Norske Intelligenssedler, 1793-04-17
Tanker i Anledning af Hr. Professor Wilses Bekiendtgiørelse i de norske Jntelligenz-Blade No. 13. dette Aar. Hvilke ere de Fordeele, man ved Oprettelsen af et norsk Universitet især venter at opnaae er et Universitet hos os dertil virkelig det tienligste Middel, hvis ikke, hvad maae man ønske isteden derfor at eye, og hvilke Midler maae man til den Hensigt anvende? Disse Spørgsmaales grundige Besvarelse udtømmer efter min Meening den heele Materie, og setter os aldeles istand til at bedømme alle dertil henhørende Forslag. Kun nogle Vink vil jeg forsøge her at give. Man haaber da først at almeennyttig Kundskab, som avler og leder Opfindelsesaanden, opmuntrer Vindskibelighed og nærer den tillige, derved i alle Stænder meere vil udbredes. Dernæst at de Vanheld kan afværges, som unge Studenteres Ophold i Kiøbenhavn foraarsager, Sædernes Fordærvelse og de store Omkostninger, som til Landets betydelige Tab og ofte private Folks Ødelæggelse aldrig meere vende tilbage. Man haaber endelig, at de høyere Videnskaber, og maaskee de finere Kunster derved ogsaa i vort Fædreneland kunde komme til at blomstre, og Norges Genius engang vinde den Krands, som lykkeligere Himmelegnes hidindtil have tileg. net sig aleene. For at begynde med det sidste, bør vi ønske, tør vi haabe det, Forstanden har ligesaa ved som vor Sandselighed sin Overflod af Rigdom og Nydelse; men begge Slags Luxus vandre tilhobe. Naar Paladser engang pryde vore Kiøbstæder, Lystslotte og Parker omringe dem, vore Havne modtage og udbrede Verdens Rigdomme, naar Flora ikke meere frygter for Riimfrost og Nordenvinde, og ingen Jernnætter true Landmandens Haab, saa vil Videnskaberne her heller ikke mangle sine Templer, som den lærde Samler, den dybsindige Grubler og den smagfulde Kunstner vist nok flittig vil besøge: man forsøge derimod at opreise dem i en Ørken, snart vil de øde Boeliger forfalde, midt i denne Pragt vil man savne baade Beqvemmelighed og Nytte, og blive nødsaget til at bygge sig Hytter imellem Ruinerne. Hvad er vel et Universitet, der virkelig skal fortiene dette Navn, Et Oplagsted for alle Videnskaber, som der bevares i levende og livløse Forraadshuuse: et Selskab af lærde Mænd, der hver i sit Fag have bragt det til den største Fuldkommenhed, som hidindtil er muelig at naae, der befoldes af Staten for at forklare Verden ved Skrifter og mundtlig Underviisning alt hvad Fortiden eller den nærværende Alder har opdaget og deres egen Eftertanke forbedret, som dertil ved Natur og Flid besidde fortrinlige Gaver, og i dette Embede finde fuldkommen Belønning for deres Jndsigter og Møye. Det er en Samling af de vigtigste Kunstens og Videnskabernes Verker, et vel udrustet Verksted for samme, hvor ingen Kundskab søges omsonst, intet lærd Arbeyde kan standses af Mangel paa Redskaber, og Materialier. Et Universitet er endelig en Stiftelse, hvor Geniet nedbøyet af Mangel skal finde Understøttelse, Talenter fremlokkes ved Udsigter til et beqvemt og ærefuldt Liv, og hvor en beskeden Glands derfor maae omringe Muserne saavelsom deres Dyrkere. For hvem opføre vi her i det kolde Norden et saa glimrende Verk, hvem vil vi efterlade saadant Mindemærke af vor Forfængelighed snarere end af vor Kierlighed til Fædrenelandet og Videnskaberne, for Frem medde, ja, naar vi have gjort en af vore Handelstæder til et Alexandria, saa kan vi og forvandle dets Skole til et Museum; eller for vore egne? Af al Slags Luxus er vist nok den lærde meest ædel og uskyldig; men saa længe vi endnu i det nødvendige og nyttige staae saa meget tilbage, kan man da vel af Staten fordre en Indretning bragt istand, som enten kun er en Følge af den høyeste Velstand eller en Prydelse for samme, J denne Henseende allerne bør vi ønske at Lærdom og de fiinere Kunster hos os maae blomstre, de vidne da om en borgerlig Lyksalighed, hvis frodige Fostere de ere; men ved alt for tidlige Anstalter at drive disse Planter frem, dyrke Vinranken og forsømme Agerbruget, er at forrykke Tingenes Orden, og begynde hvor man billig bør ende. Endda er det Spørgsmaal, om saadan Stiftelse her vilde lykkes og svare til sin Hensigt; jeg tvivler meget derpaa. Hvad Opmuntring til stor Anstrængelse, var end