Kiøbenhavns Maanetlige Postrytter, 1733-08-01
Som nu Terminen til det forestaaende Vall nærmer sig, at samme Vall (det Gud lykkelig vilde forlene) skal ende den publiqve Sorg, og formedelst en ny Soels Opkomst paa Thronen udbrede et behageligere Lys over dette hidindtil i Bedrøvelse dybt nedstunkte Rige, og Nationens Frihed bestaaer udi dette Vall: saa holder denne Durchl. Republiqve instændig an om den gamle og medfødde Fromhed i det Durchl. Østerrigeske Huus, og beder Eders helliged Kæyserl. og Catholske Majestæt, for Eders Aller durchl. Forfædres Askes Skyld, og besynderlig formedelst den store Gevogenhed, hvoraf Eders Majestæt har givet Republiqven saa eclatante og kiendelige Prøver, at Eders Majestæt vilde behage, formedelst Eders Gunst at vedholde Vallets Frihed, og ved Eders Beskyttelse at mamtenere denne vor Friheds eneste Øyesteen. Den Durchl. Republiqve kand ikke indbilde sig, at den har sig for nogen Ting at frygte fra de angrændsende Puissancers Side, den troer ikke at have gjort nogen, hvem det og monne være, noget imod, den persvaderer sig selv, at Jmidman tillader den Moderation i sine egne Anliggenheder. lertid, da Kloghed og Forstand er en Moder til Sikkerhed, er Republiqven, som foruroliges og ey veed hvad tilkommendes kand skee, forud betænkt paa det Fald, som, hvorvel man sig der ikke indbilder, kunde hænde. Dette er det, hvorfore samme i Tide af Eders helliged Kæyserl. og Catholske Majestæt begiærer de funde og tienlige Raad og gode Offia, hvormed man kand begegne en foral Stræg eller stor Fare, hvoraf det heele hidindtil urolige Europa kunde være slaaet, om nogle, som vare salourover Roligheden, vilde underholde Troubler og Toistigheder i et uroligt Folks Forsamling, der bestaaer af saa mange Tusinde Personer, og oppuste Uenigheds Jld, som maatte antænde en Brand, der var capabet at rikke heele Verden an. Efterdi nu denFor Augusti Maaned. denne Sags lykkelig eller ulykkelig Succeff angaaer ey alleene Republiqven, helst siden alle Rigers Rolighed maa concurrere, med at vedholde denne No, og samme til den Effect maa tilbringe alle deres Kræfter og Omsorg, saa monne Eders helliged Kæys. Catholske Maj. i et for det Romerske Rige mægtigst HovedsQvalitæt, formedelst Eders gode Officia mod denne fri Republiqve, uden Tvivl, tiene alle andre til en Rettesnor og Exempel. Et saa helligt og herviske Verk, som dette er, neml. gunstig at ansee en hovedløs og alliered Republiqve, skal forbinde samme Republiqve, som er udødelig, med udødelig Obligation mod Eders helliged Kæyserl. og Catholske Majestæt, og Eders allereede Ærerlige og berømmelige Regiering (hvilken Himmelen, der belønner Rætfærdighed, ville i mange mange Aar forlænge, vil endda blive giorværdigere, og altid i Minde hos Efterkommerne, for at have conserveret dette Rigets Frihed og maiteneret den allmindelig Fred, og Eders helliged Kæyserl. Catholske Majestæt vil bekomme saadan Gloir, som vil overgaae alle Triumpher. Kæyserl. Majestæts Skrivelse til Prinas derpaa lyder saaledes: ved alvorlige Kiende-Tegn har jeg for heele Christenheden gjort stedse beviisligt, hvor høylig jeg er genegen til at ved lige holde den allmindelig Rolighed, og hvor stor Møye jeg derfore har gjort mig. Jeg har og ikke mindre erklæret mig som den Polske Friheds Beskytter, saaledes som samme formedelst de gamle saavel som de nye Rigs Forfattninger er fast stillet. Jeg har hidindtil været det, vil og fremdeeles være det. Jeg har, ved Leylighed af det forestaaende Konge-Vall, saavel for mig selv, som i mine Allieredes Navne, givet EderEminense tilkiende, hvorledes min Jntention gaaer derpaa ud, at dette Val maa være fri, og jeg aldrig vil tillade, at et fri Folkes Stemmers fuldkomne Frihed ved Truseler eller voldsom Foretagende skal undertrykkes, hvilke af saadanne, der, endskiønt de ere ikke værd at hede Borgere, dog alligevel rose sig af at være Fædrenelandets rette Børn, imod deres Medborgere maatte forøves. Saa snart Eders Eminenze har straffet disse dødelige Foretagende og J, i følge af Eders forvaltende Embede og den Omhu J har at tage i ag for Fædrenelandets Velfærd, give vel agt paa, at intet skeer imod Rigets Love, saa bliver Roligheden i Christenheden