Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-30
Selv Almanakens første Blad frembyder Et Skue, som jager Sorger vær. Er Hjertet dansk, det stoltelig sig fryder Ved Fjerde Christians Navnetræk, Chor. Som hist paa Hans Rundetaarn varigt det staaer Det aldrig hos Daniens Sønner forgaaer. Om ved den Julianske Periode. Lidt Vantro kommer med i Spil Saa tro vi dog at Jordens runde Klode Ved Godheds Vink er bleven til. Chor. Saalænge paa Jordkloden runde du gaaer Priis Godhed, som skabte os Dage og Aar.Af Bibelkilden først vi Sandhed of Ved den lyksalige Reformation, Da derve Luther Aandens Lænker løste; Thi signe vi og hans Person. Chor. Ja, voldige Kæmper, Du aabnede Vei For aandelig Fried, – vi glemme Dig ei. Vær, Dana, stolt, Du Aarsag har at bramme; Thi vandrer du al Kloden om, Ei Konger, som vor Oldenborgske Stamme, Du finder, hvor du hen end kom. Chor. Den Fremmede undrende selv skal tilstaae, En ædlere Kongeslægt aldrig han saae. Sig, Dannemand, om Sjette Fredrik ikke Er sine store Fædre værd? De see med Fryd og gode Engles Blikke See venlig til Hans Kongefærd. Chor. Thi juble vil Alle med Hjerte og Mund Og signe Kong Frederiks Fødselsstund. Et Secel halvt, sex Aar er lagt tilbage. Fra Stunden, da Han Lyset saae Velsign vor Gud, Hans Huus, Hans Daad, Hans Dage, Med Fryd Hans Jsse vorde graae. Chor. Et Secel halvt, Konge og Fader, Du fro Endnu iblandt Daniens Sønner skal boe! J. M. Jessen. Hvad var Øjemedet af Stadens Brænde magazins Oprettelse? Hvilken er Virkningen. af Foranstaltningen, saaledes som den nu er, og hvad ville de rimelige Følger deraf blive i Tiden, Frimodige Betragtninger over denne, ikke uvigtige Gjenstand, kan sikkert ikke stride, hverken mod den Agtelse, man skylder Vedkommende, eller mod deres sande Fordeel, der øieblikkeligen nyde Godt deraf. Upaatvivlelig var Hensigten med Oplaget denne: i haarde Vintre at betrygge Byen mod Mangel paa Brændsel, tillige var der sikkert taget Hensyn til, at den mindre Formuende, der ikke havde Raad til om Sommeren at forsyne sig med behørigt Vinterbrændsel, kunde fra Oplaget erholde Hjelp, mod en efter Omstændighederne passende Betaling. Uden saadan Hielp vilde de Trængende undertiden været udsatte for en aldeles Mangel, og oftere vilde disse have været underkastede, da denne Fornødenhedsvare kræver et, stort Locale, de enkelte dermed Handlendes vilkaarlig trykkende Behandling. Hvo skjønner ei det Vise og det for Byen Velgjørende i denne Foranstaltning Landmanden kunde ei heller beklage sig over Jndretningen; tvertimod var den Godsejerne til Gavn; et saa betydeligt Qvantum, som Oplaget krævede, hialp til om Sommeren at holde Priserne i Veiret, da dette Qvantum ellers i Havnen, paa visse Tider, vilde have frembragt en Overflødighed, som de Handlende, der ene kunde gjøre Jndkjøb i det Store, vilde have afbenyttet til Godsejernes Skade. Den Handlende, der enten for egen eller for store Godsejeres Regning gjorde Vinteroplag, havde ei heller den Gang billig Grund til at klage; thi Magistraten solgte aldrig, undtagen til saadanne Priser, at den, foruden at have alle sine Udgifter dækkede, beholdt et lidet, efter Omstændighederne, større eller mindre, Overskud, hvormed den i haarde Vintere ofte kom den ganske Fattige til Hjelp, eller paa anden Maade dækkede en nyttig Udgift. De Privates Oplage vare fornøiede med samme billige Fordeel, et Beviis derpaa var, at Bodenhoff, der i sin Tid havde det største Privakoplag, almindeligen solgte 1 Rigsdaler under Magistratens Priis. Saaledes var denne Indretning, ved at være velgjørende forMange, ikke til Skade for Nogen. See vi derimod hen til Indretningen, saaledes som den er nu, da ville vi finde den meget forskjellig fra hvad den var da. Men førend vi gaae videre, bør vi ikke undlade at veje Tingenes nuværende