Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-08-30
Siden den Tid har der organiseret sig talløse ArbeiderForeninger over hele Storbritanien og Jrland; de ledes af selvvalgte Comiteer, og deres Hovedøiemed ere: At fastsætte Lønnen, at indskrænke Antallet af Lærlinge, at modsætte sig Lønafkortninger,) og at understøtte brødløse Arbeidere. Dette er Associationernes Lysside, men de have ogsaa en Skyggeside; paa flere Steder er der organiseret hemmelige Comiteer, som decretere Brandstiftelser og Mord, og man har Tilfælde, hvor det er blevet oplyst, at Morderne ere skaffede bort til America paa Comiteens Bekostning. At Regjeringen, har hævet slige forbryderske Associationer, er en Selvfølge; men det hjælper ikke Stort, de opstaae igjen under en anden Form. Det er en Krig af Alle mod Alle, en Tilstand som Middelalderens, med hvis hemmelige Retter disse Comiteer have megen Lighed. Men en slig Tilstand vidner om, at Statssamfundet lider at en dyb, uhelbredelig Skade. Disse Associationer kunne, naturligviis naar de holdes indenfor de lovlige Grændser, have deres Gode de ere menneskekjærlige Jndretninger, de have lært Arbeiderne Sammenhold, og de sætte en Skranke for Fabrikeiernes Despotisme; men de kunne ikke bevirke nogen stadig og væsentlig Forbedring af Arbeiderclassens Kaar, de kunne Jntet udrette mod de store Handelskriser, og naar en saadan indtræffer, ere de afmægtige, men da er det, at Arbeiderne i deres Fortvivlelse gribe til forbryderske Opstande, hvis sørgelige Virkninger ramme dem selv. Man har tænkt paa at forene alle de mange adspredte Associationer til een eneste stor Generalassociation for England og Skotland; det er endnu ikke lykkedes, men skulde een eller flere energiske Mænd bevirke dette, da vil Sagen faae et langt alvorligere Udseende, saameget mere da en stor Deel Arbeidere allerede for længe siden ere komne til den Erkjendelse, at der ad den hidtil fulgte Vei ikke kan bevirkes nogen reel Forbedring af deres Stilling. Det er denne Erkjendelse, der har fremkaldt Chartismen og Soelalismen, der allererede har givet og i Fremtiden endnu mere vil give Arbeider=Bevægelserne i England en ganske ny og langt betydningsfuldere Retning, og da disse to Former for Bevægelsen i de senere Aar ofte have været Gjenstand for Omtale, og vi tør antage, at just ikke alle dette Blads Læsere have en klar Forestilling om, hvad der forstaaes ved Chartister og Socialister, saa *) Nemlig Afkortninger i Lønnen for mislykket Arbeide. Disse Afkortninger skee med den største Vilkaarlighed og uden at tilkalde Arbeiderne; men der gives desuden andre Mulcter; saaledes maa en Arbeider ikke tale med den anden, ikke synge eller fløite under 6 Pennys Straf. ville vi, efter Forf., give en kort Udsigt over disse Partiers Plan og Øiemed. Chartisterne troe at kunne bevirke den attraaede Forbedring af Arbeidernes Stilling ved en politisk Omdannelse af Samfundet. De forlange: 1. Almindelig Stemmeret for hver myndig Mand, der har sund Forstand, og ikke er overbeviist om nogen Forbrydelse; 2 Parlamenter, der vælges paa 1 Aar, altsaa aarlig fornyes; 3. Diæter for Parlamentets Medlemmer, for at ogsaa Ubemidlede kunne modtage Valg; 4. Valg ved Kugler for at forebygge Bestikkelser, og Paavirkning: 5. Statens Jnddeeling i lige store Valgdistricter for at sikkre lige Repræsentation; 6. Afskaffelsen af den Lov, der indskrænker Valgbarheden til dem, der have 300 Pund Sterling, i Grundeiendom, saa at altsaa hver Vælger tillige kan blive valgbar. Socialisterne gaae langt videre. De forlange en fuldstændig Ophævelse af den nuværende selskabelige (sociale) Samfunds-Orden. Som betingelser, opstille de: 1. Eiendomsfælledskab, saaledes at Staten, Samfundet, inddeles i Colonier paa 2000-3000 Mennesker. 2. Lettet Adgang til Skilsmisse i Ægteskabet.) 