Aarhuus Stifts-Tidende, 1818-07-25
Blandinger. En Apotheker i Paris, Gassicourd, der, som Feldtapotheker 1809 var med i Feldttoget i Østerrige, Bayerne og Mæhren, har nys udgivet en Beretning om sin Reise i disse Lande, som, med alle geographiske Urigtigheder, sumodne Domme og vindige Declamationer, dog ogsaa indeholder mange ubekiendte Aneldoter, om hvis Troe færdighed man saa meget mindre kan tvivle, da Forfatsteren meddeler dem som Øienvidne og med temmelig Frimodighed. Blandt andet fortæller han omstændeligen den bekiendte mærkelige Aneldote om den Fare, hvori Napoleon var i Wien, i October 1809, at blive dræbt af sen tydsk Yngling. Denne Tildragelse er ofte bleven draget i Tvivl, fordi den, saalænge Napoleons usursverede Regiering varede, ikke torde bekiendtgiøres; men Gassicourts udførlige Fortælling derom bekræfter dens Sandhed, som uomtvivlelig, saa meget mere, da han aldeles ikke dølger, at han endnu er en enthusiastisk Beundrer af Exkeiseren. J hans Dagbog fortælles denne Begivenhed saaledes: "Den 13de Octbr. 1809. Freden er sluttet, men nær var hele vort Haab bleven skuffet. Nær var Keiseren, ved høi lys Dag, paa Paraden, omgiven af sine Generaler, bleven dræbt af en Snigmorder. En Yngling af et blidt, skiønt Udseende, ved Navn Seide, Søn af en luthersk Præst, nærmede sig pludselig til ham, for at dræbe ham. Fyrsten af Neufschatel (Berthier, traadte imellem ham og Keiseren; General Rapp lod den Formastelige gribe, man fandt en hvas Kiøkkenkniv hos ham. Da han blev bragt paa Hovedvagten og visiteret, fandt man, foruden denne Kniv, 4 Frederiksdor og et meget smukt Fruentimmers Portrait i hans Lomme. J det Forhør, som Hertugen af Rovige holdt over ham, svarede han blot: "Jeg vilde tale med Keiseren." Dette Svar gientog han stedse i de to Timer, Forhøret varede, og det var det eneste, som han værdigede Hertugen. Da Keiser Napoleon erfarede hans haardnakkede Tanshed, lod han dam bringe op paa sit Værelse, for selv at holde Forhør, over ham. - Hvorfra er De og hvor længe har De opholdt Dem i Wien?" - Jeg er fra Erfurt og har været der i to Maaneder. - Hvad vil De mig?" Bede Dem om Fred, og bevise Dem, at den er nødvendig. - Jnd bilder De Dem, at jeg vilde have hørt paa Dem?" havde De ikke villet høre mig, saa havde jeg dræbt Dem. Hvad Ondt har jeg da gjort Dem?" - De underkuer mit Fædreneland og hele Verden. Vil De ikke giøre Fred saa er Deres Død nødvendig til hele Menneskehedens Frelse. Ved at dræbe Dem, vilde jeg have udsvet den ædelste Handling, som et diærvt Menneske formaaer. Men jeg beundrer Deres Talenter; først vilde jeg forsøge paa at overtyde Dem. - De er Lutheraner, en Præsteson; udentvivl har Deres Religion . . - Ney, Sire, min Fader veed ikke det mindste om hvad jeg havde i Sinde, jeg har ikke betroet noget Menneske det; ikke handlet efter Nogens Raad. J tre Aar har jeg tænkt paa Deres Forbedring eller Deres Død. Var De i Erfurt, da jeg kom did?" - Der har jeg seet Dem tre Gange. Hvorfor dræbte De mig ikke der! Dengang lod De mit Fædreneland aande friere; jeg troede, at Freden var sikker, jeg saae i Dem kun den store Mand. - Kiender De Schneider og Schill?"NeyEr De Frimurer?"Ney. - Jlluminat?" - Ney. Kiender De Brutus." - Der vare to af dette Navn: den ene døde for Friheden. Veed De noget om Moreaus og Pichegruls Complot?"Jeg kiender den af Aviserne. - Hvad dømmer De om disse Mennesker 2. - At de have frygtet for Døden. Hvad er det for et Fruentimmer, hvis Portrait er fundet hos Den? min kiæreste Veninde, min ædle Faders adopterede Datter. Hvad! Deres Hierte er aabent for ømme Følelser, og alligevel tager De ikke i Betænkning, at giøre Mennesker, som De elsker, ulykkelige ved at begaae et Mord 2, Mig kaldte en stærkere Stemme end Kierlighedens. Men kunde De da troe, at redde Dem, naar De dræbte mig midt i min Armee?"Jeg under mig over, at jeg endnu lever. Dersom jeg benaadede Dem, hvilken Brug til De da giøre af Deres Frihed?"Nu er De aarvaagen. Jeg vilde roelig vende hiem til min Familie. Keiseren lod sin Livlæge, Corrisart, kalde og spurgte ham, om han hos dette unge Menneske bemærkede noget, som røbede Galenskab, Corvisart undersøgte nøiagtigen hans Tilstand og erklærede, at end ikke mindste Sindsurde kunde spores. Ynglingen bevogtedes af to Gensdarmer. De to første Dage gik han roelig op og ned i Værelset, knælede undertiden ned, som om han bad. Da han den tredie Dag hørte Kanonsalver, spurgte han, hvad de betydede? – Man sagde: at Freden var sluttet. Da yttrede han en heftig Glæde, faldt paa Knæe og raabte, fuld af Henrykkelse: "Nu døer jeg tilfreds. Saasnart Keiseren var reist bort, blev Ynglingen ført ud paa Retterpladsen. Han døde med den frimodigste Roelighed."¬