JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Corsaren, 1842-04-29
Løven vælger sig en Raadgiver. En østerlandsk Fabel. Løven, Kongen over Dyrene, var sulten, og kom derfor til Byen, for der at søge Noget til sit Livs Underhold; men, idet han løber igjennem Gaderne, støder han uheldigviis udenfor en Boutik paa en Tønde Tjære, hvilken han væltede og sønderslog, saa at han over hele Kroppen blev bedækket med den stinkende Tjære. Da han kom tilbage til sit Palais i Skoven, lod han sine fortroligste Tjenere sammenkalde (nemlig Bjørnen, Ulven og Ræven) for at spørge dem, hvad de syntes om ham. Først kaldte han paa Bjørnen og spurgte ham: Hvorledes lugter jeg? Bjørnen svarede oprigtig: "Deres Majestæt stinker af Tjære. Løven (meget opbragt). Hvad? Jeg. Din Konge. stinker? En saadan Tjener kan jeg ikke bruge. Fra idag af, lader Du Dig ikke meere see for mine Øine. Løven kaldte herefter paa Ulven og spurgte ham: Hvorledes lugter jeg? Ulven (som havde seet den ubehagelige Scene med Bjørnen) svarede: O Deres Majestæt lugter saa deilig som Balsam. Løven (som var sig det Modsatte bevidst, forbittret til de Omstaaende): Griber ham flur og dømmer ham for hadefuld Allusion og Jroni over min hellige Person. Nu kom Touren til Ræven. Løven spurgte denne: Hvorledes lugter jeg? Ræven (som havde været Tilskuer af begge de forrige Scener) svarede: Deres Majestæt undskylde mig; jeg er saa skrækkelig plaget af Snue, og jeg kan derfor ikke lugte. Løven (ller glad hen og omfavner ham). O. Du sanddrue og redelige Tjener! Du, som uden Sty siger Din Herre Sandheden. Fra nu af skal Du stedse være om min Person, og Du skal have Tilladelse til med samme Sanddruhed at sige mig alle mine Feil.
Corsaren, 1842-04-29
Foruden de ordinaire billetter er denne Gang Brev til Hr. 3 No. 13. Til Dhrr. 200 og Fritz har længe henligget Billetter.
Corsaren, 1840-12-25
Nogle Deviser til Julegaver. "Fædrelandet." Man siger, at "Fædrelandet" fra Nytaar af skal have til Motto: "Herud med Stemann! Jnd med Lehmann!" Den eneste Betænkelighed, Redactionen havde ved at optage dette Motto, skal have været, at det muligt ikke var beskedent nok; men den Betænkelighed blev snart overvunden. "Folkevennen." Kongen er Trykkefrihedens Ven, "Folkevennen" er Folkets Ven. Hvad storter saa Trykkefriheden og Folket? "Den Frisindede." Man har givet dette Blad et Øgenavn og kaldte det "Den Fiirfindede". Dette er uretfærdigt: det har aldrig havt mere end to Sind. "Kjøbenhavnsposten." "Kjøbenhavnsposten" har engang rost "Corsaren," og "Corsaren" er taknemlig. Derfor ville vi tie stille med alle "Kjøbenhavnspostens" Feil og Svagheder. Portefeuillen." Hvilket herligt og tillige træffende Navn har dog dette Blad! Thi hvilket Navn lover mindre, og hvilket Blad opfylder mindre end i "Portefeuillen"? "Rasks Morskabslæsning." J sin "Morskabslæsning for den danske Almue" morer i denne Tid Hr. Rask sig og sine Læsere, ved at give Artikler af "Dagen" tilbedste og dette gjørt Hr. Rask slet ikke for at gjøre Nar af "Dagen", men for fulde, ramme Alvor. Tænk saa engang, hvorledes det maa være fat med Rask's "Morskabslæsning"! "Berlingske Tidende" og "Dagen," Dem ville vi slet ikke tale om.
