Ribe Stifts Adresseaviser, 1844-12-04
Stænderforsamlingen i Roeskilde Under den foreløbige Behandling af Ussings Andragende om Statseenheden yttrede Etatsr. Bang blandt Andet: "Hvor meget der end er talt i denne Sag af forskjellige ærede Medlemmer, forekommer det mig dog, at der staaer en Hovedside tilbage af Sagen, som ei er bleven tilstrækkeligt fremhævet. Jeg mener dermed de allerede fremtrædende, ei blot Jndvendinger, ei blot Besværinger, men haarde Angreb, der fra Hertugdømmernes Side gjøres, og ville blive gjorte paa denne Forsamlings Fremgangsmaade i nærværende Sag, og som allerede ere blevne rettede imod os, fordi vi nedsatte en Komitee og toge Sagen under Behandling. Det er mig tilkjendegivet af særdeles paalidelige Mænd, som staae nærmest ved Forholdene i Hertugdømmerne, at det vel er et almindeligt Ønske hos hele den store Masse af Jndvaanerne - enkelte Undtagelser kunne ikke gjøre noget til Sagen – at blive i Forbindelse med Danmark, selv om den kongelige Mandsstamme maatte uddøe, men at Hertugdømmerne ville, at de Prætensioner, som efter deres Mening i hiint Fald kunne gjøres fra andre Fyrstehuses Side, skulle afgjøres af retlig Vei, ei ved en eensidig Erklæring af den nærværende Souverain, der er et Magtsprog; thi det tilkommer ei Souverainen ensidig at afgjøre et efter hans Stammes Ophør opstaaende Successionsspørgsmaal: derfor bliver en saadan Afgjørelse et blot et Magtsprog, men, hvad endnu mere er, en reen Rullitet, et Jntet uden nogensomhelst retsgyldig Virkning. Dette er Hoved-Argumentet imod den attraaede Deklaration, som jeg har søgt at give al den Styrke, jeg kunde, og som jeg nu skal imødegaae. Jeg vil da svare, at hiin Deklaration for det første ei bliver noget Magtsprog, naar Souverainen, overbeviist om, at det virkeligen er retligen begrundet, at Hertugdømmerne ogsaa efter den kongelige Mandsstammes Afgang skal forblive under een Hersker med Danmark efter Kongelovens Arvegangsmaade, udtaler denne sin Anskuelse for sit hele Folk, og denne Forsamling vilde ikke anholde og hiin Deklaration, hvis den ei holdt sig overbeviist om, at dens Andragende maatte stemme med Kongens retlige Anskuelse af Forholdene. Det er ogsaa min personlige Mening, at hiin Paastand er retlig begrundet, selv naar Sagen holdes paa det blot historisk juridiske Standpunkt. Men jeg holder mig fremfor Alt til den her allerede flere Gange udtalte Anskuelse, at et Rige, efter den nuværende ligesaa naturlige som almindeligen anerkjendte Statspolitik i Europa, et tør stykkes ud som en privat Eiendom, selv og Arvepaastande paa enkelte Deele af samme, betragtet som privatretlige, havde historisk juridisk Gyldighed." Etatsraad Bang sluttede sit Foredrag saaledes: "Jeg kommer til en anden Jnvending, som ogsaa fremsættes imod vort Forslag, naar det siges, at hele Deklarationen Jntet vil have at betyde, dersom den ikke ledsages af gjennemgribende Foranstaltninger, der kunne modvirke, at de modsatte Anskuelser gjøre sig gieldende, og at det da vil være et Tyranni, at de enkelte Borgere ei skulle kunne udtale sig om hvad der saaledes maa ligge dem paa Hjerte, som den retlige Arvefølge. Dette er atter en Misforstaaelse eller en vitterlig urigtig Fremstilling af vort Forslag. Vi have ei meent, og have et tunnet mene, at Hertugdømmernes Jndvaanere et turde tale om, hvad der maa ligge disse vore Medborgere paa Hjerte Dette vilde vistnok være en Ufrihed, som man ikke kunde tilraade, selv hvor det gjelder Opnaaelsen af et saa vigtigt Øiemeed som det foreliggende, men det er vor Mening, at det er i Dagblade, et i store Forsamlinger, ei af offentlige Lærere, ei i de Lærebøger, man giver Ungdommen i Hænderne, tør udbredes, hvad Regjeringen anseer for urigtigt, og hvad der i sine Følger let kan blive fordærveligt for Landet, naar Folket vildledes ved saadan Lære. Det siges endeligen – at jeg endnu skal gaae ind paa et mere specielt Punkt, som eiheller lader sig afvise : skal da Kongen tage Statsretslæreren i Kiel for sig, og foreskrive ham, hvad han skal lære, saa at han, naar han kom til Spørgsmaalet om Arvefølgen, ei kunde lære, hvad han ansaae for Ret men hvad Kongen havde foreskrevet? Jeg mener, at følgen af Deklarationen kun vil blive, at den Statsretslærer, som tidligere maatte have lært det Modsatte, vel som en ærekjær Mand vil fratræde denne Disciplin, at Regjeringen ikke vil fortænke ham deri, er forarges over, at han ei nu kan gaae ind paa en anden Anskuelse og fornegte sin videnskabelige Overbeviisning; men at Regjeringen de vil vide at vælge nye Lærere, og at der vel vil findes Retslærde, som – saa ugrundet er sandeligen vor Paastand ikke, at dette et skulde kunne skee – ville fremsætte Grundene for og imod Paastanden, men efter deres Overbeviisning give hine Overvægten. Der ligger ei nogen Uretfærdighed fra Regjeringens Side. Etheller skal Regjeringen, efter vort Forslag, fjerne de Embedsmænd, som ikke deele dens Anskuelse, efterat det destoværre af Regjeringen hidtil er bleven indrømmet, at Embedsmændene saaledes turde udtale sig; men jeg mener, at Denne herefter skal fordre, at dens Embedsmænd ei udbrede Anskuelser, der ere blevne stemplede som urigtige og skadelige, og, hvis de vedblive at udbrede saadanne Anskuelser, da skulle de ei kunne vedblive at være Embedsmænd. Dette er min Mening. Efter Alt, hvad jeg saaledes har anført - og jeg troer nu at have gjennemgaaet de vigtigste Jndvendinger, staaer min Overbeviisning fast, at det er et rigtigt, ja, for Ordningen af vore indenrigske Forhold nødvendigt, Skridt, at Regjeringen endeligen engang for Undersaatterne bestemt udtaler sin egen Mening om Arvefølgen i det samlede Rige."