JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-18
Den brave Aschenberg, min Høvidsmand, Hos dig har havt Qvarteer, Rumor. For føie Tid. Kongen. Siig er det Sandhed, hvad mig er fortalt, At du meddeelte dine Landsmænd Vink, Saa ofte Aschenberg udsendte Bud, Til mine Stridsmænd, som paa Moss da laae? Og at bestandig du det maged saa, At intet Svar de finge? Rumor.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-18
Jndenlandske Efterretninger. Af den i disse Dage for f. A. udkomne Beretning, om Jnstitutet for Metalarbeidere, som bekommes hos Hof= og Universitetsbogtrykker Hr. Capt. Seidelin, paa store Kjøbmagergade Nr. 65, for 16 s. til Jnstitutets Fond, sees, at samme nu har staaet i 16 Aar, og siden dets Oprettelse have 524 Personer nydt Underviisning i samme, nemlig 419 Metalarbeidere, 26 Træarbeidere, 4 andre Professionister og 75 Liebhabere. Jblandt disse have siden April 1820, i forskjellige Grader, 11 Metalarbeidere, 3 Træarbeidere, i anden Professionist og 7 Liebhabere viist meest Fremgang i det, som undervises i ved Jnstitutet. Jndtægten til de løbende Udgivter f. A. har været 525 Rbd., Udgivten 398 Rbd. 64 s., og Jnstitutets Fond, som ved Slutningen af 1821 havde 6000 Rbd.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-18
i rentebærende Statspapire, har nu 7000 Rbd., som ere noterede paa Jnstitutets Navn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-18
Dampskibet Caledonia, som i afvigte Vinter har faaet en ny engelsk Kiedel, og en betydelig Reparation paa sit Skrog og Maskinerie, er bestemt til, for første Gang i dette Aar at afgaae fra Kjøbenhavn, Tirsdagen d. 22 April, og fra Kiel, Torsdagen d. 24 s. M.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-18
Blandede Efterretninger. Om Napoleons Ophold paa St. Helena. (Fortsættelse; see No. 19.)¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-18
Sir Hudson Lowe blev i April 1816 Gouverneur paa St. Helena. Tidligere, 1806 til 1809, havde han tjent i Neapel og Sicilien og 1814 været i Blüchers Hovedqvarteer, hvor han skrev adskillige Jndberetninger, angaaende Krigsbegivenhederne til sin Regjering. O'Meara skildrer hans overdrevne Strænghed mod Napoleon, med mørke Farver. "Man maa siger O. "for at bedømme Gouverneurens Forhold rigtigen, betænke, at et stort Ansvar hvilede paa ham, og at den brittiske Regjering havde foreskrevet ham de strængeste Forholdsregler til at varetage Fangen. Men lader man end alt mueligt gielde til hans Fordeel, saa maa man dog tilstaae, at han, hvilket selv hans Forsvarere ikke nægte, ei sjeldent lod sig bringe ud af den rolige Fatning, hvor den mægtige Herskers Taalmodighed havde været ham værdigere, og aabenbart blev han, af personligt Had til Napoleon, forledet til Lidenskabelighed og uværdige Krænkelser mod den Faldne. Med General Cockburn, der førte Napoleon til St. Helena, og indtil April 1816 havde Opsyn over ham, kom han i det mindste ikke i noget aabenbart fjendtligt Forhold. Cockburn var en Broder af Gesandten i Hamborg, Napoleon, som Keiser, havde ladet arrestere, og holdt nogle Aar fast i Frankrige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-18
