JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Adresseavis for Børn, 1782-11-20
Fabler og Fortællinger. Hyrden og Philosophen. (Af Gan) Langt ud paa Landet, langt fra store Stæder, Engang en Hyrde levede fornøyet, Som aldrig Sorger for meer Vinding følede. Han alt af Alder havde sølvgraae Jsse, Og ham Erfaring havde skaffet Viisdom.
Adresseavis for Børn, 1782-11-20
Den varme Sommer, som den kolde Vinter, Var hans Forretning kun, sin Hjord at rygte, At vande den, og lukke den i sikre Stalde. Saaledes Tiden gik fornøyet ved hans Gierning Og ham Misundelse og Gierrighed ey plaged. Man i den hele Egn om ham med bifald talde, Berømde hannem for hans Viisdom og hans Dyder.
Adresseavis for Børn, 1782-11-20
En dyblærd Philosoph fik høre om hans Rygte, Og reyede til ham hen, og ham det Spørgsmaal gjorde. Hvorfra han havde faaet den meget sjeldne Viisdom, Har due, han spurgde ham, ved Skin af Nattelampen.
Adresseavis for Børn, 1782-11-20
Jndsamlet den af mange læste Bøger, Har du af Grækenland og Rom dig Mønster taget. Har du vel maalt den Aand, som Plato havde Var Sokrates, var Tullius din Leder for Børn. Beskeden han paa dette Hyrden svarede: Jeg efter Videnskab har aldrig tragtet, Og aldrig har jeg reyst for andres Kunst at lære; Thi ved Forstillelse kan sterkest Syn bedrages. Og hvor kan man af andre viis vel blive, Da vi os selv dog aldrig rigtig kjende Den liden Kundskab, jeg mig samlet haver, Den jeg allene har Naturen for at takke. Af den jeg tog en Regel for mit Levnet. Den lærde mig, at skye det Onde. Mig Bien lærde Flid, og Myren ind at samle Min Hund Taknemlighed og Trofasthed mig lærde. Af Duen lærde jeg at elske Ægtemagen, Og Hønen lærde mig de faderlige Pligter Mig til Advarsel og Naturen stedse tiende, At fra det Godes Vey jeg skulde ey afvige. En Skaden lig, med tomme Ord at sladre; Ei Uglen lig, at ville tale ene; En Høgen lig, fra andre Gods at røve Kort sagt, mig alting gav Anledning til Betragtning: Thi og det mindste Dyr en dydig Siel kan lære. Dit Rygte har sagt sandt, var Svaret af den Vise; Thi Bøger tidt og Mennesker mislede. Men den, som ret Naturen vil findere, Den bliver viis og dydig i dens Skole. En Abe med et Uhr. Et Uhr var blevet tabt, en Ade samme fandt, Og Uhret med en Snor sig fast om Livet bandt. Derpaa betragtede den det, Og sagde: Det gaaer aldrig ret Derpaa den stillede det frem, Og om et Øyeblik tilbage, Og saade saa Ney, det har ingen Klem, Jeg maae det fra hinanden tage. Men førend den det adskilt kunde faae, Gik Uhret reent i Stage. Det Aden gik, som det den gjerne gaaer, Der noget mønstre vil, det den dog ey forstaaer.
