Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-31
Blandede Efterretninger. (Meddeelte fra en anden Haand.)At see Bonden bære Alderdommens graahærdede Krone er en Sieldenhed, og dersom Naturen nogensinde giver ham denne, som Salomon kalder det, Prydelse, da skeer det i Almindelighed, meget sildig. Jeg har kjendt, sagde afdøde Pastor Jonge, (i sit interessante Skrivt om den nordsjellandske Landalmues Karakteer, &c.) Folk af Bondestanden som, efter Talemaaden, var langt henne i den fjerde Snees, men hos hvilke ikke et eneste graat Haar var synligt. Hvad er ellers Aarsagen til dette Phænomen, som hos Adskillige yttrer sig saa meget tidlig, Nogle meene det er Kulde, Strabads og Haarets jevnlige Udsættelse for den frie Luft, som udtørrer dets fine Canaler; men Bonden beviser det Modsatte. Andre siger, at det er Svækkelse i den indvortes Legems=Oeconomie; men jeg har kjendt Skræddere og Vævere, som ikke vare stærke, og dog ikke, som Bonden siger, graahovede, atter Andre, hvor pludselig Frygt hastig har frembragt dette Særsyn. Saaledes beretter Historien, at den franske Kong Henrich den Tredies Knebelsbart blev hvidt i faa Timer, da man bragte ham Efterretning om det Nemourske Edict, og Professor Garinis Hovedhaar blev paa en Nat sneehvidt, da han maatte høre at Havet havde opslugt en heel Kasse Manuskripter, som han ventede fra Konstantinopel: Et Tilfælde, saa bedrøveligt for en Bogelsker, at det maatte synes at kunne gjøre endog hans Paryk graa. Cartesius røber en stor Partiskhed deri, at han ikke kunde lide andre end skelende Øine, fordi hans Kjæreste skelede. Naar een, som ellers ikke skeeler, i det han fortæller noget, skeler og seer paa Tippen af sin Næse, saa er, siger en Philosoph, gjerne det han siger: Løgn. Franklin paastaaer, og bevidner med sit Exempel, som Bogtrykkersvend hos Watt i London, at han, som blot Vanddrikker, (hvorfor Man og kaldte ham den amerikanske Vandmand, kunde bære i een Haand hvad neppe nogen af hans 50 Medarbeidere, som vare umaadelige Øldrikkere, kunde tvinge med begge Hænder. Mennesker i Almindelighed, (endogsaa de Bedre) og især Fruentimrene, (endogsaa de Bedste) undersøge kun meget nøie, naar der handles om noget Godt. Det Onde troe de glat vær uden Betænkning. Man vil (siger Hauch, i sin Afhandling om Luft-Electricitet), om man endog undertiden hørte tale om Mennesker, som vare ihielslagne ved Lynilden, lettelig, ved at sammenligne Mængden af disse, og de som døde af Forkjølelse, finde, at hver Anledning til Forkjølelse var langt frygteligere end Tordenveir, og at paa ethvert Sted, i et Aar f. Ex., flere døe af Følgerne efter Dandsen, end maaskee i hundrede Aar af Lynilden; at altsaa Musiken ved ethvert Bal meget før fortjente at ansees som Dødsbudskab end et Tordenskrald; saa meget mere, som det sidste stedse forkynder, at Faren er forbi, istedet for at det første burde erindre om den forestaaende muelige Fare. Dog, de skadelige Følger som denne Sammenligning maatte have for vore Selskaber og Forlystelser ere saa betydelige, at jeg ikke vil tilraade nogen og allermindst det smukke Kjøn) at anstille den med Alvorlighed. Hastigheden med hvilken Lyden forplantes igjennem den athmosphæriske Luft er ved forskjellige Forsøg befunden at være 1072 Fod i en Secunde, hvoraf følger, at de imellem Lyn glimtet og Tordenskraldet forløbne Secunder netop angiver hvor mange Gange 1072 Fod Frastanden er i hvilken den electriske Explosion har havt Sted. Norden har havt et Skuespil, det eneste Exempel i den romerske Kirkes Historier, da en mægtig Prælat, (Diederik Slaghæk), den første efter Kongen i alle nordiske Riger, blev sat fangen (den 17 Jan.), piinlig forhørt og faa Dage derpaa, den 22 Januari 1522, i Nuncii Overværelse, og under hans Auctoritet, hængt og derpaa brændt paa Torvet i Kjøbenhavn. (Münters Christian 2dens Reformations Forsøg.)