Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1778-08-14
Følgende er indsendt: Betænkning over den Danske Oversættelse af det 18de Vers i 3 Mose Bogs 18de Capitel. Man maa tilstaae, at det er ikke en let Sag at giøre en god Oversættelse af et Sprog i et andet. Viger en Oversætter for meget fra Originalens Ord, kand deraf komme en urigtig, eller langt anden Meening, end Forfatteren har haft. Dersom han der imod følger sin Original, Ord for Ord, da bliver Oversættelsen tvungen, kiædsommelig, ja sommet der latterlig; thi et hvert Sprog har nogle egne Talemaader, som ikke kand oversættes Ord for Ord i et andet Sprog. Der findes i Latin, Fransk og Tysk nogle egne Talemaader, som ere af den Beskaffenhed, at, om de bleve oversatte paa Dansk lige efter Ordene, da blev det en underlig og latterlig Dansk. Og ligeledes er det med det Ebraiske Sprog. Det er en noksom bekiendt Sag for alle, som forstaae Chraisk, at, saa ofte det i samme Sprog forefalder, at udtrykke de Talemaader, som i vores Sprog lyde den ene til den anden, eller den ene mod den anden, da bruge Ebræerne de Ord, som bemerke Manden til hans Broder, eller Qvinden til hændes Søster. Disse Talemaader bruges ey allene og Mennesker, end og ubeslægetede, de bruges og om Billeder, der vare af lige Skabning, ja ogsaa om andre livløse Ting, som vare af samme Slags, eller lige Skikkelse. Naar i 1 Mose B. 26, 31. staaer i vore Bibler, at Abinielech, Philisternes Konge og Jsaach besøre sig, eller gjorde Forbund, den ene med den anden; da staaer der paa Chraisk, Manden med hans Broder, endskiønt de 2 vare ikke i Slægtskab med hverandre, og langt mindre Brødre. Naar i 2 Mose B. 25. 20, staar om de 2 Guldbilleder med Vinger, kaldte Cherubim, som stode over Naadestolen, at den enes Ansigt skal være mod den anden, heeder det i Chraisken, Manden mod hans Broder. Naar vi i samme Bogs 26 Cap. 3. 5. 6. 17 Vers læse om Tabernaklets Indretning, at det ene Gardine skulde fæstes til det andet, den ene Hanke hæftes til den anden, den ene Cap mod den anden; da staaer der i Chraisken om disse Gardiner, Hanker og Tapper: Qvinden til hændes Søster, skiønt de vare livløse Ting. Jeg kunde anføre en Mængde Exempler paa bemeldte Talemaader i den Edraiske Bibel: og i Fald Oversætterne havde oversat den Ord for Ord, da havde det blevet en slet og underlig Dansk, de have gjort meget vel deri, at de have oversat dem efter det Danske Sprogs Egenskab. Og dette have de rigtig nok taget i Agt allevegne ved bemeldte Talemaade, kun eet eneste Sted undtagen, nemlig i det 18de Vers i 3 Mose B. 18de Capitel, hvor just selv samme Talemaade findes i Ebraisken: Qvinden til hændes Søster. De have oversat det saaledes: Du skal ikke tage en Hustrue tilligemed hændes Søster, til at ængste hænde, at blotte dens Blusel, medens hun lever. Men efter det Chraiske Sprogs Egenskab burte de første Ord lyde saaledes: Du skal ikke tage en Qvinde til en anden, og saa videre de følgende Ord. Det er: Du skal ikke have 2 Koner paa een Tid; eller: Saa længe den første Hustrue, lever, skal du ikke gifte dig med nogen anden. Da Gud den Tid ved Mose gjorde Jfraels Folk til en uafhængig Stat, ja antog dem til sit eget Folk, gav Han dem ogsaa alle fornødne Løve, deriblant ogsaa om Ægteskab; i Steden for, at de og deres Fædre havde tilforn i alt for mange Ting rettet sig efter de hedenske Folkes Skikke, blant hvilke de levede. Efter alt hvad jeg har læst hos andre pro og contra den sædvanlige Oversættelse, kand jeg ikke andet slutte, end at bemelte Chraiske Talemaade bør og maa have samme bemerkelse i dette Vers, som den har alle andre Steder i den Ebraiske Bibel; og at Herren herved har villet fornye, og alvorligen indskiærpe det Høystvigtige Forbud mod Polygamle, eller at have 2 eller fleere Koner paa een Tiid. Altsaa handler ikke dette Vers om, at en Mand skulde have Friehed at ægte sin afdøde Kones Søster. Herren viser, her ogsaa tydelig den store Uleylighed, der følger med Polvgame, nemlig: naar en Mand tog en Kone til den første, han havde, da blev det den første til Ængstelse, Græmmelse og til Uenighed, i Huuset; og derpaa findes jo adskillige Exempler i det gamle Testamente. Ligeledes er det en bekiendt Sag, at i de Lande, hvor Polygamme endnu er i Brug, er idelig Had og Fiendskab mellem Konerne, saa og mellem deres Børn. Herimod indvendes, at Polygamle var dog siden ogsaa brugelig af ikke faa blant Jfraels Folk, da at Gud gav, 5 Mos B. 21, 15, en Lov, hvorledes der skulde forholdes med Børnenes Arv, naar en Mand havde 2 Koner. Til at besvare dette udførlig behøves en noget vidløftig Afhandling, hvortil jeg denne Gang ikke har Tid. Saa meget vil jeg dog melde: at en Uskik har været brugelig, er intet Beviis paa, at den har været tilladt. Man finder ingensteds, at Gud har givet Frihed til at have 2 Koner; men da Han vidste, at adskillige vilde dog overtræde Forbudet, gav Han Anordning om, hvorledes der i saa Tilfælde skulde forholdes med Arven. Gud gav jo ogsaa adskillige Love, angaaende, Manddrabere, skiønt Han aldrig har givet Forlov at begaae Manddrab. J de foregaaende tolv Vers opregner Herren Ægteskabs forbudne Leed, men dog ikke alle. Man seer tydelig, at, naar en Grad forbydes, saa forbydes ogsaa en anden Grad, der er ligesaa nær, som: Sønnedatter og Datterdatter; ligeledes Faders Søster og Moders Søster. Deraf er det klart, at samme fornuftige og billige Regel, skal ogsaa gielde om andre, som ikke her nævnes, naar de dog ere hver andre anrørende i lige saa nær Grad, som de, der med tydelige Ord ere forbudne at komme sammen i Ægteskab.