Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-01-13
Endnu kun for faa Aar tilbage havde Odense maaskee den mindste Lod i den fyenske Korn- og Producthandel, som næsten alene dreves fra de mindre og maaskee for Afskibningen bedre beliggende Stæder. Nu tør denne derimod – skjøndt Nyborg, Assens og Faaborg væsentlig deeltage i Fyens Exporthandel antages for største Deelen at være concentreret i Odense, hvor den bestandigt meer og mere synes at ville accumulere sig. Handelen med Landets Frembringelser er den egentlige Handels kjærne, til hvilken naturligviis ogsaa andre Handelsbrancher lettere slutte sig og ved den første søge deres Opkomst og forøgede Udvikling, hvilket ogsaa her er blevet Tilfældet. Jdlandt de industrielle Establissementer ville vi her saaledes kun nævne de to Jernstøberier, af hvilke Hr. Allerups betydelige Værk alene beskjæftiger over 20 Arbeidere. Naar den tiltagende Handelsvirksomhed forresten viser sin velgjørende Jndflydelse paa Byens øvrige Tilstande, da maa dette fornemmelig gjælde den stegne Værdi af Grundeiendomme. Denne har ved mange nye Omsætninger været særdeles fremtrædende. Leien, saavel til Beboelser som til Pakhuse og Loftsrum, er vedvarende stegen og ved nye Bygningers Opførelse forskjønnes Byen bestandigt meer og meere, saa at Odense synes snart at ville hæve sig af den mindre Kjøbstadrang til et betydeligere Provinds punkt, naar den, som det tør haabes, vedbliver at drage Provindsens større mercantile og industrielle Kræfter til sig, ligesom man vist i det Hele, er kommen til den Erkjendelse, at Landets intensive Kraft og Udvikling af al Handels- og øvrig materiel og aandig Velværen styrkes ved Centralisationsprincipet eller ved at give de større Byer en end større Virksomhed og hæve deres Betydenhed istedetfor at splitte Kraften til mange mindre Punkter, hvilket sidste tidligere hertillands fulgte Princip har været Aarsag i at Handelen er bleven svækket, at smaalig Nærighedsaand har fortrængt Lysten til større almeengavnlige Foretagender og at Danmark udenfor sin Hovedstad næsten ikke har havt en By med større Virkekraft og Virkelyst at fremvise. Maatte dette Centralisationsprincip, der ogsaa paa andre større Provindssteder stærkt begynder at gjøre sig gjældende, heldigen udvikle sig, og vor By herpaa fremvise det gavnlige Exempel. Det vil da snart atter vise sig, at naar de større Stæder ere komne til Kraft og Velstand og ere blevne virkelig større Stæder, denne Velstand da ogsaa vil strømme ud over de mindre og vise Vexelvirkningens gavnlige Følger, medens det Modsatte, som sagt, kun fører til almindelig Slappelse. At ogsaa Regjeringer i mange Henseender kan befordre Dannelsen af større Byer i Provindsen, Noget, der saa særdeles ligger i Statens Jnteresse, er aabenbart, Dette maa naturligviis ikke skee ved at forkleine de mindre Byers engang erhvervede Rettigheder, men ved at befordre Concentrationens Forøgelse til de større, navnlig ved Veies og Befordringsmidlers Forbedring, Lettelse og Forøgelse. Det er navnlig ogsaa herved og ikke ved Oprettelse af Handelsetablissementer paa Landet i hver Afkrog at ogsaa Landmanden føler sig bedst tjent. Lad blot gode Veie og lette Communicationsmidler hurtigen føre Landmanden til den større By; han vil da snart indsee og indseer vist allerede, hvormeget dette er i hans Jnteresse, fremfor naar han maa søge sin Productions Afsætning da sine Varers Jndkjøb paa de mindre Steder. Odense vil ikke være det eneste Provindsted, hvori denne Anskuelse vil gjøre sig gjældende; thi overalt vil den Sætning snart blive indlysende, at de større Stæder, der ere i Besiddelse af en større samlet Kraft, ogsaa ville være dem, der bringe Landmanden, under det bestandige Vexelforhold imellem Landmand og Kjøbmand, størst Nytte; dem, der aabne Landmanden den uafhængigste og fordeelagtigste Afsætning af hans Frembringelser og det letteste og billigste Jndkjøb af hans større Fornødenheder. – At ogsaa den større materielle Kraft bevirker Udviklingen af Jntelligents, Kunstsands og Smag, er Selvfølge, og ligesom dette har stadfæstet sig her i flere Retninger, saaledes afgiver ogsaa det nye smagfuldt