Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1835-09-17
Under denne Tittel meddeles i MonthlyMagazine en Europæers Tildragelser paa hans Reise ved Oronocofloden. Forfatteren blev efter hans Ankomst til Veracrur angrebet af den gule Feber, men efter i nogle Uger at have udhvilet sig paa et ved Cordillerasbjergene beliggende Landsted, vendte hans Sundhed igjen tilbage, og han indskibede sig til Cuma na, hvor han lykkelig ankom. Dog vi ville bruge Forfatterens egne Ord: "Jeg havde til min Betiening forsynet mig med et Par Negre kaldet Fambos, for at forsvare mig mod deres Selskabsbrødres de andre Zambos Angreb, Vi opbrød nu fra Cumana, og vores Karavang bestod af 10 Muulesler, 1 indiansk Fører, de 2 Zambos og mig. Med en Dagsreise passerede vi Bjergkjeden, som adskilte os fra Llanos de Cumana, og vi befandt os nu lige for de umaadelige Savanner, d. c. Dale, der udbreder sig som et jevnt og glat Teppe mange Mile, og hvor Øiet har intet andet Hvilepunct end Horizonten. Det var midt i den varme Aarstid, der gaves intet Spor mere af Vegetation, smaae Askehobe viste Stedet, hvor Planterne havde staaet. En sagte Luftning legede af og til paa Jordens Overflade, og overøste den Reisende med et vegetabilisStøv, snart saae vi ingen Palmetræer mere, og det var, som om vi gik til vores Qval under Hvælvingen af en ophedet Ovn, endelig blev en lille Skov i Horizonten synlig, men vihavde en meer end 3 Timers svær Marsch, inden vi naaede den, Neppe vare Muuleslerne bundne fast ved de første Træer, saa sprang jeg over en Hække, og kastede mig ned i en lille Dam for at afkjøle mig; da min Hund var som ganske forbrændt, saa haabede jeg at finde Lettelse i dette Bad. Pludselig følte jeg et hæftigt Slag paa Knæet, accurat, som om jeg blev truffen af en Gevæhrkugle. Jeg saae mig om, men hørte intet Skud, et andet Slag endnu hæftigere end det Første, giorde mit Been ganske lam. Jeg kunde endnu neppe holde mig opret, og havde endnu saamegen Kraft, at jeg kunde raabe paa mine Zambos. Hurtig fulgte nu Slag paa Slag, og den rystende Smerte, som disse Slag foraarsagede, gjorde at jeg blev ganske stiv overalt, og jeg kunde ikke røre mig fra Stedet, det var som om tusinde Baand omslyngede mig, og virkelig viste sig i ogsaa en monstrøs Slange med sorteblaa Ringe, som omsnoede mig mere og mere, jeg ud et brød nu i et lydeligt Angestskrig - da ilede Jndianerne til, og tilkastede mig deres Lasso. Derved reve de mig ud af min farlige Stilskeling, Slangen løste sig op, sprang i Søen og forsvandt. Men jeg blev længe ganske stiv liggende i Skyggen af Palmetræerne, og kunde endnu efter 3 Timers Forløb ikke staae. Den Fiende, der havde angrebet mig, var ingen Slange af det giftige Slags, det var en saakaldet Krampe= eller Zitteraal, de electriske Slag, den giver sine Offere, ere undertiden saastærke, at baade Heste og Muulesler maae ligge under derfor, jeg havde været forloren, hvis Slangen havde faaet Tid til, endnu et Par Gange at snoe sig omkring mig; imidlertid maatte jeg endnu i 2 Dage blive liggende, saa svag som et Barn, og var ikke engang i Stand til at kunne holde mig fast paa et Muulesel. Da vi endelig reiste videre, saae jeg at Situationerne bleve mere afvexlende; hist og her viste sig enkelte Huse, hvis Beboere havde Hjorde, vi nærmede os nu hurtig de smaae Høie, som omgive Rio Par og udstrække sig til Oronoco, endelig stødte vi igjen paa Græs, Løv og Træer, og forefandt et Paradiis, istædet for et Helvede; med hvilken Glæde gjennem vadede vi ikke Rio Pao, og naaede nu Strandbredden af den umaadelige Oronoco, hvor vi med en Baad satte lige over til Muitaca; her maatte jeg endnu blive liggende til Medio April, plaget af Feberen. - Saasnart jeg igjen var bleven frisk, traf jeg en Accord med Skipperen paa en stor Schaluppe, som skulle seile op af Oronocofloden, og som skulle lægge til næsten ved alle Colonier paa dens Strandbredder, for at sælge forskjellige SlagsManufacturvahre. Den 20de April indskibede, vi os, paa denne pragtfulde store Flod, hvis Leie er indfattet af de deligste og meest afvexlende Egne. Den hede Aarstid nærmede sig Enden, en tyk Buskage beskyggede Strandbredden, og hist og her saae man Aabninger deri, hvor forskjellige Slags Dyr stillede deres Tørst. Paa begge Sider, faaes Crocodiller ligge i Solen, uden at bevæge sig; saasnart dette amphibiske Uhyre engang har smagt Menneskekjød, forsmaaer det enhver anden Næring, man seer den ogsaa i de Landskaber, der ere udsatte for Oronocos Oversvømmelser, i Regntiden, kjækt gjøre Jagt paa Mennesker. - Efter at vi havde opholdt os paa flere Puncter, og næsten afsat alle vore Handelsartikler, samt havt 2 a 3 Skjermysler med Røverne i disse Farvande, naaede vi den 10de Mai en Granitklippe, som steeg perpendiculair op af Vandet, der lagde vi til med vores lille Fartøi, sikkret for de i denne Egn saa hyppige Jaguarer og Tigere. Nogle enkelte Tordenslag, nogle lette Bygger og Luftens graaagtige Farve forkyndte imidlertid at Regntiden nærmede sig. Tusinde Fugle af forskjellige Arter, befolkede Luften med deres Skarer, og dreiede sig i Kredse, for at opsøge deres Reder. Saasnart vort Skib havde kastet Anker, svømmede jeg hen til Granitklippen, jeg klattrede med den største Anstrængelse op af den, da den var over 30 Fod høi. Da jeg var kommen op, naaede jeg med Haanden den øverste Green af et svært Mangotræe, der udmærkede sig ved Omfanget af dets smukke Krone, ved dets smukke Blade og Antallet af dets Kjempegrene; jeg tog fat i nogle af de stærkeste, og blev derved løftet op fra Klippen, og kom midt ind i dette Kjempetræe. Jeg besluttede her at tilbringe Natten, lod til den Ende mine Zambos bringe min Hængekøje, hvilken de vare mig behielpelig med at binde fast til Grenene, og gav dem Ordre til, at de igjen ved Solens Opgang skulle være hos mig. Jeg var meget udmattet, og sov derfor snart trygt ind. Da jeg igjen vognede, fandt jeg mig høist ilde til Mode, jeg var vaad lige til Skindet, og da Læderet i min Hængekøje havde udvidet sig, var jeg ligesom indeklemt i en vaad Sæk. Jeg reiste mig nu, og saae mig omkring, en tyk Taage skjulte Solen, og da jeg skuede ned for mig, syntes Landet at være forsvunden, og alting var Vand. Den isolerede Klippe, hvorved vores Fartøi var befæstet, var sat under Vand; og der var ingen Schaluppe, ingen Zambos meere at see: alt var forsvunden. Hvor skulle jeg finde mine Reisekammerater igjen, og hvorledes skulle de midt i Strømmen kunne opdage mig paa dette Træe, det var en betænkelig Stilling!"(Fortsættes.)