Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-01-31
Blandinger. "Fædrelandet kommer ved at anstille Betragtninger over det aabne Brev af 20 Jan. 1848 til følgende Slutning: "Maaskee bliver det da den rimeligste Fortolkning af det aabne Brev, at det skal antyde begge Dele, saavel Ordningen af Forholdene i Hertugdømmerne som af Statsforfatningen, men at Hs. Majestæts Regjering har holdt det i saa almindelige og fleertydige Udtryk, for paa den ene Side ikke at forurolige nogle af Hertugdømmernes Beboere og paa den anden Side ikke opvække sangvinske Forhaabninger hos nogle af Kongerigets, eller for i alle Tilfælde at holde sig Døren aaben, ifald den ene eller den anden Ordning af Forholdene skulde støde paa Hindringer, som man fandt uovervindelige. Hertil vilde vi for det Første helst holde os, indtil Tiden maatte belære os anderledes; thi vi kunne hverken tænke os en constitutionel Statsforfatning indført, der kunde blive til virkelig Nytte og Glæde for Landet, uden at Forholdene til og i Hertugdømmerne med det samme ordnedes, og det ved en fælleds Organisation forenedes med Kongeriget, der ligesom dette er en uadskillelig og integrerende Deel af den uafhængige danske Stat, medens det derimod udorganiseredes og constitueredes selvstændigt, der hører under en anden Statshøihed, og maaskee tildeels under en anden Arvelov, som altsaa ikke kan blive et organisk Led af den danske Stat, uden at inddrage denne i sine Forbindelser eller udsætte den for en fremtidig Deeling; og heller ikke kunne vi tænke os en Ordning af Forholdene i Hertugdømmerne, saadan, som ikke blot Conseqvenserne af det aabne Brev af 8 Juli 1846 føre den med sig, men som den gyldige europæiske Statsret og Danmarks bestemteste Ret til at betrygges mod national og politisk Undergang fordre den, uden at Frihedens stærke Senner, foreene det nu halv søndrede, men retligt, nationalt og politisk sammenhørende Statslegeme. "Fædrelandet bedømmer den nye Statsminister Grev Carl Moltke paa følgende Maade: Vi troe ikke at gjøre den nævnte Statsmand Uret, naar vi antage ham for at være, hvad vi før have kaldt og fremdeles ville kalde, en dansk Schleswigholsteiner. Han seer upaatvivlelig Staten fra det dynastisk-absolutistiske Standpunkt, det er: betragter den som Dynastiets Ar og Eie, saa at Opgaven bliver, ikke at organisere den ud af Samfundets egen indre Nødvendighed, efter dets nationale og materielle Tarv, men kun at bevare for Dynastiet de Lande, som ere dette overleverede fra dets Forfædre. For en dansk Statsmand paa dette Standpunkt bliver det Hovedsagen at bevare Holsteen for det regjerende Dynasti, for at holde paa dette Land, vil han vedligeholde dets Forbindelse med Slesvig, der igjen skal binde det til Danmark og Dynastiet; han vil, for at opnaae dette, erkjende og organisere et Schleswigholstein, som blot ved det dynastiske Baand, der forekommer ham det eneste nødvendige, forenes med Kongeriget; han vil offre saavel Slesvigs Danskhed som Holstens Tydskhed for sit Maals Skyld, thi Nationaliteternes Ret bliver en underordnet ligeover for Dynastiets; han vil holde Grændsespørgsmaalet uklart, fordi han er bange for at bortgive Dynastiets Ret ved at afgjøre det, og fordi han maaskee troer paa engang i Tiden under en europæisk Bevægelse at kunne udrive Holsten af det tydske Forbund; han vil indtil da, Alt for Holstens Skyld, i Tilnærmelse og Tilslutning til Tydskland, søge den fornødne Støtte for den danske Politik, ja han vil, under betingelse af Arvespørgsmaalets Afgjørelse til Bedste for Dynastiet, ikke blot indrømme Slesvigs men hele Danmarks Jndlemmelse i Forbundet. Det er denne Politik, vi ansee for farlig, ja for farligere end den tydske Schleswigholsteinisme, der fordrer Tilslutningen til Tydskland blot for Schleswigholstein, og dets Afsondring fra Danmark og Oprettelse til et eget Rig ved Mandsstammens Udslukkelse.