Aalborg Stiftstidende, 1846-07-23
Liget af den Tjenestekarl paa Postgaarden, som dræbte sig med Forsæt ved et Pistolskud den 17de Julii, blev nedgravet udenfor Søndertranders Kirkegaard igaar den 20de Juli. Det er besynderligt nok, at man endnu bibeholder de Gamles Meninger, jeg siger de Gamles Meninger, men efter min Anskuelse vilde jeg have sagt de Yngres Menin der, idet jeg kalder os Rulevende for de Gamle; – thi Tidens Fremskridt maa forlængst have afsløret den mørke Tanke og Fortiden – vi ere civiliserede Mennesker og følgelig bør vi behandles som Saadanne og ikke som Dyr - Mennesket, som er født af og som Christen bør begraves paa indviet Christen Kirkejord – hvis Tid, Sted og Omstændighed ere saaledes, at det kan haves – og vedkommende Sjælesørger bør kaste Jord paa saadant Lig, hvad Synd end er begaaet, om han har forøvet Selvmord eller Mord paa Andre, er kommen af Dage efter Loven ved Bøddelens Haand ligemeget; thi slig Synder vil visseligen efter vore Begreber paa christelig Humanitets Vegne gjerne forundes en Plads imellem os meere lykkelige – hvorfor jeg ogsaa vil foreslaae, at vedkommende Præst ikke alene kaster Jord paa et sligt ulykkeligt Menneskes Kiste, men efter Omstændighed, fremfor Alt, holder en passende Tale, thi er Talen, som den bør at være, da vil Saadant, som her i det Hele skeet er, have en velgjørende Virkning; thi de Tilstedeværendes bøieliggjorte Sjæle ville have modtaget saavel Medynk som Afskrækkelse, hvilket ei alene ikke nogensinde forlader det Jndre, men de ville som sande Christne føle Trang til at omtale den Jndvirkning, Præstens Forklaring har gjort i deres Sjæl, tilligemed søge at gjøre det klart for Andre, Dette Samtagne vil i vor Nutid være en sand menneskelig Velgierning, som vor Fortid eller de Gamle, som vi pleie at kalde dem, ikke vilde eller ikke forstode at gjøre det saa"Af Jord est Du kommen, til Jord skal Du blive og af Jorden skal Du igjen opstaae, men Din Sjæl skal staae til Ansvar for Dine Handlinger", slige Ord, naar de udtales med Fynd, ville paa Begravelsestedet paa Kirkegaarden ikke alene, som sagt, indgyde Medynk, men tillige bøieliggjøre Sjælen og forbedre et slet Menneske fra det Onde til det Gode; at begrave en slig Ulykkelig som et Dyr, vil især paa de vildfarende Mennesker have den modsatte Virkning, hvortil her hverken er Plads eller Sted at forklare. Jeg haaber, at saavel den geistlige som den verdslige Øvrighed ikke vil miskjende disse Linier, thi jeg har ingen Bevæggrund uden den alene, at et christeligt Menneskes Legeme maa have Krav paa ædel Behandling; det maa være Christne eller Jøder, de ere dog lige gode for Guds Aasyn, som for det fornuftige ædle Menneskes Anskuelse, saaledes henledende til Vedkommendes Opmærksomhed er mit Øiemeed, thi Sjælens Udødelighed vil efter de cultiverede Menneskers Begreber vist være Borgen nok for Menneskets Handlinger, at fremstaae til Ansvar for Guds Domstol – for, ville vi herneden ikke værdige sligt ulykkeligt Legeme Plads paa Kirkegaarden iblandt de Dødes Tal, hvi ville vi saa efter disse usle Anskuelser vove at gjøre os Haab om Skaansel af Gud paa slig ulykkelig Sjæl Slig Forbryder har dog ikke været ond alle hans LivsDage – fordømme vi hans Legeme eller sætte samme i Lige med et kreperet Hoveds og skaffe det af Veien ligesom dette, saa synes det næsten, som vi troe, at hans Sjæl ogsaa for evig er fordømt – nei, Guds Domstol er saavel naadig som retfærdig; thi antog vi den ikke saaledes, saa vilde vi ikke i Modgangs Dage finde Haab og Trøst i Guds Taalmod og vise Godhed. Er det Forlad os Skyld, som vi forlade vore Skyldnere Søndertranders, den 21de Juli 1846. Schnitter. neret.