Viborger Samler, 1843-02-07
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Journalen Commerce bekjendtgjør fra Underpræfecten i St. Pol, Cazaux, en Skrivelse, hvor denne erklærer, at Ministeren Duchatel har entlediget ham, fordi han (Cazaux) havde under de sidste Valg vægret sig ved at understøtte Valget af en legitim Deputeret, der concurrerede med en af Commissionen foreslaaet Candidat. Dette Factum vil sikkert give de Deputeredes Kammer Anledning til alvorlige Discussioner om Valgnebene. "Jeg vil," sagde Lamartine i de Deputeredes Kammer udtale mig med fuldkommen Frimodighed om vore udenrigske Forhold, og denne Frimodighed, derom tør De, m. H., være overbeviiste, skal ikke skade vort Fædrelands Jnteresser. Frankerig indtager lykkeligviis en saadan Stilling i Verden, at dets sande Jnteresser ingensinde ere uforenelige med de store Staters Jnteresser, – disse Stater, med hvilke Frankerig har at underhandle, med hvilke det bør træffe Overeenskomster. Ligefra det første Øieblik har Juliiregjeringen villet Freden; dette regner jeg den til uforgængelig Ære. Ogsaa jeg har stedse været, og vil stedse vedblive at være en Tilhænger af Freden. Aldrig har jeg hyldet, aldrig vil jeg komme til at hylde hiin falske Liberalisme, der kun i Krig seer Friheden, der sikkert igjennem Hæder og Damp vilde føre til Militair despotie, naar vi unødvendigen, uden at vor Pligt tvang os dertil, vilde begynde en Krig. - Juliiregjeringen har stedse villet Freden, og heri har den, efter min Anskuelse handlet rigtigt. Ved Underhandlinger kan et Rige vorde mægtigere end ved Erobringer. Hvad end Ministeren forde udenlandske Anliggender tidligere har erklæret paa en anden Talerstol, saa skienke Alliancer Kræfter, og Overeenskomster kunne være ligesaa meget værd som Erobringer. Jeg billiger ikke hiint nationale System, ifølge hvilket en Stat skal isolere sig og troe, at den alene opveier hele Verden. Dette strider imod en sund Logiks Regler. Staaer man ene i Politiken, saa indtager man her, som overalt, en svag Stilling. Har man derimod forenet sig med en anden Stat, har man opstillet et System og hvervet Bundsforvandt, da disponerer man over dobbelte Kræfter. Og lader os nu alvorligen adspørge vor Samvittighed. Ere vi nu Freden nærmere end i Aaret 1834 Have vi Alliancer, Har Frankerig en Virkekreds, et System, Naar jeg idag efter henved 30 i Taalmod henlevede Aar finder Frankerig i en saa uvis, saa ifoleret Stilling, saa aldeles uden Jndflydelse i enhver Henseende, saa maa man tillade mig at tvivle derom. Og det er ikke i Dag at denne Tvivl opstaaer hos mig, Var det ikke mig, der i Aaret 1834 opfordrede Regjeringen til en kraffuld og dristig Jntervention i Spanien, Spanien, sagde jeg, drukner i sit Blod; det svækker sig ved uafbrudte Borgerkrige, Magterne understøtte der, under Dou Carlos's Navn, Anarchiet, og bekæmpe der indirecte, men utrætteligen det for begge Landes fælleds constitutionelle Princip og Frankerigs ved den spanske Arvefølgekrig tilkæmpede retmæssige Jndflydelse. Jler altsaa Friheden til Hjelp; forsvarer Ludvig den Fjortendes Tanke (Nu ere der ingen Pyrenæer mere!") Byder Europa i Menneskehedens og de liberale Jdeers Navn Trods! Da vil Europa tie, og J ville ved Eders Dristighed gjenvinde Eders gamle Hæder, Havde vi i Spanien gjenoprettet vor Anseelse, vilde vi da være forblevne rolige Tilskuere til Barcelonas Bombardement, Vilde vi da vel see paa vore Bænke vor Gesandt i Spanien, Vilde vi da være lige forhadte af de Liberale fra Aaret 1819, som vi have fjernet fra os, af Cohorterne fra 1830, som vi have bekæmpet, af de moderate Constitutionelle fra Aaret 1839, som vi paa en