Berlingske Tidende, 1803-07-15
Foruden disse nye Forholdsregler fortsættes Udrustningerne til Vands og Landsivrigen. Efter lange Debatter er Billen, og Reserve=Armeens Formering i Gaar bleven antaget i Underhuset og derpaa bragt i Overhuset. Krigssecretairen anslog den 27de Antallet af alle Tienstsygtige i Engelland og Skotland til 900000. Alle disse skulle kaste Lod; dog ere de ordinerede Geistlige, de Haandværksdrenge, der vare indskrevne for den 22de Junii og alle, som før den 22de Ma have forpligtet sig til Tieneste ved Volontair=Corpserne, fritagne for Lodkastningen Hvo, som treffes ved Lodkastningen kan, naar han ikke vil tiene, kiøbe sig fri for 20 Guineer, hvorfor Sagnet maa stille en anden Rekrut og sørge for sammes Kones og Børns Underholdning. De mindre Formuende kunne kiøbe sig fri for 5 Pd. Sterl. - I Debatterne over Reserve=Armeen yttrede Hr. Sheridan det Ønske, at man ogsaa vilde tage Folk, som ikke holdt Maalet, fordi man ofte traf stor Kiekhed i et lidet Legeme; men Hr. Pit svarede, at de foreslagne Forholdsregler vare tilstrækkelige for det nærværende Øieblik, og at man i Nødsfald kunde tag sin Tilflugt til andre Hielpemidler. - Overst Cranfurd yttrede sin Frygt for, at denne Reserve=Armee ikke vilde være tilstrækkelig til at giøre Fienden Modstand, ifald Kongen ikke blev anthoriseret til at indlemme den i den regulaire Armee, saasom man samlede Fartøier og smaae Baade i de franske og hollandske Havne, for at sætte 60 til 70000 Mand over til Engelland, en Magt, som ikkun en regulair Armee af 70000 Mand kunde giøre Modstand, og som uden denne Modstand vilde bemægtige sig Hovedstaden. Hr. Manaugh ton dadlede med Fortrydelse Oberstens Yttring, og paastod at en fiendtlig Landgang maatte mislykkes. Ministeren Addington var af samme Mening, og tilfølede, at alle Tropperne skulde ved denne Uges Udgang være ved Kysterne, at man foruden den regulaire Armes havde 70000 Mand under Vaaben, og at disse ikkun vare Kiernen af Forsvarsmagten. - Ved Slutningen af Debatten talede Hr. Johnstone paa ny imod Krigen. Han bebreidede Ministrene, at de ingen anden Aarsag kunde angive til samme, end Piemonts Forening med Frankerig. Han sagde, deres Sprog var, at de maatte føre Krig, fordi de ikke kunde have Fred; men efter alle de Opoftelser de maatte giøre, kunde de neppe vente en bedre Fred, end den der blev sluttet i Amiens. Han raadede dem, at tage Ruslands Megling alvorlig i Overveielse, og heller at overlevere Rusland Maltha til Sikkerhed, fordi vore ostindiske Besiddelser i dette Tilfælde vilde være sikkrere end om vi selv holde Maltha besat; thi dersom Frankerig og Rusland vare enige om det tyrkiske Riges Deling, saa vilde Malthos Besiddelse ikke hindre samme, og Rusland kunde let afstaae Frankerigen Havn i den persiske Havbugt, hvorfra det var en let Sag at angrive de engelske Besiddelser i Ostinden Tilsidst erklærede han, at vi kunde intet Haab giøre og om et tykk ligt Udfald af Krigen, der allerede havde spærret det faste Land, og nu ogsaa vilde spærre Portugal for os, og vilde efter uhyre Omkostninger dog ende med, at vi atter maatte søge Fred: thi om Bonaparte end ikke iværksat en Land ang paa Engelland, vilde han dog holde os i stedseverende Urolighed - Hr. Pitt kaldte Hr. Johnstone til Orden, og Lord de Bequiere dalede hans Frygtsomhed. Da Oberst Craufurd derpaa atter begyndte at tale om Følgerne af en fransk Landgang paa Engelland maatte, efter Krigsministereng Forslag, alle Tilhørerne forlade Galleriet, og det øvrige blev afgjort i en hemmelig Forsamling.