Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-08-05
Jndsendt. Fredericia, den 25de Juli 1826. Som en Ven af Skrivefrihed og Erkjender af det Gavnlige i at Embedsmandens, høi eller lav, som og privat Mands mislige Forhold, naar Saadant er beviist, drages for Dagens Lys og underkastes det Offentliges Omdømme, er jeg i lige Grad en Hader af Løgn, skumlende Færd, som en brav Mand uværdig, særdeles, naar saadant dækkes med Feighedens Skjold, Anonymiteten. Jeg finder det derfor Pligt i enhver retsindig Fredericianers Navn, i Anledning af tvende Jnserater i Kjøbenhavnsposten, at bede bekjendtgjort: Forfatteren dertil maa være en høist maadelig Person, thi han har i samme Grad viist Usagkyndighed som lav og ondskabsfuld Characteer, og saa langt fra, at han derfor har naaet Maalet, har han ikkun, som ogsaa maatte blive Tilfældet, opvakt Indignation. Veed han da ei, hvormange og mangesidige Omstændigheder der bør komme under omhyggelig Prøvelse, forinden en Torveplads forlægges, hvorved saavel Jndvaanernes som Grundeiernes forskjellige Rettigheder nøiagtigen maa veies, er han ubekjendt med, at hans umottverede Forslag for flere Aar tilbage har været under Overveielse og forkastet, da Collegiet beordrede Amtmanden at bestemme Torvepladsen, og den nuværende Plads blev valgt og af Collegiet approberet, uden at nogen Jndsigelse derim der fremkommet Troer han derfor, at Torveplads vilkaarligen af Magistrat og Communalbestyrelse kan forlægges, Hvorfor har han ei derom henvendt sig til Borger-Repræsentanterne, Borgernes nærmeste Forsvar, Hans bemærkning om, at Kjødet er slet og dyrt, er aabenbar Usandhed; beviis, at en eneste Klage derover er ført paa behørigt Sted, Kjødet solgtes i Vinter for 3 Ls pr. Pd.; Prisen er endnu den samme, sammenlign denne Priis med dem paa andre Steder, og han vil finde, at de endog ere billigere, særdeles da, som han selv erkjender, Fredericia ikkun har et lidet Opland og Qvæg som Kornvarer ere og maae af denne Grund være dyrere her, end paa de fleste Steder, veed han ikke, at Landsby og fremmede Slagtere og Torvedagene frit kunne falbyde Kjød og Landmanden stedse; at tillade fremmede Slagtere udenfor Torvedagene at sælge Kjød, vilde være Uretfærdighed mod Byens Slagtere, der betale Næringsskat og ere forpligtede til at forsyne Staden. Beviis, at fremmede Slagtere ved Uartighed eller Chicane bortskræmmes. Hans bemærkning og Brødet er ligesaa ugrundet, og veed han ei, da Taxt er ophævet, at Magistraten ei kan sætte den, med mindre overdrevne Priser fordres. Brødet er solgt i Vinter 6 Pd. for 5 Rd, nu koste 5 Pd. 5 L. Kornpriserne ere saa langt fra faldne, at Bagerne endnu betale 6 Rbd. 38 s. Sølv, pr. Tde. Rug og 9 Rbd. 48 s. Sølv pr. Tde Hvede, før hertil Consumtion, Formaling og Bagnings Omkostning, og see saa om Prisen er for høi. Et paakaldende Beviis haves og for Rigtigheden heraf, veed han nemlig ei, at Fattig ommissionen, der bestaaer af Sognepræsterne, Magistraten, eligerede Borgere og Forstandere, ei har fundet Anledning til i Vinterens Løb at afbenytte det Tilbud, som flere af Byens Handlende havde gjort paa Rabbeks Opfordring, da han befrygtede høie Brødpriser, med Hensyn til Kartoffelsygdommen, at ville overlade omtrent 200 Tdr. Rug til nedsat Jndkjøbspriis, Veed han ei, at den dygtigste Politibetjent er Torvebetjent og fritagen og Torvedagene for videre Function, Er det ham ubekjendt, at hans Virksomhed ideligen godtgjøres ved Anholdelser og Confiskationer, at Stadens Kjøbmænd, tilholdes at paasee, at ingen Handel finder Sted i deres Boutiker med Stadens Jndvaanere og Bondens Victualier, at Toldinspecteuren efter Opfordring for mange Aar tilbage strængeligen forbyder Toldbetjentene at taale saadan Handel i Consumtions=Boderne? J Supplementet har Forfatteren nalv enfoldig hentydet paa Fattig- og Skolevæsen; har han der nogen Forbedring at foreslaae, hvorfor fremsætter han dem ikke, Vil han reducere disse Commissionens Medlemmer til Nathuer, der behøve at fremdrives af Rahbek, eller vil han, latterligt nok, udhæve, at Rahbek der ei saa fuldkomment som nogen af de andre Medlemmer skulde efterkomme sin Pligt? At Rahbek kraftigen burde have raadet Borgerne til at antage den nærmest Byen afsatte Veilinie til Snoghøi fra Veile, og sørget for at Routen var ført gjennem Staden til Færgeløbet til Strib, røber en saa aldeles Uvidenhed om Forholdene og om hvad i disse Anliggender er foretaget, at man, endskjøndt Ordsproget og her maa fandes: "at der gives braadne Kar paa alle Steder, vanskeligen kan antage Forfatteren for en Fredericia Borger, thi vide maatte han da, at Amtet strax suppliceredes om at paasee Byens Tarv, da Rentekammeret havde beordret