Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-11-20
Den danske Adels Historie lader sig deele i to Tidsrum, til den første hører de, der indtil det fortende Aarhundredes Udgang have beklædt Rigsraads, Laugmands eller andre store Embeder, og følgeligen vare anseete for Landets Ædle, og altsaa derved have erholdt Ret til at antages som dansk Adel; og alle de, som i troværdige samt dige Brevskaber, eller paa Mindemærker og Gravmæler ere benævnte med Titel af Herre, Riddere, Knape, Famulus, Væbner, af Vape, og deslige, saavelsom de Slægter og Personer, der anføres af Adelen selv, som i denne Tid var meget nøjeregnende, i sammenskrevne Vaaben- og Slægtbøger. De ældste Slægter fra dette Tidsrum ere Banner, som allerede skal have været til i Kong Knud den Stores Tid, og som uddøde fuldkommen 1742 med Commandeur Hans Kaases Frue Agathe Rodsteen, Banner, og havde blandt mange andre Godser eiet Asdal, Kokkedal og Gissingholm. Fremdeles de Hviders Slægt, som frembragte Skalm Hvide, Esbern Snare og Absalon, som uddøde med Otto Hvide til Hyndrup 1664, de Gluger, beslægtede med Hviderne, uddøde ved 1434, og har eiet Haseldrup, Bavelse og Tiustofte. Barmstede og Haseldorp, som nævnes 1190, hvoraf den første rimeligviis har sit Navn af den saakaldte Bondeby, henhørende til Herskabet Pinneberg, og den sidste upaatvivleligen har taget sit Navn af Godset Haseldorff. Buch, som forekommer 1163, og hvoraf der gaves fire Familier, en nsk, som nævnes 1315, en norsk, som allerede nævnes 1163, en holsteensk, hvoraf Claus Buch nævnes 1427. og endnu en dansk, hvoraf Marqvard Buch nævnes i Diplomer fra det femtende Aarhundrede. Dagson, som anføres i Vaabenbøger og paa Si giller, 1138, og Duvin, hvoraf Wilhelm Duven, der allerede var bekjendt som Erik lildies Rentemester, 1102. - Det andet Tidsrum begynder med Kong Erich af Pommerens Tronbestigelse, eller ved Udgangen af det fjortende Aarhundrede, da saavel under ham, som under Kong Christopher af Bayern og flere følgende Konger, en stor Deel fremmede Familier kom ind i Riget, besvogrede sig med den danske Adel, fik derved Jordegodser, bleve her bosiddende, og derved efterlode sig Afkom, som have besiddet høje Embeder, og altsaa maa antages for at være naturaliserede. Blandt disse vare de i Danmark i nogle Hundrede Aar blomstrende Scheeler, Parsberger, Walchendorffer og andre bekiendte Slægter, der have frembragt betydelige Mænd for Danmark. Fra samme Tid kunne vi regne vor egentlige Diplom Adel, da det ældste Adelsbrev, som endnu forekommer, er af Aaret 1398, udstedt af Kong Erik til Svend Diækn. Dette Tidsrum har, efter al Sandsynlighed, dog med nogen Forskjellighed, strakt sig til Souverainitetens Jndførsel. Men da strax derefter, og især i Kong Christian den Femtes Tid, den udgivne Rangforordning indførte et Slags personel Adel, er vel heraf opkommen en Middelstand, hvis Privilegier berettigede endeel for deres egne Personer at føre Skjold og Hjelm. Udmærkede Siele i skrøbelige Legemer. Det er ikke altid Tilfældet, at sunde Siele just boe i sunde Legemer. Vist nok vidner Historien om, at den store Universallærde Fontenelle blev 100 Aar, og nød indtil sin høie Alderdom en uafbrudt Sundhed "); at den udødelige Astronom og Mathematiker Newton blev 85 Aar, og Philosophen Formey 86, men den opviser endnu langt flere Exempler paa udmærkede og store Mænd, der i deres hele Liv igjennem maatte drages med et svageligt Legeme, og