Viborger Samler, 1829-04-30
Paa denne Maade bliver Englands System nødvendigviis overladt til sin Skjebne. Jmidlertid er der endnu en Magt, hvem det ifølge dens Politik maatte interessere, ved sine Bestræbelser, at forhindre Løsningen af det græske Spørgsmaal, enten Striden saa skulde føres ved Foden af Balkan, ved Eurotas eller indenfor Constantinopels Mure; nemlig Østerrig. Var det maaskee denne Magt alt ne, som har bibragt Begivenhederne en Gang, der høiligen maatte komme Fremtiden tilpas, Hvis Tractaten af 6te Juli var bleven opfyldt, maatte Rusland vistnok være bleven frygteligere paa sin Grændse, Porten svagere i sine indre og ydre Forhold, og Grækenland vilde have staaet der med Halvdelen af sit Aag brudt. Østerrig vilde Jntet vide af Alt dette, baade for sin egen og for Jtaliens Skyld; og det vilde dog have været den uundgaaelige Udvikling af Crisis, hvis Porten havde givet efter. For et halvt Aar siden vilde England have fundet sig i et saadant Udfald; men det vilde Østerrig ikke. Saaledes er drevne Underhandlinger. Kunde England vel, endskjøndt det er Østerrigs Bundsforvandt lade sig spise af med Forsikkringer og Hengivenhed for at retfærdiggjøre en Tilstand, der kun kunde convenere Østerrig, Det var allerede omfindtligt nok ikke at have sørget for sin egen Fordeel i Orienten; men det vilde have været alt for haardt, sammesteds kun at have varetaget Wienerhoffets. Saadant er, naar man rigtigt betragter det, Resultatet af Underhandlingerne i 1828, og det engelske Cabinet, der er blevet stærkt ved en Popularitet, som det har erhvervet sig ved den vigtige Tjeneste, det har beviist Fædrelandet, veed vel, hvad det har at gjøre i fine udenlandske Anliggender, for igjen at forskaffe England, den Overvægt, som det er berettiget til at deels med Europas andre store Magter. Naar man sildigt kommer til at tage Deel i en Ting, saa søger man ved Anstrængelse at indhente den ved Raadvildhed tabte Tid. Under denne Forudsætning maa Englands Gjenindtrædelse paa den politiske Skueplads blive glimrede. Hvis det kun traadte op bag ved Østerrig, saa vilde den forrige Ligegyldighed næsten være bedre, og i en saadan Rolle vilde man søge Opfyldelsen af de i den stedfundne Discussion givne Løvter, uden at finde den. Hvad vil England, Fred i Orienten, Kan det ville denne uden Grækenlands Uafhængighed, Nei, ligesaalidet i sine egne som i Europas Øine. Naar man først indrømmer denne Grundsætning, er det da ikke bedre at see Grækenland stærk, istand til at træde ind i Magternes Nække, end at det svagt og vaklende skulde true med, ved selve denne Svaghed, paa Nye at antænde den neppe slukkede Jld, De nyeste Begivenheder afgive Svar paa alle disse Spørgsmaale. Gud give, at man ikke vil oppebie de kommende Begivenheder, for at søge det der, Lad England oprigtigen skride frem for at opnaae Maalet, lad det give Orienten Fred og sikkre Grækenland for Fare, saaledes vil det kunne standse Rusland og forØieblikket tilfredsstille Emancipationens Fjender. Den vil da befrie et Folk og kunne regne paa Taknemmelighed af dem der ønske saavel Andre som sig selv Frihed; dets Politik vil tilstrækkeligen kunne adskilles fra den østerrigske, og man vil ikke længere med et Smiil spørge, om Hr. v. Metternich ikke har stemt for Catholikerne."