Da N., efter Cockburns Afreise, tilfældigviis erfarede dette, vilde han deri finde Grunden, hvorfor Ministerne havde udseet Admiralen til hans Bevogter. Opholdet i Longwood, en nøgen Slætte paa Biergryggen, hvis Beliggenhed, formedelst afvexlende Taage og Regnstrømme, saavelsom den meest brændende Solhede, gjøre det til det usundeste Sted paa hele Øen, og derfor aldrig vælges af nogen af Øens Beboere til bestandig Bopæl, og hans Bolig, en ubeqvem og fugtig Bygning, som han, efter en hurtig Udbedring og Udvidelse, allerede i Dec. 1815, med den største Deel af sit af 45 Personer bestaaende Følge flyttede ind i, vare begge saa ubehagelige for ham, at han endnu smerteligere følte sin Skjebnes Vægt, men Cockburn var dog stedse beredt til, at afhielpe Klager, og Fangens Jndskrænkning havde i det mindste, ved al Bevogtningens Strænghed, et Skin af Skaansel. Napoleon turde i et Omfang af 12 engelske Mile gaae og ride uden Ledsagelse. Enhver, som var forsynet med et Pas fra Bertrand, der boede en engelsk Miil fra Longwood, kunde besøge Napoleon, endskjønt Jngen, uden Admiralens og Gouverneurens Tilladelse, turde gaae til Bertrand. De Franske i hans Følge turde sende forseglede Breve til Jndbyggerne og andre paa Øen sig opholdende Personer. Jndenfor det Omfang, der var Fangen, indrømmet, befandt den engelske Besætnings Leir sig, omtrent 1 Miil fra Longwood; ved Jndgangen til dette, omtrent 600 Skridt fra Huset, var en Vagt med en Underofficier, og en Række af Skildvagter vare udstillede rundt omkring, der om Aftenen Kl. 9 bleve trukne sammen og saaledes satte i Forbindelse, at Jngen kunde gaae ud eller ind, uden at man blev ham vaer. Ved Husets Indgang stode dobbelte Skildvagter. Efter Kl. 9 turde Napoleon ikke forlade Huset, uden ledsaget af en Officier. Ordinantsofficieren fik Vink, at disse Besøg ikke vare den ny Gouverneur behagelige, og Officieren paa den ikke langt derfra værende Vagt maatte melde de Personers Navne, der besøgte Bertrand. Der blev adskillige Skildvagter udstillede, for at afholde Fremmede fra at nærme sig; endog Fruentimmer bleve tilbageviste. Øens Beboere viste nu en paafaldende Frygt for at nærme sig Fangen. De Franske i Napoleons Følge, der vilde blive hos ham, besluttede, nogle Dage efter Hudson Lowes Ankomst, at underskrive en Erklæring, men som, efter befaling fra deres Herre, der iøvrigt ikke vilde lede deres Beslutning ved nogen Jndflydelse, af Montholon blev opsat i følgende Udtryk: "Vi Undertegnede, der ville blive i Hans Maj. Keiserens Tjeneste, samtykke i, at blive paa Øen St. Helena, hvor afskyeligt end Opholdet der maatte være, og underkaste os de, skjøndt uretfærdige og egenraadige, Jndskrænkninger, som man har paalagt Hs. Majestæt og Hans Tiende. (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-18
J Rochelle i Frankrig lod nyligen en 22 Aars Pige, ved Navn Lefort, sig see, som havde et sex Tommer langt Skjæg, men ellers et interessant Ansigt og megen Ynde.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-18
J Brasilien indføres aarligen, efter den americanske Gesandtskabssecretær G. M. Brackenridges Reise i Sydamerica, 30,000 Slaver, og Slavehandelen har dog ophørt siden 1815 - paa Papiret.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-18
J C. G. Folst Resa i Norge bemærkes af Forf., at det norske Sprog, d. er det Sprog, der tales i Norge, ligner det nuværende Svenske mere end det Danske, men at Skriftsproget er fuldkomment det Danske. Paa denne Maade kunde altsaa Striden, angaaende et særeget norsk Sprog og en særegen norsk Literatur, snart være afgjort.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-18
