Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-02-03
Lollands Falsters Tide Bierg Ave. kan Redigeret, trykt og udgivet af W. F. Laub i Nykjøbing. No 13. Mandagen den 5. Februar. for Literatur er i disse Dage bleven forøget med 1ste Binds 1ste Levering af et Værk, der skildrer en af de indflydelsesrigeste, men tillige sørgeligste Perioder i vort Fædrelands Historie. Dets Titel er "Danmarks Krigs- og Politiske Historie fra Krigens Udbrud 1807 til Freden til Jönkjøping den 10de December 1809 af J. v. Ræder, Capitain i 5te Linie=Bataillon", og det udkomne Hefte indeholder Begivenhederne fra Krigens Udbrud indtil 5te September 1807. Om de Begivenheder og Underhandlinger, som fandt Sted førend Catastrophen, indeholder Bogen, saavidt vi efter en hurtig Gjennemlæsning kunne skjønne, ingen nye Oplysninger; derimod har Forfatteren givet en meget interessant og neppe nogetsteds forhen saa udførlig meddeelt Fremstilling af Begivenhederne paa Sjælland i hiint uheldsvangre Aar. Forfatteren kan ikke beskyldes for at have været nogen streng Dommer, tvertimod, han søger at fremstille Al fra et formildende Standpunct, men da han synes af have følt, at han havde en vanskelig Sag at forsvare er hans Raisonnement hist og her geraadet i Strid med de af ham selv anførte Kjendsgierninger, og han er undertiden kommen til besynderlige Resultater. Naar man saaledes vil sammenligne den detaillerede Beretning som Forf. giver og Tidernes Tegn og de mange Advarsler, som den danske Regjering fik om, hvad England havde ifinde, med de Undskyldninger for den danske Regjerings Godtroenhed, som Forfatteren ret betegnende og næsten ligesom ironisk har kaldt, hvad han til Forsvar for Vedkommende har anført S. 42, 43 og 44 saa vil man vistnok finde, at disse Undskyldninger ere meget svage. Mærkeligt er det ellers af en Krigsmand at see Yttringer som disse: "Men selv om den dansk Regjering havde fæstet Lid til de gjorte Meddelelser, hvad skulde den vel have gjort for at redde sig eller afvende den truende Fare, naar den ikke ved Negociationer frivilligen vilde gaae ind paa en Overeenskomst og udlevere Flaaden, Naar en Stat med 2728 Millioner Mennesker, med en kraftig Regjering, overfaldet en Stat paa 3 Millioner Mennesker, med saa ringe Forsvarsmidler, uden dygtige Overbefalingsmænd, osv., saa vil Udfaldet ingensinde blive tvivlsomt." Denne Sætning kan dog vel kun forstaaes relativ saaledes naar der i Spidsen for Staten er en Regjering, som lader sig overfalde. Ganske bifalde vi derimod, hvad Forfatteren Sa 6 yttrer og det Parti, som Danmark burde have valg under de daværende forviklede europæiske Forhold. Derom siger Forfatteren: "Men det Parti, Danmark skulde vælge var vistnok under saa voldsomme og forviklede Forhold som de, der dengang herskede i Europa, sikkerligen ikke let at bestemme og udfordrede megen Klogskab og Skarpsindighed. Danmarks hele Kunst burde derfor have bestaaet i at udfinde det Parti, det med størst Nytte troede at burde slutte sig til; men dernæst ogsaa at understøtte i dette af alle Kræfter for at forskaffe samme Overvægten, Opretholdelsen af egen Nationalitet, og Fordelen maatte herved alene lede dets Haandlemaade; alle andre Hensyn, der i det borgerlige Liv ville pryde et enkelt Jndivid som uundværlige, nødvendige Dyder, ville ansees for Svaghed og Borneerthed, saasnart der tales om en Stat. Den Regent eller Diplomat, som i sine offentlige Berørelser med fremmede Stater vilde lade sin Handlemaade bær Gjenskin af altfor megen egen per enlig Ridderlighed, vilde sikkerligen snart fole de meest ubehagelige Virkninger heraf, baade for sig selv og sit Land." Og hvad gjorde nu den danske Regjering under hiin vanskelige Periode, Valgte den med al sin Kraft et Parti, Nei, den gjorde ikke. Den, det lille Danmark, vilde paa en Tid, hvor Europa fra Ende til anden var i Krig, alene forblive neutral. Og hvad gjorde det for at hævde denne Neutralitet? Det opstillede en Armee i Holsteen, der af Navn talte 21,709 Mand, men i Gierningen, naar Besætningerne, Syge, Commandeerte a. fradrages, kun talte 12000 Mand virkelige Combattenter, og med denne Styrke skulde en Grændse paa 6–8 Mile forsvares, og mod hvem mod en vældig Erobrer, hvem Armeer paa 200,000 Mand ikke havde kunne standse. Forfatteren bemærker meget rigtigt, at et Gendarmerie eller Grændsens Markering ved Poster og Vagter til at afholde Marodeurer og Afdelinger, som havde forvildet sig henimod ler over denne, vilde have gjort samme Nytte og kostet ulige mindre, uden at opægge de Kæmpende til at tage krigerske Forholdsregler imod os. At Franskmændenne i 2 Aar respecterede Grændsen, var slet ikke afFrygt for de 12000 Mand, men alene fordi deres Keiser endnu ei havde fundet sin Jnteresse ved at forstyrre vor Rolighed. Napoleons Mening om Neuralitet ligger klart for Dagen i de bekjendte ogsaa af Forfatteren citerede Ord, hvormed han som General Bonaparte svarede Venedigs Afordnede, som beraabte sig paa deres Neutralitet: "Hvorpaa støtter den sig? Hvor ere Eders Armeer, Hvorledes, J kunne ei forsvare Eder, og J ville dog, at man skal respectere Eder?