Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-05-30
Denne mærkværdige Theosoph, som man ved den sværmende Stemning, der udbreder sig i vore Dage, atter begynder at sætte megen Priis paa, var fød af fattige, men gudfrygtige Bønderfolk, i Altseidenberg ved Görlitz i Overlausitz; de opdroge han i sand kristelig Gudsfrygt og lode ham lære at skrive imedens han gik i Skole. Han vogtede deres Qvæg indtil han blev sat i Lære hos en Skomager i Görlitz. Allerede i hans Ungdom yttrede sig hos ham en overspændt Phantasie, da han antog et Par Begivenheder, som formodentligen kun vare forekomne ham i Søvne, for virkelige Tildragelser, som vare mødte ham i en vaagen Tilstand. Han fortalte nemlig, at da han vogtede Qvæg paa Landeskrone, et Bierg ved Görlitz, som er dannet som en Sukkertop, saa havde han opdaget en Indgang i Bierget, og i denne en stor Botte med Penge; Han var bleven meget forskrækket derover og var løbet bort derfra uden at tage Pengene med sig; men han havde aldrig siden kunne finde denne Indgag. – En anden Gang havde han, da hans Mester var fraværende solgt et Par Skoe til en fremmed Mand, denne var vel gaaet bort med Skoene; men stod derpaa stille paa Gaden, kaldte paa ham ved hans Navn, tog ham venlig i Haanden og sagde til ham: Jacob Du er lille, men Du skal blive til en stor Mand, Du vil vel komme til at lide stor Nød og Forfølgelse; men fat Mod og frygt Gud og han vil blive naadigt sindet imod Dig. Denne Tildragelse giorde et dybt Jndtryk paa ham og giorde ham alvorlig og forsigtig. - Paa hans Vandringer søgte han at udvide sine Religions-Jndsigter ved Eftertanke, Læsning og Bønner. Han ansaae Kundskab om Sandhed for at være vigtig for hans Siæls Frelse; men med hans ringe Jndsigter faldt det ham vanskeligt at faae afgjort hvad der var det Sande. Der for anstrængte han sin Eftertanke over Religionen stedse mere, og overspændte sin Jndbildningskraft i den Grad, at han paa sine Vandringer som Haandværksvend geraadede i en Exstase, hvori han efter sin Fortælling blev omgiven med et guddommeligt Lys og tilbragte syv Dage i en Beskuelse af det Guddommelige og i et Himmerige af Glæde. Efter at han var kommen til sig selv, søgte han endnu ivrigere at styrke sig i et gudsfrygtigt Liv. (At der i Jndbildningskraften eller i den indvortes Sandselighed i Siæleorganet, ligger en Spire hvoraf en himmelsk Lyksalighed engang vil udvikle sig, er høist troeligt efter alle Observationer; men man skal give sig Tid, det indvortes Legeme maa først skilles fra det udvortes inden det kan skee. Den Mand, som talte til Jacob Bøhm, har udentvivl været en ubetænksom Spasmager, som har lagt Mærke til Drengens Anlæg til Sværmerie og fundet en ufornuftig Lyst til at ophidse den. Historien med Skatten har udentvivl været en Drøm: Forfatteren til denne Anmærkning har havt et ligesaa livfuldt Syn hvorved det bestemt forekom ham som han var vaagen, og som dog vel ikke har været andet end en Drøm). Da han i Aaret 1594 kom tilbage til Görlitz, blev han Mester og giftede sig med en Slagterdatter, med hvilken han levede i et fredeligt Ægteskab og avlede 4 Sønner, hvoraf den ene blev Guldsmed og de øvrige lærte andre Haandværker; men de døde alle kort efter deres Faders Død og Moderen 2 Aar derefter af Pesten. - J Aaret 1600 blev Bøhm den anden Gang omgivet af et guddommeligt Lys, da han ved at kaste et hurtigt Blik paa et Tinkar blev fort ind i den inderste Grund af den hemmelige Natur. J Begyndelsen holdt han dette Phoenomen for et Billede af sin Phantasie, og søgte at adsprede sig i frie Luft; men da han ogsaa her følte bestandig tydeligere at han havde modtaget et saadant Blik og kunde see ind i det Jnderste af Naturen, saa overlod han sig til en stille Glæde, prisede Gud og vendte glad tilbage til sine daglige Forretninger; men tænkte siden ikke meere paa dette Syn. Men i Aaret 1610 virkede Gud tredie Gang paa ham og benaadede ham med et nyt Lys, for nu ikke at denne modtagne Naade skulde udslettes af hans Hukommelse, saa opskrev han i 1612 det som var ham aabenbaret til hans eget Brug og kaldte Skriftet Aurora eller Morgenrøden i Opgang.