Norske Intelligenssedler, 1811-07-26
En ung Pige som i denne Sommer gaaer til Sedfirmation, ønsker sig antaget enten som Barne- eller serpige i et honet Huus her i Byen. De som maa Sestræbehøve hendes Tjeneste, ville behage at henvende sig in Bogtrykkeriet, hvor nærmere Underretning erholdes give gel Colleg. ri. Fredag. No. til Christiania Jntelligentssedler. J Juli ) Samlet, trykt og forlagt af N. J. Berg. er et af Kbhvn. Skilderie No. 48, dat. 15 Juni 1811. om Embedsmænds occonomiske Stilling i nærværende frem Tidspunct. Flytte, Jngen Classe af Borgere i Staten har Krigens sørgeligste følge, en forværret Pengecours og den deraf flydende Dyrhed, sammet føleligere end dem, der skulle leve af faste Jndkomster, digt. til hvilkes Antal man med Føie kan henregne Embedsmændebye. en Kjøbmanden, Haandværkmanden og overalt enhver, straxsom har sine Jndkomster af sine Hænders eller sin Flids Fremkerietbringelser, har kunnet ladet Prisen paa disse stige i Forhold, til Dyrheden af de Fornødenheder han trængte til. Kjøbmandens Varer og Professionistens Arbeide har altid Sølvcondsværdte. Saalænge denne har Arbeide og hiin Varer, som ønskeman nødvendig behøver, kan Coursen være ham temmelig paa efligegyldig. Varerne og Arbeidet beregnes altid efter Spe hammer, uagtet begge Deele sælges i Courantsedler. Jngen saakaldte Nødvendigheds-Artikler, hvoriblandt man i vore Da hand ge gjerne kan regne endeel Luxus- og Modevarer, kunnerstier følge saa uhyre i Prisen, at der jo findes Kjøbere dertil. Jngen ophørte i America at gaae i Støvler, uagtet de kostede 2500 foraf slaastre Parret. Vore Silke-, Klæde= og Modehandlere have, Kramester deres egen Forsikkring, langt mere Søgning nu end før Frigen, og en Modehandler skal til Pindse Helligdage have tion. solgt i et Par Dage allene for 600 Rdlr. Fruentimmerhatudkom te. Mange kunne ikke begribe dette; men Aarsagen er age meget let at indsee. Netop det, der gjør Pengene slette id Udderes Mængde - er det, der bringer dem i Hænder, der ikke altid vide at holde tilraade med dem, men som lade dem gaae lige saa hurtigen som de komme. Vist nok medfører dette en ved Overdaadighed, som med Tiden, naar Coursen bliver bedre aarl, ved en kommende Fred og Seddelmassens Formindskelse, vil er taalhave sørgelige Følger for dem, der have vandt sig dertil, og sker som ikke meere kunne tilfredsstille dens Fordringer - Men for er bedieblikket har denne Overdaadighed, skjønt lastværdig fra den strænge Moralitets Side, dog den gavnlige Virkning, at den bringer Pengene i et raskere Omløb, og at alle Næneskeringsstænderne lettere leve nu, end om enhver, frygtende ditio for Fremtiden gjemte sine Penge, og, kun tænkende paa sit behöneget Jeg, berøvede Statens store Stamme de Safter, dens entomange Grene og Rødder behøve; thi aldrig vilde maaske almindelig Paaholdenhed være skadeligere end netop i en saa over dan Tidspunet, hvori vi leve. - Men Embedsmanden, som sker. ene skal leve af sin bestemte Løn, staaer ganske isoleret i denlangne almindelige Trængsel, hvor ingen kan komme frem, uden ve at trykkes og trykke igjen. Han ene føler alle de onde Virkninger af Coursens Forværrelse, og ikke en eneste af dens negative gode. Hans Arbeide betales ham i Courantsedler, ikke lige. i Specier. Han har ingen Varer liggende som ere stegne med opgCoursen. Jeg vil antage, at han har 1000 Rdlr. aarlige Jndkomster, saa kan han nu ikke have saa meget Gavn af til Cadisse som for Krigen af 250 Rdlr., thi hvilken Gienstand, naar man undtager Huusleien, er ikke i det mindste stegen 4 ler, Gange, man sige ikke: Embedsmanden bør indskrænke sig og strække Tæring efter Næring. Skal han og hans Familie de sig ikke gaae anstændig klædt, boe anstændigen, Skal han ikke des, give sine Børn en med sin Stand overeensstemmende Opdragelse? Og hvor er det muligt med en Jndkomst af 1000 Rdlr. Sax trykt og forladt af N. J. Berg. En uundgaaelig Følge heraf maa jo nødvendig være den, at mangen en maa styrte sig i en bundløs Gield eller ogsaa leve paa en for sin Stand upassende Maade, forsømme sine Børns Opdragelse og nedtrykkes af Næringssorg og huuslig Kum emmer, der efterhaanden maa gjøre ham uskikket til at opfylde fine vigtigste Embedspligter. - Forfatteren af disse Linier er ikke Embedsmand og staaer heller ikke i noget Forhold, hvor egen Fordeel kunde være Drivefjeder til hans Yttringer. Men som Menneske føler han Embedsmændenes tunge Kaar, og som offentlig Skribent anseer han det for sin Pligt at tale deres Sag, at henvende Regjeringens Opmærksomhed paa deres Stilling og vække Deeltagelse for deres Trang. Viist er det, at det vilde være ønskeligt og gavnligt, at i det mind 1ste de Embedsmænd, der nu sidde med en talrig Familie og hvis Embedsstilling er af den Natur, at de umulig kunne leve paa en for denne værdig Maade af den Løn, de nyde, maatte faae et med Tiderne overeensstemmende Tillæg. Unægteligen vilde dette falde Staten tungt i et Øieblik, hvor Landets Forsvar desuden kræver saa mange Offere og saa store Anstrængelser. Men Statsudgivternes aarlige Forøgelse f. Ex. med 1/2 eller en heel Million kan dog virkelig, under Omstændigheder som de nærværende, ikke forøge det Onde saa særdeles meget. Det Gode, der vilde flyde af en saadan Forbedring i Embedsmændenes Stilling, er uberegnelig. Man vilde derved bringe en Ligevægt i Tingen, som nu mangler, og Embedsmanden vilde under den almindelige Fordyrelse ikke være den eneste, hvis Arbeide betaltes efter Courant sedlernes Nominalværd, medens de fleste andre Stænder lade sig det betale efter dets Sølvværd.