indrettede Theater, der udgjør en Prydelse for vor By, herpaa et Exempel, Dette er fremkaldt alene ved Actier og bringer saavel sine Entrepreneurer Fordeel som den By, der har seet dette Anlæg opstaae, Ære. Saare meget vilde det være at ønske, om ogsaa andre Provindstæder vilde interessere sig for hensigtsmæssige og passende Theatres Anlæg istedetfor de mange daarlige og upassende Tilflugtsteder, som den dramatiske Underholdning endnu, selv i større Stæder, maa søge. At de større Communer burde søge Ære i, saa meget som muligt at fremkalde og understøtte saadanne Bestræbelser, er vistnok utvivlsomt. (Aalb. Av.)Med Overskrift: Greven som Værge vil Fædrelandet i en gammel Dragkisteskuffe have fundet en af Ælde næsten ulæselig Opsats, hvoraf man dog kunde skjønne, at Jndholdet omtrent havde været dette: En meget bemidlet borgerlig Enke, der var almindelig agtet for sin retsindige og godgjørende Characteer - hendes Navn synes at have begyndt med A – lod efter sin Mands Død sine Eiendomme administrere ved en retskaffen og duelig borgerlig Mand, ved Navn Lars. . . . . . . .; men da han, uagtet sine Forestillinger, ei kunde formaae hende til at indskrænke sin Godgiørenhed og rette hendes Udgifter meere efter hendes Jndtægter, erklærede den borgerlige Værge, at han ikke længere vilde have med hendes Sager at gjøre, skjøndt han derved tabte en betydelig aarlig Jndtægt og Udsigt til stor Fortjeneste. Enken antog nu som Laugværge Hr. Greven, for hvem det, som første Embedsmand i den Egn, hvor hendes Godser laae, var lettere at faae sin Mening sat igjennem. Da han vidste at gjøre sin Myndighed ene gjældende hos Enken, saaledes at hun ikke havde et Ord at sige, indskrænkede han baade hende og hendes Godgjørenhed paa forskjellige Maader, og mange før hjulpne Trængende maatte sukke over den skete Forandring. Men han havde ogsaa sine gode Grunde herfor, thi han arbeidede og sparede ei for hende, men for sig og Sine. Det var saa tungt for Faderhjertet, ellers ei at kunne efterlade Sønnerne Godser, og saa skyldte han jo og Staten at arbeide for, at de complette, saakaldte adelige Godser kom tilbage fra borgerlige til adelige Hænder. Da denne høifornemme og høitformaaende Mand længe nok havde anvendt Hoftone og Hofmanerer for at erhverve sig den troskyldige Enkes Tillid, og snildelig havde sat sig i Enebesiddelse af hendes Villie, udsøgte han af sine egne Clienter Executores testamenti, Revisorer, Forvaltere o. fl., og nu forfattedes et nyt, hemmeligt Testamente, hvorved han efter den aldrende og svage Enkes Død vilde komme i Besiddelse af hendes bedste Eiendomme, saaledes at han derved vilde vinde omtrent 150,000 Rbd. Saavidt skjønnes kan, skulde nemlig hendes ene Gods overlades ham for en moderat Priis, circa 1/2 af Værdien, og først efter 20 Aars Forløb skulde der afbetales paa Kjøbesummen; det andet Gods, hun havde, synes at have været bestemt til Faddergave for hans Søn, dog er dette ikke ganske tydeligt. Testamentet havde Enken ikke i sin Værge; nei, det var under sikkert Segl forvaret paa høiere Sted, for at ikke vanhellige Øine for Tiden skulde lige i det. Saavidt gik nu Alt herligt og godt for Greven, og det var ei at undre over, at han nu lod bygge og forbedre paa Eiendommen, at han paalagde Forvaltere, Forpagtere, Fæstere og Andre, han havde Forbindelse med, mange strænge Forpligtelser - Knut fik dog ingen af dem. Men Mennesket spaaer og Gud raaer. J hvor stor Hemmelighed og Forsigtighed, der end var lagttaget, fattede Enkens Familie dog Mistanke og meente, at Testamentet maatte kunne give Oplysning; men det var ei let for Enken at faae sit Testamente at see. Jmidlertid bleve de fornødne Skridt gjorte, Greven vreed sig forgiæves og nedladende Skridt kom nu for sildig; Testamentet maatte frem, og see, da opklaredes Alt: Jngen af Enkens trængende Familie var betænkt i Testamentet, ingen at hendes gamle troe Tjenere, ingen Fattige, hvilke hun stedse gjerne havde villet hjælpe og deele sin Formue med. - - - - Det Øvrige af Opsat sen var saa godt som ulæseligt; men Fædrelandet glæder sig dog ret over, at vi i vore Dage ikke have saa egennyttige og nædle Adelsmænd.