Ribe Stifts Adresseaviser, 1834-05-30
J et Udtog af en Skrivelse fra Etatsr. T. til Kriger. B., om Branden i Hillerød, meddeelt i et Følgeblod til Aarh. Av. No. 84, hedder det blandt Andet: "Mit Tab er nort – jeg havde aldeles intet assureret. Det der smerter mig meest, er Tabet af mit Bibliothek. Jeg havde i mere end 30 Aar smaa ligen sammensanket det, og, efter Fraskillelsen af mange Avner var det voret op til en god Kjerne omtrent at circa 3000 Bind. J saa bogløs en By som denne, hvor Overlæcer D. er den Eneste, som har en nogenledes god Samling, er sligt et Tab hver Time paa Dagen føleligt, saameget mere som vort velassorterede Skolebibliothek, der for mig supplerede mit eget, gik samme Ve som dette. ni Manuskripter minede jeg, foruden enkelte philologiske Afhandlinger og bistorisk topographiske Notiiser over alle de Egne i Fædrelandet, hvor jeg har boet, som, i hvor ubetydelig de vare, dog, som mine Fri timers Frugt, vare mig kjære, en næsten fuldfærdig historiske critisk Beskrivelse over de lærde Skolers Forfatning fra de ældste Tider indtil vore Dage, med indslettede Biographier af fortjente Skolemænd, et Arbeide, som jeg i mere end 12 Aar havde samlet Materialier til. Ogsaa en udførligere Udgave paa Dansk af min histori scholæ Athusiensis hørte til denne Klasse af ManuskripDe kan troe, mine Venner, at Natten imellem 10de og 11te Mai var en rædseltuld Nat for os Alle her paa Stedet, ligge fra den Tid af, da Branklokken vækkede os om Natten Kl. 1, indtil den følgende Morgen Kl. 5, da Solen beskinnede Ruinerne af 54 nedbrændte Huse og Gaarde, og Skov og Mark rundt omkring vare Vidner til 500 hunsvilde Menneskers Kalden, Raaben, Jammerskrig, Forbandelser over Mennestenes Uforsigtighed. Brandcorpsets slette og udisciplinerede Forfatning, de Adlydendes Jnsubordination og de befalendes Afmagt. Christian den Fjerdes stolte Bygning, denne kongelige Stiftelse, som i 200 Aar havde fostret saa mange Ædlinge i sin Midte, var den, som efter mine offentlige og private Forhold vedkom mig nærmest. Dennes stærke Bygningsmaade og det stedse nærede Haab hos mig: dog omsider ved Raaben og Udsendinge, at erholde no ger Mandskab og en Sprøite til Hielp, indgjød mig den Beslutning, at ville redde det Hele baade for det Offentlige og for mig selv, og derfor reddede jeg saa godt som Jntet Min onaste Adjunct deelte gandske denne Følelse af Pligtskyldighed med mig, hialp mig at bære Vand i Spande paa Loftet, og at holde vaade Sengeklæder i Gavl og Trappevinduerne, men uunderstøttede af Brandcorpset og af Borgere eller Mandskab fra den uantændte Deel af Byen, som syntes reent at have glemt os i vor Akrog, bleve vore Bestræbelser frugtesløie, ja tilbage virkede endog skadelig paa os selv Allerede var Gymnastik Skuret nedbrændt uden at giøre Skade paa Hovedbygningen, og jeg trøstede min Rednings Fælle med, at et Qvarteers Standhaftighed vilde krone Værket med et lykkeligt Udfald, da et voldsomt Vindstod fra det store Brænderie i Naboehuset og sammes straatækte Udhuse, som grændsede næsten umiddelbart op til Skolebygningen, ved henhvirvlede Masser af brændende Straa paa eengang antændte den tilforn aldendehede Gangdør til Gaarden, sprængte Vinduerne i Qvistværelset, Corridoren og Trappegangen, og omspændte med sine Luer saaledes Trappen, at tilsom Flugt blev den eneste Redning for Livet Flammerne fore nu ustandsede frem i det Jndre af Skolen. Det var ikke engang muligt at redde den lukte Kasse med Skolens Obligationer, men da disse alle af Forstanderskabet vare paategnede at tilhøre Stiftelsen, er ved dem intet andet Tab foraarsaget, end hvad en Mortifications Dom koster. Derimod gik hele Skolebibliotheket op i Flammer, paa et Par hundrede Vind nær, som deels vare udlaante, deels af mig udtagne til Privatbrug; fremdeles hele Archivet, alle Skokens Protocoller, en Deel af Disciplenes Bøger og Apparater, et Bibliother for underholdende Læsning for disse i deres Fritimer, som af mig var stiftet for et Aar Tid siden, deres hele af dem selv bekostede Landkort Samling, med meget mere. Det var et rædsomt mær keligt Moment, da Bibliotheket brændte, thi et Flammehav udgjød sig derved saa græsseligen, at Kjøbenhavner ne, som saae det fra Byen af, troede at Jlden maatt være i Lyngby. Jlden nøiedes omsider med dette ston- og største Offer. Den standsede midt paa Mørkegaden. og omgik heldigviis Præstegaarden, der ligger paa en isoleret Plads, omgivet af tvende Smaahaver. Ved dennes Redning reddedes ogsaa Overlæret Bes EiendomsGaard, der beboes af hans Moder og Søstre, samt til deels Consumtions Jnspecteurens Huus, der ved Branden ikkun mistede et Par Fag i den nordvestlige EndeElændigheden her overgaaer al Beskrivelse. Trende Mennesker ere indebrændte, nemlig den rige Mosait v. H., der formedelst Sindsvaghed var i Kost hos Enker H., og efter at han var ført ud paa Gaden, ubemærket løb ind igien i det brændende Huus og skjulte sig i sit Seng, hvor han omkom: fremdeles en Smedelone og en gammel Vægter; to Andre ere døde af de Lemlæstelser. som de fik ved Branden."(Sluttes næste Gang.)