Corsaren, 1842-05-06
Charivari. Stændernes Petition om lige Postforsendelsesret for alle Blade er nu bleven afgjort ved kongelig Resolution. Lige Postforsendelsesret er vel derved ikke bleven fuldstændig bevilget - thi de hidtil begunstigede Blade vedblive at være ulige begunstigede - men dog for en Deel; thi alle de øvrige Blade have faaet lige Ret paa visse betingelser. Vi for vor Part aflægge i Anledning af disse betingelser vor allerunderdanigste Tak for, at Afbenyttelsen af denne Ret - ikke er bleven gjort os til Pligt. - "Dagen" kalder Hs. Majestæts ovennævnte Resolution "landsfaderlig." Hvis "Dagen" dermed mener, at den tilsigter en faderlig Gavn for Mange i Landet, har den ustridig Ret. For det Første gavnes det polytechniske Jnstitut; for hvert Blad, der vil benytte sig af Resolutionen, faaer det nemlig 300 Rbd. aarlig. For det Andet gavnes Postvæsenet; thi det skal have 16 pCt. af Bladenes Jndtægt. For det Tredie gavnes Dagen" & Consorter; thi de beholde deres gamle Begunstigelse. De eneste, der ingen Gavn faae deraf, skjøndt de nok egentlig havde ventet det, ere de liberale Blade thi de maae betale al den Gavn.
Corsaren, 1842-05-06
Dansk Lexicon, der af Fremmede kan bruges som Haandbog i Statistiken. (Fortsat fra Nr. 82.) Balpare. - Det Bedste, vi kunne sige herom, er, at der i lang Tid intet er blevet holdt. Baptister. - Folk, som arresteres fordi de ville være salige paa deres egen Maneer. Benaadning. - Noget, som store og dristige. Sjæle stedse gjøre heelt, smaae og ængstelige stedse halvt. Beviis, fuldstændig, juridisk. - Nødvendigt for at dømme en Tyv, men ikke for at dømme en Journalist. Bibeloversættelse. - En Ting, hvortil Lindberg siger, at Vorherre selv har kaldet ham, men som Lindberg nu lader, som han ikke har hørt. Bidstrup. - Hvor mange Narre der endogsaa er, ere der dog flere udenfor. Bie. - Det Samme som: vente, det Samme som: give Tid, det Samme som: slaae sig tiltaals, det Samme som: have Taalmodighed o. s. v., o. s. v. Det danske Sprog er meget rigt paa Ord til at udtrykke denne Tanke. Biskop - see "Barmhjerlighedens og Tolerancens overste Præst". Varmhiertighedens og Tolerancens overste Præst - see Baptister. Borg - Slot, maa ikke forvexles med Borg, Laan, Gjæld. For Ex. Fredensborg, Christiansborg. Borger - et Menneske med visse ubestemte Rettigheder. Budget. - "Fædrelandet" og "Kjøbenhavnsposten" dadle det, "Berlingske" og "Dagen" rose det, Borgerne betale det.
Corsaren, 1842-05-06
"Berlingske" og "Dagen" med "Dansk Ugeskrift" imellem sig gaae ud for at glæde sig over Budgettet.
Corsaren, 1842-05-06
Den samme Visker under tre forskjellige Former. En Bonde siger til sin Karl, naar denne ikke har udført det ham paalagte Arbeide: Den Onde stal lyne og brække o. s. v. i Din Hals, Din So, hvis Du en anden Gang ikke giør, som jeg vil ha'e det. En Grosserer eller desl. siger til sin Betjent, i et lignende Tilfælde: Hør, dersom vi To skulle vedblive at være gode Venner, er De en anden Gang mindre efterladen. En Konge siger til sine Collegier, i samme Tilfælde: Iøvrigt er det Vor Villie, at De herefter skulle indsende Deres Budgetter saa betimeligen, at Vore Løfter til Folket kunne blive nøiagtigere opfyldte. Hvilken af disse, troer man nu, virter meest for Fremtiden?
Corsaren, 1842-05-06
Fra Jylland er en Stud ankommen her til Byen, der veier 1950 Pd., og er tillagt i selve Danmark. Og Danmark kalder man fattigt! "Og dig man kalder fattig, Moder kjære! Hvo kan med slig en Stud man fattig være?"
Corsaren, 1842-05-06
J disse Dage er der udkommet et nyt Blad "Ny Sjællandspost," der redigeres af en Naalemager i Nestved. Det Blad maa da sagtens kunne blive spidst.
