Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-09-07
Blandt vore Skribenters forskjellige Bestræbelser i nyere Tider er unægteligen den: at uddanne Modersmaalet, een af de vigtigste; thi med Føie kan man sige med Realis de Vienna: et Folks Ære, berger for størstedelen paa dets Modersmaal; dette er Landsærens Karm. Over det maa man vaage strængere, over dets Reenhed maa man ivre mere end over den kjelneste Elskedes Ære." - Ethvert Folks=Dannelsesgrad speiler sig paa det bestemteste i dets Sprog. Jkke kan det nægtes, at der allerede for et halvt Aarhundrede gaves Skribenter, iblandt os som O. Guldberg, Schytte, Sneedorff, Kraft o. fl., hvis Stiil nærmede sig Classiskhed; men ligesom der udfordres mere til en skjøn Sommer, end enkelte skjønne Sommerdage, saaledes er det ikke heller nok, at enkelte geniefulde Forfattere, ved en naturlig Tact og ved egen Stræben, udmærke sig ved en god Skrivemaade; thi denne Egenskab lever og døer sædvanligen med disse Enkelte, som en dem eiendommelig Gave, naar den ikke har rodfæstet sig og er bleven almindelig i hele Skriftriget. Vor Tidsalder var det forbeholdent, at see det Frø, som store Skribenter havde nedlagt, udbrede sig over det hele Skriftrige, og give Sproget en Uddannelse, hvortil man nu næsten i de fleste, endog ubetydeligste Skrifter, finder heldige Spor. Jo mindre vor egentlige Sprogregion er, og jo større Fristelsen er for Skribenten, at arbeide i Sprog, og for Nationer, hvor han kan vente sig ti, ja tyve Gange saa mange Læsere, som i hans Fædreneland; desto mere vidner det Offer, han bringer, om hans uskrømtede Lyst til at fremme sit Lands Tarv. Naar man undtager Sverrig og Holland, saa gives der i Europa intet Hoved-Sprog, der tales og læses af en mindre Befolkning end det Danske. Selv i een af Danmark Provindser, betragtes det endnu tildeels som fremmed, og i dets forrige Søsterland Norge, taler nu visse Skribenter om et norsk Sprog og en norsk Literatue, ret som om Holberg ikke ligesaa godt havde tilhørt Danmark som Norge, eller Evald ligesaa godt Norge som Danmark. - Men disse Hindringer have, selv efter Norges Adskillelse fra Danmark, ikke afholdt patriotisksindede Mænd fra at arbeide for Modersmaalets Opkomst, og blandt disse maa især regnes Forfatteren af de her anmeldte Breve. "Anledningen til at de nu træde for Lyset - hedder det i Forerindringen - hidrører fra den Formodning, at de, paa en Tid, da det begynder at indsees, at Forretningsstilen udgjør en egen Disciplin, maaskee kunne være den begyndende Embedsmand og den Studerende, som bestemmer sig for Embedsveien, til nogen Nytte."At det sidste vil være Tilfældet, ja at Bogen ikke blot vil være til nogen, men til megen Nytte, det er Anmelderen overbeviist om, og denne Overbeviisning vil ogsaa enhver, der læser Værket med fordomsfri Eftertanke, sikkerligen deele med ham. Men da ethvert menneskeligt Værk bestandigen maa være istand til at modtage end større Fuldkommenhed, saa tillader Anmelderen sig at yttre det Ønske, at den værdige Forfatter ved et nyt Oplag, som man har Grund til at haabe, vil forandre Formen. - Brevformen forekommer Anmelderen ikke at være den beqvemmeste til et Skrift, af den Natur, som nærværende, der dog egentligen skal være en Lærebog. En Jnddeeling efter Paragrapher, under visse Hovedafdelinger, med bestemte Overskrifter, vilde upaatvivleligen lette Oversigten. En saadan Bog maa, naar den skal læses med Nytte og indprænte sig Hukommelsen, gjennemgaaes mere end eengang, og mere studeres end blot læses. Under practiske Udarbeidelser bør man kunne raadføre sig med den; thi ved denne practiske Anvendelse faaer Læseren desto bedre Leilighed til at tænke over de forskjellige Gienstande. Ogsaa vilde et udførligt Register, eller en fuldstændig Jndholdsliste, kunne være af stort Gavn i den Henseende. - J Jndledningen havde det maaskee været godt, om de forskjellige Arter af Embedstiil, først havde været udførligen bestem og udviklede; thi, naar denne, efter fine forskjellige Hovedclasser var classificeret, havde Læseren en fastere Punkt at gaae ud fra.