Adresseavis for Børn, 1782-11-27
Bir Aar mer Da Fjerde. ey Aargang. for Onsdagen. Børn. den 27 November. Den aldrig kan være ret ilde til Mode, Som sætter sin Tillid til den Estande. Nyeheder. Samtale imellem to Bønderbørn. enrich. Vær nu glad, Johanne, hvem vilde nu græde, Nu har vi ikke meer end fire Uger til Juul, saa reyser Fader til Kjøbstæden og bringer saa meget Godt-Godt hjem med sig. Johanne. Ja du har godt ved at være glad, Henrich, jeg troer nok, at din Fader bringer meget Godtgodt hjem, men min visselig ikke, Gud bedre det. Jeg vilde bare ønske, at vi havde saa meget Brød, vi kunde spise os mætte, Heur. Hvad siger du? Jeg veed dog, at alle Folk har noget til Juul, at leve godt af. Men veed du hvad, Johanne, du kan komme hen til os. Min Moder skal give dig baade Brød og Kjød nok. Johanne. Ja, du skal have Tak, Henrich, men jeg har slet ingen Lyst til at spise noget, naar de andre skulle hungre, som ere hjemme. Henr. O, sørg kun ikke, Du skal faae en heel Hob, saa at du og kan have noget at give de andre. John Ney, Henrich jeg tør slet ikke bringe noget hjem. Henr. Jh. Hvorfor tør du ikke det Joh. For saa tænker min Fader, at jeg har tigget det, og han vil slet ikke have, at vi maa tigge noget. Henr. Jh, hvad Der er jo ikke noget ondt i at bede om noget, naar man er fattig. Har ikke vor Skolemester sagt, at den kjere Gud har ikkun forbudet os at skiele. Joh. Ja, tilforn sagde min Fader det samme; men siden han for et Aarstid engang var saa længe borte i Staden, for at grave i den nye Herres Hauge Hvad er det nu han heder? – siden den Tid taler han gandske anderledes. Henr. Og hvorfor taler han just anderledes siden Tid Joh. Jo, som du vel, Henrich, du veed, at den Herre, som har den Hauge, er en meget rig, rig Mand, meget rigere, end nogen af alle dem, som boe her i Byen. Naar der nu kom nogen til ham, for at bede om noget, saa blev saadan en Stakkel meget skammelig og haanlig afviist af denne rige Herres Tienere, ja de vare endog saa grove, at naar Stakkelen ikke strax pakkede sig bort, men blev ved at bede om noget, og tænkde at bevæge dem til Barmhiertighed, fordi han maaskee var meget sulten, saa toge de Aaa ham Avis. ham ved Armen, og stødte ham ud af Døren og imidlertid aade Herrens store Hunde saa megen Mad op, som var bleven tilovers, at mange fattige Folk havde rigelig kunne stille deres Hunger derpaa. Det saae min Fader selv med sine egne Øyne. Og saa kom der engang en meget, meget fattig Mand, som havde optaget et stort Stykke Brød, som han just havde fundet liggende uden for Døren, og da en af Herrens Hunde saae dette, saa sprang den til, og beed den stakkels gamle Mand i Benet, og hvad mener du vel, Henrich, den rige Herre, som lade opst Vil due og saae dette, loe ikkun derad; og da den gamle Mand beklagede sig over at Hunden havde bidt ham, saa havde han nær faaet Stryg til af Tjeneren, dersom han havde ikke pakket sig bort.
Adresseavis for Børn, 1782-11-27
Siden den Tid siger nu min Fader, at naar man er fattig og lader sig merke dermed, saa agte og ansee de rige Folk en langt ringere og slettere end deres Hunde. Henr. Ofyl det maae være en meget hæslig Mand, i hvor rig han end er Men saaledes ere vi ikke sindede, Johanne. Thi hør kun engang, min Fader har ogsaa undertiden været nogle Dagi Staden ved Juletider, som du vel veed, og og saa kan han ikke noksom fortælle, hvorledes de rige Folk der leve, hvor mange, mange, store, store Retter de sætte for hinanden; der er saamegen Mad, min kjere gode Pige, som koster saa mange, mange Penge, at naar man bare for saadant Maaltid kjøbde Brød og Suul, saa kunde man dermed bespise et heelt Huus fuldt af fattige Folk, og saa æde disse rige Folk endda ofte slet intet deraf, men sætte det blot paa Bordet til Stads. Joh. Ach, Henrich, hvem der dog kun bare ikke var fattig i Verden. Henr. Er du dog ikke nu en Tosse, min kjere gode Johanne See engang, har jeg ikke sagt dig, at du kan jo komme til os i Julen; min Moder skal give dig en stor Side Flesk og en heel Hob