Ribe Stifts Adresseaviser, 1836-08-12
Blandt de i den sidste Tid ved vore Domstole behandlede Criminelsager har udentvivl ingen tildraget sig almindeligere Opmærksomhed end følgende: Anne Rasmusdatter er født i Aaret 1800 af Byndeforældre, og lever nu i sit tredie Ægteskab med Huusmand Ole Bertelsen, i Haarslev. J dette sit sidste Ægteskab har hun hidtil levet lykkelig, men var dog paa den senere Tid meget tungsindig og tilstod endelig for Manden, at hun var en stor Synder, da hun havde dræbt et 3 Uger gl. Barn, af sit første Ægteskab. Det var hende dog ikke Beroligelse nok at have meddeelt sig til ham; næste Dag gi hun til sin Sjælesørger Pastor Mau, og plaget af Samvittighedsnag aabenbarede hun ham sin Synd. "Den borgerlige Straf - saaledes hedder det i Pastorens Brev til Birkedommeren - vilde hun gjerne lide, naar hun blot kunde faae Fred med Gud, og sin Siæl frelst." Pastor Man foranstaltede hende tørt til Thinget og Birkedommeren underrettet om Sagen. Under Forhørene, der ofte maatte arbrydes formedelst hendes heftige Sindsbevægelse og søgelige Tilstand, forklarede hun: at hun i 1825 blev gift med Huusmand Peder Nielsen og med ham havde hun en Søn, der senere døde af Vattersot, og en Datter, der fødtes i Novbr. 1828, ikke blev døbt og kun opnaaede en Alder af 3 Uger. Manden tilsatte Alt ved Spil og Drik, og vilde ikke arbeide; hun saae da ingen Udvei til at ernære sig og Børnene. J denne Trang faldt hun paa at aflive sit lille Pigebarn og foreslog dette en Morgen for sin Mand. Han svarede kun: Du kan jo putte et Tørklæde i Halsen!" og gik derpaa bort. Anne Rasmusdatter var meget syg, hun havde ligget 9 Uger for hun fødte Barnet og 3 Uger efter denne Tilstand havde hun ingen Die til Barnet og hendes Mand vilde ikke skaffe Mælk i Byen, saa at hun var nærved at døe af Sult og Barnet havde hele Natten skreget af Hunger. Hun besluttede derfor at udforeMisgjærningen efter Mandens Forslag. Hun tog Enden af sit Halstørklæde, som hun beholdt paa, vred det sammen i en Klump og lagde sig over Barnet, som hun havde i Armen, stoppede Tørklædet i Barnets Mund saa langt ind hun kunde, og blev liggende over det indtil hun saae, at det var død. Dette varede omtrent enfjerdedeel Time, men hun følte dengang ikke det Urigtige deri eller noget Nag derover, hun var ufolsom, kold og ligegyldig. Da Peder Nielsen kom hjem, brød han sig ikke videre derom, men forgede kun for Begravelsen. Siden Drabet havde hun bestandig følt Samvittighedsnag, men ikke for betroet sig til Nogen. - J Arresten leed hun af stærke Krampetilfælde, Besvimmelser og forvirret Sindstilstand, hvilken sidste man dog nærmest tilskrev religiense Sværmerier. Hun løslodes derfor af Arresten, for at helbredes. "Dersom nu et saadant Krampetilfælde ledsaget af Besvimmelse - hedder det i Districtslægens Erklæring - var tilstede paa den Tid, hun foregiver at have dræbt Barnet, kan det tænkes, at dette er skeet ved at hun i sin Bevidstløshed har ligget paa det, eller at Barnet, som følge af den daarlige Pleie, er død hende uafvidende. Han antager fremdeles, at der, med Hensyn til hendes urolige Sind, hendes indskrænkede og eenfoldige Begreb ikke sikkert kan bygges paa hendes Udsagn og sig selv. Fremdeles antager Sundhedscollegiet, at hendes daværende Forfatning kan have sat hende, i en saadan Fortvivlelses- og Ligegyldighedstilstand, at Evnen til at bestemme sig efter Fornuftarunde dengang maatte frakiendes hende. - Endelig indgav Anne Rasmusdatters nuværende Mand en Skrivelse til Retten, om at hans Kone maatte blive frifunden, fordi der ei er Beviis, men kun egen Anklage for hvad der ikke er beviist at være skeet; og fordi hun ikke burde bøde, fordi Præsterne (Mau og Rønne) urigtigen have overgivet hende til Retten i Anledning af hvad hemmelig var dem betroet. Tillige paastaaer han, imod deres Benægtelse, at hverken han eller Kone have yttret noget om timelig Straf eller Anmeldelse for Politiet, men dette blev omtalt af En af dem. - Ved Underretten blev Anne Rasmusdatter dømt fra Livet; ved Høiesteret derimod aldeles frikjendt.