Berlingske Tidende, 1832-11-03
St. Simonisterne synes at være nær ved Enden af deres taabelige Færd. De vise sig paa Gaderne og paa offentlige Pladse i deres bizarre Costume, for ikke at komme ganske i Forglemmelse, og henvende Opmærksomheden paa sig, ligesom tidligere her de Ægyptiske Studenter eller Osagerne; men deres Finantser ere udtømte; Pave Enfantin have gjort dem latterlige og foragtelige, og om kort Tid vil denne politiskereligiøse Sect, der kunde være bleven farlig, aldeles forsvinde og dens Navn vorde en blot historisk Antiqvitet. Det er saare vel Vor ny Finantsminister, Strasburgeren Humann, har ikke sine Forfædre at takke for sin Lykke; denne skylder han blot sine udmærkede Talenter, og fornemmelig sin Snildhed, som særdeles heldige Omstændigheder have favoriseret. Hans Fader var en fattig Bissekræmmer, der ikke engang var i Stand til at ernære sine Børn, end sige til at give dem den fornødne Opdragelse. Den unge Humann kom allerede som Dreng i Huset til en Slægtning, som synes at have gjort sig meget fortjent af hans tidligere Dannelse. Hos hende lærte han Handelen, og allerede tidlig oprettede han et eget Handelshuus, som snart blev navnkundigt. Fra Velstand var ikkun et Skridt til Rigdom. Grunden til denne lagde han under Continental Spærringen, da Colonialvarers Jndsmugling i Frankrige var saa uhyre lucrativ. Han galdt snart for en af vore rigeste og tillige dygtigste Kjøbmænd, hans rigtige Blik vandt ofte hans Handelscollegers Beundring. Man saae han nu at udvide sine Forhold. Som Taller udmærkede han sig ikke, men desto meere som Jagttager. Nu gjorde han sig Umage for at faae offentlige Embeder, og man kunde deraf slutte, at den rige Kjøbmand attraaede et høit politiskt Trin. Han blev Vicepræsident i Handelsretten, Medlem af Departementalraadet o. s. v. Neppe havde han naaet den Alder, som Lovene dengang (1821) fordrede, nemlig sit 40de Aar, førend han bestræbte sig for at blive valgt til Deputeret for det Nederrhinske Departement. Hans Candidatur fandt mange Vanskeligheder, thi hans Fiender, vel ogsaa hans Misundere, kaldte ham ligefrem en Jesuit, som man ikke kunde troe. Men af Overhovederne for den daværende Opposition i Paris blev han saa parmt anbefalet, at de liberale Valgmænd gave ham deres Stemmer. Paa samme Tid erholdt han dog ogsaa, hvilket vakte Betænkelighed, mange anderledes Tænkendes Stemmer. Han blev valgt med stor Majoritet. De Liberale jublede, Royalisterne loe i Skjæget, og paastode, at Seieren var deres Værk. Jsær syntes dette Valg at behage den catholske Geistlighed, hos hvilken Hr. Humann var i særdeles Gunst, som en ivrig Catholik. Snart opstod Sold imellem Humann og de Liberale. Efterat han havde opholdt sig en Tidlang i Paris som Deputeret, blev derfra berettet til Strasburg, at han var altfor meget sysselsat med sine private Anliggender til at kunne tilbørligen varetage sine Pligter som Deputeret. Han blev en af de betydeligste Actionairer for Rhin= og RhoneCanalcompagniet, kjøbte Jernværker, Saltværker o. s. v. J Begyndelsen holdt han vel nogle frisindede Taler om Skadelig heden af Tobaksmonopolet, af Prohibitiv=Systemmet i Toldsager o. s. v. - Taler, i Henseende til hvilke det er at ønske, at han nu da han staaer i Spidsen for det Franske Finantsvæsen, vil realisere de Grundsætninger, som de indeholde - men snart blev dette Sprog mere og meere sjeldent, og han viste sig som ministeriet under de forskjelligste Ministerier. Han var en Yndling af Villele, ved hvem han fik Æreslegionens Ridderkors. Vel hørte han endnu til den venstre Side i Deputeretkammeret, men han stemte stedse med Centrumet, saa at hans Colleger flere Gange i Harme tilraabte ham. Forlad vor Bænk. De hører ikke til os. Ofte var han Referent for Budget=Committeerne, uden dog at have Mod til at foreslaae nogen betydelig Indskrænkning til Fordeel for Folket. De Strasburgske Liberale kunde nu umueligen længere betragte ham som deres Organ. J hans Sted valgte Strasburgs Valgmænd den udødelige Benjamin Constant. - Hr. Humann prøvede nu paa at blive valgt til Deputeret for Wasgan=Departementet, og understyttedes her paa det Jvrigste af Royer Collard; men en Broschure, som demaske rede hans politiske Bane, gjorde hans Bestræbelser frugtesløse Ved den forhenværende Ministers, Decates, Jndflydelse blev han valgt til Deputeret for Aveyron-Departementet. Under Julii revolutionen hørte man Jntet om ham, men da Frankriges Skjebne var afgjort, traadte han over til de Doctrinaires Partie, higende med dem efter at komme til Statens Roer.