Berlingske Tidende, 1811-03-15
Det maae være hver retsindig Medborgers Ønske at vorde betrygget mod de ubehagelige og foruroligende Rygter, som Partiraanden opspinder og Ørkesløshed forplanter, og en Lettelse skulde det være for en fredelig Regiering, om alle redelige Mænd forenede sig om, hver og en i sin Kreds, strax at qvæle dem i Fødselen. Den engelske Syge, som en Tid lang har syntes at ville indsnige sig hos os, har frembragt en Mængde rundt omkring udspredte Beretninger, der vel ikke finde Tiltroe hos nogen, men hvis Oprindelse dog synes at bevise det Forsæt, at give den offentlige Tænkemaade en Stemning, hvorved Regieringens gavnrige Foranstaltninger saavilsom dens Tænkemaade kunne sættes i et ufordeelagtigt Lys. Hvo er uvidende om at vor Konge, alt som Regent, var en af En opas første Magter, som erkiendte Frankrigs nye Regiering, og under hele sin Formynden Regiering vedligeholdt den venskabelige Forstærelse med dette Lant; at han siden som Konge, lod det være en af sine første Bestrædelser, at faae Fred tilveiebragt med Sverrigs ældste Bunksforvandt, samt at han i de ellervigtigste Anliggender med den venskabeligste Fortrolighed har raad øst sig med Frankrigs Keiser, Hvo veed ikke at vor Thronfølger er en Paarørende af den franske Keiser, at han befieles af den høieste i Ærefrygt og den inderligste hengivenhed for Ham, at Han efterlod alt for Lyrebare Mindemærker af Sin Ært i Sit forrige Fædreland, til at det ikke skulde staae næst Sverrig i Hans Hierte, og at han saaledes i sammensmelter i Sin Person Sverrigs og Frankrigs fælles Jnteresse, som Landenes naturlige Forfatning og en sund Politik giøre undskille lige? Hvo erindrer ikke den 10de Mai 1809, da Efterretningen om Napoleons Stire i Balern oplæstes paa Rigssalen, hvorledes samme blev i modtaget med Tegn paa det meest levende bifald af Rigets der forsamlede Stænder, Hvo mindes ikke den Enthusinsme og Enighed, hvormed Rigets Stænder, efter Kongens naadige Forslag, den 10de August 1810 udkaarede en fransk Fyrste til Sverrigs Thronfølger, og hvo er den, som ikke har bemærket den uforanderlige Tilbøielighed til det franske Alliance System Nationen stedse har yttret? Det var derfor modbydeligt at høre en Haandfuld Personer, misledte af Uvidenhed, Egennytte eller Partieaand, for Øieblikket forene deres Jacerisse og Sprog, for at give et Land, hvis Regiering, hvis Stænder og hvis Jndvaanere saa afgjort hylde det System, Sverrigs Jnteresse og Vilfærd kræver at det maa hylde - et engelsk Anstrøg. Det kan være temmelig tilgiveligt hvad nogle enkelte Polit ker dømme om Europas nuværende og tilkommende Skironer; men naar efterat de nærmeste Forbindelser med Frankrig ere indgaaede og officielt bekiendte, samt Krigen mod Engelland erklærer, naar, siger jeg, besuagtet alt hvad Engelsk er skal ophøies, om engelske Handel afmales som Grundstøtten for Sverrigs Selvstændighed, de Yttringer ideligen gientages at Alt bør sættes paa Spil for at samme kan vorde vedligeholdt, naar ydre Allieredes Stire skulle udlægges som Vanheld, alle deres Foretagender lastes og stilles i et uforderlagtige Lys, naar nyCoalitions Ahnelser skulle udsaaes, naar disse og deslige Symptommer formærkes, da kan man ei længere kalde det overlagte Forsæt i Tvivl : at søge at stemme det almindelig Omdøme imod Regieringens System og Grundsætninger. Vilde derfor hver redelig Svensk frit og aabenhiert ført Regieringens Sprog, det vil sige: frit og aabenhiertig erklære sig for at holde det franske System, samt uforfærdet træde disse Anglomaniens Ordførere dieret under Øinene og bevise dem, at deres Sætninger ei førtil et ringere Resultat, end at sønderslide og tilsidst sønderlemme det endnuefter sin sidste Alliance med Engelland blødende Fædreland, og bevise dem det Ummelige og Urimelige i alle deres Forhaabninger om at see Fast andet paa nye i Jld og Lug for Engellands Manufacturer, for hvilke allerede Blod nok er rundet, Maatte de vanvittige Coalitionsdrømmere betænke den blodige Vilderede der vilde opstaae, hvis man kunde tænk sig Mueligheden af det Vældes Fald, som Snillet og Søren har opreist, Maatte de dog betænkt at den Magt (Colitioner have endnu aldrig seiret) som var stærk nok til at overvinde samme, da skulde optræde, uden Meddelere, som Europas Lovgiver, Og da spørges dem paa Æe og Samvittighed hvad Fordeel de troe at Menneskeslægtens Oplysning, Europas Civilisation, de øvrige Staters politiske Forhold, og hver enkelte personlige Sikkerhed og Frihed, efter de udøste Strømme af Blod, skulde have vundet, Lader os da ei forledes af Blendværk i Anskuelsen af Europas virkelige Tilstand. Et Tyvetal af Aar her skabt en nye Verden; det som var kan ei mere vorde. Man maae med vaersom Klogskab følge Tidens Strøm, for ei at vorde opflugt i dens Hvirvler. Man synes med Bævelse at skul den Jætte, som i det Fjerne hæver sit Hoved mod Skyerne; men seer ei denne Kiempe, som i frygtelig Skikkelse staaer ved vor Side - og favner havet. Man lader som om man frygter Frankrig tiltagende Magt; men glemmer at Engelland med sige Flaader tyranniserer alle have, med sine Jntriquer foruroliger alle Kobinetter, med sin Handel forstyrrer alle Landes egen Jndustrie. Hvor skulde vel denne Magt standse om den er i Frankrig fandt en mægtig Modvægt, Kongen har ved Tractaten i Paris tiltraadt Fastlandsystemmet og nu tillige erklæret Engelland Krig, Hans System er saaledes aabenbar een og hver bekiendt. Det tilkommer os, som redelige Undersaatter, at slutte os omkring Hans Person, og af yderste Formue at bidrage til Hans vise Hensigters Opnaaeise. Europas almindelige og Sverrigs private Forfatning foreskrev uvilkaarlig Regieringen de Skridt den havde at giøre; Opørrelser i vare fornødne for det Heles Vil; men ikke bør man i sine Skildringer i overdrive et Onde, der er aldeles uundgaaelige, og derved spilde den hele Frugt og Værd af disse Opofrelser, som Rigets Ære og Tarv kræver. Man maae ikke sætte Regieringen ud af Stand til deraf at drage de Fordele, som allene kunne vindes ved at tvinge den fælles i Fiende ved de kraftigste Anstrængelser til Fred.