En af de rigeste Banquierer i London, Th. Coutts, døde i Fjor i en Alder af 85 Aar, og har efterladt 900,000 Pd. St., for hvilken Sum hans Eiendomme i Baweckshires Jordbog allene ere vurderede. Hans Andeel i det Banquierhuus, der fører hans Navn, kan let kaste Renterne af en Capital paa 2 Mill. af sig. Alting tilfalder hans Enke, som han har testamenteret det i et Testamente paa - een Linie. Coutts Fader har været bosat i Edinburgh. Han, den yngre Søn, nedsatte sig i London som Skibsmægler. Hans ældre Broder, en rig Banquier, vilde, fordi han havde indladt sig i et, efter hans Tykke, upassende Ægteskab, intet vide af ham. Men da han engang laae farlig syg, lod han ham kalde, begge Brødre forsonede sig; William optog ham i sit Banquierhuus, og efterlod ham, da han selv døde som Pebersvend, sin anseelige Formue, som eneste Arving. J det første Ægteskab havde vorCoutt tre Døttre, Hertuginden Guilfort, Hertuginden Bute og Sir Francis Burdetts Gemalinde. Hver af den gav han en Medgivt af 100,000 Pd. St., og begge de Ældste en Pension af 10,000 Pd. St. Hans anden Kone og efterlevende Enke, er den berømte Skuespillerinde, Mis Millon. Hun forlod Skuepladsen 1818, for at spille en skjøn femte Leveact med Hr. Coutts. At hun maa have gjort hendes Ægtemand meget lykkelig, beviser følgende Anecdot: Kobberstik handler Colanghi i London besidder en sjelden og uskatteerlig Samling af dramatiske Konstneres og Konstnerinders Portræter. Ved hvert Portræt findes en hostrykt kort Levnetsbeskrivelse. Paa Hr. Coutts Begjering laante han ham engang denne Samling, og fandt, da han fik den tilbage, ved Artiklen Mis Millon, efter Ordene: hun forlod Skuepladsen 1815, endnu følgende tilskrevne Ord, og gav Banquier Thomas Coutt sin Haand, og udbredte Held og Velsignelse over hans Liv, og gjorde ham til den Lykkeligste blandt Dødelige. Skade at denne Lykke kom saa sildigen og varede saa kort, thi han var allerede 78 Aar da han giftede sig, og levede altsaa netop saa mange Aar, som Adam Dage i Paradiset.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-18
Kjøbenhavns Børs, d. 18 Marts. Cours. Hamb. 2 M. 246, a vista 249. Amsterdam 2 M. - . London 2 M. - Rbdl. Spec. 250. - Specier solgtes til 15 Rbmark. Obligationer (med Renter fra 11te Dec. 1822) 76 1/2 a 76. Nationalbank-Obligat. (af Laanet den 2den Febr. 1820) 101 Rbdlr. r. S. (uden Renter) eller 126 1/2 Rbdl. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. Norske Sedler 14 Rbdlr. pr. 10 Spec. norsk. Svenske Sedler 60 s. - Disconto 5 pC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-18
Tanker, ved. Grevinde Bille Brahes Død. Ak, hvor er Du, ædle Danneqvinde! Øiet her forgjeves søger Dig; Ved Din Baare Sorgens Taarer rinde, Du var from og god og elskelig. Første Gang Du saarede det Hjerte, Som var ganske Dit ved helligt Baand, Og som føler nu med dybest Smerte, Hvad Du gav med Pagtens høire Haand. Ak, hvor er Du, gode, fromme Moder; Eengang fukke vil de skyldfrie Smaae; Barnlig Uforstand nu ei formoder, At Du ikke mere vaagne maa Ak, hvor er Du", klager hver som tragter Efter Dydens høie, blide Fred, Og som i Dit Minde derfor agter Præget af den rene Kjerlighed. Du er der, hvor Du et kjerligt Minde Dig opreiste ved Din blide Færd, Der, hvor Sorgens bittre Taarer rinde, Der, hvor Hjertet følede Dit Værd. "Du er der, hvor man Dit Navn velsigner, Naar erindret blev Din stille Dyd; Hvor den Gode gjerne efterligner, Hvad der lover Sindet varig Fryd. Du er der, i Herrens store Rige, Hvor de Fromme see Guds Herlighed, Der, hvor Modgang, Sorg og Død maae vige For de Saliggjortes rene Fred! Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-22
