Politivennen, 1804-01-01
Om Petri tydske Menighed. Dersom der i en Stad er større Rettigheder for nogle af Jndvaanerne, end for de andre af samme Klasser, uden at de første derfor yde mere til Almeentarvet eller troe sig tungere Pligter underkastede, saa tør man vel paastaae at en retfærdig Ulighed, rimeligen tilfældigviis, er udsprungen af en i sin Oprindelse retfærdig Anordning. Dersom en Regiering, i Betragtning af at endeel Fremmede indstrømme i dens Hovedstad, fra mindre godt regjerte Lande, tillader at disse, skjøndt af samme Sekt som Landets Jndvaanere, i deres eget Tungemaal fordi de endnu ikke forstaaer Landets, prise og tilbede det højeste Væsen, og deril have deres Kirke og Præster, da er dette sikkert en Handling, der bærer Prægaf Visdom og Mildhed. At ville af disse Fremmede gjøre en egen Koloni, istedet for at indblande dem i Nitionens Masse, at ville opholde deres Afkom bestandig i Sprog og Kirkeskikke som en fremmed Stamme, var ubilligt baade imod disse Kolonister selv, der naturligviis ikke af de ældre Jndfødte vilde erkjændes for ægte Brødre, og saaledes kom til at høre til ingen Nation, og imod Regjeringens egen Nation og Sprog, som den altid anseer det for sin Glæde og Pligt at hædre frem for alle Nationer og Sprog i Verden. At St. Petri tydske Menighed i Kbhen har Udsennde som en Kollonii, er sikkert ikke grundet i nogen saadan Hensigt hos de foregaaende eller nærværende Regjeringer. Siden Kristian den første have vi ikke havt nogen Udlænding til Konge. Forkjærlighed til Udlændinger eller udlændisk Tungemaal kan ikke næres i nor en Danskfød Regents Barm. Maaskee en Mangel af Bestemthed i Anordningernes Ord (og hvor er denne altid uundgaaelig?) kun en misforstaaet Gæstfrihed hos Stadens Fædre i ældre Tider, tilgivelig fordi de ikke mærkede at den var Lunkenhed for Landsmænds Ret og Ære, ville vi tilskrive at velmente, og med Fædrelandskjærlighed bestaaende Naadesbevisninger, ved at nydes af dem de ikke vel kunne være tilændte, nu ligne Forrettigheder og Herligheder. Petri Meenighed har hvad alle danske have, Præster og Kirkeværger: men den har desuden den Fordeel at stedse en af Landets Store er dens Patron, og hvilken dansk Menighed har det? Den har derved et Talsmandskab, som de danske ikke have. Petri Meenighed har Kaldsrettighed, hvilket ingen dansk Meenighed har. En Rettighed udøves af den og beholdes af den, som enhver god dansk Kaldsherre i vore Tider iler at tilbagegive Staten, fordi han veed at dens Styrer ønsker den, og ønsker den blot, fordi den aldrig af privat Kaldsherre eller af Menighed kan bruges saa retfærdig, som af et Kollegium. Lemmerne af denne Petri Menighed, kunne bor overalt i Staden, uden derved som de andre Borgere at bindes ved Stadens Areals Jnddeling i Sogne. Denne Frihed nyde de andre Borgere ikke. Herved gjøres endog det Tilfælde muligt, at et dansk Sogns Præster kunne tabe; thi dersom ved en Flyttetid f. Ex. et Sogns Distrikt fik 100 Familier af Petri Menighed over hvad det deraf for havde, saa blev jo Sonnets egen Menighed derved 100, Familier ringere. Personer, der neppe efter den første Hensigt hørte til Petri Menighed, Personer, der i mange Led tælle danske Forældre, Personer der langt bedre forstaae og tale dansk end tydsk, sætte en Gloire i at være af Petri Menighed. Og heri er det egentlig jeg finder, at den Forsømmelse maae have havt Sted, der er Skyld i det paaankede Misforhold. Petri Kirke skulde være en Kirke for Fremmede; vel! men Børn af den Fremmede der her nedsatte sig, Børn der ved Fødselen ere Danske, bør ikke regne sig til de Fremmedes Menighed. De burde været reklamerte af Præsterne til vore Danske Sogne, hvori Forældrene boede, og dette Krav paa rette Maade understøttet af Magistraten vilde vist hævet den Ubehagelighed det kunde været for Forældrene, ifald deres Kjerlighed og Taknemmelighed imod det Land, der havde optaget dem i sit Skjød, ikke forslog til at lade Dem foretrække at have danske Børn i stedet for Børn, der hverken vare danske eller tydske. Jeg sagde ovenfor, at Petri Menighed saae ud som en Koldni. Dette er kun alt for sandt. Ogsaa seer man ligesom en Ængstelighed hos den for at beholde dette Udseende. Den kalder: men yderst sjelden kalder den en dansk Undersaat til sin Præst. Neppe vil det tillades nogen dansk Kaldsherre, og mindre af Landsmænd tilgives ham, om han kaldede en Udlænding. Maaskee vil man finde det her sagte for haardt, men jeg forsikrer den som finde det saa, at det tvertimod har kostet mig Umage at tale saa moderat i denne Sag. Alt det der ligner en Ringeagtelse af min Nation og mit Sprog, og udviist endnu dertil i Nationens Hovedstad, maa vel opgløde mig, hvis jeg er Fædrelandsven. Alt hvad der ligner Ulighed hvor Lighed bør være, vil vel gjøre ethvert Menneske varmt. Og hvad er vel Hensigten af hele denne Anke, og hvad Gavn skal den virke? Den som kan spørge saaledes, foretrækker sikkert at være en Halvtydsker for at være dansk, og fortjener ikke mit Svar. At der i Kbhvn er en Kirke hvori der præles tydsk for rejsende eller naturaliserte Tydskere har jeg paa ingen Maade villet yttre det mindste imod.