Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1832-02-13
Frankerig. Vi dandse paa en vulkan!" Disse Ord, som løde paa det Bal, Hertugen af Orleans (den nuværende franske Konge) gav i Sommeren 1830, lade sig bogstavelig gjentage 1832. Er det end ikke altid nogen behagelig, det bliver i gefuldt Annalistens Pligt, at optegne ethvert Træk af Dagens Historie, som griber ind i Menneskehedens vigtigste Overgangs=Periode, hvis endelige Udvikling endnu ligger skjult i den fjerne Fremtid. Og med denne Følelse skride Vi til Beretningen om en ny, blodig, skjøndt strax dæmpet Tumult i Paris, der fandt Sted Natten den 1 d. M., og for at skille den fra hiin gaadefulde, endnu saa dunkle Taarn Sammensværgelse (S. 39), benævnes Bal-Sammensværgelsen, da der samme Aften atter var stort, glimrende Bal ved Hoffet, hvorved 3 til 4000 Personer vare tilstæde, og som ligefuldt vedblev til om Morgenen Kl. 5. Politiet, som forud havde Nys om Planen, var imidlertid paa sin Post; talrige Patrouiller gjennemstreifede i de foregaaende Nætter Gaderne og i Kasernerne holdtes Linieregimenterne beredte til Opbrud. Den første Folkestimmel paa 4 til 500 Mennesker lod sig tilsyne paa Bastillepladsen, bevæbnet med Flinter og Knipler, en anden ved Observatoriet, en tredie paa de elysæiske Marker a. Kl. 2 om Natten overrumplede Politiet 25 af Hovedmændene i et Kaffehuus, hvilke, da de opfordredes til Overgivelse, satte sig til Modværge, hvorved en Stadsergeant blev skudt. Hos de Andre, som efter en hidsig Kamp, hvori flere dræbtes og saaredes, maatte overgive sig, fandtes Vaaben, Penge, Nøgler til Louvre &c. Efter dette Nederlag bleve de øvrige Hobe snart adspredte. De Hæftedes Antal skal beløbe sig til 250, hvoraf dog Mange igjen ere satte paa frie Fod. Man drev endog Jveren saa vidt, at anholde Personer, som vendte tilbage fra det kongelige Bal. Moniteuren giver blot en simpel Beretning om dette natlige Spektakel, hvorom - hedder det - Politiepræsetten længe forud var underrettet og havde truffet de fornødne Anstalter. Jøvrigt var Alt forbi om Morgenen, uden at mange Parisere havde mærket noget dertil, hvorpaa følger den sædvanlige Roes til Soldaterne for den udvist Tapperhed. Efter andre Blade vare de Sammensvorne en Blanding af Carlister, Bonapartister og Republikanere, dog udgjorde de Første Fleertallet, ligesom et carlistisk Blad havde udspredt, at den tolvaarige Hertug af Bordeaux den 2 Februar skulde første Gang kommunicere. Det skal have været Oprørernes Hensigt, at overrumple Thuillerierne med den hele Balforsamling. Efter Sigende var det og iværk at ødelægge de mekaniske Presser, for at vinde Arbeiderne i Bogtrykkerierne. Blandt de Fængslede nævnes GeneralDufour, Hr. Castelbajaes Sekretair, Kapit. Rersansic og en Ne ven af Hr. Mauguin, Kasserer ved Folkevennernes Selskab. Flere Afdelinger af Sammensvorne skulle have været paa Veien til Paris og den 2 Februar bestemt til en almindelig Opstand paa flere Punkter af Riget. J Politiepræfettens Beretning kaldes det Hele, et nyt afmægtigt Forsøg af de Fortvivlede, som tilhøre alle Partier og hvilket maa have lært dem, at der ikke meere er noget Haab for dem til at vække alvorlige Bekymringer." En af de første Dage ventedes ogsaa en Meddelelse til Kammeret om denne Sammensværgelse af Stadsraadspræsidenten. At iøvrigt disse Optrin alt have givet Ekko i de Deputeredes Kammer og voldt mere end een Parenthesis i Budgets=Forhandlingerne, er let at forestille sig. Strax den 2 Februar begyndte det med Udfald paa Oppositionen. Saalænge den - sagde Hr. Jollivet søger at besmykke Sammensværgelser, kan aldrig nogen Kredit befæstes." Da General Demarcay vel erklærede enhver Opstand for strafværdig, men ikke vilde have Lyonner=Urolighederne anseete herfor (Stadsraadspræsidenten havde nemlig Dagen for kaldt Jnsurgenterne Rebeller), afbrød Hr. Dupin ham med Heftighed, sigende, at Oprørerne maatte hverken finde Forsvar eller Undskyldning paa dette Sted, hvorfra hvert Ord lød paa Gaden og der gjorde sin Virkning. Men da Hr. Tracy heri fandt et Angreb paa Talerstolens Frihed," og gjentog: at Oppositionen altid havde fordømt Opstand, raabtes fra Centrum: "Nei, Nei, Her ere Urostiftere i Salen. Hr. Dupin blev nu opfordret til at nævne, hvem han meente; men snoede