Almuevennen, 1844-12-25
Forsaavidt nu Hans Majestæts nærværende Regjering ikke maatte kunne beslutte sig til at angribe Ondet i selve dets Rod, og man saaledes maatte antage, at Spørgsmaalet for Tiden kun kan dreie sig om, hvorvidt der fra Statens Side, uden væsentlige eller radicale Reformer i den nærværende Landboordning i Almindelighed, maatte kunne gjøres. Noget til Lindring af Huusmandens Nød, er det vistnok aldeles i sin Orden, at man paa de fleste Steder har indskrænket sig til fortrinsviis at indstille om Jndførelse af Garantier mod det nuværende Leie system og dets ødelæggende Virkninger, om Afskaffelsen af det nuværende uværdige og af den afdøde Konge selv forkastede corporlige Revselsesvæsen, samt om Ophøret eller Forandringen af det saa overvældende som vilkaarligt ubestemte Hoveri til Staten, og den Private, ved hvilket sidste navnlig Hensyn formentlig maatte tages til en omhyggeligere Oekonomi og Fordeling ved den personlige Tjeneste, det Offentlige ikke maatte kunne undgaae at fordre, til et passende Vederlag fra Bedkommende f. Ex. Assurancevæsenet og Jagtherskabet, for Brandstedrydninger, Brandvagt, Jagthoveri og desl., samt til en Jndskrænkning eller Ophævelse af de saakaldte Skole- og Præstepenge. Amtsraadet, der aldeles maa tiltræde disse Jndstillinger, erkjender villigt, hvorledes paa den ene Side Huusmandens uforskyldte og ham selv neppe tilregnelige Lidelser, og paa den anden Side denne Borgerclasses deraf udspringende stedse større Demoralisation og Fortvivlelse, og dens Fristelse til for Tilegnelsen af bedre Kaar at støtte sig paa dens physiske og numeriske Overmagt, aldeles paatrængende opfordrer saavel Statstyrelsen som i Almindelighed Alle, hvem den borgerlige Fred og Velvære ligger paa Sinde, til, uden Ophold og i det Mindste, forsaavidt i Gierningen at ville vise disse vore ulykkelige Medborgere, at deres Klager, ikke have lydt uhørte, men Raadet kan dog ved Siden heraf ikke lægge Dølgsmaal paa, at vi, om vi end troe, at Foranstaltninger fra Statens Side i de antydede Retninger ikke uden Brud paa Retfærdighedens og Statsklogskabens Fordringer og ikke uden Fare for den almindelige Sikkerhed og Velvære, længere tør undlades, dog ikke kunne ansee dem for i sig selv saa virksomme eller omfattende, at de, endog blot for en noget længere Tid, skulde kunne formaae at forsone eller tilfredsstille Huusmændene og deres Gueskeelov ikke faa Venner i Landet. Kan det nemlig end siges at være en erkjendKjendsgierning, at Huusmændenes Kaar og Forfatning i det Hele ere sørgelige og foruroligende, maa det neppe mindre indrømmes, at være en Kjendsgierning, at vort Lands mange og rige Erhvervskilder, dets Agerbrug, Handel, Søfart, Fiskeri, og øvrige Jndustri, endnu ere meget langt fra at være bearbeidede eller udbyttede i den Grad, at denne Arbeidsclasses aandige og materielle Nød kunde forklares som en Følge af Overbefolkningen eller Overconcurrence blandt de Arbeidssøgende i Forhold til den tilstedeværende Arbeidstrang. Vi formaae derfor heller ikke at see rettere, end at den tilstedeværende Demoralisation og Nød – blandt denne Deel af Almuen – ingen lunde bør ansees, som et i Forholdenes naturlige Medfor begrundet, og altsaa Staten og Statstyrelsen utilregneligt Onde, der ligefrem kunde klassificeres under og behandles med den store europæiske saakaldte Pauperismeqvæstion, saaledes som denne navnlig de store Fabriklande opfattes, men vi troe meget mere, at den allervæsentligst hos os maa tilskrives den konstige Jndflydelse af uheldige positive og negative Foranstaltninger fra Statens Side, hvorved den aandelige og materielle Udvikling er hindret eller standset i sin naturlige