hvis Siel desuagtet syntes at nyde en uafbrudt Ungdom og Sundhed. Holberg siger selv, at han fra sin Ungdom af har været svag, de Sygdomme, som han ved Afholdenhed, Arbeid og bestandig Bevægelse kuede, saalænge han var ung, stræbte han, da han blev gammel, at bære ved sin blotte Sindstyrke. Han følte sig bestandig skranten, og beretter i sin Selvbiographie, at kun hans Tarvelighed forlænger hans Liv. Han plagedes af Obstruction og Mathed, og paa sine gamle Dage var han hectisk. J. Ewald blev kun 37 Aar gammel, og var ikke allene i adskillige Aar forhen lænket til Sygeleiet, men ved sin Død saa kroget af Gigt, at han selv *) Man har følgende mærkelige Anecdot om ham, der noksom vidner om, hvorledes han endnu i en usædvanlig høi Alder besad en sjelden Aandstyrke. Da han var 97 Aar gammel befandt han sig i Selskab med den unge, smukke, nyligen formælede Fru Helvetius, og sagde hende tusinde smigrende Ting; men da man vilde sætte sig til Bord, gik har hende forbi, uden at lægge Mærke til hende. Seer De, sagde Fru Helvetius, hvor lidet jeg kan gjøre mig til af Deres Smig rerier, De gaaer mig forbi, uden at see paa mig." Frue", svarede Oldingen, dersom jeg havde seet paa Dem, var jeg ikke gaaet Dem forbi." sagde, han nærmede sig Cirklens Form, og maatte lægges halvsiddende i en usædvanlig høi Ligkiste. Man har beskyldt ham for, at han ved sin Levemaade havde paadraget sig sin Svaghed, noget kan denne vel have bidraget dertil, men den allene kan neppe have været Hovedaarsag. Upaatvivleligen har han været af en svag Constitution. Hans Fader, Prof. C. Ewald, døde vel ikke ung, men blev dog ikke ældre end 58 Aar. Betænker man, at Sønnen fra sit 15de til 16de Aar var først Tambour i preussisk og siden Underofficier i østerrigsk Tieneste, under Syvaarskrigen, saa er det ikke usandsynligt, at han der, svag af Legemsbygning, har lagt Grund til en Skrøbelighed, som siden forøgedes ved et uregelmæssigt Liv og derhos overdreven Aandsanstrængelse. Jmidlertid blev J. H. Wessel, selv med sin stærke norske Constitution, kun syv Aar ældre end han Alexander Pope var i Mellemalderen saa svag, at han bestandig maatte have en Opvarterske, og saa omfindtlig mod Kulde, at han stedse maatte bære et Slags Peltstrøie under en Skjorte af grovt Lærred med fine Ærmer. Naar han stod op, gav man ham strax et Snørliv af stivt Tøi paa, thi han var neppe istand til at holde sig opreist, førend dette var tilsnørt. Een af hans Sider var sammentrukken. Hans Fødder vare saa tynde, at han søgte at give dem et tykkere Udseende ved tre Par Strømper, som en Tjenestepige bestandigen maatte trække ham paa og af han kunde uden Hielp hverken lægge sig eller staa op. Hans Svaghed gjorde ham det ogsaa meget vanskeligt, at holde sig reen. Hans Haar var næsten ganske gaaet ud, og han spiste stundom med Lord Oxford, naar intet Selskab var der, med en Fløiels Hue paa. Han blev ofte indbuden, men var altid en meget besværlig Gjæst. Een af hans bestandige Fordringer til Tjenestefolkene i Huset var Caffe om Natten. Og denne saa store Skrantning naaede dog, trods den meest haardnakkede Anstrængelse til uafbrudt Studeren og Tænken, en Alder af 56 Aar. - Voltaire blev saa yderlig svagt født, at han ikke kunde døbes førende ti Maaneder efter sin Fødsel, og skjøndt han opnaaede en Alder af 84 Aar, var hans hele Liv dog næsten en uafbrudt Kjæde af Skrantenhed. Ønske angaaende nogle Jndretninger i Skydebanens Bygning.