Jyllandsposten, 1838-07-02
Nyheds Post. Om den kgl. Bekjendtgjørelse yttrer Cand. juris Lehmann sig i Khvnsposten No. 149 endvidere blandt andet saaledes: "J et Par tidligere Artikler og denne Gjenstand er det søgt godtgjort, at denne allerhøieste Besked til Stænderne baade ved sin Tilværelse og ved sin Form opstillede det høist vigtige Princip, at Hs. Majestæt ved at forelægge enhver Stænderforsamling et motiveret Svar paa alle den foregaaende Forsamlings Betænkninger og Andragender, ligesom vilde aflægge sit Folk Regnskab for Regjeringens Virksomhed og Forhold til Stænderne, og at ligesom et saadant for alle kommende Tider afgjørende præcedens fortjente levende Paaskjønnelse, saaledes kunde det ikke være andet, end at den Agtelse og Velvillie for Stænderne, der udtalte sig i dette Actstykke, maatte bidrage til at styrke den gode Forstaaelse mellem Stænderne og Regjeringen, mellem Folket og Kongen. Men derhos var der gjort opmærksom paa, at om denne Kundgjørelse end bar Vidne om en især i Sammenligning med tidligere Tider høist glædelig Virksomhed i alle Regjeringens Organer, saa kunde dens Jndhold dog neppe være skikket til med Hensyn til de praktiske Resultater at tilfredsstille de Forventninger, man havde næret og Stændernes Virksomhed. Dette var paaviist ved særligen at gjennemgaae de vigtigste Gjenstande, der havde været under Stændernes Forhandling, og nærmest da de til deres Betænkning forelagte kgl. Propositioner, af hvilke det egentligen kun var Communalloven, og Trykkefrihedsplacaten, paa hvis Affattelse disse Betænkninger havde udøvet nogen Jndflydelse, og selv det kun i en meget underordnet Forstand, da i den første Sag, der gandske specielt i Anordningerne er henviist til Stændernes Medvirkning, det kun var enkelte Concessioner, og ingen Gaaen, ind i det af Stænderne opstillede System, hvorover man kunde glæde sig, medens det havde opvakt almindelig Bekymring, at den sidste overhovedet var udkommen uagtet Stænderne næsten eenstemmigen havde fraraadet dette, og der saaledes havde viist sig en gjennemgribende Meningsforskjellighed imellem de af Folkets Udvalgte og af Regjeringen hyldede Anskuelser i en af de vigtigste offentlige Anliggender. Af Stændernes Petitioner vare dernæst først de fremhævede, der angik deres egen Organisation, og der i Grunden alle vare afslaaede, idet de smaa Modificationer i Stændertidendens Form, som vare bevilgede, ikkun vare et bemærkes fortjener det, da Talen her er om musikalskt Virvar, at et lignende af sjelden Art fandt Sted d. 21 Mai sidst i Viborg ved de Stænderdeputeredes Procession fra Raadhuset til Domkirken, hvor Borgermusiken, Klokkeringningen, Orgelspillet, Basunblæsningen ei at tale om det dissonerende Klaphorn) samt Borgercommanden, Alt samtidig intonnerede med en Force, der lod det Hele – som man siger – gaae i een Guddommelighed, uanseet hvad der var Dus eller Mol, Trompet eller Skrald, som saaledes bragte Tilskuerne i complet Uvished om man var kjøbt eller solgt. lidet, hvis man tør udtrykke sig saaledes – administrativt Arrangement, hvorimod ikke blot de om Forhandlingernes Offentlighed indgivne Petitioner vare afslaaede, men selv den saa beskedne og naturlige Begjæring om Ansættelsen af lønnede Protocolførere. Hvad endelig Finantspetitionerne angaaer, da var det søgt beviist, at det kgl. Svar derpaa i Grunden ikke indeholder andet, end en svagere Gjentagelse af almindelig erkjendte Grundsætninger og ofte gjentagne Løfter, en Gjentagelse, der ikke blot ikke kan bringe Sagen, videre fremad, men tvertimod endog har skudt den endelige Jværksættelse