staaende, og den Polske Frihed Øyesteen, neml. et fri Valls Nættighed, sikker og ukrænket; thi alt det, de Aar 1779. er imod Lovene, kand ikke kaldes nogen Frihed. Uden Tvivl kand Eders Emmense endnu erindre sig, at det er saaledes, som J have mældet, i Henseende til Stemmernes Friheds Undertrykkelse, neml. stridigt med Lovene, da J med vel beraad Hu og Rigets fornemmeste Senatorers Consens have addresseret Eder til nig og den Russiske Souveraine, for at beklage Eder over saadan fremskinnende Fare for Stemmernes Frihed. At nu denne Sag siden den Tid har faaet saadan en forandret Skikkelse, at de, der undertrykke Friheden, blive holdte for dens Forsvarere; at de, som, efter Eders Emmenzes Dommende, ikke for ret lang Tid siden vare Rigs Lovene imod, synes nu at være med samme overeensstemmende; at endelig deres Bistand, der vilde komme den bedrøved Republiqve til Hielp, kand regnes dem til en Misgierning, eftersom man just har anseet denne Bistand som en synderlig Velgierning, kand jeg ikke begribe, seer ey heller, paa hvad for en Grund man kand forebringe saa gienstridige Ting. Jeg vil ikke tale om alle de falske Rygter, som formedelst afspenstige Emissarier ere udstrøde, at have kaldet Tørker og Tartarer sammen, det Christelige Navn til Skam, disse Gespenster blive paa adskillige Steder publicerede, for at bedrage de lettroende Gemytter, og saadanne Raadslagninger har man paabyrdet Republiqvens troe Allierede, ja aldeles i Skrifter, der føre Navn: N. N. skiønt saadanne ere lige saa langt fra Sandhed, som de ere tvert imod bemældte Allieredes rette Jntention. Jntet kand altenere mig fra den bestandig Tilbøyelighed, jeg med Fornøyelse har moden Nation, der hos den heele Christenhed og hos det Durchl. Østerrigiske Huus har gjort sig saa vel meriteret. Dette er fornemmelig Aarsagen, hvorfore jeg stedse over deres Begierme Gehør, der, i det de elske deres Fædrenelands Velfærd, agte saadant høyere end deres Beklagning og besynderlige Afsigter. Jeg lover og declarerer endnu engang, at dette er mine Allieredes sande Jntention: Derfore kand ingen Tvedragts Sæd, eller nogen dødelig Partiskhed, ey heller ellers nogen Uro være at befrygte, men alting gaae fredelig til, og Republiqvens Ræt og Frihed blive ukrænket, om ellers deres Kunstaribbe, der elske Wordning, men imidlertid, under nyttige Raads Prætent, søge ikke andet, end at bedrage sig selv og andre, ey have Overhaand Om Eders Eminere, som jeg ey tvivler paa betragter ret Kongerigets offentlig Rolighed og det allmindeligt Bæste, saa paa minder og udelig tilskynder J de andre med Eders Exempel, at de, erindrende deres Forfædres Berommelse, forblive fast derved, at giøre sig for deres Fædreneland, deres troe Venner og Naboer, ja for heele Christenheden merneret. Denne saa vel som den i forrige Maaneds Avise anforte mærkværdige Declaration er saa fast grundet, at Polakkerne, saa fremt For August Maaned Aar 179. fremt de ikke ville gaae blindlængs og imod den sunde Politie, maa reflectere derpaa, med mindre de ville trække sig og deres Republiqve farlige Suiter paa Halsen, helst siden den regierende Car inde, som er for Polakkerne en sær mægtig Naboe, har ved hendes Minister ladet giøre ligeledes alvorlige og eftertrykkelige Erklæringer, og det Berlinske Hoff træder til lige Messurer med begge, hvortil Kron-Engeland synes ligeledes at være genegen. det øvrige maa man en general billig forundre sig over Hans Kæyserlig Majestæts u-forligelig Viished saa vel som hans Minister i Vindskibelighed udi disse delicate Conjuncturer, og ikke nægte, at det jo er særdeles forstandigt og agtsomt, besynderligen ved nærværende Conjuncturers underlige Omstændigheder. Naar man vil legge det Wienske Hoffs dybe Jndsigt, der gaaer indtil Stats-Væsenets Afgrund paa Veyeskaalen, kand ey alleene disse vigtige Polske Vall-Affairer, den tilforn mældte og nu nylig meddeelte Kæyserl. Majestætisk solide Declaration, saa vel som og andre imod Frankrige, iblant andre ogsaa in Specie den Jtalienske Affaire, Sole klar give fuldkomne Prøver og noksom bevise, at Hans Kæyserl. Mayst. med sit oplyste høye Ministerio har fattet saadanne Messures, at intet skal findes overilet eller ubereed.