Ribe Stifts Adresseaviser, 1813-06-04
Udtog af et Brev fra Christiania den 24de Mai 1813. Han er her klereste Ven, Prinds Christian Frederik er kommen og er modtagen med den Inderlighed, som 6te Frederiks Sendebud til hans hengivne og troe norske Folk fortiener det. Den raske Conrad Falsen bragte ham og Major v. Broch i en aaben Baad, alle klædte som Matroser, fra Fladstrand til Hvaløerne. Paa den sidste Deel af Reisen, brugte de en svensk Lods; da de vare stegne i Land, betalte de ham godt og sagde: "Du kan sige: at du har ført Prindsen af Danmark til Norge. Fredags Aften kom Prindsen til Frederikstad og tog samme Aften til Moss. Løverdags Eftermiddag Kl. 5 var han her. Prinds Frederik og hans Stab, Kommandanten, Stiftamtmanden og biskoppen med Flere vare tagne ham imøde til Greverud 1 en halv Miil herfra, ligesaa det borgerlige ridende Corps og det ridende Jægerkorps. Paa Egeberg stege begge Prindser til Hest. Alt Militair var opstillet i Gaderne fra Torvet af, og fra det Øieblik han naaede Byen jublede: "Hurra, Velkommen, Gud velsigne Kongen ham imøde. Da han steeg af, forefandt han næsten alle øvrige Autoriteter og Embedsmænd samlede, og vi fik strax Andience. Han sagde med Hiertelighed og en ædel Anstand: " Jeg er kommen til Norge efter Kongens Villie og mit eget inderlige Ønske. Gud give jeg kunde være. Dem nyttig! Jeg har efterladt mig i Kiøbenhavn det kiæreste jeg har i denne Verden min Søn, men jeg glemmer det over den Mogtagelse jeg her finder. Derpaa bad han Prinds Frederik giøre ham personlig bekiendt med de Tilstædeværende, og sluttede med at sige, at han ønskede at see os alle efter Søndags=Gudstienesteen. Ved denne almindelige Kourholdt han en kort Tale, hvori han med Inderlighed udtrykte Norges høifortiente og høitelskede hidtilværende Vicestatholder H. H. Prinds Frederik af Hessen, Kongens, Fædrenlandets og sine egne Følelser, sigende: "Du modtage, værdige Forgiænger og Ven, Kongens og Nationens Tak for Din gavnlige Jdræt til Norges Bedste; Gud lønne Dig derfor Dette tilønskes Dig af taknemlige Hierteer. Jeg stoler, paa Dit gode Raad, saalænge Vi ere samlede, og paa Dito Venskab indtil Døden. Taarene stoede dem begge i Øinene. Derpaa vendte han sig med følgende Ord til de øvrige Tilstædeværende: Ved at overtage et saa vigtigt Embede her i Norge giennemstrømmes mit Hierte, af Følelser jeg ikkun ufuldkomment formaaer at tolke. Jeg føler dette Kalds Storhed, og beder Gud forlene mig Kraft til at opfylde dets Fordringer, saaledes som jeg dertil har den redeligste Villie. Jntet Beviis paa Kongens Tillid kunde være mig dyrebarere end den befaling at virke som Statholder i dette trofaste Klippelland. Ja Nordmænd. Eders Konge elsker Eder og paaskiønner, Eders Værd. Modtager mig som et Pant herpaa, nu da Fædrelandets Tieneste andensteds fordrer, at Han bortkalder, min Ven, Eders værdige Vicestatholder. Kongen ønsker at knytte det Broderbaand, der omslynge Tvillingrigerne, endnu fastere. Han har viist ikke sendt mig til Eder, for at jeg skulde fraskrive Ham eller Hans Slægt deres gamle Rettigheder, til Norges Krone, som er gaaet i Arv til dem med Folkets Kiærlighed; for skulde denne Haand afvisne. Lad mig i det jeg udretter Kongens Villie og virker for Fædrelandet finde min Løn i Nationens Kiærlighed og Hengivenhed, lad denne engang gaae i Arv paa min Søn. Jeg gientager nu, hvad jeg i min Kundgiørelse (S. Nedenstaaende) har sagt Dem, at maaskee haardere Prøvelser endnu kan forestaae os, men at vi bør alle som een Mand gaae dem imøde med Troe paa Guds Forsyn og med mandig Standhaftighed; Jeg veed, at jeg kan stole paa Nordmændenes Troskab mod Kongen, og at de ville hævde gamle Norges Selvstændighed. Lad mig hos Enhver, i hvad Standog Kald han end er, finde det Fædrelandssind, der ene kan frelse Os; troer, at jeg skal vide at paaskiønne denne høie Aand, som besiæler Dem, ligesom den fordum udmærkede Fædrene, Jeg modtager for Guds Ansyn Deres Løfter om Samdrægtighe og Opofrelse for den retfærdige Sag, for Kongen og Fædrelandet.