Corsaren, 1842-05-06
Som et ret vaktert Exempel paa tilforladelige Correspondents-Efterretninger i Provindsaviserne troe vi at kunne anføre følgende Beretning af "Randers Avis" angaaende Lehmanns Løsladelse: – "Under flere tusinde Menneskers hilsende Jubelraab" ("Herre! vi sætte et Nul til" - der var kun nogle hundrede) "ligefra Varetægtsarresten til sit Aftrædelsested" (der blev raabt Hurra, da Lehmann steg ind i Vognen, og ligesaa, da han ssteg ud. Naar man trækker en Linie mellem disse Endepuncter, bliver det rigtignok "ligefra Varetægtsarresten til Aftrædelsestedet"). Derefter fortælles om den store Menneskemasse, som samme Dags Aften var paa Volden, for efter gammel Skik at høre Klokkerne ringe. "Denne Skik krævede iaar et Offer, idet en Dreng, der vilde forsøge at klattre op ad Voldstraaningen, styrtede ned og slog sig Brystet fordærvet." Det Sande herved er, at det var en lille Hund, der ikke styrtede ned og ikke slog sig Brystet fordærvet.
Corsaren, 1842-05-06
Literatur. I. "En Digters Bazar." Af H. C. Andersen. (Jndeholdende en Bestrivelse over hans Reise igjennem Tydskland, Jtalien, Grækenland, Orienten m. M.) (Reizels Forlag.) "Sex Tilegnelser i een Bog, medens Andre ansee det for store Ting, naar de kunne vove een! Og endda to Personer og hver Tilegnelse!" - udbrøde vi, da vi saae Bogen - "det synes at være et Tegn paa Stolthed for ikke at sige Forfængelighed." Men, da vi havde læst os noget ind i Bogen og ret følt os opvarmede af de blomstrende, digteriske Skildringer, tænkte vi: "Nu, det er i Sandhed Noget at være stolt af H. C. Andersen kan være stolt deraf, ja han skal være stolt deraf, og vi Andre .. ja, vi komme nok til Gjengjeld til at være stolte af H. C. Andersen!" Men alt som vi kom længere ind i Værket, kjølnedes vor Beundring, skjøndt Værkets Varme og glødende Stiil ingenlunde kjølnedes; men - det var ogsaa netop Ulykken. Man lader sig med Fornøielse begeistre og henrive en Snees Sider igjennem, men hele 579 Sider! det trætter. De poetiske Skildringer virke tilsidst prosaisk paa En, fordi deres Mængde frembringer Eensformighed, Poesiens værste Fjende. Jntet er her fortalt, simpelt beskrevet, Alt er malet, malet med Farver, og det med glødende Farver. Og dette, som sagt, hele 579 Sider! Det er, som om man overskuede en heel Hovmark, befaaet med Roser, Tulipaner, Levkøier, Hyacinther. Der er for Meget! Man savner det simple Grønsvær, den mørke Jord, hvor Øiet kan hvile, og hvorfra det med desto større Fornøielse kan hæve sig til de enkelte Blomster. Kunsten bestaaer ikke i at samle en Mængde skjønne Blomster paa eet Sted; det gjælder om at ordne, at gruppere dem saaledes, at deres Skjønhed sees og udhæves blandt de simple, almindelige Omgivelser. Værket er saaledes nu en Samling af kosteligt Materiale, som Digteren vistnok vil bearbeide og senere bringe os enkeltviis i straalende Smykker. Han har gjemt Østens varme Sol og rige Liv, dets Blomsters Pragt, han behøver kun at dyppe sin Pensel deri for at male med Jld. Men Et ville vi dog stedse savne, Noget som vi netop havde ventet af H. C. Andersen. Af H. C. Andersen, som er udgaaet af Folket, som har kæmpet Armodens tunge Kamp imod Rigdommen, som har seet Undertrykkelsen og Underkuelsen i Øinene, havde vi ventet Følelse for Folkeslagene, for deres Armod, for deres Underkuelse. Om end blot nogle faa Strøg, nogle faa bævende Greb i Strængene havde vi ventet af den folkebaarne Digter, der gjennemvandrede Tydskland, Jtalien og den kuede Orient. Os har det syntes, som maatte der i H. C. Andersens Erindring være en Stemme, der hviskede Ranald Mac Caghs Afskedsord til hans Sønnesøn: "Crorchts Søn! Du bevare uplettet den Frihed, jeg efterlader Dig som Arv. Du ombytte den ikke, hverken mod rige Klædninger eller en steenbygget Bolig, eller et dækket Bord, eller et Leie af Duun - Du bevare den paa Bjerg og i Dal, i Overflod og i Nød, i den milde Sommer og i den strenge Vinters Dage." Men H. C. Andersen har skildret Solens Lys og Havets Skin og Sletternes Grønt og Bjergenes Pragt, jal de døde Stene har han givet Liv. Kun Folkeslagenes Liv har for ham været en død Steen.