3. Afskaffelse af Straffe, der skulle erstattes ved en fornuftig Behandling af Forbryderne. Men herved er vel at mærke, at den rene Socialisme erkjender Eiendomsretten, den respecterer det Bestaaende, og den vil kun gjøre sine Grundsætninger gieldende ad Overbeviisningens Vei. Chartisterne have, især siden Jnsurrectionen i 1842, erkjendt, at Samfundet, hvis de ville tænke paa at opnaae deres Øiemed, maae undergaae en social Omdannelse, og de have derfor mere og meere optaget Socialisternes Grundsætninger, men da de ere langt meere practiske Folk, ville de ikke blive staaende ved den blotte Doceren, de ville have Læren practisk anvendt, og Forfatteren spaaer derfor, at den næste Arbeider=Opstand, som han ansætter til 1847 (han antager nemlig, at en Handelscrisis indtræffer omtrent hvert 5te Aar), vil blive socialistisk. Saavel Charlister som Socialister have oprettet mange Skoler, og de have deres egne Blade, hvori deres Lærdomme, prædikes. Socialisterne have navnlig ladet besørge Oversættelser af de franske Materialister Helvetius Hol bach, Diderot, af Strauss's Leben Jesu og Prud homme og Eiendomsretten, og de ere uddeelte i Masse til Proletarierne. For at give et Begreb om, hvilke voldsomme Opfordringer, der udgaae til Folket, ville vi til Slutning meddele, efter Forf., et Brudstykke af en Tale, som en methodistisk Geistlig Stephens i Aaret 1838 holdt til Folket i Manchester. "J behøve ikke, siger han, at frygte for Regjeringens Magt og for Soldater, Bajonetter og Kanoner, som Eders Undertrykkere, byde over. J have et Middel, som er mægtigere end Alt dette, et Vaaben, mod hvilket Bajonetter og Kanoner Jntet udrette, og et Barn paa 10 Aar kan føre dette Vaaben; J behøve kun at tage et Par Svovlstikker, og en Visk Halm, som er dyppet i Tjære, og jeg vil see, hvad Regjeringen og dens Hundredetusinder af Soldater ville udrette mod dette Vaaben, naar det bruges dristigt. ) Deres Modstandere sige, at de forlange Ægteskabets Ophævelse; men der gjør man dem dog nok Uret. Saavidt os bekjendt forlange de Ægteskabet indgaaet under lovlige Former, men de ville, at en simpel Declaration af Parterne, dog i lovlig Form, skal være nok til dets Ophævelse. Jdet vi hermed ende Anmeldelsen af dette interessante Værk, som kaster et dybt Blik i Englands indre Forhold, troe vi det ikke overflødigt at erindre om, at det kun er en Anmeldelse, og at vi ingenlunde i Et og Alt deele Forfatterens Anskuelser, der synes at gaae ud paa - thi bestemt har han intetsteds udtalt det at Ondet kun kun kan afhielpes ved en socialistisk Revolution. Skuet af den engelske Arbeiders Nød i Nærheden, har fyldt hans varme Hjerte med Bitterhed mod den rige Classe, en Følelse, der i og for sig kan være meget agtværdig, men ad Socialismens eller Communismens Vei lader Ondet sig ikke afhielpe. Socialismen er en philantropisk Galskab, der aldrig lader sig realisere. Chartismen er forstandigere; den vil hjælpe den eiendomsløse Classe til politiske Rettigheder, og derved ogsaa sætte den istand til at forskaffe sig en bedre oeconomisk Stilling. Vi ville ikke nægte, at der ad denne Vei nok lader sig opnaae nogen Forbedring, men hvad der absolut maa gaae forud, hvis Chartismen ikke skal føre til et Anarchie, som i den franske Revolution, der ender med Despotisme, er den eiendomsløse Classes moralske og sociale Opdragelse. En grundig Skoledannelse, en tidlig Jndprenten af Flid, Orden og Sædelighed, Henledelse af Ungdommens Opmærksomhed paa ikke at stifte Ægteskaber, førend de ere istand, til at forsørge Familier disse ere de sande Midler, hvorved den arbeidende Classes Kaar varigst kunne forbedres. Jsær maae vi ansee den sidste Punct af største Vigtighed for Samfundets oeconomiske Velværen; den storste Part af den Armod og sociale Elendighed, der findes i Verden, er foranlediget ved tidlige og letsindige Ægteskaber, men Staten kan i saa Henseende ikke gjøre synderlig andet, end at advare. Forsynet har nu engang tildeelt Menneskene forskjellige Evner, forskjellig Tilbøielighed og forskjellig Arbeidsdygtighed, og deraf følger, at deres Kaar ogsaa ere og altid ville blive forskjellige, men Staten bør arbeide paa, saavidt som muligt at udjevne denne Forskjel, men det kan ikke skee ved taabelige Forsøg paa at ville standse Handelens og Jndustriens Gang; om man end vilde lukke alle Fabrikker og slaae alle Maskiner i Stykker, bliver det derfor ikke bedre.