Den Vest-Sjællandske Avis, 1819-07-02
Jndenlandske Efterretninger. Om Uveiret den 10 dennes, som foreløbig omtaltes i Hempels Avis No. 77, og rasede paa enkelte Strøg udi Fyen, indeholder en Beretning fra Ludvigsmindeved Brahetrolleborg følgende: "Den 10de Juni sammentrak efter den sædvanlig hede Luft, som vel kan siges at udmærke dette Aars første Sommermaaneder, en Mængde Tordenskyer fra Sydost og Sydvest; hen paa Eftermiddagen reiste Vinden sig temmelig stærkt, der hørtes adskillige fierne Tordenskrald, og en stor Samling mørke Skyer bebudede en stærk Torden fra Sydvest. Jmidlertid syntes Uveiret dog at trække Syden om hen af Svendborgkanten, da i det samme, omtrent Klokken 5, en ny Samling af Skyer hævede sig fra Sydvest med Vinden, nærmede sig med overordentlig Hastighed og stærk Susen, og medførte foruden en heftig Pladsregn saa store Jisstumper, at man med Grund forundrer sig over, at de ikke anrettede større Skade, end man siden har erfaret. De mindste af disse Jsstumper vare af store DueægsStørrelse. De vare ikke sneehvide eller saa porøse som de almindelige Hagelkorn, men meget haarde, tunge og af samme vandgraae Farve som almindelige Jisstumper. Uveiret varede ved omtrent et Qvarteerstid, men endnu 2 Timer efter faae man dem, uagtet den meget milde Luft, liggende Hobeviis af Hasselnødders Størrelse. Mangfoldige Vinduesruder sprang itu – en eneste Bonde udi Nærheden mistede 19, men denne Skade var kun liden imod den, man med Grund frygtede for paa Rugen og Smaa kreaturene, og som man dog, paa ovenmeldte Bond nær, hvis Rug er meget nedslaaet, bleve forskaanede for. Paa hvor stort et Strøg dette Uveir rasede, kan man ikke angive, allermindst i Henseende til Længden, som uden Tvivl strakte sig Mile vidt imod Nordost (mueligviis at Odense ogsaa er blevet hiemsøgt at det), men i Henseende til Breden strakte det sig neppover en halv Miil; thi over den østlige og nordlige Deel af Baroniet Brahetrolleborg, over Landsbyerne Nyboe, Lydinggaarde, Brendelydinge og noget af Haagerup Mark trak det, og over Lydinggaarde Mark rasede det heftigst, men ved Herregaarden Brahetrolleborg, som neppe er en Fierdingvei fra dette Strøg, fik man ingen Hagl og saare lidt Regn. Medens denne skrækkelige Byge trak over, var Tordenen tillige temmelig stærk oppe, og begge Naturbegivenheder virkede sammen paa det kraftigste til at ryste Sindet, og opfylde Hierterne først med Skræk og Beundring og siden med ligesaa stor Taknemmelighed mod den almægtige Haand, som beskyttede os. Den stærke Regn som faldt tillige, gjorde os særdeles Gavn; thi uagtet man dog et Par Gangerfør i denne Maaned har faaet en god Regn, saa var Jorden endnu saare haard og det lidet Vaarkorn, som havde formaaet at giennembryde Jorden, guulnedes igien; men nu staaer Byg og Havre i haabefuld Væxt, Hørren, hvoraf meget lidet spirede hidindtil, pipper nu frem, og Kartoflerne, hvis Top gandske affrøs i Slutningen af Mai, skyde godt frem. Om Boghveden, som hist og her var kommet op for Frosten og naturligviis frøes bort, atter tør see op, maae man vel meget tvivle om. Sørgeligst faae det her paa Egnen ud med Rugen, som især i de sidere Jorder er frossen bort, saa man paa mange Steder seer intet andet end hvide Straae og Vipper, der ikke have skudt Dræen. Paa Haagerup, Brendelydinge og Lydinggaarde Marker seer meer end hveranden Bonde en Ruglykke af 2, 3 og flere Tønder Lands Størrelse fordærvet, og i Krarup have tre Mænd aldeles mistet deres Rug og høste nu af for at benytte Jorden til andet Brug. Er dette Uheld almindeligt, saa begynde Udsigterne atter at mørknes." Hans Kongelige Majestæt har allernaadigst resolveret, at det skal have sit Forblivende ved Høiesteretsdom af 28de f. M., hvorefter Rasphuus=Fangerne Thomas Christensen og Johan Jacob Egidius Ludvig Petersen ere, for et paa afdøde Vester i Tugthuset J. H. C. Wehage den 18de f. M. begaaet Mord, tilfundne at miste deres Halse og deres Hoveder sættes. paa Stage m.v. Allerede i Aaret 1817 vare disse Forbrydere for Deelagtighed i Jldspaasættelsen under de i Tugt-Rasp- og Forbedringshuset forefaldne tumultuariske Optrin tilfundne at have forgjort deres Halse samt steiles, hvilken Dom, især i Betragtning af deres Ungdom, blev formildet saaledes: at de benaadedes paa Livet, imod at hensættes til Arbeide i Rasphuset under stræng Bevogtning. Petersen var nemlig dengang kun 18 og Christensen 19 Aar gamle, For Mordet blev begaaet, vare de blevne enige om at trække Lod, om hvo af dem, der skulde give Wehagedet første Knivstik, men da Loddet faldt paa Petersen, og denne herover var modfalden, trak de endnu engang Lod, der nu tilfaldt Christensen, og uagtet Petersen da spurgte, om det ikke skulde gaae paa engang, erklærede Christensen dog, at da Loddet var truffet paa ham, vilde han være den første.