Corsaren, 1842-05-06
Theatret. "Svend Grathe." Tragødie i 5 Acter af Hauch. Vi behøve ikke at disrecommendere dette Stykke som Theaterstykke, det har selv den Godhed. Hos Boghandler Klein faaes atter: La Marseillaise, illustrée par Charlet. 24 B.
Corsaren, 1842-05-06
Beretning om Jtalienernes sidste Forestilling. (Forcløbig et Billede af Begeistringen:) Stormen af Klap og bifaldsraab var saa stærk, at den endnu ikke har lagt sig; endnu hæver Luften deraf inde i Bygningen. Dronet af Jubelraabene frembragte en Virkning lig den af et Jordskjælv. J det nærliggende Tøihuus styrtede flere Kanoner ned af Lavetterne, og i den forbiflydende Kanal steg og sank Vandet flere Fod. Der fortælles endog i Byen, at et Skib, der var under Opseiling i Sundet, kantrede ved den stærke Bølgebevægelse; men det er nok Overdrivelse. - Blomsterne fløi i saa stor Mængde, at Scenen aldeles formørkedes deraf. Fire Vognmandsheste have siden uafladelig været anvendte til at kjøre dem bort; men endnu ligge de tre Fod høit, og de fire Heste have forslæbt sig. - Fremkaldelserne skete for Fode. Jntet blev staanet. Efter alle Sangerne og Sangerinderne bleve samtlige Capellets Medlemmer, derefter Choristerne og tilsidst Maskinmesteren og endelig Lampepudserne fremkaldte, under stormende bifald. Til Erstatning for sin Uleilighed forlangte Publicum en saadan Mængde Rummere da capo, at der sprang tre Aarer i Hovedet paa tre forskjellige Sangere. Hvad der ikke sprang, kunde idetmindste have sprunget. P. S. Dagen efter, da de skulde reise, fulgte en talløs Menneskemasse dem til Toldboden. Endnu idag. Fredag, staae Damer og viste med hvide Tørklæder efter Hr. Rossi. Brolægningscommissionen har paa det alvorligste forbudt, at flere tysse Stenene, hvorpaa han sidst satte sin Fod.
Corsaren, 1842-05-06
Skizzer. I. Det militaire Medlem ophængt mellem Frygt og Haab. II. Helsingøranerne vende slukørede tilbage uden at have truffet Kongen.
Corsaren, 1842-05-06
Foruden de ordinaire Billetter er denne Gang Brev til dHrr. Gavslab og Storsultan.
Corsaren, 1842-05-13
Charivari. Med 28 Stemmer imod 25 er det blevet besluttet, at Nationen iaar skal glæde sig over Stænderinstitutionen.
Corsaren, 1842-05-13
Budgettet. "Berlingske" og "Dagen." 00030500015000020 - 01000100000022 - 0 - 0000012500000 - 100000020057600000 - altsaa: et uhyre brillant Budget. "Fædrelandet" og "Kbhposten." 000015000000S960000000 - 600360045000 - 06600000000000000 - 20000005000031500 - altsaa: slet ikke saa fordeelagtigt endda. Publicum. Skjøndt jeg forstaaer begge paa en Prik, er jeg dog ganske uenig med mig selv om, hvilken Mening jeg skal give Fortrinet.
Corsaren, 1842-05-13
Redactionen har fra to norske Borgere faaet tilstillet 24 norske Halvstillinger til Foreningen for Statsgjældens Afbetaling "som en yderligere Forøgelse af det Beløb, Norge ved Kielerfreden maatte, udrede som sin Part af den danske Statsgjæld." - Da Portoen imidlertid har kostet os 12 s, tillade vi os at beholde de norske Halvstillinger selv.
