Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-06-10
Øen Vaches Marines, som kun har fem(engelske) Mile i Omkreds, ligger under 38 S. Br. og 54 Længden; Heden er ikke saa brændende der, som man skulde troe om et Sted saanær ved Linien; altid gjennemblæst af Vinden, om Dagen, er Duggen meget stærk der om Natten, og afkjoler Luften. To store Kiær af saltag, tigt Vand ere omtrent midt i Øen, ved Foden af en Høi, som næsten aldeles bestaaer af Graastene. Den mindste Væxt, som staaer ud paa denne øde Jord, er Fløielsbusken, hvorom jeg alt har talt, et lille Krat med tykke Blade. Søefugle af alle Arter, Hav=Skilpadder, nogle Havkøer, og Jord krabben, ere dens eneste Beboere. Havkøerne slæbe sig ofte op paa Sandbankerne for at sove der i Solen, og i denne Tilstand kan man høre dem puste langt borte. Dette Dyr er kun lidet frygteligt, uagtet sin uhyre Størrelse og sine truende Tænder; vore Matroser dræbte adskillige i vorOpholdstid, men vi gjorde ikke stort Væsen af dem, efterdi Kjødet af dem ikke lod sig fordrage, en eneste Skildpadde fornøiede os mere, naar v. kunde komme til at overraske den. Den Mængde Fisk, som vrimler i Bajen overgaaer al Beskrivelse; uden andet Fiskeredskab, end en Stok, dræbte en Eneste af os, naar han gik ud i Vandet, til Knæerne, flere af dem i een Time, end vil kunde fortære i to Dage; de almindeligste Arter vare Flynderen, adskillige Arter Rokker, Captainen, Hagen, Hav=Aalen; blandt Skaldyrene vare Hummerne de almindeligste; Klipperne vare bedækkede af Muslinger med de skjønneste PorcelinsSkaller. Det var først efter en Maaneds Forløb at Sluppen blev istand til, at gaae i Søen; Jndretningen af en lille Tønde til at forvare Vandet, i, kostede os næsten ligesaa megen Møie som hele Resten; vi gjorde ogsaa Aarer, et Roer, og et trekantet Seil. En stor Skilpadde, stegt i sin Skal, og nogle røgede Fisk var Fartøiets Mundforraad, men det kunde kun rumme fem Personer. Da Mark havde forsamlet sit Mandskab, opfordrede han fire frivillige Mænd til en Søe-Expedition, hvis Nødvendighed han, uden at fordølge: dem Faren, forestillede at drage os ud af den førgelig Forfatning, hvori vi vare stedte; der var kun een Stemme iblandt dem til at svare ham, at de havde Alle det samme Mod, samme Foragt for Døden, og at han kunde vælge uden Forskiel; han udnævnede fire af de stærkeste Matroser, nemlig to Franskmænd, en Spanier og en Neger fra Madagascar. Nu kom Touren til mig; endskjøndt for svag til at røre Aaren godt, var jeg den Eneste, der kunde styre om Natten efter Stjernerne, og tage Breden om Middagen med en Sextant, som jeg havde istandsat saa nogenlunde: thi vi havde hverken Compas eller Kaart. Efter kjerlig Afskeed med Mær takkede jeg ham forden Omhu, han havde baaret for mig, saavel ombord paa Hirondellen som paa Øen, og i det jeg traadte sidste Mand i Sluppen, hvis Roer jeg tog, fjernede vi os fra Strandbredden to Timer for Solens Opgang, ved at styre Syd=Syd=Vest, smigrede jeg mig med, at have, Klokken 4-5 om Eftermiddag, Mahes Bjerge godt i Syne, men efterat have roet hele Dagen, var det først sildigt, at jeg øinede deres Toppe imellem den dalende Soels Skyer. Det dybe Havblik, som herskede under vor hele Seilads, kunde allene frelse os; thi de lange Bølger fra Sønden, løftede vor brystfældige Baad, som et lidet Blad, og den mindste Vind havde bragt den til at kantre med sit lille Seil. Efterat have tilbragt hele Dagen over Aarerne, lod jeg disse binde, Klokken henimod otte om Aftenen, for at skaffe mine Folk Hvile, og lade dem nyde deres Maaltid. De lagde sig derpaa til Hvile nede i Baaden, og jeg blev allene ved Roret, styrende efter Bølgerne til Klokken 4 om Morgenen, da jeg lod gribe til Aarerne igjen og fortsatte Reisen. Om Middagen, da jeg saae Mahes Top klar, overgas jeg Roret til Spanierne, og lagde mig til Hvile paa en af Roerbænkene; min Søvn var ikke lang; en feil Dreining af Roret sun faux corp de barre) bedækkede os med Vand; og havde nær sænket Baaden; hurtige til at lændse Vandet ud af vor Baad, undslap vi denne Fare. Det var det eneste Uheld, som tilstødte os; og efterat have kiæmpet 60 Timer mod Bølgerne, landede vi endelig paa den lille og øde Nordøe, der ligger fire Mile fra Mahs. Efterat have trukket Baaden op paa Sandet, var det os, saa udstrabadserede, umuligt at stikke i Søen igjen, førend næste Dags Middag. Henimod Klokken fire fik Hr. de Qvincy, Gouverneur over Sechellerne, Efterretning om vor Sluppe, og lod en lang Piroge afgaae med sine Roersnegere, for at møde os; de bleve inden et Øieblik fulgte af adskillige Jndvaanere, som alle kom med hurtige Aareslag. Det var ikke vel muligt andet, end at føle Medlidenhed med vor Forfatning; brændte af Solen, Haarene forpinskede, og bedækkede med Pialter, lignede vi saa temmelig de Vilde, om der iblandt dem gives saa Elændige. Men snart bleve alle Ombyggeligheder ødslede paa os i dette gjæstmilde Land, og strax den næste Dag affærdigede Hr. de Qviney et lille Fartøi, for at hente Mark, og Resten af mine Stalbrødre paa deres Øe. Den fangne Kjerlighedsgud. (Jødisk Legende.)¬