Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-09
(Af Otto von Kotzebues Reise omkring Jorden i Aarene paagaataEt nyt Beviis paa, at Jngen bør troes naar han vidner i sin egen Sag, leverer Otto von Kotzebues Beretning om Missionen paa Syd søe-Øerne, sammenlignet med Missionairernes egne Fortællinger derom, saaledes som de findes trykte og udbredte i adskillige Kirketidender og Religions blade. Saaledes fortælle Missionairerne Tyrman og Bennet fra Otaheiti i Algemeine Kirchen-Zeitung 1826, Nr. 58, S. 479, at Otaheitierne ikke kunne blive trætte af at sammenligne deres nuværende Tilstand med deres forrige, og at takke Gud for den lykkelige Forandring. Otto von Kotzebue indrømmer, at de ere mindre tilbøielige til Tyveri og Letfærdighed, end fordum; men paastaaet, at dette ogsaa er den eneste Fordeel, som de har havt af deres Overgang til Kristendommen, og at de har maattet tilkjøbe sig den med mangfoldige nye Andre. Vi ville uddrage nogle Steder af hans Skrivt, for at vise, hvorledes Kristendommen er bleven udbredt i disse engang saa lykkelige Øer, og hvorledes de kristne Missionairer benytte og udøve deres Magt over de Omvendte. Tirsdagen den 9 Februar 1830. Om Maaden, hvorpaa Kristendommen blev udbredt paa Otaheitti, skriver han saaledes: "J Aaret 1797 lykkedes det enkelte engelske Missionairer, at vinde Kongen Tajo for Kristendommen. De offentlige Helligdomme, og Alt, hvad der kunde minde om de gamle Guder, blev ødelagt og forstyrret. Hvor, der ei strax vilde tro, blev myrdet. Med Omvendelses iveren havde et sandt Blod-Raseri bemægtiget sig de fordum saa bløde Gemytter. Der flød Strømme, af Blod. Hele Stammer udryddedes. Eengang talte Øen – efter Forsters maaskee noget overdrevne Beregning - 130,000 Mennesker, nu angive Missionairerne selv dens Folkemængde til 5. 6000. Med Levningerne af sit Folk drog Kong Tajo ud for at paatvinge Naboerne den nye Religion. Med flere var det allerede lykkedes ham, da den unge Helt Pomara optraadte imod ham. Nu tabte han den ene Ø efter den anden, kom tilsidst selv i sin Fiendes Vold og blev offret til de fortørnede Guder. Pomara underkastede sig nu alle Selskabsøerne, opslog sin Residence paa Otaheiti, lod imidlertid Kristendommen være uanfægtet, og gik omsider selv over til den. Han døde i sine bedste Aar, som en Følge af Drukken. skab. Uagtet han selv erkjendte det Skadelige heri, og stundom i sin berusede Tilstand selv udraabte: o Konge, idag kunde Dine Svin bedre regiere, end Du kunde han dog ikke bekæmpe denne Lidenskab, og blev et Offer derfor. Da hans Søn kun var et Laarigt Barn, bemægtigede Missionairerne sig strax Herredømmet, lod en Konstitution smedde, hvorved de selv bleve Folkets Præster og Regentere, og udvalgte, eller lod udvælge en Formynder, der fandt det meget beqvemt kun at være Missionairernes Organ. Ved Kroningsfesten, som jeg ikke kunde oppebie, men om hvilken man meddeelte mig den foreløbige Underretning, var det bestemt, at Kongen skulde aflægge Eed, ikke paa Konstitutionen, men paa Bibelen, som paa den Lov, efter hvilken han vilde regjere. Herved havde Missionairerne rimeligviis den snilde Betænkning, som Bibelens Fortolkere, at kunne give alle deres Paastande og Fordringer Kraft ved at minde ham om hans Kronningseed. Om Forandringen i Folkets Characteer og Levemaade beretter Kotzebue endvidere. "Dets fordums frydelige Livlighed og beundringsværdige Jndustri er aldeles qvalt ved uafladelig Beden. Kun Enkelte forfærdige endnu det bekjendte papiragtige Tøi, flætte Maatter og dyrke nogle faa Rodværter. De Fleste forlade sig paa de vildtvoxende, og for en saa ringe Befolkning mere end tilstrækkelige, Brødfrugttræer.