sig saa godt som muligt derfra, og hvormeget Man skreeg imod at høre Hr. Mauguin, fik han dog frembragt, at Regjeringen vistnok var berettiget og forpligtet til at undertrykke enhver Opstand; men naar denne haarde Nødvendighed indtraf, maatte Fædrelandet for hylle sig i Sørgeflor, end uddeele Belønninger. Overalt forstaaer Hr. Nauguin ved sine Kraft=Udtryk og sin sikkre Logik at gjøre og sig gieldende, hvorfor Centrumet, eller de saakaldte Doktrinaire, plage ham med bestandige Drillerier, ja endog lad det komme til Udfordringer, fordi han ikke forstaaer at brug Kaarden. Men dette lave Kunstgreb vil ikke lykkes dem, siden flere af hans vaabendygtige Venner have besluttet at optage enhver slig Udfordring som deres egen Sag. Den gamle Lafayette blev heller ikke tilbage ved denne Leilighed, men bebreidede Ministrene deres Rolle i de italienske Anliggender, et værdigt Sidestykke til Verona=Kongressen og den spanske Modrevolution. Paa Hr. Barthes Bemærkning. "at det ikke var muligt at gjøre det franske Charte til Regel for hele Verden," svarede han, at derom var Talen slet ikke, men kun og St. Aulaires Note. Hr. Mauguin tog nok engang Ordet imod Minister=Præsidenten, og paastod, at ligesom den franske Regjering selv pønsede paa en Restauration i Belgien, maatte det antages, at Man søgde at ophidse Soldaterne imod befolkningen i Paris, hvorover det kom til en frygtelig Allarm, og Hr. Mauguin blev kaldt til Orden af Præsidenten, men svarede, idet han forlod Talerstolen: jeg gjentager mine Ord. Det er imidlertid en ikke uvæsentlig bemærkning, at enhver Tumult tjener til at sikre Ministrene deres ikke betydelige Majoritet, hvorfor det neppe er rigtigt, at beskylde Oppositionen for at have Deel i disse Optrin. Saaledes skal endog siden ovenmeldte Debatter Oppositionen have deelt sig i to Hovedpartier, af hvilke Hr. Mauguin staaer i Spidsen for det ene og Odilon=Barrot for det andet. Det er ikke heller det carlistiske Blad Gazetten allene, som fryder sig over al denne Splidagtighed; men ogsaa Messager har en lidenskabelig Artikel, hvori Man synes at gjenkjende Mind sterpræsidentens Tone, da her jubles over at, skjøndt af de 33 politiske Blade, som udkomme i Paris, kun de 3 ere ministerielle, formaae dog de 30 ikke det Mindste over Publikuneller Nationen, som, uagtet Oppositionens Skraal, føler sig virkelig frie. Var dette ikke Tilfældet, da vilde Regjeringen alt være styrtet imorgen." Tilsidst vises det Latterlige i den Forudsætning, at fordi Journalerne have skabt Juli Revolutionen, kunde Pressen, saa ofte den lystede, fremkalde en anden, tredie og fjerde Revolution; thi dengang hedder det - var Pressen Nationens Afgud og Orakel nu har Nationen afkastet dens Herredømme (?). Pa den anden Side er den forhen undertrykte Presse nu mægtig, forvoven og tyrannisk. Saaledes gaaer det til, at 30 Journaler hver Dag kunne angribe Regjeringen, uden derved at tilveiebringe den mindste Urde i Gemytterne." Hvor Sproget kan forandre sig efter Omstændighederne, J Henseende til Budgettet selv har Kammeret kun bevilget Krigs=Departementet en Supplementar=Kredit af henved 8 istedetfor 19 Millioner Fr. Den 3 Febr. aflagde Hr. Humann Beretning om Jndtægts=Budgettet, og klagede overde mange Laan, hvorved Man alt havde anticiperet 207 Millioner. Jblandt andet foreslog han i Kommissionens Navn Lotteriets Afskaffelse, dog først til 1 Jan. 1836; men fi kun Latter til Tak for sit Forslag, at Kammeret skulde erklære: at Ministeriet havde gjort sig vel fortjent af Menneskeheden og Fædrelandet. Nogle Dage for (den 30 Jan.) var Sagen for om den bortrømte Restners Kassemangel, hvorved Ministrene maatte høre drøie Sandheder, fordi de ikke havde holdt bedre Kontrol eller forsynet sig med Kaution. Naar hans Eiendomme fradrages, skal Mangelen endda beløbe sig til 4 1/2 Mill., for hvilke Hr. Laurence gjorde Finantsministeren ansvarlig. Efter heftige Debatter og Kammerets Ret dertil, blev Kommissionens Forslag om at udnævne en Undersøgelses=Kommission i denne Sag med stor Stemmeflerhed antaget. Uden egentlig at bestride Forslaget, skjød Hr. Perrier sig atter ind under de kongelige Prærogativer. Det er imidlertid aabenbart, at Ministrene meere skade end gavne deres Sag ved at modsætte sig en slig Undersøgelse.