Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1833-12-30
Jtalien. Det engelske Blad the Time meddeler følgende om Østerrigs og Frankerigs Jntervention i Jtalien: "De franske Blade, have i de sidste 6 Maaneder, flere Gange omtalt den Seensation, som de i Piemont, ved Krigsretterne over foregivne Høiforrædere fældte Domme, have frembragt. Først taltes der om en Sammensværgelse blandt visse Garnisoner i Piemont eller Savoyen, man talte ogsaa om forbryderigske Planer i den øvrige Deel af Armeen og Monarkiet, og endelig erholdt vi Beretninger og nedsatte Krigsretter, og den sidste Scene i dette store Sørgespil, dan nede militaire Henrettelser af unge Officerer, Borgere og Advocater, der skulle have sammen smedet Planer til at styrte Regjeringen. Endskiøndt vi have læst alle Angivelser om disse Tildragelser, og nøie undersøgt de officielle Bekjendtgjørelser om de publicerede Domme, have vi dog ingen Grund kundet finde til den Formodning, at et eeneste Jndiviums Dom, har været efter Landets Love og Rettigheder. Det være nu ogsaa hvorledes det vil, men aldrig har Despotismen udøvet større Grusomheder, end Krigsret terne i den lille sardiniske Stat i de sidste 6 a 8 Maaneder. J Savoyen have disse Retter og Special Commissioner gjort sig skyldige i formeligt Justitsmord mod et stort Antal Officerer og Rets lærde. Ligesom aldrig en Erobrer kan tillade sig en mere troløs og despotisk Handling, end Genuas Aftrædelse til Turiner-Hoffet i Aaret 1815, saaledes har maaskee aldrig en større Utilbøielighed nogensinde hersket mellem tvende Folkeslag, end mellem de erobrede Lande og de gamle piemontesiske Embedsmænd. Genuas uretmæssige Underkastelse ved dennengelske Regjering i Aaret 1814, vil aldrig blive forglemt, og Genueserne ansee enhver Leilighed til atter at igjen erholde deres Rettigheder, som enhver Patriots Pligt. Den unge Konge ledede, som Prinds af Carignan den piemontesiske Revolution i Aaret 1821; men han forblev ikke længe i Spidsen derfor forstødt for sin Liberalisme af det østerrigske Hof, hvorfra han havde faaet sin Gemalinde, troede han, at maatte vaske denne Plet af sig, ved at samle sig Laurbær for Absolutismens Sag, og fægtede derfor under Hertugen af Angouleme mod Spanierne for Cadixes Mure. Da han kom paa Thronen begyndte han at bringe de Grundsætninger i Udøvelse, som han havde lært i Bourbonnernes Skole. Allerede i længere Tid har den meest oplyste Deel af hans Undersaatter været saa misfornøiet med hans Regjering, at de enten have besluttet at faae samme forandret, eller omstyrte den. Ved en saadan Tingenes Stilling, kan Kongen ikke slutte sig til Frankerig, fordi dette Land er constitutionelt, han maae altsaa søge Hjælp hos det østerrigske Hof, i det Tilfælde, at en Revolution skulle udbryde. Den østerrigske Regjering har da forespurgt ved det franske Hof, om det ville tillade en saadan Jntervention fra Østerrigs Side, om den behøvedes i de sardiniske Anliggender; men den franske Regjering kunne ikke tillade, at denne Stat udstrakte sine militaire Kræfterlige til den franske Grændse, for at understytte et System, som Frankerig havde opgivet, og den franske Minister forde udenlandske Anliggender svarede derfor med megen Værdighed: "at en Jndmarsch af østerrigske Tropper i Piemont, for at understøtte den derværende Regjering, ville ansees som en Opfordring til at besætte Savoyen, Nizza og Genua af franske Tropper, for at opretholde National-Uafhængigheden og Folkets Rettigheder. (Hb. n. Zeit.)