Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-02-06
Proprietair Dons maatte i det Væsentlige tiltræde de Medlemmers Mening, der have erklæret sig mod Sognebaandets fuldkomne Løsning, idet han vel indsaae de Forviklinger, det vilde føre med sig i det praktiske Liv, men han kunde dog ikke andet end ønske, at der med Hensyn til Confirmation og Alter De gang erholdes noget mere Frihed. At det ikke er Tilfældet, at en saadan aldrig vilde nægtes af vedkommende Præst eller Cancelliet, kan Taleren destoværre! paastaae, idet en saadan Jndvilgelse begge Steder er ham afslaaet med Hensyn til et af hans Børns Confirmation. - Brændeviinsbrænder Sidenius yttrede: der er vistnok Jngen i denne Forsamling, som mere er bleven krænket af sin Sognepræst end jeg. Jeg har lidt en Krænkelse, som jeg ikke vilde ønske min værste Fiende. Den Krænkelse, jeg sigter til, har været omtalt i de offentlige Blade og er Mange i denne Forsamling bekjendt. Jeg tilstaaer, at hvis denne Sag var kommen tidligere for Forsamlingen, vilde jeg muligen have stemt for den; men efter nøiere at have overtænkt den, maa jeg nu stemme mod den, thi jeg er overbeviist om, at Sognebaandets Løsning vil medføre meget mere Skade, end Gavn. Jeg maa erklære, at jeg ingen Trang kjender til Sognebaandets Løsning, og saaledes efter min fulde Overbeviisning stemme mod en Petitions Jndgivelse. - Justitsraad Salicath: "Den som ikke ved Vægten af de Grunde, den Kongelige Commissarius i sit udførlige og oplysende Foredrag under den foreløbige Behandling anførte, ikke ved Jndholdet af Proprietair Neergaards fra Livet hentede Argumenter, ikke ved Biskop Mynsters Skildring af det Velsignelsesrige i Sogneforbindelsen paa Landet, er bragt til Vished om, hvad han i denne Sag bør stemme for, ham vil vel ingen Anden, kunne overbevise. Jeg kan derfor ingenlunde stemme for det af Amtmand Tillisch stillede Amendement. Derimod anseer jeg det rettest, at ingen Petition indgives og skal blot endnu tilføie, at naar Prof. Bang med Hensyn til Spørgsmaalet, om Sagens Afviisning har yttret, at Jntet mere har styrket visse religiøse Partier end Modstand, maa dog herved erindres, at Historien ogsaa opviser Exempel paa, at Eftergivenhed og Svaghed mod visse Secter har bragt dem videre, end det er ønskeligt; og at, naar han saavel under den foreløbige Forhandling som nu har villet gjøre Retsbegrebet i sin Strænghed anvendeligt paa dette Forhold, maa herved komme i Betragtning, at allerede det, at en Statskirke existerer, har modificeret dette Begreb, der desuden ikke lader sig indtvinge i alle kirkelige Forhold, hvoraf flere grunde sig paa Pietets-Hensyn, og at den bestaaende Kirke, og Sogneforfatning ikke kan efter saa lang Erfaring antages at modvirke de religiøse Jdeers Udvilling. - Kammerraad Madsen erklærede, at han vilde stemme for det af Majoriteten i Committeen Foreslaaede, men da han efter det her foregaaede maa formode, at dette ikke vil finde Forsamlingens bifald, saa vilde han i alt Fald stemme for det af det ærede færøiske Medlem fremsatte Amendement; thi Noget er bedre end Jntet. Man taler nu almindeligen om Frihed, ja stundom i de største Bagateller: hvi vil Man da ikke tillade Aands- og Samvittighedsfrihed? Hvi vil Man binde det Vigtigste af Alt? Hvi vil Man søge at binde, hvad der formeentligen ikke lader sig tvinge ved Menneskers Magt? De smaae Ulemper, som Adskillelsen stundom vilde medføre, vilde forhaabentlig vel opveies derved, at mangen en Præst, maaskee end mere vilde anspores til sine Pligters Opfyldelse