Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-09-02
Min ærede Modstander er af den Formening, at Discontons Lavhed kun er et Beviis paa, at der er faa Vexler at discontere, altsaa liden eller ingen Handel &c. Men at Discontons Høihed er et uforkasteligt Beviis paa megen Handel, og dens Lavhed paa en standset Handel, det er en af Sagkyndige almindeligt antagen Sætning. Vist nok kan det ikke nægtes, at der, hvor der kun er faa Vexler at discontere, ogsaa kun maa være ringe Handel, men af ringe Handel følger ingenlunde, at der maa være Pengemangel. Forf. slutter: var der flere Penge blandt de Consumerende, saa var der større Handel a., men denne Slutning er ikke rigtig; thi det er bekjendt nok, og af Erfaringen tilfulde godtgjort, at de, som have de fleste Penge, sædvanligst ere de maadeligste Consumenter, medens de, der have de færreste, ere de runde ligste. Man spørge vore Tracteurer, Klubværter, Kræmmere, Hyrekudske &c., af hvilke Folk de have meest Søgning, enten af de store Capitalister, eller dem, som ere altid i Betryk for Penge, og de ville svare, naar de ellers ville være upartiske, blandt de sidste. De saakaldte gode Tider under Krigen gjeldte for gode, ikke fordi der var flere virkelige Penge da end nu, men fordi de vare i Menneskers Hænder, der ikke vilde eller kunde holde paa dem. Netop i Aaret 1813, da en Specie gjeldte henved 24 Rbdlr., og hele Seddelmassen kun forestillede 1 1/2 Mill. Specier, var jo Consumenternes Tal størst. At det var Pengenes hurtige Omløb, der satte Liv i Alt, er saa bekiendt og erkjendt en Sandhed, at det næsten ikke mere behøver noget Beviis. Letheden og Hurtigheden, hvormed vore Tiders Statslaan næsten allevegne kunne istand bringes, mener Forf., heller ikke beviser, at der ei er nogen Pengemangel. Han troer, at det kun beviser, at denne Handelsgreen er fordeelagtig for vedkommende Bankører, da de her sikkrere og lettere kunne anvende deres Capitaler, end ved Søhandelen &c. - Men Enhver, som kjender Maaden, hvorpaa saadanne Laan slukkes af saadanne Bankører, kan det ikke være ubekjendt, at disse i Grunden kun ere Commissionairer, eller om man vil, Entrepreneurer, som indestaae for, at den laante Sum til bestemt Tid udbetales vedkommende Stat, og at de, saasnart som det kun med nogenlunde Fordeel kan skee, afhænde Obligationerne, hvorved da disse komme i tusinde forskjellige Hænder. Den Fordeel, de i det Høieste afkaste, er omtrent 6 pC. Rente, hvilken vist ikke kan kaldes ubillig, da Creditorerne sædvanligen binde deres Capitaler i 30 til 40 Aar, i hvilket lange Tidsrum de, naar Skjebnen ikke er dem gunstig, i Tilfælde af, at de ville sælge deres Obligationer, maa lade sig nøie med, at faae Dagens gieldende Priser, hvor lave end disse staae. Men Enhver veed, at det maa være en slet Handel, der i et heelt Aar ikke skulde kunne afkaste større Fordeel end 6 pC., og hvor kunde vel troe, at Nogen vilde sætte sine Penge i Papirer til en saa mange Forandringer underkastet Værdie, uden at faae høiere Rente, naar det kun paa nogen Maade var ham mueligt at anbringe sine Penge bedre i Handel eller anden Næringsvei, Altsaa beviser netop den Lethed, hvormed Statslaan bringes istand, at der er ingen anden Udvei for Capitalers Anvendelse, og da disse Laan ere saa meget betydelige, saa skjønnes noksom, at der ikke kan være nogen virkelig Pengemangel. Forfatterens Forsikkring, (S. 1027), at Staterne nødvendigen maa betale, for at sikkre deres Credit, om nye Laan, skulde behøves, at Bankørerne her sikkrere og lettere kunne anvende deres Capitaler &c., harmonerer aldeles ikke med hans Forslag (S. 1043) om at nedsætte Renterne af Kgl. Obligationer til 3 1/2 a 3 pC.