Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-03-08
Fodposten. Man kan ikke negte, at Fodposten er en meget skjøn Indretning; men det gaaer med skjønne Indretninger, som med skjønne Fruentimmer: de udgjøre den enes Lykke og den andens Plage. Mit hele Bord ligger i dette Øieblik fuldt af Breve, som denne Post har bragt mig fra Folk af begge Kjøn og af forskjellig Stand. Skal det saaledes vedblive i Fremtiden, maa jeg anlægge en Fodpost, blot for at faae alt, hvad der lader sig svare paa dette Hav af Breve, tilbørlig besørget. Jeg kan imidlertid ikke undlade, efter Haanden at meddele mine Læsere nogle af de Projecter, Planet og Forslag, jeg har modtaget. Rigtig nok er det meget vanskeligt at sige, hvilke af disse Aandsproducter, jeg først skal sende ud i Verden; men for ikke at fornærme nogen af de Herrer Jndsendere, vil jeg holde mig til den brængeste Anciennetet, en Orden, som jeg altid har været en stor Elsker af, skjønt man i vore Dage i selv i saadanne Tilfælde, synes at hade det gode Gamle. Følgende Skrivelse har jeg faaet i Gaar, og det tilkommer den, efter Ancienneteten, at optage her den første Plads: Min Herre! "Siden der nu ved den ny Fodpost gives saa god Leilighed til at faae et Brev besørget til Dem, saa har jeg ikke taget i Betænkning, at meddele Dem her nogle Tanker til nærmere Overveielse, angaaende en Sag, der allerede i lang Tid har ligget mig paa Hiertet. Seer De, jeg er en rig Mand; jeg besidder alt hvad der er godt at nyde og lystigt at see paa. Jeg har en smuk Gaard og en smuk Kone, gode Venner og gode Vine, et herligt Bord og en endnu herligere Egnivage. Der er altsaa fra den sandselige Side intet at ønske for mig mere, det maatte da være, engang at blive Felser paa St. Domingo."Men fra Sjelens Side er der dog ende nu meget at ønske for mig. Jeg kan ikke negte, at jeg imellemstunder ordentlig føler en uimodstaaelig Lyst til at erhverve mig et Slags Udsdelighed. Rigtig nok skulle vi alle døe, og Alexander Magnus og Sivert Posekiger nyde i saa Fald lige meget godt af deres Udødelighed, naar de eengang ere døde, men da man nu paa den ne Jord ikke kan leve paa nogen anden Maade efter Døden, end netop ved at gjøre sig udødelig, saa gad jeg dog prøve det Spøg. Men Alting er jo forqvaklet i vore Dage, selv den Konst at gjøre sig udødelig Siig mig, kjereste Ven, er det ikke en reen Malheur at leve i saadanne Tider 2 Men een af mine Bordvenner havde nyligen et Jndfald, som er simpelt, men godt. Hør, sagde han, da jeg i Spøg lod falde et Hed om den Ting, der er jo saa mange blevne udødelige, uagtet de vare saa fattige som Kirkerotter. Evald var jo færdig at døe af Sult, og han, som skrev Landsbypræsten af Wakefield maatte jo, som jeg nylig har læst, give sine Creditorer Landsbypræsten i Betaling, for at slive fra Slutteriet. Kunne saadanne Prakkere blive udødelige, saa maa jo for Por ker den nok kunne blive det – Fra den Tid af, at min Ven har gjort mig opmærksom herpaa, har jeg bestandig speculeret paa, at skrive en Piece, hvorved jeg i det mindste kunde gjøre mig udødelig. Der kan jo dog for Diævlen ikke være nogen Hexerie i at skrive en Balders Dod eller Landsbypræst af Makeffeld, især for en Mand, der ikke behøver at sue paa Labberne af Sult, eller hvert Øieblik at frygte for Underfogdens Folk. Men her møder nu igjen det Spørgsmaal: "hvad skal man skrive om Hver Gang jeg seer en Comoedie, forekommer det mig, som om det var en reen Bagatel at skrive et Stykke. Hundrede Jdeer strømme da ind paa mig, og jeg længes kun efter at komme hjem, for i den første Ruus at lægge Haand paa Værket. Men, at naar jeg saa kommer hjem, saa løber Alting i eet for mig, og Jdeerne ere ligesom pidskede bort. Jeg anseer det des uden for Fjas at skrive Comoedier; thi først skal man eensureres af Directionen, siden af Acteurerne og Actricerne, Statister og Chorister, og naar da alt kommer til alt, saa slaaer en Flok Lapser sig sammen, for at hysse og trampe, og saa god Nat Udødelighed!" Jeg har ogsaa tænkt paa at skrive et videnskabeligt Værk, men det er vel heller ikke den rette Vei til Udødeligheden. De Lærde have nuomstunder jo ligesaa godt deres Lauge som Skrædere og Skomagere, naar man vil gjøre sin Lykke, saa maa man gjøre Credencer for Peer og Poul, løbe fra Herodes til Platus, tractere Reenssenter med Dyrekøller, og Præsidenter med Haresteg, og alt det er mig for vidtløftigt. Der er desuden alt for mange, som man i saa Fald skulde gjøre Credencer forMen jeg har besluttet at vælge en ganske anden Vel. Jeg vil Frive en Bog, som Verden kan hoste sand Rykke af. - De fordser formodentlig allerede Prene for at høre dens Titel, Den skal hedde, Paradiset paa Jorden. En Himmel og et Helvede paa Jorden eie vi allerede, nu mangler der altsaa kun et Parade. Saadan er Bog maa giøre Opsigt, og alt hvad der gjør Opsigt medfører ogsaa Udødelighed. Alting er desuden i vore Dage stemt og skikket for et Paradis. Vore Damers Klædedragt, vor Nysigenhed for og Længsel efter at plukke Kundskabstræets forbudne Frugt, de mange Slanger, som hvisle omkring paa Jorden, Summa Summarum, Alting er paradigsk. Hvilken bedre Titel kunde jeg altsaa vælge, end Paradiset paa Jorden i Min Bog kommer til at indeholde alt, at hvad der behøves til at gjøre og nyde Lykke i denne Verden. Den bliver omtrent af samme Indretning som Knigges Bog om Omgang med Mennesker. Jeg har her den Ære at sende Denen lille Prøve. Første Capitel Almindelige Reoler, H. I.Den, som vil gjøre sin Lykke i Verden, han maa først og fremmest øve sig i at svare paa alt, hvad han hører fortælle, især af Folk, som ere over ham: "det forstaaer sig! Naar du er øvet i at sige: det forstaaer sig!"med en vis Tack, og i samme Øieblik at bukke hos dig saa dybt som du kan, hver Gang at din Foresat siger noget, som strider mod den almindelige Menneskeforstand, hver Gang du hører Dumheder opløftes til Skyerne, saa har du gjort din Lykke i Verden. Modsigelse er et Skridt til Fiendskab, og vil du ikke modsiges af andre saa maa du heller ikke modsige nogen at Tælle til Vele, siger Lynskerne, og det er et herligt Raad. Hvad du kan forrette i een Dag, det maa du tilbringe tre Dage med, thi naar du gjør det Modsatte, bliver du udraabt for et Genie, og Genie er, som bekjendt, en Sygdom, som kun kan enteres med Sultecur. Du maa aldrig kalde Folk ved deres simple Titel. En Lieutenant maa du kalde: Capitain, en Præst. Deres Høiærværdighed, en Copiist, Hr. Secretair, en Kammerraadinde: Deres Naade. Det gjør en herlig Effect paa de fleste Mennesker.