Fremgang og for Landboernes nærmeste Vedkommende, navnlig den Standsning, Forandring og Tilbagegang, man i Regjeringens indre Politik især i Landboforholdene saa umiskjendeligt, som sørgeligt, sporer siden Ophøret af den saakaldte Landbocommissions velsignelsesrige Virksomhed. Jo mere bestemt Statstyrelsen og Lovgivningen siden Begyndelsen af dette Aarhundrede synes at have opgivet den reformatoriske og frihedshyldende Stræben, der i Landboforholdene, som i Næringsvæsenet og andre Henseender, saa glimrende udmærker Christian den Syvendes Regjering og Statsmændene fra den Bernstorffske Periode, jo meere iøinefaldende erdet blevet, endogsaa for selve Almuesmanden, hvorledes en næsten altid utilstrækkelig, og ikke sjelden uhensigtsmæssig og mangelfuld Udvikling af Landets borgerlige Jndretninger og Forhold overalt har hindret Statsborgerne i Almindelighed, men Huusmændene og de ringere Classer i Særbeleshed fra, ved fri og kraftig Benyttelse af deres Evner og Midler til at erhverve, at tilegne sig den Grad af Velvære, som vor Tids Fordringer til Livet og vort Lands rige naturlige Udstyring giver Krav paa Det vilde naturligviis føre for vidt, ligesom det vel ogsaa turde ligge udenfor det høie Collegiums egentlige Forlangende, ved en omhyggelig og nogenlunde fuldstændig Udvikling nærmere at deducere denne vor Overbeviisning. For et Collegium, i hvis Midte vi med Glæde erkjende Mænd, der i Oplysning og Fædrelandssind staae høit, som Faa, vil det uden Tvivl baade i sig være tilstrækkeligt og ikke let blive misforstaaet, naar vi kun for vort Antydede henpege til enkelte af de meere fremspringende Mommenter i Forholdene. Vi troe saaledes at det ikke let skal kunne negtes, at vort Land ved et uforholdsmæssigt Statsapparat er overordentlig beskattet, og at denne overordentlige Skattebyrde er saa uligeligt og ubilligt fordeelt paa Befolkningen, at den kun alt for ofte kunne synes at falde stærkere paa den Enkelte netop i samme Grad, som han er ringe og uformuende. Vi troe navnligt, at dette fuldkomment gjælder om Huusmændene og Arbeidsklassen paa Landet, naar man nøiagtig beregner deres virkelige Kaar og deres samtlige Præstationer i Penge eller Arbeide til det Offentlige. Lyngbye Forstanderskab har saaledes oplyst, at hver enkelt af sammes Huusmænd eller Jndsiddere alene under dets ene Fogderi, i Aaret 1841 præsterede blot i personligt Hoveri i offentlig Tjeneste i Dages Snekastning, 3 Dages Jagttjeneste, 2 Dages Veiarbeide, 1 Dags Kirkearbeide, i Dags Præste arbeide og efter Tour, fordeelt paa 87 Jndivider, 30 Mand paa Skolearbeide, 9 Mand paa Brandvagt, 10 Mand paa Brandstedrydning, 23 Mand paa Arrestantvagt, 51 Mand paa Arrestantfølge og 189 Mand paa Brevbudreiser. Dette personlige Hoveri er dobbelt trykkende derved, at det er aldeles ubestemt og for en stor Deel aldeles vilkaarligt og ucontrolleret. Justitscollegiet og Sted=Øvrigheden har til Exempel Jntet anordnet til Afhielpning af det notoriske og for samme paaankede Onde, at Huusmændene i Byerne, hvor Sognefogden boer og Hovedveien passerer, besværes meere med Brevreiser, Arrestanttransporter o. desl., end de længere fraliggende Huusmænd i samme Sogn, og Jagthoveriet for Hoffet og andre Vedkommende kan efter sin Natur, lige saa lidt som Snekastningshoveriet, forud beregnes af Huusmanden. Ansættes disse Præstationer, med tilbørligt Hensyn dertil, i Penge og lægges til disse Huusmandens øvrige Skatter og Afgivter til Stat og Commune, hvoriblandt den atter ham i Gierningen fortrinsviis rammende personlige. Krigstjeneste, synes det unegteligt, at han, i Forhold til sine Kaar og Evner, og naar hensees til, at hans Hænder i Regelen er hans