Berlingske Tidende, 1793-03-08
De franske Fredsforstyrreres bloddryppende Grundsætning der staae nu der blottede; det føde Friveds og Ligheds Navn bedækker nu ikke mere den Afgrund, som aabner sig under høre Fødder, og dette Aar er, i Fald alle Kræfter ikke ansvændes, maasker det sidste, i hvilket vi trykke vore Børn til dert Bryst, hvilket vi bør vore Hytter, og kunne nyde de Trøgelser, som den Høiestes offentlige Tieneste hidindtil indgydede vore Stale. Disse hange Abnelser ere ikke ugrunstede Strækkebilleder. Talrige Skarer af den indbildte Friheds sanatiske Forseglere have allerede udsuet de ellers saa lykkelgerødske Egne paa hiin Side Rhinen, oprettet det rodløse Fribedstræe, og medens de borttage eders Medborgeres Eien demme, have de gjort det til en Lov, at paatvinge enhver Nation, som deres Sværd kan række, deres Lære, der truet med Religionens og den borgerlige Ordens Kuldkastelse, at behandle den Nation som Fiende, der vil blive sin Første og sine Lovetroe, og dette er den Frihed, de saa meget rose for os. Vel bedække endnu talrige Hære Rhinens Strandbredde, endnu anstrænge de af disse nye Republikaneres Trossen opfør drede Magter deres Kræfter, for at standse Fædrenelandets Giender og deres bidragelige Lære, men hvilken Rigstand, har endnu, undtagen Landgreven af Hessen Cassel med fine taire Høster, taget en virksom Andeel i disse Østerrigs og Preussens ædelmodige Bestræbelser, og dog en deres retfærdige Sag enhver enkelt Persons iblandt os. Aldrig bedrage leder, Tydsklands Borgere, den Fordom, at Frant og Fride til Wilhelm søgte kun for deres Herredømme, kun for at blive det, som de dristige Franske gierne ville giøre dem til vore Øine, nemlig Despoter. Aldrig maae den Tanke, at det kunde kun være Regenterne, Adelen og Geistligheden om at giøre, at vedligeholde Tydsklands Forfatning, gjøre os ligegyldige ved Udfaldet af denne store Krig, ogsaa Middel maatte den franske Statsforfatnings Begyndelse opvække al standens og de Ringestes Skjebne hænger deraf. - Vet mindeligt Biefald, enhver Menneskeven maatte med Fornøielse see de første Skridt, som et under gamle Misbruge og Byrden af uligt fordeelte og umaadelige Afgifter sukkende Folk, forenet med sin Konge, gjorde til en lykkelig Tilstand, og maatte med Følelse række den skyldfrie Konge Haanden, for, understøttet af de Klogeste blandt sit Folk, at afhielpe hine lykkelige Forventning. De første Skridt bleve misbrugte Feil. Men hvor smerteligt, at man blev bedraget i denne til, ubodelig at fornærme de helligste Eiendomsrettigheder, ved at ophæve Adelen, adsplitte Kirkegodserne o. s. v. Endelige Beste, sin Stands saavel virkelige som indbildte For hver dydig Adelsmand havde vist villig opofret for det almin trin, der kunde være til Hinder for Statens Velfærd, men at undrage ham dem alle uden Forskjæl og uden hans Samtykke, at berige en Deel af Borgerne paa den andens Bekostning ved at afskaffe Lehnrettighederne, var Vold og aabene har Uretfærdighed; og fordi Leopold, som det tydske Riges, Overhoved, paatalde offentlig de tydske Fyrsters undertrykte Rettigheder, forkyndte Franskmændene Huset Østerrige Krig. - Videre heder det : "Franskmændenes Forhold mod Maints, Frankfurt, Worm, Speyer, mod saa mange gandske uskyldige Fyrster, viser hvad vi maae vente, dersom Lykken begunstiger deres Vaaben. Vor Forfatning er med alle sine Feil, thi Feil ville vedblive at være, saalænge der gives deelt i saa mange smaae uafhængende Stater, vilde den Mennesker, en af de lykkeligste ; i Tydskland, som er indOverhørighed mod Lovene og Mangel paa Retfærdigheds dem, som intet have at miste, vilde maaskee vinde derved, pleie blive langt skrækkeligere end den nu er i Frankrig, kun og dog kan for en kort Tid. - (Herefter følger Opiedringen til enhver Mantlimænkende, at opofre Fædrenelandet, har i Bære, altsaa han kan undvære, for at redde det, for at redde sig og sine Børn.