Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-02-06
Skulde den danske Bonde endnu ikke være saameget oplyst, at han jo nok vil kunde paaskjønne og vurdere Værdien af et længe inderlig ønsket Gode, da var ei allene han men og saa Staten meget at beklage; men dette forholder sig nu i Danmark, Gudskeelov, ikke længere saaledes. 3) Hvad hielper det at give Timen, hvor Minutens "Værd ikke er erkjendt. En Minut forløber hurtig og man kan neppe i denne fatte en Beslutning, forundes derimod hele Timen, da haves mere Tid baade til Tanke og Gierning. 4) "Viser den større Deel af Bønderne ikke aabenbart mere "Lyst til Handel, end til Agerdyrkning? - Nei aldeles ikke! De fleste af Bønderne passe derimod roe tig deres Forretninger hjemme og befatte dem ikke videre med Handelen, end høist nødvendigt i Henseende til deres Gaards Besætning. 5) "Maatte man ikke befrygte, at Hoveriets Afskaffelse vilde gjøre ham endnu mere fremmed for sin Ploug som han nu betragter som et nødvendigt Onde, at den ny Frihedsmark kun vilde tjene til at forøge hans "Lyst til Handel, og til hos ham at fremkalde Jdeer, der ere skadelige for Agerdyrkningen? Spørgeren maa have betragtet den danske Bonde igjennem et Prisma, og hans Kundskab om den danske Hovbonde maa være meget indskrænket, dersom han for Alvor mener, at denne er fremmed for sin Ploug, eller betragter samme som et nødvendigt Onde. Den anden Sætning i Spørgsmaalet, maa ligeledes negativ besvares af enhver som hylder Sandheden; men mueligt at denne er noget fremmed for Spørgeren. 6) "Hvorledes kan Hoveriet genere Bonden, da hverken hans eget Markarbeide, eller Stiftets 50 til 80 store "Markedsdage, hverken de 52 Torvedage i Nabobyen, eller alle de Hundrede af Filialmarkeder i Kroer og "Landsbyer (som han alle besøger) eller endelig ogsaa "det store Følge af Sørge- og Lystighedsgilder endda ikke formaae at dræbe hans Tid, Naar en Deus ex machina imod Erlæggelse af 24 s. for en Span dag og 12 s. for en Gangdag (efter det Holmske "Forslag) pludseligen lagde ham et frit Gods i Skjødet, og Væddeløb og Fuldblodsheste i nærmere og fjernere "Omkredse holdt ham et glimrende bedragersk billede "for Øie, vilde han da beholde den til alle Ting saa nødvendige Sindsroe, og vilde han vel for bare Træer kunne see Skoven. O! prægtig man kan igjennem Hr. Walthers Skov see hele Borgen. Unægtelig generer Hoveriet Bonden overmaade meget og hans eget Markarbeide bliver derover tildeels meget forsømt og tildeels forrettet paa urigtig Tid, endskjøndt han kuns frequenterer meget saa af de mangfordige Markeder og Gilder, som Hr. Walther synes at troe han alle besøger. Fra Ungdommen af er Bonden stedse vant til at være sysselsat med noget Nyttigt, og hans Forretningers Mængde tillader ham ikke at være ørkesløs, Tiden falder ham derfor aldrig lang og han behøver aldeles ikke, om han endog var hovfrie, at søge alle de ommeldte Adspredelser for at dræbe Tiden. At besøge alle Markeder og Lystigheder, samt overvære Væddeløbene og disputere pro og contra om Fuld- og Halvblod overlader den retsindige Bonde gjerne til Hr. Walther og andre Liebhavere, uden at hans Sindsroe derved i nogen Maade forstyrres. 7) "Vilde han ikke først og fremmest flittigen drikke den gode Givers Skaal, og til for megen Skade for sin "Agerdyrkning passe sin Kjephest, Hesteavlen." Naar Ordet "flittigen havde været udeladt kunde man gjerne have sagt Jo til den første Sætning i Spørgsmaalet; nu maa begge Sætningerne derimod besvares med et bestemt og oprigtigt Nei. Skulde den danske Bonde - her er Talen ikke om holsteensk Bonde virkelig begaae en Forbrydelse enten imod Staten eller sig selv, om han, uden at forsømme sin Ploug, stræbte efter et udmærket og godt Heste Tillæg, Eller, skulde han maaskee hellere udmatte dette saa kjære og troe Dyr indtil det styrtede næsten død til Jorden, og derefter, som ægte Dyrpiner, forlyste sig med at tænde Jld i Halm under det arme Dyr, for at faae det til at anstrænge sine sidste Kræfter og atter komme paa Benene til videre Maltractur, Rei, er dette tydsk Mode, da vil ingen brav Jyde nogensinde efterligne denne. 