Viborger Samler, 1835-02-05
J Politivennen" fremsættes det Ønske, at den Skik, at blotte Hovedet ved Begravelser, maatte afskaffes. Det hedder: Paa Landet har det fra gammel Tid været Skik, at der i Kirken holdes Ligtale over Døde ved Begravelsen, og om det vel nu ikke gaaer til som i de Tider, da Holberg lader Peer Degn sige: "For min Tid holdt Folk her i Byen alle Ligsange for lige gode, men jeg har bragt det paa den Fod, at jeg kan sige til en Bonde, hvilken Psalme vil Du have, den koster saameget, den saameget; ligemaade naar der skal kastes Jord paa den Døde: vil Du have fiint Sand, eller slet og ret Jord," saa vedligeholdes dog denne Skik endnu. Her i Hovedstaden har man i de sidste Aar seet indført en Skik, som nu er bleven saa almindelig, at man dagligen i Adresseavisen indsætter Taksigelser til Præster for holdte Ligtaler, endog over aldeles ubetydelige Personer. Ar denne Skik er uskadelig, indrømmer man gjerne, og at den er indbringende eller gavnlig for Somme, er vist, men skadeligt er det for gamle, svagelige Personer, der følge en Stægtning eller Ven til Graven, at staae om Vinterdage paa en aaben Kirkegaard med blottet Hoved, for at høre paa en Lovtale over den Afdøde, især naar Taleren, for at gjøre det ret godt, trækker den noget langt ud; og det er neppe Tvivl underkastet, at jo Mangen, ved at følge sin Ven eller Paarørende til Graven, af saadan Aarsag hurtigt er fulgt ham i Graven. Man ønsker desaarsag, at den Skik, at staa med blottet Hoved under en Tales Holdelse ved aaben Grav, maatte ophøre, og man er sikker paa, at dette Ønske vil opfyldes, naar nogle af vore værdige Geistlige ville ved deres Jndflydelse bidrage dertil. At der kan være Noget at indvende herimod, skjønnes ikke, da Militaire i Uniform, hverken ved Begravelser, eller som Vagthavende under Gudstjenesten i Kirken, aftage deres Hovedbedækning, men blot ved at lægge Haanden paa samme, ligesom ved Hilsning, vise deres Ærbødighed for Stedets og Handlingens Hellighed. Ogsaa de mosaiske Troesbekiendere, der dog iagttage saamange Ceremonier, staae med bedækket Hoved under deres Gudstjeneste, og tillade ingen anden Troesbekiendere at bivaane samme med blottet Hoved. Selv den uoplyste og læge Mand har et Slags Begreb om, at den Allerhøieste seer paa Hjertets og Tankens Reenhed, og ikke paa Klædedragt og Ceremonier. Saaledes sagde en gammel Bonde, der en Vinterdag kom ind i en Kirke med sin Hat paa Hovedet, til en Mand, som betydede ham, at han burde tage Hatten af, medens Præsten lyste Velsignelsen: "Jeg er gammel, har intet Haar paa Hovedet, og kan ikke taale Kulde; men jeg tænker: er Velsignelsen god, trænger den nok igjennem Hatten." Beterinairtidenden vil, da Udgiveren paa Grund af Sygdom og andre Omstændigheder har været hindret fra, regelmæssigen at besørge Manuskriptet, blive at ansee som ophørt med sidste October-Qvartal. De deri manglende Nummere leveres snarest muligt. Den 8de ds. feiredes i Helsingør et Jubilæum af en ganske egen Art. En Officier ved det der garnisonerende Kronens Regiment fuldendte nemlig den Dag sin 25aarige Tjenestetid som Lieutenant. Hans Kammerater, hvis Agtelse og Kjærlighed den Paagieldende i fortrinlig Grad havde erhvervet sig, havde i den Anledning foranstaltet en Dejeuner, i hvilken samtlige Lieutenanter og 5 Capitainer af Regimentet deeltoge. Denne Dejenner, der fandt Sted efter Paroltiden, bestod af koldt Kjøkken, og Alt var indrettet simpelt, men derhos anstændigt; Viin blev saaledes ikke drukken. Ved Jndtrædelsen i sine Kammeraters Kreds hilstes Jubellieutenanten af hver især med et trofast Haandtryk. Under det tarvelige Maaltid blev en i Anledning af Festen forfattet Sang afsjungen, der endte med det Ønske forJubellieutenanten: Gid Skjæbnen snart ham maa beskikke, Til ei at være Supplicant!"(Et Ønske, som alluderer til, at den Paagieldende alt i flere Aar har søgt civil Befordring) og efter hvilken hans Skaal udbragtes. Efter endt Dejenner, overraktes Jubellieutenanten, i samtlige Tilstedeværendes Navn, en ny Paryk (et Hovedsmykke, den alderstegne Lieutenant allerede længe har baaret). Ved Festen blev iøvrigt ingen Taler holdte, og kun Jubellieutenantens og Fædrelandets Skaal udbragtes. Sandsynligviis vil en lignende Jubelfest kunne feires ved samme Regiment i næste Aar. (Kbhp.)J et Privatbrev fra Rom af 12te Novbr. hedder det: "Thorvaldsen arbeider paa en Jason i Marmor, man siger efter en Bestilling fra Hjemmet, Ligeledes er han beskjæftiget med nogle Stykker af Alexanderstoget og en Victoria tilvogns. Hesten til Maximilians-Statuen, der skal opreises paa Wittelsbacher-Pladsen, (et Navn, som Thorvaldsen har ondt ved at erindre), er i disse Dage bleven afstøbt i Gibs og gjør alle hans tidligere Heste til Skamme. Man seer en stærk Fuldblodshest i halv Traine, let Bevægelse og saa stor som Poniatomsky-Statuens. Jntet Blødt og Fedt, intet Ontreret, kun let og kraftig Natur. Den hører til de gratieuseste og kraftigste, Kunsten nogensinde har frembragt i denne Gente. Poniatowsky-Statuen, der af Warschaus Jndvaanere blev bestilt paa T. Reise i Norden i Aarene 1819 og 1820, staaer endnu i hans Attelier, – naturligviis; thi i Warschau vilde Poniatowsky-Statuen nu ikke være paa sit Sted. - Men hans skjønneste Arbeide er et Basrelief, der ligeledes i disse Dage er afstøbt. Det er af samme Høide som Alexanders toget; men noget fladere og forestiller en Jæger til Hest, med Landse i Haanden, en Hare paa Ryggen og en Løvehud om sig. Hesten er i stærkt, men anholdt Trav, Hovedet næsten horizontalt og Halen lige tilveirs. Pantheon har ikke noget skjønnere at fremvise."