Viborger Samler, 1840-06-02
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Paris, den 24de Mai. Af Commissionsberetningen om Napoleons Askes Bisættelse meddeles Følgende: "De kjende, mine Herrer!" sagde den gamle Soldat – Marschal Clauzel – "den Glæde og Taknemmelighed, der opfyldte denne Forsamling ved de første Ord af Regjeringens ædle og fromme Tanke. J Commissionens hurtige Svar have De fundet et Beviis paa dens Ønske: at udslette indtil de sidste Spor de nationale Antipathier, der i Keiserens Levetid væbnede Frankerig, og England mod hinanden. Frankerigs eenstemmige Ønsker imødekomne den engelske Nations Ønske om, at saadanne Følelser, saafremt de endnu skulde finde Sted, maatte nedsænkes i den Grav, hvori Keiserens jordiske Levninger skulle nedlægges. Med levende Anerkjendelse have vi seet, at Kongen har overdraget en af sine Sønner den høie og hellige Mission at overføre Keiserens Liigkiste til Frankerig. Vi have imidlertid troet, at det maaskee var en ufyldestgiørende Hylding, naar et enkelt Fartøi modtog det kostbare Bytte, og vi have angaaende denne Gjenstand raadført os med Conseilspræsidenten, hvis Svar har svaret til vore Ønsker. Han har underrettet os om, at andre Fartøier skulle ledsage Prindsen af Joinvilles Fregat. Et saadant Følge vil lægge for Dagen den Majestæt, der tilkommer den Mand, der var vor Keiser. Vi have ønsket, at en Escadre maatte slutte sig i rum Sø til Sørgetoget, og ledsage samme indtil det berører den fædrelandske Jordbund, hvor det meest glimrende Følge, som det franske Folks Beggeistring og Høiagtelse kan bevirke, venter paa Liigkisten. Med Hensyn til Valget af den Plads, hvor Keiseren skulde hvile, svævede vi i længere Tid ubestemte imellem den Ret, der tilkommer ham, og den Ret, med hvilken Mindemærkerne selv syntes at gjøre Krav paa denne kostbare Skat. Enhver Plads havde sin Talsmand og Forsvarer: Pantheon, der er indviet til alle store Mænd, la Madeleine, der endnu ikke er indviet til Nogen, og der altsaa med føie kunde indvies til Keiseren; Triumphbuen; Vendömestøtten, og St. Denys, der har Krav paa ham, da han var legitim Souverain. Omsider ere vi blevne enige med Regjeringen om at vælge Jnvalidernes Kirke. – Samlingen paa dette Sted, Bygningens Majestæt, det Afsluttede ved den Deel af Kirken, hvor Graven skal reises, og hvor kun Asken af Vauban og Turenne skal forblive, der have Napoleons Villie at takke for dette udmærkede Asyl: Alt Dette retfærdiggjør et saadant Valg. Endnu mere retfærdiggjøres dette af den hæderrige Varetægt, vore Hæres gamle Krigere - Beteranerne - ville yde ham. Uden Tvivl er Napoleon for os ikke alene den store Krigshelt; vi see tillige i ham Souverainen og Lovgiveren. Men jo mere vi ære ham som Konge, desto mere ønske vi, at hans Gravminde ei maa staae forladt; og hvilken anden Varetægt kan man forlange for ham, end denne Krigerfamilie. Jøvrigt, mine Herrer, udtaler Napoleons Aand sig overalt i Jnvalidernes Hotel; det er ham, som har bisat der Ludvig den 14des tvende største Feltherrer; det er ham, der har smykket Skibet med alle disse Faner, Vidner og vore hundrede Seire; dette var det Sted, hvor den første Uddeeling af Æreslegionen foregik, denne Kirkes Kuppel knytter sig i enhver Henseende til Mindet om ham, og to af vore store Jnstitutioner æres ved vort Valg: Jnvaliderne selv og Æreslegionen. Napoleon vil altsaa hvile hos Jnvaliderne, men i Eensomhed; og desaarsag have vi i Loven optaget en Artikel, ifølge hvilken Graven kunde opføres under Kuplen, og denne ligesaavel som de tilstødende Capeller udelukkende forbeholdes Napoleons Gravminde, uden at nogen anden Liigkiste for Fremtiden der kunde finde Plads. Ligeledes have vi udtalt det Ønske, at Keiserens Eqvester=Statue maatte vorde opreist paa en af vore offentlige Pladser, en Ære, der tilkommer kronede Hoveder, og der endnu ei bleven ham til Deel. En modnere Undersøgelse med Hensyn de fornødne Udgifter har viist Utilstrækkeligheden, af den Creditsum, Ministeriet har forlangt. Vi foreslaae Kammeret at bevilge 2 Millioner Fres. Julii Kongedømmet tilkom det at give Nationens Helt et Asyl i Frankerig; det rolige og frie Frankerig tilkommer det at vise, hvor retfærdig Friheden er imod Hæderen."