Corsaren, 1841-01-01
Charivari. Nytaars-Samtale. - Nu have vi Nytaar og pas paa! det vil blive et rart Aar. - "Faae vi da Constitutionen iaar?" - Nei, gu gjør vi ei, nei; men vi faae mange andre gode Ting. Til Exempel, vi faae Reductionen... "Aa, Reductionen.... "Fædrelandet", siger jo, at den ikke duer." - Ja, men jeg siger, at den duer, veed De, hvad det er! der spares sgu mange hundrede Daler ved den om Aaret. Men saaledes gaaer det: I er heller aldrig fornøiede. Naa, hvad faae vi da Mere? bliver Stemann afsat?. - Nei, gu gjør han ei, nei; hvorfor skulde han det? det er en skikkelig Mand, han gjør aldrig en Kat Fortræd, og Kongen kan godt lide ham; men vi faae mange andre gode Ting. - "Naa, i Guds Navn! Faae vi da det toaarige Finantsbudget?" Nei, gu gjør vi ikke, nei; idet mindste ikke det, jeg veed? - "Men Herregud! hvad faae vi da?" - Ja, hvad veed jeg Alt, hvad vi faae? Men nu bliver det snart Foraar, og saa faae vi de deilige Violer ... aa! de lugte guddommeligt. og saa bliver det Sommer saa kjøre vi i Dyrehaven.... og saa bliver det Efteraar, deiligt Efteraar med gule Blade paa Træerne... og saa bliver det Vinter igjen, saa er Aaret forbi.... "Naa, hvad deilligt er der i Alt det?" - For Fanden! er det ikke deiligt nok? Skulde vi maaskee hænge og styde og drukne hinanden, for at faae det deiligt? hvad? Hør, jeg vil fortælle dem Mere endnu om, hvad vi faae .... - "Bliver det Altsammen af det Slags, som det, jeg allerede har hørt?" - Hm... ja .. saa omtrent. - "Saa gaa til Bloksbjerg med samt Deres Fortælling."
Corsaren, 1842-05-13
Skizzer. I. Ägteskabelig Scene. Konen. Hvad har Du gjort med Pengene, Du skulde bringe tilbage? Du har vel sviret dem op! Manden. Nei, Mutter, jeg har givet dem til Statsgjældsafbetalerne. Konen. Tænkte jeg det ikke nok, Din liderlige Hund! II. Statsgjælds-Afbetalings-Selskabets Vaaben og Devise. "Vær Du vort Selskabs Skytsgudinde!" III. Det militaire Medlem, der nu er forløst (see forrige Nr.) IV. "Dagen", der ved Qvartalets Slutning seer Listen over sine Abonnenter.
Corsaren, 1842-05-20
Charivari. Os. M. Kongen har i disse Dage allernaadigst tilkjendegivet Dhrr. af Militaircommissionen, at de fuldkommen have opfyldt de Forventninger, man fra Begyndelsen af var berettiget til at nære om dem. Heri maae vi allerunderdanigst give Hans Majestæt Kongen Ret.
Corsaren, 1842-05-20
Af en Beretning i "Kbhposten" erfarer man, at der her i Landet ikke blot fødes Folk som adelige privilegerede o. s. v., men at der ogsaa fødes Generalpostmestre, fix og færdige, samt at det er den høiadelige Danneskjoldske Familie, der har Privilegium paa deslige Fødsler. - At Genier fødes, det vidste, vi nok, det er en gammel, bekjendt Sag, men ogsaa Generalpostmestre....! Nei, det troede vi ikke.
Corsaren, 1842-05-20
Vi ile med at underrette vore Læsere om, at Omnibussen, Koniginn Margrether nu er bleven omdøbt til "Dronning Margrethe", og at som Følge heraf det over bemeldte Omnibus i vort Nr. 82 udsagte Bannu kan være hævet. - Nu have vi da et ufeilbarligt Middel til at jage meget andet Tydsk bort, der tit generer os, og mangler altsaa blot - Tilladelsen til at bruge Midlet.
Corsaren, 1841-01-01
Ved Valget af Stænderdeputerede for Sjællands Sædegaardseiere faldt Stemmerne paa 7 HeelAristocrater, 1 Halv-Aristocrat og 1 Dobbelt-Aristocrat, hvilke tilsammen indeholdes i 9 Personer. Senere er i en anden Valgklasse stemt paa Justitsraad Harhoff, der er ligesaa god som 3 Halv-Aristocrater, tilsammen: 9 Aristocrater og 4 Halv-Aristocrater i 10 Personer. Et Exempel paa, hvor Meget der kan sammenpresses i et lille Rum.
