Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1775-09-08
Efter Kong Haralds Død kom hans Søn Svend Otto, til Regieringen 980 (Den Juliinske Historie siger, at han var Kong Haralds uægte Søn, fød af en Tienestepige ved Navn Sammese udi Fyen tienende hos den store fornemme Mand Palnetokke) Han kaldes gemeenlig SvendTiugusklæg eller Tveskiæg, fordi hans Skiæg var kløftet. Udi Begyndelsen af hans Regiering kom han udi Trætte med de Juliner, som han havde fattet Had til, fordi de toge hans Fader udi Beskyttelse; men Paaskudet til denne Trætte var, at de ei ville erkiende ham for deres Konge, da dog Juliin var en Dansk Colonie, som hans Fader havde stiftet. Han søgte derfore med Magt at bringe dem til Lydighed, men de tappre Juliner holdt ikke allene Stand imod ham, men vare og saa lykkelige, at de fangede ham 3 Gange til Søes. Den første Gang maatte han løse sig med saa meget Guld, som hans Legeme tvende Gange kunde opveie. Denne første Sum udlagde de Danske Hedninger vetvilligen for ham, saasom de ansaae ham for deres Forløser, der skulle sætte Hedenskabet paa Fode igien. Den anden Gang maatte han løse sig med ligesaa stor Sum, og, som dertil ingen Penge vare at faae, efterdi hans Venner, havde udtømmet sig, og det Kongelige Skatkammer var i slet Stand, maatte han sætte adelige Børn til Pant, saa at Herremænd maatte siden sælge deres Eiendom, for at løse deres Børn. Den sidste Gang gik det saaledes til Kongen kunde ikke fordøie den Spot, som ham tvende Gange var vederfaret af Venderne, som de Danske tilforn havde foragtet til Søes; thi de Tydske havde tilforn kun været slette Søemænd, og begyndte allerførst at blive bekiendte til Søes, efter at den Danske Colonie blev stiftet udi Julin, som lærte deres Naboer Venderne Søemandskabet dette Rige til Skade. Kong Svend havde derfor ingen Roe, førend han hævnede sig. Han forsamlede 3die Gang en Flode imellem Møen og Falster, hvormed han agtede at besøge dem paa nye. Men Julinerne grebe da til en dristig Gierning, som neppe har lige udi Historien; thi da den Danske Flode laae for Anker, begave nogle af Julinerne sig i en Baad, hvormed de roede til Kongens Skib, foregivende at have noget at tale med ham, som var ham magtpaaliggende; men da Kongen stak sit Hoved over Bord, for at høre, hvad deres Forlangende var, grebe de ham om Halsen og roede bort med ham, og førend de Danske kunne faae læt tet Anker, var Baaden dem af Syne. Nu var ingen meere Raad udi Riget til at løse Kongen tredie Gang, efterdi alting var udtømmet ved de 2de forrige Løsninger, hvorudover de Danske Fruentimre lagde sammen deres Smykker og Juveler for at tilveiebringe den Sum, som forlangtes. Hvorfore Kongen, for at belønne denne Velgierning, forordnede, at Systre efter den Tid skulle gaae i halv Arv med deres Brødre, da de tilforn inten arvede. Denne Forordning er siden bleven indført udi de Danske Love, og staaer endnu ved Magt. Derefter geraadede han udi Krig med Kong Erik Seiersalig af Sverrig, som overvandt ham i Skaane, at Svend flygtede til Norge og dernæst til Engelland, men da han paa ingen af Stederne kunde faae Undsætning, flygtede han til Skotland, og ved Skotternes Hielp kom paa Thronen igien. Af disse mange Gienvordigheder, blev Kongen omsider dreven til Anger og Ruelse over sine begangne Synder; han ansaae dem som en Guds Straf, fordi han var faldet fra den Christelige Troe, og gjorde derfor Ponitentze, og forenede sig med den Christelige Kirke igien, hvormed hans Modgang endtes, saa at han regierede siden lykkeligen. - Olaf Tryggesen regierede paa den Tid udi Norge, Mellem ham og Kong Svend reiste sig Misforstand formedelst Giftermaals=Sager; thi de beilede