Jyllandsposten, 1838-06-11
Nyheds Post. Kjøbenhavnsposten fra 21-24de Mai indeholde nogle Artikler, hvis interessante Jndhold vi i Udtog finde os opfordrede til at meddele Publikum. J Anledning af 21de Mai udtaler Bladet sig blandt Andet saaledes: "Hvad der idag vil være foregaaet i Viborg er ikke vanskeligt at gjætte. Rimeligviis vil Dagen være begyndt med en kirkelig Høitid, og Forsamlingen derpaa være aabnet med en Tale af den kongl. Commissarius. At denne har været mild, forsonende, klogt beregnet, at den med megen Konst vil have omgaaet de vanskeligere Punkter, med fiin Takt vil have tilstoret de svagere Sider, med megen Varme fremhævet alle Lyspartier, med meget Held vil have benyttet den Pietet, hvorpaa saavel Taleren, som den i hvis Navn han taler, kan gjøre sikker Regning - alt det er ligesaa let at forudsee, som at Commissarius derpaa vil have fremlagt den allerhøieste Bekjendtgjørelse, der indeholder Hs. Maj. Svarpaa den forrige Forsamlings Betænkninger og Petitioner m.m. Med Hensyn til den Adresse, som Khvnsposten formoder indgivet for Bekjendtgjørelsen bringes i Erindring. hvorlidet bifald den roeskildske Adresse vandt under første Stænderforsamling og hvorom i sin Tid Fædrelandet Kjøbenhavnsposten, og Folkebladet meddeelte den fortjente Kritik. Første Blad yttrede sig angaaende hiin Adresse blandt andet saaledes: Finder den Takadresse, som Provindsialstænderne have overrakt Hs. Majestæt, Gjenklang hos det danske Folk, Vi vove at svare Rei – et Svar som vi troe Mangfoldige med os ville give. Have vi nu fundet, hvad vi troe med Billighed at have kunnet vente, Ve mene uden Ubillighed at kunne svare Nei. Vel omtales der større aandelig Udvikling, Fremskriden, større Almeensands o. d. l., men i en saadan Forbindelse, at hine Udtryk staae, som tomme Floskler, da deres Betydning aldeles forstyrres paa den Maade, hvorpaa Folket i det Hele omtales, thi man har - for at vi reent ud skulle sige vor Mening - nedsat Folket, man har omtalt det paa en Maade, der maa jage Blodet i Kinderne paa enhver dansk Mand." Hvorhos endvidere siges Vi ere overbeviste om, at Forsamlingen ligesaa meget, som Folket beklager, at denne Takadresse er gaaet igjennem, og det vilde være en Fornærmelse, om man et Øieblik vilde tvivle paa, at hine Mænd ville give Beviser nok paa et Sindelag, forskjelligt fra det, som dette Actstykke aander. Samtidig hermed yttrede Kjøbenhavnsposten sig om samme Takadresse blandt andet saaledes: Thi vel er det en Tak, og det en ærlig velmeent Tak værd, hvad Kongen har givet os, om det end ikke fyldestgiør ethvert fornuftigt Ønske, en Begyndelse er gjort og det en god Begyndelse, og Stænderne kunde derfor ikke begynde med noget bedre, end med at takke. Men denne Tak skulde være mandig og maadeholden, som det sømmer sig fribaarne Mænd, den skulde være hjertelig og varm, som det anstaaer brave Nordboer. Men dette blodløse Kryddyr af en Tale, denne kolde, konstlede Præken af udvaskede og ublegede Trivialiteter vi forkaste dette Takkerie, thi det er mat og uhyggeligt, uden Gehalt, uden Livsvarme." Sluttelig bemærkes: "Vi troe ikke at Nogen, der kan huske tilbage til hiin Tid, vil kunne nægte at hvad der paa de anførte Steder er sagt, udtrykker hvad der virkelig var den almindelige Mening. Vi skulle nu faae at see, hvorledes den jydske Forsamling vil løse den endnu vanskeligere Opgave, at aabne den anden danske Landdag, (Dog løst har vor Forsamling denne Opgave, og Held os, at vi dennegang kan prise Maaden, hvorpaa dette er skeet idet vi med Sandhed maae bekjende, at Adressen for den anden Landdag har fundet fortjent Gjenklang hos det danske Folk.) Khvnsposten af 22de Mai gaaer nu over til at omtale: "den allernaadigste Bekjendtgjørelse, som, dateret den 9de Mai, udkom den 21de. Af de vigtigste Lovbestemmelser, hvoraf Udkastene have været forelagte Stænderne, anføres: Udvidelsen af Grosserernes Handelsret, Fremgangsmaaden i Strandingstilfælde, Anordningen af 24de Octbr. 1837 om Kjøbstædernes occonomiske Bestyrelse, Placaten af 1ste Novbr. f. A. om Trykkefrihedens Grændser og Forordningen om Forholdet mellem Jorddrotter og Fæstere. Efter nu at have gjennemgaaet Bekjendtgjørelsen bemærker Khvnsposten, af 23de Mai, at det sikkert maa have glædet Enhver, at en saadan fuldstændig Besvarelse af Stændernes Jndstillinger i samlet Oversigt er bleven meddeelt disse og Publicum. Ligesom den gjensidige Meddelelse mellem Regjeringen og Stænderne til Udvikling af vort nye Statsliv saaledes for en stor Deel er gaaet i Opfyldelse, idet Hs. Maj. paa en Maade har gjort Stænderne Regnskab for, hvad han ha gjort med de Betænkninger og Andragender, som de have tilstillet ham, og derunder ikke blot har underrettet dem om hvorvidt han har billiget deres Jndstillinger, men tillige, hvor han ikke troede at kunne tiltræde deres Anskuelser, meer eller mindre tydeligt har angivet Grunde