og til Stræben efter at vinde sin Menigheds Agtelse og Kjærlighed. For at Jngen imidlertid skulde troe, at der var mødt Taleren noget Tilfælde, der kunde foranledige ham til at tale i denne Sag, som skeet er, vilde han tilføie, at han altid havde været saa lykkelig, at de forskjellige Præster til de Menigheder, hvorunder han havde sorteret, havde været saadanne, at han maatte have den største Agtelse for dem, og saaledes talte han i denne Sag, Gud være lovet, ikke af nogen egen Erfaring. - Mechanicus Gamst stemte imod en Petitions Jndgivelse, da det efter hans Formening netop var Følgerne, Man her maae have for Øie. Med Hensyn hertil tillader jeg mig at anføre, at jeg paa en Reise i England og Skotland for 2 Aar, siden havde Leilighed til at iagttage, til hvilken Grad Secterne under den største Frihed kunne udvikle sig. Saaledes bivaanede jeg i Edinburg forskjellige christelige Secters Gudstjeneste, i hvilke man med de haardeste Udtryk tordnede indbyrdes mod hinanden. Efter hvad Man forsikkrede mig, skal der i Edinburg alene findes henved 10 forskjellige Secter. Ved Siden af denne religiøse Frihed begaaes der de groveste Forbrydelser, som man, Gud være lovet, her ikke kjender til, og som ere af den Natur, at de ere oprørende at nævne." - Agent Voigt: For Principets Skyld skulde jeg stemme for Sognebaandets Løsning, naar det virkelig vilde blive en sand og gavnlig Frihed, som derved erholdtes, og naar det var et Skridt, til det Bedre i Samfundet. Men paa den anden Side føler jeg, at vor Regjerings Jndvirkning paa de religiøse Forhold i Staten er saa tolerant, saa tvangløs, saa mild og venlig, at Ge jeg ikke, ved den alvorligste Tænkning derover, har kunnet udfinde noget Land i Verden, hvor jeg, med Hensyn til disse Forhold, hellere skulde ønske at leve og boe end i Danmark, og saaledes mener jeg, at Pluraliteten af Folket i min Egn tænker. Jeg har stedse æret og vil fremdeles ære enhver retskaffen Mand, han høre til hvilken Troesbekiendelse, til hvilken Seet han vil, naar han lever og handler efter sin Overbeviisning og uden Hykleri, men Enhver, som ved sine Meninger søger at indvirke paa Almuen, vil jeg ønske maa paa det Alvorligste udtale vor store Mesters Formaning: Viis mig din Tro i dine Gierninger. - Proprietair Tutein kunde er andet end antage Sognebaandet for indeholdende en saa betydelig Jndskrænkning i den naturlige Frihed, at det ikkun kan retfærdiggjøres ved Beviset om, at dets Løsning vilde medføre farlige Følger for Samfundet, og maatte ubetinget udtale sig for Sognebaandets Løsning. Alle de derimod fremførte Jndvendinger forekom ham ei at indeholde noget i mindste Maade Afgjørende, men deels ei at vedkomme Gjenstanden, deels at staae i Strid med hinanden. Til det af Engellands Exempel Anførte og den skildrede Ulykke af forskjellige Secter, bemærkede Tut., at i den engelske Kirke finder, saavidt ham bekjendt, fuldkommen Sognetvang Sted, og det Anførte viser ikkun de uundgaaelige Følger af Friheden for Secter til at holde offentlig Gudstjeneste, men ingenlunde Følgerne af Sognebaandets Løsning. Om endog ingen almindelig Trang føles, bliver Baandet dog lige utaaleligt for de Enkelte, der føle den, og denne paaberaabte Mangel af Trang indeholder netop et meget stærkt Beviis for Nødvendigheden af Sognebaandets Løsning. Det er denne Ligegyldighed for Præstens Personlighed, der for Taleren har noget saa Sørgeligt, at han anseer ethvert Middel, der kan hæve denne Jndifferentisme, at fortjene Paaskjønnelse, saa at, om endog Sognebaandets