Almuevennen, 1843-12-20
- Endnu eet er mærkeligt ved Frederik den 6tes Regjering: – Den første Enevoldskonge, som ret brugte, Kongeloven, var ogsaa den første, der tilfulde indsaae, at den aldrig meere end noget andet Menneskeværk, kunde være en fuldkommen, uryggelig og uimodsigelig Forordning og Lov til evige Tider." Vel havde Enevældet modtaget en Jndskrænkning ved Jndfødsretten (1776), ifølge hvilken ikkun Jndfødte, eller de, som ere at betragte lige med Jndfødte, kunne befordres til Embeder og Æresposter i Staten; men da Kongen kan meddele denne Jndfødsret, og saa bagefter meddele Embedet eller Æresposten, er denne Jndskrænkning dog ikke videre væsentlig. – En væsentligere Modification fik Kongelovens Paragraph: "Disse vore Arvekongeriger, skal uskiftet og udeelt være og blive under een Danmark og Norges Enevolds arvekonge, samt: "disse vore Riger maae ingenlunde adskilles, skiftes eller deles", ved Kielerfreden, 1814, da Norge afstodes; og vil man end sige, at denne Forandring tilsagdes af Nøden med Sværdet paa Struben, nu vel – Nød eller Jkkenød, det er og bliver ligefuldt et vigtigt Jndlæg i Sagen: "Kan Danmarks Kongelov forandres." – Vel saa vigtigt er dog maaskee et foregaaende Skridt (1813), da Kongen i Bankens Fundats for sig og sine Efterfølgere i Regjeringen gav det kongelige Tilsagn", at der ikke skal fra Statens Side blive udgivet eller tilstædes at udgive, noget repræsentativt Betalingsmid- og dette gjentog han 1818 i Bankoctroien. Her tvang ingen Vaabenmagt Kongen til at fraskrive sig sin Ret til at udstæde Sedler osv.; han gjorde det kun til Betryggelse for Folkets oeconomiske Velvære. Men er denne Grund stærk nok - og det maa den være – til at gjøre Jndskrænkninger i den Kongen ved Kongeloven givne Magt; da maa den aabenbar ogsaa være stærk nok til at fuldføre den begyndte Gierning, ved f. Ex. at overdrage Folket fuldstændig Skattebevillingsret, hvis det skulde lade sig godtgjøre, at ogsaa denne" er nødvendig til en fuldkommen Betryggelse for Folkets occonomiske Velvære. – Uden Sammenligning vigtigere end alle de øvrige Jndskrænkninger er dog Stænderinstitutionen; thi medens Kongeloven siger, at Kongen alene, og uden at raadspørge nogen, har "Myndighed til at gjøre Love og Forordninger efter sin egen gode Villie og Velbehag, at forklare, forandre, formere, formindske, ja slet ophæve tidligere givne Love, saa skal, ifølge Stænderinstitutionen, alle Love, der have Forandringer i Undersaatternes personlige og Eiendomsforhold, eller i Skatterne og de offentlige Byrder, til Gjenstand, inden de maae udgaae, forelægges Stænderne til Betænkning og Raadslagning, og disse have, lige saa vel med Hensyn til de kgl. Lovforslag, som med Hensyn til de Petitioner og Forslag til ny Love, samt Besværinger over Misbrug, i Anvendelsen af de bestaaende Love, eller i Bestyrelsen, af offentlige Indretninger, " sin Virksomhed alene at rette sig efter sin samvittighedsfulde Overbeviisning om, hvad der kan fremme det almindelige Vel. –Men var det nu Stændernes samvittighedsfulde Overbeviisning, at lovgivende Stænder tidligere eller sildigere burde afløse de raadgivende, fordi det bedre vilde fremme det almindelige Vel, – da have de en kgl. Befaling, 170 Aar yngre end "Kongeloven givet dem i "Folkeloven, at de uden Sky skulle udtale denne Overbeviisning. – Og de skulle dog vel udtale den i en Hensigt, en Hensigt, der umulig kan være et Afslag. Og skulde vi nu, efter kortelig at have gjennemgaaet Danmarks Forfatnings-Historie fra de fjerneste til de nyeste Tider, gjentage det tidligere opkastede Spørgsmaal: "Men kan der paa det Blad, det ubeskrevne, som venter paa Danmarks Fremtids Krønike, staae andet end: det meest uindskrænkede Enevælde?" da maa vi ogsaa gjentage det der givne Svar: "Ja saamænd kan der saa, kjære Spørger, der kan staae alle haande". – Og skulde vi saa paa ny opkaste det Spørgsmaal: "Hvilken Regjeringsform skulle vi fremtidig ønske Danmark – da vilde vi for det første svare undvigende, men dog med Bestemthed: "Jntet Præstevælde, intet Adelsvælde, og i Evighed intet Vælde, hvor den ene Stand tyranniserer den anden!" Og skulde vi saa sluttelig spørge: "Hvad vil Enden blive paa al den Kamp, der nu fores imellem et lovgivende Folkeraad og det uindskrænkede Enevælde?" – da svare vi atter: "Det vil blive det bedste Vælde, det for Fremtidens Tarv meest passende Vælde, og tilføie kun, at, skjøndt vi ingenlunde ere Spaamænd, saa synes alt os dog aabenbar at stile hen paa et constitutionelt Monarchi: et saadant, hvori Domstolene, som hidtil, ere uafhængige, Kongen, som hidtil, har den udøvende Magt, men deler i Fred og Enighed den lovgivende med Folket. Forvalter=Kløgt.