Brød, og jeg vil hielpe dig at bære det hjem thi min Fader siger stedse, at derfor har den kjere Gud sat fattige Folk i Verden, at han vilde see, om de Rige ogsaa havde nogen Kierlighed for ham. Thi dersom de havde det, saa gave de de Fattige noget med Glæde, fordi vor Herre har for Børn. befalet det. Han er ogsaa altid saa glad, naar han har beviist fattige Folk noget Godt, og takker altid vor Herre derfor om Aftenen, for han har beviist ham den Naade og Ære, at imodtage noget igjen af den Velsignelse, han har givet ham Thi han siger, der staaer i Bibelen, hvad J have gjort imod de Fattige, det have J gjort imod mig, nemlig nod vor Herre og at det bliver rigelig belønnet igjen. Lad mig nu see, Johanne, at du og mager det saaledes, at minFader kan faae den Glæde, at takke vor Herre, Jnkraften: Joh. Ach, ney, det tør jeg slet ikke, Henrich Skulde jeg gjøre min Fader vred, og give ham en Forargelse? Han er desuden syg i denne Tid, thi han og min Moder har allerede i to Dage ikke gjort andet, end grædt. Saa see de paa mig, og saa paa min lille Syster og Broder, og græmme sig over, at vi see saa forsultene ud, og gaae saa nøgne og fryse, og at vi ikke engang nu, da Julen stunder til, kunne komme i Kirken (Hun begynder at græde.) Henr. Hør, Johanne, jeg tænker nu paa noget. Jeg vil gaae hen til din Fader og bede ham, at han vil komme hjem til os. Saa skal min Fader følge hen med ham til Herremanden paa hinSide Skoven; han vil have en Urtegaardsmand; og det kan din Fader blive, Johanne, thi han forstaaer dog saa godt, at omgaaes med Hauger. Og d, det vil være galant Saa skulle J siden ikke mangle Brød, og Herremanden tager ham gandske vist an, naar min Fader bare giver ham et Ord derfor, thi han holder meget af min Fader. Ach, Johanne, spring spring, og glæd dig, saa faaer du og en glad Juleaften, Kom, gesvindt, lad os løbe hjem til Fader og sige ham det: Joh. Ja, kom. Henrich jeg løber med. Gid det maatte blive sandt, hvor vilde jeg da takke vor Herre! Den Ubillige skader sig selv gemeenlig meest.
Adresseavis for Børn, 1782-11-27
J Canterbury i Engelland seer man paa et af de smukkeste Huse et Skilt til Tegn, at det i forrige Tider har været et Gjestgiverhuus. J denne Avis.
Adresseavis for Børn, 1782-11-27
J dene Gjestgivergaard tog eengang Hertugen af Nivernis Natteherberge, da han reyde som Fransk Gesandt til det Engelske Hof. Han havde kun et lidet Følge med sig. Dagen efter gjorde Verten ham en Regning paa 50 Guineer, som han udbetalde uden at forlange videre Regnskab.
Adresseavis for Børn, 1782-11-27
Saasnart Adelen i den deromliggende Egn, som pleyede at tage ind til denne Vert, og der at have deres Forsamlinger, fik dette at høre: saa sagde de ham op, og kom der ikke mere. Hele Publikum fulde dette Exempel. Man bekjendt gjorde Vertens Forhold i de offentlige Tidender; og Stedet mistede derover al Søgning. Jnden kort Tid derefter blev denne ubillige Vert et Rov for sine Creditorer, som alle vare uforsonlige imod ham for det, der var forefaldet, og jagede ham nogen ud af Huset. Paa saadan Maade blev han billig straffet for den imod Hertugen viiste Ubillighed.
Adresseavis for Børn, 1782-11-27
Den velgjørende Maskerade.
Adresseavis for Børn, 1782-11-27
Paa en Maskerade i Hanover indfandt sig engang en Maske, der var klædt som en Kapuziner. Denne forklædte Mand kom ind og støttede sig ved sin hvide Stav, og har en Bliksparebøsse, ved hvilken neden til var fæstet en Lærredspung, paa hvis ene Side hængde en Seddel, og derpaa stode følgende Ord: Tænker i eders Glæde paa en Barselkone, som er geraadet i den yderste Elendighed formedelst at hendes Mand for faa Dage siden er død, og sidder med som umyndige Børn, samt har en gammel Moder at forsørge. De sukke allesammen om de glade Maskerade Gjesters Bistand.
Adresseavis for Børn, 1782-11-27
Alle Maskerne lagde ikke allene rigelig i Bøssen, men man bevilgede ogsaa Munken alle de Penge, som samme Aften vare indkomne af Tilskuerne paa Galeriet, og hele Summen beløb sig til 112 Rdlr.
