Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-11-03
(Corresp.) Kjøbenhavn, den 30te October. Alle og Enhver veed, at der paa den sydøstlige Kyst af Sjælland findes en Skrænt, der kaldes Stevns Klint, at i denne Klint Kridtformationen, som udgjør Grundlaget i en stor Deel af Danmark, træder synligt frem, saa at Productet uden stor Anstrængelse og med ringe Bekostning kan indvindes; endelig veed, om just ikke Alle, saa dog Mange, at denne Klint tilhører Kammerherre Scavenius, Herre til Gjørslev &c. Bønderne paa Gjørsløv med tilliggende Godser Erikstrup og Søholm vare i ældre Tider alle Fæstere; men i Aaret 1769 gav den daværende Eier af Godserne, Kammerherre Lindencrone, Bønderne, eller i det mindste en stor Deel af dem, Arvefæsteskjøde paa deres Gaarde mod en vis aarlig Afgift og mod Erlæggelse af en Recognition af 6-10 Rbd. eller lidt meere ved Skifte af Eier. Jøvrigt havde Bønderne fuld Eiendomsret, og, saavidt os bekjendt, thi vi have ikke seet noget sligt Arvefæsteskjøde, blev der ikke gjort nogen Reservation med Hensyn til Afbenyttelsen af Klinten for de Bønders Lodder, som støde op til den, formodentlig fordi Klinten dengang kun afbenyttedes til eget Brug, og ansaaes for en temmelig værdiløs Besiddelse. Efterat imidlertid afdøde Etatsraad Scavenius i Slutningen af forrige Aarhundrede havde tilkjøbt sig Godserne, indsaae han, som en klog Mand, snart Klintens store Værdi, og hans stadige Bestræbelse gik derfor ud paa at sikkre sig sin formeentlige Ret til Klintens udelukkende Afbenyttelse. Efterhaanden som Bønderne uddøde, forlangte han, at de nye Eiere skulde tage nye Skjøder, og hvad enten nu de ældre Arvefæsteskjøder ikke vare tydelige, eller Bønderne ikke forstode at holde paa deres Ret, nok, de gjorde det, og i de nye Arvefæsteskjøder blev der gjort flere væsentlige Jndskrænkninger med Hensyn til Klintens Afbenyttelse, navnlig nok, at der ikke maatte hugges til Salg. Saaledes blev Etatsraad Scavenius Enceier af den hele Klint, idetmindste er det ikke os bekjendt, at nogen Anden har Lod eller Deel i den. Denne Ret til en Eiendom, der i Tidens Løb er bleven meget værdifuld, vil man nu gjøre hans Søn stridig. En Bonde i Holtug, der har overtaget en Gaard efter sin Moder, vægrer sig ved at tage nyt Skjøde, han vil kun erlægge den i Skjødet af 1769 bestemte Recognition, og da Kammerherre Scavenius vægrer sig ved at modtage den, lader Bonden ham beskikke ved Notarius, og underretter ham derhos om, at han agter at hugge i Klinten til Salg. Han lod derpaa hugge en Ladning Kridt, fragtede et Fartøi, og lod det føre til Kjøbenhavn for at udbyde det til Salg; men kort efter Ankomsten hertil lod Kammerherre Scavenius ved Kjøbenhavns Politi gjøre Beslag paa Ladningen, og Sagen blev dernæst henviist til Kjøbenhavns Criminal- og Politiret. At Kammerherre Scavenius benytter de ved Lovgivningen hjemlede Retsmidler til at værne om sin Eiendom, eller formeentlige Eiendom, kan Jngen fortænke ham i; men hvorledes denne Sag har kunne blive en Gjenstand for crimininel Behandling, er noget uforklarligt; thi er her begaaet en Forbrydelse, saa maatte det være en Eiendoms-Forbrydelse; men saadan kan, som almindelig bekjendt, ikke antages at være tilstede, hvor dolus (Svig) mangler, og at Bonden ikke paa nogen svigagtig Maade har villet tilvende sig Kridtet, fremgaaer deraf, at han underrettede Kammerherren om, at han vilde hugge det. Vi høre ingenlunde til dem, der gaae ud fra, at en Godseier absolut maa have Uret imod en Bonde, men saameget kan man dog af det Refererede skjønne, at Eiendomsretten til Klinten er tvivlsom, og skulde Sagen gaae Hr. Scavenius imod, vil det sandsynligviis have til Følge, at han mister hele denne skjønne Besiddelse; heldigviis er det en Mand, der kan taale Tabet. For Bonden plaiderer Høiesteretsadvocat Lehmann, for Kammerherre Scavenius, Høiesteretsadvocat, Etatsraad Blechingberg.