Corsaren, 1842-06-10
De franske Skuespil. Ni leve i de exotiske Fornøielsers Salson. Næppe have de blomsterkrandsede, med italiensk Begeistring hilsede Jtalienere forladt os, før vi nyde de danske Jtalienere og de Franske. Leve de Franske! de have idetmindste den Fortjeneste virkelig at være franske. Ja, leve de Franske! Hvorofte har jeg ikke ved at tage en fransk Journal, en fransk musée pittoresque, en fransk Commedie eller desl. i Haanden følt - ja, man vil maaskee lee deraf - en behagelig, begeistrende Veemod, lig den, Elskeren *) Der vare Nogle, som havde en mere practisk Livsanskuelse, og som derfor udstedte den bekjendte Subscription for Lehmann. Jdeen, som laa til Grund for denne Jndbydelse, var en af de smukkeste, vi kunne tænke os: En Mand, der levede for Folket, skulde leve ved Folket og kun ved Folket. Jngen Anden skulde have Æren af at vise ham Gunst. - Kun Skade, at Øieblikket for Planens Udførelse blev uheldig valgt, naar man vil tale til et Folk som det danske, maa manstrasse godt paa, medens det er vaagent. maa føle, naar han betragter den visne Blomst, som han engang plukkede i Maanelyset, da den Elskede stod ved hans Side. Med alt det Partihad, alt det Letsind, al den Frivolitet, som klæbede ved hine Sager, vare de dog fra Frankrig, fra det franske Folk, over hvem Fædrenes Gjerninger endnu brede et helligt Skin, fra det franske Folk, der 1790 omstyrtede en Despotiets Bygning med en Larm, saa at al Verdens Despotier rystede derved, og i Aaret 1830 nedstyrtede en Throne, saa at Thronerne vaklede i mange Miles Omkreds. Vive les francais! Og jeg siger: leve de franske Skuespillere! Med al deres Letsind, med al deres Frivolitet skulle de leve; thi gjennem det Sprog, de nu tale til os, lød første Gang: vive la liberte, og det har gjort Sproget helligt, det var en Absolution for alle Synder, der i dette var begaaet og vilde blive begaaet - ah, det Sprog, hvori de Ord løde: á bas la tyrannie, har Lov til at udtale alle Ordene og Replikkerne i les premieres armes de Richelieu. Men hvad Ret have vi til at oversætte det paa Dansk, saaledes som det er projecteret eller nok allerede udført? Hvad Ret have vi overhovedet til at være manvais sujets og vauriens? Vi Danske ere endnu som et ungt Menneske, et puurt ungt Menneske, der flittigt skal arbeide sig frem, erhverve sig et Renommee, hvorved han kan udbrede et Skin over nogle Daarligheder. Desuden ere vi imod Franskmændene som en Bondedreng imod en Lion. Naar hiin, med al den Ærlighed og Godhjertighed ham forresten kan have, vil gjentage en af dennes Equivoquer, der flyde saalet, saa lidet saarende, saa bliver det en Plathed, det bliver netop ilke equivoquet, ikke tvetydigt; thi den egentlige Meening bliver kun altfor lidt tvetydig. En Dame hører Lionen og bortvister hans Ord med sit Lommetørklæde, naar den anden taler, maa hun holde Tørklædet for Ansigtet, enten for at skjule sin Rødme eller for at lade, som om hun bliver rød. Lader os dog blot erindre "Gabriele de BelleIsle", lader os huske paa den Erfaring, der gjordes ved dette paa Fransk saa aandrige Stykke: Repliser, der paa Fransk næsten ikke engang havde Ordenes Materielletet, bleve paa Dansk saa tunge og betegnende som Gestus, det Lette, Aandige gik for en Deel tabt, det Raae, Legemlige blev tilbage, Og nu et Stykke, der er saaledes beskaffent, at man vilde krænke den offentlige Sædelighedsfølelse blot ved i en Journal at referere dets Jndhold!*) Vi skulle forovrigt ikke nægte, at der skeer et bestemt Princip Fyldest ved at opføre denne Comedie paa Dansk. Dette er Efterlignelses- eller om man vil, Uselvstændigheds-Principet. Have vi nu gjennem Tidernes Løb optaget i os alle Afvexlinger af Udlandets dramatiske Literatur, ligefra Kotzebues og Jfflands rørende Dramaer, hvori der er saaden en Overflod af Dydshelte og Heltinder, og hvor den underkuede Dyd altid seirer, indtil Scribes Maskin-Fabricater, hvor Dyden gaaer uforfulgt hen, fordi Jngen bryder sig om den, hvorfor skulle vi da ikke complettere vore Bestræbelser, ved ogsaa at optage dette Stykke, hvori der blot er Last, hvori Lasten forkues lidt men dog til Slutningen seirer? Hvorfor ikke blive consequente? Leve Consequentsen! Der vil nok findes en Skuespillerinde - der skal i disse Dage være kommen en hertil Byen (hvor hun har før været deels privat deels offentlig) i et lille Besøg under hendes Engagement i Norge - hun vil kunne give Rollen for et sym pathiserende Publicum.