Viborger Samler, 1848-06-27
(Den danske Slesv.) Fortsat Beretning om Occupationen i Veile: De forhen omtalte Rovertog syntes imidlertid kun at have været forberedende Arbeider for et Røveri i større Stiil. Den 18de udstedte General Wrangel sin den 21de ved Opslag paa Gadehjørnerne her publicerede Bekjendtgjørelse om Udskrivningen her i Jylland af 2 Millioner Specier som Erstatning for de opbragte Skibe. J Begyndelsen fremkaldte Efterretningen herom hos Mange en ikke ringe Bestyrtelse og Skræk. Men denne lagde sig dog snart, thi ved nøiere Eftertanke kom man til det Resultat, at det var umuligt for Generalen at faae sin Villie i denne Henseende sat igjennem, deels fordi man gi kunde betale og deels fordi man endnu mindre vilde betale, Saaledes gik det til, at man rolig og spøgende omtalte den 28de Mai, som den fastsatte Termin, inden hvilken Pengene skulde være betalte, hvis Fienden ei skulde tage selv. Om denne Rolighed i Sindet var grundet i de her antydede Reflectioner eller maaskee snarere i den faste Overbeviisning, af Svensk Hjælp inden hiin Frists Udløb vilde komme, kunne vi ei bestemt afgjøre; men, efter hvad vi siden have hørt om General Wrangels Bestemthed med Hensyn paa Udførelsen af sin Trudsel, kunne vi nu ei tvivle paa, at det jo var hans Alvor dermed. Det skal have været hans Plan, efterat have taget alle Kostbarheder og let transportable Gienstande af Værdi, at bortdrive alt Qvæget, og gjøre det Hele i Penge paa tydske Markeder. Hvorvidt han i Udførelsens Øieblik vilde have seet sig istand til at bevæge sine Tropper til at exeqvere hans Befalinger i denne Henseende, kunne vi ei afgjøre, men vi betvivle det, idetmindste vide vi med Vished, at flere preussiske Officerer bestemt erklærede sig herimod, og med endnu større Bestemthed erklærede de slesvigske og holsteenske Menige, at hvis Nogen iblandt dem fandtes saa slet, at han vovede at forgribe sig paa nogen Mands Eiendom, skulde han strax falde paa sin Gierning. Ja vi kunne ei heller undlade at berette at Prindsen af Noer, paa en høitstaaende dansk Embedmands Spørgsmaal, om han vilde give Tropper til denne Plyndring, gav det Svar: "Nei saa min Sjæl vil jeg ei, det kan De vel vide." Hvorvidt det var hans Hjertens Mening, eller om det var sandt, hvad en Referent fra Kolding har fortalt, at Prindsen just havde opfordret Wrangel til dette Røveri og Tiedemann lagt Planen til Skattens Udskrivning, det hører og til de Ting, som vi ei med Sikkerhed kunne dømme i. Saameget vide vi, at Prindsen samme Dag, som hiin det Wrangelske Navn brændemærkende Proclamation kom for Lyset, begyndte at finde sig ilde tilrette her i Byen, og at yttre Lyst til at forlægge sit Qvarteer til Petersholm, hvilket skeete Løverdagen den 20de. Som Grund hertil anførtes humane Hensyn til den Mands Sygdom, i hvis Gaard han boede, og vi ere ligesaa tilbøielige til at troe, at det var den sande Grund, som til at troe Sandheden af hvad en preussisk Officeer yttrede i denne Henseende: at det var rimeligt nok Prindsen gjorde denne Forandring, thi nu var han i Tilfælde af en Retirade Landeveien nærmere. Før han drog ud af Amtmandsboligen kunde han dog ei undlade, hvad han saavel ifølge hans Kiendskab til Forholdene hertillands, som af Hensyn til Tilstanden der paa Stedet burde have gjort, at anstille en temmelig streng Undersøgelse efter en Krigskasse, som var angivet for ham der at være skjult. Hs. Durchlauchtighed blev gjort opmærksom paa, at han, der, som General i dansk Tjeneste, paa det nøieste maatte kjende vore Forhold, og maatte vide, at vi ikke have nogen egentlig Krigskasse, men at hvert Regiment modtager maanedlig sit Behov. Han kunde ei negte, at han vidste det, men det var nu engang angivet, at en saadan Kasse her var efterladt og skjult. Der blev anstillet Efterforskninger i Huset, især i Kielderen og i Haven, hvor der blev gravet paa flere Steder, især foraarsagede en Mødding der i Nærheden Undersøgerne megen Speculation, som kun ved Gaardskarlens naive bemærkning: at den laae paa den beqvemmeste Plads til det Brug, kunde bortraisonneres. – Søndagen den 21de Mai holdtes her atter under aaben Himmel Gudstjeneste, om Mandagen og Tirsdagen holdt Feldtpræsten atter Communion for Soldaterne. Ved en saadan Communion indtraf en Dag den Mærkelighed, at Præsten spurgte 6 Communicanter, som hørte til en Friskare, om deres Troesbekiendelse. Da En af dem paa Spørgsmaalet; Glauben sie an den Herrn Jesum Christum", svarede: "Nein sagde Præsten, der kaldte sig en streng Lutheraner: "so treten sie ab." Og Fyren maatte absentere sig; han hørte til "die Lichtfreunde". (Fortsættes.) (Veile Avis.) Viborg. (Af et Brev fra en Frivillig ved Odense Corps, dat. Hovedqvarteret Christiansfeldt d. 20de Junii.)– "Jeg har havt den Fornøielse 2 Gange at kjæmpe for Fædrenelandet. De kan troe, gode Ven, at det forekom mig noget rædsomt første Gang den 28de Mai; thi Kuglerne fløi os og Ørerne som en Bisværm. Desuagtet var det dog en meget skjøn Scene; thi vi fordreve Tydsken over 2 Miil tilbage, og hvor vi droge frem, laae tydske døde Kroppe spredte rundt omkring paa Jorden, medens vi blot fik 2 Mand saarede af vort Corps. Den anden Gang, den 5te Juni, gik det os knapt saa godt. Vi maatte retirere, indtil vi fik Fjenden ind under de af os opkastede Batterier. Paa Retiraden tabte vi 12 Mand; men vort Corps var ogsaa forrest i Spidsen fra først til sidst. Jmidlertid kan De glæde Dem til, at Preusserne ogsaa fik Snuus, da vore Kanoner fra Batterierne kunde komme til at hilse paa dem, og de fandt der en saa varm Modtagelse at de uden Ophold maatte trække sig tilbage tilBegyndelsesstedet. Antallet af Døde og Saarede er endnu ei kommen til offentlig Kundskab, men saameget er vist, at Fjenden tabte mange Gange flere end Dansken. – Vi have nu siden rykket fra eet Sted til et andet i det Slesvigske, og stedse havt den Fornøielse at træffe paa dansksindede Folk, af hvem vi ere blevne meget vel modtagne.