Viborger Samler, 1835-08-28
J "Kjøbenhavnsposten" læses et Par Forslage, som formeentligen egne sig til at komme under Betragtning ved de tilstundende Stænderforsamlinger; "Det første angaaer de udøvende Politiforretningers Adskillelse fra Dommer-Embederne: Kan det," spørger Forf., ansees passende og nyttigt, at een Embedsmand er ene baade Magistrat, Dommer, Skriver, Notarius publicus, Executor, Skifte= og Auctionsforvalter, samt Politimester, ei alene i en Kjøbstad, men ofte, paa det Førstnævnte nær, tillige i et District af nogle Mile paa Landet. Kan det ventes, at en saadan Embedsmand kan overkomme alle disse Forretningers prompte og nøiagtige Udførelse, og isærdeleshed at han er istand til at føre det idelige og nøie Tilsyn, Politivæsenet kræver, overalt i Districtet, eller skulde det ikke være hensigtsmæssigere og bedre om Magistratsforretningerne i Kjøbstæderne bleve adskilte fra de øvrige og overdragne til Mænd, der bleve valgte af og iblandt Borgere paa visse Aar og hvilke kunde vælges paany, naar Borgerne fandt sig tjente med dem. Slige Mænd, synes bedst at maatte kunne kjende Byens Forhold, lokale Beskaffenheder og Tarv. Vilde det overhovedet ikke være passende om Politiets Forvaltning i Kjøbstæderne var adskilt fra Dommerembederne? Det synes ei at være saa ganske hensigtsmæssigt, at den, der som Fiskal skal føre Anklage for Politilovenes Overtrædelse, anstille Undersøgelserne og efter Sagens Beskaffenhed underkaste de Paagieldende Arrestation, samt indstille til høiere Autoriteter hvorvidt Action skal anlægges eller ei, siden er Dommer i den samme Sag, hvori han er optraadt som Anklager. Skulde det findes hensigtsvarende, at Politiet adskiltes fra Dommerfunctionen, kunde da ikke i de smaa Kjøbstæder, hvor det maatte ansees altfor bekosteligt at lønne en særskilt Politimester, dennes Forretninger forenes med en anden der ansat Embedsmands, f. Ex. Told- og Consumtions-Jnspecteurens, der dog ei har Meget at varetage, og hvis Forretninger, som og hans Undergivnes, ere, ligesom Politiets, af en fiskalsk Natur, saa at de, saavidt muligt, personligen bør være i idelig Activitet, for at agte paa hvad der passerer, altsaa let tillige kunde holde Øie med Overtrædelser af Politianordningerne. Det er en Selvfølge at isaafald hiin Jnspecteur da maatte være Jurist. Forenede synes begge disse Opsyn at ville vinde i Kraft." – Det næste Punct af Vigtighed, paa hvilket Forf, ønsker Opmærksomheden hendragen, er Spørgsmaalet, hvorvidt alle Skatter og Afgifter ere saa passende og ligeligen fordeelte som det maatte ansees billigt og ønskeligt, og ved denne Leilighed isærdeleshed Told- og Consumtionsafgifterne, med de didhenhørende brydsomme Formaliteter og byrdefulde Jndskrænkninger, der have en saa betydelig Jndflydelse paa alle Næringsbrug baade i Kjøbstæderne og paa Landet. – "Mange", bemærker Forf., have troet og Endeel troe vel endnu paa den fystokratiske Lære, at da alle Værdier udgaae fra Producenterne, burde disse ogsaa udrede alle Afgifter og at derimod alle indirecte Afgifter burde bortfalde. Men da, saavidt vides, endnu ingen Stat, end ikke Fastlandstaterne eller de ny organiserede, have forsøgt at indføre dette Skattesystem, har Erfaringen, denne saa sikkre Læremester, endnu ikke havt Leilighed til at stadfæste eller forkaste hiin Theori. Det synes derfor altfor voveligt for vor lille Søstat, der ikke taaler at bære Tab ved mislykkede Forsøg, at ville prove paa at sætte denne Theori i Udøvelse. Det er ikke usandsynligt, at hvis alle fremmede Vare kunde indføres frit og uhindret, vilde fra de os saa nærliggende østersøiske korn- og qvægrige Lande, især til Hovedstaden, blive indført en Mængde Producter af samme Slags som (og tildeels af bedre Qvalitet) end som de, som avles heri Landet og hvilke til Hovedstaden indføres fra dens Opland og Provindserne. En Følge heraf vilde da blive, at baade Priserne bleve lavere og Afsætningen her indskrænkedes for Landmanden, medens en forholdsmæssigen forøget Afsætning ved Udførsel til fremmede Steder ikke kunde ventes, idetmindste ikke i Fredstid og saalænge disse Steder et hjemsøgtes af Misvæxt. Hvorfra skulde da Producenterne haabe at erholde Erstatning for de høiere Afgifter, de vilde komme til at udrede og som skulde træde istedetfor Tolden, Maaskee kunde Godseiere og Proprietairer, ved selv at udskibe deres Producter og lade indføre directe hvad de behøvede, finde nogen Erstatning; men de mindre Landmænd, Bonden, kunde neppe vente den ved det bedre Kjøb, de erholdt paa de saa fremmede Vare, de behøve. Saalænge andre Stater vedblive Toldsystemet og ved Paabud og Forbud lægge Trangsbaand og Jndskrænkninger paa Ind- og Udførsel, vil det uden Tvivl blive nødvendigt, at vort Fædreland ikke opgiver samme System. Men ønskeligt vilde det være om der kunde bevirkes Nedsættelse i Told- og Consumtions-Afgifterne og Moderation i endeel dermed i Forbindelse staaende Bestemmelser, saa at alle Kjøbstæder og alle Handlende erholdt lige Rettighed til at fortolde paa det Sted, hvor de boe, hvad de indføre uden Tvangsauctioner og uden Huusinqvisitioner, omtrent saaledes som Toldanordningen af 1797 i det Væsentligste bestemte. Men isaafald vilde det ogsaa være i sin Orden, at naar hine Afgifter vare moderate, burde ogsaa Straffen for forsætlig Svig skjærpes, til Afskrækkelse for den Uredelige og til den Redeliges Beskyttelse – ja det vilde neppe være for haardt om saadan Svig straffedes som Tyveri og medførte samme Vanære; thi Besvigelse af Told eller Consumtionsafgifter kan dog, ligesom enhver anden uredelig Unddragelse af Afgivets Svarelse til Staten, i Grunden ikke betragtes som Andet end som Tyveri af Statskassen, eller af sine Medborgeres Lommer, hvoraf Statskassen jo tilsidst maa tage hvad den kommer til at mangle.