Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-07-01
Jndsendt.) Den nærværende Tid, har Professor Clausen nylig sagt, er Principernes Tid, og denne Sætning er sand, dersom det maatte være nok til at tillægge en given Tid denne Charatter, at Tænkningen over Anliggender af Almeeninteresse mere end i nogen anden er traadt udenfor Studerekammerets snævre Grændser, og, selv hos dem, der for ansaae saadant langt udenfor deres Sphære, giver sig tilkiende i Stræben efter principmæssige Reformer i de sociale Forhold. Men dersom det, for at det til en vis Tid kan tilkomme den smukke Titel, videre maatte være fornødent, at Tænkningens Resultater ogsaa hos Magthaverne havde vundet saadan Erkjendelse, at de forenedes med Folket om at fremme deres Udtrædelse i Livet, saa maae vi frygte, at der kan gjøres grundede Jndvendinger mod Sætningens Rigtighed i Almindelighed, saalænge enhver Opfyldelse af det, Folkene troe principmæssigen at kunne fordre, kun altfor meget har Udseende af et ufrivilligt Offer, bragt paa Fredens og Rolighedens Alter, eller for at redde saameget og saa længe som tilintetgjøre. Blandt de Principer, om hvis Gyldighed der nok er mindste Tvivl mellem Mænd af forskjellige Partier, som derfor vel kunne ventes at blive udførte i Livet, som derhos ere vigtige nok til at være Gienstand for alvorlige Bestræbelser, og med Hensyn til hvis fulde Emancipation der ogsaa hos os, skjøndt vi maaskee netop deri ikke ere længst tilbage, dog er meget at gjøre, have vi fæstet vor Opmærksomhed paa Adskillelsen af de egentlig dømmende (og administrative?) Embedsfunktioner fra de erecutive, og da vi formene at de tvende Spørgsmaal, som Autoriteterne nylig have forelagt Sogneforstanderskaber og Amtsraad falde indenfor dette Princips Virkekreds, saa skulle vi efter ringe Evne og Rummets Leilighed forsøge at henlede især de Førstnævnte Repræsentationers Opmærksomhed paa en Maade at virke for Principet, som maaskee vilde blive af megen practisk Jndflydelse paa Retssikkerheden, der stræbelser. Vidner, der bruges ved de egentlige Retter, saa troe vi dog at man ikke bør blive staaende herved, men omfatte alle de Vidner, der nu skulle bruges ved enhver judiciel Forretning, thi de samme Misbrug, der ere paapegede at kunne finde Sted ved hine, gjælde ogsaa for disse, og Opfordringen til saaledes at tage Sagen under Overveielse i sin Heelhed er formeentlig saa meget større, som man derved tillige kommer til at behandle de Forretninger, for hvilke Lovgivningen har bestemt Betaling til Vidnerne. At forlange at Jurisdictionernes Beboere skulle være pligtige til skifteviis personlig at indfinde sig i Retterne for at fungere som Vidner, formene vi er at paa vælte disse, især Landbeboerne, en Byrde, der ingenlunde staaer i Forhold til Sagens Vigtighed, og Spørgsmaalet bliver da ene hvorfra skal man faae Folk, der besidde fornøden Dygtighed, til denne Bestilling; thi, med en smuk Tale om den Tillid man bør have til Dommeren at overlade denne Sag ene til ham er man vel i Almindelighed enig om ikke gaaer an, især da en af Hensigterne med Retsvidnerne jo unægtelig tillige er den, i Vidnerne at have et Værn mod Dommer Vilkaarlighed i enhver Retning. Da imidlertid de Personer, der skulle bruges til Retsvidner, tillige efter vor Formening urde bruges i Politiets Tieneste; ville vi behandle denne Gjenstand i Forbindelse med hvorledes Politiet maaskee kunde udvides. Forinden vi imidlertid forlade Retsvidnerne maa vi endnu bemærke, at da de Hensyn, der i sin Tid begrundede Bestemmelsen om at der skulde være 4 Vidner ved den ordi naire Ret, nu vistnok kunne antages at være svundne, og vi ikke formaae at indsee nogen Grund til at der ved en Rets handling, der er offentlig, behøves flere Vidner end ved den, der foretages inden lukkede Døre, saa kunde det vistnok være passende nu at andrage paa, at Antallet af Vidnerne ved den ordinaire Ret (Stokkemændene, blev indskrænket til 2. Ligeledes formene vi, at da Løsøre=Auctioner, ifølge disse Forretningers Natur, fordre den størst mulige Offentlighed, medens det paa den anden Side næsten er en Umulighed efter nogen Tids Forløb ved Vidnerne at præstere noget Beviis for de enkelte Handlinger, saasom at en Person virkelig har faae Tilslag paa den Ting, hvorfor han er anført som Kjøber i ninger heelt vel undværes *).