hele Formue og hans aarlige Erhverv for sig og Familie, sjelden kan udgjøre Meget over men hyppigt ikkr. Lidet under 100 Rbd., er saa beskattet og bebyrdet, som neppe Nogen af hans andre Medborgere. Hans aandelige og moralske Tilstand under saadanne Forhold er naturligviis i Regelen fuldkomment svarende til disse. Vil man i materiel Henseende søge Huusmændenes Kaar lindrede, turde saaledes en omhyggeligere Oekonomi med og Fordeling af deres Afgifts Adel ser til det Offentlige, uden Tvivl have et fortrinligt Krav paa Stakstyrelsens Opmærksomhed, men dette turde atter fordre dybere gaaende og meere omfattende Reformer end der vel for Tiden tør ventes. Et andet Tryk, der ligeledes fortrinsviis og maaskee endnu mere fremtrædende hviler netop paa Huusmandsclassen, er ikke blot i Almindelighed den i de sidste Aartier stedse strængere hævdede Nærings tvang paa Landet, men fremfor Alt den ved Regjeringens Politik navnlig med Hensyn til Godsvæsenet stedse tiltagende Vanskelighed eller i mange Egne Umulighed for Huusmanden af at forskaffe sig en Plet Jord og en Smule Huus, han kunde kalde sit. Den aandige og materielle Støtte for hans Mod og for hans Flid, som ikke let vindes uden Bevidstheden om egen Arne og egen Eiendom, maa Huusmanden som oftest undvære, fordi vore Love uforholdsmæssigt fordyre og vanskeliggjøre Dispositionen over Jord og fordi man navnlig i Godsegnene finder det god Herremandspolitik, at sikkre sig denne Classes Afhængighed og Underdanighed, gjennem Huusleiesystemmet. Men en Reform af vort Næringsvæsen, vore Udstykningslove, vort Godsvæsen osv. indbefatter, ligesom Reformen af vor, Afgifts- og Væbningsvæsen, en Forandring i vor Regjerings hele indre Politik, der neppe i dette Øieblik tør forudsættes, og dog vil en virkelig og varig Forbedring af Huus mændenes ulykkelige Stilling neppe kunne realiseres uden en saadan nogenlunde gjennemgribende Reform og Forandring, thi kun naar Frihed og Lighed efter Mulighed er givet Huusmanden med Statens øvrige Borgere, kuns da vil hans Klager over at være præ graveret i Staten kunne ansees for og med Rette tilbagevises som ubeføiede. At den nærværende Anordning af Fattigvæsenet, paa Landet, navnlig ved Principet af den tvungne Forsørgelse og af det indskrænkede Forsørgelsesdistrict, i Forbindelse med den ugaranterede, lidet respecterede og i Regelen slet hævdede Retspleie og Rets eller Politiorden, ganske væsenligt har sin Andeel i Arbeidsclassens Nød og Demoralisation, er alt for erkjendt til at behøve Udvikling. At den offentlige Underviisning heller ikke i det Hele er skredet frem i den Grad, som man i en tidligere Tid havde haabet, er vistnok et Moment, der heller ikke mangler sin Betydenhed ved Spørgsmaalet om Huusmændenes indre og ydre Kaar. Hvor fordærveligt ogsaa det af Staten er dnu stedse fortsatte Tallotterispil virker netop i den Classe af Statens Borgere, har derhos flere af Amtets Communer omhyggeligt og sikkert med alt for god Føie anbefalet til det høie CollegiumsOverveielse og Opmærksomhed. Det gjælder imidlertid herom, som i det Hele om alt Foranførte, at man for Øieblikket neppe tør antage, at Regjeringen er bestemt for saa gjennemgribende Reformer og Forandringer, som en hensigtsmæssig og tilfredsstillende Omordning af alle disse Forhold, navnlig med Hensyn til de lavere stillede Borgerelasser, med Nødvendighed vilde fordre. Raadet skal derfor heller ikke vidtløftigere dvæle enten herved eller ved saadanne Foranstaltninger, som dem at deelagtiggjøre ogsaa denne Borgerclasse i Stats- og Communerepræsentationen, at fløtte den ved hensigtsmæssige Laane- og Sparekasser, eller at hæve den ved Maadeholdsforeninger og deslige.