Corsaren, 1842-07-22
En skrækkelig Opdagelse. Vi skikkelige danske Borgere, de gode, de bedre og de bedste, gaae her omkring, spise, drikke, læse "Kongens Reise" og Stændertidenden og tænke paa Ingenting og vide imidlertid ikke, at vi i fem Aar have gaaet paa en Vulcan og hver Dag kunde vente, at den blev kjed af at være ubemærket, og brod løs. Vi kunde have gaaet saaledes omkring i vor gamle Troskyldighed - Gud veed, hvor lang Tid endnu - og uden at ane Noget en smuk Dag være opvaagnede midt i Vulcanens Udbrud, hvis ikke Andre havde vaaget for os og nu viist os Faren, medens det endnu er Tid. Danske! Eders Uafhængighed som Nation, ja! Eders Kongestamme, Eders elstede Skjoldungestamme, har været og er truet paa det farligste, og J vide det ikke, skjøndt Andre allerede i fem Aar Skridt for Skridt have fulgt Sammensværgelsen og holdt Øie med de truende Planer. Hører og skjælver! Allerede for fem Aar siden udstedte den svenske Udenrigsminister, Grev Wetterstedt et Circulaire (vide "Kbhposten" af 16de Juli d. A.) til Gesandterne ved alle Hof- fer, hvori han gjorde opmærksom paa, at der fra et hemmeligt Parti i Danmark udgik Bestræbelser, der havde deres Organ i "Nordisk Ugestrift"*) og fandt Tilhæng i Sverig og Norge, og som tilsigtede at stifte en ny Calmar-Union og sammensmelte de tre nordiske Riger under een Konge. Danske! J kunne nok vide, at, naar alle tre Folk skulde vælge een Konge, kunde begge de nuværende Kongestammer ansee sig for truede, altsaa ogsaa Eders elskede Skjoldungestamme. Men dette var kun Begyndelsen. Danske! J vide, at Nordisk Ugeskrift, gik ind. Man troede, at det var af Mangel paa Subskribenter. Danske! det var et Fii, det var kun for at begynde Machinationerne meere skjult ad en anden Vei. Fra den Tid begyndte aarlige Forsamlinger, og formodentlig have disse nu bragt Planen til Modenhed og besluttet Udførelsen; thi "Augsburger allgemeine Zeitung" gjentager nu Grev Wetterstedts Advarsel. *) uagtet denne Offentlighed kunde Selskabet godt være hemmeligt; thi Barfod skrev jo Bladet i det uforstaaelige Unionssprog. Danske! Man søger at bilde Eder ind, at det kun er Naturforsker-Sammenkomster. Lader Eder ikke føre vild af dette uskyldige Navn. De franske Kongemordere kaldte deres Selskab "Aarstidernes Selskab"; dette Navn staaer ogsaa i Forbindelse med Naturhistorien - ak! Naturen er saa blid og skjøn, og den er derfor det bedste Skjul for vilde og fæle Planer. Det gjør os ondt at skulle sige det; men Statens og den kongelige Families Vel gaaer fremfor Alt, det maa ud: der ere hæderlige og gode Mænd blandt de Sammensvorne. De have ladet sig forlede, man maa beklage dem, men man tør ikke skaane dem. Der er foruden Barfod - thi Barfod, det er Hovedmanden; han redigerede Nordisk Ugeskrift, han begyndte, han er Hovedmanden. Vi have holdt meget af Varfod, vi ansaae ham for en skikkelig Fyr; men, naar han er Majestætsforbryder, saa ere vi de Første til at raabe: Ned med ham! Udentvivl bør han udleveres enten til preussisk Radbrækning eller til Arbeide i de russiske Bjergværker, eller til Hollard Nielsens Ugeskrift som Medarbeider - den er foruden ham, sige vi, og de sammensvorne "Naturforskere" (jo, nydelige "Natur"-Forskere!) endeel Mænd, hvem maaskee kun vi have opdaget som Sammensvorne, og som vi, skjøndt med blødende Hjerte maae nævne. Endog vor store Digter, Øhlenschlager, synes at være med, skjøndt der formedelst hans Ords Tvetydighed kun kan være en høi Grad af Mistanke imod ham. Synger han ikke: "Venlig Øresundet Har os nær forbundet. Aldrig det os skille, Mens dets Bølger trille. Endvidere er Ingemann compromiteret. Han siger om Norden: Jdeens Eenhed evig ei forgaaer: Som paa Guds Firmament - i Aandens Rige, Nordstjernen uforanderlig dog staaer." Men Andersen kan allerede ansees for fældet: "Tidsaanden, som en luttret MargarethaForener os...." Det er nok! Han vil have en ny Calmarunion! - Barfod har ogsaa udtalt sig paa Vers, saa at dette ene kunde fælde ham: "Tredeelt er Nordens Stamme, Men Roden er dog een, Og Kronens Løvtag samler: Tilsidst hver Stammens Green." hertil kommer de truende Ord: "Tiden maa tilsidst som Herren ville." Til Barfod slutter sig Ploug, der allerede kan ansee sig som hovedløs: "Atter det Skildte. Bøier sig sammen; Eengang i Tiden Vorder det helt. Da skal det frie Mægtige Norden. Føre til Seier. Folkenes Sag." Det er blevet vort tunge Lod, ogsaa at maatte paapege hæderlige Digtere for Broderriget. Saaledes Lindeblad, der synger: "....... sa hli vi eet Land, Fast Sundet sig mellan os ställde." Ja, hos ham ulmer alt Tanken om den saa meget udskregne skandinaviske Republik, hvilket tydeligt sees af Ordene: "Den ädlaste iblandt os ar den Förste," Vi have nu opfyldt vor sørgelige Pligt mod Fædrelandet. Til Autoriteterne maa vi overlade det at forsikkre sig alle hine Sammensvorne og "wegen demagogischer Umtriebe ihnen den Procez machen." De smukke "Naturforskere", der nu ere samlede i Stockholm, og af hvilke de danske nok saa nemt ere blevne førte over med "Hekla", ville forhaabentlig alt være i Hænderne paa de svenske Dragoner. Hvis deres Paarørende ville over til dem og see dem endnu engang, inden de blive hængte, maae de skynde sig.