Aalborg Stiftstidende, 1837-04-08
England har, som bekjendt, 12 Krondommere, som aarlig 2 Gange i Kongens Navn i de forskjellige Grevskaber pleie Retten, i Forening med de store Juryer og til den Ende bereise hele Landet. Forenede i London udgjøre de Kronens ristore Raad i alle de vigtige og tvivlsomme politiske Qvæstiogener, som den ønsker drøftet. De kaldes til den Ende samilmen af Kronens General-Advocat, som gjør dem bekjendt med Qvæstionen og de til samme hørende Documenter, i dette Tilfælde altsaa med de diplomatiske Noter, Breve, Tracestater, Forklaringer over disse, Actstykker, Beviser o. s. v., efter Omstændighederne ogsaa med Landkort, historiske og statistiske Notitser, kort sagt, med Alt, hvad der kan sætte dem istand til at see klart ind i Sagen og at motivere en moden Kjendelse i samme. Ansaaes denne Sag ikke at være af betydende Vigtighed, kan man neppe antage, at Lord Palmerston skulde have underkastet den denne Prøvelse. Jmidlertid maa man ikke troe, at dette Tribunals Kjendelse iøvrigt har nogen afgjørende Jndvirkning paa Englands fremtidige Forhold til den paagjældende Magt, her Rusland; det er blot en engelsk Kjendelse i Sagen, som Kronens Minister afæsker Kronens Dommere, for at benytte dens Præmisser, naar han skal forsvare Statens Jnteresse mod andre Regjeringer, eller, naar Spørgsmaalet om Krig og Fred kommer til Afgjørelse i Parlamentet, da at kunne støtte sig paa denne motiverede Anskuelse af Sagen af et Raad, som England altid har betragtet som høist ærværdigt, indsigtsfuldt og ulasteligt i alle Henseender og bruger denne Formening, som en fast Basis at bygge sine Forslag paa. Hvad England, naar hiint Tribunals Dom er dets Minister og hans Anskuelser gunstig, vil gjøre, er aldrig med Vished at forudsige, men det maa bemærkes, at Krondommerens Kjendelse høist sjeldent æskes og ikkun i Tilfælde, der synes at være saa følgerige, at Regjeringen anseer sig bedst tjent med at følge Kjendelsens Anskuelser. Det er saaledes meget sandsynligt, at denne Sag, fra engelsk Side, om føie Tid kan bringe et Alternativ om Krig og Fred til Afgjørelse. Hvad Rusland i dette Tilfælde vil gjøre, beroer ganske paa dets øieblikkelige Forhold; det staaer til denne, i høi Grad, afhængige, Magt, om den, efter nøiere prøvede og grundigere udviklede Reclamationer, vil lade Sagen gaae til Forlig, eller og den finder det mere overeensstemmende med sin Ret, sine Forhold og sin Stilling ved Kaukasus og i Sortehavet, at være paastaaelig og at vove Følgerne af et Fredsbrud. Vistnok staae for begge Nationer, de mægtigste paa Jordkloden, store Jnteresser paa Spil. Det første Kanonskud, der løsnes i en Krig som den, der her truer, vilde drøne igjen i det Indre af begge Stater, vilde ryste flere end eet Rige udenfor dem og kunde let, efter en nu mere end tyveaarig Fred føre en ny Række af blodige europæiske Krige efter sig. Sagen med Skibet Vixen, er et Symptom paa en Tilstand, hvis sygelige Krampetrækninger føles fra Ganges til Jishavet, fra Tajo til den chinesiske Muur, som i det dyriske Liv, saaledes ogsaa i Statssamfunds-Legemernes komme, først da naar et Onde er udbrudt, allede andre Brøst og Svagheder for en Dag, som en tilsyneladende udvortes Sundhed hidtil syntes at dække. Men da der fra begge Sider er saa meget at vove, kunde man haabe, at der intet Middel vil blive uforsøgt, for at hindres Udbruddet, men Sagen seer for Tiden heelt alvorligt ud England har appelleret til sit høieste Tribunal i denne statsretlige Qvæstion; Rusland svarer paa denne Udfordring ved Kjendsgierninger, der ikke ere beroligende. Engelske og franske Blade berette, at et jonisk Skib, St. Nicola kaldet, som under engelsk Flag kom fra Samsum ved den tyrkisk assiatiske Kyst i Sortehavet, er blevet afviist ved begge Donau mundinger. Et sardinisk Fartøi og en østerrigsk Goellette fra Ragusa, som i Sinope havde ladet med Brænde til Varna, ere af russiske Skibe i aaben Søblevne tvungne til at vende om. Ni russiske Krigskibe ere udløbne fra Nicolajew, for at give Ruslands Fordringer og Foranstaltninger Vægt. Har alt dette sin Rigtighed, saa er Rusland, allerede i Færd med factisk at tage Sortehavet i Besiddelse, medens England endnu raadslaaer om, hvorvidt dets Fordringer paa en Kyststrækning, der beboes af et fattigt Bjergfolk, ere retmæssige eller ei. Den russiske Politik har altsaa her, som i alle lignende Tilfælde, Krav paa den Roes, at den sk nytter Øieblikket og med Bestemthed og conseqvent Dristighed skrider frem mod det Maal, den engang har i Sigte. Ogsaa her viser den, at den alene veed hvad den vil, og et Herre over, strax at gribe til de hensigtsmæssigste Midler. Om nu denne raske Fremfærd er en Følge af dens Selvfølelse af sin egen Magt eller og der hemmelig i Baggrunden ligger en Anelse om, at Modstandernes Forlegenheder i deres Hjem for endeel lamme deres Magt forØieblikket, vil først vise sig, hvis denne Forlegenhed og den af samme flydende Ubestemthed ikke er saa stor hos Cabinettet i St. James, som man i Petersborg indbilder sig og som en fransk Journalist (Lamennais i Journalen le Monde?) synes at antage, der netop ogsaa har valgt denne Sag til at bevise, at den engelske Magt er i Aftagende, fordi den ikke handler med sin gamle Selvtillid. Om nu, som den nysnævnte Journalist paastaaer, den berømte Pitt i et Tilfælde som det med Vixen", istedetfor først at sporge de Lovkyndige, strax vilde have brugt Kanonerne, som Talerør, turde vel være ligesaa tvivlsomt, som det er langtfra at være afgjort, at Lord Palmerston ikke vil ende med dette Sprog. Der staaer endnu tilbage for denne Statsmand, ikke saameget at give den europæiske Diplomatik enkelte Beviser paa Jndsigt og Energi, som at forelægge den en Række af Handlinger, der bære saadant Præg, men han staaer dog tilsidst, som enhver engelsk Statsmand, under Jndflydelse af den Hovedmagt i England, som kaldes den offentlige Mening og denne er i dette Land mere end nogensteds Udtrykket af, hvad der ansees baade for den Enkeltes og det Heles Jnteresser, men, hvorledes disse ved Ruslands tryende Stilling i Orienten maae føle sig saarede og stedte i Fare, kan ikke være vanskeligt at see for den, der med uhildet Blik betragter Forholdene, og de nærmeste engelske Parlamentsdebatter om denne Sag ville vistnok blive af vægtigere Jndhold, end dem, der stundom beskjæftige de franske Kamre om Frihed, Liighed og Broderskab.