Berlingske Tidende, 1778-03-01
Af de Fortegnelser, som de Storbrittanniske Kiøbmænd efter Regieringens befaling, maae levere, sees at de haver 6 Millioner at fordre af America. Coloniernes Producter, det, som de selv fortære deraf, med iberegnet, be lode sig ikkun til 1500000 Pd. Sterling, hvoraf maae udreedes 100000 Pd. for Vahrer, som indføres, Renterne af 6 Millioner, og dernæst endnu underholdes 4 Millioner Jndvaanere. Man seer altsaa heraf, at Americanerne komme til kort i deres Handel med Storbrittannien; at de alt meer og meer sættes ud af Stand til, at kunne anskaffe sig de Engelske Manufactur=Vahrer; at den tiltagende Folkeformerelse ikke kan giøre dem lykkeligere, og at de endelig ville nødes til, selv at anlægge Manufacturer. Engellænderne troe vel, at den høye Dagløn forhindrer Fabrikers Anlæg i America; men Jndvaanerne i Bosion og Nyevork klæde sig allerede i indenlandske Tøy, og i Darmouth forfærdiges allerede aarlig mange tusind Alen Lærred, og paa andre Steder allerede mange Sager af Læder. Saa er og den Americanske Uld lige saa god, som den Engelske, og Morbærtræet vører der uden al Røgt, og Silke=Ormenes Nødder ere meget store, og have stærk Silke. I den mellemste Deel af America planter man især Tobak. Marsland og Virginien have derved hidindtil været meget fordeelagtige for Engelland; men denne tærende Plante har og saa næsten ganske udsuget Jorden. Tilforn kunde hver Jndvaaner aarlig levere tre store Fade Tobak, nu derimod kan man neppe regne et Fad paa hver. Kornlandet bliver stedse slettere, eftersom Markerne let udmadres, da Jordbunden er svampig, og ikke des. Den Deel af det faste Land, som ligger imod Sønden, og indbefatter Nord= og Sød Carolia, Georgien og Florida, har ligeledes en stad og ikke meget dyb Jordbund. Dette giør, at, naar det regner stærkt, har Vandet intet Affald, og samles meget usunde Moradser. Denne sumpige Jordbund er egentlig der Land, hvor Riisværten avles, hvis Dyrkning bortriver aarlig mange Mennesker. Tilforn handlede Provindserne ogsaa med Cattun; men nu forfærdiges ikke meer, end der forbruges i Landet. De blande det ogsaa med Uld, hvilket da giver et meget godt Tøy. J Carolina avles megen Jndige; men den er ikke saa god, som den fra St. Domingo. Storbrittannien har ogsaa gjort sig megen Umage, for at plante Viin i disse Egne; men den idelige Regn og Taage er skadelig for Viinstokken, og den Viin, som perses af Druerne, holder sig ikke. Af disse Anmærkninger er det let at slutte, at de Americanske Colonier ikke ere saa rige, som Engellænderne indbilde sig og at Europa ikke har at befrygte, at de nogensinde ville komme til at udgiøre nogen frygtelig Stat. De Manufacturer, som ere der, og deres Formerelse, udfordre endnu store Summer, ligesom Agerdyrkningen og Vindskibeligheden stærke Opmuntringer, hvis man ikke skal komme til at skylde endnu flere Summer til Engeland. Saa maae og Provincialerne beslitte sig paa selv at avle alle til deres udvortes Handel tienlige Producter, og forholdsmæssig at udbrede deres Handel og Agerdyrkning, ligesom deres Folkeformerelse tiltager. Men Engellands Jnteresse udfordrer, at leve i bedste Enighed med sine Colonier, ikke at agte dem for ringe, at befordre deres Handel og Manufacturer, at deele Fordeelene af Fiskeriet, som er Skolen for dets Matroser, med dem, og med mueligste Eftergivelse at tage saadanne Messerer, der kunde hielpe til, at ende en grusom, usikker og høyst skadelig Krig, Denne Krig har to Hoved Aarsager; een har sin Oprindelse fra Colonierne selv, og den anden fra de Engelske StatsMinistre. Strax efter Freden Aar 1763 begyndte Americanerne, at længes efter en frie Handel, og at giøre sig løse fra Skibsfarts- og andre Parlements=Acters Tvang, som de vare belagte med. De Messorer, som blevne tagne derimod, gave denne Længsel Næring, som snart udartede til en hemmelig Begiærlighed efter, at unddrage sig, i det mindste i Told= og Handelssager, Storbrittanniens Herredømme. Visse misfornøyede, uroelige og listige Hoveder, som deels gierne vilde fiske i rørte Vande, deels forøge deres Anseelse hos Americanerne, vedligeholdte og styrkede denne hemmelige Begiærlighed, og indgave den store Hob den Mistanke, at Hoffet vilde vilde berøve Americanerne deres Frihed, og giøre dem til Slaver. De Kongelige Commandanters Forhold i nogle Colonier bestyrkede denne Mistanke, og gjorde det skræksomme Billede for dette i Frihedens Skiød fødte Folk endnu frygteligere. Ministrene qvalte ikke strax denne ulmende Guist i Fødselen, men oppustede den næsten endnu meer, snart ved utidig Eftergivelse, snart ved utidig Strænghed. Tilsidst da Jlden allerede udbrød i fuld Le, troede man, at kunne dæmpe den lettere og hastigere med Parlements=Acternes Strækkeskud, end med Konenskab; men dette tiente ikke til ridere, end at Americanerne vande Tid til, at forbinde sig faa imellem hinanden, og sætte sig i god Forsvars=Stand. Hver til da endnu kom, at den Minister, som besad Kongens fuldkomne Fortroelighed, blev, ved falske Beretninger og Forestillinger af visse Krigsanførere i America, i Begyndelsen forledet til falske Messerer og Planer.