Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-11-15
man deelte Polen. Nu fører man Krig for at faae tilbage hvad man har mistet, eller maaskee og, for ikke at miste mere. J den Kamp, hvori jeg faldt, yttrede det forenede eller rettere sagt uforenede Europa sin sidste Kraft mod Frankrig. Preussen segnede under Kampen, og Himlen maa vide om det nogensinde vil reise sig igjen. Fra Neapel lige ned til Traven vajer nu det Franske seierrige Banner. Carl den Stores Rige er gjenoprettet, under en ny forfinet og forbedret Skikkelse; det tusindaarige Tydske Rige er opløst, alle Republiker ere forsvundne fra Europa. Selv Batavien er et Kongerige. Hele Verden beklager, at du ikke lever meere; den ønskede i det mindste at høre dine Tanker; at erfare hvad du vilde have gjort, den troer fuldt og fast, at Tingene vilde have taget en anden Vending, dersom de endnu havde siddet paa Preussens Trone. Frederik. Hvad jeg vilde have gjort, det veed jeg, men hvad jeg kunde have gjort, det er ikke let at sige. Jeg har altid betragtet Frankrige som Hjertet i Europa - som en Stat, hvorfra dets Vee og Vel engang maatte kunne udflyde baade som Monarkie og Republik maatte denne Colos, som Naturen har bestemt til Europas Behersker, og som kun ved slette Regenter, kunde synke saa dybt som den var sjunken i min Tid, kunne blive frygtelig. Skyggen. Femten Aars sørgelige Erat faring har bevist, at du har Ret. Frankrige er blevet til en skrækkelig Colos. Dersom det ikke bugner under sin egen Vægt, vil det aldrig kunne synke mere. Det er kommet saa vidt, at Europa ikke kan forene sig mere imod det; Østerrige, Rusland og Engelland ligne tre Kjæmper, hvis Arm er for kort til at de kunne række hinanden Haanden, og deres Kraftyttring, bliver bestandig kun enkelt, fordi de kun kunne handle enkelt. Deres forenede Magt maatte kunne have knuset Frankrige. Frederik. Og hvad havde de da vundet? Vilde Østerrige, Rusland eller Engelland være tjente med Frankriges Undergang, Vilde ikke evige Krige sønderslide Europa, dersom dets Ligevægt i saa høi en Grad blev forstyrret? Det var en taabelig Tanke, da man troede at dele Frankrige. En Krig, langt værre end Revolutionskrigen, vilde været en Følge deraf. Østerrige og Rusland vare jo allerede store nok, og Preussen burde aldrig tænkt paa at blive større end det var ved min Død, især naar det vilde huske paa, at det for et Aarhundrede siden kun var et Markgrevskab. Dersom det havde staaet til mig, at bestemme, enten Østerrige, Rusland og Preussen skulde deele Frankrige, eller Frankrige skulde beholde Overmagten i Europa, saa havde jeg maaskee af Agtelse for Menneskeheden hellere ønsket det sidste. Hellere et Overhoved end tre, der bestandig besjeles af modsat Jnteresse. Skal iøvrigt et Rige ødelægges, er det for afmægtigt til at gjøre kraftig Modstand, saa er det bedre at det ødelægges i syv Dage, end i syv Aar, skal Magten gjelde, saa er det bedre at den forenes i en eneste Punct, end at den skal være deelt i forskjellige. Kan man ikke anvende paa hele Europa hvad Statslæren vil at man skal anvende paa den monarkiske Stat? Er der mere Harmonie i Regjeringen, naar Magten concentrerer sig i en eneste Punct, naar alle Love og befalinger udflyde fra et eneste Overhoved ligesom fra een eneste Kilde, hvorfor skulde det da i Europa ikke være godt, at den øverste Magt bestandig udflyder fra den øverste og mægtigste Stat, Skyggen. Da mener maaskee et Universalmonarkie? Frederik. Jngenlunde. Saadan en taabelig Jdee er aldrig opstaaet hos mig. Et Universalmonarkie er et Hjernespind, men et Overmonarkie er i det mindste en Jdee, som lader sig tænke. At det vilde kunne staae ret længe, det har jeg aldrig troet, men at det i et critisk Øieblik, hvor Verden hjemsøges med Krige, der føres med Raserie og Forbittrelse, fordi de ikke have noget bestemt Øiemærke, altid er godt at en colossalsk Stat, den regjeres af Carl den Store eller Carl den Femte, med Vældens Tordenkile i sin Haand, kan standse Jldstrømmen i sin Fart - det har jeg altid troet, endskjønt jeg paa Jorden ikke lod mig forlyde dermed. Skyggen. Men hvad skal Europa gjøre, skal det lade saadanne Colosser fremture i deres colossalske Foretagender, Frederik. Det skal, naar det vil være klogt, overlade dem til Tiden, som opløser den haardeste Kampesteen, og som Alting tilsidst maa vige for. Enhver Stat, den være nok saa stor og mægtig, kan kun voxe til en vis Høide, hvorfra den, efter Tyngdens almindelige Love, maa falde, ligesaa dybt som den steg. Dens Fald befordres aldrig snarere end naar man uforstyrret lader den voxe. Der gives næsten ingen Stat i Verden, selv den allerubetydeligste, som jo engang spillede en vigtig Rolle. Gaa fra Norden til Østen, og du vil overalt finde Beviser derpaa. For Sverrig skjelvede engang Ruslands Trone, Dannemark beherskede engang Engelland som en Provinds, Holland var engang Havets Herre; Østerrige satte Skræk i hele Tydskland; Spanien foreskrev hele Europa Love, kort sagt, ingen Stat er nu saaliden, at den jo engang har været stor, eller saastor at den jo engang har været liden. Den gives intet Nyt under Solen. Alt hvad der skeer er skeet tilforn, og kun Skryderen taler om hørte Ting. Den ene Tidsalder kan overgaae den anden i Grumhed eller Menneskekjerlighed, Oplysning eller Barbarie, men, naar Menneskene besieles af Lidenskaber, ere alle Aarhundreder hinanden lige. Læs Romernes Historie, læs Livius, og du vil finde de samme Mennesker, de samme Begivenheder, de samme Lidenskaber, kun under en anden Skikkelse og andre Modificationer.