i at lyve, at det ikke er tænkeligt, at han skulde have overlistet den kloge Konge. I deres latterlige Had mod det danske Folk ere begge Brødre lige stærke. Medens Prindsen udstøder grove Skjældsord mod de Danske, søger Hertugen med List at kue dem i Slesvig og især at banlyse dem fra sin Omgivelse paa Als. Men Brødrenes Higen efter en Krone er stærkere, end Hadet. Vær forsigtig med Dine Yttringer, om de Danske skriver Prindsen til sin Broder den 5te Novbr. 1844 –, thi, naar galt skal være, tage de Danske alligevel heller Dig end Hesserne til Konge (!)." (Dvk.)