Priisen betydelig, naar ikkun faae vilde kappes derom, Jblandt nogle Sneese Studerende vil et udmærkt Hoved ey finde mange Medbeylere, en maadelig Flid vil let opløfte ham over sine Jevnlige, og langt fra Maalet endnu vil han see sig aleene paa Banen uden Medstræbere. Men set, man kaldte fremmede Lærde herind, at de berømteste Mænd fra andre Lande besatte vore Lærestole. Hvad skulde dertil bevæge dem, men jeg forbigaaer denne og fleere Vanskeligheder. Ere Tilhørerne da de samme, som for Exempel ved Tydsklands Høyskoler, har en nye Kundskabs-Lyst og Jver bestelet dem, maaskee. Men ere de ogsaa talrige nok for hos Lærerne at opvække den samme, maae han hos os ogsaa befrygte ved et mat og uskikket Foredrag at hemme Tilløbet af Studerende og berøve sig selv Kilden til Jndkomster og Anseelse, vil han ved lærde Verker, der ey kan afsettes, spilde baade Tid og Formue, vil ey Egennytten forføre ham til at foretrække et mageligt og roligt Liv for den tvetydige Ære at roses i fremmede Journaler, og vil den Glands, som i saa stor en Afstand deraf kastes tilbage, være blindende nok for Fornuftens Øye, og nu de Studerendes egen Haab, at blive disse Mænds Efterfølgere, naar de tydeligen blive var, at den høyere Lærdom er en Perle, som her faae Mennisker kiende, at til at glimre blandt uvidende og slette Kiendere, meere end Halvdelen af den Skat kan undværes, hiine saa møysommelig havde samlet, at grundig Kundskab ofte bliver foragtet, og den sande Videnskabsmand fordunklet af en veltalende Verdensmand eller svadsig Praler. J Lande, hvor de virkelig Lærdes Antal er stort, og deres Anseelse, overveiende, tilføyes Videnskaberne derved kun liden Skade, for den sande Storhed svinder da lettelig saadant Blindeverk, men hos os, hvor saadanne Mænd altid vil blive faae og adspredte, er det vanskeligt, at de nogensinde hæve sig over den anmassende Vittighed og halvlærde Selskabstone. Men med et Universitet i Norge forbinder man maaskee et andet Begreb, saameget desværre. Det er ey egentlig Lærde, men duelige Embedsmænd og andre indsigtsfulde men derhos virksomme Borgere, man der vil have dannede. Man vil at Kundskaber, hvorved de kan nytte uden at glimre, i vort eget Land skal erhverves, saa at Reyser til fremmede Steder og især Kiøbenhavn, for enten at fortsette de begyndte Studeringer eller paa sidste Sted at prøves, kan blive ufornødne, at derfor det norske Universitet skal nyde de samme Fortrin og blive af hiint en gandske uafhængig Stiftelse. Det er bekiendt, at det danske Videnskabers Sæde er en af de rigeste Stiftelser i sin Art, som der gives i Europa, og at det derover let kan blive en iblandt de fuldkomneste. Mange have lastet at det er anlagt i Hovedstaden selv; men foruden andre Fordeele, som jeg siden skal vise, deraf flyde, holder jeg ogsaa dette for det eneste Middel til i saa lidet og ved Tungemaal afsondret Rige, som Dannemark, at bevare dets Anseelse. J store Stæder gives der altid udenfor Universitetet selv endeel virkelig lærde Mænd, der kan anspore Professorernes Flid, og nøde dem til at holde Skridt med den Tidsalders Fremgang, i hvilken de leve. De komme der i nærmere Forbindelse saavel med den lærde som den store Verden, der ey tillader Geniet i en Afkrog at forruste og vedligeholde de gammeldags Moder i Fordrag og Tænkemaade som de berømte Universiteter i Engeland ey engang har kunnet aflægge. Den fiinere Menniske klasse bevogter deres Handlinger, bedømmer deres Fortienester eller Mangler, og formedelst det store Tilløb af Fremmede ere de udsatte for Europas Beundring eller Ringeagtelse. Jeg har allerede viist Umueligheden af saa kostbar og vidtløftig en Jndretning her i Norge, vi nødes altsaa at indskrænke vor Plan til det nødvendige eller nyttige alene. Men give vi da denne Stiftelse de samme udvortes Fortrin som hiin, uden at kunne meddele den de indvortes tillige, indbyde vi vore Studerende til at lade sig nøye med den blot nødtørftige Kundskab, de her kan erhverve, eller forhindre vi dem endog fra at besøge fremmede Steder og øse af de rigere Kilder; hvem seer da ikke, at vi, isteden for at befordre, derved snarere standse Lærdoms og Videnskabers Fremgang i vort Fædreneland, Man kunde her indvende, at, om end vore