Berlingske Tidende, 1832-04-25
London, den 14de April. Vor Regjering har antaget en lideralere Politik i Henseende til Handelen paa Cap. Alle fremmede Producters Jndførsel i Skibe fra Lande, hvori disse frembringes, er tilladt, Tolden bestemt til 3 pCt. af engelske, 10 pCt. af fremmede Producter. Den bekjendte Washington Jrwing, som for 14 Dage siden reiste herfra til Nordamerica, har efterladt Manuscript til to Dele nye Fortællinger, efter Planen i hans Sketchbook, men grundet paa Spanske og Mauriske Legender og Traditioner, Titelen er: Tales of the Alhambra Alle klage her og indskrænke deres Udgifter, hvilket føles i den Grad, at man sandsynligviis maa lukke et af de to store Nationaltheatre (Drurylane), tilligemed det Jtalienske Operahuus. Men allermeest føles Trykket af Tidsomstændighederne i Finantserne, som daglig have et Deficit af 10,000 Pd. St. Dette kan umueligt bestaae længe, og kommer Hjelpen ikke snart, maa en Crists udbryde. Man kan ogsaa temmelig godt fre af Oppositionsbladene, især af The Times, hvorledes Publicum er stemt mod Ministrene, og ve hele Aristocratiet, dersom det ladet denne fremspirende Mistillid til det modnes Høitorerne have allerede forspildt Mueligheden, igjen at komme til Statsroe, ret, skulde det nu findes, at Whigerne og de moderate Torver, heller ikke kunne eller ville gjøre Noget for at lette de offentlig Byrder, mon man da ikke vil gjøre et Forsøg med en anden Classe af Statsmænd, med Theoretikerne og de politiske Aventuriers – Som det gaaer med Statens, saaledes gaaer det ogsaa med Statskirkens Forbedringer; en af de himmelraabende Misbrug i denne, er Cumuleringen af geistlige Embeder, hvoraf det oprørende Forhold reiser sig, at nogle hundrede Geistlige have rigelige Jndkomster, medens de fleste af dem, der, som hines Vicarier, forrette en Sjælesørgers Embede, ikke have saameget, at de kunne leve anstændigen. Vel ønske forstandige Mænd, at to eller tre Sogne, som ligge nær ved hinanden og hver for sig ikke kunne ernære en Sognepræst, bleve lagte sammen; men herpaa ville Prælaterne ikke indlade sig; i en Bill, som Erkebispen af Canterbury lod antages af Overhuset, og hvorved Grev Grey paa det eftertrykkeligste understyttede ham, gik Jndskrænkningen kun ud paa, at to Sognekald, som skulle lægges sammen, ikke maa ligge over tredive Engelske Mile bort fra hinanden! J en Tidsperiode, som denne, hvor Meninger saa hurtigt udbredes og ofte i saa Maaneder vorde umodstaaer lige, i et Øjeblik, da tusinde Tunger og Penne ere hvæssede mod Prælaterne og stræbe efter, uden mindste Skaansel og bringe enhver virkelig eller formeentlig Brøst for Dagens Lys og forstørre den, - i dette Øjeblik troer man, kun langsomt og Skrid for Skridt at burde gaae tilværks ved Afskaffelsen af en Hoved mangel. Sandsynligviis vil man i Underhuset gjøre betydelige Forandringer ved Billen, og tilsidst lade den falde igjennem, saa at der aldeles intet bliver af Sagen. Saaledes vil det vel og saa gaae med Erkebispens Forslag angaaende Tiendevæsenet i England. Som Corporation har Geistligheden i England unægtelig Ret til Tiende, og det er upaatvivlelig til Religionens Torv at de Geistlige ikke ere aldeles afhængige af deres Menigheders Velvillie. Men viser det sig, at den Maade, hvorpaa de hæve deres Jndkomster, strider altfor meget mod den opirrede Almues Anskuelser, og den tankeløse Mængde vedbliver at kaste sig i Armene paa Vantroe eller Sectaand, saa vilde det dog vel være Prælaternes Pligt, i Tide at sørge for, at deres Jndkomster sikkres dem paa en anden Maade. Men det er at frygte, at blind Ladhed paa begge Sider vil nøle saa længe dermed, indtien religiøs eller politisk Fanatisme slaaer sine Kløer deri, og omstyrter hele Bygningen. Det synes dog imidlertid, at man i den hemmelige Committee er kommet overeens om Hovedpunkterne i en Plan til at forandre Tiendesystemet i Jrland, den sandsynligviis endnu i denne Session vil vorde Parlamentet forelagt. Men sikkert vil Regjeringen møde store Vanskeligheder, ved at inddrive de resterende Tiender.