Viborger Samler, 1833-05-07
Efter de lange og vigtige Arbeider i denne Session føler jeg fremfor Alt Trang til, at takke dem for, hvad De har gjort for Frankrig og for mig. Monarchiet og Chartet ere befæstede ved deres energiske Hengivenhed. De har ved enhver Leilighed vidst at kjende og opretholde Frankrigs og den constitutionelle Thrones sande Jnteresser; De har ydet min Regjering den loyaleste Medvirkning. Allerede har Frankrig høstet Frugterne. Det er ikke længere noget blot Haab; vi ere virkeligen traadte ind i en ny Velgjørenheds og Fremtids Æra. Landet bliver roligt og erholder Tillid; Handel og Fabrikflid udbrede sig med den frugtbareste Driftighed. Overalt sikkrer Arbeidet Jndvaanernes Velstand og giver den af Dem grundede Orden Styrke. Disse Fremskridt geraade Uroestifterne til Fortvivlelse, og deres Mismod skaffer sig Luft i Trudsler. De ville blive afmægtige. Mine Herrer, Deres hæderlige Exempler ville understøtte de gode Borgeres Mod. Den fredelige Udvikling af vore Jnstitutioner, Nationens Sikkerhed, saavel hjemme, som i Udlandet ville være vor Belønning. Til at opnaae dette Øiemed er det uundgaaeligt nødvendigt, at Statens Finantser føres tilbage til deres regelmæssige Gang. Den provisoriske Fremgangsmaade, til hvilken vi hidtil have været nødsagede, er et trykkende Onde for Landet og dets Regjering. Efter at have ryddet dette Onde af Veien, vil Prøvelsen af Udgivterne blive virksommere. Bevilgningen af Bidrag vil være fri for alle Hindringer. Statsmagten vil træde i Besiddelse af alle sine Midler, Landet i Besiddelse af alle sine Garantier. Dette er den vigtige Bevæggrund til, at jeg appellerede til deres Patriotisme for en nye Session. Jeg skal give befaling til, at denne ufortøvet vorder aabnet. Finantslovene, der indeholde saadanne Reductioner, som det har været mig muligt at udføre, skulle strax blive Dem forelagte. Til samme Tid ville De ende de vigtige Organisationslove, som allerede ere forelagte Dem til Discussion. - Jeg maa onske mig til Lykke til mine Forhold til de fremmede Magter. Begivenhederne have beviist, at det Spørgsmaal, der adskiller Holland og Belgien, maa løses uden at forstyrre Europas Rolighed. - Orientens Tilstand holder Gemytterne i Spænding. Der er dog Grund til at troe, at en snarlig Opløsning vil gjenoprette Freden i hine Egne. (Saaledes lyder dette Sted i et Extrablad til Le Moniteur; ifølge en skrivtlig Beretning havde Kongen sagt, at ingen nærforestaaende Begivenhed vilde forstyrre hine Landes Fred.) Værer forsikkrede om, at Frankrig ved denne Leilighed har iagttaget den Opførsel og hævdet den Rang, der tilkommer det. Nationen vil aldrig see sig skuffet i det, hvad den er berettiget til at vente af os, naar Talen er om Opretholdelse af dens Værdighed, Befordring af dens Velstand og Sikkring af dens Friheder, og jeg nærer det Haab, at De ville lade vores fælleds Bestræbelser vederfares Ret." – Atter lød Raabet: "Kongen leve!" Jndenrigsministeren Grev Argout forelæste den kongelige Forordning angaaende Slutningen af Sessionen for 1832. Kongen fjernede sig og blev paa Tilbagetouren, ligesom forhen paa Henveien, hilst med stor Jubel. Ogsaa Nationalgarden, der kun sildigt fik Underretning, havde indfundet sig meget talrigt og dannede Espalier. En stor Mængde Nysgjerrige fyldte hele Veien fra Tuilerierne til Palais Bourbon. J Kammeret vare over 300 Deputerede tilstede; ogsaa det diplomatiske Corps havde indfundet sig. Dronningen traad omtrent ind Time førend Kongen. Næsten hele Forsamlingen reiste sig; dog vakte det Sensation, at Medlemmerne af den yderste venstre Side bleve siddende. Oppositionen synes ganske bedøvet og adsplittet, meere ved indvortes Splid end ved den ministerielle Jndvirkning. Denne Splid har i en Forsamling af Oppositionsdeputerede viist sig saa tydeligt, at der ikke er at tænke paa nogen fælleds Samvirken i den nye Session. Dupins Parti, lers partie, har aabenbart igien sluttet sig til Regjeringen, og den constitutionelle Opposition, hvis Ordfører, Odillon-Barrot, har ifinde at blive borte under den hele nye Session, kan ikke blive enig med Republicanerne, saasom Cabet, Garnier-Pages o.Fl., med Quaserepublicanerne, der endnu stedse beraabe sig paa det foregivne, længst glemte, Program paa Raadhuuset, og med de Vaklende, der selv ikke vide, hvad de ville. Det er neppe nogen Tvivl underkastet, at jo alle Regjeringers Forslag ville gaae igjennem i den nye Session. Denne aabnedes den 20de April under Forfæde af Hr. Gras-Preville som Alderspræsident og valgte med 221 Stemmer af 292 Hr. Dupin til Præsident. Til Vicepræsidenter valgtes Dhrr. Etienne, B. Delessert, v. Schonen og Berenger. Oppositionsbladene yttre deres Misfornøielse med Throntalen, som de kalde ubetydelig og ved hvilken de intet andet Mærkværdigt finde, end dens skarpe og befalende Tone. Jmidlertid seer man tydeligt af Sproget i disse Blade, at de ganske mistvivle om et gunstigt Udfald af deres Bestræbelser. Man veed ogsaa efterhaanden at afdrage de indflydelsesrigeste Medlemmer fra Oppositionen; saaledes har f. Ex. Hr. Laurence erholdt en ledig Plads ved det kgl. Tribunal i Paris. – Et Rygte taler om en Misforstaaelse mellem Finantsministeren og Marschal Soult, og at den Første vil resignere. – Journal des Debats fortæller, at Lægerne Orfila, Fouquier, Andral og Auviti ere den 26de komne tilbage fra Blaie til Paris, og at Hertuginden af Berri, der befandt sig vel, ikke havde modtaget dem. Derimod forsikkrer Cour. Fr., at bemeldte Læger fortalte deres Venner, at de havde seet Hertuginden, og at denne befandt sig efter Omstændighederne ret vel.