Aalborgs Stifts Adresseavis, 1822-01-01
Til de Begivenheder, der i afvigte Aar gjorde Fordring, paa vor synderlige Jnteresse, hører Napoleons Død paa St. Helena. At den var fremskyndt ved Lokalaarsager, er vel udenfor al Tvivl; Nogle have endog vovet den offentlige Paastand, at han segnede som Offeret for et Justitsmord. Nu, Legemet var i Fiendens Magt, men Heltens Aand blev sig selv liig, indtil den forløstes af Støvet. Hvad vi have hørt om hans sidste Dage overbeviser os om, at han vidste at bære sine Lidelser bedre end sin Lykke. Hans Skjebne er en varslende Paamindelse for dem, der styre Rigernes Tømme. Hans Minde vil ikke forsvinde af Jorden, saalænge Historiens Muse har Griffel i Haand; Hans Dom kan ingen Dødelig fælde. Frankrig, der med ham dalede fra sin Svimmelhøide, er endnu stedse i truende Giæring. Vel giør Kongen Alt, for at vinde Folkets Kiærlighed, men endnu veed det ikke at finde sig i sine indskrænkede Forhold, og Napoleon har endnu stedse et Partie i Landet, der har allehaande Planer fore med hans Søn. "Enten Napoleon den Anden eller ingen Konge!" løb et Complots Løsen. Kongen stræbtes efter Livet; der skeete Explosioner i selve Tulleriernes Slot; i alle Gader sprang Petarder. De Sammensvorne stode i Pagt med Jnsurgenterne i Neapel og Piemont, og stormende Oprør bevægede hele Riget. J Lyon kom det til alvorlige Optrin; i Grenoble insulteredes Regieringen; i Romans sang Man Marseillermarschen; i Toulouse plantedes den trefarvede Fane; i Valence raabtes: Leve Keiseren, Montarlots Sammensværgelse, der havde til Hensigt at republikanisere hele Frankrig fra Spanien af, modnedes ikke. Ogsaa Preussen smittedes af Constitutionsmanien. Paa Universiteterne stiftedes Forbindelser, farlige for Regieringen og Landefreden. Overførster v. Hedemanns Projekt og Skjebne er endnu i frisk Minde. Monarkens særdeles kraftige Forholdsregler qvalte de oprørske Forsøg, før de modnedes. Det samme gielder om Norge. Her var en kiendelig Spænding mellem Folk og Souverain. Storthinget gik i adskillige af sine Forhandlinger tvertimod Dennes Ønsker. Han dadler det i bittre Reskripter og foreslaaer det, ei tiere, at behandle Spørgsmaalet om Adelens Afskaffelse. Men hans Forslag forkastes, trods Amtmand Falsens Veltalenhed, i Odelsthinget; kort efter ogsaa i Lagthinget, der ophæver alle Adelens Privilegier. Endmere stiger Kongens Misfornøielse, da Storthinget vil iværksætte en Forandring. i Conventionen med Danmark, han raader det, at efterkomme Kielertractaten og dens Forpligtelser, formaner det til, at lade sine konstitutionsstridige Planer fare og lader det vide, hvorlunde Kiærlighed til Frihed er en Følelse, der snart bortdunster, naar den ikke understøttes af Kiærlighed til Retfærd, Viisdom og Religion. Til Giengield tale de norske Ephemerider, Nationalbladet især, i en Tone, der synes at bebude et formeligt Brud mellem Sverrig og Norge. Men det gik her som ved Felttoget i Jtalien og Kroningen i Engelland - Alting fredeligt. - Kongen reiste selv til Norge at opløse Storthinget og det høittalende Norge kyssede underdanig Støvet af hans Fødder. Scadinavien nød forresten Fred. Rolighed omhegnede vort elskte Fædreland; Retfærdighed værnede om vore Rettigheder; Mildhed og Naade fremlyste af alle Regieringens Foranstaltninger, og til Trods for vort Olds Omvæltnings syge og almene Nød var vel intet Land paa Jordens Kreds lykkeligere end gamle Danmark. Det vedblive at være det Hvilken Rigdom af Begivenheder i det forgangne Aar! Men midt i denne Rigdom aabenbarer der sig tillige en viselig ordnende Magt, en rask fuldbyrdende Genius, en paafaldende Hasten mod Enden. Keiseren paa Klippen og Dronningen i Bretland, der begge vare de urolige Hoveders Haab, hensov i Døden. Felttogen i Jtalien endtes i god Tid; Uveiret paa andre Landes Horizont gav ingen Blodregn. Kun een Begivenhed er der, som fastknytter det svundne Aar til det Kommende og, langtfra at frembyde noget Hvilepunkt, holder hele Verden i en Opmærksomhed, der har naaet sin største Spænding ved Aarets Ende. Og det er Grækernes Frihedskamp. Den gamle Verdens skiønneste Lande, Thracien og Grækenland, Lilleasien, Kolchis, Armenien, Mesopotamien, Syrien og Ægypten, beherskes af et for 500 Aar siden af Tatarer, Røvere, Slaver og ranede Christenbørn opstaaet Blandingsfolk: Tyrkerne. De ere de eneste Barbarer, der have undertvunget dannede Nationer, uden at blande sig med dem, uden at antage deres Sprog, Tro, Videnskab, Kunst og Sæder. Dette Folk, der avledes af Ran og trivedes ved Erobring, er forbleven en raa Fremmed i Europa og har nu i fire Aarhundreder ved asiatisk Despotismus vanhelliget Athens, Spartas, Corinths og Thebens klassiske Jord, hvorpaa vor Verdensdeels Selvstændighed, lovmæssig Borgerfrihed og det aandige Livs ædleste Dannelse fremblomstrede. Ved Ganges og ved Anadyr, ved Platastrømmen og ved Missisippi, ved Cap og hinside Ny-Sydwales's blaae Bierg, har Europæeren gjort sin Culturs og Magts Lov gieldende; kun i sin Troes og sin Friheds, sin Aands og sin Hæders hellige Hiem, ved Jordan og ved Jlyssus, i Palæstina og Grækenland, taaler han Raahedens skiændige Overmagt, Leonidas's, Themistokles's og Epaminondas's Ætling bøier sin Nakke under en Scythes Aag. En Røverhorde fra Asiens Stepper har opslaaet sin Bolig i Homers, Solons og Perikles's Fædreland, Fra Storherren vare fire Gesandter ankomne til Hydra, for at underhandle og Fred med Grækerne paa Morea. Det er endnu ikke bekiendt, hvilke Betingelser Storherren, har foreslaaet. Divanet har ikke vovet, at seende tyrkiske Gesandter; Gesandtskabet bestaaer af en Franskmand, en Engellænder, en Østerriger og en Tyrk. Fyrstendømmerne. Herfra hører Man kun om Tyrkernes gruelige Nidingsværk. Til Jassy vare adskillige tyrkiske Chefer komne fra Constantinopel, og de fortalte ganske aabenhiertigt og tilforladeligt, at Porten havde afslaaet alle Ruslands Fordringer. Den vilde nu erobre Krimm tilbage for det Første, meente de. Jøvrigt forstyrres Kirkerne, Præsterne lemlæstes, martres tildøde eller sælges, og alle Christne forfølges paa det Grusomste.