Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-09-25
Med Opmærksomhed hørte jeg den berømte Forfatter fælde denne Dom over hans eget Verk, og jeg vilde just til at istemme hans Anskuelse, hvorledes man burde skrive sin egen Nations Historie, da Greven afbrød vor Samtale, ved at vende sig til min Naboe. Hr. v. Karamsin, sagde han, jeg har idag i en gammel, men allerede trykt Gesandtskabsberetning læst en Anecdote, som jeg vil fortælle Dem, saasnart De lover mig, at optage den, idetmindste ved en Note, i Deres Historie, naar De kommer til den Tid, da Tildragelsen hændte." Car Boris Godunoff sendte nemlig en Gesandt til Venedig og derfra videre til adskillige italienske Hoffer. Denne Gesandt kommer paa sin Reise ogsaa til Florents. Storhertugen, lader ham forevise Malerier, Statuer og andre Kunstværker, og da netop en Struds i det storhertugelige Menagerie havde lagt et Æg, bliver dette, som en Sjeldenhed, tilsendt Gesandten fra Storhertugen. Ulykkeligviis miskjender dog Gesandten Gavens egentlige Værd og vil alligevel hædre den storhertugelige Foræring. Han beretter altsaa meget naivt, at han har ladet det store Æg bryde itu og lavet sig en Ægge kage af dets Jndhold, hvilken Kage han ikke har undladt at fortære paa Storhertugens Sundhed, og herved at tilmelde Hans Durchlauchtighed. – Paa denne med muntert Lune, foredragne Historie svarede Karamsin, at den ikke var ham ubekjendt, kun meente han, at Gesandten ikke var sendt af Boris Godunoff, men af en anden Car. "Vel er det sandt, føiede han til, at vore Gesandter ved fremmede Hoffer, i hine Tider, ofte have viist Mangel paa Kundskab om conventionelle Former, eller ikke forstaaet at vurdere en naturhistorisk Sieldenhed, derimod forbauses man naar man seer, med hvilken Aand og Skarpsindighed de gjennemskuede de for dem aldeles fremmede Forhold, med hvilken Jndsigt de gik frem, og med hvor rigtig en Dømmekraft de stræbte at gavne Rusland med det, de havde seet i andre Lande. Karamsin har en meget stærk, fuldtonende Stemme; Kantsleren syntes at forstaae ham, han tillnikkede ham et Ja, fortalte endnu en Deel, og gav, ved den fiine Foredragsmaade, sin Tale megen Jnteresse. Han taler Fransk med en sjelden Færdighed, og da den Vanskelighed, hvormed han hører, gjør den giensidige Conversation besværlig, taler han selv gjerne og fortæller meget, hvorved hans Bordselskab ikke kan andet end vinde i behagelig Underholdning. Efterat Maaltidet var endt, gik Selskabet snart fra hverandre. Først stod Klinger op, jeg betragtede den høie alderstegne, men endnu ikke nedbøiede Skabning med Ærefrygt. Af hans blaae Øine tindrer et gjennemtrængende og dog venligt Blik; omkring Læberne sees ofte et fiint, noget spottende Smiil, som dog syntes, at ville holde Fred med Verden. Strax efter ham gik ogsaa Karamsin. Han har ligeledes en stor, kraftig Bygning, udmærkede Ansigtstræk, et frit, utvunget Væsen. Tilsidst blev jeg alene med Greven. Dersom min Omgang behager Dem, sagde den venligtsindede Mæcen, "saa lov mig at komme efter enhver af mine Jndbydelser, og jeg skal da ret ofte faae Dem at see. Jeg takkede ham af et oprigtigt Hjerte. Da jeg nu endelig brød op, sagde Greven: "Jeg vil gjøre en Tour igjennem mit Bibliothek; har de Lyst at see det? Vi gik sammen op til Palaiets øverste Etage, hvor 3040,000 Bøger ere opstillede i en Række af lyse, venlige Værelser.