Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-11-07
Hvad den udvortes Politik angaaer, da drister jeg mig ikke til at sige, hvad Forfatteren har tænkt sig ved de Udtryk, at Christian den Fjerde ikke var en opmærksom Politiker; thi i Historien finder jeg, at han altid i udvortes Statssager var ligesaameget selv hjemme, ligesaa utrættelig og virksom i disses Udførelse, som i den indre Stats huusholdnings Styrelse. Havde Forfatteren i Stedet for opmærksom sat snedig eller underfundig, da vilde jeg give ham Ret; men nu taler Historien saa meget imod ham, at jeg kan tie. Dersom han ved Politik allene forstaaer den Konst, altid i rette Øieblik at vende Kaaben efter Veiret, ikke at kjende eller agte Tro og Love længere, end egen Fordeel kræver det; i Underhandlinger ved falske Løfter og snedige Planer at besnære, og siden at skuffe den mere ærlige og godtroende Regjering; at slutte Forbund under den Forudsætning, at bryde dem ved første beqvemme Leilighed, var det endog midt under en Krig eller midt under Fredsunderhandlinger, hvis derved noget for Øjeblikket kan vindes, og overhovedet i enhver politisk Maxime at lade Æren vige for Fordelen, og bruge Ret og billighed, Troskab og Ærlighed, Religion og den gode Sag, allene som smukke Talemaader i Manifester - dersom med eet Ord Politiken skal være, hvad en fransk Forfatter nylig har forklaret den ved: "et methodisk Skielmeri; den Konst, at give Løgnen Sandhedens Skikkelse; en bestandig Sammensværgelse imod Nationernes Fordele, Magt, Eiendomme, Lykke og Rolighed" *) - da vil jeg gjerne tilstaae, at Christian i Politiken uden Tvivl stod tilbage for mange Fyrster og deres Raadgivere, i ældre og nyere Tider. Men fortjener den Navn af Statsmand, der kjender det Rige, han som Regent eller som Minister styrer, fra Grunden af der ikke er fremmed for nogen Green af dets indre Huusholdning og med et vaagent Øie griber enhver Leilighed *) Paoti Chagny Hist. de la Politique det puissances de Europe. T. I. p. 31. til at fremme, befæste og udvide dets Velstand og dennes forskjellige Kilder; der ikke nøies med at høre med Andres Øren og see med Andres Øine; men paa enhver Maade stræber at lægge egne Erfaringer til Grund for sine politiske Forholdsregler; der, mere glad ved Fredens Oliegreen end ved Krigens Laurbær, dog lader det være en af sine ivrigste Bestræbelser, at sætte Landets Forsvarsvæsen paa den bedste Fod, uagtet alle de Vanskeligheder, som gamle Misbrug og Sædvaner, indskrænket Magt og privilegerede Stænders Egennytte lægge ham i Veien; der ikke blot er fortrolig med Statens udvortes Forhold til fremmede Magter, men ogsaa opmærksom paa enhver Begivenhed, der kunde forandre noget i disse Forhold, omhyggelig for at hævde Rigets Værdighed og Anseelse, og for at paasee dets Tarv ved Forbund, Mæglinger og Underhandlinger, i Velstand, Fred og Lykke belavet paa mindre glimrende Tider, i Uheld standhaftig og hverken modløs eller raadvild, hverken glemmende sin egen Værdighed, eller Rigets, altid betænkt paa hvad der kan tjene dette til Ære og Gavn, og opoffrende hvert Hensyn paa personlig Glands og Fordeel for det Heles Tarv, da spørge vi Enhver, som kjender Kong Christian af hans Levnet, og kjender af Historien den Tid, hvori han levede, og de Forhold, hvorunder han virkede, om nogen saadan vil frakiende ham disse