Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-09-30
Regjeringen i Napoli di Romania blev imidlertid tilmeldt fra Missoluughi at Fienden var gaaet over Evenus, havde gjort nogle Bønder til Fange; men som alle foran Velvitzena hvor han havde fundet kraftfuld Modstand, bleve ham igien fratagne. Foran Missolunghi og Anatolico havde dog Beleiringsarbeiderne taget deres Begyndelse, dog syntes Mangel paa Levnetsmidler, saavelsom Tvedragt at herske iblandt Fienden. At man snart maatte vente nye Tab ved Nava ring kunde forudsees af det Foregaaende. Den gamle Fæstning ligger paa en liden Halvøe, som hænger sammen med det faste Land ved to smalle Jord tunger, imellem begge er en Saltsoe. Begge Jord tunger vare vel befæstede og forsvarede; men imedens Kampen veg den ene just var paa det heftigste vendte Fienden sig mod den anden og bemægtigede sig den og med den tillige de eneste Brønde, som forsynede Fæstningen med Vand. Tillige blev ogsaa en af de braveste Moreotiske Anførere Hadgi Christo taget til Fange. Dette Tab tilintetgjorde alle Garnisonens Forhaabninger, som kun paa faa Dage var forsynet med Vand. Dog besluttede den kun at overgive Fæstningen med Tabet af sit Liv, og slog den næste Dag Fiendens gientagne Angreb tappert tilbage. Paa den følgende Dag beredte man sig til en lignende Modstand, da pludselig to Franske Officere, som vare i Paschaens Tieneste ganske uventet for slog en Capitulation. Længe var man tvivlraadig om man efter saa mange Beviser paa Fiendens Troløshed, skulde troe ham eller ikke; men Underhandlernes Forestillinger, det Haab om at den Ægyptiske Pascha vilde forholde sig anderledes end hans Tyrkiske Forgiængere, og især den Betragtning, at dersom endog Fæstningen ikke blev indtaget ved Storm, maatte den dog idet mindste snart falde ved Sult fik Overhaand, og saaledes drog efter at Capitulationen var sluttet Mandskabet 1070 i Tallet, ud, og strakte Gevær for Paschaen. Den dybe Sorg, som Ankomsten af denne Garnison i Napoli foraarsagede, blev dog snart forvandlet til Glæde ved Efterretningen om en anden Begivenhed. Strax efter Øens Jndtagelse, imedens den Græske Flaade bestandig krydsede paa Kysten, havde Peschaens Escadre deelt sig i to Afdelinger, hvoraf den ene blev i Nærheden af Havnen ved Navarino. Den anden, som bestod af 2 Fregatter, 4 Corvetter og mange Transportskibe, seilede til Modon, hvorhen Miaulis fulgte den med 4 Brandere og 22 Brigger. Foruden den Ægyptiske Escadre laae i Havnen endnu mange andre Joniske, Østerrigske og Sicilianske Handelsfartøier, ialt omtrent 35 til 40 Seilere. Henimod Aften hævede sig en gunstig Vind, som Miaulis benyttede for at sende Branderne ind i Havnen, hvorved den fiendtlige Flaade, som blev forhindret fra at forlade den, da Vinden var gunstig for Grækerne, kom nu i den yderste Forvirring og endelig blev den hele Ægyptiske Escadre tilligemed nogle Østerrigske og andre Skibe tilsammen 25 i Tallet et Rov for Luerne. Kun saa af de mindre Europæiske Fartøier, som havde lagt sig noget længere fra Staden, undkom og bragte Paschaen Efterretning om Vanheldet. Ogsaa et Pakhuus indenfor Stadens Mure, som indeholdt mange Krigsfornødenheder, blev ogsaa angrebet af Jlden og fløi i Luften, imedens Branderne ved den store herskende Forvirring ikke fandt den ringeste Modstand og uden at have mistet en eneste Mand, vendte tilbage til deres Escadre, hvorpaa Miaulis strax afseilede til Kalamatta. Denne Efterretning virkede meget fordeelagtig paa Moresterne, som ganske havde tabt Modet. Allerede havde de begyndt at blive vrede paa deres Anførere og at beklage, at de braveske og bedste af dem blive holdte fange i Hydra, imedens deres Efterfølgere ikke havde lidt andet end Nederlag. Alle Aarsager til Misfornøielse imod Rumelioterne kom igien for Orde, og man forlangte endelig lydelig at Colokotroni skulde staae i Spidsen for Haven. Allerede blev Sagen omhandlet i en Forsamling af det lovgivende Corps da den lykkelige Efterretning, man havde erholdet, gav Sagen en anden Vending. Befrielsen af de rebelske Anførere, blev forglemt og der udkom en Proclamation i Napoli. om at alle Personer af en vis Alder skulle gribe til Vaaben og giøre et fortvivlet Forsøg paa at redde Castellet i Navarino, som endnu bestandig holdt sig med en Garnisom af 1200 Mand under GeneralJatracco, Major Colenna og en anden Søn af Petro Bay uagtet at Forbindelse til Søes og til Lands var afskaaren dem, og det neppe havde Levnetsmidler endnu paa 30 Dage. Præsidenten og Maurokordato, kom ligeledes til Napoli di Romania for at hverve og afsende friske Tropper. Jeg veed imidlertid ikke om det ikke havde været bedie i et saa kritisk Øieblik at blive i Nærheden af Fæstningen, end, som det syntes, at overlade den til sin Skjæbne. Henseende til Maurocordato blev jeg meget skuffet i mine Forventninger. Hans Udvortes er ikke mindre end værdigt og indtagende. Det lidet som man bliver vaer af hans Ansigt igiennem de tykke Haarbuske og Øienbryne, og det krusede, Skiæg, seer snarere darnagtigt ud, end forstandigt, uagtet det bliver oplivet ved det skarpe Blik af hans dybtliggende Øine. Hans Væsen har ligesom alle Fanarioteres noget for krybende og høfligt, hvorved det første Jndtryk han giør, forbundet med en studeret Færdighed i Sproget, og en høist eenfoldig Latter, ingenlunde et ham gunstig. Præsidenten Georg Konduriotti er en simpel uvirksom Mand uden Talent; men af en standhaftig Retskaffenhed; oprindelig kom hans Familie fra Konduri en Landsbye i Nærheden af Athen; dog har den længe boet i Hydra og hører der, ved en fortrinlig Lykke i Handelen og et ulasteligt Rygte til en af de rigeste og anseligste af Øens Beboere. Udentvivl har det Forlangende at behage Hydrio. terne forskaffet ham en Post, hvortil han hverken passer af Naturen eller ved sin Opdragelse, endskiøndt han ved sit hæderfulde Rygte staaer høiere i sine Landsmænds Mening, end mange andre vilde staae med de fortrinligste Gaver.