Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-05-06
Da man ved en anden Leilighed ønskede at erfare hans Tanker om Jamber i Almindelighed, sagde han, at naar Jamber skulle være gode maa de have Cæsur, og denne maa falde paa tredie eller fjerde Stavelse. Shakespears Jamber i Almindelighed ansaae han for efterlignelsesværdige Mønstre. Under sit Ophold i Kjøbenhavn i Aarene 1816 og 1817, da han ikke befandt sig mere i nogen Embedstilling, vilde han gjerne sysselsætte sig med literaire Arbeider, deels for at udfylde den ledige Tid, deels for at skaffe sig en anstændig Indtægt, der, i hans Forfatning, meget vel kunde komme ham tilpas. Han begyndte Søndagen, et Ugeblad, men som, ved udvortes Forhindringer, snart standsede, og hvoraf derkun udkom fem Nummere. J Forbindelse dermed udgav han lille Søndag, som standsede med No. 13, og Skuddagene. Derefter begyndte han sit Maanedsskrift Danfana 1816, men allerede 1817 var det ophørt. Paa det sidste skal han kun have havt 150 Subskribenter. Vel kostede hvert Hefte 2 Rbd., men, i Forhold til Pengenes Sølv-Værd paa den Tid, vare disse 2 Rbd. neppe saameget som 4 Rbmk. nu. Hvorledes et Tidsskrift af Baggesen og af saa fortræffeligt Jndhold, kunde finde saa ringe Afsætning, vilde være ubegribeligt, dersom man ikke vidste med hvilken Ligegyldighed, ja Ringeagt, den Gang Alt hvad der kom fra denne Digters Haand i Tidsbladene behandledes, uagtet hans ivrigste Modstandere dog maatte tilstaae, at f. Ex. Thora var et ypperligt Digt. Men vi ville ikke skrive Skylden aldeles paa den læsende Almeenheds Regning. Maaskee Baggesen selv havde bidraget noget dertil. Af hans samtlige Værker var, efter endeel Aars Forløb, kun første Bind udkommet, og selv hans Labyrinth, begyndt for over tyve Aar i Forveien, var endnu bestandigen ufuldendt, hvor ivrigen end dens Fortsættelse ønskedes. Vi kunne her ikke forbigaae en i Aaret 1816. indtruffen Begivenhed, der foraarsagede Baggesen større Krænkelse, end den hele Strid, han var indviklet i. Han havde indgivet til Theaterdirectionen Syngestykket Trylleharpen, hvortil Musiken af Kuntzen, allerede mange Aar i Forveien, havde været færdig. Dette Stykke havde neppe til nogen Tid kunnet gjort Lykke; men mindst i et Øieblik, da dens Forfatter havde et stort Partie imod sig, som ved denne Leilighed, ikke uden Føie, kunde sige: Let such teach others, who themselves exceland censure freely, who have witten well. De meente, at den, som havde critiseret Andre i dette Fag saa skarpt, maatte, naar han selv fremtraadte som dramatisk Digter, levere noget ganske andet end en Trylleharpe. Havde Baggesen i Forveien modent overlagt Sagen, saa vilde han have ladet sin Harpe roligen hænge paa Væggen, og ikke taget den ned i en saa ubeleilig og ubeqvem Tid. Men man har her et Beviis paa, at han ikke altid saae Tingene, selv de, der stode i saa nøie Forbindelse med hans eget Vel, fra alle forskjellige Synspunkter, og at han, med al sin Verdens- og Menneskekundskab, ikke noksom kjendte den største Deel af det Publicum, der skulde fælde Dommen over hans Stykke. Samme Dag det skulde opføres læstes i Adresseavisen Anmeldelsen af et Skrift "om en høist mærkelig Lighed imellem Trylleharpen, saakaldet original Syngespil af Jens Jmanuel Baggesen og samme Stykkes Original, ved Peder Hiort." Baggesen forlangte nu selv, at Stykket ikke skulde opføres, førend han, ved Domstolen havde fralagt sig denne Beskyldning. Det Hjortske Skrift gjorde stor Opsigt. Man havde hidtil vel bestræbt sig for at bevise, at Baggesen hverken var Digter eller Critiker, og mange Kortsynede troede det ogsaa for ramme Alvor, men for Plagiarius havde endnu ingen beskyldt ham. Venner og Fiender studsede. Baggesen,