Adresseavis for Børn, 1782-08-21
En from Viismand blev tilspurgt: Hvorfor Gud havde saaledes velsignet ham i hans Lives tid, – Han svarede: Fordi jeg har gjort og opfyldt den mindste Pligt ligesom den største, derfor har Gud saaledes velsignet mig. IV. Alderdommens Krone. Hvorfor skulde Menneskene ikke ogsaa ære den, som Skaberen ærer, Graahaar ere en skjøn Krone paa den Forstandiges Hoved. Tre Avis Tre Gamle vare forsamlede, og underrettede deres Børn om, hvad der var Aarsag i, at de vare blevne saa gamle, Den Ene, en Lærer og Præst, sagde: Naar jeg gik ud for at lære, saa bekymrede jeg mig aldrig om Veyens Længde, aldrig var jeg stolt at mine Jndsigter, aldrig lærde jeg andre hvad jeg ikke alvorlig havde besluttet selv at gjøre, og aldrig løftede jeg mine Hænder op til at velsigne, uden jeg virkelig velsignede og prisede Gud, derfor er jeg bleven saa gammel. Den Anden, en Kjøbmand, sagde: Aldrig har jeg beriget mig med min Næstes Skade, aldrig har hans Forbandelse fulgt mig til Sengs og af min Formue har jeg gjerne givet og meddelet andre; derfor er jeg bleven saa gammel. Den Tredie, en af Folkets Dommere, sagde: Aldrig har jeg taget imod Stikpenge og Foræringer for at tilkiende nogen Retten, aldrig har jeg været paastaaende eller villet have Ret i mine egne Tanker, aldrig har jeg med Forsæt, Villie og Vidende fældet nogen uretfærdig Dom, derfor er jeg bleven saa gammel. Den ældste af Fædrene sagde: Det heder i Ordsproget: Ungdommen er en Krands af Roser, og Alderdommen er en Krands af Torne; men J mine Børn, J ere den smukkeste Rosenkrone paa vore Hoveder. Alderdommen er en deylig Krone, man finder den ikkun paa Retfærdighedens og Viisdommens Vey. V. Vinens Plantning. Da Nogh havde plantet det første Viinbjerg og gik bort fra det, saa kom Satan og sagde til Viinstokken: Jeg vil giøde dig, du kjere Plante Derpaa hentede han i en Hast tre Dyr, et Faar, en Løve og en Søe, og slagtede dem det ene efter det andet over Viinstokken. Kraften af dette Blod gjennemtrængde samme, og den yttrer sig endnu i dens Vext og Afgrøde. Naar Mennesket drikker eet Bæger Viin, saa er det behageligt mildt og venligt: det er Lam for Børn. mets Natur. Drikker Manden derimod to Bægere deraf, saa bliver han en Løve, og siger: Hvem er mig vel lig, og taler om høye og mægtige Ting. Drikker han endnu flere Bægere deraf, saa taber han Forstanden, og vælter sig tilsidst i Skarnet, ligesom Soen. Derfor sige de Vise. Naar Vinen gaaer ind, saa gaaer Forstanden ud. Samt, Man kjender et Menneske paa tre Ting, paa hans Bæger, paa hans Vrede, og paa hans Pung. – (Nemlig: Hvorledes han holder Huus med sin Eiendom, hvorledes han opfører sig i sine Lidenskaber, og hvorledes han gebærder sig, naar han er beskjenket.) Drengen og Myggene. Frits hoppede en Dag saa glad Omkring i Marken allevegne. Han blev ey træt, og ikke sad, Men sprang og fløy i alle Egne. Omsider han til Skoven gik, Hvor han af Myg fik mange Stik, Blev vred og skjeldte, løb og flyede, Men Fred dog kunde ikke nyde. J Harme løfted han sin Stok, Og sagde: Nu skal J faae nok, Slog derpaa hurtig til med Stokken Paa Kryds og Qvær blandt Myggeflokken; Men de kun værre blev derved, Og stak ham nu med Bitterhed. Forstukken stærkt paa begge Hænder, Og i sit Ansigt, han nu render Hjem til sin Fader, klager sig, Hvor han var stukken skammelig Og at jo meer han slog med Stokken, Jo mere stak ham Myggeslokken. En andengang gaae rolig kun din Vey, Saa skal du see, at de dig stikke ey Med ringe Fiender man ikke stride maae; Thi ellers faaer man aldrig Fred for dennem. Det klogest er, man agter ey derpaa Saa ledes de, saa slipper man igjennem.