Viborger Samler, 1844-01-25
Fra den slesvigske Forenings-Comitee er indgivet en allerunderdanigst Ansøgning, hvori anholdes om, at den paatænkte Læreanstalt (en høire Folkeskole, naar den bliver anlagt i det Thørninglehnske, maa vorde stillet under Ribe Biskops Tilsyn. (R. Av.)De almindelige Søfessioner for Aaret 1844 blive i andet jydske District afholdte paa efternævnte Steder og Dage: J Randers den 13de og 14de Februar, i Grenaa den 16de i Ebeltoft den 17de, i Holstebroe den 21de, i Ringkjøbing, den 23de og 21de, i Lemvig den 26de, i Vestervig Thinahuus den 28de Febr.; i Nykjøbing paa Morsø den 1ste Marts, i Thisted den 4de og 5te i Fjerritslev Kro den 7de Marts. At Viborg Stifts nuværende Biskop maa føle baade Kraft og Lyst til endnu længe at fortsætte sin vigtige Embedsvirksomhed, tør sikkert udtales som et almindeligt Ønske ikke blot blandt dem, der have staaet i Embedsforhold til ham, men ogsaa blandt mange Andre, der uden at staae i et saadant Forhold til ham føle sig tiltrukne af hans elskelige Personlighed. Derfor vil det vistnok ikke være uden Jnteresse for dette Blads Læsere at lære at kjende nedenstaaende Actstykke, hvori Stiftets Geistlighed og Skole lærerstand har udtalt sin dybe Agtelse og Hengivenhed for Hs. Høiærv. Biskoppen: Det er ei længe siden vi modtoge det Sorgens Budskab, at en af vort Lands høilbetroede, ædle og begavede Mænd, der stod i nært og kjærligt Embeds og Slægtskabs Forhold til Deres Høiærværdighed, vor elskede geistlige Foresatte, var kaldet bort fra sin jordiske Virksomhed, men en anden Efterretning, næsten samtidig med det, har naaet vort Ore og fremkaldt Bekymring og Bedrøvelse hos os. Vi have nemlig hørt, og vide desværre, at det er Sandhed, at vor Biskop skal have besluttet, foranlediget ved det Dødsfald, der har dybt bevægel og saaret hans Hjerte, at ansøge Hs. Majestæt om at entlediges fra sit Embede. Vi behøve ikke at udtale, hvilken Kjærlighed og Agtelse Deres Høiærværdighed har erhvervet Dem hos os Alle i de tretten Aar, De har været Stiftets høieste geistlige Embedsmand, med hvilken Taknemmelighed vi nedse have paaskjønnet den høie Retsindighed, den elskelige Humanitet, den levende Jnteresse for det christelige Livs Fremme og for Haandhævelsen af det Hæderlige og Sømmelige i Kirke og Skole, der stedse har betegnet Deres Embedsførelse og Deres Vandring iblandt os, med hvilken Glæde vi saa ofte have erfaret, at De er i Besiddelse af den Aandens Friskhed, af de Sjælens Evner og det legemlige Velbefindende, der borge for, at De end i en Række af Aar kan fortsætte Deres for Kirke og Skole heldbringende Virken iblandt os; derfor kan det ei Andet end smerte os, om Deres Høiærværdighed skulde være urokkelig i det Forsæt at ville løse det skjønne - og vi tør maaskee tilføie ogsaa for Dem kjære – Baand, der nu forbinder Stiftets Geistlighed og dets Skolelærerstand med dets Biskop. Vi kunne let indsee, og det saameget mere, jo længere vi ere komne frem paa Livets Bane, at der hører nogen, ja stundum endog megen Overvindelse til at knytte nye Forbindelser, især naar de skulle træde istedetfor en saadan, som den, der nylig er sønderreven; men vi haabe og, at den Fordring som Fædrelandet har til den Mand, der har Evne og Villie til at virke til dets Tarv, vil gjøre sig gjældende, og det destommere, jo større den anviste Virkekreds er, og jo vanskeligere en Anden findes, der kan udfylde den; vi haabe, at det ei lades uden for Deres Høiærværdigheds Betragtning, at der med Hensyn til den Deel af Deres omfattende Embedsvirksomhed, som i det Mindste er for os, og forekommer os, den betydningsfuldeste, ingen Forbindelse er brudt, og altsaa ingen ny at knytte. J den Overbeviisning derfor, at det vilde være et sandt Tab ei blot for os, men og for vore Menigheder og Skoler, om vi snart skulde sige Deres Høiærværdighed vort Farvel, troe vi at skylde Konge og Stat, os selv og de Formaal, for hvilke vi skulle arbeide, at frembære Bøn om, at Deres Høiærværdighed vil fortsætte Deres vigtige og hæderlige Gjerning iblandt os, saalænge Gud under Dem aandelige og legemlige Kræfter dertil, skulde denne Begjering maaskee være alt for dristig, bønfalde vi Dem dog om at opsætte i det Mindste et Aarstid Udførelsen af den Beslutning at nedlægge Deres Embede. Med de varmeste Ønsker og oprigtigste Bønner for vor Biskop." Decbr. 1843.