Corsaren, 1842-05-20
Capitain Langemark, Chef paa den forulykkede "Alart", er ankommen hertil for i hiin Anledning at klare for sig. Vi ønske ham, at han, hvad det angaaer at klare for sig, ikke selv maa blive en "Alart".
Corsaren, 1842-05-20
J Mandags bragte de svenske Studenter, der vare komne herover for at besøge os, Oehlenschlæger, deres Hilsen, ved hvilken Leilighed Oehlenschlæger, traadte frem for at takke, ledet eller ført af Hr. ExFeuilletonist J. Levin. Bemeldte Hr. J. Levin saae, mærkeligt nok, ved denne Leilighed ud, som om han var aldeles tilovers.
Corsaren, 1842-05-20
Grosserer Nathanson ved Hamborgs Brand. Før vi gaae over til en detailleret Beretning om Hr. Grosserer Nathansons Reise til Hamborg i Anledning af Branden, uddraget af den Berlingske Tidende, ile vi med at dæmpe Folks Forundring over, at han ved denne Leiligheder overalt siger "Vi". Sagen er, skjøndt Hr. Nathanson ved denne Leilighed virkelig kun var eenfoldig, ganske simpel. Han gaaer jo med en Ridder i Maven og føler derfor, at han med god Samvittighed kan sige "Vi"; thi til at sige Vi bedøver man kun at være To. Altsaa Hr. Nathanson fadde paa deres Contoir og fik Efterretningen om Jlden i Hamborg. De toge strax billet (thi de behøvede kun een Billet) og seilede afsted efter lykkeligviis at have stukket et Exemplar af-Berlingske Tidendes i deres Lomme. Lægger vel Mærke til denne sidste Omstændighed, vi skulle senere sige Eder, hvorfor. Ved Langenfeldt mødte de flere Flygtende, som fraraadede dem at tage videre; thi man ventede de rædsomste Scener. Men Hr. Nathanson vare uforbløffede og toge videre, hvilket var en stor Lykke. Lægger vel Mærke til denne sidste Omstændighed; vi skulle senere sige Eder, hvorfor. De kom til Altona og saae det frygtelige Stuespil. Man kunde allerede begynde at tælle Antallet af Gaderne, der vare nedbrændte. Jmidlertid saae de, at mange af de udspredte Rygter vare overdrevne eller endog aldeles usande. Navnlig var det aldeles usandt, at Salomon Heine havde givet 300,000 Bz/l til de Brandlidte, thi Hr. Nathanson hørte slet Intet derom. Tilsidst besluttede Hr. Nathanson at gaae ind i selve Hamborg; de lode sig ikke afskrække af alle Advarsler, de havde Mod, og de gik, til stor Lykke. Lægger vel Mærke til denne sidste Omstændighed, vi skulle senere sige Eder, hvorfor. De kom ind der, hvor Jlden brændte heftigst. Men her var man i største Fare for at blive presset til Sprøitearbeiderne. Brandfolkene, "som aldeles ikke tage Hensyn til Alder eller Stand", vilde endog presse Hr. Nathanson. Da toge disse i et Anfald af Fortvivlelse den "Berlingske Tidende" (lægger nu Mærke!), som de før Afreisen saa lykkelig havde stukket i deres Lomme, op (lægger vel Mærke!), og - kastede den i Luerne, og - denne Masse kunde Jlden ikke modstaae, - og - den var slukket. Lægger vel Mærke til denne sidste Omstændighed; vi skulle senere sige Eder, hvorfor.
