Viborger Samler, 1832-01-04
(Fortsættelse af forrige Avis No. 1.) I den største Deel af Jtalien havde længe hersket stor Misfornøielse. Det Ønske at see de forskjellige italienske Stater forenede til et Heelt, under en liberal Regjering, at erhverve en national Existence var levende hos alle oplyste Jtalienere. I det lombardisk venetianske Kongerige og i Kongen af Sardiniens Stater, hvor talrige Bayonnetter understøttede et activt Politie, kunde saadanne Planer ikke komme til Udførelse. I de smaae italienske Fyrstendommer derimod og i Pavens Stater, hvor Folket saae sin Overlegenhed over Regjeringen og, stolende paa det at den franske Regjering opstillede Princip, ingen fremmed Jndblanding frygtede, var Forholdet tilsyneladende gunstigere. Den 3die Febr. udbrød et Oprør i Modena, hvis Hertug efter en forgiæves Modstand, flygtede til de østerrigske Stater ; en provisorisk Regjering oprettedes. Dette Exempel efterfulgtes snart af Parma og Bologna. Fra sidstnævnte Stad udbredte Jnsurrectionen sig hurtigt over Legationerne; Oberst Sercognani crobrede Ancona, og uden fremmed Jndblanding vilde Geistlighedens Overhoved snart have været udslettet af de verdslige Regenters Række. Men nu rykkede Østerrigerne frem med betydelig Overmagt og besatte Moden og Parmenæsten uden Modstand. Ligeledes lagde de en Besætning ind i Ferrara, hvortil de ved Tractater vare berettigede. Jmod deres videre Fremmarsch havde det franske Regjering gjort de alvorligste Forestillinger: men da Østerrigerne ikke agtede disse, skeede en Ministerforandring i Frankrig og Casimir Perier traad i Spidsen for Administrationen med den Grundsætning, for enhver Priis at opretholde Freden. Ste Dage derefter besatte Østerrigerne Bologna, og efter en ubetydelig Modstand af Jnsurgenterne ved Rimini overgav Ancona sig, hvorved Jnjurrectionen kunde ansees som tilendebragt. Frankrig, der ikke havde vovet at understøtte den italienske Frihed, stræbte nu ved Mægling at redde dens ulykkelige Offere; Østerrig frigav de fleste af de fangne Jnsurgentchefer, som derpaa for Størstedelen fandt et Tilflugtsted paa fransk Grund. Kun i Modena og Parma indtraen meget haard Reaction, medens Hr. de St. Aulaire i Rom vidste at bevirke ei alene en almindelig Amnestie men ogsaa Løvte om forbedrede Jnstitutioner i Fremtiden. At den pavelige Regjering senere har nøllet med Opfyldelsen af dette Løvte, navnligen at den har lukket Universiteterne og modsat sig Oprettelsen af Borgergarder, har vakt en Misfornøielse, der hvert Øieblik truer med Udbrud; Borgergarderne have nu organiseret sig paa egen Haand have anlagt den trefarvede Cocarde i Stedet for den pavelige som de standhaftigen vægre sig ved at bære, og ere beredte til at sætte Magt mod Magt i Tilfælde af de pavelige Troppers Jndrykning. Disse Forhold vække en grundet Frygt for, at Legationerne tidligt eller sildigt ville blive et Bytte for Østerrigerne, hvilket maaskee allerede havde været Tilfældet, hvis ikke den gamle Konge af Sardinien, der næsten ikke var Andet end Østerrigs Vasal, var død, og hans Eftermand havde viist sig noget meere uafhængig. Nogle Forsøg af udvandrede Piemontesere, fra Frankrig af at vække Jnsurrection i Savoien vare ubetydelige og qvaltes i Fødselen af de franske Autoriteter. Ogsaa til Schweiz naaede de revolutionaire Jdeer. I dette Land herskede almindelig Misfornøielse med de aristocratiske Jnstitutioner, hvorved de store Stader vare Cantonernes Herrer. Hertil kom Forbittrelse over de fra Frankrig forjagede Jesuiters Machinationer, hvis Hovedsæde var i Freiburg. Den betænkelige Gjæring formaaede Stæderne til at give efter. Kun Basel og Neuschatel vægrede sig. Følgen heraf var Opstand i begge disse Cantons, hvilken blev dæmpet med Magt af Eedsforbundets Tropper. Efter disses Afmarsch have atter urolige Bevægelset fundet Sted, og man kan hver Dag see et nyt Udbrud imode. J Canton Neuschattel angriber man ogsaa Kongen af Preussens Overhøihed. (Fortsættes.)