Viborger Samler, 1849-10-06
Jndenlandske Efterretninger. Den Bekymring for Udviklingen af de slesvigske Forhold paa deres nærværende Standpunct, som vi i Mandags udtalte, er desværre voxet meget ved de sidste indløbne Efterretninger. Baron Hugo Plessen, der af Regjeringscommissionen var udnævnt til Amtmand i Tønder i den af Jnsurgenterne indsatte, gjenstridige Gerichtshalter Hansens Sted, er nemlig ankommen til Kbhavn, efterat være saaledes insulteret, truet og forfulgt af de fanatiserede Tydskere i denne danske By, at han slet Jntet kunde udrette og kun gav sig unyttig til Priis ved at forblive der. Samtidig er Etatsraad Kornerup Borch, forhen Amtsforvalter i Haderslev Vester=Amt, der af Commissionen var bleven sendt til Slesvig for at revidere nogle Regnskaber, bleven tvungen til at forlade Byen af en oprørsk Hob, og da han tilfods vilde begive sig til sin Vogn, slaaet i Hovedet med en Spade, saa at han styrtede bedøvet til Jorden. Begge disse Scener ere foregaaede i preussiske Troppers og Officierers Paasyn; deres Beskyttelse er bleven forlangt paa den meest indtrængende og bestemte Maade, men ikke ydet. J Tønder har Baron Plessen ladet Oprørsacten oplæse og endelig bevirket, at de opmarscherede Soldater gjorde Mine til at lade, men den velunderrettede Hob veeg ikke derfor et Skridt tilbage; den blev staaende og lod dem op i Øinene, raabte leve de preussiske Brødre, hvilken Hilsen Soldaterne besvarede, uden at gjøre en eneste Bevægelse til at adsplitte den eller beskytte den forfulgte Embedsmand. J Slesvig vare preussiske Officierer tilstede i samme Værelse som Etatsraad Kornerup; da Mængden trængte indi dette, vilde de begive sig bort, men forbleve dog paa hans bemærkning, at de vare der for at beskytte ham, imidlertid lode de sig heller ikke bevæge til at foretage det Mindste til Opnaaelsen af dette Øiemed. Først da han, efter at være mishandlet, som anført, var sluppen udaf Byen og kommen et godt Stykke af Veien til Flensborg, sendte den preussiske Commandant en Stafet efter ham med den gode Trøst, at nu kunde han komme tilbage, nu var Byen rolig. Det er ved disse tvende Facta godtgjort, at de preussiske Tropper ere i Sydslesvig, ikke for at skaffe den Regjeringscommission, hvori Preussen, selv er repræsenteret, Lydighed, eller for at opretholde RoOrden og personlig Sikkerhed i Landet – men for at vedligeholde Oprørstilstanden, for i Forbund med Statholderskabet og Embedstanden at umuliggjøre Commissionens Virksomhed og overhoved enhver anden Regjering end Oprørets. Dersom der endnu behøvedes yderligere Beviis herfor, saa kan man takke Baron Plessens ypperlige Conduite for, at dette ogsaa er tilveiebragt. Han har nemlig vidst at imponere den preussiske Commandant i Tønder – Major Wussow, der tidligere har fungeret i samme Egenskab i Husum – saaledes, at denne paa hans Fordring har foreviist ham sin Jnstrux, uagtet det i samme udtrykkelig var ham paalagt at holde den hemmelig for Alle og Enhver saa længe som muligt. J denne Jnstrux, som Baron Plessen har oplæst i Vidners Paahør, og hvis Jndhold han har ladet føre til Protokols, staaer der, at de preussiske Tropper i intet Tilfælde tør gjøre Brug af deres Vaaben, undtagen naar den preussiske Ære (!) krænkes, det vil paa Dansk sige, naar de selv angribes. Det er altsaa – som vi længe have vidst og ofte forudsagt - ikke Preussens Ære for nær, ligefrem at søndertræde den Tractat, det selv har afsluttet, at gjøre Udførelsen af den Vaabenstilstand, det selv har foreslaaet, umulig, at compromittere den Commissair, der handler i Kongen af Preussens eget Navn - thi at Jnstruxen skulde hidrøre fra Grev Eulenburg, forekommer os mindre sandsynligt – fremdeles at forhaane og bedrage den Stat og det Folk, som det nu i to Aar har paaført en for enhver Skingrund blottet, uretfærdig og skammelig Krig, og som det dog vedbliver at hykle et Slags ømt Venskab for. Nu, Preussen fornegter ikke sig selv, sin Fortid og sin Nutid; Frederik Wilhelm den Fjerde er Frederik den Enestes værdige Efterfølger, og Ministeriet Brandenburg Mannteuffel er mod Danmark, som det er i Tydskland. Hvorfor skulde de potsdamske Cardinaldyder, som vi gjorde Bekjendtskab med ifjor, ikke ogsaa komme til Udøvelse mod os iaar? Hvor kunde vi vente, at nogen Fred, nogen Stilstand, nogen Betingelse. i hvis Udførelse Preussen skulde være meddeelagtig, vilde blive holdt? Hvor kan man troe, at kunne komme til en endelig Afgjørelse med en saadan Magt, saalænge ingen endnu mægtigere lægger sit Sværd paa Vægtskaalen, eller vi underkaste os den Skjæbne, Jesuiterne i Sanssouci have tiltænkt os, Hvad Commissionen skal gjøre under saadanne Forhold, er ikke let at sige. Den kan ikke blive naar den ingen Lydighed kan skaffe sig i mere end Halvdelen af Landet, og den er ligesaa lidt berettiget til at opløse sig, for Stilstanden er udløben eller Freden sluttet. Men sæt, at den dog bliver nødt til at opløse sig hvad saa (Forl.)