Adresseavis for Børn, 1782-12-04
(Slutningen følger.)
Adresseavis for Børn, 1782-12-11
Aar. Numer Fjerde. Aargang. for Onsdagen. Børn. den 11 December. Hvo ey paa sin Lykke vil passe i Tide, Faaer gjerne omsider suurt Æble at bide.
Adresseavis for Børn, 1782-12-11
J Tydskland i en Bondebye En gammel Mand fra Konen døde. Hun givtede sig strax paa ny, Og var saa lykkelig at føde En Dreng, som Faderen befaldt, Og blev den lille Jørgen kaldt.
Adresseavis for Børn, 1782-12-11
Avis. Da Byen ved en Jldebrand Afbrændte for sex Vintre siden, Var lille Jørgen godt i Stand, Og af sin Vext ey meere liden. Men Navn af lille Jørgen fik, Skjønt han i tolvte Aar alt gik. Nu blev han stor, og tærskede, Og foer i Skoven efter Brænde, Og vidste, sig blandt Bønderne Ret nævefast at snoe og vende; Men han, i hvor han og foer frem, Blev lille Jørgen kaldt af dem. Tilsidst det hannem haardt fortrød, Man paa det Navn kun vilde slide. Han kunde for sin bittre Død Det lille Jørgens Navn ey lide Derover han engang blev vred, Og kom et Klammerie afsted. J dette slog han Hadrian, Som strax til Fogden indgav Klage, Der døde; Lille Jørgen, han Skal enten Øresigen tage Jgien, hvad heller i vor Kroe Betale Øl, det maae han troe.
Adresseavis for Børn, 1782-12-11
Den Dom vor lille Jørgen skaer J Sjelen som med skarpe Knive, Og derfor tænkde han, det var Nu bedst til Rytter sig at give Han blev det, og nu svor enhver; Vor lille Jørgen Rytter er. Han hørde det med Ærgelse, Man ham end lille Jørgen kaldte, Hvor som en Helt i Tankerne. J blive skal engang betalte. for Børn. Hans Regiment imidlertid Fik Ordre, at gaae ud til Strid. Han borte var i fire Aar, Da der blev Fred, og Jørgen tænkde; Det nu i ingens Minde staaer, Som før mit Sind saa meget krænde. Men ved hans Hjemkomst raadde hver See, lille Jørgen, er du der Ey Landsmænds Fordom kan betages Ved Reyser, Lykke, Ære, Tid. Den derfor meget maae beklages, Som finder Skjebnen saa ublid.
Adresseavis for Børn, 1782-12-11
Af den forestaaende Fortælling skulle Junge Mennesker lære, at den gode eller onde Tanke, som Folk fatte om os i vor Barndom, kan ikke let blive udslukket igjen, men pleyer at ved vare vort hele Liv igjennem.
Adresseavis for Børn, 1782-12-11
Alle de gode eller slette Egenskaber, som nu lade sig spore hos eder, vil man i Fremtiden altid tiltroe eder, og dette gode eller onde Rygte, som J nu forhværver eder i eders Ungdom, vil engang, naar J komme ind i den store Verden, gjøre Folk gunstige eller ugunstige imod eder, tilat omgaaes eder og tjene eder. O, hvor vigtigt er det derfor, at J allerede nu bestræber eder, at forhværve eders Medmenneskers gode Tanker, og ikke at gjøre noget, som kunde nedsætte og forringe eder i deres Dom.
Adresseavis for Børn, 1782-12-18
de Aar. Nummer. II. Fjerde. Aargang. for Onsdagen. Norn. den 18 December. Vil du have mangen fornøyelig Dag: Saa pas paa dit eget, og bliv i dit Fag. Nyeheder. Retten over Børn. eg vil i Dag, J kjere Ungel fortælle eder en lovlig Skik, som har været i Brug hos et gammelt Folk, hvis Navn jeg har glemt. Saa meget veed jeg nok, at det var et ret godt ædelt Folk. Konger havde det ikke; men det levede saa i en Republik, ligesom Folket i Hamborg og Lybek.
