Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-08-08
At den Classe af Statsborgere, som befinde sig i den her beskrevne Stilling, absolut maa forarmes indtil Ødelæggelse, saafremt ingen Forandring heri skulde finde Sted, – med Undtagelse af dem, som paa lovlige eller ulovlige Veie, vide at erstatte det Manglende – er Resultatet af disse simple Betragtninger; men det er ligesaa vist og uomstødeligen sikkert, at det aldrig vil eller kan komme saavidt. Thi ikke ubekiendt er eller kan det være for Kongens Mænd, at Statens Ære beroer paa Statens Embedsmænds Redelighed, og at Nationens Moralitet staaer paa Spil, naar denne vigtige Stand, der skal udføre Kongens Bud blandt Undersaatterne, og foregaae dem med Exempel af trolig Pligtopfyldelse imod Konge og Fædreland, enten formedelst Armod og Usselhed geraader i Foragt, eller af Trang kunde forledes til alskens Bedrifter, der vilde sætte dem i Classe med Nutidens Pugere og Agiotører, om ikke værre. Jkke mindre erkjendt er og bør det være af dem, der have Jndflydelse paa de offentlige Ting, at Statens Credit beroer paa de Løfters Opfyldelse, der ere givne dens Creditorer, at Statens eneste Støtte er Retfærdighed, og at det Retfærdiges Jværksettelse aldrig kan eller bør henregnes blandt Umuligheder. Dette er den sikkreste Grundvold for de nu Lidendes Forhaabning, og denne hæver sig til gladest Forviisning ved Tanken om vor Konges Retsind og faderlige Sindelag imod sine Undersaatter, og i Særdeleshed dem, som med saa megen Taalmod og Hengivenhed have baaret Tidernes tungeste Byrde. Jkke saa meget vilde Jndsenderen heraf bygge sit Haab paa en svarlig Forbedring af Børs-Coursen, hvorved den fastsatte Bankcours, skulde komme til at nærme sig en virkelig Sølv Cours. Vore Forhaabninger herom ere saa ofte blevne skuffede, at Forsigtighed byder, ej at fæste for megen Tillid dertil. Hvad der vil skee i denne Vei er saare uvist, i det Mindste for saalang Tid, som Statens Tarv statueres at fordre, at Told og Handelsafgivter erlægges i rede Sølv. Thi hvor nødvendig denne Oppebørselsmaade kan være (hvorom Skriveren heraf ikke vil anmasse sig noget Omdømme) saa synes ham dog det at være klart, at den staaer i directe Modstrib mod Cour sens Forbedring. Thi naar det er et Axiom, at en Vare fordyres i samme Grad, som den bliver søgt, saa maa ogsaa Specier stige mod Sedler, hvergang betydelige Clareringer skal præsteres; hvorved endnu bør bemærkes, at det ikke er saa meget Summernes Størrelse, som den idelig gjentagne Søgen og Spørgen om Sølv, der bidrager til Sedlernes Falden imod dette, ikke at tale om, at denne Oppebørselsmaade endnu medfører den Besværlighed for de Ydende, især i Provindserne, at de ere udsatte for Agiotørernes vilkaarlige Behandling, og ved denne nødsages at tilkjøbe sig deres Sølvafgivt med et høiere Seddelbeløb end hvad dertil efter rigtig Cours burde medgaae, hvilket Overskud falder i Pengepugernes Hænder. Men - vil man indvende herimod - dersom ikke Børscoursen kan ventes om kort Tid at nærme sig Sedlernes Myntpari, hvorledes vil man da forlange, at Skatter og Afgivter skulle præsteres, og Renter og andre lovbestemte Betalinger udredes efter sand Sølv=Værdie? Hvorledes kan Yderne af deslige Betalinger reise det dertil fornødne Seddelquantum i Navne Værdie, og vil endog hele den circulerende Seddelmasse være tilstrækkelig til de i Sølv-Værdie