af de saa længselsfuld forventede Handlinger endnu længere ud i Fremtiden, end selv forinden sammes Udgivelse Nogen havde troet. Dette ansaaes for saa meget mere beklageligt, som Finantserne ere det Punkt, der meest trænger til hurtige og kraftige Foranstaltninger, saa at det vilde have fundet større Glæde, dersom Stændernes Bønner, kun havde været opfyldte i dette ene Punkt, dersom det havde kunne berettes, at en stor, ikke blot af Embedsmænd, bestaaende, Finantscommission havde været nedsat og at den af samme udarbeidede Plan nu skulde forelægges Stænderne, for derefter at henstilles til nærmere endelig Bestemmelse af Hs. Majestæt selv, – et saadant Svar, sige vi, vilde have vakt gandske anderledes Glæde, selv om alle andre Petitioner vare blevne afslaaede, end om omvendt Alt var opfyldt paa dette ene nær. Men nu ere vi endnu indskrænkede til med længselsfuld Forventning at imodesee den Fuldbyrdelsens Dag, da de forberedende Overveielser maatte være saa vidt fremmede, at man kunde begynde paa Begyndelsen af selve Arbeidet, til at imødesee den Dag, der skulde bringe Opfyldelsen af de længe nærede Forhaabninger, af de ofte gjentagne befalinger. At denne Dag vil komme, derom tvivler Jngen, og Jngen kan heller oversee alle de Vanskeligheder, som derved ere at overvinde; men Jngen kan heller være uvidende om, at Vanskelighederne med hver Dag blive flere og større, og at den eneste Vei, der fører til Fuldendelsen gaaer igjennem Begyndelsen. Derfor har det sikkert været nedslaaende for Enhver at erfare, at der i dette Landets Hovedanliggende - og som saadant maa Finantssagen vel for Tiden betragtes, da velordnede Finantser ere den første betingelse for ethvert videre Fremskridt - hidindtil er skeet saa godt som slet intet, og at naar alle nuværende Hindringer ere overvundne og der imidlertid ikke skulde have indfundet sig andre og nye Forviklinger, naar altsaa Affattelsen af en ordnet Plan i sin Tid omsider skal finde Sted, dette da skal skee af Finantsministeren og nogle ham tilforordnede Mænd, og ikke af en stor, ikke blot af Embedsmænd bestaaende Finantscommittee, og at derefter denne Plan umiddelbart og uden at komme til Stændernes Betænkning skal forelægges Hs. Majestæt Kongen til allerhøieste Approbation. Det kgl. Svar paa Finantspetitionerne er altsaa ikke skikket til at vække nogen Glæde hos Stænderne eller hos Folket: der staaer nu kun tilbage at undersøge, hvorvidt de med Hensyn til de øvrige af dem udtalte Ønsker nogenlunde have erholdt Erstatning for, at deres Hovedønske i Landets allervigtigste Anliggende aldeles ikke har kunnet tages til Følge. - Det vigtigste af hvad der endnu staaer tilbage er naturligviis den Række af Forslag, hvorved Stænderne haabede at ophielpe Bondestanden, og saaledes at fortsætte det store og vigtige Værk, der i Slutningen af forrige Aarhundrede paabegyndtes med saamegen Kraft og Held, men som senere i lang Tid - vel næsten saa længe, som det nærværende Personale af Rentekamret har siddet i dette Collegium, – har været stillet i Beroe. - Stænderne havde dernæst andraget paa, at i det mindste de fuldmyndige Bønderkarle maatte erholde den Rettighed, der synes at være den første, naturligste og umisteligste af alle, nemlig den frie Raadighed over deres egen Krop, over deres livegne, Armes selvegne Kræfter; men Hs. Majestæt har fundet overveiende Betænkelighed ved forTiden at gjøre en saadan Forandring, i hvilken Henseende der især henvises til de fra de forskjellige Øvrigheder indgivne Betænkninger. - Hvad der vil skee i Anledning af Stændernes Andragender betræffende