Adresseavis for Børn, 1782-12-18
Dette brave Folk holdt nu ogsaa særdeles meget af gode Børn. De ældste og forstandig ste Folk, som havde Opsigt over de andre, (hvilke man ikke hos dem kaldte Øvrighedspersoner og Dommere, men kjere Fædre) meende, at det henhørde ogsaa til deres faderlige Opsigt med og Omsorg for deres Medborgere, at de gjorde sammes Børns Opdragelse til deres egen Sag.
Adresseavis for Børn, 1782-12-18
Man vil her fortælle de unge Læsere en latterlig Historie, som kan tjene dem til Advarsel, at tæmme deres Nysgierrighed, ikke at lure efter det, der ey bliver talet til dem.
Adresseavis for Børn, 1782-12-18
To Barfødder Munke, (hvilke iblandt andet have gjort det Løvte, at de ville stedse gaar med bare Fødder, kom en Aften sildig til en Bye, for at blive der om Natten. J Mangel af Vertshuus paa Stedet, toge de ind til en Slagter, og fandt ham beredvillig til at huse dem. Han indrømmede dem et lidet Kammer, som var næst ved hans eget Sovekammer, og ikkun adskilt derfra med en tynd Væg af Brædder. Her hørde de, da Slagteren gik til Sengs med sin Kone, at de begge gave sig i Samtale med hinanden, og Nysgierrigheden forledede Munkene til, at holde Øret tæt til Bræde-Væggen, for at høre, hvad de to gode Folk kunde vel tale sammen nu Men hvorledes bekom denne deres Nysgierrighed dem 2 De hørde gandske tydelig, at Slagteren saade disse forskrækkelige Ord: Den ene af vore Barfødder er feed nok; den anden er vel ikke saa seed, men jeg tænker dog nok, at naar Kjødet af dem begge bli for Børst. ver hakket sammen, saa kan der blive ret gode Pølser af, og derfor har jeg sat mig for, at ville slagte dem i Morgen tidlig. Haaret reyde sig paa Hovederne af Munkene, og de saae intet andet Middel for sig til deres Redning, end at springe ud igjennem Vinduet. Den Mavreste af dem gjorde Begyndelsen; han sprang saa lykkelig, at han ingen Skade fik og løb strax bort, som der havde været nogen efter ham. Den anden, som til sin Ulykke var vel ved Magt, sprang ogsaa, men han brækkede det ene Been. Og da han ikke vovede at skrige, saa krøb han hen til et Skuur, som stod der nær ved, for at skiule sig der, indtil det blev Dag, for den umenneskelige Slagters Kniv, Men hvor stor var hans Forskrækkelse, da han endnu for Dagbrækningen hørde den formeente Menneskeæder komme, som hvædsede sin Slag terkniv, og lod disse fæle Ord høre: Kun herud, herud, J Herrer Barfødder, Eders sidste Time er kommen; der hielper ingen spids Mund, Den arme Munk gav et høyt Angestskrig af sig, og bad om Forbarmelse; og Slagteren stod der, som en, der var falden ned fra Skyerne. Jh, hvad fattes Dem da, spurgde han endelig med Forundring, og hvorledes er De kommen herhid, Barfødder-Munken svarede med udstrakte, om Naade bedende Hænder: "Ach, forbarmer eder, forbarmer eder, min kjere Mand. Jeg har jo ikke gjort eder nogen Fortred, Slagteren vidste endnu ikke, hvorledes det hængde sammen, førend han endelig kom til Oplysning derom, da det befandtes, at hele Sagen havde gjeldt et Par Dyr, som han, jeg veed ikke hvorfor, pleyede at kalde sine Barfødder. Manden beklagede herpaa Munkens Ulykke, tog ham i sit Huus, og lad ham curere. Munken skatterede sig lykkelig, at han var undgaaet Polsekiedelen, og satte sig for, herefter at holde sin Nysgierrighed i Tømme, og aldrig meer at lure efter noget.
