Viborger Samler, 1827-04-07
Den første Forordning angaaer de Sager, som, under Jagttagelse af bestemte Regler, for Fremtiden betroes Amtmændene og, hvad Residentsstaden Kjøbenhavn angaaer, tildeels sammes Magistrat, tildeels Politiedirecteuren. Det overlades saaledes Amtmændene: s. 1 at afgjøre Ansøgninger og fri Proces i første Jnstants. Naar den, der attraaer saadan Begunstigelse, hører hjemme i et andet Amt, tilfalder Afgjørelsen Amtmanden i det Amt, hvorunder Sagen anlægges. J. J. Benestcium paupertatis maae ikke meddeles med mindre den Paagieldendes Trang dertil bevises og han under den befalede Forligsmægling ikke har viist sig uvillig til Sagens mindelige Afgjørelse. J. 3 Benesicium processus oratuilt bør af Amtmanden udstædes i Sager for offentlige Stiftelser; men Communer blive ingenlunde at henfore til offentlige Stiftelser, og kunne ikke nyde lige Begunstigelse med disse, undtagen i Sager, der angaae deres KirkeSkole= eller Fattigvæsen. J. 5. Den Part, hvis Ansøgning om Beneficium er blevet afslaaet af vedkommende Øvrighed har ikke Adgang til at erholde Udsættelse i Hovedsagen paa Grund af Ansøgning til Kongen eller Cancelliet og saadan Begunstigelse. Endvidere er Amtmanden (§. 7) bemyndiget til at meddele Bevilling for følgende Haandværkere til at drive deres Professioner paa Landet, nemlig: Sadelmagere, Glarmestere, Bagere, som bage fiint Brød Rokkedreiere, Malere og Uhrmagere, som indskrænke sig til at reparere Stue- og Slaguhre. J. 8. Saadan Bevilling bor dog kun meddeles under Betingelse af, at den Paagieldendes Bolig ligger i den mindste 1 1/2 Miil fra nærmeste Kjøbstad, og bør lyde paa et bestemt Sogn, hvori han skal være boesat. Endelig bør iagttages, at samme ikke let forundes Andre end Personer af Bondestanden, eller Saadanne, som ere oplærte hos Land=Haandværkere. J. 10. Amtmanden kan og, hvor Omstændighederne fordre det, meddele de paa Landet boesatte Grovsmede Tilladelse til ogsaa at forrette Kleinsmedarbeide, dog uden at falholde saadant Arbeide paa Markederne, Saa skal og den Jndskrænkning, L. 3- 13-23 indeholder for Pottemagere paa Landet, at de kun maae forfærdige sorte Potter for Fremtiden bortfalde. s. 11. Det skal, med Hensyn til Kjøbstæderne, være Amtmændene tilladt at bevilge Forening af flere Næringsveie hos een Person, naar Næringerne hver for sig ere saa ubetydelige, at de ikke der paa Stedet kunne ansees tilstrækkelige til en Families Underholdning. Ligeledes bør det (§. 12) for Fremtiden være overladt Amtmændene at meddele Tilladelse til at drive Brændeviinsbrænderier i Kjøbstæder, naar disse ikke ere nye Anlæg, men allerede forud indrettede, hvorved iøvrigt iagttages, at slig Tilladelse ikke meddeles Nogen, der tillige driver en anden Næring, hvormed Brænderie ei maae forenes. Endvidere bemyndiges Amtmændene (§. 13) til at meddeele Personer af Qvindekjønnet Bevilling til at handle med Modepynt, som de selv have forfærdiget eller ved Hielp af andre Fruentimmer have ladet forfærdige, naar deres Alder, personlige Stilling og sædelige Vandel dertil berettige dem. J slige Bevillinger bor det paalægges den, som erhverver samme, at indkjøbe Materialerne hos berettigede Handlende der paa Stedet, og ei selv at forskrive samme; ligesom Bevillingen og bor indeholde, at hun har at svare Næringsskat. Qvinder, som have Bevilling til at sye Klæder for Personer af deres eget Kjøn, maae efter Omstændighederne endvidere (S. 14, tilstaaes Tilladelse til, herved at benytte andre Fruentimmers Hjelp, samt til at give saadanne Underviisning i Skrædersyening. Ogsaa skulle Amtmændene (S. 15) være berettigede til at meddele Fremmede af den mosaiske Troesbekiendelse Tilladelse til midlertidigt Ophold over de i Anordningen af 29de Marts 1814, §. 