begge til een Brud, nemlig til Spritha den Svenske Konge Olafs Stifmoder, og som Svend hindrede Olaf udi samme Ansøgning, og fik Spritha til Brud, blev den Norske Konge saa forbittret, at han udrustede en stor Flode, hvormed han begav sig til Danmark. Kong Svend bestyrkede sig med Svensk Alliance, saa at Kong Blaf Fyenske i Sverrig conjungerede sin Flode med de Danske. Kongen af Norge, som stod udi Forbund med Kong Burislaw, af Venden, seilede først med sin Flode didhen for at overlægge Krigen med samme Konge. Derefter agtede Kong Olaf Tryggesen, efter saaledes forrettet Sag, at begive sig til Norge igien, efterdi det var saa silde paa Aaret, at man ikke længere kunde holde Søen. Den Norske Flode blev da adspredet, efterdi man paa den Tid ingen Fiende ventede, og hvert Skib kappedes om, at komme først Hiem, saa at Kongen beholdt ikkun elleve Skibe hos sig. Udi denne liden Flok var med ham Sigurd Jarl hans hemmelige Fiende, hvilken vidste, hvor den Danske og Svenske samlede Flode laae, nemlig udi Sundet imellem Sielland, og Skaane, og derfor agerede Styrmand for den Norske Flode, for at bringe den udi Fiendens Hænder. Da de nu kom til den Danske og Svenske Flode, bleve de forskrækkede over saadant uformodentlige Syn. Kongen holdt da Krigsraad med de fornemste Norske, og spurgte dem, hvad man i denne Tilstand skulle gribe til. De raadede ham da alle, at han skulle søge at redde sig med Flugten, saasom det var en Daarlighed at binde an med saadanne mægtige Fiender; thi den allierede Flode bestod af Danske, Svenske og Norske Misfornøiede, som vare anførte af Erik Jarl. Men Kong Olaf Tryggesen forlod sig endda paa sin forrige Lykke, og de Norskes Tapperhed, vilde ikke lyde deres Raad, men sagde: Jeg har aldrig flyet for nogen indtil denne Dag, og jeg flyer ei heller nu. Gud maa raade for Lykken, og derpaa gav Tegn til Slag. Kongen selv var paa et Skib kaldet Ormen hin Lange, hvilket var et af de største og prægtigste Skibe, som nogen Tid var seet udi Norden, dermed angreb han paa een Gang de to andre Kongers Skibe, med saadan Tapperhed, at Kong Svend saavelsom Olaf Fyenske maatte retirere sig. Men da Olaf Tryggesen saaledes victoriserede, blev han angre den af Erik Jarl, hvilket da han mærkede, sagde nu gielder det; thi her have vi at stride med Norske Mænd. som vi. En af de største Helte udi den Norske Flode var Einar kaldet Tambeskiælver, den samme var en Bueskytte uden lige; thi han fældede alle, som han sigtede paa men midt udi Slaget brast hans store Bue, hvilket gav saadant Bulder fra sig, at Kong Olaf det hørte, og spurgte, hvad var det? Hvortil Einar svarede: Norriges Rige brast af dine Hænder. Efter en haardnakket Strid fik de Alierede omsider Overhaand. De Norske bleve mestendeels slagne, og Kong Olaf Tryggesen selv sprang med fuld Harnisk over Bord udi Søen, at han ikke skulle falde i sine Fienders Hænder. Saadant Endeligt fik denne store Helt. Efter denne Seier deelede Seierherrerne Norge imellem sig Kong Svend af Danmark fik heelen Vigen, Rommerige og Hedemarken, Kong Olaf Fyenske af Sverrig fik Sundmøer, Nordmøer og Romsdalen, og Erik Jarl fik Trondelauget og Helgeland, dog regierede Erik Jarl meest udi Landet, saasom han var en duelig Mand. Efter at Kong Kong Svend Tveskæg saaledes havde faaet ikke allene sit Fædrene Rige igien, men endogsaa saadan anseelig Deel af Norge, satte han sig for, efter mange af sine Formænds Exempel, at besøge Engelland, og efterat han havde forbundet sig med en Norsk Høfding kaldet Anslag, (formodentlig en af de Norske Søe=Konger) begav han sig til Engelland, og kom Aar 994 for London, hvilken Stad han agtede at sætte Jld paa men Jndbyggerne forsvarede