Adresseavis for Børn, 1782-12-25
Aar. Numer Bay. Fjerde yr Aargang. for Tirsdagen. Børn. den 24 December. Hold Venskab med alle, Gemeenskab med faa Om du gjennem Verden udadlet vil gaae. Nyeheder. Kanariefuglen. en Fortælling.) Hænge bad Fikke sin Fader om Tilladelse, at hun maatte kjøbe sig en Kanariefugl, førend han svarede hende. Faderen, Har du Penge, Fikke Firke. Og, der er nok i min Sparebøsse, Fad. Men hvem skal give den stakkels Fug sit Æde. Sikke. Jhi jeg, Papa, jeg skal nok passe den op. Fod. Ney, Fikkel jeg er bange, du lader den sulte ihiel. Fikke. O, ney vist ikke, Papa, jeg skal aldrig nogen Dag spise min Frokost, førend den har faaet sit Æde Fad. Betænk dig vel, Fikke, jeg veed, du er meget ubetænksom, dersom du forglemmer den kun en eneste Dag, saa er den død. Jeg vil nu føye dig, og see, om du holder Ord. – Han kjøbde hende en af de smukkeste Kanariefugle, en deylig guuldguul Han, med en sort Top, og et deyligt Buur til den, med to Kristalglas Kar, til dens Æde og Drikke, og ingen var nu gladere end Fikke; hun løb omkring i hele Huset, og fortælde hendes Lykke, og kaldte alle Folk ind, forat see den deylige Fugl, som hendes Fader havde kjøbt til hende, og som hun havde givet det Navn Mimi, Mimi befandt sig meget vel ved den Omsorg, som Fikke baer for hendes Yndling. Saasnart hun stod op, fik den frisk Foder og klart Vand. Naar der kom Sukkerbrød ind paa Bordet, saa fik Mimi først sin Part, og hun havde altid et Stykke Sukker i Baghaand til den. Mimi var heller ikke utaknemmelig for saa megen Godhed, den lærdte at kjende Fikke fra andre, og saasnart hun kom ind i Stuen, saa flagtede den med Vingerne og qviddrede uden Ophør.
Adresseavis for Børn, 1782-12-25
Avis. Seer du nu, hvorfor jeg stedse driver saameget paa, at man ikke skal hielpe eder og gaae eder til haande i saadanne Ting, som J selv kunne gjøre: Conr. Nu vil jeg gandske vist heller ikke mere lade nogen hielpe mig Ellers kan det let gaae mig ligesom Giessene, der have glemt at flyve Kjerlighed til Forældre.
Adresseavis for Børn, 1782-12-25
En elskværdig Dreng græd med oprigtig Bedrøvelse for sin omsindede Faders Død. En af hans Kammerater vilde trøste ham, og forestillede ham, at han jo altid havde viist sig lydig, kierlig og ærbødig imod sin afdøde Fader. Saaledes tænkde jeg ogsaa, gav Drengen til Giensvar, da min Fader endnu levede; men nu erindrer jeg mig med Smerte og Bekymring, at jeg ofte har været ulydig og efterladen. Og ach nu er det for sildig, at bede ham om Forladelse. Taalmodigheden.
Adresseavis for Børn, 1782-12-25
En Dreng besøgde Skolen i lang Tid med megen Jver. Da han engang kom hjem, spurgde hans Det Fader ham, hvad han nu havde lært 7. skal du nok faae at vide, gav det unge Menneske ham til Giensvar, saasnart der findes en Leylighed til at vise det. Han tænkde nemlig, man spurgde ham omdet, som er det Vigtigste, nemlig: hvad for Dyder han havde antaget at udøve Men hans Fader, som ikke forstod ham holdt dette Svar for at være ubeskedent, og begyndte at slaae ham derfor Det unge Menneske taalde alle de Slag, han fik, med megen Taalmodighed og Ligegyldighed, i det han sagde til sin fortørnede Fader: det er dette, som jeg har lært, nemlig med Taal modighed at taale alt, hvad ubehageligt der møder mig. Et gandske ubedrageligt Middel, til at forlænge sit Liv.
Adresseavis for Børn, 1782-12-25
J alle, mine unge smaa Læsere, J ønske formodentlig at leve længe, meget længe her paa for Børn. Jorden, og det maae derfor være eder meget kjert, at lære at kjende et tilforladeligt Middel, hvorved J kunne bringe eders Liv vel henved tyve Aar høyere, end andre Mennesker, som enten ikke kjende, eller ikke ville bruge dette Middel. Herer det. Derudi ville J vel for det første være enige med alle fornuftige Folk, at ikke den Tid, i hvilken vi sove eller gaae ledige og ørkesløse, men ikkun den, i hvilken vi forrette noget godt, udgiør vort Liv.
