Viborger Samler, 1833-06-25
Under Debatterne angaaende Krigsbudgettet har den Deputerede, Oberst Bricqueville gjort et mageløst Angreb paa Conseilspræsidenten. (Skal nærmere blive berørt.) Da denne reiste sig for at svare, raabte Ministrene Barthe og Guizot til ham, at han ikke skulde gjøre dette. Den følgende Dag beskjæftigede alle Bladene sig med denne Tale, og de ministerielle erklærede, at den havde krænket al Anstændighed og parlamentarisk Skik. Selv mange Oppositionsblade meente, at Marschallens Laurbær, havde forskaffet Frankrig Ære; man havde derfor skullet behandle ham skaansommere; kun Le National takker Hr. de Bricqueville, fordi han har nævnet Tingene ved deres rette Navn. Den næste Dags Morgen kom det i Skoven ved Boulogne til en Duel mellem Marschallens Søn og Hr. de Bricqueville. Kampen førtes med en saadan Forbittrelse, at begge Modstandere endog tilsidst grebe fat paa hinanden, hvorpaa Secundanterne gjorde Ende paa Striden. Disse, der bestode af Marschal Clauzel, General Jaqueminot, Hr. Bacot og General Excelmanns have, for at forebygge uhjemlede Rygter, selv tilsendt de parisiske Tidender en fuldstændig Beretning om Kampen. Den 14de forsvarede MarschalLohau i en skrivtlig Tale Marschal Soults hele Levnetsløb og forlangte til Slutning, at Hr. de Bricquevilles Tale ikke maatte omtales i Kammerets Protocol. Hr. Martin fordrede som en Satisfaction for Marschal Soult, at Marschal Lohaus hele Tale skulde optages i Protocollen, hvilket Forslag ogsaa antoges, da baade den høire og den venstre angaaer foraarsagerssuranuar - Side afholdt sig fra at stemme. Efterat de til Paris's Fortification forlangte 2 Mill. Fr. ifølge Commissionens Forslag vare strøgne, antoges Krigsbudgettet med 220,371,247 Fr. - Den 15de forsamlede General Jaqueminot alle Nationalgardens Over officierer hos sig, for at foreslaae dem, at de i Følgemed Garnisonens Officierer skulde aflægge et Besøg hos Marschallen. Marschal Gerard og Kongens Adjutanter havde allerede den foregaaende Aften besøgt ham, ved hvilken Leilighed Talen atter skal have været om Paris's befæstning, hvormed man vedbliver, uden at bryde sig om Kamrene. - Man siger, at da Regjeringen vilde udnævne General Guilleminot til Statholder i Algier, begav denne sig directe til Kongen, og erklærede sig beredvillig til at modtage denne Post, naar Hs. Maj. vilde give ham sit Æresord paa, at denne africanske Colonie ikke vilde blive opgiven. Er det Deres Mening - skal Ludvig Philip have svaret – saa gaaer De ikke til Algier." Ogsaa andre Beretninger gjøre det utvivlsomt, at man har fattet den Beslutning, at opgive denne Erobring, og at man kun har frygtet Kamrene. Strax efter disses Slutning torde derfor denne politiske Streg blive udført. Man trøster sig med, at kun Factionerne ville raabe, men Folket see roligt til. (?) Marschal Clauzel har forkyndt, at han vil forelægge Ministrene Spørgsmaal i denne Henseende. - Le Netional forsikkrer, at Hertuginden af Berris Afreise blev udsat i 8te Dage, fordi Dynastiet af 7de An gust affordrede hende en Eed, at hun ikke igjen vilde betræde Frankrigs Grund. Men nu vægrede Hertuginden sig udtrykkeligen ved at indgaae en slig Forpligtelse. Enten man vilde løslade hende, eller holde hende fast, det var ligemeget, han kunde ikke forpligte sig for en ubeflemt Fremtid; thi der kunde indtræffe Omstændigheder, hvor hendes Pligter og hendes Ære kaldte hende tilbage til Frankrig. Paa denne Erklæring lukkede hendes Fængsels Porte sig paa ny. Jmidlertid havde Ludvig Philip allerede lovet de fremmede Diplomater hendes Løsladelse, hvorom man kun alt for ofte erindrede ham, saa at Fangen tilsidst løslodes aldeles uden Eed. Ved hendes Afreise tvang Politiet en fransk Skibsfører til at stryge sit trefarvede Flag, som han havde heiset. – Beleiringsstanden for de vestlige Departements er ophævet ved en kongelig Forordning. – Hertugen af Orleans er fra sin Reise til England og Belgien kommen tilbage til Neuilli. - Sir Stratford Canning er afreist. – J Toulon have Opløb fundet Sted mod Carlisterne: om Natten trak Patrioterne igjennem Gaderne med trefarvede Faner og afsangMarseiller- og Pariser-Hymnerne. – De Deputerede have besluttet, i det Mindste pro Jorma, igjen at optage Lovforslaget om Ministrenes Ansvarlighed, for at forbeholde sig Ret til i næste Session strax igjen at kunne foretage samme. – De Deputeredes Beslutning, efterhaanden at inddrage de Bispedømmer, der ikke ere blevne bestemte ved Concordatet 1802, og at nægte de hertil bestemte Fonds, har i høi Grad mishaget Regjeringen, der ikke vover at lade denne Lov amendere af Pairerne og derpaa sende tilbage til de Deputerede, af Frygt for, da at see hele Budgettet forkastet. Man vil altsaa indtil videre lade de ledige Bispedømmer blive ubesatte, i det Haab, at Kammeret vil betænke sig til næste Aar.