Københavns Adresseavis, 1762-12-13
Det er synderligen merkeligt med de Laplænderes Sprog at det haver fast ingen Overeensstemmelse med de andre Sprog, som de Norske, Svenske og Moskovittere, deres Naboer bruge; hvilket noksom giver tilkiende, at det er en synderlig Nation, som er kommen til Norge og Sverrig fra langt bortliggende Lande, og efter al Anseelse haver været Mester i Norge, men siden er drevet til de Nor ligste Steder, ligesom de Valske eller gamle Brittanier af de Engelske. Man kunde vel falde paa den Mening, at saasom Laplænderne ere et Folk, der ligge imellem de Norske, Svenske og Moskovittere, saaledes at de omgaaes med disse tre Nationer ligemeget, saa er deres Sprog et Miskmask eller en Sammenblandelse af Svensk, Norsk, og Moskovitisk, og meener derfor den Svenske Skribent Sammel Reen, at det heder Lapponisk, efterdi det er som han siger sammenlappet af allehaande Tungemaal, men andre igien have merket, at de Laplænder ikke allene have egne Ord, men endogsaa synderlige Tallemaader, som ingen Overeensstemmelse have med deres Naboers, men de som ogsaa vil de separere det fra det Finske Sprog, som man taler udi Finland udi Sverrig, synes at gaae for vidt; thi man kand klarligen see af det de mange Finske og Laplandske Ord, som een og anden have confereret med hinanden, at det Lapponiske, er ikkun en Dialect af det Finske, hvilket sidste er ligemaade for os andre Nordiske Folk gandske fremmet og uforstaaeligt. Jeg haver engang confereret en Svensk Bibel med den store Finske Bibel, som er trykt udi Abo, men haver ey kundet finde et Ord derud, som haver kommet overeens med det Svenske. Mange ere udi den Mening, at det Finske Sprog, saa vel som det Lap landske skulde have Affinitet med det Tartariske, og derfore ogsaa ville slutte, at disse Folk ere først komne herind fra Tartariet. Men hvor meget de derudi fare vild, kand sees af de Ord, som en og anden haver samlet af Finsk, saa vel som Tartarisk, og derved beviset, at der ikke ringe, ste Overeensstemmelse er imellem de samme. Søndags Bogstavernes Omgang og Udfindelse. Søndags Bogstaverne ere de 7 første i Alphabetet, og ligeledes henhører til Aarets Kiendemerker. Men en af dem er ikkun tillige Søndags Bogstav. Dog bliver der altid 2, naar det er Skud=Aar; thi naar Skud=Dagen, er indskiødt i Februarii Maaned, saa bliver der en anden Søndags Bogstav udi den anden Part af Aaret. Søndags Bogstaven er heller ikke altid den samme, men forandres hvert Aar til den næst foregaaende: saa at naar Søndags Bogstaven i Aar 1762. er C. bliver den i tilkommende 1763, B., og det derpaa følgende 1764. Aar, som er et Skud=Aar, har 2 Søndags Bogstave, nemlig de tvende næst foregaaende A og G. saa at det gaaer stedse baglænds eller tilbage. Søndags Bogstavenes Omgang eller Cirkel er ikke fuldkommen, førend efter 28 Aars Forløb. Naar man vil udfinde Søndags Bogstaven, da søger man den først efter den gamle Stiil ved Hielp af SoleCircelen eller Søndags Tallet, tager dernæst syn fra For skiels Dagene, og siden tæller man fremad efter Bogstave nes Orden fra den gamle Stil Søndags Bogstav, samt me uindberegnet, de tre overblevne af Forskielsdagene, af hvilke den sidste altid er Søndags=Bogstaven, og i SkudAar tages en til, som da altid skrives først. Jernsalems Ødelæggelse. Denne prægtige Stad blev beleyret af Tito en Paaske. Dag, da Staden til dens Ulykke var fuld af Jøder, thi de foraarsagede saadan dyr Tid og Hunger, at mange Menneskeer bleve fundne døde med Hør udi Munden, andre gavede Læderet af deres Skoe, andre søgte til Priveter a. Ja det som forskrekkeligst er, en Moder slagtede sin egen Søn og aad den. Endelig blev denne herlige, Stad med stormende Haand indtagen, og tillige med de prægtige Tempel i Grund ødelagt, hvilket Titus havde ag tet at svare, men det blev af en Soldat anstukket og at Jlden gandske fortæret. Den berømte Historie=SkriverJosephuus, som af Vespasiand var tagen til Fange, men holden udi stor Ære, efterdi han havde spaaet ham, at han skulde blive Keyser, skriver, at der bleve 97000 Jøder fangne, og 1100000 udi Beleyringen omkommene. Saaledes tog den berømmelige Jødiske Republiqve en Ende 70 Aar efter Christi Fødsel, 4041 Aar efter Verdens Skabelse, 676 Aar siden Staden og Templet blev første Gang ruineret, og 1566 Aar siden Udgangen af Ægyn, ten. Den hellige Stads Undergang var foresagt ved adskillige Tegn, som ved en Commet, ved en Krigs=Hær, som lod sig see udi Luften, at Templets Dør aabnedes af sig selv a. Erkiendtlighed.