Aalborg Stiftstidende, 1843-11-11
Efterat en smuk Sang af Poul Rytter var afsjungen, fulgte en Skaal for P. H. Lorenzen, udbragt af Proc. Christensen; hvorefter Statsr., Rentekammercommitteret Povelsen udtalte Ønsket om en rigtig Benyttelse af Stænderanordningen og Communalloven; herpaa fulgte en Tost af Sognefoged C. Petersen for den danske Bondestands ærværdige, utrættelige og uforfærdede Talsmand, Kammerraad Drewsen; derpaa en af Capitain Jespersen til Grønneberggaard for borgerlig Selvstændighed og en dygtig Oposition, hvorefter A. P. Liunges Sang: "O Gudskelov, at Pressen dog fik Luft, blev afsjungen. Nu fremførte Proc. Christensen Ønsket om Dannelsen af en oplyst Middelstand, en virkelig Trediestand, som den nødvendige Grundvold for vor fremtidige politiske Udvikling. Hr. Fred. Barfod udbragte en Skaal for Nordens Eenhed; han meente ikke blot den aandelige, men ogsaa den politiske, ja endog den dynastiske, som Carl Gustav Carl XII. Christian V. Frederik V og endelig Frederik Vi havde stræbt efter, ønskede han ogsaa, naar Omstændighederne førte den med sig, men han protesterede mod enhver Eenhed af samme Art som Norges forrige Forbindelse med Danmark; han ønskede kun en fri, paa Folkenes Sympathie og gjensidig Agtelse for hinandens Eiendommeligheder, bygget Forening. Han mindede endelig om, at paa denne Dag (4de Novbr.) var netop Forbundet imellem Sverrig og Norge sluttet. Efterat derpaa Barfods Sang "I Dybet hamre de travle Dværge var afsjungen, knyttede Cand. C. Ploug til de tidligere udbragte Toaster for borgerlig Selvstændighed og en oplyst Middelstand, Ønsket og Selveiendoms Udbredelse, idet han viste, at en oplyst og selvstændig Trediestand i Danmark kun kunde dannes af Bondestanden, men for dennes Oplysning og Selvstændighed var Selveiendom en absolut nødvendig betingelse. Dette viste sig alt her i Kjøbenhavns Amt, hvis Bønder stode langt over de talrige Fæstebønder i Sjælland i Oplysning og Selvstændighed, men selv de havde endnu neppe ganske forvundet Følgerne af deres Forfædres Trældom. De nordslesvigske Bønder afgave derimod et godt Exempel for Selveiendoms Gavn; thi de vilde ikke havt Mod og Kraft til at reise sig til Forsvar for deres Nationalitet imod samtlige deres Embedsmænd eller til at fremtræde for Kongens Throne og forlange deres Ret, hvis de ikke fra Arrilds Tid af havde været fribaarne Odelsmænd. Selveiendom var fornøden til at danne selvstændige Mænd ligesom Skattebevillingsret til at danne frie Borgere; hint var det Første, og dette det Andet. Laurids Skaukaldte nu Forsamlingen i Erindring, hvad den dansk-slesvigske Sag skyldte Flensborg, som, uagtet det var tydsk, holdt paa Forbindelsen med Danmark, og hvis Deputerede i den slesvigske Stænderforsamling havde stemt med de danske Bønder, samt den fædrelandsksindede jydske Stænderforsamling, i hvis Skjød Slesvigernes Nødraab havde fundet en saa varm og kraftig Gjenklang. Endelig opfordrede Kammeraad Drewsen til at tømme et Sorgens Bæger. Efterat have viist Trykkefrihedens store Vigtighed og den danske Presses Fortjenester, saavel af den politiske Udvikling, som af Nationalbevisthedens Opvækkelse og befæstelse, erindrede han om, at Frederik den Sjette var bleven prist over hele Europa som et Mønster for Fyrster, fordi han ved sin Jndtrædelse i Statsraadet gav Pressen fri, men at hans forandrede Raadgiveres Værk, Frong. 27de Septbr. 1799, dengang den udkom almindelig var bleven betragtet som en fuldkommen Tilintetgjørelse af Trykkefriheden, hvilket Yttringer af Datidens Skribenter noksom bevidnede. Hvor sørgeligt Pressens Tilstand i den nuværende Tid maatte være, var altsaa især vitterligt deraf, at hin Forordning nu stod for os som Maalet for vore dristigste Ønsker, som det forjættede Land hvortil vi længtes tilbage. Men istedetfor at det viste sig nogen Udsigt til at opnaae dette, blev Pressens Stilling Dag for Dag misligere; efterat en Række Rescripter og Placater først havde føiet betydelige Jndskrænkninger til Forordningen 27de September 1799, havde Placaten 1ste November 183, sat Straf for Mangel paa pligtskyldig Opmærksomhed, og saaledes gjort sandhedskjærlige Mænd det høist vanskeligt, for ikke at sige umuligt, med Frimodighed offentlig at fremsætte deres Meninger. Siden den Tid vare Pressesagerne blevne forvandlede til Criminelsager, og Journalisterne bænkede blandt Tyve og Røvere, derfra var man gaaet over til at forfølge Talefriheden, og i den allernyeste Tid havde man begyndt at sætte Redacteurer paa Vand og Brød, at fordømme for Uærbødighed, Ubeskedenhed ja endog for Tankestreger, og endelig havde Presseforfølgelsen naaet sin Høide ved Undertrykkelsen af Artikler af politisk Jndhold uden Sags Anlæg, hvorfra der kun var eet Skridt til fuldstændig Censur. – Maaltidet sluttedes med den sædvanlige Skaal for Præsidiet, hvorpaa Forsamlingen, i hvilken der den hele Tid havde hersket en oprømt, gemytlig Stemning, strax adskiltes. Den slesvigske Deputation og Kammerraad Drewsen ledsagedes tilvogns af et mange Gange gjentaget Hurra.