Aalborg Stiftstidende, 1839-01-10
Den i Slesvig og Holsteen oprettede Forening til Smugleriets Ophør paalægger sine Medlemmer – ifølge Jtzehver Ugeblad – følgende Forpligtelser: Foreningens Medlemmer maae, 1) hverken directe eller inddirecte, det være ved Jndkjøb eller Lagring og Modtagelse af indsmuglede Varer, tage Deel i Smugleriet, men 2) endog, saavidt muligt, af holde sig selv fra Jndkjøb af Varer, der kunne formodes at være indsmuglede; 3) i indledende Handelsforbindelser, og navnlig ved Jndkjøb af Varer, under lige Betingelser altid give Foreningens Medlemmer Fortrinet; 4) ligeledes ved Indkjøb af Varer udenfor Foreningens Kreds, under lige Betingelser fortiinsviis handle med saadanne Personer, om hvilke man med Hensyn til Smugleriet nærer en bedre Mening (denne Bestemmelse vil vist altid føre til meget usikkre og ofte ubillige Resultater, 5) ligeledes ved Jndkjøb af Fabrikater og Productioner give indenlandske Fortrinet for Udlandets Foreningen er competent til at udelukke Medlemmer, som handle imod dens Grundsætninger og bliver enhver saadan Exclusion at bekjendtgjøre i de offentlige Blade(Det kan hjælpe".) Ethvert Medlem har naturligviis Ret til at udtræde efter Behag til hversomhelst Tid. Foreningen er grundet ved Underskrifter af 49 flensborgske Borgere, og er senere bleven tiltraadt af 15 Andre, ligeledes i Flensborg (ikke, som i Gaarsaavisen feilagtigt anfort efter Neu Zeit., i Neumünster, og af Dhrr. H. L. Renck Söhne & Co. i Neumünster, Forhaabentlig vil denne paa et ægt patriotisk Sindelag grundede Forening, der er en ny skjøn Frugt af Associationsaandens Virken, ogsaa snart finde Efterlignere i de danske Provindser og gjøre en Ende paa det i saa høi Grad demoraliserende Smugler-Uvæsen. Naar man da tillige faaer at see, hvorledes Regjeringen ved Nedsættelse og ligeligere Fordeling af Toldsatserne, der hvor disse endnu maatte findes at være for høie og uligeligt reparterede, søger at tilveiebringe det for denne inddirecte Beskatning fornuftigste Princip, naar endvidere Toldopsyns-Øvrighederne paa alle Steder søge at udvise samme Aarvaagenhed, saa at et Toldsted ikke skal være begunstiget paa det andets Bekostning, og tillige, istedetfor ved hæmmende Smaaligheder at lægge Handelen Vanskeligheder i Veien, ved en med stræng Aarvaagenhed forbunden Conduite og Expeditions-Hurtighed søge at befordre denne paa alle mulige Maader, da vil herved en ny Bestræbelse vise sig virksom til, at Folk og Regjering Haand i Haand med hinanden kunne arbeide hen til alle Borgeres Fælledsmaal: Almeenvellets Fremme ved Lovligheds Opretholdelse. Aarhuus Avis leverer følgende Udtog af et Brev fra forhenv. Postfuldmægtig Jversen, den egentlige Bestyrer af Udvandrings Expeditionen til America: Bayonne, den 21de Decbr. 1838. – – J den spanske Sø maatte vi i flere Nætter og Dage, udholde svære Storme, vi fik mange Bræksøer, der fyldte Sengene med Vand. Paa Hviden af Finisterre mærkede vi, at Skibet var læk. Der blev holdt Skibsraad, Mandskabet erklærede det raadeligt at søge Havn det snareste muligt, Passagererne forlangte at komme ind til Bordeaux, men jeg (Jver sen paastod, at Reisen skulde fortsættes. Man tvang os til at søge den nærmeste Havn, der var Corunna, men paa Veien dertil blev Vinden contrair og vi dreve ind i den biscapiske Havbugt. Vi satte Lodsflag til, og styrede af Bilbao, men der kom ingen Lods. Vinden blev atter ugunstig, og nu søgte vi at naar Bayonne Men Vinden gik atter om og vi dreve til baar. En halv Miil fra Land, udenfor Berme, saae vi nogle Baade, og glædede os til deres Komme, da vi holdt dem for Lodser. Men det var 3 carlistiske Kanonbaade med 5 Svingbasser eller Smaakanoner. Disse Baade vare fyldte med carlistiske Soldater, der saae ud som Diævle, Nogle med bare Been, Andre uden Hovedbedækning, lasede og af smudsigt Udseende. En Deel af den ene Baads Besætning kom ombord, og visiterede rundt omkring i Skibet. Alt hvad der behagede dem, toge de og kastede ned i Baaden: Skoe, Støvler, Strømper, kort sagt: alle Slags Klædningsstykker, Sabler, Geværer &c. De gjorde os den Ære, uden Tilladelse at forsyne sig efter Behag. Da de ikke kunde læse vore Skibspapirer, tvang de, med dragne Sabler, Capitainen til at følge med sig i Land og tage hele Pakken med Papirerne med dertil. Mod Aften, da Capitainen ikke kom igien, forlangte Passagererne at Styrmanden skulde føre dem til Bayonne. Jeg modsatte mig dette og paastod, at Skibet skulde afvente Capitainen eller ogsaa gaae til Bilbao, som var den nærmeste Havn, men Passagererne vare bange for Carlisterne, og tvang Styrmanden til at gaae til Bayonne. Vi vare nærved denne Havn, men dreve atter tilbage til Bilbaobugten, hvor jeg vilde, at vi skulde lande, men Passagererne satte sig vedvarende derimod, af Frygt for Carlisterne. Endelig blev Vinden, efter en 8 Dages Seilads frem- og tilbage, saaledes at vi atter kom Bayonne paa 5 Miil nær, da vi atter fik Besøg af en armeret Baad. Nu troede Passagererne, at det var ude med os, og der var en Jammer ombord uden Lige, men vi slap denne Gang med Skrækken, efterdi vi kun bleve praiede. Vi forklarede dem, saa godt vi kunde, hvorfra vi vare, hvorhen vi agtede os, osv., hvorpaa de forlode os uden Molest, men det var ogsaa Christinere, Dronningens Tropper. Nogle Timer derefter fik vi Lods fra St. St. Luce (skal vel være St. Jean de Lux, der for 80 Franes lodsede os ind til Bayonne. Der kom et Par andre Lodsbaade til, som kostede ligesaa meget. Nogle Dage efter kom Capt. Møller til os igjen. Han havde søgt om os i Bilbao, hvor han troede at have fundet Skibet. Vi ligge nu her i Bayonnes Havn, men have endnu ikke faaet Skibet efterseet. Saavidt vi kunne skjønne, er Lækken ikke betydelig.