Jndsigter derved ey blive forøgede, saa blive de dog almindeligere. Videnskaberne vil derved maaskee intet vinde, men Folket, hvoraf fleere kunde blive deelagtige deri. Det kan hænde, at et norsk Universitet, i Begyndelsen især, vilde opmuntre fleere til at studere, og Jndretningen kunde maaskee blive saadan, at ey blot egentlig Lærde, Lærde, der kunde dannes, men Kundskabs Kilde aabnes for fleere Liebhabere. Var her kun Spørgsmaal om en fuldkomnere Underviisnings-Anstalt i Landet kunde behøves end de, vi have, saa var Jndvendingen ugiendrivelig; men som Universitet betragtet er det vanskelig at indsee hvorfor det Kiøbenhavnske ey ligesaa vidt kan udbrede sit Skin; thi jeg veed ikke, om Universitetets Stiftelse ei har et andet nærmere Formaal. Vist nok bør almindelig Oplysning være saavel Videnskabernes som de lærde Skolers og Høyskolers Øyemed; men den Flod, der vældig gjennemstrømmer Midten af Landet, ledes først i mange større og mindre Kanaler til at frugtbargiøre langt bortliggende Marke, og saaledes ere der andre Læreanstalter, hvorved Folket, og de der ey giøre Videnskaber til deres Hovedsag, blive deelagtige i det Ly, som Universitetet umiddelbar kun uddeeler til de Lærde. Men nok for i denne Materie blot at pege paa det vigtigste. Man beraaber sig fremdeles paa de smaae Universiteter i Tydskland og Sverrige. Var det nok, at andre havde saadane for at vi ogsaa maatte have dem, saa har jeg ikke meere at sige, Men har man og undersøgt hvad Nytte eller Skade, de giøre, Jeg kiender ikke det finske Univer; sitets Tilstand nøye nok for at dømme derom; men rimeligviis maae derpaa vel meget passe sig hvad den berømte Michaelis skriver i sit Raisonnement om de protestantiske Universiteter i Tydske land, hvori han viser at de smaae deriblandt ere kun lidet skikkede til at befordre Videnskabernes Flor, og at en vis Forfængelighed bestyrket af Finantz- og bekonomiske Grunde baade har stiftet saadanne og endnu holder dem ved lige jeg gaaer altsaa til en anden Hovedgrund for et Universitets Anlæg her i Norge, som er den Fare, for hvilken Ungdommens Sæder i Kiøbenhavn ere udsatte, og Letheden der at blive forført til Udsvævelser. J store Stæder hersker uden Tvivl grove Laster, og dog vidste jeg neppe nogen af dem, hvortil Ungdommen pleier at forfalde, som jo de fleeste fra private saavelsom offentlige Skoler tilforn kiende, og desværre tildeels have Forsmag paa. Leyligheden kan i Kiøbenhavn være større og friere, Opsigten mindre stræng. Derimod kan dog med Grund anmærkes: Frihed avler ofte Forsigtighed; endog Barnet, naar det lærer at gaae, bliver varsomt, saasnart det savner Lederens Haand. De fleste, der besøge Universitetet, kiende forud deres Fare: Tvang opvækker Begiærligheden efter det forbudne, og naar Frygt for Overmænd forsvinder, begynder tidt Fornuften først at tage Roret i sin egen Haand. Hermed vil jeg dog ikke sige, at Forældrenes Frygt er aldeles ugrundet. Jeg tilstaaer, den meget vilde formindskes, naar Universitetet blev anlagt paa et lidet Sted, og de Studerendes Antal heller ikke var stort, thi Jena er ikke bleven berømt for Sædelighed, og en Flekke beboet af unge Studerende uden særdeles Opsyn vilde Uskyldighed og Ærbarhed maaskee snarere flye, end de folkerigeste Stæder. Men neppe vil dette blive Tilfældet ved et Universitet i Norge, hvor Lærernes Aarvaagenhed let skal omfatte den lidet talrige Skare. Paa den anden Side har dog Studerendes Ophold i en Hovedstad blandt der finere Verden, hvor de ædlere Kunster ere bragte, og alene kan bringes til en vis Fuldkommenhed, hvor Mennisket viser sig fra saa mangfoldige Sider, i sin høyeste Glands og største Fornedrelse; deres Ophold, siger jeg, der, og den Erfarenhed, de derved kan samle, har saa store Fordele, at man ugierne seer en Præst, en Øvrigheds-Person, eller anden ellers oplyst Mand Leiligheden til denne Kundskab berøvet. Vare vore Underviisnings=Anstalter ikke saaledes beskafne, at de Studerende alt for unge maatte sendes til Kiøbenhavn, og kunde man i Landet selv noksom beskæfte deres Videlyst til en modnere Alder; var det heller ikke umueligt uden betydelig Fare at lade dem paa denne Maade lære baade Videnskaber og tillige Verden og Mennesker at kiende.