Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-05-01
(Forlangt Indrykkelse.) den 25de April 1844. Gode Ven! Jeg lovede Dig, ved Afskeden i Khvn., Tirsdag den 23de April, at give Dig en lille Skizze af min Reise, hvilket jeg sikkerligen skal opfylde; dog maa Du herved tage tiltakke med Beskrivelsen over Reisen til Aarhuus; siden skal Du faae meere. Da Du Tirsdag Aften forlod mig, og vi glædede os over det smukke Veir, gratulerede Du mig til den behagelige Tour, jeg vilde komme til at gjøre med det gode Dampskib "Iris". Men Skjæbnen vilde det anderledes; April har ikke fornægtet sin ustadige Characteer. Vel gik det godt til Helsingøer, hvortil vi kom omtr. Kl. 8 1/2 men siden efter, da vi styrede Vest paa, begyndte det at blæse heftigt lige imod os. Denne Blæst blev efterhaanden til en Storm, ja næsten Orkan, og kastede Bølger over det høie Skib. Alt hvad der opholdt sig paa Dækket, maatte søge Ly i Kahytterne. Meget vare de stakkels Dækspassagerer at beklage, idet de klyngede sig rundt om Kabyssen, for at erholde en Smule Varme, da det var forskrækkelig koldt, regnede undertiden, og Søen slog bestandigt over Skibet. Da den ene Bølge neppe kunde oppebie den anden, fyldtes Dækket med Vand, som, da det ikke saa hurtigt kunde finde Afløb igjennem Spygatterne, løb, naar Forenden af Skibet dukkede, ned i 2den Kahyt, til megen Ulempe for Passagererne. Det var et meget haardt Veir, og næsten alle Passagererne vare syge, ja endog Een af Oppasserne, endskjøndt denne havde faret til Søes i 8 Aar, saa at det ikke var at undres over at vi først Kl. 12 om Natten kom til Aarhuus, hvor Capitainen modtoges med et tredobbelt, Hurra af nogle Personer, der stode paa Broen, og som ikke havde ventet at Skibet var kommen førend næste Dag. Jeg bør ikke forglemme at melde Dig, at ligesom Alt paa Skibet er indrettet paa det Hensigtsmæssigste til Passagerernes Beqvemmelighed, ja endog gentilt, saa ere ogsaa Opvarterne flinke, ufortrødne og hurtige i Udførelsen af deres Dont, dog overgaaes de mueligen heri af et qvindeligt Væsen, der har Opvartning i Damekahytten, thi den Omhu, hun viser de qvindelige Passagerer, er i Sandhed mageløs. Dog enhver Ting har ogsaa sin Skyggeside, og jeg bør derfor fremsætte et Par bemærkninger, som jeg ønskede ikke at have havt Anledning til at gjøre: Du veed at naar jeg reiser med Kone og Barn pleier jeg altid at tage nogen Proviant med, fordi Levemaaden er dyr paa Dampskibe, og det man har med sig veed man hvordan er. Da jeg nu op af Formiddagen følte Appetit - Søen tærer - tog jeg mit Smørrebrød frem og vilde til at spise, men med eet kommer en Person, som, paa en just ikke galant Maade, lod mig vide, at det ikke var tilladt at spise i Kahytten, men at saadant maatte skee paa Dækket. Uagtet jeg nu ikke kunde indsee, at mit Smørrebrød skulde inficere Luften i Kahytten mere end det Smørrebrød eller fittede Boeufsteeg, som kjøbes paa Skibet, føiede jeg mig i Omstændighederne, og gik op paa Dækket, hvor jeg fortærede min Frokost med god Appetit. Jeg fik siden at vide, at denne Person holder Restauration ombord, og om han nu har Myndighed til at udvise af Kahytten Passagerer, der ville spise det, de selv have medbragt, eller det skal være en Slags Straf fordi man ikke tager sine Fornødenheder fra ham, vilde det dog være godt om Forbudet opsloges i Kahytten, eller bedre om det tilføiedes de Regler, Passagererne have at iagttage under Farten, og som findes anførte paa de Qvitteringer, man erholder, naar man betaler Fragten, thi herved vilde man undgaae den Ubehagelighed at modtage Tilretteviisning af en Person, som man i andre Henseender troer sig overlegen. Den anden bemærkning er af større Betydenhed: Vi kom, som meldt, først Kl. 12 til Aarhuus. Saasnart Skibet var fortøiet, begyndte Folkene at opheise Passagerernes Gods. Den største Deel Passagerer samlede sig nu om Lugen, for, ligesom en Kuffert kom op, at see hvem den tilhørte, hvilket ikke var saa let en Sag, da Adressen ofte var afreven, og en svagt brændende Lygte ikke kunde adsprede det der herskende Mørke. Det varede derfor længe inden Enhver kunde finde Sit. Der vare kun faa Dragere, saa at det kun gik langsomt med Rømningen. Endeligen Kl. 1 3/4 var vi kun 5 Passagerer tilbage, da Capitainen kom ned i Kahytten og yttrede: at vi nu maatte forlade Skibet. Vi indvendte da, at vi maatte vente efter at Dragerne vare komne tilbage, og at det var os umuligt ved Nattetid at finde Folk, der vilde paatage sig at bære vort Tøi, men at vi vilde strax forlade Skibet, naar Tøiet maatte forblive ombord til det blev Dag. Dette vilde Hr. Capt. ikke indvillige, da han, som han sagde, strax skulde lade og losse, og hvis vi ikke havde forladt Skibet til Kl. 2, vilde han give Ordre til at Tøiet sattes op paa Broen. Om han for Alvor vilde opfylde denne vistnok haarde Trudsel, veed jeg ikke, thi jeg var saa heldig at faae fat paa de første Dragere der kom, og som, da der ikke var Logis at faae hos Larsen og Fulling, skaffede os et Qvarteer, hvor vi vel ikke fik nogen Seng, men dog Ly over Hovedet. Hvorledes det gik med de tilbageblevne Passagerer, veed jeg ikke, da jeg Dagen efter fortsatte Reisen, men Capitainens bekiendte Humanitet borger for, at han vist ikke vilde forlange at Passagerer, der havde udstaaet en slem Reise, skulde midt om Natten, i Storm og Slud, staae og holde Vagt over deres Tøi paa en Skibsbro, især da han først afseilede Dagen efter Kl. 7. Nu, da jeg af Avisen seer, at Routen forandres, haaber man at slige Ubehageligheder ved Reisegodsets Udlevering ikke oftere vil finde Sted.