Københavns Adresseavis, 1783-04-09
Efter den unævnte Patriots Anmodning, som har udsat Præmier for den efter Anseelse Druknedes Redning, igientages herved hans Erindringer af Adresse=Contoirets Efterretninger for Aar 1774. Af Nr. 120. At mange Menneskeer i de danske Lande drukne for tæller os tildeels de offentlige Tidender og de aarlige Dødslister, og at disse Ulyksalige allene optages for, uden Haab at puttes i Jorden, viser den daglige Erfarenhed. Skulde man ikke engang i dets Sted kunde læse, saa mange Druknede, som vare tabte for sig, for deres Venner, for Fædrenelandet, og maaskee for den salige Evighed, ere bragte til Live igien, og hvor begierlig vilde man ikke være for at vide disse Lykkeliges og deres ædle Hielperes Navne; Navne, der burde tegnes paa offentlige Steder til Afmindelse Det staaer til eder, mine Medborgere, at give os saadanne berydelige Efterretninger, og at fortiene Livgiveres Navn, ved en Gierning, der er ligge saa let at udøve, som den er langt ypperligere end alle de timelige Velgierninger, som kan vederfares noget Menneske i Verden, og har de fødeste Følelser med sig i Følge; thi, hvad har et Menneske, som han ikke giver for sit Liv, og hvilken Handling er ædlere og større end at igiengive dette, Ja, hvilken Gave kan være den Givende og den Tagende meer vigtig, Til eder taler jeg i sær mine Brødre af de nedrigste Stænder, Matroser, Fiskere, Skibsfolk, Soldater, Bønder, og alle J som tilbringe den mindste Tid af eders Liv inden fire Vegge, men ere som Arbeidsbierne ude og paa Færde i bestandig Bevægelse at tiene og nytte Verden. have Leilighed at udøve en Gierning, som de Store, og Fornemme vil misunde eder, og som fører en reellere Glæde med sig end at indtage Fæstninger og vinde Feldtslag. Gierningen er ikke ringere end at give et Menneske Liv, og Middelet tør ikke længe omsøges. At i de Riger, som bestaae af Øer, og hvor der gives mange Elver og Strømme og følgelig er sterk Seplads, aarligen drukne mange Mennesker, det veed vi, men at de fleste af disse kunde bringes til Live igien, det veed og troe vi ikke, dog viser Kundskab om det der gaaer for sig naar noget levende drukner, og andre Landes Erfaring, at det kan skee, ja er skeet. Et Menneske drukner paa følgende Maade: I det han under Vandet vil drage sin Aande, som han ikke længe kan holde tilbage, inddrager han Vand i Steden for Luften. Dette Vand udjager Luften af Lungen og Luftrør=Aarerne, som man kan see paa de Bobler, der stige op paa Overfladen af det stille Vand, hvori man til Prøve drukner et eller andet Dyr. Da nu Vandet, der har uddrevet Luften, er 900 gange tungere end denne, saa begribes lettelig, at Blodet, som skulde løbe af Hiertet, ikke kan overvinde denne stærke Modstand, men maae blive staaende, og altsaa ey heller kan tage imod det fra Hiernen tilløbende Blod, følgelig maae i sær denne Aare mangfoldig udspendes, og hele Machinens Bevægelse standse. Ja, vil man sige, saa er det og ude med Livet. Ney, det er ikke derfor ude med et Uhr verk, hvis Hiul og Redskaber ere i god Stand, fordi man standseer Perpendikkelen; rør den med en liden Finger, og Uhret er i forrige Stand. Mangfoldige, Dele i det menneskelige Legeme have den Egenskab, at de, saa snart de vedrøres, give sig tilbage og strax udgive sig igien; Hiertet har denne Egenskab i den høyeste Grad, i det begyndes Livet, og der holder det og længst ud. Man veed, at Hiertet, udtaget af Creature, endog temmelig Tid efter deres voldsomme Død, endnu vedbliver at knibe sig sammen og at udvide sig; ja denne Jndknibelse og Udvidelse vedvarer, saa længe der er Blod i Hiertekammeret, og naar man atter kommer Blod deri, kan man igien frembringe denne Bevægelse. Følger ikke heraf, at denne Hiertets Bevægelse endnu nogen Tid vedbliver hos de friske og stærke Menneskeer, der midt i Naturens Arbeide voldsom overfaldes, enten ved at druknes eller qvæles, og at man ved at kunde komme denne Naturens bemøyelse til Hielp, skulde kunde bringe de Ulykkelige i sin forrige Stand; og bør man altsaa afsige den Livet, hvor endnu en liden Guist er til over, der er tilstrækkelig nok at antænde en heel levendegiørende Jld. End videre, kan man i et Hierte, der er udtaget af sit Legeme, og har ophørt at bevæge sig, paa ny frembringe en Bevægelse, hvorfor skulde man mistvivle at udrette det samme, hvor Hiertet er paa sit behørige Sted, ved saadanne Midler, der kunde irritere og opvække den liden paa de inderste Steder endnu skiulte Varme. Lad os derfor ikke mere erklære druknede Mennesker for døde, saa længe som Naturen og dens Herre endnu ikke har ladet denne Dom gaae over dem, det er, saa længe de endnu ikke have lagt hele Dage i Vandet, og vi ikke endnu have anvendt alle de Midler, som vi vilde de Levende skulde anvende paa os, hvis vi vare i deres Sted. Erfarenhed beviser bedst Sagens Sandhed, og derfor vil jeg anføre nogle uimodsigelige Exempler, som ere skeete i vore Tider, hvoraf tillige Maaden og Midlerne bedre kan læres, end af vidtløftige medicinske Afhandlinger. Hvem er det ubekiendt at adskillige Dyr og Jnsekter, endskiønt man har tænkt ved Druk nelse at døde dem, ere igjen ved Solens eller anden Varme oplevede, og hvorfor har man ikke tilforn været betænkt paa at anbringe dette Middel hos Mennesket. En Hollænder faldt i en Flod og blev ikke optaget af Vandet, førend efter tre Qvarteers Tid; man bragte ham og Borde og foranstaltede hans Begravelse. Denne Ulykke blev fortalt i en engelsk Consuls Nærværelse, Hr. Herves; han lod sig strax ved en Baad sætte over paa det hollandske Skib, lagde den Druknede langs ved Siden af en maadelig Jld, og lod ham overalt gnide med Salt, indtil han kom til sig selv. Karlen befinder sig den Dag i Dag ved god Sundhed. Hr. Hervey har en Hund, som har været to Timer under Vandet, og som er bleven levende igien ved at tildekkes med Salt, og hans Frue har paa samme Maade opvakt en druknet Kat. Journ. Etrang. 1767. En Matros faldt over Borde, blev en halv Time under Vandet; saa snart man fandt ham, blev han overalt gnedet og skrubbet med Salt, i sær i Tindingerne, paa Brystet og i Ledene; Patienten viste Tegn. til Livet, og i mindre end fire Timer kom han sig saaledes igien, at han til alles Forundring var i Stand, at gaae. Lond. Magazin 1763.