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. 20000 OONoTyvende Aargang. No. 23. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 22 Marts 1823. Sæder og Forlystelser i Svendborg.*) Tarvelighed hersker i alle Borgerclasser, og er et udmærket Træk hos en Svendborger Borger, fordi den er forenet med Godgiørenhed mod Fattige. Selskaber finde sjelden Sted, end ei blandt de nærmeste Slægtninge, kun ved Barnedaab, Bryllupper, Begravelser og slige Høitideligheder, til hvilke som oftest Præsten, Byefogden og Told inspecteuren indbydes. Ved disse Sammenkomster hersker en fri og aabenhiertig Tone, og intet mangler i Beværtningen for at stemme Gjæsterne til Munterhed. Sammenkomster endes undertiden om Aftenen med Dands. De Handlendes Klædedragt er tarvelig, de elske meest mørke Kulører, blaat og grønt, dog altid den fineste Sort. Konerne ligne deri Mændene, de foretrække det Solide for Flitterstads. J fordums Tid spiste de Handlende i Værelset med deres Folk, nu er det aflagt, og disse spise i et Værelse for sig. Rangen blandt Borgerne bestemmes efter Formue, som i de fleste Handelstæder, og Ordet Kjøbmand har samme Betydning, som Grosserer i store Stæder, men i Bondens Sprog betyder det en Rangsperson blandt Byens Jndvaanere. *) Af Provst J. Begtrups nys udgivne Forsøg til en Beskrivelse over Svendborg Kjøbstad, Odense 1823.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-22
Denne Tarveligheds Aand skylder Svendborg, sin Velstand og de Handlende deres Kredit og Søgning fra alle Øens Egne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-22
Til Forlystelser regnes et dramatisk Selskab, tvende Klubber og et Skydeselskab. Da Byen under Krigen havde Militaire, hvorfor den ellers er frie, saa bevirkedes derved megen Forandring; den forlod lidet sit tarvelige Liv, og tog en friere Gang. J 1812 oprettedes et privat Theater. De Militaire vare de første, som traadte frem, og trak snart Byens Jndvaanere efter sig; dog maa jeg bemærke, at de fleste saavel af Handelsclassen, som af andre Borgere, just ikke finde Smag i at fremtræde paa Skuepladsen, men vel i at bivaane Forestillingerne, som Tilskuere. Theatret har et skjønt Lokale, og da Byen har en god Stadsmusikant, er Orchesteret vel besat. Byen har havt tvende Klubber. Den borgerlige kaldet er stiftet for 20 Aar siden, og de fleste Borgere ere Medlemmer af den. Den er tillige at ansee som en Børs for de Handlende, hvor de især samles de Dage, Posten kommer, for at meddele hinanden Dagens Nyeheder; Klubben holder de vigtigste indenlandske Tidender, og den Hamborger Avis. Det aarlige Bidrag er 2 Rbdlr. Den anden Klub, Harmonien, er nu indgaaet. Et Skydeselskab, hvori skydes eftet Skiven for udsatte Sølv-Gevinster.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-22
Det dramatiske Selskab, den borgerlige Klub, og Skydeselskabet have alle Lokale i samme Gaard.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-22
