Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-01-07
De Gienstande hvorom den almindelige Politik dreiede sig, vare de belgiske, de Portugisiske, de Spanske, de Jtalienske, de Schweitzeriske, de Tydske og de Tyrkiske Anliggender. J alle disse Anliggender, vare de forskiellige Principer for Statsforfatningernes Jndretning indblandede undtagen ved de sidste; disse vare af en reen politisk Natur, i Forbindelse med commercielle Hensyn, derfor ere de ogsaa meest skikkede til eengang at foranledige en stor Krig paa Jorden; thi Nationerne bevæges lettere til at gribe til Vaaben formedelst de materielle Jnteresser, end formedelst de speculative. Dette giver sig tydeligt tilkiende ved Striden imellem Belgien og Holland hvorved de commercielle Jnteresser ere Hovedsagen og hvor ogsaa Udbrud. det af en Krig lader sig med Vanskelighed forhindre endog ved de større Magters Mellemhandling. Ved Stridighederne paa den Pyrenæiske Halvøe, kunde aabenbare Fiendtligheder saameget mindre undgaaes, som at Familietvist og Lidenskaberne vare tillige derved komne i Bevægelse. De Krige, som reise sig af denne Kilde, blive altid de langvarigste og meest haardnakkede, især naar Lidenskabeligheden og Partieaanden udbreder sig fra Regieringerne selv og til Nationerne. J Jtalien, Spanien og Portugal, har ogsaa Religionen en stor Andeel i disse heftige Giæringer. Det er indtysende at den catholske Religion, eller den papistiske Form af Christendommen, forældes, at den efterhaanden taber sin Tillid, og at det gaaer med den, som med enhver Ting, som er fordærvet, og paa hvis Forbedring man ikke vil arbeide, den maae efterhaanden forgaae. En religiøs Revolution maae derfor forestaae, og hvad Reformationen lod blive ufuldendet maae med Tiden komme, til sin Modenhed, ligesom Nationerne efterhaanden blive modnere til at modtage den. Men alle disse Giæringer i Menneskelivet, som nu finde Sted, eller som efterhaanden ville udvikle sig i det, staae dog tilbage i politisk Vigtighed for de Orientalske, om hvilke, som omkring et Middelpunkt, de kommende Dages Politik vil komme til at dreie sig. Ville vi nærmere betragte den Europæiske Politiks almindelige Beskaffenhed i det afvigte Aar, saa maae vi erkiende, at dens væsentlige Karakteer bestaaer i det nøie politiske Venskab imellem Frankerige og England paa den ene Side i Modsætning mod det, som finder Sted imellem Rusland, Østerrige og Preussen paa den anden. Denne sidste Forbindelse er allerede gammel i Europas Historie og til den have Nationerne vandt sig; den udspringer fra den Tid af at disse tre store Magter forenedes med hinanden om Polens Deeling, og da Keiserinde Catharine den 2den og Keiser Joseph den 2den lagde Planen til Tyrkiets. Men et politisk Venskabs Oprettelse imellem Frankerige og Storbrittannien, disse langvarige og dødelige Fiender, hører til vore Dages politiske Underværker og maae tilskrives Ludvig Philips modne Beskuelser og Talleyrands politiske Talenter. Karakteren af dette politiske Venskab tilkiendegav Lord Althorp ved følgende Udladelse i Parlamentet i forrige Januar: at Frankerige og England have sluttet et nøie Venskab med hinanden for at modsætte sig enhver despotisk Magt i Europa, og for at understøtte Friehedens Sag. Ved denne Erklæring synes disse Magter at have besluttet at betiene sig af det constitutionelle System som en politisk Hæver, der kan give deres Foretagender et større Eftertryk. Det er mærkværdigt at betragte hvorledes de Engelske Blade gaae ind i denne Beskuelse, langt mere end de Franske, hvorledes de erkiende Nødvendigheden af denne Forbindelse og synes at bestræbe sig for at faae det gamle Nationalhad mod de Franske undertrykket hos Folket. Der gives nogle Spor til at der ere gjorte Forsøg paa at faae denne Forbindelse sprængt; men at de ere mislykkede, i det mindste fremkomme de Engelske Blade med Beskyldninger i denne Henseende. Men da det politiske Venskab imellem disse to Magter ikke lader sig forstyrre, saa er det naturligt, at de østlige Magter slutte ogsaa deres indbyrdes Forbindelse saameget nøiere; det hengangne Aar afgiver de tydeligste Vidnesbyrd derpaa: J August blev der holdet en Minister-Conference i Toplitz, ved hvilket Bad Kongen af Preussen havde indfundet sig, og som kan ansees som en Forberedelse til de vigtigere Forhandlinger, som fulgte ovenpaa. Keiseren af Østerrige foretog sig en Reise til Bøhmen, og den 14de August havde han en Sammenkomst med Kongen af Preussen i Theresienstad. Hs. Majestæt den Russiske Keiser foretog sig en besværlig Landreise til Tydskland; da en Storm forhindrede den lettere Overfart med et Dampskib til Pommern. Han havde en Sammenkomst med Kongen af Preussen paa Slottet i Schwedt; derpaa den 10de i Münchengratz med den Østerrigske Keiser; hvorpaa han ilede over Schlesien og Polen tilbage til Petersborg. Underhandlingerne bleve efterat Monarkernes Aftale var gjort, i nogen Tid fortsatte i Berlin, hvortil den Russiske Minister, Greven af Resselrode, havde indfundet sig. Formaalet for disse Underhandlinger, om hvis Vigtighed man kan giøre sig en Forestilling af det, at tre saa høie Monarker havde foretaget sig saa vidtløftige Reiser for at giøre de fornødne Aftaler med hinanden, ere forblevne en Hemmelighed, sandsynligen have de udstrakt sig til Politiken i dens hele Omfang. Det Formaal, som gav sig tydeligst tilkiende var at regulere Tydsklands Anliggende ved den giærende og næsten sværmende Stemning, som har udbredet sig i dette Lands constitutionelle Stater, og især hos den studerende Ungdom, og ved den uafladelige Strid imellem Fyrsterne og Landstænderne. Dette Formaal af Underhandlingerne gav sig ogsaa temmelig tydeligt tilkiende af en Reise, som Hs. Kongelige Høihed Kronprinsen af Preussen foretog sig i Efteraaret til flere Tydske Hoffer, og af den Beslutning, som er fattet, at en Minister-Kongres skal i Begyndelsen af dette Aar holdes i Wien, hvortil Gesandte fra alle Tydske Forbundstater skulle indfinde sig.