Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-07-02
Stænderforsamlingen i Viborg. Stiftsprovst Hald oplæste et forslag om Valgbarhed for Bekjenderne af den mosaiske Tro, nemlig at Mosaiterne i Tanmark maa tilstaaes lige Valgbarhed med christne Medborgere. Til at bevirke, at denne Rettighed maa blive dem tilstaaet - sagde Proponenten opfordrer jeg herved den ærede Forsamling i deres, i Fædrelandets Navn." Forslaget var vedføiet et Andragende fra Repræsentantskabet for det mosaiske Troessamfund i Kjøbenhavn, sluttende saaledes: "Meget maatte vi miskjende vore Medborgeres Retfærdighedsfølelse, naar vi antoge Andet, end at vort Andragende vil finde Gjenklang hos den hæderlige Forsamling, der nu er sammenkaldt for at holde Raad. For denne hæderlige Forsamling, for vore Medborgere, ja for den hele Verden erklære vi, at vi sætte den høieste Priis paa i alle borgerlige Anliggender at nyde de samme Rettigheder som vore Medborgere af anden Troesbekjendelse, og at vi stedse ville føle os krænkede ved at være udelukkede fra nogetsomhelst Embede eller nogensomhelst Bestilling i Landet, som vi ikke ved selve Religionen ere forhindrede fra at forestaae. Tillidsfulde lægge vi vor Sag i vore Medborgeres Hænder, osv. - Den kgl. Commissarius formeente, at den foreslaaede Forandring i Stænderforordn. vel kunde gjøres uden synderlige Følger, thi hvad der af Mange er bleven yttret om en hos Jøderne herskende Tænkemaade, der var ufordragelig med Kjærlighed til Borgersamfundet og tro Opfyldelse af Borgerpligterne, har været overdrevet og ikke passende paa Mosaiterne hertillands. Jmidlertid ansaae han det dog for Pligt, at belyse nogle Puncter af Sagen, med særdeles Hensyn til, at Jødernes Udelukkelse fra Valgbarhed stundom fremstilles som noget, der var i Modsigelse med den øvrige Lovgivning, blottet for rimelig Grund, og stridende mod den almindelige Folkemening. Det er aldeles urigtigt naar det menes, at Forordn. 29de Marts 1814 har tilsagt den mosaiske Troes Bekjendere alle de samme Rettigheder som Kongens christne Undersaatter. Denne Anordning har kun bekræftet, hvad der forhen var erkjendt, at de Jøder som vare fødte her i Danmark, eller havde erholdt Tilladelse til at bosætte sig her, skulde nyde Adgang til, lige med de øvrige Undersaatter, at ernære sig paa enhver lovlig Maade; men heraf flyder endnu ikke, at de med Hensyn til Nydelsen af alle statsborgerlige Rettigheder skulde fuldkomment staae ved Siden af Landets christne Borgere. Det er ogsaa naturligt, at et christent Folk hellere betroer Ledelsen af det Anliggender til den, der deeler dets Tro, end til den der afviger fra samme. Desuden begjæres her noget som endog i de Stater, hvor Jøderne ellers ikke ere undertrykte, dog pleie at udelukkes fra, og Commissarius, tvivlede paa, at der, med Undtagelse af Frankrig, gives nogen Stat, hvori slige Rettigheder ere Jøderne tilstaaede. Selv i de nordamerikanske Stater er Bekjendelsen af den christelige Religion betingelse for active Borgerrettigheder. J Norge er, som bekjendt, ved Grundloven 1814 Jøder endog udelukkede fra al Adgang til Ophold i Riget. Det er altsaa ingen Afvigelse fra det i andre oplyste Stater antagne Princip, naar Jøder her ere udelukkede fra Valgbarhed, hvorimod det Modsatte vilde være en Singularitet. Dette kan heller ingenlunde betragtes som en Tilbagegang fra det særdeles liberale System, hvorefter Jøderne her i Riget ere blevne behandlede, hvorimod denne Liberalitet netop har viist sig ved at indrømme dem Valgrettighed. Der indrømmes dem Adgang til Deelagtighed i Communalbestyrelsen, men der er fundet Betænkelighed ved at tilstede, at de kunde vælges til at deeltage i Raadgivningen over Landets almindelige Anliggender. Og en ikke uvigtig Betænkelighed ved at indrømme Jøderne den omhandlede Rettighed laae der i den Betragtning, at dette syntes gandske at have den almindelige Mening imod sig. Hvo der erindrer sig det heftige Jødehad, som for en Række af Aar siden udtalte sig i de forskjellige Klasser af Samfundet, og hvorom de kraftigste offentlige Vidnesbyrd haves deels i den udstrakte Skribentforfølgelse, som de vare underkastede i Aaret 1813, deels i de Voldsomheder, som i Aaret 1819 paa mangfoldige Steder i Riget bleve udøvede imod dem, kunde, saa kjendeligt det end var, at det ubillige