Viborger Samler, 1785-02-14
TRETTENDEAARGANG. F. Mandagen den 14 Februarii 1785. (Følgende er indsendt) og Til *** * * * * *** indarisk var din Flugt, er ubereed du nærmer Dig til Parnassi Top, Gudinders Helligdom. Med Føie seer man høit, naar Bierne de sværmer; Men om de nu fløt bort Ja- saa blier Kuben tom. Føl(Følgende er ligeledes indsende.)a jeg boer paa Landet i en ensom Egn, hvor man ikke hører meget af, hvad der passerer i den store Verden, gider jeg gierne læse Aviserne saavelsom andre smukke Skrivter til Nytte og Tidsfordriv. Jeg fik forgangen Dag No. 5 af den Viborger Samler, og læste der en stor Hob i Anledning af vor allernaadigste Konges og Kronprindses høie Fødselsdage. Sandelig, jeg tog, skiønt fraværende, virkelig Deel i den Glæde, de gode Kiøbstedfolk havde yttret over samme; og til den Ende læste med al Opmærksomhed og en anspændt Tænkekraft de skiønne danske Vers, som vare indførte i bemeldte Samler (det latinske maatte jeg forbiegaae, da jeg forstaaer intet af dette Sprog; men vor Præst, som siden har udtydet det for mig, har forsikret, at det var et ypperligt Vers). Med Møie sluttede jeg mig dog nogenlunde til Meeningen af det danske Vers til Hans Kongl. Høihed Kronprindsen, indtil jeg kom til den sidste Strophe; den maa jeg reent ud tilstaae, forekom mig som en tillukt Løngang, hvortil jeg gjerne ville bede den ubekiendte Hr. Forfatter og Nøglen. (Thi ei alene for sine Penge, men og til sin Nytte og Fornøielse vil man dog gjerne læse noget, som er forstaaeligt, helst naar det skal være forfattet i Modersmaalet). Paa anførte Sted taler Hr. Forfatteren, om Bier, som sværme (dette skeer dog neppe hos os i Janv. Maaned), hvad i Verden mon der skaal. skal forstaaes ved disse Bier, Det heder fremdeles om samme Bier: Som torde dræbe dine Fied Jeg veed ei, at man i dalig Talebrug forstaaer andet ved Fied, end Fodspoer, eller det Sted, hvor en sætter sin Fod; hvorledes dette kan dræbes af Bier, overlader jeg til andre at begribe. - Jeg kan troe, Landsbyefolk forstaae kun lidet af saadant Lærdt, som skrives i de store Stæder. -J Digtet til Friheds Priis paa Hs. Majestets Fødselsdag hedder det, at Kongens Vælde sættes ei i Tyranniets Rang; Men hvorledes denne i sig selv rigtige og glædelige Tanke lader sig foreene med den næstpaafølgende Linie, at Kongen har Despotens Magt, det begriber vel ingen uden Digteren, og kan han begribe det selv, er det got for ham. Saa forskiellig en monarkisk Regiering er fra en despotisk, saa lidet troer jeg, den sidste ved Konge=Loven enten er givet, eller modtaget af Kong Fr. 3dies Descendentere. Det synes derfor, at Digteren har løbet stærk an imod Natur= og Stats=Retten, og denne Feiltagelse er vel og det eneste, der har bragt ham til, at tilegne Monarken Despotens Magt i et Digt til Frieheds Priis. En Tyran, som, efter Forfatterens Fortælling videre frem i Verset, baade lædskes af Blod og dog afkiøler sit Svælg i Brand, er vist nok et Phoenomenon i Naturen. J det mindste har man ikke seet saadan en beskreven i alle de opbygelige Fortællinger, man finder i Tusende og een Nat, hvor man dog læser mangfoldige forunderlige ForFortryllelser, og det synes ligesaa overnaturligt, at kiøle sit Svælg i Brand, som at skabe sig til en Maane, stundum hvid og stundum sort, hvilken Omskabning findes hos en anden uforglemmelig Digter i den Viborger Samler. Af NaturLæren og daglig Erfaring veed man, at Brand intet mindre end kiøler, men har just den modsatte Virkning, men siden den beskrevne Tyran kan kiøle sig i Brand, og altsaa maae være et langt varmere Væsen, end Jlden selv, da denne kan svale ham, saa fatter jeg ikke, hvorledes han kan taale at drikke Blod, der dog er ulige koldere end Jld, uden at underkaste sig en stærk Forkiølelse. Meere følger.