Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-09-20
No 168. den 20 September. Onsdagen med Brevposterne Den til Forsendelse allene privilegerede Kongelig allernaadigst Stifts-Tidende. Aarhuus Fædrelandet. Worm, Tønders Morder, vil nu ogsaa bilde Folk indat han er Søvngjænger. De Personer som sidde i Arrest med ham, have bemærket, at han ofte staaer op om Natten for at gaae hen og rede sit Haar, klæde sig paa a. J et Brev fra W. til sin Defensor af 18de Juli fortæller han, hvorledes han, efter i April 1836 fra sit Dags Ophold i Hamborg at være vendt tilbage, til sine Forældres Huus, drømte, at naar han nedtog en stor Træskjærn, der i mange Aar havde været opslaaet over Muren om Gaarden mellem Naboen og hans Faders, da vilde alle Ulykker, som, saa at sige, hvilede over Huset, forlade det, og Lykken vilde komme. En saa taabelig Jdee - siger W. - kunde da aldrig falde mig ind, eller blive udført af mig i vaagen Tilstand ved Fornuftens fulde Brug. Men je udførte virkelig denne Tanke som jeg drømte, ved først at gaae ned i Gaarden og hente en Øre, og derpaa gaae op paa Pulterkammeret, og aabne en Dør, hvorfra der ingen Trappe gik ned i Gaarden og som ellers aldrig blev oplukket; og fra den, da det var saa høit, at jeg kunde naae, nedslog jeg Skjærmen; men ved Allarmen, den foraarsagede ved Nedfaldet i Gaarden, vaagnede jeg ligesom op; ved Faldet af Skjær men kom min Fader tillende; og da han saae, hvad jeg havde gjort, blev han meget vred." J Erklæringen herover fra hans Søster bekræftes denne Begivenhed med Tilføiende: "Min Broder tang af Ærbødighed for Faders Vrede; men da Spørgsmaalet atter henvendtes paa Skjærmen, svarede han gandske rigtigt: Den havde i flere Aar siddet i Veien for Lykken." J Svaret paa et Brev til hans Onkel paa Lolland tilstaaer denne, at det forholder sig rigtigt, at Worm under sit Ophold der, i den Tanke at det befordrede Fordøielsen, spiste Gummigut og blev advaret derimod, ligesom han, foruden den tidligere udviste Ængstelighed, naar Nogen uventet talte til ham, i Almindelighed viste en i Ansigt og Adfærd kjendelig Uro og Forlegenhed, naar nogen fremmed eller Huset, uvedkommende Person enten kom ind i det Værelse, hvori han var, eller han traadte ind, hvor den Fremmede opholdt sig. – J et Tillæg til Defensionsskriftet anføres af et Brev fra Worms Søster følgende nye Beviis paa hans inderlige Hengivenhed for Forældre og Sødskende. Den sidste Sommer han var hos Onkel, var Fader der i et Besøg. For Moerskab, var Peter roet med Fader en Miils Vei ud paa Stranden; et heftigt og frygteligt Veir truede med al Sandsynlighed dem Begge med den lille Jolle at gaae under. Peter roede, i sin Tillid til Guds Hjelp, saa Blodet sprang ham ud af Hænderne. Da den yderste Nød var, græd han bitterlig, og sagde: "Kjære Fader, Ol kunde jeg blot med mit Liv frelse Deres, for Moders og de Smaaes Skyld, Mig er det det samme med: jeg bliver aldrig lykkelig Om Oprettelsen af et Entrepot for Transithandelen i Kjøbenhavn, læses i Fædrelandet Nr. 155 en Artikel, der slutter saaledes: Vil man gjøre Noget for Kjøbenhavns Handel, da er det paa høi Tid. Jngen vil tvivle herom, der blot hører, at Kjøbenhavns Urtekræmmere forskrive store Qvantiteter Caffe fra Hamborg over Kiel og Lübek, at Kjøbenhavns Raffinadeurer ikke sjeldent lade raa Sukkere komme fra Hamborg, at de svenske Kystbyer ofte lade Colonialvarer, komme fra Hamborg over Kiel og Kjøbenhavn, at der paa Kjøbenhavns Børs kun sjeldent udbydes store Partier af vore egne Kornvarer. - En Patient lider af en Kræftknude, der bestandig tager til og fortærer hans Livs safter. En Operation kan redde hans Liv, Lægen vægret sig for at foretage den; Patienten døer; er det Sygdommens eller Lægens Skyld, – Man tillade Oprettelsen af et Entrepot i Kjøbenhavn; man give en Udførselspræmie for de vigtigste Transitvarer; man frigive den ostindiske, chinesiske og grønlandske Handel; man forandre Loven om Manufacturvarer og nogle andre Artiklers Fortoldning; man lette Fremmedes Nedsættelse i Kjøbenhavn; og naar man har gjort dette, da have man Taalmodighed en halv Snees Aar. Er Kjøbenhavns Handel da ikke i en god Forfatning, da - men heller ikke før da - ville vi indrømme, at den ei staaer til at hielpe. Artiklen har følgende Motto: Man maa smedde, om end Jernet er koldt."