Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-07-08
Den Vest- Siællandske Avis, eller: Ugeblad. Slagelse. den. for landske Historie. uden- og indenfor vigtigste Nyeheder. Dagens Redigeret af Pastor og Ridder Bastholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus. (6te Aarg.) Løverdagen, den 8. Juli 1820. (6te Aarg.) Løverdagen, den 8. Juli 1820. (No. 57.)Med Kongl. allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten til Danmark og Hertugdømmene. Jorden maae, seet i en Frastand, have etorangefarvet Skin. Saa paafaldende denne Overskrift maae lyde for enhver, som veed, at Himmelen eller rettere den Luft som omgiver Jorden, er blaae, saa lader Sagen sig dog giøre temmelig sandsynlig. Det kom mer herved blot an paa en liden Jndledning om Lysets Natur og de af det fremkommende Farver. Siden Newtons Tider har man opløst Soellyset og andet Lys utallige Gange ved Brækningen, formederst prismatiske Glas, i de bekiendte Regnbuefarver, og overbeviist sig om, at det hvide eller klare Lys ikke er gandske enkelt, men deelt i flere farvede Straa der. Ved nøiere Undersøgelse giver det sig tilkiende, at der imidlertid egentlig kun adskille sig tre Hovedfarver, af hvilke man sammensætter alle mulige Variationer af Farver, og som i Forbindelse med hinanden giver igien det hvide eller klare Lys Disse tre Hovedfarver ere det Røde, Blaae og Gule. Bestryger man f. Ex. en Træeskive, som er saa stor som en Tallerken, med røde blaae og gule Striber i lige mange Deele, bringer man denne Skive i Forbindelse med et Hjul, hvorved den lader sig meget hurtig dreie omkring, ligesom en Spole, saa bemærker man, at Skiven, eftersom man dreier langsomt eller hurtigt, viser sig først graae og endelig blendende hvid. – Tager man nu een af de tre Hovedfarver bort, og dreier omkring saa seer man ikke meere det Hvide, som Jndbegrebet af alle Farver, men Middelfarven, som opstaaer fra Blandingen af begge de øvrige. Har man f. Ex taget den Røde bort, saa bliver Guult og Blaat tilovers, og dette giver Grønt. Tager man det Gule bort, saa giver det Blaae og Røde, som nu er tilbage, Violet. Mangler det Blaae saa danner sig af det Røde og Gule, Orange. J ethvert Tilfælde er Skivens Farve en Blanding af Summen af alle Farver, naar man regner dem fra, som man har taget bort; og denne Lov er saa dybt grundet i Naturen, at selv vore Øine levere os de meest talende Beviser derfor, naar vi kun have lært, at lægge Mærke dertil. See vi f. Ex. paa et Stykke Skarlagen i Særdeleshed i Soelskin et par Secunder, og vender Øiet strax derpaa paa en hvid Flade, saa synes os denne grøn. Øiet er da blevet noget angrebet af det brændende Røde, og giort i en vis Grad ufølsomt derfor. Ved at henvende Øiet paa den hvide Flade bliver der nu tilbudt det alle Farver, det Røde, Blaae og Gule; men da Øiet ved Blandingen af det Røde er mindre skikket til at fornemme det, saa blive kun begge de andre tilovers, som give det Fornemmelsen af det Grønne, og saaledes i alle Tilfælde. – Legemernes Farve beroer nu naturligviis paa hvilke Farvestraaler der blive tilovers, det vil sige blive kastede tilbage efterat Legemerne have slugt saameget Lys, som de kunne modtage. Kaster et Legeme alt Lys tilbage, f. Ex. Sneen, hvis tilbagekastende Straaler nøiere betragtet, bestaae af alle Regnbuens Farver, saa seer Legemet blendende hvidt ud. Et saadant Legeme er ogsaa Almindelighed meget lidet skikket til at opvarmes. Sluger det alle Farver saa viser det sig sort, som tilkiendegiver, at alt Lys er berøvet det, og det modtager da megen Varme. Gaaer kundet røde Lys ind i Legemet, saa bliver Blaat og Guult kastet tilbage, som bliver Grønt o. s. v. - Henvende vi os til Luftkredsen, som omgiver Jorden og i hvilken vi leve, saa bemærke vi, at den kun kan modtage den blaae Farve med Undtagelsen af Dunsterne, som svæve i den, og som paa Morgen og Aftenrødmens Tid modtage stærke LysbrækningerHvad er nu naturligere end at antage at de øvrige Lysstraaler, som prelle udad tilbage i Himmelrummet fra Luftkredsen, maae være de Røde og de Gule, hvoraf der danner sig Orange. Seet fra Maanen vil Jorden altsaa vise sig i et ildrødt Lys med en grøn Kant i Randen af Phaserne, nemlig hvor, ved Morgen- og Aftenrødmen det røde Lys trænger ind i Luftkredsen, og altsaa Blaat og Guult bliver kastet tilbage. Vor Naboe Mars fo nes at have en lignende Armosphære som Jorden. Ogsaa lyser den med et guulagtigrødt Lys. Endnu mere: Dens Polaregne modtager, naar det er Vinter hos den, ogsaa et hvidt Skiær, som den igien taber. om Foraaret. Det er meget naturligt at man herved har tænkt paa Snee og Jis. J Almindelighed maae det forresten være meget misligt at formode ved noget andet Himmellegeme endog kun den fjerneste Liighed med vores, da Himmellegemernes specifiske Tyngde og alle deres Forhold ere saameget forskjellige fra vores. Selv Maanen som er os dog saa nær, synes næsten gandske at være uden Luft og Vand. Hvilken jordisk Skabning kunde nu vel der subsistere?