Corsaren, 1840-10-28
Uddrag af Redactionens Forhandlingsprotocol. 2det Møde, den 25de October. Alle Medlemmerne vare tilstede. Præsidenten anmeldte, at han havde modtaget et Par Meddelelser til "Corsaren," som han oplæste, og som vare ledsagede af følgende Skrivelse: "Dersom Corsarens" ærede Redaction kan benytte disse Artikler, saa vil man med Fornøielse levere Mere af samme Slags med den Forsikkring, at man har Meget, som er bedre end dette. "Corfarens" Redaction har jo i sit Prøvenummer selv viist, at man ikke skal begynde med det Bedste." - Præsidenten yttrede i denne Anledning: "Dette Brev hidrører aabenbart fra en ung Mand, der vil øve sig i at være vittig, og efter min Formening bør vi, for at opmuntre den unge Forfatter, lade hans Forsøg see Lyset. Hvad han skriver om, at han ikke har begyndt med det Bedste, er ogsaa træffende og sandt, det er nemlig næsten en Umulighed, at han ikke skulde være istand til at frembringe noget Bedre. Jeg opfordrer den ærede Forsamling til at erklære, om den deler mine Anskuelser." -  Forsamlingen erklærede sig fuldkommen enig med Præsidenten. Endvidere anmeldte Præsidenten, at han havde modtaget et Skudsmaal, lydende paa En ved Navn Tage Algreen-Ussing, hvilket ønskedes offentlig bekjendtgjort. Han oplæste det og bad Forsamlingen bestemme, om det skulde optages i Tidenden. Da dette bifaldtes med en Majoritet af 3 Stemmer imod 2, udbrød en af Minoriteten: "Jeg protesterer imod Eders Beslutning; J have ingen Forstand paa at afgjøre en saadan Sag; det maae J overlade til videnskabeligt dannede Folk, som mig og mine Lige." - Ved disse Ord reiste hele Forsamlingen sig og kaldte Taleren til Orden. Denne udbrød da: "Ak, om Forladelse, kjære Venner! Jeg sad virkelig i Tanker, Jeg bildte mig ind, at jeg var i Roeskilde, og at jeg var en Proprietair-Deputeret og J Deputerede af Bondestanden." Fremdeles henledte Præsidenten Forsamlingens Opmærksomhed paa en Artikel i Adresseavisen betræffende "Corfarens" foregaaende lille bemærkning om "Bellona". Forsamlingen bad i den Anledning Præsidenten sørge for, at der bliver tilkjendegivet den ærede Forfatter Forsamlingens Tak for de mange interessante Oplysninger, som han har vedføiet for yderligere at godtgjøre, hvor nødvendig den Underretning til fremmede Havne var, som Hr. v. Krabbe- Carisius har forsømt. Præsidenten beklagede sig dernæst for Forsamlingen over, at Folk i Byen sagde, at han ingen Person var, og bad Forsamlingen kraftig tage sig af ham i denne Anledning. Forsamlingen udbad sig en nærmere Forklaring herover, og Præsidenten vedblev da: Først yttrede den velbaarne Hr. Justitsraad, Politirets-Assessor og Politimester Medhjælp Reiersen Tvivl om min Ægthed og forlangte, at jeg skulde komme op til ham, før Bladet fik Tilladelse at udgaae. Jeg kunde ikke komme, deels fordi jeg den Dag var upasselig, og deels fordi jeg, lige siden jeg hørte tale om en "Medhjælps" Væsen og Natur, har havt en usigelig Frygt for ham. Han har altid forekommet mig som en Filtreer-Maskine. Alle trykte Sager maae jo passere igjennem ham, og det, som er for fast og haardt til at gaae igjennem, bliver stoppet af ham eller, som man euphemistisk udtrykker sig: "lagt under Beslag." Da han nu sendte Bud efter mig, paakom der mig en uvilkaarlig Frygt for, at jeg selv skulde filtreres, eller at der skulde giøres noget andet ubekjendt Ondt ved mig; og jeg troer, at jeg aldrig vil kunne overvinde denne Frygt, hvor naragtig den end vistnok er. Jeg fik derfor en god Ven, der kjender ham og siger, at han er en skikkelig Mand, til at gaae op hos ham og hilse ham fra mig, at jeg ikke kunde komme, men at jeg udbad mig Bladet i behørig Stand tilbage, hvis det var skikket til at gaae igjennem Maskinen. Denne gode Ven overbeviste da Hr. Reiersen om, at jeg virkelig var Lind og ingen Anden, og Alt gik da godt. Men senere har endeel af det respectable Publicum, ja selv "Hamb. Neue Zeitung", faaet den samme Idee, at jeg nemlig ikke skulde være Lind. Nu er det jo rigtignok sandt, at jeg har min Døbeattest, hvorpaa mit Navn Jens Christian Lind staaer med store Bogstaver; men jeg kan jo ikke løbe med den fra Dør til Dør og stoppe Munden paa Folk. Hvad skal jeg altsaa gjøre?" Forsamlingen hørte med Beklagelse denne Efterretning og enedes derpaa om at give Præsidenten følgende Attest: "At Foreviseren heraf hedder Lind, og at han er den virkelige og ægte Lind, som redigerer "Corsaren", beviidnes herved paa det høitideligste af undertegnedes hans Venner og Colleger i Redactionen." (Herpaa følge Underskrifterne). Præsidenten takkede meget for Forsamlingens Beredvillighed til at hjælpe ham i denne Sag. Han erklærede, at der nu var væltet ham en stor Steen fra Hjertet. Da dernæst Præsidenten satte det Spørgsmaal under Discussion, om en Extract af disse Forhandlinger skulde offentliggjøres ved Trykken, vakte dette en heftig Debat. Et Medlem reiste sig og bemær- kede, at han var en god Borger og en tro Undersaat, og at han derfor, saavidt muligt, vilde føie sig efter Regjeringens Anskuelser. Nu var det bekiendt, at Regjeringen ikke holder af megen Offentlighed; derfor stemte han imod vor. - Et andet Medlem erklærede, at det stred mod hans Ed som Militair (han staaer nemlig ved Brandchorct) at deeltage i disse Discussioner, hvorfor han gik ud, saalænge disse stode paa. Majoriteten erklærede sig imidlertid for Spørgsmaalets bekræftende Besvarelse. Endelig oplæstes alle Artiklerne til dette Nr., og Præsidenten adspurgtes i Forsamlingens Navn, om har vilde tillade, at de bleve trykte, og om han vilde paatage sig Ansvaret derfor. Hertil svarede Præsidenten Ja. Forsamlingen bad ham imidlertid, drikke et Glas koldt Vand, paa det at man kunde være overbeviist om, at han fattede sin Beslutning med koldt Blod. Da Præsidenten havde drukket Vandet og endnu derefter vedblev sin Beslutning, besluttedes Bladets ufortovede Trykning.