Maskerader har Byen i de senere Aar havt; de holdes paa Raadstuen. J Begyndelsen morede denne Forlystelse, men som Nyeheden taber sig, svinder og Jndvaanernes Yndest for samme.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-22
Ligesom Klubber, Baller, Maskerader, Skuespil og Concerter udgjøre Byens Vinterfornøielser, saaledes mangler den ei heller gode Sommerfornøielser, som dens yndige Egn falbyder i rigeligt Maal. Naar Vaaren nærmer sig, tyer man til Lunden og Høie=Bøge, tvende Lystskove, som tilhøre Præsten i St. Jørgens Gaard; her morer Ungdommen sig med Boldspil; endelig besøger man en ynderig Skov, strax norden for Byen, Rottefælden kaldet; længere ud paa Sommeren er Marken, Tilflugtstedet. Tvende Gange hver Sommer giver Stadsmusicanten en Concert i gamle Hestehauge, ogsaa en sjelden skjøn Skov, ikke over en Fjerdingvei fra Byen; Turen til den er dobbelt behagelig, fordi den kan skee baade til Lands og Vands; denne Skov er for Svendborgerne hvad Dyrehaugen er for Kjøbenhavnerne. Baronesse Rantzau-Lehn har i en liden Skov omtrent en halv Fjerdingvei fra Byen, Kristine Dal kaldet, anlagt skjønne Spadseregange med Bænke, hvorfra haves den skjønneste Udsigt over Sundet til Thorseng, og en Spadseregang fra Byen til denne Skov er den skjønneste Promenade, man kan ønske sig. Denne Dames Gjæstfrihed giver Byens Embedsmænd mange fortræffelige baade Sommer- og Vinterfornøielser paa det herlige Herresæde Hvidkilde. Prøve af et utrykt Sørgespil. Carl den Tolvtes Død. (Slutning; see forr. No.) Adjutanten. Kongen. Adjutanten.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-22
En Borgerhøvidsmand fra Fredrikshald, Som Sendebud, af en Trompeter fulgt, Et Foretræde ydmygst beder om Kongen. Han træde ind! (Adjutanten gaaer.) Kongen (allene. Den norske Løve nu Sig ei tør nærme meer med hule Brøl Sin stærke Manke rysted den mod mig Jndtil den saae, jeg ei mig skræmme lod; Dog aldrig mig dens Loggren skuffe skal! Peder Colbiørnsen. Kongen. P. Colbiørnsen. Med Fredens Oliegreen i norske Haand, Jeg her mig nærmer Eders Majestæt Paa mine Landsmænds Vegne. Kongen. Eders Navn? P. Colbiørnsen. Tilgiv, at nævne det jeg ønsked ei, Da ellers mueligt J det dristig fandt, At netop jeg har dette Middel valgt Til Fred at mægle. Kongen. Fremfor Alt - Jert Navn, P. Colbiørnsen. Nu vel! jeg lyder Eders Kongebud! Som Søn af Norges Hædersmand Colbiør Jeg nys udkaaredes til Høvidsmand For hele Haldens kjekke Borgerskab. Kongen (studsende). Og Eders Ærinde, P. Colbiørnsen. Fred, store Drot! Fred byder Eder Norges Klippefolk. Kongen. ei heller ønsker andet jeg, end Fred; Jeg agter Norges ædle Folk for høit, Til Fredens Lykke ei at unde det; Krig er mit Kald, men dog mod Fiender kun, Ei mod et Nabofolk, som Freden vil. P. Colbiørnsen. Saa tænker og det hele norske Folk, og derfor sendte det til Eder mig. Kongen. Saa nævn mig Prisen da, til hvilken J. Vil kjøbe Freds og Trygheds skjønne Frugt? P. Colbiørnsen. Hver Nordmand sine Vaaben lægger ned, At ubehindret J med Eders Hær Tilbagevende kan til Sverrigs Land. Kongen (opbragt. Er J hidkommet for at gjække mig? P. Colbiørnsen. Tilgiv mig Kongen. At haane J vove frækt Den Magt, som Eder sønderknuse kan? P. Colbiørnsen. Det Vilkaar, jeg her Eder foreslaaer, Jstemmer fra hvert Field det hele Folk, Og kun paa dette Vilkaar ventes kan At Nordmand stikke vil sit Sværd i Balg. Kongen. Slig dog, Forvovne, hvilken Helvedtrold Har daaret eder i saa høi en Grad, At end J prøve tør at skræmme mig, Nu Nøden tvinger Jer at trygle Fred, J Love foreskrive dristigt mig? Nu, da fast Bjørnen alt i Fælden er, Den end mod Jægeren sig reise tør P. Colbiørnsen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-22