uværdig Maade have ladet i Stikken, og endelig af de Exalterede fra Aaret 1840, som kaste sig i vore Rivalers Arme, vilde vi være lige forhadte af alle disse og ligegyldige for dem, Havde vi vel staaet isolerede, da vi toge Ancona i Besiddelse, da vi rømmede det, en Rømning, som jeg bebreidede det Cabinet, hvis Stilling jeg iøvrigt forsvarede, men hvis Loyalitet drev det til Uklogskab i dette Spørgsmaal, Ja, man turde ikke give slip paa dette Pant førend Frankerig ved en Alliance med en af Continentalmagterne havde erholdt en Garanti for Verdensfreden. Og vilde vi da ved en senere Leilighed være forblevne isolerede, Vilde det vel være kommet dertil, at vi ved vor uvise Politik fjernede os baade fra England og Rusland, og at vi tvang disse Magter, trods deres forskjellige Politik i Asien, til at forene sig ved Tractaten af 15de Juli 1840, – ved denne Tractat, der endnu tynger saa stærkt paa Ministrenes Samvittighed og paa Frankerigs Æresfølelse? Juli revolutionen fremkaldte den nuværende Regjering, om hvilken jeg, da den etableredes, sagde til mig selv. Her have vi da en Regjering, der skylder Explosionen af en liberal Jdee sin Oprindelse, en Regjering, hvis Forholdsregler staae skrevne paa Banneret af den Folkerevolution, der har fremkaldt den. Dens Princip maa være et statsklogt og voxende Democraties Princip; den maa enten vorde Jntelligentsens og Virksomhedens Regjering eller Jntet, (Bevægelse i Kammeret). J Begyndelsen har Regjeringen med Diærvhed løst de vanskelige Opgaver: indtil 1834 kæmpede den mødigen imod de materielle Uordener. Regjeringens første Forsøg paa at fjerne sig fra den for den foreskrevne Linie af et monarchiskt Democratie var Forsøgget paa at gjøre Pairiet arveligt, det andet Forsøg var Septemberlovene, det tredie Staden Paris's Befæstning. J sidstnævnte Forsøg øiner jeg en Fare for at Forfatningen og denne Talerstol kan vorde behersket af Bastioner (Levende Knurren i Centrum. Det fjerde, for mig fuldkomment overbevisende, Forsøg er Regentskabsloven. Da Regjeringen fremkom med det Forstaa, at dette Land skulde renoncere paa den Ret, som alle Nationers Love hjemle, da maatte Bindet være faldet mig fra Øinene, om jeg end ikke allerede iforveien havde havt dem aabnede." – Taleren angreb derefter Regjeringens Forhold ved Valgene, dadlede i bittre Udtryk de Bestikkelser og de Scandaler, der fandt Sted ved disse, og angreb derefter med sin Veltalenheds hele Kraft Ministeriets udenlandske Politik, Ligefrem erklærede han, at han mere og meere maatte fjerne sig fra den bestaaende Regiering, og slutte sig til den constitutionelle Opposition. (Stærke Mishagsyttringer i Centrum; Acclamation fra den venstre Side.) Lamartines Tale gjorde et ubeskriveligt Jndtryk, i 20 Minuter var Modet standset; gruppeviis samlede Fractionerne sig; Kammerets Notabiliteter omringede Taleren. Efter Lamartine besteg Ministeren Villemain Tribunen. Hans Tale gjorde intet Jndtryk, og selv Journ, de Deb. bemærker, at den Beundring og Agtelse, Ministeren nærer for Lamartine, havde paalagt Villemains Sprog en maaskee overdreven Tilbageholdenhed. Thi Ministeren indskrænkede sig til at udhæve det Vage og Usammenhængende i Lamartines Tale, og med Jroniens Vaaben, men med ridderlig courtoisie at gjendrive hans Anfald imod de bestaaende Love og imod Juliregjeringens udenlandske Politik. Samme Journal bemærker iøvrigt, at Villemain snart vil komme til at angre den skaanende Maade hvorpaa han behandlede Lamartine, der for Fremtiden vil høre til en af Ministeriets meest forbittrede Fjender og til en af Radicalismens ivrigste Apostle. Lamartines Tale gjorde imidlertid intet Jndtryk paa Børsen.