Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-06-18
Jndbyggerne paa denne Kyst beskriver Capitain Krusenstern saaledes: De hedde Ainos, ere af middelmaadig, næsten lige Væxt, der ugjør i det høieste 5 Fod 2 a 4 Tommer, af mørk, næsten sort Ansigtsfarve med et stærkt busket Skjæg, sort stridt Haar, der hænger lige ned, og giver dem, paa Skjægget nær, Lighed med Kamtschadalerne. Men deres Ansigtstræk ere meer regelmæssige. Qvinderne ere temmelig stygge. Deres lige saa mørke Ansigtsfarve, kulsorte over Ansigtet nedkammede Haar, blaatfarvede Løber og tatuerede Hænder, tilligemed en ikke for reenlig Paaklædning, giver dem saare liden Fordring paa Tækkelighed og Ynde. Vel saae vi nogle i deres Ungdomsalder, hvis Øies Jld endnu ikke var slukket, og hvilke man desaarsag ikke vilde holde for stygge, men jeg tilstaaer, de gjorde heller ikke bedre Jndtryk paa mig. Men jeg skylder dem at anføre, at de ere i høieste Grad sædelige, og i denne Henseende controstere, meget med Qvindefolkene paa Nukahiva og Otahiti. Deres Blyfærdighed steeg endog til Frygt, hvori Mændenes Jalusie og Fædrenes Strenghed maaskee var Skyld. De forlod, saalænge vi vare i Land, intet Øieblik Hytterne, hvori de havde forsamlet sig, og vare i største Forlegenhed, da Dr. Det Tilesius tegnede et Portræt af dem. meest characteristiske, ved en Aino er Blidhed, hvilken med bestemte Træk er udtrykt i hans Ansigt; og saa vidt vi kunne lægge Mærke til disse Menneskers Handlemaade, svarede den aldeles til den i Ansigtet udtrykkede Characteer. Deres Miner og Stillinger tilkjendegave noget ædelt. Gierrighed, eller rigtigere Roplyst, denne saa almindelige Last blandt de vilde Jndbyggere paa dette Occans sydlige Øer, var aldeles fremmed for dem. J Fjorden Romanzoff bragde de Fisk ombord til os, de overlod os samme, uden at forlange det mindste derfor, og de Foræringer, vi gave dem, hvormeget de end glædede dem, vilde de ikke modtage, som deres Eiendom, førend vi flere Gange ved Pantomimer havde givet dem tilkiende, at de vare bestemte for dem. - Deres Paaklædning bestaaer for største Delen af tamme Hundes og Sælhundes Skind, men jeg har ogsaa seet flere i en anden Klædebragt der lignede Kamtschadalernes Pakis, og egentlig bestaaer i en viid Skjorte, som tages paa over de andre Klæder. J Aniwafjorden vare alle klædte i Peltser, selv Støvlerne vare af Sælhundskind, endog Qvinderne vare aldeles indhyllede i Sælhundskind. J Romanzofffjorden saae jeg derimod blot 2de i Peltser, hvoraf den en var af Bjørne og den anden af Hundeskind, de øvrige vare alle klædte i grovt guult Tøi, der væves af Bark, hvilket vi saae i deres Huse, og som, hos Nogle, var kantet med blaat Klæde. Under denne Overkjole bare de en anden af Bomuldstøi, hvilket sandsynligen var kjøbt hos Japaneserne. Her saae vi heller Jngen med Støvler, der brugtes af Enhver uden Undtagelse ved Aniwafjorden. Jstedet for dem havde de Japaniske Tøfler af Straae. Kun faa bedækkede deres Læg med en Halvstrømpe, sammensyet af det samme grove Tøi, som deres Overkjole. Denne store Forskiel blandt Ainoerne paa Jesso og paa Sachalin, beviser en langt større Velstand hos de sidste. Menneskene her synes og at have en gladere Udseende. Dette synes at komme af deres større Rigdom paa Fisk og Peltsværk. Fruentimmerne, endog de yngste, havde ingen Pynt paa Hovedet. Blot Læberne vare, som anført er, almindeligen malede blaae, en Skik, der forekommer en Europæer, hvis Øie er vandt til Rosenlæber, særdeles vederstyggelig. Flere Mandfolk derimod havde Stads i Ørene, der pleiede at hænge ved en simpel Ring af Messing. Jeg kjøbte af et ungt Menneske et Par Ørenringe af Sølv, hvori hans nogle store uægte Perler. Eieren syntes at sætte stor Priis paa denne Stads, og nødig at ville skille sig derved. To Gange fortrød han Handelen, tog Ørenringene tilbage og krævede en høiere Betaling derfor. En gammel Hole, tvende Bomuldstørklæder og en hvid Blik plade, vare de Skatte, hvorfor han endelig ombyttede dem. J øvrigt vare Knapper og gamle Klæder det, hvorefter de vare meest begierlige og hvorfor de gave deres Piber og andre Smaating, som blot derved havde faaet nogen Værdie, at de havde tilbørt en blandt disse Folk. - Tvende Hytter, som vi besaae, i Nærhed af hvilke vare Indretninger til at tørre Fisk, bestod af et eneste stort Værelse, som foruden et lidet Aflukke ved Indgangen, indtog hele Huset. J øvrigt syntes Bygningen ikke meget varig, og naar ikke Sneen, som i Kamtschatka, bedækker hele Huset, indseer jeg ikke, hvorledes de kan udholde Kulden, der maa være meget stræng om Vinteren, da endog midt i Majimaaned Thermometret viste kun 3 Grad Varme. Midt i Stuen var et stort Jldsted, om hvilket hele Familien, bestaaende af 8 til 10 Personer, sad i Kreds. Deres Huusgeraad bestod af en stor Seng med en Japanisk Matte bredt over, nogle Kasser og Fade. Alle disse Redskaber vare af Japanisk Arbeid og mestendeels lakeret. Det Jndvendige af Husene viste en vis Grad af Velstand hos dets Beboere, hvilken man ikke finder hos Kameschadalerne, endnu mindre hos Alenterne og de ulykkelige Beboere af Kadiak. Det store Forraad af rensede Fisk frembringer vel et modbydeligt Syn men man vil ikke støde sig derover, naar man betænker, at deres hele Existence beroer derpaa, siden Fisk synes at være deres eneste Næring. Deres Boliger ere desaarsag, for største Deelen adspredte ved Kysten. Vi fordt ikke noget Spor til Kornavl, ei engang til nogen Havedyrkning. Vi saae heller intet tamt Smaakræ, og af Huusdyr allene Hunde, som holdes i stor Mængde. Paa Vestkysten af Bugten Patience, saaes 50 Hunde paa eet Sted. Sandsynligviis bruge de dem til deres Reiser om Vinteren, thi i Fjorden Antwa saae vi en Kane, der lignede aldeles Kamtschadalernes. Hundeskind behøves ogsaa her, som i Kamtschatka til Klæder. Det synes at være almindelig i Brug (i det mindste fandt jeg og mine Officierer det allesteder hvor vi kom) i hvert Huus at opføde en Bjørnehvalp, der har sit eget Sted i en Krog af Huset, og som uden Tvivl er den uroeligste af alle Husets Beboere. En af vore Officierer fik Lyst til saadan en Bjørn. Han bød en Klædes Frakke for den; men, hvor stor end Klædes Værdie er i en Ainos Øine, kunne man dog ikke formaae Eieren til at skille sig ved sin Yndling. (Fortsættes.)