Et gammelt Ordsprog det i Norge er, At aldrig Bjørnens Hund man sælge bør, Før Bamsen selv man nedlagt har. Kongen. Hvor stolt. J mueligt finde Tiden alt for lang? Ha, snart med røde Bomber spilles skal Mod Reden, som saa kjett J trodse paa; Ved hiin Musik J sikkert lære bedste At qvæde anden Sang. P. Colbiørnsen. Forlad, o Drot! End Haldens Gubber at fortælle veed Om Gustavs Anslag paa vort Fredrikshald; De sætte Mod i os, og sige fro: Ei følger Torden altid efter Lyn. Kongen. Hvis jeg ei kjendte Eders stive Sind, Som overalt til Ordsprog blevet er: Dyrt Eders Hovmod J betalte da; Men Ynk fortjener medfødt Daarskab kun; Ad Eders Pral og store Ord jeg leer; Hvor tidt har jeg ei seet Paafuglen stolt Sig bryste af sin Hales Farvespil: Forglemmende de sørgelige Been, Hvorpaa med Smerte den sit Glimmer bar? P. Colbiørnsen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-22
Ved Vexelkræfter at udbrede mildt Lyksalighed paa hele Jorden rundt, Er hvad Naturen søger huldt at naae, Det, som den selv har gjort til evig Lov, At Dydens Fødeland er overalt. P. Colbiørnsen. Ak, ei det Land, som blev vort Fosterland, Fordi vi der blev født, nød Modersmelk, Med Ret fortjener Navn af Fædreland, Saalidt som Moderen sit Modernavn, Fordi engang hun Noret baaret har. Mit Fædreland jeg kalder kun det Land, Hvis Konge er en Fader for sit Folk, Hvis Borger al den Frihed nyde kan, Som stemmer med det Heles Tarv og VelDer Undersaatten hænger ved den Plet, Hvor først han Livets Morgenrøde saae, Med Ømhed og med trofast Borgersind, og ei af Vane, ei af Fordom blot, Men, fuld af Skjønsomhed for hver en Fryd, Som han fra første Ungdom af har nydt J Friheds og i Kierlighedens Ly Kongen. Men er ei ganske ligegyldigt det Fra hvilket Væld hiin Fryd sit Udspring har? Mon trætte Vandringsmand vel spørger om: Fra hvilken Green den Skygge breder sig, Som blidt i Træets Ly han finde kan? Kan Sverrigs Carl ei skabe Norges Held Saa fuldelig, som Dannerigets Drot? Hvad gjør til Sligt vel Fødsel eller Navn? P. Colbiørnsen. Et Folk ei skifte bør paa egen Haand Sin Fyrste, som man skifter Klædebon; Saafremt vor Fyrste havde overladt Til Eder og til Eders Kongeæt Sin Ret til Norges gamle Kongestol, Paa lovlig Viis og efter Staters Skik, Ja, da var Sagen af heel anden Art; Men nu Kongen. Det "nu forandrer Tingen ei. P. Colbiørnsen. Desuden gives der en Kobbermuur, Opreist i Mørkets og i Raaheds Old, Der Sveeg længe skille vil fra Nor Som den Oplyste, med sin klare Aand, Vel overstige og beseire kan, Men Hoben ei, som finder den for høi. Kongen. Jeg mærker grant, at J her sigter til Det onde Had, som eget er vor Slægt; Thi Dyret, som sin Art ei hade kan, Beskjæmmer heri meget Mennesket. Men dette Onde kom først ovenfra, Og ovenfra det først udryddes bør.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-22
