Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-03-23
Reformationen havde begyndt under Franz den 2ste 30 Aar førend hans Søn kom til Regieringen. Han havde i Begyndelsen udviist Jnterresse for den og havde selv engang søgt at formaae Luthers Medhielper Melanchton til at komme til Frankerige (man see hans Brev til denne berømte Mand af Aaret 1535 i Camerarii vita Melanch. Edit. Strobel og Pag. 144 og 424);men denne Følelse tabte sig siden; imidlertid havde Reformationen fundet talrige Tilhængere i Frankerige ved hans Død i Aaret 1547. De Uroligheder som denne Religions Forskiellighed foraarsagede i det Franske Rige toge allerede deres Begyndelse under hans Søn Henrik den 2den, og bleve saameget betydeligere, som de forskellige Partier ved Hoffet betiente sig af de forskellige Religionsmeninger som Redskaber for at drive deres Planer igiennem. Kongen besad mange gode Egenskaber; men han manglede en fast Characteer og var ingen god Huusholder, hvortil kom at han befandt sig under ubehagelige Omgivelser. Han havde en talent fuld og delig Maitresse, Diane af Potiers, Hertuginde af Valentindis, som er saa berømt af sin Skiønheds Varighed i hendes høie Alder; thi endnu i hendes 60de Aar var Kongen inderlig forelsket i bende; hun forledte ham til en for Riget høist fordærvelig Ødselhed med Statens Penge, og til at forfølge Protestanterne. Foruden denne Maitresse som han elskede, havde han en Gemalinde som han hadede, Catharina af Medicis, hvilken med et smukt Legeme forbandt en høi Grad af Forstillelse og Herskesyge og bragde store Ulykker over Frankerige. Hendes Formaal gik især ud paa at opbringe det ene Partie af Rigets store Familier imod det andet for derved at komme til at herske over dem alle. – Det mægtige Hertugelige Guisiske Huus opkastede sig til Beskytter for Katholikerne, og Prinserne af Conde for Protestanterne. Under Henrik den 2den havde Guiserne Overvægten og Protestanterne bleve rædsomt forfulgte. Under disse indvortes Giæringer lod Henrik sig tillige indvikle i udvortes Krige med Østerrige, Spanien og England, hvor ved Rigets Financer bleve ruinerede, og han efterlod Riget i en betydelig Gield ved sin Død Hans Dødsmaade var høist besynderlig. Han havde foranstaltet en Turnering i Anledning af sin Datters Formæling; denne blev holdet i Gaden St. Antoine; Greven af Montgommeri rendt i Fægtningen saa heftig imod ham med sin Landse at han udstak hans venstre Øie; dette Saar voldte hans Død, som indtraf den 10de Juli 1559 Man fortæller, at i det Øieblik han fik det dødelige Saar, saa dreiede han Hovedet om og saae med det andet Øie efter Bastillen og følt Anger over endeel uskyldige Mennesker, som han der havde ladet indspærre; (Døden er en for træffelig Præceptor i Moralen) han havde dertil gyldig Aarsag; thi han havde ladet sig forlede af fin omtalte Mairesse, som var en rasende Fiende af Protestanterne, til at lade en stor Mængde af dem levende opbrænde. Man siger at hun blef igien tilskyndet til dette Had af Cardinalen af Lothringen, en Broder til Hertugen af Guise og som var hendes hemmelige Galan (see DulaurHist. de Paris Vol. IV. 487.) Cardinalen søgte at berolige hans ængstede Samvittighed paa han Dødsleie. Franz den 2den. Denne Konge var Henrich den 2dens Søn; han regierede kun et Aar fra 10de Juli 1550 til 5te Decbr. 1560. Han var svag fra sin Fødsel af og døde af en Byld i Øret; han var dengang kun 17 Aar gammel. Det er en mærkværdig Omstændighed i hans Liv, at han var formælet med den berømte saa delige og saa ulykkelige Marie Stuart, Datter af Konge Jacob 5te i Skotland og siden dette Lands Dronning, og som blev halshugget under Dronning Elisabeths Regiering. Franz elskede hende overordentlig, og hun var yderlig bedrøvet, da hun efter hans Død forlod Frankerige og begav sig til Skotland. Hertugerne af Guise vare hendes Oncler og havde stiftet Partiet. Disse to Guiser, Hertug Franz af Guise og hans Broder Cardinalen af Lothringen regierede Kongen og Landet, og deres Magt var saameget større, som de havde afsluttet en Coalition med Kongens Moder den omtalte Catharina af Medicis; hun blev paa den Tid ledet af Cardinalen, som selv stod under det Spanske og Romerske Hofs Jndflydelse. Under denne korte Regiering udbrød Religions Krigen i Frankerige, da Protestanterne tabte Taalmodigheden over Regieringens grusomme Forfølgelse imod dem, som kiendte ingen Grændser siden Guiserne førte Herredømmet.