Politivennen, 1801-01-01
Om Dyrheden i Engelland. Intet Sted er større Handelsfrihed, end i Engellandt og dog er et Par Millioner engelske Mennesker færdige at døe af Mangel paa de første til en uhyre Pris opskruede Fornødenhedert og det efter en Høst, som, efter engelske Beretninger, er en af de rigeste man i lang Tid har oplevet, og efter at en umaadelig Tilførsel var udvirket i de for Høsten gaaende Maaneder, saavel ved Prenier, som ved de uhyre Priser selv. Saa unægteligt som det er, at denne Elendighed ikke beviser det allermindste imod Handelsfrihed, der altid bliver at anbefale i den storste mulde Grad, der kan bestaae med en heel Nations Velt saa fyndigt beviser den, at de Statsstyrere fejle, der troe: at den blotte Handelsfrihed ikke allene vil skærme et Land imod fuld Mangel af de første Fornodenheder, men endog (ved den sapponerte stærke Konkurrentt af Sælgere) holde Priserne paa en taalelig Standpunkt. De første Følger, næst efter den fattige Mængdes store Misfornøjelse, var Oprør, Opbrydelse og Uoplyndring af Forraadchusege, og voldsom Hortsalg af de til Torvs kommende Vare. Ved stærke militære Patrolleringer, ved at skyde med skarpt paa Almuen, ved at nedsætte Priserne for et Øjeblik, ere disse skrækkelige Optrin standsede. Men Skændsel over dem, hvis Daad var første Aarsag til saa mange fortvivlede Menneskers Blodsudgydelse: Mange vakre Familier af Middelstanden, der hidtil kunde leve anstændigt, men nu see dette gjort umligt, have grebet til et andet Middel: at afholde sig saalænge fra Brugen af Smør o. dl., til disse Vare nødes til at falde. Paa mange Borgeres Borde seer man Honning istedet for Smør og Tyendet faaer Savnet af Smør betalt i Penge, da man saaledes er vis paa at disse gaae Smørhandlerne forbi. Sikkert er en saadan Kækhed og Bestemthed at rose, (mon nogen Københavner vilde gjøre det? Nej. da nylig en Tønde Smør galdt 100 Rd., købtes ikke desmindret og neppe smides tyndere paa Brødnu, da Tønden koster 60 Rd., end naar den ellers kostede 40 Rd.) men et fuldkommen lraftigt Middel bliver den dog ikke, da mange vel ikke ville paalægge sig sligt Baand, saa at der dog ere Købere i Mængde, og især da man ikke kan frasige sig Brødets Brug, og altsaa ved slig frivilligt Afhold slet ikke kan virke paa Kornpriserne. Utallige Klager og Forestillinger ere indløbne, især fra Fabrik- og Manufakturstædernet Londons Magistrat har bedet Engellands Konge, ved en Deputazion, om at maatte for Thronen forebringe ham deres Forestilling, om Nødvendigheden i at Parlementet kaldes sammen, for at gribe de kraftigste Forholdsregler mod saa stor en Landeplage, som Levnetsmidlers overdrevne Dyrhed er. Dette nægtedes. Da det imidlertid er en af Londons Forretter, at Kongen fra Thronen skal modtage dens Forestillinger, har Magistraten besluttet at paastaae sin Ret, som da vel Kongen nødes *) til at indrømme dem. *) Danske ville maaske finde denne Paastand paa den ene og Afslag paa den anden Side, at være unyttig Etiket. Men det ere de ikke. Men i al denne Mellemtid foretages intet, og man seer deraf (thi man bør jo tiltroe den engelske Regjering at ville hielpe) hvor yderst vanskeligt det maae være, - naar Ejendomsretten ikke skal krænkes, naar Agerdyrkeren ikke skal lide, eller Handelen indskrænkes - strax at bringe Priserne ned, uagtet der er den største Overflødighed i Privates Magaziner! Da vort Fædreland befinder sig, paa noget nær, i samme Tilstand som Engelland, vil det sikkert være Læserne af dette Blad vigtigt, at see Følgen af det engelske Folks Kamp mod den Hungersnød, urigtig Handels-Lovgivning og Forsømmelse af offentlig Magasinering truer det med. Udgiveren skal derfor vedblive at meddele Læserne de didhørende Efterretninger. (Fortsættes). Sagen er, at naar Kongen af Engelland paa Thronen modtager Forestillinger, maae disse i Forebringerens Overværelse forelæses ham lydelig, saa at han ikke kan undgaae at kjende dem, hvilket ellers ikke er saa sikkert.