Viborger Samler, 1813-10-21
Den 5te D. forsamlede Senatet sig og Prindsertskantsleren underrettede Forsamlingen om, at han forelagde den Artstykkerne angaaende Krigen med Østerrig og Sverrig, der ved uforudseete Omstændigheder mod Statsloven og Keiserens Villie hidtil forsinkedes. Han forsikrede tillige, at Krigens Fortsættelse stred imod Keiserens Ønske og at Han til det Yderste havde gjort alt muligt til at hindre Fjendtlighedernes Udbrud, tilsidst ved at foreslaae en Fredskorgresses Sammenkomst. Akterne bleve oplæste, og man besluttede en Takadresse til Hs. M. Keiseren. Aften eller Beretningen fra Krigsministeren Hertug af Bassano, dat. Dresden d. 20de Aug. 1813 lyder i Udtog saaledes: Beretning til Hs. Majestæt Keiseren og Kongen. Sire, ved en Traktat med Kongen af Danmark, undertegnet i Fontainebleau d. 31 Octbr. 1807, har D. M. forsikret denne Konge om sine Staters Uafhængighed og Jntegritet. Endskjøndt Sverrig kjendte denne Forbindelse, tilbød det sig dog i Aaret 1812, da man her rustede sig til Krig mod Rusland, til at gjøre fælleds Sag, naar D. M. tillod Sverrig at erhverve Norge, som det dog ingen anden Ret havde til, end Lysten at eie det. D. M. ansaae Forslaget som en Fornærmelse. Jntet kunde bevæge D. M. til, at forraade sin Allieredes Fordeel. Sverrig maatte altsaa andetsteds søge Understøttelse for sin Ærgjerrig. hed. Det forbandt sig med sin Fjende for at plyndre sin Bundsforvandte; det tilbød Rusland sin Tjeneste i Krigen mod Frankrig, naar det ville hjelpe til at forskaffe Sverrig Norge. En egen Artikel i Petersborger Traktaten af 24 Marts indeholdt, at Danmark, om det bevilgede Norges Afstaaelse, skulle erstattes ved nogle af D. M. Lande. Disse forhen uhørte Forbindelser ere og indgaaede af England og under 3die Maj d. A. er sluttet en Overeenskomst, hvorved England tiltræder den mellem Rusland og Sverig sluttede Traktat og garanderer Norges Aftrædelse til Sverig. Ved begge disse Traktater har Sverig sat sig i Krigstilstand mod Frankrig. Men allerede længe før, har Sverig brudt Freden af 6te Januar 1810. Det forglemte de ædelmodige Betingelser paa hvilke D. M. tilbagegav det Pommern, istædet for, ifølge disse, at lukke sine Havne for Engl. aabnedes de for engelsk Handel samme Aar; saa at Sverrig var en virkelig engelsk Koloni. Brittiske Konsuler resideerte i deres Havne, og uagtet den mod England udstædte Krigserklæring, handlede de frit i Sverig og gjorde Landet til Oplagsted for de engelske Vahre for derfra at udføre dem til Pommern og derfra til Fastlandet. End ikke var dette nok; franske Undersaatter bleve paa snigmorderviis overfaldne i Stralsund, uden at man fik nogen Gotgjørelse derfor. Skibe som førte fransk Flag, bleve paa Havet mishandlede af Svenske Søefolk. Et af dem blev i Sundet angrebet af den svenske Krigsbrig, Ventalitet, bragt i Svensk Havn og Mand; skabet smeddet i Jern. Alle D. M. Forestillinger vare forgiæves; derfor befalde De at tage Svenskpommern i Besiddelse indtil Gotgjørelse skede. D. M. beklagede at maatte bruge Magten mod en Stat som De høitagtede og som i 200 Aar var Frankrigs Ven. Men man fandt, at disse Foranstaltninger ikke traf en feilende Ven, men en Fjende som havde indgaaet Forbund mod os. For at opfylde disse Forpligtelser, have Svenske Tropper fordristet sig til at betræde det franske Gebeet. D. M. har ved en ny Traktat, knyttet Venskabsbaandet med Danmark fastere og som følge deraf, erklæret Sverrig Krig, Jeg foreslaaer at bekjendtgjøre dette, som og Traktaten af 10de Juli sluttet mellem Frankrig og Danmark." (Flere Aktstykker følge.)