betingede Præstationer: Hvad herpaa kan svares er kortelig dettes Seddelmassen, bestaaende af de for indløst Dansk Courant udgivne Rigsbanksedler, og de som Rigsbankpenge endnu gieldende Slesv. Holstenske Repræsentativer, med Tillæg af den Finantserne forbeholdne Reservefond, som vel efter Rimelighed maa være for største Delen udgivet, kan efter al Formodning ingensinde være for liden; den maa snarere antages at være for stor for dens efter Norges Fraskillelse saare meget indskrænkte Circulationskreds. At den ved en høiere Sølvcours vilde divideres til et ringere Beløb i Sølv=Værdie, end det nuværende, da Divisor, isteden for omtrent 600 ikkun er 376, gjør i Grunden ikke meget til Sagen. Thi da Numerairet aldrig kan antages noget Steds at standse i sin Bevægelse, saa vildet efter samme Maalestok, hvorefter det f. Ex. indbetales i offentlige Casser, igjen fra disse udflyde i Betaling af Renter, Gager, Pensioner, og andet deslige. At den, der har Realiteter at sælge, ikke kan komme i Forlegenhed ved Skatters Ydelse eller Renters og contractmæssige Betalingers Erlæggelse i sand Sølv=Værdie, er vel klart deraf, at han lader sig sine Realiteter betale, ikke efter Bankeours, men gemeenlig efter og over Børs coursen. Af Staten ikke vilde komme i Trang, under et rigtigt Sølv=Værdie System, tør formodes, da Landeskatterne oppebæres efter en Basis af Kornpriserne, som endnu rundeligen conciderer med sand Sølv=Værdie, ligesom og Byeskatterne m. v. erlægges i Sølv=Værdie efter samme Maalestok, hvorefter de i denne Værdie stipulerede Betalinger blive at udrede. Men, naar man end vil antage, at en temporair Forlegenhed for Numeraire kunde opstaae, som følge af Sølv-Værdiens rigtige Bestemmelse, saa vilde denne udentvivl snart blive afhjulpen ved Mellemkomsten af rede Sølv, hvormed Realiteterne i Mangel af Sedde ler nødvendigviis maatte betales. Under saadanne Omstændigheder vilde Sedlerne, som hver anden Vare, ved Efterspørgsel vinde Favor, Børscoursen vilde forbedre sig, og den fra Halvaar til Halvaar foranderlige Bankcours vilde i samme Forhold nærme sig til Pari, hvorved da al muelig Forlegenhed af sig selv vilde ophøre, thi i samme Grad, som Seddelens intrinstaue Værdie tiltager, vil og Qvantiteten deraf blive mere klækkelig. Jndsenderen, gjennemtrængt af disse Betragtninger, tilstaaer oprigtigen, at den saameget omtalte Seddeltrang, – der for Resten vel egentlig er en Sedlernes Qvantitet ganske uvedkommende Pengetrang, foraarsaget ved høi Disconto og for en Deel ved Svækkelsen af den private Credit, som følge af de sidste Tiders overordentlige Omveltninger i Speculationsverdenen - langt fra at forekomme ham saa frygtelig, tvertimod synes ham at frembyde en saare behagelig Udsigt til Forhøielse af Sedlernes Værd, en Udsigt som endnu mere udvides og oplives ved Overveielsen af Bankfundatsens Bud om Sedlernes gradvise Jnddragelse. Men skulde han end - som Enhver, der ei kan see Sagen fra den høieste Synspunkt lettelig er udsat for, - heri være feiltagende, saa kan han dog aldrig tage Feil, ved at yttre den sikkreste Forviisning om, at, hvad Forholdsregler der end kunde vorde tagne for Pengevæsnets Befæstelse, vil deres Kaar blive taget under retfærdig Betragtning, som maae betale deres Livs Ophold og Fornødenheder efter Børs d. c. Sølvpriis, og ikkun nyde Jndtægt efter den, langt under hiin, bestemte Bankcours.