Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-10-28
Nyeste Silderie af Kjøbenhavn. skastes Ras Syvende Aargang. No. 6. Udgivet og forlagt af J. Werfel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Höeckes Enke. Løverdagen den 28 October, 1809. Marias Hjemkomst. Vi nyde atter den Lykke, at see Dannerfolket, Moder indenfor Kongestadens Volde, og at hilse Frederiks elskede Hustrue der, hvor han nød de første Faderglæder, hvor hans Fædre elske des og tilbades, og hvor hans Mødre følte sig saa glade og lykkelige. Fra Hytten til Borgen gjenlyder Folkets Jubel, og alle Hjerter høitideligholde Marias Hjemkomst. Og gives der vel en Dag, paa hvilken et erkjendtligt Folk har større Grund til at glæde sig end den, paa hvilken det, efter fem Aars Skilsmisse, efter store og vigtige Omskiftelser, atter kan hilse sin Dronning som taknemmelige Børn deres tilbagevendende Moder, O. Maria, det er stort at være Dronning, men det er end større at være Moder, Frederiks Haand gav Dig Danmarks Krone, men Dit eget Hjerte gav Dig Danmarks Kierlighed, og Thyre Dannebod, Dagmar, Margarethe, Charlotte Amalia og Lovise satte større Hæder i trofaste Danske Hjerters Hengivenhed, end i Kronens største Glands. Vær os derfor velkommen, Maria, ikke blot som Dronning, men som Dannerfolkets Moder, som Frederiks elskede Hustrue, Danmark har næsten i ethvert Aarhundrede havt den Lykke at see store og værdige Dronninger paa sin Trone. Hvo mindes ikke, end efter et heelt Aartusindes Forløb, hiin Thyre, der formildede den haarde Gorms Hjerte, stemte hans Siel til blidere Følelser for hans Folk, og erhvervede sig ved sin Gavnelyst det udødelige Hædersnavn Dannebod, hiin Waldemar Atterdags Datter, der med en Qvindehaand sammenknyttede og styrede tre Riger, hævdede henved et halvt Aarhundrede sit Fødelands Ære, og blev paa Danmarks Trone Nordens Semiramis, hiin Charlotte Amalia, der i Trængslens Dage, fjern fra sin Ægtemage, opmuntrede Kjøbenhavns Borgere til at fegte med Mandighed, og vidste saaledes at vinde deres Hjerter, at de eenstemmigen gave det hellige Løvte: "at leve og at døe hende og deres Kongestad hengivne?" hiin Lovise, som blev alle ulykkelige Mødres Moder, som oprettede en Stiftelse, der blev et Mønster for andre Stater, og bevæger endnu hvert ædelt Hjerte til at velsigne hendes dyrebare, uforglemmelige Minde? Ja, saaledes handlede alle værdige Danske Dronninger i ældre og nyere Tider. De levede for deres Konges og deres Folk fælles Hæder. De kjendte ingen større Fryd, end den de fandt i Skjødet af deres store Familie, og at dele Glæde og Sorg, Lykke og Modgang med deres Undersaattere, hvilke de betragtede som deres Børn. Derfor har heller intet Folk i noget Land eller noget Aarhundrede, i Lykkens eller Trængslens Dage viist større Trofasthed mod sit Kongehuus end det Danske. Det lignede sig selv under alle de Forandringer, der rystede Europa, og Skjoldungernes Trone, staaer ogsaa fast som Klippen, thi den hviler paa en Fod, som ingen Storm kan rokke – et trofast Folks Kierlighed. Ogsaa i Dig, Maria, gjenkjende vi Dannebods og Margarethes værdige Æt den ømme Moder, den kjerlige Hustrue, den blide Dronning Ogsaa Du befæster det Baand, der knytter Dannerfolket til Dannerkongen. - Du kommer, ligesom kaldet af Himmelen, tilbage til vor Kongestad. Aldrig trængte Frederik mere til Din vennehulde Omgang end nu, da Omsorgen for Landets Vel medtager ethvert Øieblik af hans virksomme Liv, da hans Jd kun sigter til at lette trofaste Undersaatters Byrde, skjønt hans egen bliver saa meget tungere derved. Vær Du den Engel, der adspreder de Skyer, som formørke hans Tinding og Danmarks Himmel! J Din ømme Favn vil han finde Erstatning for de Møisommeligheder, hans store og tunge Kald medfører. Dit blide Smil vit udbrede Munterhed i hans Siel. Du er for sjette Frederik hvad Danmarks Charlotte og Lovise, engang vare for fjerde og femte Frederik. Men hvad Du hidtil har været for Din Frederik, for Din Caroline og Wilhelmine, det vil Du ogsaa være for Din Kongestad og dens Mødre. Deres glædestraalende Øine ere henvendte paa Dig. De ile Dig i Møde som en frelsende Engel, der kommer for at trøste, hielpe og husvale dem. De glemme, ved Synet af deres Dronning, alt hvad de have liidt; de bringe med opløftede Hænder alle Verdenernes Fader deres Takoffere, thi deres Moder vender sund og karsk tilbage til deres Fødestavn. De Fattiges Glædestaarer flyde; thi de vide at Armodens Sukke og Ulykkeliges Raab finde ligesaa let Adgang til Dit som til Din Frederiks Hjerte. - Du kommer, Maria, ligesom kaldet af Himmelen, nu da Tarvelighed bør være Danske Qvinders første Dyd. Ved at see Dig midt i deres Kreds ville Hovedstadens Mødre lære at træde i Dine Fodspor, at sætte deres høieste Værd i huuslige Dyders Udøvelse, Ømhed for deres Børn og Hengivenhed for deres Ægtefæller. De ville lære af Dig, at forene de huuslige Dyder, med de borgerlige, at foragte alt tomt, fremmed Glimmer, der fornedrer Danske Qvinders Værdighed, og kun at sætte deres høieste Lykke i at danne deres Sønner til Dannemænd og deres Døttre til Danneqvinder. Vær os velkommen, Maria, som Dannerfolkets Moder, som Frederiks elskede Hustrue, Jnden- og udenlandske Efterretninger.