Berlingske Tidende, 1834-06-26
Udenlandske Efterretninger. Constantinopel, den 28de Mai. Vi levede i en Rolighed, der grændsede til Apathie, og syntes udmattede af de sidste Aars Anstrængelser; vi troede neppe at kunne endnu beskjæftige andre Nationers Opmærksomhed og fandt næsten Behag i denne Rullitets-Tilstand. Jmidlertid ere vi blevne vækkede og atter fordømte til en Virksomhed, der udbreder megen Misfornøielse. Porten blev nemlig underrettet om, at den ved Malta forsamlede Engelske Eskadre har forladt denne Station eller staaer i Begreb med at forlade den, for at krydse i Farvandet imellem Samos og Nauplion, og at den Engelske Admiral har erholdt Jnstructioner, der just ikke tilkjendegave de venskabeligste Følelser for Porten fra det Engelske Cabinets Side. Paa samme Tid har man fra en anden Kant faaet nys om, at der hersker stor Virksomhed i Havnen ved Toulon og at et betydeligt Antal Franske Krigskibe vil inden kort Tid forstærke den Engelske Flaade i Middelhavet. Man veed ikke ret, hvad Hensigten skal være med Udviklingen af saa store Stridskræfter, midt i den dybeste Fred, da den med Rusland indgaaede Convention vel er bleven angrebet, men hidtil taalt, forsaavidt det Cas Schant ikke var indtraadt, der kunde have anlediget, at den blev til et formeligt Spørgsmaal. Desuden havde Frankriges og Englands Gesandter understyttet alle med Hensyn til Samos foretagne Skridt, og saa at sige autoriseret Sultanen, til efter Muelighed at gjøre sine Rettigheder gieldende imod Samioterne. Hvad skal da denne truende Stilling betyde, som dog først - hvem den end er stillet imod – maa ramme Porten, hvis Jntegritet man jo dog anseer for nødvendigt at vedligeholde, Man har Ondt ved at begribe saadanne politiske Combinationer og man maatte næsten fristes til at tvivle om deres Tilværelse, dersom ikke Beretningerne løde saa bestemt og man saae Forberedelser i Arsenalet, der kun altfor meget vise, hvilke Bekymringer Porten nærer. To Dage efter hinanden holdtes en stor Divansforsamling i forrige Uge, der hver Gang varede sex Timer. Man har Jntet erfaret angaaende Discussionerne, som imidlertid havde den Følge: at mange Tatarer bortsendtes til det Jndre af Landet. Adskillige Officerer afreiste til Dardanellerne og en Express blev sendt til Odessa for, som det synes, at bringe Depescher til den Russiske Regjering eller Underretninger til den Russiske Generalgouverneur. Det er saaledes bleven livligt, men ingenlunde muntert hos os, thi man frygter enhver ny Anstrængelse, endskjøndt Armeen er, trods Landets slette Forfatning, ubegribeligen godt organiseret og udrustet, og staaer i Værd lidet tilbage for Jbrahims Hær. Om Jbrahim hører man Jntet; han skal have meget ondt ved at haandhæve Disciplinen blandt sine Tropper og være yderst opbragt over adskillige Forsøg paa at forføre disse, men dog en han saa tilbageholdende, at man neppe ahner hans Nærværelse i Syrien. Mange ansee dette som et uheldspaaende Tegn og troe, at dette er en ny Maneuvre af den gamle Mehemed Ali, der leder sin Søn og har, hvilket han oftere gjorde, anbefalet ham den største Tilbageholdenhed, for siden at kunne desto kraftigere og sikkrere optræde og ikke førend Tiden afsløre sine vidtudstrakte Planer. Det er neppe troligt, at den Engelske Regjering staaer i samme Forstaaelse med Mehemed Alt som den Franske, der hielper til at nære denne ærgjerrige Paschas Erobringsyge, desuagtet paastaaes almindeligen, at den Engelske Flaade er beredt til at understytte Jbrahims Armee, dersom han finder sig anlediget til atter at plante Oprørsfanen imod Sultanen.