Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-09-11
Den tredie slesvigske Stænderforsamling er nu sammenkaldt til den 14de October, og den vil sikkert blive den interessanteste og mærkeligste af de tre Forsamlinger, der endnu have fundet Sted. Det turde være udenfor al Tvivl, at Forfatningspørgsmaalet vil komme paa Bane, og Forsamlingen vil sandsynligviis indgaae med et bestemt Andragende i saa Henseende til Regjeringen; thi det maa være Slesvigerne selv i høi Grad magtpaaliggende at komme ud af den usikkre, vaklende Stilling, hvori de nu befinde sig. Men i hvilken Retning vil nu vel Forsamlingen udtale sig, vil den ønske en nærmere Forbindelse med Danmark, eller med Holsteen, og vil den kunne vente, at Regjeringen opfylder dens Ønske? Hvad det første Spørgsmaal angaaer, synes Mange her i Danmark ikke at være i Tvivl om dets Besvarelse; thi i flere af de indkomne Petitioner og Skattebevillingsretten er der ligefrem andraget paa dens Overdragelse til den slesvigske Stænderforsamling i Forening med de to danske, hvoraf følger, at man maa ansee det for en afgjort Sag, at der fra førstnævnte Forsamlings Side ikke vil blive lagt nogen Hindring i Veien. Vi ville nu snart faae at see, om disse sangvinske Forhaabninger ville gaae i Opfyldelse; men efter alle Julemærker at dømme, er der kun liden Udsigt dertil. Fra hvem skulde vel et saadant Forslag gaae ud, Sandelig ikke fra Ridderskabets Deputerede, og ligesaalidet fra Kjøbstædernes – altsaa maaskee fra Bøndernes, men de flester) af disse ere tydske, da de tydske Districter ere de stærkest befolkede; Haabet maa vel altsaa knytte sig til de danske (dansktalende) Deputerede, men af disse tæller Forsamlingen kun 8, hvilke vi, da det maaskee kan interessere En og Anden, ville anføre. Lorenzen fra Lilholt, Petersen fra Dalby, Todsen fra Mezerholm, Bone feld fra Ulkebølle, Steenholdt fra Rafsted, Alerandersen fra Satrup, Thomsen fra Skodborg og Klestrup fra Ærøeskjøbing. Og hvorledes er nu disse Mænds Mening om det omhandlede Spørgsmaal, den er saaledes, at de i den forrige Diæt alle stemte for en Forening af deres Hertugdømmers Stænderforsamlinger, og hvad navnlig Todsen og Steenholdt angaaer, da have de ved deres Handlinger i den nyeste Tid viist, at de ikke have forandret deres Mening. Man er overhovedet i en stor Vildfarelse, hvis man troer, at Bonden, fordi han ønsker Jndførelsen af dansk Retsprog, ogsaa ønsker Jndlemmelse i Danmark. Det Første har han altid ønsket, og at dette Ønske først i den senere Tid har udtalt sig saa stærkt, er kun en Følge af Forholdene, vil man derimod berøre det sidste Punkt, vil man strax møde hans Fordomme, hvilke Vedkommende naturligviis ikke undlade at bestyrke ved alskens Skrækkebilleder om Jndførelsen af Consumtion, Hoveri, o. s. v. Alt hvad vi derfor for Tiden kunne gjøre er, at hævde den danske Nationalitet; ethvert videre Skridt er et Misgreb, hvorved man, istedetfor at opnaae det tilsigtede Øiemed, tvertimod gyder Olie i Jlden, forøger Mistilliden og Spaltningen. Lader os frede om Natitionaliteten, lader os udvikle den til Selvbevidsthed, saa vil nok det Øvrige komme af sig selv, især naar vi kunde faae Consumtionen afskaffet eller omlagt, og derved den lede sønderjydske Toldlinie hævet, der er en Bom, som altid minder Slesvigeren om, at han træder ind i et fremmed Land.