Den Vest-Sjællandske Avis, 1822-05-25
Keiseren lod Fæstningen Schabacz, som ligger i Nærheden af Belgrad angribe, Garnisonen, som kun bestod af 800 Mand, overgav sig, derimod blev Fyrsten af Liechtenstein dreven tilbage fra Fæstningen Dubiza med et Tab af 1200 Mand. Tyrkerne fik nu det tredie Exempel paa hvor skabeligt det er for dem at have Græske Fyrster til Hospodarer i Fyrstendømmerne Moldau og Wallachiet, som støde til de christelige Stater, Hospodaren i Moldau Fyrste Lystlanti, som var bleven indsat i den bortflygtede Maurocordatos Sted, gik pludselig over til Østerrigerne; imidlertid gjorte dette disse ingen betydelig Fordeel; meget meere udmattedes Armeen af mange smaae og frugtesløse Foretagender, den gjorde ingen Fremskridt af Betydenhed; at den Russiske Armee blot beskiæftigede sig med Oczakows Beleiring, svækkede Lysten hos den Østerrigske Feldtherre til eene at trænge dybt ind i Tyrkiet; Sommeren blev overordentlig heed og brændende, og Armeen blev hentæret af Strabadser og Sygdomme 20000 Mennesker laae paa eengang i Hospitalerne og Armeen maatte idelig recruteres. Østerrigerne forendrede nu deres Operations Plan, istedet for at angribe, søgte de blot at værne sig mod Angreb, de trak sig tilbage til deres Grændser, og omgave disse med Cordoner for at hindre Tyrkerne fra at bryde ind, nu opstod en Maade at føre Krig paa, som ret passer sig for Tyrker, hvis Force bestaaer i deres Cavallerie, i deres legemlige Styrke og Kraft til at føre Sabelen, og deres personlige Vildhed og Tapperhed; Tyrkerne fik nu nemlig Leilighed til at angribe Østerrigerne i smaae Hobe og paa en udstrakt Linie; daglige og høist ødelæggende Fægtninger forefaldt. J August kom Storvezieren til Armeen, og giorde store Tilberedelser til at bryde ind i de Østerrigske Lande; hvorved den Østerrigske Armee maatte prøve det ene Vandeld efter det andet; først angrebe Tyrkerne General Padilla den 7de A gust ved Schupanck, sloge ham, og gjorde 13 Kanoner, hele Bagagen og Feltcassen til Bytte; Staden Orsova blev befat af Tyrkerne; en Seraskier med 40000 Mand angreb General Wartensleben, under blodige Fægtninger maatte Østerrigerne daglig retirere; Oberst Stein maatte ved en Position, som kaldes Veteranhuulen, overgive sig med sine Folk til Tyrkerne, som behandlede dem med megen Ædelmodighed, Storveziren yttrede selv, at han nødig førte Krig med Østerrigerne, og at han ønskede, at de vilde opgive Forbindelsen med Russerne. Den Tyrkiske Armee voxede til en Størrelse af 130,000 Mand, og brød ind i Bonatet; efter en Deel mindre Fægtninger rykkede Storvezieren frem til Mehadia, derfra marscherede han mod Slatina hvor Keiseren stod i Leier med sin Armee i en ufordeelagtig Stilling; fra den 10de til den 14de September bleve Østerrigerne her uafladeligt angrebne a Tyrkerne; den 14de kom det til en sand Bataille, Tyrkerne søgte at falde den Østerrigske Armee i Ryggen, da Artilleriet især tilføiede dem Skade, saa styrtede de sig med et blindt Raserie ind paa Kanonerne, og nedhuggede Artilleristerne, med største Møie blev den Østerrigske Armees aldeles Undergang afværget. Følgerne af dette Slag, var imidlertid at Keiseren maatte lade Broerne og Magazinerne afbrænde, og trække sig med sin Armee tilbage til Temesvar i Ungarn, Tyrkerne forfulgte Østerrigerne med den største Jver, og giorde den 21de September et ødelæggende Angreb paa den Østerrigske Armee, som mistede foruden mange Folk tillige 15 Kanoner, og en stor Deel af Bagagen. Endelig naaede denne Armee Temesvar, men under de største Anstrængelser og frygteligste Ødelæggelser, den maatte opbrænde 42 Byer i sit eget Land for at standse Tyrkernes Fremtrængelse. Disse styrtede frem med en stormende Tapperhed, og vare ret i deres Element, som bestaaer i at gjøre idelige Angreb, at forfølge og at ødelægge. Havde ikke Østerrigerne havt noget Held paa andre Punkter, saa vilde Tyrkernes Angreb havt endnu farligere Følger for dem; men den gamle og fra Syvaarskrigen saa berømte Feldmarskal Landon havde overtaget Commanden over Fyrsten af Lichtensteins Armee i Croratien, og hiulpet Østerrigernes Sag der noget igien paa Fod; han indtog Fæstningen Dubitza den 25de August, ophævede Cordonen i disse Egne, og tvang Fæstningen Novi til at capitulere den 3die October. Prinsen af Coburg havde imidlertid paa en anden Side i Forbindelse med den Russiske General Soltikov angrebet Fæstningen Chozim i Moldau, efter en langvarig Beleiring overgav Besætningen tilsidst Staden den 19de September, dog paa det Vilkaar, at den erholdt fri Afmarsch og Ret til at medtage alle sine Eiendomme. Disse Vanheld og Vinterens Nærmelse bevægede Storvezieren at trække sig tilbage til Wallachiet; men nu anrettede de skrækkelige Ødelæggelser paa Tilbagetouren, man regner paa at over 100 større og mindre Byer bleve lagt i Aske, især gik det udover alle offentlige Bygninger og alle private Huse, som Jndvaanerne havde forladt. Den 17de November blev en Vaabenstilstand afsluttet imellem Keiseren og Paschaen af Rumelien, som i Storvezierens Fraværelse førte Overcommanden. Dette uheldige Feldtog havde kostet den Østerrigske Armee 57000 Mand, hvoraf mangfoldige vare omkomne ved Sygdomme, foraarsaget mange blomstrende Egnes Ødelæggelse og mangfoldige Familiers Undergang, og den kostede endelig Keiser Joseph den Anden Livet; thi hans Helbred blev saaledes nedbrudt, deels af Græmmelse og deels af Strabadser, at man kunde forudsee hans Død; han levede ikke heller længere end til den 20de Februar 1790. Den 5te December 1788 kom han tilbage til sin Hovedstad. (Fortsættes.)