Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-01-16
Ved at lykønske Aarhuus Stift: "Multi virri, et doctrina et moribus conspicui, tibise offerent adjutores et ministros, non deest illi provinciæ talium hominum copia, aderunt jam adventum tuum concelebraturi. Sperant a Te, nee frustra sperant, aurilium et præsidium ad muneris officia implenda, solatium et perfugium in laboribus, favorem et studium ad bene de patria promerendum, etc." Da denne Tale var tilende, istemtes et Chor af Præsterne allene, som indeholdt Bøn til Gud og fremtidig Held og Velsignelse for den elskede Biskop. Denne Bøn ledsagedes af dæmpet Orgel, som Hr. Adjunct Høiberg i Sorøe, af særdeles Godhed, den Dag spillede. Biskoppen fremtraadte nu, aflagde nu sit redelige fromme Hiertes Bekiendelse, takkede den Allerhøieste for denne Kierlighedens Dag, og skiltes, under Andagtens hellige Taare, fra sine Brødre og Venner, sluttende med Hymnens sidste Ord: Saa lad os spredes efter dit Behag, Os samler dog igien en evig Dag. Slutningschoret, som udtrykte Festens Glæde med Ord og Toner, ved at oplive Forestillingen om Bønnens Opfyldelse, udførtes nu, med den Kraft, Ynde og Værdighed, som den smagfulde Componist havde vidst saa heldigt at forene med Ordene, og Høitideligheden endtes hermed, efterat have varet i 2 1/2 Time, i Kirken, som ei allene var festligt, men tillige skiønt og rigt oplyst, af Øvrigheden, og flere anseelige Jndvaanere i Ringsted, som paa denne Maade bragte Biskoppen det sidste behagelige Beviis paa deres Agtelse og Kiærlighed. Processionen gik nu tilbage til Raadhuset, hvor, under et Brodermaaltid, i den store og skiønne Sal, i Overeensstemmelse med den antagne Festorden, udbragtes følgende trende Skaaler, For Hs. Majestæt Kongen; da denne Skaal bragtes, lød i et høitideligt Stille, fra dybtbevægede Hierter, det betydningsfulde Ønske: "Ham Gud velsigne, dernæst, for Fædrenelandets Fred og Velsignelse, og sluttelig, Afskedsskaalen for Hr. Biskop Mønster, Biskoppen foreslog siden Stifts- og Amtsøvrighedens Erindring, hvilket Forslag med Høiagtelse og Glæde antoges; og mindede, ved endnu een Skaal, sine forsamlede Venner. Ved Bordet blev Bønnen, efter christelig Skik, forrettet af Høiærværdige Hr. Amtsprovst Bründum, den var kort, kiernefuld, og inderlig, og fremsagdes med den den høiærværdige Lærer egne Værdighed. Under Maa tidet blev ikke, som sædvanligt, indsamlet Gaver til de Fattige, men efter samme bragtes flere betydelige Jndsamlinger til Øvrigheden, som imodtog og opbevarede dem. Stemningen i Foreningen, for denne Tid, kunde ikke være behageligere; Orden, Friehed, Vid og Glæde faaes og hørtes i Salene og saaledes opløstes, førend Kl. 10 om Aftenen, denne sieldne Forening. Uagtet Veiret var meget umildt, var Forsamlingen talrig, ligesom Kirken, var indtaget af saa mange festligklædte Deeltagende som den kunde rumme, af hvilke mange vare kiørte flere Mile, for at bivaane de Deele af Høitideligheden der havde almindelig Jnterresse. De af disse med hvilke Anm. har havt den Glæde at tale, have anseet Reisens Ubehageligheder for Jntet imod hvad de i Kirken hørte og saae. Det vides ikke, fordi det ikke mærkedes, at 10 Honoratiores af Borgerne i Ringsted havde paataget sig en indre Jnspection i Kirken; vel blev Deres kierlige Biestand mindre fornøden, da