Løsning muligviis skulde medføre en større Jøren, end netop ønskelig, i kirkelige Anliggender, saa maatte han dog ansee dette som et mindre Onde i Sammenligning med hun Jndifferentisme. Dog har han ingenlunde villet udtale, at det skulde skee paa eengang. Jngenlunde blind for de practiske Vanskeligheder ved at løse et Baand, der har bestaaet i Aarhundreder. Det er ham derfor ikkun om at gjøre, at der skeer en Begyndelse. Mindre væsentligt er det, om det skeer overeensstemmende med Majoritetens eller Minoritetens Jndstillinger, eller efter Amtmand Tillisch's Forslag; men da de Fleste, som overhovedet have udtalt sig til Fordeel for Sagen, have sluttet sig til det sidste, gjør T. det samme. Amtmand Tillisch kan ikke deele de Taleres Mening, der saavel tidligere som idag have udtalt sig mod en Petitions Jndgivelse, og maa derfor ønske sin Jndstilling sat under Afstemning. Kammerraad Drevsen tog kun Ordet, for end engang at erklære, at han under andre Omstændigheder vist vilde have stemt for Sognebaandets Løsning, idet ethvert paa den individuelle Frihed heftende Baands Løsning paa lovlig Maade altid er ham velkommen. For Løsningen af dette Baand kan jeg derimod ikke nu stemme, da jeg antager, at det Parti, der vil frie os derfor, muligen kunde ville give os en Lænke istedet. Som Beviis paa disse Gamle Christnes Maade at tale paa, anførte han de Ord hvormed en Geistlig, opmuntrede Menigheden til at give Bidrag til Missionsvæsenet: "Gaaer ud og omvender Hedningene, at disse, der ellers maatte vorde evig fordømte, kunne arve Guds Rige." Saaledes nedstyrtede denne fanatiske Præst maaskee 2/3 af Menneskeslægten i den evige Svovlpøl. Saadanne Ord ere vanskelige at fordøie i det nittende Aarhundrede, og er dette ikke Jntolerance, er det ikke at udbrede Mørke, saa veed jeg ei hvad der kan kaldes saaledes. Jeg maa gjentage, at saalænge ei Menighedevne, Præstestanden, eller Regjeringen andrager paa en Forandring af den Tingenes Orden, hvormed en uhyre Pluralitet er tilfreds, kan jeg ikke andet end stemme mod, Petitionen. Den Kongelige Commissarius maatte med Etatsraad Treschow være aldeles enig i, at Man, ved at indrømme de omhandlede Friheder med Hensyn til Confirmation og Communion, ikke vilde gjøre Noget til at formindske, men snarere Endeel til at forøge den kirkelige Spænding, der i den senere Tid har viist sig, idet denne Spænding, som han rigtig anmærker, især har dreiet sig om Daaben. Ogsaa har Commissarius været enig med de Medlemmer, der i Maaden, hvorpaa Ønsket om Sognebaandets Opløsning har udviklet sig hos os, finde særdeles Grund til at befrygte, at den vilde benyttes til fordærvelig Splidagtighed. Da det derhos i Forsamlingen har viist sig, at der ingenlunde føles nogen almindelig Trang til en Løsning af Sogneforbindelsen, saa skjønner han endnu ikke, at der er Anledning til i denne Sag at indadgive nogen Petition. - Assessor Algreen-Ussing erklærede sig i alt Væsentligt enig i, hvad Professor Bang og Proprietair Tutein havde yttret i Sagen. Petitionairerne havde nu deri, at den hele Committee og deriblandt begge de geistlige Medlemmer og navnligen Siellands høiærværdige Biskop, havde fundet den Frihed ubetænkelig, som i Betænkningen er foreslaaet, fundet en saadan Støtte for deres Andragende, at de vistnok, naar Man nu afviste samme, ved de forestaaende Forsamlinger vilde komme igjen med en fornyet Petition. Naar den Kongelige Commissarius havde yttret, at Petitionairerne udentvivl ikke vilde finde sig tilfredsstillede enten ved Committeens