Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1835-04-07
Literaire Blandinger. Folkeoplysning. Den Stat er stærkest mod udvortes Fiender og indre Tvedragt, som har det største Anral oplyste Borgere. Denne Sandhed er ligesaa modsigelig, som det er vist, at der til alle Tider har været Regenter og Ministre, som ikke have erkjendt den, ja som endogsaa have paastaaet, at Oplysningen har netop den modsatte Virkning; at den er Spiren til Ulydighed mod Regjeringerne, til Borgertvedragt og Foragt mod Lovene. Som Grunde for denne Paastand anføre de fornemmelig, at der hos Folkene ved Oplysningen opstaaer Jdeer om en Frihed og Liighed, som Staten ikke kan indrømme dem, at den afvender de arbeidende Klassers Virksomhed fra Jndustrien og gjør dem anmassende og ustyrlige. Saadanne jesuitiske Statstyrere vide at fremføre mange Beviser for deres Paastands Rigtighed. Jblandt disse er det et af de vigtigste, at Forbrydelsernes Aftagelse næsten i ingen Stat staaer i Forhold til Skolernes forøgede Antal. Det beviser imidlertid ikke andet end den sørgelige Sandhed, at Ungdommen vel bliver underviist, men ikke oplyst i de fleste Almueskoler. Der er en meget stor Forskiel paa at være underviist og at være oplyst. Underviisningen er kun en Deel af Oplysningen. En Almue kan være ret godt underviist uden at være oplyst; men desværre tage mange Regjeringer Sæden for Afgrøden og rose sig af, at de udbrede Oplysningen, endskjøndt de kun lade det blive ved at fremme Underviisningen. Underviisning er at meddele Kundskaber: Læsning, Skrivning o. s.v. At en Almue kan have dem, uden at de befordre dens Sædelighed eller Aandsudvikling, bevises tydeligt nok af den Jmmoralitet, der hersker blandt Børnene i de store Stæders Almueskoler, og som paa det stærkeste yttrer sig ved en raa, tøileløs Støien paa Gader og Stræder, ved den store Mængde unge Tyve og ved de skammeligste Eder og Uanstændigheder, der strømme ud af Børnenes Mund. Skolerne nedlægge Oplysningens Frokorn hos dem; men formedelst den aldeles Ligegyldighed for at pleie og opelske det, døer det hen og giver ingen sund Frugt. - Oplysningen er derimod at udvikle Folkets Aand, at befæste og udvide dets Erkjendelse af Ret og Uret, at skærpe dets Dømmekraft, at give det en aandelig Frihed og Uafhængighed; – men i hvor mange Stater er dette Underviisningens Formaal, Man a lader det være nok med at undervise, og grubler ivrigere over, enten det bør skee efter Piben og eller ei, end over hvorledes man bedst kan en gjøre denne Underviisning virkelig gavnlig og et frugtbringende. - Vi have sagt, at Oplysningen er Statens stærkeste Støtte og Værn Dette behøver ikke at bevises for den selvtænkende Mand, der ikke følger den jesuitiske Poli til, at gjøre Tusinder til Dyr, for desto siktrere at være deres indbildte Herre; men da der endogsaa hos os – dog, Gud være lovet ikke offentlig, men meest i Samtaler – nu og da yttres meget prange Meninger om Oplysningen, ville vi i faa Ord vise, at den ikke alene er det sikkreste Skjold for en bestaaende fornuftig Regjering; men at et Folks Mangel paa Oplysning endogsaa er det, som sætter en Regjering i størst Fare. – Ved Oplysningen bliver et Menneskes Aand fri og nafhængig; han lærer at undersøge og dømme; hans Handlinger blive ikke Følger af andres Villie, men af veloverveiede Bevæggrunde; han er derfor ikke et Værktøi for den Rænkefulde; men ærer andres Rettigheder paa samme Tid, som han kjæmper for at bevare sine egne. Et saadant Menneske vil være villigt til at erkjende, at han modtager Beskyttelse og Goder af Staten, hvorfor han har Forpligtelser til den. Han har ikke et aabent Øre for Urostifterne; men ærer den Regjering, der ikke krænker hans Rettigheder, og sørget for at hans Virksomhed kan skjænke ham den rigeligste Høst, og i Farens Øieblik vil han kjæmpe for dens Velfærd, da den er hans egen. – Det noplyste Folk er, som en stærk physisk Kraft, der ikke ledes af Fornuftlove, farlig for enhver Regirring. Hvorledes skal det kunne nære en inderlig, paa sin Overbeviisning grundet Hengivenhed og Kjærlighed for det, hvis Værd det ikke er istand til at indsee eller kjende, og i hvor stor Uvidenhed, der end hersker i et Land, vil der altid være Nogle, som ved Klogskab staae i Anseelse noktil, naar Leilighed gives, at kunne lede og ophidse et uddannet Folk, for at maae deres egne Hensigter. At det er dem saare let, derpaa have vi de sørgeligste Exempler i de mystiske Secters blinde Jver og de politiske Fanætikeres blodige Kampe. Det kan vel tænkes, at ogsaa et oplyst Folk griber til Vaaben; men det skeer for at haandhæve krænkede Rettigheder, aldrig fordi det af egennyttige Demagoger har ladet sig lede til blot at omstyrte det Bestaaende; det veed hvorfor det kjæmper og er tilfredsstillet med dets Hensigts Opnaaelse, da derimod det noplyste Folk, naar først dets Kraft er kommen i Virksomhed, er ustandseligt; det ødelægger, myrder, skænder og brænder uden Hensigt og Grændse. Alle halvcultiverede Folk give ligesaa mange, som umodsigelige Beviser, for denne Paastands Rigtighed. - Oplysningen tilintetgjør alle demagogiske Rænker, da derimod Jmmoralitet og Vankundighed fremme dem. Den, der er oplyst, higer stedse efter større Oplysning; sine ledige Timer, der netop hos det oplyste og altsaa virksomme Folk ere saare faa, anvender han til Aandsuddannelse og de ædlere Glæder; han er sædelig og derfor ikke hengiven til vilde Lidenskaber eller raae Vredesyttringer; han er selvtænkende og lader sig ikke bedaares af tomme velklingende Ord og Floskler; han erkjender de Goder, Familieforhold og Fædrenelandet skjænker ham, og vil altsaa ikke sætte dem paa Spil uden stor og vigtig Aarsag. Hos den Uoplyste er Alt anderledes. Han er Lediggænger, naar han ikke af Trang til det daglige Ophold, eller ved Overmandens Villie tvinges til Virksomhed; han er usædelig, især som oftest Dranker, og alene denne Last er nok til at gjøre ham til et villiclost Redskab forden Klogere; han er dorsk og ligegyldig, naar han kaldes til at virke for Staten, hvis velgjørende Jndflydelse paa ham han ikke føler eller erkjender, men vild og frygtelig, naar han følger fine Lidenskaber, han lader sig bestikke af Ord, fordi han ikke har Evne til at gjennemskue og bedømme deres Hensigt, og den inderlige Hengivenhed og Kjærlighed for Familie og Fædreneland, som kun kan udvikle sig i den frisindede Mand, er ham fremmed. (Dagen.)¬