Major, Ridder v. Schlegel til at afsætte Veilinien fra Veile til Snoghøi, at Amtet og kraf ligen har efterkommet dette Ønske og at Major v. Schlegel havde afsat en Linie over Stadens Jorder; at Rahbek har opfordret Borgerne til at antage denne Linie, men at de vedholdende nægtede det, fordi deres Jorder bleve derved overskaarne. Da Borgerne senere fortrøde dette Afslag, forfattede Communalbestyrelsen snarest en allerunderdanigst Ansøgning, der efter Opfordring, overleveredes Kongen i Ribe ved Rahbek og Kammerherre v. Lorentz, som Formand for Borgerrepræsentanterne; der talede Rahbek Sagen paa det kraftigste, dog forgiæves, som han og havde formodet, thi, med Sagkyndighed bemærkede Hans Majestæt, at Færgeløbet til Strib ei kunde sammenlignes med Færgeløbet fra Snoghøi til Middelfart, hvor man stedse havde Valget imellem Løbet til Kongebroen eller directe til Middelfart, hvorimod Færgeløbet fra Fredericia til Strib, formedelst den haarde Strøm paa dette Sted, er mindre favorabelt og i uroligt Veirligt endog forbundet med Fare, da man i aaben Sø skal lande ved en udspringende Bro, eftersom Strib ingen Havn har, Hvad kan nu med Rette efter det Anførte bebreides Rahbek, Forfatterens sidste ondskabsfulde bemærkning, at Rahbek intet Minde vil efterlade sig, er af den Natur, at man maa henføre ham til den Classe Mennesker, hvis Valgsprog er: Kast Skarn kast Skarn omsider klæber Noget ved; jeg tilbageviser den med Foragt, og endskjøndt Ordsproget gjælder og her, nemlig: "Folkegunst har ingen Grund, vilde det dog være uretfærdigt at antage, at Fredericia Borgere i Almindelighed skulde glemme, at det var ham, som indvandt den betydelige Indtægt aarligen til Kæmnerkassen af Magistrats-Engen, som foranledigede Collegie-Resolution for, at Repræsentanterne, som dengang vare valgte paa Livstid, efter visse Aar skulde komme paa nyt Valg; som skaffede Jndvaanerne Godtgjørelse for Jndqvartering i Krigens Aar, uagtet General-Commissariats Collegiet og Admiralitetet havde afslaaet den, da Proclama var udløbet og Anmeldelse forsømt af den forrige Magistrat; at det var ham, som opdagede Veierbodsfondet, og reclamerede Beløbet 5 a 600 Rbd., der skjænkedes Byens Kasse efter Collegie-Resolution; at det var ham, hvis Forslag til en Arbeidsanstalt approberedes og hvorved Fattigskatten næsten holdes ved det oprindelige Beløb 2000 Rbd.; at det var ham, som, da hans Formænd 2de Gange forgiæves havde forsøgt det, optog paany Forsøget og Udskiftning af Byens vidtløftige Jorder, og da Vanskeligheder i den Grad mødte, at den arbeidsdygtig Amtmand mistvivlede om et lykkeligt Udfald, drev Sagen igjennem, hvorfor Amtet og, som beroende i Cancellie-Archivet, paa hans Ansøgning, saavidt erindres og Tjenesten i Store-Heddinge, efter den almindelige Anbefaling paategnede disse Ord: "Skulde Supplicanten ikke være saa lykkelig at opnaae sit Ønske, bor Amtet dog med Hensyn til hans Embedsforhold og den Dygtighed og Udholdenhed, hvorved han har gjennemført den for Staden vigtige Udskiftning, indstille ham til et Beviis paa Kongens Naade, at det var ham, som formaaede Borgerne til at indvilge i en Afgivt paa Grund taxten til Byens Brolægning, hvorved Hovedgaderne allerede ere omlagte og med de mindre Gaders Brolægning fortsættes aarlig eller hvert 2det Aar; hans Bestræbelser for Veivæsenet, for Asylet og 2de nye Borgerskolers Opførelse; hans Ordning af det vigtige Legat af Brødrene Raadmand Thomsens 84,000 Rbd., der af hans Formænd var sammenblandet og benyttet til Fattigstats Ophævelse i flere Aar. – hans Plan dertil approberedes af Cancelliet og følges nu af Bestyrelsen som Norm. Hans Medvirkning til Anlæget af Carolinelund, hans Bestræbelser for at Magistraten beneficerede Fuglsang Skov, som af hans Formænd vilkaarligen blev behandlet og forhugget, kom under det Offentliges Control for at conservere denne Eiendom for Embedet og som Lystskov for Jndvaanerne m.v. Forgiæves vil det derfor være at berøve ham Borgernes Paaskjønnelse, som ogsaa hædrende fandt Sted ved hans 25de Embedsaarsdag. Vel er hans Princip, at Embedsmanden ikkun kan opfylde sin Pligt og derfor ingen Tak bør vente, og at hans Bestræbelser ere betydeligen lettede ved det Meget hans Formænd havde efterladt ham, men lavt tænkt maa det stedse ansees for at være, naar man uden skjellig Grund, uden Beviis, forsøger at berøve ham, i hans Livs Aften, Lønnen for hans Dagsgierning, Fredericia nernes Hengivenhed, den bedste Løn, der beroligende følger ham paa hans stakkede Vei til Graven. Forfatterens dumme og skamløse bemærkning, om at Rahbek kan fore Tale og bruge Pen, for derved at berøve Menigmand Troen til Collegiets Retfærdighed, behøver intet Svar.