Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-10-09
Personalet ved dette Theater er ikke stort, især naar man seer hen til, at der spilles hele Ugen igjennem. Men man stoler nok paa, at der altid komme tilreisende Skuespillere og Skuespillerinder, for at give Gjæsteroller. Disse skaffe da ikke allene Skuepladsens faste Lemmer det Pusterum, de ret vel kunne trænge til, men ogsaa Cassen, naar den en Tidlang har maattet svælte, en liden Hjertestyrkning. Derfor bliver det heller ikke vanskeligt, endog for middelmaadige Skuespillere og Skuespillerinder, som gjæste Hamburg, at komme til at spille her. Til det Gamle er man saa vant, og det Nye pirrer i det mindste Nysgierrigheden. Maaskee man mangen Aften, især om Sommeren, naar mange af Jndbyggerne ere paa Landet, maatte spille for aldeles tomme Bænke, naar ikke netop denne Aarstid gav dramatiske Trækfugle Leilighed til at drage ud, deels for at tilfredsstille deres Forfængelighed, deels for at opsøge nogen Føde i frugtbarere Egne. Den første Gang, jeg besøgte Skuepladsen i Hamburg, gaves tre smaae Stykker: Misforstaaelserne af Steigentesch, Farcen Landsbybarberen og det ogsaa hos os bekiendte Skuespilleren imod sin Villie. Det første skal, efter adskillige Konstdommeres Mening, være det bedste af denne Forfatters Lystspil, og naar dette er det bedste, saa veed jeg ikke, hvad man skal dømme om de maadelige. Det eneste, man kan sige til dets Fordeel er, at det er ikke aldeles slet, men for et Lystspil er dette kun en svag Anbefaling. J den væmmelige Farce Landsbybarberen spillede en fremmed Skuespiller Barbeersvenden som Gjæst Hvad der endnu manglede denne i at være Carricatur, det søgte hiin Comiker troligen at supplere. Han aabnede Scenen med at slibe en Ragekniv, der var i det mindste en halv Alen lang, og snoede og vriede sin desuden smalle Krop som en Aal, men hans Trælle anstrængelse savnede heller ikke Belønning, og aftvang Publicum den lydeligste Latter. J Skuespilleren mod sin Villie udførte han Skuespildirecteurens Rolle paa en egen Maneer. Han tog fra og lagde til, efter Behag, og gjorde, at Rollen, som jeg dog saa ofte havde seet spille af Rind, næsten var mig ukjendelig. Den, som gav Huushofmesteren, spillede denne ubetydelige Characteer uden synderlig Smag og Anstand. Jeg forlod Skuepladsen, aldeles skuffet i min Forventning om det Hamburgske Theaters Fortrinlighed. Næste Gang saae jeg Uld markedet af Clauren. Domaineraad Herbert udførtes af Skuespiller Meck fra Brunsvig, Fændriken af hans Kone, som Gjæster, og Rigs Baronen af Lebrun. Var det Nyheden, eller var det Nydelsen af Karper ovenpaa tørre Jyder - nok er det, Udførelsen af dette Stykke forsonede mig igjen nogenledes med det Hamburgske Theater. Skjøndt maadeligt i sig selv, blev Stykket dog i det Hele meget heldigen spillet. Meck med sin høie, ranke Figur og sin stærke, kraftfulde Stemme, gav den tydske Landmand af gammel ægte Præg ganske ypperligen. Fændrikens ubetydelige Rolle blev udført af hans vakkre Kone med Tækkelighed og Ynde. Begge bleve ogsaa fremkaldte. Lebrun udførte Baronens Rolle med Naivitet og selv der, hvor han skal agere Vert, med Anstand, uden nogen comisk Nedladenhed, der kun vilde forraade den hele, temmelig plumpe Spøg. Den tredie Forestilling, jeg saae, var Fanchon, hvis Rolle blev udført af den saa bekiendte Dem. Pohlmann. Hun er nydelig af Figur og Ansigt, har en høist behagelig Stemme og en ædel Anstand, som jeg i mange Aar ikke har seet Mage tilMan kan betragte hende som Perlen blandt hele det Hamburgske Theaters qvindelige Personale, især i Syngespillet. Men hendes Stemme forekom mig ikke at være særdeles kraftig, uagtet Fanchon just ikke var et Stykke, hvor hun kunde aflægge egentlige Prøver paa sit Talent som Sangerinde. Abbeden var, naar jeg sammenligner hans Spil med vor afdøde Knudsens, temmelig maadeligt. Det var ikke den fine, joviale Vellystling, man saae her. Dertil vare hans Manerer for plumpe. Tapetserer Martin gaves i det Hele ikke ilde, men dens Fremstiller heldede stundom for meget til det Carricaturmæssige. Oberst Francarville forekom mig som en Træmand.