Hvad Under at gjensidige Folkehad Forplanter frodigt sig fra Slægt til Slægt, Fra Land til Land paa hele Jorden rundt, Naar tidt af ussel Statskløgt det blev brugt Som Middel til at hidse Folk mod Folk, Lig vilde Dyr i spanske Dyrekamp, Den store Hob kun følger dyrisk Drivt, Og altid gjerne efterabe vil J Lyder og i Dyder andre Folk; Men jeg er Herre i mit eget Land; Som Konge jeg nok stedse vide skal, Hvorlunde den i Tømme holdes bør. P. Colbiørnsen. Men Norges Folk stort Værd har altid sat Paa Ret og gammel hævdet Lovlighed. Kongen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-22
J Statskonst ei jeg kjender anden Ret, End den, som Styrken gav og Styrken tog; Mon ei for Vælden Retten stedse veg, Og mon dens første Spire ei var Magt? Den Plet, hvorpaa vi begge stande her, Var eengang dog vor Alles Eiendom, Men Magten kom, og slux den til sig rev; Den første, som har sagt, den Plet er min Fik og for evig Tid den første Ret At tumles med den, som ham tyktes bedst. P. Colbiørnsen. Om Ord, Kong Carl, vi ikke stride vil; Hvad ældste Slægter eengang hævdet har Som uforanderlig og hellig Lov, Ei daarligt vrages bør af yngste Slægt. Kongen. Jeg skjønner nok, at det kun Nykke er, Som trodsigt leder alle eders Skridt; Kun eders Lune, ikke eders Tarv, J lyde blindt med en haardnakket Hu P. Colbiørnsen. Ei hvad vi selv, men kun hvad Himlen vil, Var stedse Maalet for vor hele Jd. Vor Villie vi underkaste hans Som styrer alle Folkeslægters Lod. Kongen. Som Klippen haard er eders stride Sind; Dog frygter for at tænde op min Harm! Er eengang mine Stykkers Torden vendt Mod eders By og eders Fredriksteen, Da er for sildigt det at trygle Fred; Hvad jeg i Venskab tilbød eder her, J Kampens Stund jeg ei indrømme vil For sildigt angre J hiint Stivsind da. P. Colbjørnsen. 9, kald ei Konge Trods og Stivsind det, Hvis rette Navn er Mod og Sielekraft, Det norske Folk, som altid villigt er, At lyde billigheds og Retfærds Bud, Sin stolte Nakke aldrig bøie kan For uvant Aag at bære. Kongen. Blinde Hob, Snart eders stive Nakke bøies skal, Hvad Godhed ei udrette kan hos Jer, Det Magten skal med stærke Kæmpesværd. Drag nu i Fred til dine Landsmænd hjem, Og lad dem søge, mens det end er Tid, At forebygge deres Undergang; Kun nu og aldrig meer tilbyder jeg En hædret Afmarsch eders Garnison, Med Kling og Spil, som Krigens Vedtægt er, Til Solen daler J end Valget har At høste Gavn af Løvtet, som jeg gav, J Morgen kræver andre Vilkaar jeg, Som ei vil hue eder alt for vel; Den første Morgenstraale bringe skal Den Løn, som længe J alt har fortjent. (Kongen træder tilbage; P. Colbiørnsen bukker sig og gaaer i en ærbødig Stilling bort.) Suum cuique pretium posteritas rependet. Lipsius. Under Titel af Archiv for Lægevidenskabens Historie agter jeg at udgive et periodisk Skrift i tvangløse Hefter. Det skal fornye Erindringen om alle i Fædrenelandet trufne Medicinal-Foranstaltninger, og veilede til rigtig Kundskab om disse Foranstaltningers Jndflydelse paa Statens offentlige Sundheds-Tilstand. Mit Haab er herved at vække en høiere Jnteresse for denne vigtige Green af Fædrelandets Statshistorie, og at foranledige, at dette literære Emne engang vil vorde behandlet, uden vildledende Partieaand, med rigtigere Sagkundskab og strengere Critik, end hidindtil er skeet. Med Taknemmelighed modtager jeg ethvert Bidrag, som passer til Archivets Formaal. J. D. Herholdt, Professor.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-22
Jndenlandske Efterretninger. Historisk Efterretning om den frie adelige Skole Herlufsholm, af H. B. Melchior, Professor, Dr. Philos., Overlærer ved Skolen. (Fortsættelse: see No. 21.)