Veivæsenet og Frieserne kan ikke vides, da der i disse Sager endnu ikke er fattet nogen allerhøieste Beslutning; men derimod er det en høist beklagelig Vished, at der med Hensyn til de 2de overordentlig vigtige Petitioner og Hoveriets Afløsning og om Midlerne til at fremme Selveiendom og Arvefæste er skeet saagodt som aldeles intet. Ligeledes er det afslaaet til Selveiendoms Befordring at garantere et Laane=Jnstitut, afslaaet at gjengive Eierne af complette Sædegaarde den gamle Tilladelse til med Reservation af Skattefrihed m. m. at sælge deres underliggende Bøndergods, afslaaet at ophæve de ved Placaten af 30te Marts 1814 indførte Vanskeligheder med Hensyn til saadanne Salg, afslaaet at det maatte tillades Lehn= og Stamhuse at afhænde deres Bøndergods, afslaaet, hvad der ellers var foreslaaet for at lette Bønderne, at erholde Prioritetslaan i de af dem kjøbende Eiendomme. Det er saaledes ikkun Petitionen og Fourage-Leverancens Bort licitation – en i Sandhed ikke vanskelig Reform – der er bevilget; ligesom der bebudes, at et Udkast til en ny Jagt lovgivning vil blive forelagt nærværende, og et Udkast til en ny Anordning om Markfreden en tilkommende Stænderforsamling. Det vil altsaa komme an paa, hvorledes disse Anordninger ville blive, noget, hvorom man for Tiden ikke kan have nogen Mening. Dette er, hvad der er skeet til Fordeel for Bondestanden. Vi formaae der ikke at finde andet, end en kraftig Opfordring til Stænderne, til med Mod og Udholdenhed ikke blot at gjentage deres engang fremsatte, endnu uopfyldte Bønner, men tillige at samle alle disse sammenhørende Andragender i en stor, vel overveiet og vel gjennemført, grundig og omfattende Fremstilling, hvori Bondestandens retfærdige Ønsker fremsættes med saadan Kraft og med saadan Klarhed, at de maae finde Indgang ikke blot hos Folket men ogsaa hos Regjeringen. Derimod vil man med Glæde have bemærket, at Stændernes forskjellige Andragender, Skolevæsenet betræffende, ikke have været uden Frugt, idet der ikke blot er tilstaaet visse, skjøndt ikke betydelige Forbedringer i Landsbyskolelærernes Kaar, men der tillige er gjort en virkelig og det en god Begyndelse med Hensyn til Realunderviisningens Fremme i Landet. Det er en almindelig antagen, og, som vi haabe, vel begrundet Mening, at der ved Affattelsen af den nye Told tarif er taget væsentlig Hensyn til Stændernes Betænkninger; saa vil der og blive forelagt den nærværende Forsamling Udkast=Anordninger betræffende Bissekramhandelen, Prøvehandlerne og Skibsjournal-Føringen. Efter Stændernes Andragende vil der dernæst blive oprettet flere Toldsteder, Markeder og Fyr, ligesom der er truffet forskjellige af dem for reslaaede Foranstaltninger for at fremme Afbenyttelsen af Agger-Canalen. Lægges hertil, at Regjeringen har understøttet den af Nationalbanken iværksatte Oprettelse af en Filialbank i Aarhuus, saa er der i denne Retning udenTvivl gjort, hvad man efter Stændernes rigtignok meget beskedne og meest lokale Andragender kunde vente. Det samme gielder uden Tvivl ogsaa om de endnu ikke omtalte forresten temmelig ubetydelige Petitioner. – Sammenfatte vi nu det her Anførte i et Par Hovedsætninger, da torde Hovedresultaterne af den første Stænderforsamling, saaledes som de nu ligge for os i den kongl. Bekjendtgjørelse, vel være disse, større Communalfrihed, mindre Trykkefrihed, ingen Offentlighed i Stænderforhandlinger, lange Udsigter for Finantserne, Jntet for Bondestanden, noget Lidet for Handelen. Afhandlingen "Liighed for Loven, skal i næste Nr. finde Plads i Jyllandsposten eller i sammes Tillægsblad.