Viborger Samler, 1776-09-02
En Journalist bør ophøie sig langt over Pøbelen, der i almindelighed vil at Forstanden skal være som en tillukt Kilde og beseglet Brønd Cant. 4. v. 12, og dermed Philisterne have stor Lyst at tilstoppe denne Brønd og fylde den med Jord, Gen. 26. v. 15. Han bør og være den Materie voxen, som han vil bedømme, i andet Fald maae han taale man siger til ham som Apelles til Skomageren: Ne Sutor ultra crepidam: Ja en Skribent er og beføiet at adspørge sin Recensent: Hvo haver sat dig til en Øverste, eller Dommer over mig, da jeg ikke finder dig at være den Jndsigtsfulde, som du ved et Skiær af Viisdom vil indbilde Publikum. Med saadan en Recensent gaaer det som Neanthopittaci den Tyrans Søn, der stial sig i Apollinis Tempel at spille paa Orphei Lire; Men Rabbinerne sige, non omnes digitieruditorum acquales. Efter denne liden Diopersion (som ikke angaaer Journalen i og for sig selv men Recensenten) ville vii ald Korthed igiennemgaae den formelte Kritike, hvoraf den Skiønsomme letteligen kan kiende Skyggen fra Legemet. Da siger Recensenten, "At hans Øiemed alene er at give sine Tanker tilkiende over 2de Piecer, nemlig: Udtoget og Tillæget i Kommissions Sagen imellem afg. Assessor Schmidts Arvinger og Statsraad Lüttichau, Han kalder dem sine Tanker, og vi troe ham gjerne paa hans Ord, at de og virkeligen ere hans egne, det er fortolket til embrye -Ja, hans løftefulde Pen lover os meere, naar den bemerker disse Ord: "At dens Førere aleene som Skrifter betragtet, og uden Tilbøielighed til enten af Parterne, vil give sine Tanker tilkiende. Vi kan ikke nægte, at det kommer os saaledes for, som om Recensenten vil have man skal troe ham paa hans blotte Ord, og muelig en og anden, der ikke har læst de formelte 2de Piecer, dertil kan være forledet. Men en billig Mistanke til hans belovede Utilbøielighed til enten af Parterne har gandske indtaget os ved at læse disse hans Ord. - ( efterat han har opregnet de i Fortalen af Udtoget anførte Auctores) "Sandeligen man skulle ikke lettelig troe, at Hr. Etatsraaden kan tabe en Sag, hvor han " har saa mange Lærde Mænd paa sin Side. Vi formeene at denne Veltalenhed henhører ikke til Skrifternes Betragtning, saalænge Recensenten ei kan nægte, at de citerede Auctores jo ere applicable til den Materies Stadfæstelse de beraabes paa. Ja vi tør frit (skiønt i ald Stilhed) sige ham, at han derved røber sin alt for liden Jndsigt i det Juridiske, thi det er just de lærde Mænd, der kan oplyse alle Tvistigheder, det ville vist være ligesaa latterlig som forgiæves, at høre Kollegia hos en Bonde over Solens og Stiernernes Løb, derimod feilede man dog vel ikke at søge Kundskab om sligt hos en Astronom. Recensenten har da paa dette Sted gaaet langt uden for det Maal han beretter at have foresat sig. Dernæst anfører han enkelte og afbrudte Stæder af Udtoget, af hvilket han formeener Extrahenten ei har været frie for Partiskhed. Men man kan uden synderlig Hovedbrud see, at Recensenten just ikke saa nøie har villet ansee Sagens Natur og Beskaffenhed, som aleene at dadle, for at opkaste sig til Bedømmere af et Skrift, hvis blotte Bind og Titul har været ham nok; thi i andet fald burde han have indseet, at et Udtog og Tillæg paa 6 Ark, af en Art, der bestaaer af nogle 100de ikke er tilstrækkelig at indføre alt hvad pro & contra er sagt. Det er nok, naar aleene de vigtigste Dokumenter til Sagens Oplysning fra begge Parter tillige med deres fornemmeste Argumenter ere anførte, og naar en Extrahent har gjort dette (som ved Aktens Eftersyn stedse skal holde stik, og findes uforfalsket) saa handler han upartisk, alt det øvrige ansees ene for Bieting, der i og for sig selv ei giør noget til det Reele. Recensenten siger videre: