Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-01-28
Naar nu en selvfølende Forfatter, som kan en smule Tydsk, oversætter saadant et Stykke, og man læser det paa Prent – ak, hvilken klog og kyndig Mand maa denne ikke være; da dog kun faa Sagkyndige kunne opklare Tingene og sige, at han er en smidig Plagiarius. Derimod den erfarne og forsøgte Landmand, som læser Krünitz og Andre, han prøver, sammenligner og overveier, hvorvidt denne eller hiin Sætning bør antages af danske Agerdyrkere. 33 Aars Erfaring har lært mig meget; jeg har, i flere Sprog, maaskee læst det Meste, som er udkommet i Landoeconomien; jeg har bereist Danmark, fra Skagen til Elben, fra Nysted til Ringkjøbing, i 3 til 4 Aar, og har været paa mange Herre- og Præstegaarde i Danmark forskjellige Provindser, endog paa de mindre Øer, men jeg finder dog ofte, at mine Jorders Afgrøde ikke fuldkomment svarer til den Formodning, som jeg havde derom. Det gamle Ordsprog: "Landmanden blev aldrig klog, vil nok de fornuftige Jordbrugere atter og atter sande. Nu skrives der saa meget og berømmes saa pralende de store Fordele, Danmark skulde have ved Dyrkningen af Hør, Hamp, Foderrødder, Raabsat v. d. Meget vel. Vi kunne avle disse Ting men ikke med den Fordeel, som Schlesien frembringer Linavl og Ditmarsken Raabsat. Aarsagerne hvorfor, behøver jeg ikke at udvikle for den eftertænksomme Fornuftige. Men her er Jordens gode Dyrkning med Pløining og Gjødning til rette Tid Hovedsagen, og da, da saae man her Vintersæd, Byg eller anden Vaarsæd, efter Agerens Beskaffenhed, - og naar Afgrøden bliver det dobbelte Fold imod den simple Brugsmaade; ja, saa kan vi saa mæn gjerne kjøbe Hør, Hamp, Olie, o. s. v. Jeg har prøvet alle bekjendte Foderurter og Rødder, endog det saa meget af Britterne anpriste Giannagræs; men nu bliver jeg blot allene ved hvid og rød Kløver, da man dermed, ved passen 2 Krünitz arbeidede dagligen 14 Timer, og paa denne Maade blev det ham ogsaa mueligt, at fortsætte sin Encyklopædie indtil det 73de Bind. Han levede fra 1769 til 1796, i hvilket sidste Aar han døde, ene af sin Pen Udg. de Dyrkning, fuldkommen kan førre og fede sine Kreature, i Forbindelse med Kartofler, der ere saa nødvendige, saavel til Menneskets, som til Kreaturets Føde, og hvor man har passende Jordart, og kan faae Folk nok til at passe Kartoflerne fra først til sidst, og desuden at man kan og vil bevare den Vinteren over i en Banke, saa troer jeg, at ingen Slags Sædeart giver Eieren større Fordeel, end ikke den frodigste Hvedeager. Behøve vi da det meget Skriverie om de konstlede Ting i Agerbruget? Ja, det er Fordeel for Enkelte, Moroe for Enkelte, som derved faae et berømt Navn, og omsider hensættes i Fortsættelsen af Worms Lexicon; men vi andre simple Folk ville gjøre os Umage for at frembringe den mueligste største Afgrøde af Vinter= og Vaarsæd, af gode Kreature, af faa, men vel fedede Sviin o.s.v., og vi skulle da nok have Penge til at kjøbe Hør, Hamp, Humle, Kommen, Turnips o. s. v. for. Skjøndt jeg ingenlunde havde ventet, at de Principer jeg i mit Skrift: Malthus mod Crome, eller om Danmark altfor store Befolkning, har vedkjendt mig, endnu for Tiden skulde finde almindeligt bifald, saa havde jeg dog paa den anden Side vist nok ventet, at Jngen vilde offentlig dømme over mit Skrift, uden at have læst samme, eller kjende videre til det, end den Anmeldelse, Kjøbenhavns Skilderie i sin Tidherom har leveret, efterdi jeg i mit Skrift har med Grunde godtgjort mine Paastande, saa at hine først bør overveies, førend disse fordømmes. Dersom den ærlige Landmand, der i No. 7 af Kjøbenhavns Skilderie, i saa stærke Udtryk har erklæret sig mod min Synsmaade angaaende den omhandlede Gienstand, havde læst mit Skrift førend han offentlig yttrede sin Mening, tør jeg, i hvor forskjellige end vore Synsmaader ere, dog nære den Overbeviisning, at baade hans Følelse vilde være bleven mindre oprørt, som at han og vilde have udeladt flere af hans Ankeposter, som ikke gjeldende om mine Paastande. Saameget har jeg troet at burdanføre for dem, der ikke kjende mit Skrift, uden af hiin ærlige Landmands overilede Bedømmelse. Den 27de Januar 1817. F. C. Tryde, Secretair.