Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1777-10-17
Løverdags Reengiørelse. Endskiøndt Zantippe Slog en Natpotte over Hovedet paa Socrattes, og han havde Koldsindighed nok til at taale det, og sagde kuns: "jeg vidste nok, at efter stærke Tordenskrald sædvanligen kommer en stor Regn, saa troer ieg dog, at dersom vi havde den gamle Karl iblandt os nu omstunder, kunde man om Løverdagene sætte Prøve paa hans philosophiske Taalmodighed. Allarmen med Skuren og Reengjøren fornemmes ikke allene i vort Huus; thi ieg hører alle mine Venner klage over en almindelig Vandflod om Løverdagene. Kort sagt, det er en Feil hos vore Fruentimmer; og hvad de kalde blot Reenfærdighed, er en Uleilighed baade for Folks Forretninger, og for deres Helbred. Dersom ieg vilde give en Dagbog over en af vore Løverdage, troer ieg, at den vilde passe sig paa den halve Deel af Husene i Byen. Reenselses=Dagen begynder, ligesom Jødernes Sabbat, Fredag Aften, da vi blive beordrede, tiligen og i en Hast at gaae til Sengs, for at Spise=Stuen kan blive skrubbet ud; eller vi blive pakkede sammen i et lidet Værelse, hvor vi ere færdige til at blive qvalte, alene for at der kan giøres reent. Naar saa Trapperne ere skurede, faae vi strax Ordre til at gaae op paa de bare Hose=Sokker, endskiøndt vi derved løbe Fare for at falde i en Trediedags=Feber, eller at faae Hævelse i Halsen. Tiligen om Morgenen ringes Pigerne op, som da vide at klæde sig efter Dags=Forretningen, som forestaaer. Endskiøndt de see farlige nok ud ellers, saa dog, naar man seer dem i deres Løverdags=Dragt, for at tage fat paa Støve=Kosten og Gulv=Skrubben, skulde man sværge paa, at de vare Tater=Qvinder eller Spane=Kierlinger. En af vore Piger, som er lille, og knøv paa sig, maae, for at giøre sig beqvem til den Dags=Gierning, gjøre sit Hovedtøi en halv Fod lavere, og sætte en flad og tet sammenbunden Nathue paa, samt stige ned af de Stylter, som sædvanligen bæres i Steden for Skoe, og naar hun er af med dem, seer hun ud ligesom Titania, som var bleven forført af den lystige Skalk og Natvandrer, Niss Puge. Naar ieg skal ned for at faae Frokost, er jeg nødsaget til at vade i Vand over Skoene, og dersom jeg ikke styrer min Cours meget rigtig, saa er jeg vis paa at falde over en Strippe, eller at støde mit Skinnebeen fordervet paa en Støvekost. Veirliget haver intet med denne Vand=Forretning at bestille; det maa være Frost eller Snee, Tørre Veir eller Regn, Huset maa dog giøres reent den Dag; og medens der spises Frokost, maa alle Døre og Vinduer, sættes aabne, at det kan trække frisk, paa det at Værelserne desto hastigere kan tørres. Derover er ieg færdig til at døe, og er sikker paa at faae Kolden, dersom jeg ikke er forsynet med en forret Kiole paa. Argumenter gielde intet. Madmoder og Tienestepiger ere enige i denne fugtige Sammenrottelse, og der er intet andet for, end enten at svømme eller at drukne. Sommetider haver jeg bedet for et eller andet Værelse, som ikke haver været brugt Ugen igiennem; men alt forgieves. Det Ord, at toe er almindeligt, og alt maa flyde, fra Loftet til Kielderen. To eller tre Gange i mine Livsdage haver jeg fordristet mig til at lige ind i Kiøkenet til Kokkepigen. Men, vær vis paa, ingen Furie kunde see, saa bister ud, som hun; Haaret hængde hende ned over Skuldrene; hun var kommen til at stylte paa et var høie Træskoe; Retter Bænken var skiult med Potter og Pander, og hun var i Ansigtet overalt besmurt med Støv og SvodDyrene endogsaa maa paa denne Executions=Dag skulke heni Kroge og Huller; Hundene maa med Halen imellem Beenene forføie sig ned i Stalden; og den fattige Huus=Kat maa sætte sig paa en Ølltønde i Kielderen, som paa en Throne, og der murre sin Tid vek, indtil der bliver tørt igjen i Huset. Men dette er endnu ikke alle de Ulykker, som Løverdagen fører med sig. Min Kone og alle Pigerne ere ligesom de vare forgjorte med Fortrædelighed; de sætte alle et og det samme Ansigt op, og ieg sværger ved Hebes Læber, at jeg i de første tolv Aar ikke haver seet en Løverdags=Smiipaa deres Ansigter. Det er ikke nok med, at vi jages af et Værelse i et andet, overskylles fra Kielderen til Loftet, vaskes ud af Huset, og ere færdige til at dræbes af Trækvind, (som er det værste, der kan være, men det svier end- ogsaa til vor Mave, saa Tarmene maa skrige i os. Jntet maa giøres ureent, men alt maa gjemmes til Søndagen; Middags=Maaltidet maa bestaae af Levninger; Spiskammeret maa giøres ryddeligt, endskiønt Mad levningerne ere skimlede og Brødet mullent. Dersom en Ven, uden at agte paa sit eget Beste, søger at bryde igiennem Forskandsningerne af Reengiørelses Redskabe, og kan vinde frem til Camminen, saa giøres tusinde Undskyldninger for Skidden=Løverdag med et: " den gode Mand veed hvorledes det gaaer til om Løverdagen, Løverdag er allevegne Løverdag efter det andet. Jeg sidder skamfuld over saadanne Undskyldninger; men Mediens og Persiens Love ville før give efter, end et tiltagen Tyrannie, som handthæves een Gang om Ugen i ethvert Huus. Jeg brækker ofte en Butellie meere end sædvanligen, for at forekomme Feberen; thi der er ellers visseligen intet andet Raad derfor, men dersom der af Vandheld drypper en Draabe Viin paa det blank lakkerte Bord, saa reiser min Kone sig med en Værdighed, som en Prælat, og med en Bone=Klud arbeider tyve Minutter imod Pletten.