hvor Hierterne føle og Taaren perler i Øiet, alt af sig selv er Orden og Stilhed, men Foreningen skylder disse ædle Borgere sin hiertelige Tak, som herved bringes Dem, og alle Dem som saa villige, ufortrødne og forekommende bidroge til Festlighedens høie Fred. De Damer og ædle Danneqvinder som saa smagfuldt havde omgivet Tale stolen med en mørkerød Damaskes Beklædning, og paa eftet samme Religionens Symbol: Det af Nattens Skiød fremkommende Himmellys, og den gyldne Verdensring, som Symbol paa dens Almindelighed, imodtage ligeledes, for dette Deres fromme og skiønne Arbeide, Foreningens ærbødigste Tak. Det er at formode, at de deilige Chore snart ville høres i vore Almueskoler, og Dagens Glæde hverken i denne eller andre Henseender hendøe med Dagen selv. Repræsentanterne som vare: Amtsprovsterne Flemmer og Bryndum, Consistorialraad Fuglsang, Pastorerne Just og S. Salicath, have i Festlighedens uforlignelige Udfald fundet den skiønneste Løn for deres Bestræbelser, og ville blot ønske, at disse have svaret til den hædrende Tillid hvormed de af saamange høiagtede og høielskelige Medbrødre bleve beærede. Hymne og Chor ved Festligheden i Ringsted Kirke den 12te Januar 1830, i Anledning af Høiærværdige Hr. Biskop Mønsters Aftrædelse fra Sorøe Amts provstie; af Amtsprovst Flemmer og Musikærer, Pedersen. (Hymne ved Festens Begyndelse.) En Rad af Aar, en Deel af vore Dage Svandt hen og Gud, i blide Kiærlighed; Et kiert, et helligt Minde vi tilbage Haar, af vor Christen Samfunds Himmelfred: De vandt; – men, som i Marmor gravet ind, Staae Aar og Dage for vor Siæl og Sind. Du styrer Alt; Du giver og Du tager Al Glæde, som det med Dit Raad bestaaer, Og Kraften spreder Du som Dig behager, At Verden allevegne Styrke faaer; Som Regn og Dug den gaaer i Livet ud Med de af Dig udvalgte Sendebud. Lad Storhed bygge Kunstens stolte Minder, Og Slægter stire mod et Kiæmpeværk, Om ei i Værket selv vi Aanden finder Hvorved, i Kamp mod Tid, det vorder stærk, Det falder da; – men har den bygget med, Da trodser Pyramider Evighed. Saa reiste her en Mester til Din Ære, O Gud, sit Værk, og Hiertet bygte med; Det grundet var paa Jesu Christi Lære, Fuldendt ved Siælehyrdens Troefasthed; Thi følger Mindet Ham, som ei forgaaer: Da Hiertets Røst til Efterslægten naaer. Tak Fader, for den Tid som er henvunden J enig Stræben for det Evige; Tak! at vi vide at naar Tid er svunden, Vi nyde skal Din Himmels sande Fred: Saa lad os spredes efter Dit Behag, Os samler dog igien en evig Dag! (Sang imellem Talerne.) Haand i Haand vi staae beredte. Til at bryde Kredsen nu: til den store Time ledte Du os Selv Algodheds Gud; dog et Haab vi har tilbage: "Timen vorde skal til Gavn;" Cimbria skal Ham modtage. J sin ømme, hulde Favn. (Bøn og Chor af Præsterne.) Mel. Vor Gud han er saa fast en Borg. Ved Broderheld en salig Dag. Du gav os Gud vor Fader, den vorde Dig til Velbehag Som Ordet voxe lader, Velsign Din Kirkes Fred! lad Jesu Kiærlighed, Ved fromme Talmands Røst, Jndtage Christnes Bryst! Din Tiener Du velsigne!"(Slutningschor.) Templet nu med Glæde vi forlade Følende, i haabefulde Bryst, Hørt at være Bønnen som vi bade Om Velsignelse paa fierne Kyst. O! en Fryd som Ordet ei kan sige! O! en Jubel Hiertet bæver ved Glædens Gienlyd høres fra Guds Rige Hyrden signer Himlens Kiærlighed."