derfor. Aldeles afseet fra Bekjendtgjørelsens Jndhold er da saaledes dens blotte Tilværelse et Gode, der fortjener og vil finde taknemmelig Paaskjønnelse, fordi den indeholder et nyt Beviis paa, at det er Kongens alvorlige Villie at indrømme Stænderinstitutionen en sand og virkelig Betydning, en ny Garanti for, at denne Kongens Hensigt vil vorde opnaaet. Hvad angaaer Formen af denne Reces, da formenes det heller ei at kunne nægtes, at den nogenlunde fyldestgiør, hvad man er berettiget til at vente, da Bekjendtgjørelsen i det Hele har Formen af et motiveret Svar, ligesom den i enkelte Partier ogsaa indeholder en virkelig Argumentation. Er altsaa det blotte Factum, at Kongen har givet Stænderne et samlet Svar, alt i og for sig glædeligt, saa er det dobbelt priisværdigt, at dette Svar har erholdt en saadan Form, der tydeligt udtaler det Princip, at dette Svar skal være motiveret, priisværdigt, selv om dette Princip ikke strax den første Gang overalt har viist at gjøre sig gjeldende i alle sine Conseqventser. Med Hensyn til Bekjendtgjørelsens Jndhold bemærkes: at de der befindende Udtryk f. Ex. "Med allerhøieste Tilfredshed har Hs. Maj. Kongen erkjendt den Jndsigt og redelige Jver, hvormed Stænderne have virket for hans og Landets Bedste m.m. ere Ord af megen Betydning, da de ikke lidet ville bidrage til at befæste den Selvbevidsthed og styrke den Selvtillid, der først kan give Stænderne den værdige og faste Holdning, hvoraf dens Virksomhed er betinget. Ligeledes formenes denne Bekjendtgjørelse at maatte vække Tilfredshed idet man erfarer, at saagodt som alle Sager ere tilendebragte, om end ikke paa en lige tilfredsstillende Maade, og som vidner om en ikke ringe Virksomhed hos Regjeringen, der fortjener at anerkjendes. Mindre tilfredsstillende - bemærkes nu er derimod den oftnævnte Bekjendtgjørelse, naar man seer hen til de der indeholdte practiske Resultater, ihvorvel Stænderinstitutionen ogsaa denne Henseende har baaret rige Frugter. Vil man sammenligne Udkastene med de endelige, derefter udgangne Anordninger, saa maa man sikkerlig sande, at disse ikke i det Hele ere synderlig forskjellige fra hinanden, og vil man da sammenholde dem med de derover af Stænderne afgivne Betænkninger, saa vil man vist maatte erkjende, at dette ingenlunde har sin Grund deri, at Stænderne ikke have havt noget at erindre ved disse Udkast, eller at deres bemærkninger skulde være uværdige til at komme i Betragtning. Jkkun i tvende Sager finder man, at der er taget væsentlig Hensyn til Stændernes Betænkning, nemlig ved Communalanordningen og Trykkefrihedsplacaten. Men det maa da ogsaa erindres, at Regjeringen i den førstnævnte af disse Sager ingenlunde er gaaet ind paa det vistnok aldeles vigtige Standpunct, Stænderne opstillede, men at det derimod kun er enkelte skjøndt vigtige Concessioner, der ere gjorte i de første Udkast, som vist var langt over Alles Forventning. Efterat Khvnsposten nu udtaler sig i Anledning af disse tvende Lovbestemmelser, samt om Petitionerne om de lønnede Protocolførere, om fuldstændig Offentlighed m. m. bemærkes slutteligen: "Vi skjønne saaledes ikke rettere, end at Stændernes Finants petition, vel ikke i Formen, men dog i Realiteten, i Eet og Alt er afslaaet; thi medens de ansøgte om Handlinger er der svaret med almindelige Principer, hvis Rigtighed vist aldrig er bleven draget i Tvivl og som Hs. Maj. alt for længe siden og gjentagne Gange har udtalt endog langt bestemtere, end det her er skeet. Det første praktiske Resultat vi have kunnet faae ud, er det Lofte, at Stændernes Finantspetitioner ville blive tagne under Overveielse ved Affattelsen af den tilkomne Finantsplan; men dette synes os i den Grad at være en Selvfølge, at det vistnok vil vække mere Forundring, at dette ikke allerede er skeet, end Glæde over, at det er lovet at skulle skee. Ja, det er saalangt fra, at den Finantsplan, der skulde bringe Ligevægt i Statshuusholdningen, hvis Affattelse Stænderne ønskede overdragen til en ikke blot af Embedsmænd sammensat Committee, men som Hs. Maj. allerede for Stænderpetitionen havde overdraget til Finantsministerens Overveielse, – at denne Plan, sige vi, nu efter næsten tre Aars Forløb er færdig, at det tvertimod udtrykkelig siges, at derom ingen Afgjørelse kan forventes, forinden Forholdene mellem Rationalbanken og Finantserne ere regulerede, hvilket naturligviis endnu kan medtage lang Tid; og det vigtigste Resultat af Stændernes Finantspetition er altsaa den Vished, at intet af Alt, hvorom de have bedet i hverken indførte Besparelser eller Udnævnelsen af en ikke blot af Embedsmænd bestaaende Finantscommittee, eller Affattelsen af en fast Finantsplan, eller Jndførelsen af en fuldstændig Offentlighed i Finantserne, navnligen ved Offentliggjørelse af detaillerede og omfattende Statsregnskaber – at intet af alt dette er skeet eller rimeligviis saasnart vil skee.