Adresseavis for Børn, 1782-12-25
Naar nu den, som hidindtil har været vant, først at staae op om Morgenen Klokken otte, vilde i Fremtiden om Sommeren staae op Klokken fem, og om Vinteren Klokken sex, og anvende de derved vundne Timer dertil, enten at lære eller gjøre noget nyttigt, saa skulde han i fyrretyve Aar have levet net op 29200 Timer meer end ellers Regner man nu otte til Nytte anvendte Timer paa en Dag, saa beløber sig den forbemældte vundne Summa af Timer, net op til 3650 Dage eller ti Aar. Saa meget havde altsaa den i fyrretyve Aar levet meer end andre, som daglig sove to Timer, længer end han. Ville J endnu høre et andet Middel, hvorved J kunne i denne selvsamme Tid vinde endnu ti Aar, saa læser nu videre. Jeg sætter, at J havde hidindtil tilbragt fem Timer i Skolen, for at lære noget, og en Time, for at igientage det, som J havde lært, og J havde den hele øvrige Tid af Dagen løbet ørkesløse omkring, saa kunde J atter daglig vinde to Timer, og altsaa i fyrretyve Aar 3650 Dage, eller ti Aar, naar J fra nu af fra eders Legetimer vilde afkorte en Time hver Dag til Forberedelse til eders Lectioner, en til sammes Jgjentagelse, og endnu en enten til at læse gode Bøger, eller til alle Slags Udarbeydelser, eller tilat lære et eller andet Slags nyttigt Haandarbeyde. Forsøger det kun, J kjere Børn, og J skulle befinde, at begge disse Midler ere gandske ubedragelige, og ret tilforladelige, og J skulle engang ret hjertelig takke mig, for jeg har bekjendtgjort dem foreder. Register. over lidet. Jnd Børne-Avisens tredie Aargang. Pag. Jabenhiertighed, hos Børn er en god Charakteer, Abefangst, den pudseerlige Arbeydsomhed, er Kilden til mange Glæder. Belønning, en troe Piges Beretning, om Thomas Morus Betragtning over en Fugl ved en Bæk Beviis paa Ømhed og Kjerlighed for sine Forældre. Bien og Duen, en Fabel. Billede, et, paa det menneskelige Liv Blufærdighed, den falske Bande, den lykkelige Brev, et fra Himmelen om Børns Underviisning. Broder, den ædelmodige Brødre, de ulige Bøn, Salomons, bør alle unge Mennesker flittig bede Børn, de fromme de kierlige to, som vilde raade og regjere sig selv Pag. Constantin, en uartig Dreng, forbedres 132 Cyrus, den persiske Monark, var Redelighed og Godhiertighed medfødt fik Titel af en Veldæder og god Mand. Dag, hvilken er den længste Dreng, den letsindige den frygtsomme Drengen og Fuglen, en Fabel Duen, til Lise Dyden bliver allerede i dette Liv belønnet 259 Dyrene kunne ikke udryddes Erindring om Fabler Evander og Alcima, et Hyrdestykke Exempel paa en troe Pige paa en retskaffen Søn paa Godhiertighed. paa Ædelmodighed og Veldædighed paa den barnlige Kjerlighed paa den broderlige Kjerlighed paa Taknemmelighed paa slette Forældre. Pag. Fabler. Ræven og Eselet Gøgen og Lærken. Bien og Duen Slangen og Aalen.
Adresseavis for Børn, 1782-12-25
Den gjerrige Ravn, Den tørstige Stær Spurren og Stæren.
Adresseavis for Børn, 1782-12-25
Lammet. Katten og Musene Drengen og Fuglen, Fattigdom, er ingen Ulykke Fiende, den ved Ædelmodighed overvundne Fornøyelse, den bestandigste Forsigtighed. Forsæt, det fromme Fortælling, om Diogenes og den unge Kriton
Adresseavis for Børn, 1782-12-25
om de to Ubesindige Forventelse, den feylslaaete Foræring, den bedste Fyrværkeriet, en Familie=Scene Fættere, de ulige Fødselsdag, bor aarlig med Glæde erindres Følger, forskjellige, af et ordentligt og uordentligt Levnet.