Egenskaber, eller om en Konge, som besidder dem, fortjener at dadles som den, der savner en Regents vigtigste Egenskab, (Fortsættes.) Til en Ven paa Landet. - Det kan naturligviis ikke andet end forundre Dem, min Ven, at vor Cours, som, efter Alles Forventning, nu havde naaet, om just ikke en urokkelig, saa dog en nogenlunde fast Standpunkt, atter er sprunget noget tilbage. Vist nok er Tilbagespringet ikke saa betydeligt, men 16 til 18 Points paa en Cours, hvis Pari er 200, er heller ikke saa lidet, og efter fireAars Fred, efter en Nedgang fra 480 til 252, i en Tid af et Aar, kan et saadant Stød ikke være uden aldeles ubehagelige Følger. Vist nok kan man svare, at selv den engelske Cours er gaaet noget slettere, men denne Trøsten med den Tanke, at det andetsteds ikke gaaer et Haar bedre, er man nu saa vant til, at den ikke længer synes nogen Trøst. Dog, saa meget er vist, at det, som i dette Øieblik bidrager til at drive Sølvet noget i Veiret, er den Omstændighed, at her ligge, som sædvanligen hvert Efteraar, en heel Deel holsteenske Skippere med Fedevarer, og at disse indkjøbe, som De veed, for deres Sedler lutter Specier. Man anslaaer den Sum, de behøve, til 100,000 Specier, og dette virker i et Øieblik, som det nærværende, i Forening med den Omstændighed, at S. H. Specier staae i Hamborg 4 PC. Avance, det er at sige, at man betaler 4 PC. mere for Specier end for Banco, allerede saare meget. Vel er der ingen Tvivl om, at ogsaa denne Periode snart vil være forbi, og at da vor Cours igjen vil springe tilbage til det Bedre, men De kjender mine Tanker i den Henseende. De veed, at en ustadig Cours er i Grunden værre end slet. Ustadigheden forvolder en uberegnelig Forvirring i alle Pengeanliggender. Skal denne Ustadighed ophøre, saa maa Nationalbankens Sedler være realisable. Kun denne er den eneste betingelse, paa hvilken Stadighed er tænkelig, selv naar Seddelmassen, ved Jnddragelse, er siunken til 20 Mill. Have vi ikke saa meget Sølv i Landet, saa maa det laanes udenlands, og det Laante beholdes, indtil Banken har samlet den behørige Sølvfond. Ogsaa i Landet selv vilde Banken kunne faae Laan i Sølv, naar der tilstodes Laaneren større Fordele end 4 PC., og Sølvet modtoges af den imod opsige lige, ikke uopsigelige, Obligationer. Rigsbank sedlerne burde ansees og gielde efter den af Banken satte Coursværdie. Vi ville antage, at Massen, udgjør 28 Millioner Rbdlr., d. c. 14 Millioner Species, saa er dette – efter en Cours af 250 - 35 Millioner Rbdlr. Sedler. Sættes Forholdet af Valuta til Papir, som 10; 19, saa behøves, efter den antagne Regel, til at holde dem i Pari-Cours, omtrent 12 Mill. Rbdlr. rede Sølv, eller 6 Mill. Specier. Antager man, at Banken allerede eier selv over 1 Mill., saa behøves der kun 5 Mill. Ere disse tilveiebragte, saa kunne Rigsbanksedlerne realiseres, og kan dette skee, saa maa al Coursustadighed ophøre af sig selv. Men, man sige hvad man vil til Papirets Berømmelse, er det ikke realisabelt, saa er der heller ikke at tænke paa Coursstadighed. Sølvet er Finantskonstens philosophiske Steen, Sielen i ethvert Pengevæsen. Jmidlertid kan jeg dog meddele Dem herden behagelige Efterretning, at allerede i Gaar (d. 6te ved Børsens Slutning vor Cours begyndte at forbedre sig. J Dag (d. 7de solgtes Spec. til Deres hengivne &c. 16 Mk. 13 s. Tout comme her nous!