Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1833-06-12
J de badenske Stænders andet Kammer holdt Alders præsidenten den 24 Mai en skjøn Tale om den Mistillid imellem Regjering og Folk, som Tronens falske Venner søge at opvække, idet de gjøre Folkekamrene mistænkelige og beskylde dem for en forudfattet Opposition imod Regjeringerne. En slig Opposition - sagde han - har og vil aldrig finde Sted hos Os. Enhver af Os staaer i hvert enkelt Tilfælde i Opposition med Alt, hvad der strider imod hans Overbeviisning, hvad enten det saa kommer fra vor egen Forsamling, vore bedste Venner, eller det andet Kammer, eller Regjeringen. Vi have aflagt høitidelig Eed paa, at raadslaae om Fædrelandets Vel efter vor bedste Overbeviisning, og denne Eed tro, ville vi tale og stemme frimodig og uden Frygt." J Takadressen paa Trontalen vovede Kammeret ogsaa at yttre sin dybe Bedrøvelse over Pressefrihedens Ophævelse, som en saa væsentlig Lov til Forfatningens Garantie, og, hvor langt Man end var fra Tanken om noget Brud paa denne fra Regentens Side, at udbede sig beroligende Tilsagn for Fremtiden, hvorved enhver Tvivl kunde hæves, om at Forbundsbeslutningerne af 28 Juni 1832 kunde gives en Forfatningen truende Udtydning. J sit Svar herpaa sagde Storhertugen, at den frie Presse selv havde sørget for, at de Følelser, hvormed Man saae dens Jndskrænkning imøde, i det mindste vare meget blandede. Den første Garantie for enhver Forfatning maa ligge i den selv; men overhovedet ligger den langt mindre i det Skrevne end det Uskrevne, i Folkets gode Sæder, i de borgerlige Dyder, uden hvilke ingen borgerlig Frihed gives." Jøvrigt erklærede Hs. K. Høihed, at han aldrig kunde have tiltraadt Forbundsbeslutningerne, naar han i disse havde øinet det fjerneste Hensyn til at undergrave de tydske Konstitutioner, og gjentog til Overflødighed endnu engang paa det høitideligste den ønskede Forsikring, tilføiende: "Det skal være mig hjertelig kjert, naar De opbevare disse Ord i Deres Protokol, som et blivende Minde om mine Grundsætninger nu og for Fremtiden, hvorimod jeg ogsaa venter af mine troe Stænder, at de der finde fuldkommen Beroligelse." Takadressen fra det wurtembergske Kammer udtrykte de samme Følelser af Stræben efter at befæste Tilliden imellem Regjeringen og Stænat derne samt Ønske om Forfatningens Opretholdelse, der af Hs. Majestæt selv, i Forening med hans Folk, var givet til Værn imod enhver Vilkaarlighed, fra hvilken Side den end maatte komme." Kongen forsikrede i sit Svar, at ogsaa han ansaae den for det eneste og sikreste Middel til at tilintetgjøre deres Bestræbelser, som søge at svække Folkets Tillid og at forstyrre Enigheden imellem Regjering og Stænder, med Forsikring, at han idag med særdeles Fornøielse havde hørt Deputeertkammerets Takyttringer. Efter ovenmeldte af Alders-Præsidenten i det badenske andet Kammer holdte Afskedstale besteeg Præsidenten Mittelmayer Stolen og viste i en skjøn Tale, som og hørtes med almindeligt Bifald, at Kammerets Styrke hviler paa 4 Grundpiller: Enighed, grundet paa indbyrdes Agtelse, Kraft, som ikke skræmmes ved Trudsler eller inddysses ved Løfter, Maadehold, ikke den, som laverer igjennem Livet, for at gjøre Alle tilpas, eller optræder ydmyg, indtil Tiden kommer da den kan afkaste Masken, men et Maadehold, som et Produktet af en indre Overbeviisning, og endelig en Frihed i Meninger, som ærer de anderledes Tænkende, da den ikke holder sig selv for ufeilbar, som er retfærdig imod Fienden og ikke tillægger ham slette Hensigter. Paa den Adresse, som blev overleveret af det første Kammer, svarede Storhertugen, blandt andet: "Jsær glæder den Retfærdighed mig, som De lader mine Grundsætninger vederfares; samme Retfærdighed yder jeg igjen Deres."