Viborger Samler, 1779-01-25
Noget klækkeligt for Smagen. En Ode. alheur an maitre Fou, qvirime bien & pense! Ile perdra un jour, ce bon Sens, qvil encense. Paa Dansk Vorrask. Den som i sine Vers, ned til Fornuften sank J disse Tider, fik saamen kun Stank for Dank. Saa Hos Saa flyv - paa Tidens Marmorvinge! Pindarisk stolt - min klingrend Sang, Ætherisk - reen - skal Harpen klinge Harmonisk - høi - som Sphærer klang. Du Fiønghuls Søn - paa Moroens Heede! Fra snevre Huus - du - dan min Røst! Du - Nomius - min Finger lede Paa Streng - at - dirre - salig Lyst. Dig -- Troskab - ja - dig - Toner svulme Sødt suuslende - som Salsebil -Der om det trædskfri Hierte ulme - Troqvithed - knittre - Rashands Jld Ferduus ei lig - jeg Strengen hæver, Heed - higend - Makmuds kaldende Guld: Nei, - gridskfri - kiekke Lire hæver Den skingrer - Dyd - ei skingrer - Muld. Fra Kloris smillefunklend Øie Jndtylles - Skaldbarm - Løn og Aand Astrea liig - hun kan ophøie Til flammend Dyd - med Demant=Baand. Sera Serapher - i de sølvblaae Himle, Nedslynger, - Bragas Sønner=Held, Om dem - elysiskt - Glæder svimle, Thi Troskab er - frydbragend, Væld -De - Phoebi - Barder - som - udbrøle, J Sangens Torden - gavnigt - Harm, Svigfyldt - og - hvislend - Glæder føle, Opspile Fryd - hvert Rum i Barm - Varkyrien - Dem - Nektar gyde! J troløs - Niddings Hovedskal! - Elysens Fryd - Reguler nyde Dem - fugte - Mød - i Odinsk Hal. - Lovtale over S. T. Frue Geheime Konferentsraadinde Desmerciers, for 4 afbrændte Gaarde i Raadved, hun har opbygt. Puk nu Hatting=Herred af din Fællesskabs Ophævelse, Andre gaae og ud af dettte Slaverie, og betræde Frieheds Bane. De søge og Fællesskab i Æren af en ophævet Fællesskab i Marken. Raadved vidner dette. Den foer op i Røg, faldt ned i Aske, opstaaer i Ære. Jeg saae det. J.g sagde, som Moses: Jeg vil hen at see det store Syn. Den brændte, og ikke opbrændte. Himmel, tænkte jeg, er der og en Opstandelse til for afbrændte Gaarde! Henrykt spørger jeg, Hvo har gjort dette store Værk: Værk, J. Vor Hosbond, svares, Frue D... Nu fik jeg Øine. Alting beseer jeg ude og inde. Alting finder jeg i den fuldkomnere Orden. Gaardene, som hine Exechiels, fiire, ligedanne i Bygning, i Mark, i Hartkorn. Jndvortes den beqvemmeste Jndretning. Udvortes den rigtigste Symmetrie. Muurede Vægge. Jeg besaae Marken. Hvilken Charme, hvilken kildrende Følelse, Nye Himmel og nye Jord syntes mig at see; thi see, hver Gaard ligger for sig i lige Afstand. Ligger ved sit Vand. Ligger midt i sin Mark. Medium tenuere beati. d. c. De ere lykkelige, som ligge midt i deres Mark. Lykkelige Ulykke! Her er Ulykkens Jld slukt med en gylden Regn. Ørken er bleven en frugtbar Mark. Men store Dame, Du Byens Ceres og Moder, som har gjort den store Jndretning paa egen Bekostning, aldrig var du større. Tilfældet var en varm Lærdom fra Himlen, som opvakte de Dyds Gnister, der laae i Dit Bryst, og fremlokkede de runde Sinds Gaver af deres Forborgenhed, som Naturen har anlagt, Naaden formeeret, Udøvelsen stadfæstet. Du har æret Kongens Anstalter, fortient Landhuusholdning=Selskabets Opmerksomhed, ophøiet din høie Stamme, og efterladt dine Landsmænd et følgværdigt Exempel. Du bør være tilstede, naar Verdener skal dannes, og, naar de forgaae, skal Du blive; thi Du har foreviget dit Navn og sat det en Friestad i Raadved. de Hvor Hvoraf har det Ord Almanak sin Oprindelse? Sv. Vi have mange Ord i vort Sprog, som ei ere af vort Sprog, men af fremmed Herkomst, og har vundet Jndføds=Ret hos os, for den Tieneste, de giøre os. Af dette Slags er Ordet Almanak, hvis Fødeland er Ægypten, hvorfra saa mange andre Ord og Ting forskrive sig. Ægypterne sætte først paa Registeret af deres opdigtede Konger een, nav lig Menes, der betyder en Regel for Folket, item en Lovgiver, som af Begyndelsen langt fra ei var en Persons Navn, men et vist Mærke for Folket, belangende deres Mark=Arbeide, der var saa vanskelig som vigtig, for de bleve ret bekiendte med NilFloden, hvilken gav Anledning til saa mange Mærker i deres Oeconomie og Politie. Menes var altsaa kun et Tegn og Efterretning, sat paa en Støtte offentlig, hvorefter Folket kunde vide, hvad Arbeide. de i hver Maaned kunde foretage sig. Det nedstammer fra Manah eller Manach, som hos Hebræerne, og Araberne betyder at tælle, regne, indrette, og har fast i alle Sprog bevaret sit Stamme Navn efter hvers Dialect. Mene, Mensis, Mois, Monat, Maaned, have alle en Liighed af Roden Manah, og deraf er Ordet Almanak, der er som et Mærke, Tal og Indretning paa vore Tider og Foretagender. Det Ord Al er Arabisch, og omtrent saadant et Til Hos Tillægs=Ord, som en eller et i Dansken, og findes i adskillige Ord, f. E. Al Kali, Al-Chemie, Al=Ko ran ac. Hver Bonde snakker Arabisch, naar han kalder sin indlukte Seng en Alkove; thi Bastholm i ha Jødiske Historie skriver, at Araberne endnu kalde det inderste af de 3 Afdeelinger i deres Telte Alkobbah.