8) "Af Kjærlighed til de troe Dyr, da han ikke selv kan trække Plougen, heller reent lade den staae," Dersom dette blev Tilfældet, da vilde det see jammerligt ud, og Hunger og Elendighed ville da snart indfinde sig saavel i Borgen som i Hytten, man har derfor her Aarsag til at bruge Hr. Walthers Udraab: "Gud bevare derfor! - 9) "Hvor skulde Bønderne hen med deres Bygninger og "Jnventarium, naar Fæstebesiddelsen og Hoveriet pludseligen ophævedes, og hvilken Godseier var vel riig nok, til strax at kjøbe Alt?" Bygningerne, Fæstebesætning og Jnventarium tilhører, paa faa Undtagelser nær, overalt Godseierne, følgelig behøve disse ikke at kjøbe hvad der forud er deres eget, og fordi Hoveriet ophæves er det ingen absolut Nødvendighed, at afFæstebesiddelse tillige skal ophøre, da Fæstebesiddelsen meget godt kan existere uden just at have Hoveriet til Følgesvend. Hr. Walthers ængstelige Frygt for, at Godseierne ville vorde ødelagte formedelst Hoveriets Afskaffelse, har neppe nogen tilstrækkelig Grund; thi naar Hr. Proprietair Koch paa Ulstrup, som vistnok ikke er nogen stor Kapetalist og som kuns var Forpagter, da Hoveriet der ophørte, kunde efter faa Maaneders Forberedelse slippe det meste af Hoveriet og selv paatage sig at dyrke denne betydelige Hovedgaards Mact, uden at man nogensinde har mærket, at denne Forandring i mindste Maade har sat hans Formues Forfatning tilbage, skulde det da være en Umuelighed for andre Godseiere eller Forpagtere (Hr. Walther maaskee allene undtagen) at gjøre det samme eller noget Lignende, uden just derfor at blive fattigere, Og, naar en Bonde kan ernære sig og sen Familie ved at dyrke en Gaards Areal af omtrent 50 Tønder Land, hvoraf han foruden de Kongelige Skatter og offentlige Byrder, svarer 3de Tiender, Landgilde og Hoveriepenge, skulde en Godseier da ikke kunde ernære sig ved Dyrtning af ti eller flere Gange saa stort et Areal, hvorpaa Skatterne ere mindre, og hvoraf han ei allene er fri for at svare Tiender, Landgilde og Hoveriepenge, men i det Sted af sit Gods modtager en betydelig Jndtægt af Saadant aarlig? J saa Fald, da begriber man ikke hvorledes Hr. Walther vil kunne forsvare, at kalde slige Godseiere Statens Hovedstøtter; thi de vare jo da kuns tærende og ikke nærende Medlemmer, af Samfundet. Det havde ellers været interessant om Hr. Walther ved at fortælle: "at Godseierne vare næsten alle europæiske Troners Stammefædre, med det samme havde underrettet Publicum om, hvilken tydsk Fyrste han formener selv at være i nærmest Slægtskab med. Godseieren vilde neppe være tjent med, efter det Waltherske Forslag, at lade Hoverie og Fæstebesiddelse uddøe, thi han kunde da aldrig forud med Sikkerhed vide hvor stort et Agerareal han i det løbende eller følgende Aar selv til at dyrke, og der kunde mueligen hengaae 30, 40 ja maaskee 50 Aar førend hele Hoveriet til en Hovedgaard paa den Maade ophørte. Mørket og Dovenskaben, som efter Hr. Waithers Anskuelse skal hvile paa den danske Landhuusholdning, have neppe nogen anden Grund end Hoveriet. Gir Bonden kuns fri Raadighed over sine Kræfter, han vil da og nok faae fri Aand til at sætte disse i Virksomhed. At Hr. Walthers Forsag iøvrigt gaaer ud paa, saavidt mueligt, at sætte Bønderne i den yderste Armod, hvilken, efter hans Formening, er det probateste Middel til Agerdyrkningens Opkomst, viser tydelig hans Udladelse strax efter Forslaget, hvor han saaledes begeistret og kraftfuld udbryder: "Opskrækket fra Bjørnehuden vilde Nationernes store Lærerinde, Nøden, ogsaa her endeligen tvinge Bønderne til at lægge Haand paa Værket, og ikke længer at blive et dødt Medlem af Selskabet. Den levende Aand for Agerdyrkning vilde blive nedlagt hos ham, og ved Flid vilde han, imod al Forventning, kunne blive en velhavende Mand. Med hvilken Grund kan Hr. Walther kalde den danske Bonde et dødt Medlem af Selskabet, Er det ikke Bondens Frembringelser af det moderlige Skjød, Jorden, der i Forening med Borgernes Vindskibelighed føder og underholder hele Staten, Er det ikke ogsaa Bonden, der yder den traftigste Beskyttelse, som Landets Værn, Hvad Bevæggrund kan Hr. Walther vel have til at fremføre saa grov og usandfærdig en Beskyldning imod den talrigeste af Danmarks Stænder, Vil han maaskee paa en saadan Maade vise sin Erkjendtlighed, fordi det er blevet ham tilladt at boe paa dansk Grund og spise dansk Brød? Hvorfor boesatte Hr. Walther sig ikke hellere iblandt sine egne Landsmænd, hvorved han kunde have undgaaet, at være her omgivet af lutter døde Medlemmer i Selskabet?