sig saa vel, at mange af de Danske bleve ihielslagne, og de andre maatte tage Flugten. Dette forbittrede Kong Svend saaledes, at han skiændte og brændte udi det heele Land, hvilket foraarsagede saadan Skræk, at Kong Edelred tilbød de Danske Skat, om de vilde opholde med saadan Grumhed, og, efter at de havde bekommet 1600 Pund, holdte de sig nogen Tid stille, men det varede ikke længe, førend de begyndte at husere ligesom tilforn. En stor Deel af de Engelske hyldede da af Frygt Kong Svend, og hialp ham, at myrde og plyndre i deres eget Land. Saadant Tyranie og BlodsUdgydelse varede indtil Aar 1014, da Kong Svend om sidder døde. Hans Død fortælles paa saadan Maade: Dahan engang efter Sædvane bespottede den Engelske Helgen St. Edmund, bliver han vaer samme Edmunds Gienfærd, som udi fuld Harnisk med blot Værge gaaer ham i Møde. Kongen blev derover forskrækket, og raabte og Hielv, men førend hans Folk kunde komme til Undsætning, fik han sit Banesaar af denne St. Edmand, hvoraf han døde Natten derefter. Hvorvel det er troeligere at en god Engelsk Helt har forrettet dette paa St. Edmunds Vegne, for at befrie sit Fædreneland fra denne store Tyrann. - Udi denne Konges Tid opstod et Slags Søe=Røvere kaldne Askomanner. De plynrede ikke allene Søefarende, men satte endog Folk i Land udi saadan Mængde, at de leverede store Feldtslag. Da de engang gik med deres Skibe op af Elven, og gjorde Landgang, samlede adskillige Saxiske Herrer sig imod dem, og leverede dem et Feldtslag, da de gik af Skibene; men udi dette Slag fik Askommannerne Overhaand, og de Tydske bleve totaliter slagne; de fangede ogsaa Marggreve Siegfrid, Grev Dietrik og andre Herrer, hvilke disse Søe=Røvere førte bagbundne til deres Skibe. Men da Siegfrid ved en Fiskers Hielp om Natten undkom, bleve de Askommanner saa forbittrede, at de hug Hænder, Fødder og Næser af de andre Fanger, af hvilke mange levede længe derefter. Hertug Benno og den undkomne Siegfrid hævnede sig dog over dem i et andet Slag, thi paa eet Sted bleve henved 20000 af dem nedlagde, saa at man siden den Tid intet hørte tale om samme Askommanner, førend udi Haarde Knuds Tid igien. At de ellers have været Hedninger, sees deraf, at de øvede den største Grumhed mod de Christne. - Af Keiser, Otto den Tredies Brev sees, at der siden Kong Harald Blaatands Tid vare 4re bispedommer udi Danmark, ihvorvel vore Historier melde intet og Odense BispeStol. Tvertimod findes Bisp. Hubald, under Kong Nicolai, som første Bisp blandt de Fyenske biskoper. For at komme ud heraf, maa man holde for, at der udi bemelte Harald Blaatands Tid allerede vare 4 Bispestole, som udi Keiser Ottes Brev omtales, men at nogle deraf udi den Forfølgelse, som fra 980 til 993 skeede under SvendTingskæg, ere igien blevne ødelagde; thi Historien taler da allene om Slesvig og Ribe, som bleve conserverede, maaskee fordi de vare nærmest ved Tyskland. Vil man derfore regne Odense Bisper fra Bispestolens første Stiftelse, maa man sige, at de ere ældre end de Roeskildske Bisper, med mindre man vil sige, at Keiser Ottes Brev er falsk. Vil man derimod regne fra dens Fornyelse, da ere de Roeskildske Bisper ældre, thi det synes fra Knud den Stores Tid indtil Kong Nielses, at baade Siælland og Fyen har staaet under Roeskilde Stift. Vel tales om tvende Bispe, som udi Knud den Stores og Svend Estridsens Tid bleve ordinerede til Odense, men det synes, at de heller have været ordinerede for at prædike Troen paa de Danske Øer, end for at have et bestandigt Bispesæde udi Odense, saa at derfor Hubald, som sad under Kong Niels, kan holdes for den første biskop i Odense. - Disse vare Kongerne i Danmark i den første Tids Regiering.