Viborger Samler, 1843-04-10
Udenlandske Efterretninger. Tyrkiet. Constantinopel, den 15de Marts. De Beretninger, som den herværende engelske og russiske Mission have erholdt om Tildragelserne i Kerbelad, opvække Gru og Afsky. Efter Stadens Jndtagelse skulle Nedschibs (Redschib er Pascha af Bagdad) Militser have overgivet sig til de frygteligste Excesser. Mere end 20,000 Mennesker ere myrdede, den halve Deel af Staden er ødelagt. Hverken Kjøn, Alder eller Moscheernes hellige Asyl er skaanet; endog i disse ere mange hundrede Mennesker myrdede, ei i Kampens Raseri, men ifølge de grusomme Mandater, hvis Udførelse imod de kjetteriske Persere. var som et fortjenstfuldt Værk indskærpet de Tyrkiske Militser. Forbittrelsen i Persien skal være almindelig, og den til Erzerum til de foreslaaede Fredsunderhandlinger af den Persiske Schab afsendte persiske Commissair, gjorde, uden at indhente høiere befaling, Holt ved den Tyrkiske Grændse, og undskyldte sig paa Grund af Sygdom, for at spare sig for en frugtesløs Mission. Af Sagernes Tilstand og Forholdenes Forvikling tør man vel slutte sig til Sandsynligheden af en forestaaende Religionskrig imellem Perserne (Schiiter) og Tyrkerne (Sunniter); Englands og Ruslands Forlangende at kalde Nedschib Pascha til Hovedstaden og stille ham for en Krigsret turde neppe dæmpe Persernes overalt gjentonende Raab om Hævn. Portens officielle Gjendrivelser af de tidligere af anden Vei indløbne Beretninger og Jndtagelsen af Kerbelah ere nu pludseligen forstummede, og Sarim Effendi skal derfor nu ogsaa svare i en meget forlegen Tone paa de imod Nedschib opløftede Recriminationer. J en anden Correspondentartikel fra Constantinopel hedder det, at man erfarer fra Erzerum, at den til denne Stad afsendte Tyrkiske Befuldmægtigede Nuri Effendi er død af et apoplectiskt Anfald. Det nu herskende Parti i Serailet, i hvis Spidse Riza Pascha staaer, greb denne Leilighed for at befrie sig fra sin farlige Modstander Reschid Pascha; det har derfor foreslaaet denne til Nuri's Efterfølger i Erzerum. Reschid haaber imidlertid, at Sultanen ikke vil gaae ind paa dette Forslag; thi ikke alene Reschid, men endog den udlevede ChosrewPascha smigrer sig med det Haab, at Porten vil med sit nuværende Ministerium ikke udrette Noget hos de Europæiske Magter. Begge formene, at der ved Statsroret, maae sættes Mænd, som vække nogen Tillid hos Stormagterne. Men Riza Paschas Jndflydelse over den unge Sultan, dennes Moder og Serailets Store er saa fast, at endog en Coalition imellem Chosrew og Reschid neppe vilde lede til noget Resultat. Meningerne om Porten enten vil give efter for Ruslands Reclamationer i det Serviske Anliggende eller ikke ere meget deelte. Det er den russiske Gesandts faste Overbeviisning, at Porten vil give efter; men Butenieff betænker ikke, at Porten ved en saadan Eftergivenhed ganske vilde opgive og aftræde til Rusland sit Herredømme ved Donau. Den franske Gesandt Bourqueney formener derimod, at Porten vil opretholde den sidste Serviske Revolution; men denne Diplomat betænker ikke, at i Tilfælde af et Brud imellem Rusland, og Tyrkiet er Frankerig af alle de store Magter netop mindst skikket til at sikkre Porten for det mulige, ja sandsynlige Resultat af en saadan Krig. England synes at balancere og overlade til det i dette Spørgsmaal meest interesserede Østerrig at træffe de fornødne Forholdsregler for at tilfredsstille Rusland uden at tilintetgjøre Porten i moralsk Henseende.