Ribe Stifts Adresseaviser, 1794-08-08
Ved Opstanden i Warschau undkom Ge*) Da Efterretninger om den polske Revolution ere mestendeels eensidige og ufuldstændige, er dette neral Jgelstrøm ikkun med 6 til 700 Mand, som sloge sig igiennem, og toge Veien Norden, for Warschau. Af Russerne, som vare indqvarterede i de smaa Byer omkring benævnte Stad, trak omtrent 1000 Mand sig tilsammen paa den søndre Side, for at støde til GeneralTormanzows Corps. Til at forhindre dette, rykkede Oberste Hauman med 2000 Mand udaf Warschau, som angreb Russerne, der efteren just ikke stærk Modstand toge Flugten, og overlode til Oberste Hauman 200 Fanger samt 1000 Vogne med Bagage og Ammunition, som vare dem meget hinderlige paa deres Tilbagemarsch, og kunde ikke reddes. General Jgelstrøm, der havde nærmet sig til et preussisk Corps, fik af sammes Anfører, General Wolk, denne Erklæring: at, da han selv havde Mangel paa Foder, fandt han sig i den Nødvendighed, at bede den Russiske General, at begive sig andensteds hen. Da denne derpaa søgde om Gennemmarsch i det preussiske Geboet, for at begive sig til Curland, gjorde man at ter Vanskelighed i at bevilge ham dette, under den foregivende Aarsag, at Bevillingen af denne Giennemmarsch vilde give Polakerne et Paaskud, til at giøre et Jndfald i Østpreussen. Dette Svar nødte den russiske Generalat gaae tilbage til Polen, hvor han, langs med den preussiske Grændse, marscherede igiennem Skovene, for at sætte sig i Sikkerhed i Lithauen. Han havde gjort saa meget meere Regning paa den preussiske Understyttelse og Bevilling af den forlangte Giennemmarsch, da han stedse Brev saa meget meere mærkværdigt, fordi det indeholder Beretninger om adskillige Omstændigheder, der ikke ere forekomne i de offentlige Blade, hist og her udbreder Lys over denne Revolution, samt er affattet i Udtryk, som ikke fornærme nogen. havde gjort det berlinske Hof Tienester, hvilket og derfor belønnede ham i afvigte Aar, ved at meddeele ham den preussiske Orden, riig besat med Brillanter. Men General Wolk, kunde saa meget mindre begunstige Russerne, da han ved følgende Anledning havde trukket sine Tropper tilbage til Østpreussen. Paa de blodige Dage den 17de og 18de April havde den preussiske Gesandt, Hr. von Buchholz holte sig skiult. Da det provisoriske Raad fik at vide hans Opholdsted, lod det ham tilkiendegive: at han kunde begive sig til sit Hotel, og at man tilbød ham Vagt til hans Sikkerhed under den Betingelse, at de preussiske Tropper skulde trække sig tilbage fra det polske Gebeet. Hr. von Buchholz antog denne Betingelse, og meddeelde det provisoriske Raad den til General Wolk, ergangne Reqvisition, at han med sit Corps maatte trække sig tilbage, hvilket og virkelig blev iværksat af denne General. Russerne selv have i et næsten lige Tilfælde føiet det provisoriske Raad i dets Forlangende. De russiske Soldater have de af Hevngierrighed brændt og plyndret paa Landet i Egnen omkring Warschau; det proviforiske Raad paalagde derfor de fangne russiske Ministre og Generaler at skrive til Anførerne for de russiske Corps, at de maatte giøre en Ende paa deres Røverier, ellers vilde man hevne sig paa de Fangnes Personer. GeneralJgelstrøm skrev herpaa til Kongen; at han under Dødstraf har forbrudt sine Tropper at marodere, og han tillod Polakerne, naar de traf Marodeurs, som ikke agtede hans Forbud, at behandle dem som Forbrydere, og selv at straffe dem. Kongen sendte dette Brev til Præsidenten i det provisoriske Raad, som holdt det for unødvendigt at svare derpaa Det provisoriske Raad sendte, efterat have indsat de fornødne Øvrighedspersoner, hvis Middelpunkt det selv er, en Deputation til Kongen, for at bekiendtgiøre ham Alt, hvad der var skeet. Kongen modtog de Deputerede med megen Mildhed, takkede dem for deres Attention og erklærede: "at hans Lykke var undskillelig fra Nationens; at han stedse har søgt sin heele Lyksalighed i den inderste Forening med Nationen; at han stedse har fulgt det, som det største Antal af Nationen har besluttet, og da han nu førstegang i sit Liv, der er en Kiede af Fortredeligheder og Ulykstilfælde saae den heele Nation forenet til en eneste og mægtig Villie, saa formoder han deraf en varig Lyksalighed, og vil med Nationen tage Deel heri samt i de Midler, som føre hertil. J det øvrige er det sandt, at Kongen har ingen Deel i Revolutionens Frembringelse; han synes tvertimod at være aldeles vel tilfreds med, at man har taget Regierings=Roret af hans Hænder i en saa uroelig Tid, og at han seer sig uden al Ansvar saavel i Henseende til de fremmede Magter, som til Nationen. Til at lindre deres Skiebne, som alt for ivrig have antaget sig de Magters Jnteresse, der deele Polen imellem sig, betiener han sig af Overtalelsens Middel. Maatte man dog stedse elske og ære ham som den fælleds Fader, der tager Deel i sin heele Families Opholdelse og Forening til Fædrenelandets almindelige Beste, Maatte dog Revolutionens Fremgang ikke blive saa ganske forskiellig fra dens Begyndelse, at den skulde blive begrædt endog af dem, som for nærværende Tid ere dens fornemste Støtter og Forsvarere!