Had siden havde lagt sig, dog have ondt ved at troe, at den offentlige Mening i den Grad havde forandret sig, at man endog nu skulde ønske Jøderne deelagtiggjorte i hiin eminenteste Statsborgerrettighed. Det vil naturligviis være et ikke ringe Beviis paa en saadan Forandring, hvis Stænderne virkelig skulde frembære Ønske om Jødernes Deelagtiggjørelse i hiin Rettighed. Alt dette - tilføiede Commissarius - fremsatte han kun for at vise, hvorlidet det mosaiske Troessamfund har Grund til at beklage sig over Tilsidesættelse, og at dets Stilling her i Riget er vistnok saa fordeelagtig som i noget andet Land." - Etatsraad Brink-Seidelin og Oberst Brock stemmede for en Committee, og Kammerjunker Mylius udhævede i Særdeleshed den Fordeel der kunde være for Forsamlingen at tælle blandt sine Medlemmer Mænd med saa udbredte Handelskundskaber, som Flere af det mosaiske Troessamfund besidde. - Forligelsescommissair Kolbye troede just ikke, at Jøderne her i Landet ere almindeligen yndede, og at det neppe vilde, for de mulige Følgers Skyld, være tilraadeligt, at tilstaae dem større Begunstigelse eller Indflydelse, end de allerede ere i Besiddelse af. - Ole Kirk var overbeviist om, at en stor Mængde af Jyderne ikke ønskede, at der blev tilstaaet Jøderne Valgbarhed, og han indsaae ikke heller, hvad der skulde bevæge Forsamlingen til at attraae dette. Landet vilde ikke fattes paa dygtige Mænd til Repræsentanter, og idet man indrømmede Jøderne hiin Ret, stillede man dem lige med Landets egne Børn. Han maatte ansee det forelagte Andragende fra Jøderne for noget over let og utidigt, naar man nemlig betænkte, at det var ikke langt tilbage i Tiden at de vare anseete som Bedragere, hadede og underkastede Forfølgelse; vel havde i denne Henseende Meget i de senere Aar forandret sig til det Bedre; men et Andragende som det nærværende kunde give Anledning til at oprippe det gamle Saar og til at opirre Gemytterne. - Stiftamtmand Rosenørn bemærkede, at netop det, hvad en foregaaende Taler (With) havde fremhævet til Fordeel for Jsraliterne, nemlig den visselig ikke uroesværdige Egenskab hos dette Folk, at det under alle Omstændigheder conserverer sin Nationalitet, var den vigtigste Grund til ikke at optage dem i noget andet Folks raadgivende Forsamlinger eller tilstede dem nogen Indflydelse paa Regjerings=Anliggender. Retop dette, at de under ingen Omstændigheder sammensmeltede med nogen anden Nation, gjorde, at de altid dannede en Stat i Staten, aldrig ansaae det Land, hvori de fandtes eller levede, for deres Fædreland, men altid underordnede den Fædrelandskjærlighed, de havde til dette, en høiere Kjærlighed til deres eget Folk, med hvilket de vedligeholdt en uafbrudt Forbindelse i alle Lande, og dette var det, som begrundede hans Mening, at Valgbarhed ikke bør tilstaaes dem. Han maatte endnu tilføie, at ikke nogensomhelst Forandring i deres borgerlige Forhold kunde ventes at tilveiebringe Sammensmeltning mellem dem og noget somhelst Folk, thi de vedligeholde stedse, saalænge de ere Israliter, det Haab, at de igjen blive et selvstændigt Folk ved deres forventede Messias; og om de nogensinde skulde komme til at danne en Stat, turde man vel være forvisset om, at de ikke vilde optage Nogen af hvilketsomhelst andet Folk i deres Raad. Taleren maatte saaledes erklære sig imod en Committees Nedsættelse. - Efter at Stiftsprovst Hald ved flere Modbemærkninger havde forsvaret sit Andragende, f. Ex. mod Ole Kirks Yttring, at Forsamlingen ved at gaae ind paa Forslaget kunde opirre Gemytterne, og at Jøderne forhen havde været anseete som Bedragere, og bemærket mod det Første, at Forsamlingen bør indtage en fast og værdig holdning, og hverken tage Hensyn til Gunst eller Ugunst, men kun til hvad der er ret og billigt; og mod det Andet: at det vilde være uretfærdigt, nu at antage dette; og Præsidenten slutteligen havde yttret den Formening, at Aarsagen til, at Kongen ikke strax ved Stænderinstitutionens Jndførelse gav Jøderne Valgbarhed, maaskee var den, at han først vilde erfare, om saadant stemmede med Folkets Ønske, blev der voteret, efter Kjøbm. Ludvig sens Begjæring med Kugler, og med 24 Stemmer mod 22 besluttet, at Forslaget skulde underkastes Prøvelse af en Committee, hvortil valgtes: Oberst Brock, Biskop Øllgaard og Stiftamtmand Rosenørn.