Berlingske Tidende, 1836-02-25
Proprietær Neergaard fremsatte det Amendement: "at herefter ved nye Skolebygningers Opførelse disses Jndretning maatte overlades vedkommende Skolecommissioner, dog under Approbation af Skoledirectionerne, uden strengt Hensyn til Normaltegningen." Den af det kongelige danske Cancelli approberede Normaltegning for Skolebygningerne var næsten i ethvert Tilfælde uhensigtsmæssig, hvilket Taleren nærmere oplyste. Et velhavende Sogn ønskede desuden gjerne en noget rummeligere og bedre Bygning end et fattigt; i mange Egne, hvor Landalmuen var vant til bedre Bopæle, kom Skolelæreren, efter Normaltegningen til at boe mindre beqvemt end mangen en Boelsmand. Den Kongelige Commissarius bemærkede med Hensyn tilden omtalte Normaltegning, at det ikke havde været Cancelliets Mening med det Circulære af 14de Juni 1829, hvorved den blev meddeelt Skoledirectionerne, at foreskrive en ufravigelig Regel, men at Hensigten havde været at bevirke den muligste Besparelse for Communerne, der ei ved nogen selvvalgt Repræsentation stemmede med Hensyn til Skolebygningernes Opførelse. Efterat Amendementet var blevet understøttet af flere Medlemmer, blev det af Forsamlingen bifaldet med 61 Stemmer mod 1. Grev Holstein stillede det Amendement: "at Bestemmelsen i Anordningen 2de Juli 1812. J 64. d. maatte blive forklaret saaledes ved en Anordning, at Skolecommunen skal være pligtig til enten at forskaffe Skoleholderenken tarvelig fri Bolig, eller til at betale denne aarlig en billig Erstatning, efter Enkens Valg." Commissarius bemærkede, at bemeldte i ikke kan forklares saaledes, at der paaligger Skolecommunen nogen Forpligtelse til at give Skolelærerens Enke friBolig, men at det kun er paalagt Skolecommissionen, efter Mulighed, at forhielpe hende til Bolig ved hendes Udtrædelse af Skolebygningen. Fornævnte Amendement blev iøvrigt understøttet af flere Medlemmer, og derefter billiget med 3 Stemmer mod 24. Grev Holstein fremsatte fremdeles et andet Amendement: "at Hans Majestæt anmodes om at paalægge vedkommende Autoriteter at foreslaae, hvorledes Vacancer ved Skolekald tilligemed en Efterretning om, hvo der er kaldsberettiget til det vacante Kald, paa den hensigtsmæssigste Maade kunde blive bekjendtgjort. Referenten yttrede, at de betydeligere Embeder upaatvivleligen bør anmeldes, naar de blive vacante, for at Vedkommende kunne melde sig, og man kan faae Leilighed til at vælge imellem Concurrenterne. Det forholder sig derimod anderledes med de her omhandlede Kald; dersom Vacancer i disse skulde bekjendtgjøres vilde mange ubekjendte Personer melde sig, man vilde blive nødt til at stole paa deres medhavende Attester, men disse vare undertiden meget upaalidelige. Den Kaldsberettigede vilde derved komme i stor Forlegenhed, og det syntes derfor rigtigere, at han i sit eget Bekjendtskab kunde vælge en Person, om hvis Duelighed han var forvisset. Det hændte sig ogsaa ofte, at den Kaldsberettigede paa sin Bekostning lod oplære et ungt Menneske paa et Seminarium, som han ønskede siden at kunne kalde til Skolelærer. Det forekom endelig Taleren saa meget mindre nødvendigt at bekjendtgjøre, naar private Skolekald vare vacante, som dette ikke er Tilfældet med de Præstekald, der bortgaves af Private. Den Kongelige Commissarius, anførte, at der fra samtlige Biskopper og Skoledirectioner var indhentet Betænkning over et Forslag, der var gjort til de omhandlede Kundgjørelser af ledige Skolelærertjenester, men at Cancelliet, efter at have modtaget disse Betænkninger, havde fundet overveiende Grunde til ikke at indlade sig paa Forslaget. Jdet Commissarius henholdt sig til de af Referenten udviklede Grunde, tilføiede han blot, at det, der efter hans Mening havde været den mest afgjørende Grund til ikke at følge hint Forslag var, at de Vedkommende, som havde at besætte Skolekald, vilde hindres i samvittighedsfuld Udøvelse af denne dem tilkommende Rettighed; thi naar de skulde lade en almindelig Opfordring til at melde sig til de ledige Tjenester udgaae, saa vilde de ikke, uden at udsætte sig for store Ubehageligheder, samt at forfeile Hensigten med den almindelige Kundgjørelse, kunne foretrække Jndivider, som de efter personligt Bekjendtskab eller tilforladelige Oplysninger fandt særdeles vel skikkede, for dem, der havde større Anciennitet, forenet med i det Mindste ligesaa gode Examens charakterer samt fortrinlig Anbefaling. Grev Holstein bemærkede, at man, med Hensyn til Spørgsmaalet om Vacancernes Bekjendtgjørelse, hverken maatte see paa Skolepatronernes eller Skolelærernes Fordeel eller Ønsker, men alene paa hvad der kunde fremme Skolens Vel. Han kunde ikke antage, at nogen Skolepatron blev indskrænket i sin Valgret ved Offentliggjørelsen, af de ledige Skolekald, og den Ubeqvemhed, som det kunde medføre at modtage endeel Ansøgninger, burde ikke afskrække ham fra at anvende et Middel, hvorved han vilde blive sat istand til at træffe et bedre Valg iblandt flere Ansøgende. Ved Afstemningen blev Amendementet forkaster med 45 Stemmer mod 17.