Majoritets eller selv ved Minoritetens Jndstilling, da maatte Taleren bemærke, at den Mand, der igjennem ham havde ladet sin Petition fremlægge, nemlig Magister Lindberg, endnu idag havde yttret for Taleren, at han, naar ikke Mere kunde opnaaes, altid vilde ansee det for Noget, naar Sagen blot indgik til Regjeringen paa den Maade, som Amtmand Tillisch havde foreslaaet. Slutteligen fandt Taleren sig foranlediget til at bemærke, for at Jngen skulde mistyde hans Virksomhed i denne Sag, at han aldeles ikke deelte Tro eller religiøse Meninger med det Parti, fra hvem de foreliggende Petitioner hidrøre, eller navnligen med Magister Lindberg. Referenten maatte bemærke, at han ingenlunde havde anseet Følgerne af en større Sognefrihed for ubetænkelige, men han var af den Formening, at dersom Menighederne virkelig begjerede en saadan Frihed, da burde den, under visse Jndskrænkninger, tilstaaes, uagtet den kunde være ledsaget af betænkelige Følger. Præsidenten: Det er kun for at tilfredsstille en Følelses-Trang, at jeg i denne Sag fremsiger nogle saa Ord, som jeg forudseer kun blive svage efter det, som tidligere er talt i samme Retning, navnligen af Professor Bang, til hvis Yttringer jeg i alt Væsentligt slutter mig. Det forekommer ogsaa mig, at Man i denne Sag for meget har taget Hensyn, saavel til de formeentlige Aarsager, som til de formeentlige Følger. Men den Omstændighed, at Trangen ikke er almindelig, kan dog ei her være afgjørende, thi om end alle her Tilstedeværende erklærede ikke at føle nogen Trang, eller antoge, at Trangen ikke var almindelig, ja om alle Danmarks Jndbyggere, paa et lidet Antal nær, afgave en saadan Erklæring, da kunde dette naturligviis ikke tilfredsstille de Enkelte, som virkeligen følte denne Trang til en i sig selv naturlig Frihed. Endnu eet Hensyn er der, som ikke aldeles bør være uden Jndflydelse. Det gjælder her om et Anliggende, som flere af Landets Borgere betragte som vedrørende det, der er dem helligt; Man vilde derfor udsætte sig for at krænke deres Følelser, naar Man gav et ligefremt Afslag, saalænge der dog var Udsigt til, at Sagen ved en nærmere Undersøgelse kunde faae et andet Udfald. Kammerherre Grevencop-Castenschiold, yttrede: den Enkeltes Ret maa vige, naar den ikke kan bestaae uden at krænke eller sønderbryde det Hele, og det, som her fordres, kan altfor let blive en tændt Brandfakkel i et Træhuus. Man bør derfor først paa det Nøieste overveie, om der ikke paa anden Maade kan gives Hver sin Ret, den være nu indbildt eller virkelig, og da det under Discussionerne gjentagende er godtgjort, at det kan skee, hvorfor da adoptere en Forholdsregel, der kan bringe Ulykke og Fordærvelse over og iblandt et Par Millioner Mennesker, som det siden ikke vil blive muligt at standse, Disse Betragtninger og de klare Foredrag, jeg nu har hørt, bevæge mig til at forlade det af det ærede færøiske Medlem fremsatte Amendement, og at gaae over til det peremtoriske: at aldeles ingen Petition indgives. - Kammerherre Wegener, Proprietair Lüders og Proprietair Berg erklærede sig for Amtmand Tillisch's Amendement. Da saavel Majoritetens som Minoritetens Jndstillinger vare tagne tilbage og de dertil stillede Amendements saaledes bortfaldt, blev det først sat under Afstemning, om Petition skulde indgives, i hvilket Tilfælde Forsamlingen vilde have Valget, imellem Amtmand Tillisch's og Kammerraad Drewsens Jnd stillinger; men da det med 35 St. mod 28 blev antaget, at ingen Petition skulde indgives, blev ingen videre Afstemning at foretage.