Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-03-03
Stiftamtmand Güldencrone var vel den Første, som fulgte hans Exempel, og i et Brev fra ham af 1820 sees, at han, efter 400 Tdr. Udsæd avlede 3,500 Tdr. 2 Omtrent 6 Tdr. Kaalrabi har han aarlig givet i Skjeppeviis og desuden aarlig mange 1,000de Planter og Frøe deraf, for at udbrede denne Sort eller Rotabagn. 3) Skjøndt selv Hader af Tobak, saaede han Frøe deraf, og for at spare deres Penge under Krigens Tid, gav han til egne og andres Sognefolk mange 1,000de Planter, hvis Blade de snart lærte at danne godt til 4) Et Slags store Charlotlog har han og udbredt i Jylland og ved en Embedsbroder i Fyen. Han har fortalt, at han engang sendte en Deel til Professor Begtrup, som med den botaniske Gartner ansaae dem for Perlelog, hvilke de dog ikke ere, men kan gjøre Rødlog unødvendige. En herlig Frugt, hvoraf han aarlig lægger 2 Skpr. Sæd, og derefter avler 6 a 9 Fold. Af disse bruger han maaskee et Par Skpr. til Huusbrug. Resten giver han bort uden at sælge et V. Han fik dem paa Thunøe af en forbiseilende, fra Udlandet kommende Skipper. 5) Ved hans Ankomst hertil havde hans Sognefolk og andre Egnens Beboere en ussel Faarerace, hvis Lan kostede høit 1 28. Han forskaffede sig da Vædere fra Esserum og Ditmarsken, som med Fragt kostede ham 10 a 12 3, og af deres Tillæg byttede han Ligefor Lige 64 for 58 efter specificeret Optegnelse, tyr 6 forærede han bort. 6) Paa Thunøe og her i Egnen inoculerede han med de naturlige Kopper, vel omtrent 1,000 Børn, indtil Aaret 1800; men fra 1806 til 1825 vaccinerede han i 28 Sogne 6, 119 Børn, og blev allerede under 16de Juli 1800 derfor igjennem Cancelliet tilkjendegiver Hans Majestæts allernaadigste Velbehag med hans Bestræbelse for at udbrede denne velgjørende Jndretning. Han reiste i mange Aar med egen Befordring, indtil Stiftamtmand Güldencrone uanmodet sendte ham Vognpas til fri Befordring, som han dog ikke altid benyttede. 7) Ved hans Ankomst hertil var Egnen meget blottet for Frugttræer. Ved Præstegaardens Jldebrand, brændte tillige dens Frugttræer, og den blev opbygget paa et mere beqvemt Sted i dens Mark. Han anskaffede sig endeel Frugttræer fra Lübeck, men disse trivtes ikke. Derimod opelskede han mange af Kjerner, hvoraf hans Hauge nu er rigelig forsynet og bærer nu i Overflødighed ypperlige Frugter. Ogsaa har hans Sognefolk og Egnens Beboere faaet saamange podede Frugttræer, som de have forlangt, men ikke for Betaling, blot for at hente samme. Saaledes har han til Dato efter specificeret Optegnelse udleveret 2,145 Træer, ja endog i afvigte Efteraar nedlagt mange 1,000de Frugt-Kjerner, Efterkommerne til Nytte. Han har ved alle Leiligheder beviist at Egennytte ikke har ledet ham; thi for alt det Anførte har han ikke villet modtage den mindste Foræring, og har Nogen sendt ham noget og ikke vildet tage det tilbage, har han givet dets Værdie til Fattigvæsenet, som dets Protocol udviser. Det synes, som han gjerne gjør Opoffrelser for Andre, men fornægter sig derimod selv, i det han ikke nyder nogen Slags stærk Drik, end ikke Kaffe, Thevand, ei heller bruger Tobak, og lader Øl, Melk og kold Vand være hans eneste Drik, og dog har han bevaret et stærkt Helbred og endnu saa godt Syn at han, nu over 82 Aar gammel, uden Briller kan læse den fineste Stiil. Som selv Hader af stærke Drikke søger han og, saavidt mueligt at forebygge Drikfældighed, deels ved kjærlige Formanninger saavel til Ældre som Yngre, deels ogsaa ved at give sine Tjenestedrenge Penge istedet for Brændeviin, og han har meget glædet sig ved at see gode Frugter deraf. Han har altid viist stor Lyst til at gavne og bestræbt sig for at virke baade i physisk og moralsk Henseende og være som en Fader for sine Sognefolk. Og saaledes udtrykte Hans Majestæt Kongen sig til 2de Mænd sidst han var paa Silkeborg, som paa Hans Majestæts Spørgsmaal svarede, at deres Præst havde været hos dem i 46 Aar, saa kunne J jo ansee ham som Jeres Fader."De svarede: "det gjøre vi ogsaa, og han anseer os igjen som sine Børn." Hertil sagde Hans Majestæt allernaadigst med sammenfoldede Hænder: "Gud give det var saaledes overalt." Alt dette have vi ei alene anført som en velfortjent Roes for vor Præst, for alt det Gode han har stiftet og hvoraf han aldrig har hoveret sig, og derfor af Mange især de Yngre endog her i Egnen er lidet bekjendt og neppe troet uden hans specificerede Optegnelser; men det kan ogsaa tjene Andre til Opmuntring til at følge Exemplet i at gavne, ved Opoffrelser som hans Over 5 Aar ere nu henvundne, siden denne vor elskede Sjælesørger, Lærer og Ven, celebrerede sit 50 aarige Embeds-Jubilæum, hvilket Tidsrum, i hans høie Alder, billig kunde tænkes at have svækket og lammet hans saavel Sjæls, som Legems=Kræfter; men han staaer endnu blandt os med ukjendelig Svækkelse, med samme Styrke, og imodekommer os saavel hjemme, som ved sine Embedsforretninger, til hvilke han altid møder bestemt, med uforandret Kiærlighed og Blidhed; saa vi ønske, haabe og bede, at Herren vor Gud vil forunde os den Lykke endnu i mange Aar at beholde ham hos os, endnu i mange Aar at bidrage til vor og vore Børns Lykke og Gavn; og at Frugterne af hans Bestræbelser maae skjænke ham Trøst i Livets Stund og Sjæleroe i Dødens Blund. Ja Fader, Lærer og Ven ansee disse Linier som et Beviis paa vor uskrømtede Taknemmelighed, som disse skulle tolke. Med efterstaaende Linier, som fandtes anbragt ved denne vor elskede Lærers Embeds-Jubilæum, ville vi fordenne Gang slutte. Modtag vor Tak, Du Ordets Tolk, Af et for Dig hengivent Folk, Hvem Kjærlighed foreente. Taknemmelig Du mindes vil, Naar Jord Dit Legem dækker til I Alt vort Vel Du meente. Gud lad den Olding blid og kjær, Som Ordet længe lærte her, Din Naade aldrig savne. Lad seent ham Svagheds Byrde naae, Saa han Dit Alter længe maae, Med Kraft og Glæde favne! Sønder-Wissing Sogn, den 9de Februar 1843. N. Udbye i Pinds Mølle. B. Hansen i Nedenskou, Jens Lauritsen i Wissing. af Sogneforstanderskabet. A. Petersen Skolelærer, Mads Sørensen Sognefoged, Johan Rasmussen, Niels Erichsen, Alle i Søndervissing. Laurits Pedersen, Laurits Sørensen, Søren Christensen, Alle i Addit. Jacob Pedersen, Søren Michelsen, Peder Hansen, Alle i Wissingkloster.