Corsaren, 1842-05-20
Skizzer. I. Den servile og den liberale Presse. Den servile Presse: Hold Mund, fordømte Straaler! II. Samtale om Hamborgs Brand. B. Det er en flygtelig Ulykke, der har truffet Hamborg. A. O! en frygtelig, en uhørt Ulykke! B. Discontoen vil vist stige flere Procent. III. Vi havde udsat en lille Præmie for den af vore artistiske Medarbeidere, der kunde levere den bedste Tegning af Heibergs Blomsterpige (ville det i forrige Nr. optagne Digt "Børsen"). Hun maatte naturligviis være pialtet ("thi Kjolen pialtet om Skuldren hang"), skjelmsk (thi "hun smillte med ironisk Blik") og erfaren (det viser det Hele). Efterstaaende har vundet Prisen. La voila. "Berlingske" og "Dagen". "Berlingske": Æh, Du! Jeg fik Gagereglementet Dagen før Du! V. "Dagen" udbasunende den nye Postforsendelsesrets Røes.
Corsaren, 1842-05-20
Kunst-Notits. "Füllet die Glaser, schenet : wieder ein..." Nu have vi en Schenck hos Kehlet og Glüser i det kongelige Capel. "Kommet, last uns Alle lustig sein!"
Corsaren, 1842-05-20
Middel til at borttage Ligtorne uden Uleilighed, uden Smerte og uden Lægehjælp. (Annonceret i Adresseavisen af Hr. Keilholz.) Man lægger et Plaster paa Ligtornene og holder sig ikkun hjemme i otte eller ni Dage. Efter denne Tids Forløb viser der sig nogen Hævelse og Smerte, saa at man ikke godt kan gaae; men herimod bruger man blot koldt Vand. Dog vil det for at undgaae videre Uleilighed være nødvendigt, at man aldrig bruger dette Lægemiddel uden under Tilsyn af En dygtig Chirurg.
Corsaren, 1840-10-08
(Kehlets Salon.) Som bekjendt har Kjøbenhavn nu ligesom de større Stæder i Udlandet faaet et Kaffehuus, der kan betragtes som det første Tegn paa en vaagnende offentligt Liv blandt Befolkningen, paa en forsvinden af hiin "kleinstädtische" Tone, hvorved en stræng Skranke sættes for en mere ugeneert og dog sømmelig Sammenblanden af alle Stænder og begge Kjøn: Vi sige: det første Tegn paa en saadan forbedret Aand; thi endnu er det langtfra, at man har overvundet den Nordboen eiendommelige Tilbøielighed til stedse at afslutte sig i enge Familiekredse, til at "genere sig" og til at passe paa, at man i sin Omgang med Folk og Samtale med dem bliver ligesaa kastemæssig, som Chineserne ere det i deres Jndretninger. Hvor langt vi i denne Henseende endnu staae tilbage, viser sig netop saa meget mere iøinefaldende paa dette Kaffehuus, som dette skulde repræsentere en luttret og mere fordomsfri Aand. At Damerne endnu genere sig "ganz ungeheuer", at de endnu ikke have indseet, at deres Tilstedeværelse der skal bidrage til at give Tonen Fiinhed og Elegants, ikke Tilbageholdenhed og Tvang, at de skulle beherske Selskabet og Selskabet ikke dem, og at de altsaa paa en Maade ere Æresgjæster - det ville vi slet ikke tale om; det kan endnu ikke være anderledes. Derimod kunde det nok være noget anderledes med Dhrr. Mandfolk eller Cavalierer. Det er nemlig saa langt fra, at man ved at komme derind blander sig ugeneert imellem hinanden som i en Kreds af Landsmænd og gode Venner, at man tvertimod paa det omhyggeligste afslutter sig i enkelte og smaae Selskaber. Adskillelsen imellem de Tilstedeværende er ligesaa fuldkommen inde i Værelserne som ude paa Gaden; man seer paa hinanden som paa Udlændinge eller rettere: som paa Folk, det er farligt at indlade sig i Passiar med, ingen almindelig Conversation, ingen det Hele omfattende Tone træder frem. - Derfor kan Salonnens Tilblivelse kun betragtes som Udtrykket af en Trang til, ogsaa i denne Henseende at afkaste de ældgamle Fordomme, og som det kraftigste Middel til at bevirke dette, og som en saadan Anstalt skulde det glæde os, hvis vi ved disse Linier kunde anbefale den; thi skulde den blot være et Conditori mere, saa var den neppe værd at tale om.
Corsaren, 1841-01-01
J Schleswig-Holstein have Jøderne besluttet at indgaae med en Takadresse til Stænderforsamlingerne, fordi de ved dem have undgaaet den Fare at blive optagne som Borgere i denne babyloniske Stat.