19, bestemte 14 Dage, Alt under visse Jndskrænkninger, deriblandt, at Tilladelsen i intet Tilfælde gives paa længere Tid end 6 Maaneder fra den Dag af at regne, da den Paagieldende først ankom til Danmark. Videre bemyndiges Amtmændene (S. 16, til at eftergive eller nedsætte Bøder for uberettiget Næringsbrug, naar samme tilfalde en offentlig Kasse og ei overstige 10 Rbd. Sølv, og (5 17) at meddele Dispensationer fra de anordnede Bestemmelser i Brandvæsenet for Landet, angaaende nye Gaardes og Huses Afstand fra de ældre Bygninger. 6 18. Alle fornævnte Bevillinger blive at udstæde af Amtmændene i eget Navn, hvoraf følger, at intet Gebyhr derfor erlægges, samt at Ansøgninger desangaaende ei behøve at skrives paa stemplet Papiir. Endelig skulle Amtmændenne endnu (5 19), foruden de forhen bestemte, kunne uddeele følgende Bevillinger: a) Bemyndigelse for Piger over 18 Aars Alder, til at være myndige under Curatorer b) Bevillinger at være fuldmyndige for Mandspersoner, der have opnaaet i det mindste en Alder af 22 Aar. c) Protektorier for dem, der have opgivet deres Boe, under sædvanlige Betingelser, og Jndskrænkninger. d) Bevillinger til Ægteskabs aldeles Ophævelse, naar Ægtefolkene, med behørig Separationsbevilling, have levet afsondrede fra hinanden i det mindste 3 Aar, og den befalede geistlige og verdslige Mægling efter disse 3 Aars Forløb er foregaaet, uden at nogen af Ægtefolkene har været villig til Ægteskabets Fornyelse; hvorhos den, der vil erhverve Tilladelse til at indgaae nyt Ægteskab, maa fore nøiagtigt Beviis for i hele Separationstiden at have fort en ulastelig Vandel. e) Bevillinger til Proklamas Udstædelse i levende Live og uden at den Paagieldendes Boe er taget under Behandling; under sædvanlige Clausuler. T.) Bevillinger for Enkemænd eller Enker til at sidde i uskiftet Boe, uagtet der, foruden fælleds Børn, maatte være umyndige Særkuld=Børn af den Afdøde hvilke Bevillinger ei maae uddeles, med mindre vedkommende Værger ere borte, uden at disse have noget derimod at erindre; ligesom de og kun meddeles med den Clausul, at den af vedkommende Stifteret maa optages en Stalus over Boets Forfatning, som kan tjene til Regel, naar Skifte skal holdes. Saa bør og Stiftamtmanden over Viborg Stift, som Præsident for Lands=Overretten i Viborg, kunne meddele g) Bevillinger til at føre nye Vidner og fremlægge nye Dokumenter i de Sager, som indantes i bemeldte Overret. J 20. Ansøgninger om forbenævnte Bevillinger bør, saavel med Hensyn til det stemplede Papiir som i det øvrige, være indrettede efter hvad der er foreskrevet angaaende de Ansøgninger, som til Kongen indgives. For Bevillingerne betales de foreskrevne Gebyhrer, som findes enhver Bevilling paatrykte. Dog skal det være Oprighederne tilladt at eftergive Gebybret for de under Litr. a og i nævnte Bevillinger, naar det antageligen godtgiøres, at den Paagieldendes Formue ei overstiger 100 Rbd. Sølv; for de under Litr. 6 benævnte, naar paalidelige Beviser og Fattigdom fremlægges, og for dem, der nævnes i Litr. J, hvor det hele fælles Boes beholdne Midler ei kan ansættes over 200 Rbd. Sølv ; ligesom der og for Fremtiden meddeles Ovrighederne Blanqvetter til sædvanlige Bevillinger at sidde i uskiftet Boe, paatrykte at udleveres aldeles gratis, hvilke og blive at forunde de Paagieldende under den nylig nævnte Betingelse. Endelig blive de under Litr. 3 anførte Bevillinger at meddeele uden Betaling, naar den Paagieldende har Benet cium paupertatis eller processus gratniti til Sagens Udførelse men ellers ikke. Samtlige foranførte Bestemmelser ere kun (5 22) at forstaae med Hensyn til dem, der beklæde egentlige Amtmænds Embeder, men ikke til Lehnsgrever og Baroner, forsaavidt disse udøve visse Amtmands-Forretninger. Forordningens 23 og sidste handler om de Bevillinger og Sager som kunne udstædes af Kjøbenhavns Magistrat, eller afgiøres af Politiedirecteuren.