Jyllandsposten, 1841-02-16
Om Aagaards Jkke-Salg. (Af et Brev.) Blandt de mange Gjenstande i Statshuusholdningen, hvis Forvaltning for den patriotiske Jagttager, under Landets finantsielle Svækkelse, ofte maa opvække Bekymring, er ei heller Besiddelsen af Jordegodser for saakaldet kongelig Regning Folket nogen ligegyldig Sag. Saameget det derfor har maattet glæde Enhver at see, at disse Godser efterhaanden i den senere Tid for største Delen ere afhændede, saameget maatte det imidlertid frappere, at isærdeleshed Aagaard ei blev solgt, og det er næsten ubegribeligt, af hvilke antagelige Grunde 120,000 Rbd. ere blevne bestemte som den mindste Sum, thi vel maa det antages, efter hvad der fornylig er oplyst i "Jyllandsposten, at der vilde en stor Sum til, inden man kunde blive fyldestgjort, efterdi Overtagelsessummen var 95,500 Rbd. foruden Restancerne, der vistnok kunne ansættes til 20 a 30,000 Rbd., men efter hvad der er sagt af Mænd, som kunne formodes at have nogen Kiendskab dertil, kan der her med Aagaard ikke være Tale om, at Eiendommen paa nogen Maade har forrentet Capitalen, men det er derimod sandsynligt, at der Aar efter andet i de 12 Aar, den har været under offentlig Bestyrelse, er tilskudt et Par Tusinde Rigsbankdaler aarligt, og om end Statsgjældsdirectionen, som vel maa antages, har taget Hensyn til de ved Godsbestyrelsen ansatte Betjentes formodentlig indhentede Meninger om Gaardens Værdi, synes det dog, at man tillige især maatte have for Øie, hvorvidt den for det Offentlige svarede Regning. Det vilde derfor være interessant, at kjende de Regler, Statsgjældsdirectionen i denne Henseende følger med disse Dele af Statens Penge; men idet jeg dog antager, at Hensigten ikke er, at Kongen eller det Offentlige skal vedblive at være Landbruger, hvor det saa lidet lønner sig, kommer jeg til det beklagelige Resultat, at det ikke er en alvorlig Bestemmelse, at Aagaard skal sælges, men at man vil vente paa endnu bedre Conjuncturer. At nu en saadan gylden Tidsalder skal indtræde 4 hvad der rigtignok ved Omtale af Landeiendoms priser synes at være blevet et gjængs Haab, og hvorpaa man vel ogsaa skulde antage den senere Tids høie Priser at være baserede – da turde det dog vist være farligt at bygge paa en Grund, der ligger saa nær ved Flyvesand; hvorimod det vistnok har en større Rimelighed for sig, at Landeiendomspriserne, ved Producternes Fald, ogsaa kunne blive lavere. Det er desuden vistnok ogsaa et Spørgsmaal, om det tør forudsættes, at det Offentlige - der altid er lidet tjent med at være Speculant – ved slige opskruede Priser ikke kan vente og føie Tid Eiendommen, sikkert da kun til liden Baade, igjen, thi Bestemmelsen, at kun 1/2 Deel af Kjøbesummen skal udbetales, hvorvel saadant unægteligen befordrer en høiere Sums Opnaaelse, kan ingenlunde sikkre herimod, efterdi Kjøberen, saasnart de gode Conjuncturer maatte forandre sig, altid vil søge at skadesløsholde sig og derefter i maadelig Forfatning og med Restancer tilbagegive Eiendommen. Under alle Omstændigheder seer jeg imidlertid aldeles intet fornuftigt eller hensigtsmæssigt, langt mindre noget for Statens betyngede Borgere glædeligt i, at Aagaard ei blev solgt. Det maa i denne Henseende være nok, naar man, som meldt og hvori jeg senere er bleven bestyrket, kan antage, at der, blandt andet anlediget ved de mange Bygningsomkostninger, som fremdeles forestaae, har maattet gjøres aarlige Tilskud af idetmindste 2000 Rbd. Jeg skal ei heller udpege de mange andre Ting, hvortil der kunde være Anledning, navnligen Ophøielsen af en Herregaardsbolig paa sammenlagte og forskattede saakaldte Aarupgaarde, hvoraf Forpagtningsafgiften maaskee neppe vil blive saa stor, som Renterne af Bygningsomkostningerne alene kunne udgjøre. Statsgjældsdirectionens Principer blive mig iøvrigt endnu meer uforklarlige, naar jeg herved kommer i Erindring om, hvad der, som i Jyllandsposten Nr. 35 for forrige Aar nærmere fortaltes, passerede med Nabogodset Kokke dal, hvis Kjøbesum bestemtes omtrent 40,000 Rbd. mindre, og for hvilken Eiendom, der i Aaret 1837 ved første Auction blev budet 80,000 Rbd., men som igjen stilledes til Auction, da der af en vederhæftig Kammerherre, dog ikke Multus, var gjort et Overbud af 500 Rbd., hvilket han imidlertid skulde have fortrudt. Her bestemtes da 81,000 Rbd., som den mindste Sum, og da Jngen ved Auctionen vilde lægge disse 500 Rbd. til, blev den ikke solgt, hvilket kort efter underhaanden skeete, uden at Salget dog endnu er berigtiget. – Affairen med Mylius, netop her med Aagaard, vil jeg haabe man endvidere har i Erindring, hvis man nu om denne Eiendom indlader sig i en privat Afhændelse, som jeg dog, hvorvel det er udenfor Principet Jntet at sælge uden Auction, anseer ønskeligt, endog isærdeleshed om man vilde sælge Godset særskilt til Bønderne selv, hvorpaa de have andraget. Det fortjener iøvrigt at mærkes, at en Deputation af 2 blandt Aagaards Fæstebønder ved en Audients i Kjøbenhavn hos Hs. Majestæt fik udvirket, at Bøndernes forældede Restancer ikke skulde overdrages i Salget, Noget, der før ved slige Leiligheder altid har været Tilfældet, og som har givet en haard Godseier Adgang til strax at tilintetgjøre en Families Bedrift, medens dog Restancerne selv ikke have været anseete erholdelige. Til Publikum!