Berlingske Tidende, 1754-04-15
London, den 2 April. Jblandt alle de Acter, som dette Parlement har gjort, er ingen, der forvolder større Misfornøyelse hos Almuen, end den Giftermaals Agt, hvorved iblandt andet er bleven fastsadt, at ingen maae vies udi et Sogn, med mindre han i det ringeste i 14 Dage har boet der, og har ladet trende Gange lyse for sig af Prædikestolen. J ligemaade skal intet Ægteskab være gyldigt, naar enten Mandspersoner, eller Fruentimmere under 21 Aars Alder gifter sig uden sine Forældres eller Formynderes Samtykke; men Præsten, der maatte foretage saadan forbuden Vielse, skal paa 2 Aar transporteres til America. Denne nye Lov mishager alle Koblere. Den er vel allerede bleven gjordt for et Aar siden; men da den nu først tager sin Begyndelse, saa begynder man nu ogsaa først at larme derimod. Man forgiver, at det er en unaturlig Lov, der give tyranniske Formyndere, samt fleere deslige Jndvendinger. Ruremonde, den 27 Mart. Den 6te hujus døde her i Staden Hr. von Kolonick, en iblandt Jnvaliderne udi Pension staaende Officeer, i hans Alders 107 Aar. Denne Mand. Om hvis Eventyrer kunde skrives en heel Bog, var barnfød i Bryssel, og kom meget ung i Krigs-Tieneste under Keiser Leopold. Aar 1680. blev han Fændrich, og var med, da Wien var beleyret A. 1683, men havde der den Ulykke, at han blev fangen af Tyrkerne. Han maatte ogsaa virkelig tilbringe over 36 Aar i det forsmædeligste Slaverie, men slap lykkeligen til Themeswar, og derfra til Wien, og blev af Prinz Eugenio skikket til Nederlandene, hvor han indtil denne Tiid har nydet Capitains Gage. J hans Alders 81 Aar resolverede han endnu at gifte sig med en Enke, med hvilken han ogsaa har avlet en Søn og en Dotter. Den første er Cadet udi Krigs=Academiet i Neustadt; og den sidste, som er 12 Aar gammel, er hos sin Moder. Han har for Resten nesten aldrig været syg, undtagen paa et Aars Tiid, da Mangel paa Syyn og Hørelse har holdt ham ved Sengen, hvori han har ligget med sund Forstand, og beholdt sit Mæle til sit sidste Aandedræt. Om hans udstandne Gienvordigheder vil vi ikkun anføre følgende: Efter at han A. 1680. var bleven Fændrich ved det Strafferske Regiment, som nu kaldes af Henrich Daun, og derpaa var med udi Wiens Beleyring A. 1083, blev han der af Tartarerne gjort til KrigsFange, hvilke strax solgte ham igien til en Tyrkisk Slagter, af hvilken han blev brugt et heelt Aar til at vogte Cammeeler, og meget ilde medhandlet, men tilsidst solgt til en Tyrkisk Bonde, som skikkede ham over det sorte Hav til en Avelsgaard, som ingen udi Christenheden kiender, hvor han i 20 Aar maatte giøre det allerhaardeste og groveste Arbeyde, og, med u-menneskelige Hug til, maatte lide baade Hunger og Tørst, da all Leylighed syntes ham at være betagen til at klage sin Nød for Christne Mennesker. Da omsider hans Huusbonde var kommen i Uenighed med sin Broder, der boede hos ham, gav denne sidste ham Anledning hvorledes han ved en Reyse, der skulde foretages til Mecca og hvor han skulde leede en Cameel, kunde løbe sin Vey. Han fulgte dette Raad, og tog Flugten til Constantinopel, hvorhan meldede sig hos en barfoed Munk, hvilken dog brugte all fornøden Forsigtighed, for ikke at narres af en tredsk Tyrk, deslige ofte udgive sig for Christne; han gjorde derudover intet videre af ham, end at han fliede ham en liden Seddel til en Fransk Skipper, som laae færdig at gaae Seyl. Men denne undskylte sig for at tage ham omBorde, for ikke at vove sit heele Fartøy til at confisqveres, om han blev attraperet. Da nu den stakkels Slave var ikke forsynet med noget Pas til at komme til et andet Sted, og han tillige med fik at vide, at hans Hosbonde loed lede efter ham i Constantinopel, saa, for at undgaae en forsmædelig Død, resolverede han at angive sig selv for en und løben Slave. Og saaledes blev han ført til sin forrige Hosbonde igien, hvilken til Velkomst loed ham give nogle hundrede Prygl under Fødderne, lagde de tungeste Bolte og Jern paa ham, og siden i Fiorten Aar brugte ham til langt haardere Arbeyd end tilforn. Men da han saae, at hans Slave ved det i 34 Aar udstandene Arbeyd, var aldeles forslidt og forslæbet, saa han ikke duede til fremdeeles at tiene, søgte han at sælge ham saa godt som han kunde. Han bød ham derudover Fal til en Tyrkisk Heste=Pranger, hvilken vel i Førstningen ikke vilde have ham; men da han hørde, at det var en Tydsk Slave, og som han agtede at føre nogle Tyrkiske Heste til Ungarn, men for Resten tænkte, at faae en god Løse-Penge for ham; tog ham, og gav en gammel Hest for ham. Denne hans nye Hosbonde bragte ham altsaa med sig til Themeswar, hvor han strax meldede sig hos Gouverneuren General Greve af Wallis, hvilken kiøbte ham løs, loed ham klæde i Europæisk Dragt, og skikkede ham hen til Wien.