Norske Intelligenssedler, 1776-08-28
Under Dato Fredensborg Slot den 14de Augustii 1776 har det allernaadigst behaget Hans Kongelige Majestæt at rescribere os saaledes: Vor synderlig Bevaagenhed tilforn, Da Vi ved Rescript til Eder under den 3die November 1774 have anordnet, hvorledes der til bedre Ordens Jagttagelse med de publiqve Midlers Udset telse udi det Eder anbetroede Stift skal forholdes, og hvad Opsyn der skal være med Taxationerne over de samme til Sikkerhed stillede Pandter, iblandt andet at Jnspecteurerne paa hvert Sted skal være tilstæde ved Taxationerne og paasee, at alting gaaer rigtig til, saaledes som de med Eed, om paafordres, vil bekræfte, og J nu ved Skrivelse til Vores Danske Cancellie have forestillet, at forberørte Anordning har havt sin gode Virkning paa de Stæder, hvor samme har været muelig i dette Stykke at efterleve, men at det ved de allerede for haanden værende Panters nærmere Eftersyn og deres Undersøgelse, som Eder efter giørende Tillysning anbydes, ofte hænder sig, at ikke den attraaende Sikkerhed kan bekommes i Nærværelsen af Stiftelserne, men paa langt fraliggende Stæder, hvor følgelig Jnspecteurerne ikke uden med Forsømmelse af deres øvrige Embeds Pligter kunde indfinde sig, og at J derover ofte sættes i Forlegenhed med at paaskiønne Panternes Rigtighed, da Laug-Retten af Uvidenhed og andre Aarsager lættelig kan ansætte dem af langt høyere Værdie end de virkelig ere, og Sorenskriveren, der som oftest anfører deres Formening i Pennen, anseer sig allerne berettiget til at skrive, hvad de tilsige ham, uden at bekymre sig om Forretningens Rigtighed, naar den blot i øvrigt har sin Lovformelighed, hvoraf følger, at langt fraliggende Panter, saasom Landgods og andet saadant, naar Taxationen over samme fra Begyndelsen af ikke har været paalidelig, kan Eder uafvidende blive alt for meget forringede, inden Taxationen igien om 3 Aar fornyes, og Stiftelserne altsaa uden Eders Skyld og uagtet ald Eders Paapasselighed komme til at lide Tab; Saa give Vi Eder hermed tilkiende, at Vi, efter Eders derhos gjorte Forslag, ydermeere allernaadigst have funden for saavidt de publiqve Midlers Udsættelse i Aggershuus Stift angaaer, at fastsætte og anred1.) At Sorenskriverne samme Stift, ved Taxationer over Eiendomme og andre urørlige Effecter, herefter ikke skal ansees som blotte Skrivere, men som de tillige, der staaer for Forretningen og svare til saavel dens udvortet som indvortes Rigtighed, i hvilken Henseende Gaardens Skyld, Jordens og Skovens Beskaffenhed, Huusenes Forfatning og ald anden Herlighed derudi bestandig stykkeviis skal benævnes og hver for sig ansettes, saa at Grunden til Vurderingen altid kan erfares, og skulde det da hænde sig, at Laug-Retten ikke blev enig med Betienten, skal han, ligesom i Delinqvent-Sager skeer, hvor han dømmer med Meddoms-Mænd, paattegne sin særdeles Meening og de Aarsager, hvorfor han afviger fra Rettens, til Oplysning for den, som udlaaner Pengene. 2.) Det samme skal og giælde for Byefogderne i Kiøbstæderne, saavidt Kiøbstæd Eiendomme, betræffer, ligesom og om alle Forretninger, som kan sættes i Liighed med disse, 3.) Skulde det da desuagtet befindes, at ved Pantets Tiltrædelse, naar ingen besynderlige Uhæld indtraf, ikke de to tredie-Deele af den taxerede Sum udkom, men det var tydelig at erfare, at Vurderingen var overdreven, og at enten Laug-Rettet eller Betienten, være sig i Kiøbstæden eller paa Landet, aabenbare havde handlet imod deres bedre Viidende og Pligt, da skal de derfor tiltales og dømmes efter Loven til Erstatning for Tabet. 