Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-11-05
Keiseren gav Ordre til at lade trykke hans Proclamationer om Natten, og udsendte Courerer, til alle Hjørner for at bekjendtgjøre, at han var i Grenoble, at Østerig var paa hans Side, og at Kongen af Neapel fulgte efter ham med fire og tyve tusinde Mand; derved ville han gjøre den Kongelige Regjerings Tilhængere og Agentere modløse og forskrækkede. Disse Proclamationer opslagne i Mængde, frembragte i Grenoble, som i Gap den meest levende Fo telse. Aldrig er der vist nok bleven talt om National-Stolthed, om Patriotisme, om jælens ædle Følelser med mere Ynde, Kraft og Veltalenhed, Soldater og Borger ophørte ikke at læse, atter at læse og beundre dem. Alle ville see dem; Reisende, og de tilgrændsende Egnes Beboere fik er uhyre Mængde deraf, som de paatoge sig at udsprede hvor de passerede igjennem; og at forsende til alle Kanter. Om Morgenen Kl. 8, kom Geistligheden, Generalstaben, de keiserlige Hofbetjente, Magistraten og alle civile og militaire Anthoriteter for at anerkjende Napoleon og frembære deres Lykønskninger for ham, han talede meget familiairt med Dommerne og Rettens Bestyrelse, med Geistligheden om Gudsdyrkelsens Vigtighed, med de Militaire om Krigskonsten, med Muni cipalitets Officianterne om Folkets Byrder i Stæderne og paa Landet, og henrev dem alle ved Forskjelligheden af hans udbredte Kundskaber og hans velvillige Hensigter. Derpaa sagde han til dem. Jeg vidste at Frankerig var ulykkelig, jeg har hørt dets Sukke og Bebreidelser, og jeg er kommen med mine troe Selskabsbrødre i min Landslygtighed for at befrie Eder fra .......... mine Rettigheder ere igjen blevne mig skjænkede ved Nationen, ved de Franskes eensstemmige Villie, disse Rettigheder høre Folket til jeg modtager dem atter, ikke for at regjere, thi Thronen er Jntet for mig mere, ikke for at hævne mig, nei, jeg vil glemme Alt hvad der er sagt, gjort og skreven siden Paris's Kapitulation; men for at gjengive Eder de Rettigheder, som ere Eder røvede, og at udrive Eder fra det Slaverie, det Lehnsystem, der truer Eder ..... jeg har alt for meget elsket Krigen, jeg gjør det ikke, mere, jeg vil lade mine Naboer i Roe, vi ville glemme, at vi engang have været Verdens Beherskere ... jeg vil regjere for at gjøre vort skjønne Frankerig frit, lykkeligt og uafhængigt, og forat befæste dets Lykke paa urokkelige Grundpiller; Jeg vil mindre være dets Behersker, end den første og bedste af dets Borgere. Jeg havde kundet angribe 3121 med Skibe og talrige Flaader. Men jeg har hverken sogt Hielp hos Murat eller Østerig. Jeg kjendte mine Medborgere og Fædrelandets Forsvarere, og jeg giør Regning paa deres Patriotisme. Da Audiencen var tilende holdt Keiseren Revne over Garnisonen, bestaaende af 5 til 6000 Mand. Da han viste sig, synes Luften formørket ved de Mængde Sabler, Bajonetter, Grenadeerbuer og Shakoer, som Folket og Soldaterne svingede i Luften. Og alle gave ham de meest levende Beviser paa Hengivenhed og Kjerlighed. Han talede nogle Ord til Folket, som ikke kunde høres og begav sig hen for Fronten af det 4de Regiment Artillerie. 2 Det er imellem Eder, at jeg først har lært at føre Vaaben. Jeg elsker Eder alle, som gamle Kammerater, jeg har fulgt Eder paa Kamppladsen og jeg har altid været tilfreds med Eder. Men jeg haaber, at vi ikke skulle behøve vore Kanoner, Frankerig behøver Maadehold og Hvile. Armeen skal i Fredens Skjød nyde det, Gode, som jeg allerede har erhvervet den, og som jeg i Fremtiden vil erhverve den. Soldaterne, have i mig gjenfunden deres Fader, de kunne gjøre Regning paa de Belønninger, som de saa fuldkommen have fortjent.