Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1797-04-12
Jmod Anarkiets sørgelige Følger i Frankerig have alle Menneskehedens og Sandhedens Venner for længe siden ytret den fortiente Afskye; men, medens de gjorte det med Værdighed, kastede de ikke et forhadt Anstrøg paa noget Lys og fandt ikke i Sætninger, som Læresætninger til noget Lys, det, som blot var grundet i Laster og Forbrydelser; da om ogsaa nogensinde en Maratist, i et Anstød af sin Røve og Myrde=Lyst, brugte slige Theorier til Paaskud, saa vilde han derved ikke udrette andet, end vise sin gyselige Daad i dens hele Afskyelighed. Og, sæt end at Frankerig havde avler en Skole, hvori Anarkiets og Oprørs=Grundsætninger theoretisk lærtes, hvad kunde da bevæge Hr. Claudius til, i en burlesk og jovialsk Tonne at fortælle et Folk Tosserier og Afskyeligheder af det Slags, som det veed sig aldeles frie for, Hvad skal et gan iske trivielpopulairt Forredrag blant et Folk, som er reens for slige Meeninger, Overalt, dersom der ikke peges paa bekiendte Personer og Ting, saa veed jeg ikke, hvad den heele Patelinage vil sige. Til at skildre Frankerigs Skrækkesystem var, som alt er bemærket, Gienstanden alt for alvorlig for en Mimlk; til at bibringe et Folk rigtige Begreber om Borgerdyd, Lovenes Efterlevelse og Adlydelse, dertil ere visselig slige Gadeskraal ikke tilstrækkelige. Men til at giøre nogen Ting eller Person latterlig og forhadt, dertil ere saadanne lette Rim, som let klæbe fast, fortrinlig passende. Jeg bedømmer ikke Hensigten, som Hr. Claudius har havt, kuns siger jeg, at en saadan Mistanke udsætter den Skribent sig for, som ikke ligefrem siger, dette er det nye Lys, som udbreder farlige Meninger, og her er det sagt, her er det bekræftet. Denne Lærre, denne Bekræftelse er det jeg meener. Allerede i Samtalens Form og Jndklædning, forsynder, Hr. Claudius sig imod al æstetisk Værdighed og al Decenz. At et ved fortrinligt Lys, som ved fortrinlige Borgerdyder, udmærket Folk lader sig af en Urian fortælle no ger, som man kunde lade foresluddre dumme Bønder i en Skiænkestue, og at dette Folk (de Danske 1) ligesom med et O Jemine, hvad fortæller han, skal gientage de 2 sidste af Fortællerens Linier, er en stor Konveniensfeil. Ligesaa viser Samtalens hele Jndhold, at Hr. Claudius slet ikke kiender den Aand, som behersker de Danske, da denne, som man af de for Lyset kommende Skrifter let kan slutte sig til, er intet mindre end Hr. Claudius's Ekke. Blive nu saadanne Lærdomme, som Hr. Claudius tillægger det nye Lys, overalt, ogsaa i Frankerig, foragtede, træffer man ingensteds Spoer deraf, uden i - den mistænkelige Digters Syner, hvortil skal da denne Allarmblæsen? Hvortillet Skrig som dette? Hvad er Hensigten og til hvad Nytte, Skal det vække Allarm, hvor ingen er, blot paa det Hr. Claudjus kan sige: sagde jeg ikke at den vilde blive Allarme; der har vi det – J Sandhed; var der brændbar Tønder mellem Folket, fandtes her nogensteds et saadant Lys, som afmales, herskede slige afskyelige Grundsætninger, vare de ikke almindelig forhadte, saa kunde denne Allarmblæser let giøre Allarm og i saa Fald vilde Jeloterne blive de farligste Mennesker, som isteden, for ved sund Fornuft, Mandighed og Kraft at forebygge Jldens Udbrud med blidgiørende Sandhed og hielpsom Dyd, skrige Brand og derved bringe den glødende Jld til at brænde i lys Lue. I en Stat, hvor alt er roligt, i en Verden, hvor de Gyseligheder, som Hr. Claudius tillægger, sit nye Lys, ere ganske ubekiendte, der kan et saadant Narre fias (som Hr. Claudius kalder det) blot tiene til, at kaste Mistanke paa den Uskyldige, eller at udstrøe Tvedragtens Sæd der, hvor den største Samdrægtighed er et Maal for hver ærlig Mands Ønsker og Bestræbelser; jeg meener mellem Regieringen og Folket; mellem der handlende og den ræsonnerende, Statsmændene og de Lærde, Hvor Enighedens faste Baand omflynge disse, hvor disse ved stedse stigende Oplysning søge med lige Stræben til et og samme Maal- til almindelig og individuel Moralitæt eller ægte Lyksalighed, der stifte kunde Skribentere Nytte, som bevare Freden, som ved Gode modighed og Menneskekierlighed bidrage til Aandens Forædling og til at befæste Moralitætens og den praktiske Religions Rige meere og meere; men ikke de, som aande lutter Fiendtligheder, oprøre Lidenskaberne og idelig blæse Allarm.