4.) Som J derhos melde, at endeel Debitorer skal besværge sig over, at det falder dem særdeles tungt at bekoste de anbefalede Taxationer og fornye dem hvert 3die Aar, samt at den ulige Betaling, som Betienterne derfor tage, og den Liighed, som de sætte store og smaae Gaarde-bruge i med hinanden, giør, at endog adskillige blive afskrækkede fra at laane af de offentlige Penge, saa at J med Tiiden kunde frygte for allerne at bekomme de sletteste Panter, naar de gode kunde faae Laan andenstæds fra; Saa, i Betragtning af at slige Forretninger skee til publiqve Stiftelsers Nytte, og Betienterne selv ved den igientagende Taxation hver 3die Aar have et Slags Fordeel og Tillæg i deres Jndkomster, ville Vi, næst at fastsette, at Reglementet af 24de Februarii 17708 dets 5te Articul i øvrigt skal være en Regel for Sorenskriverne paa Landet i andre Taxationer, hermed allernaadigst have anordnet, at de, saa ofte slige Taxationer og Forretninger behøves til Publici Sikkerhed, skal nøyes med saadan Betaling, som følger: a.) Af en Gaard, som er af 1 Skippund Skyld og derover 1 Rd. 32 Skilling, og Laug-Retten hver 12 sk., men naar den er derunder, da Sorenskriveren ikkun 80 sk. og Retten hver 8 sk.; For hvilken Betaling Forretningen tillige skal gives beskreven, uden videre Bekostning end det paagaaende stemplede Papiir. b.) Naar den Eiendom, som skal anseettes, ikke ligger meere end 1 Miil fra Skriverens Boepæl, eller fra Midten af Fogderiet, gotgiøres ham ingen frie Skyds, men er den derover beliggende, da skeer samme frem og tilbage paa 2de Heste, som Reqvirenten selv anskaffer, uden at ham derfor maae aftvinges Betaling. c.) Diæt-Penge gotgiøres Sorenskriveren ikke ved Forretningen, men han maae lade sig nøye med den Fortæring, som Eyeren forunder ham, ligeledes bekommer han ingen Diæt-Penge ved Hen-Reysen, uden i saa Fald Eyeren ikke vil oppebie, at han kommer i den Egn ved anden Forretning, da daglig en Halv Rigsdaler. Og paa det ingen Opfindelse skal skee til at eludere det her anordnede, bør Sorenskriveren altid, naar han betimelig derom advares, være betænkt paa at afgiøre disse Forretninger, naar andre tillige paa de Stæder eller i det Sogn ere bestemte, med mindre han siden ingen Diæt Penge vil nyde. d.) For den hver 3die Aar igientagende Taxation, naar ingen saadan Forringelse er skeed paa Pantet, som kunde udfordre en aldeles Eftersyn og Omvurdering, (thi i saa Fald bekommer han fuld Betaling) nyder Sorenskriveren en fierde-Deel mindre, men Retten det samme; e) J Kiøbstæderne derimod, hvor adskillige saadanne Forretninger kan foretages i een Dag, bør Byefogden ikke nyde meere end 64 sk. for Eiendomme, som ere under 500 Rd., og 1 Rd., naar den er 500 Rd. indtil 1000 Rd., samt 2 Rd., naar den er derover, i hvor høy den end ellers maatte være, hvorimod han for samme Betaling, naar det stemplede Papiir tillægges, skal give Forretningen beskreven; Vurderingsmændene nyde derimod i de 2de første Tilfælde 12 og 16 s., og i de sidste 24 sk. hver; For den igientagende Taxation i Kiøbstæderne bør saavel Byefogden som Mændene lade sig nøye med en fierde-Deel mindre. Thi bliver denne allerhøyeste befaling herved til alles Efterretning bekiendtgjort. Christiania den 26de Augustii 1776. Schmith. Levetzau.