Tilstand imod hvad de da vare. Den Tid huggede, paa enkelte Undtagelser, nær, ingen Skoveier mere, end hvad hans Skov planmæssig til Hugst kunde afgive; nu ere Skovene den eneste Resource for Godsejerne til at dække deres Underballance med, og jo lavere Brændepriserne ere, jo meere maa der hugges. Den Gang var Tørveskiæringen langtfra ikke saa udbredt, som nu, det viste og de daværende Tørvepriser, der, i Forhold til Brændeprisen, stode meget høie, skjønt sjelden for Krigen en Favn godt Brænde i Havnen var at erholde under 6 Specier. Med Eierne af Tørvemoser gaaer det som med Skovejerne; de overordentlige lave Priser gjøre, at de ikke kunne stoppe Udgifterne, med mindre de tilvirke et større Qvantum end ellers, skjøndt Tørvemoserne, ligesom Skovene, lide frygteligen ved denne overdrevne Afbenyttelse. Den lave Priis paa Tørv i Forbindelse med den Lethed, at kunne erholde denne i smaa Qvantiteter fra første Haand, har i et saare betydeligt Forhold fortrængt Brændet fra de Fattiges og de mindre Formuendes Jldsteder, selv i de Velhavendes Huusholdninger bruges nu megen Tørv fremfor før. Endeligen have vi i de senere Aar havt flere milde Vintere, som have bidraget med til at Vinterbeholdningerne ikke ere blevne forbrugte. Saaledes synes Tingenes naturlige Gang i den senere Tid ganske at have gjort det offentlige Brændeoplag overflødigt. Det er ogsaa bekjendt, at dets Tilværelse i den senere Tid har foranlediget meget betydelige Tab, som ved et almindeligt, ikke ubetydeligt, Paalæg i Consumptionen, igjen maa indvindes. Den Forlegenhed, som Bestyrelsen, ved saadanne forandrede Omstændigheder, ofte maa komme i, gjør det ei heller altid mueligt for samme, at træffe de Midler, der stemme baade med Indretningens Tarv og Landets almindelige Vel. Jndretningens oprindelige Øjemed synes nuomstunder vanskeligen at opretholdes, ligesom dens nuværende Virken synes at fremtvinge det Modsatte af hvad dens oprindelige Bestemmelse har været. Jstedetfor blot at afhielpe Mangel og beskytte mod overdrevne Priser, fremvirker den nu ved store Offere, paa det Almindeliges Bekostning, en unaturlig Nedsættelse i Brændepriserne. Synet af det paa Magazinets Plads fra i Fjor overblevne store Oplag, skjønt den forgangne Vinter ikke hørte til de milde, virkede naturligen i Sommer paa Brændepriserne i Havnen, især da man saae, at Oplaget forøgedes med et betydeligt Partie nyt Brænde. Middelprisen, paa godt Brænde i Havnen, Sommeren over, var 9 1/2 Rbd. Favnen. Naar fra denne Priis trækkes en nøisom Fragt af 3 Rbd., Consumption circa 1 Rbd., Skovning, Kjørsel fra Skovene til Ladepladsen, Pramning og øvrige Udgifter, samt Havnepenge til ombord, saa bliver neppe for Skovejerne en reen Indtægt af 2 a 3 Rbd. pr. Favn af Bøgebrænde, der behøver over Hundrede Aar til at voxe op igien; ja Jndsenderen veed med Vished, at en stor Godsejer, i Sommeren 1822, af et stort Partie Brænde, der i Havnen blev solgt for circa 9 3/4 Rbdlr., beholdt kun i reen Indtægt 5 Mk. pr. Favn. Slige Priser kunne man vel ikke kalde overspændte. Senere ud mod denne Vinter, i Novbr. og December Maaned, da Fragt, Risico og alle Udgifter vare større, stege Priserne i Havnen paa de der saaledes sildigt ankomne Skibe til 11 Rbd. pr. Favn. Til samme Priis. solgte og de Handlende deres i Sommer for egen eller for Godsejernes Regning oplagte Brænde, hvilket kan sees af Aviserne. Naar man regner fra Midsommer til ud paa Foraaret 9 a 10 Maaneders Rente, Pakhuusleie, Brandassurance, samt Favnsætter og Oplæggelses=Omkostninger, tillagt Havneprisen 9 1/2 Rbdlr., saa var sikkert 11 Rbd. ei her heller noget ubilligt Forlangende. Med alt dette udsolgtes der fra Magazinets Oplag, i flere Uger for Julen, et betydeligt Partie underhaanden til 9 Rbd. pr. Favn, og senere, efter Nytaar, i Følge offentlig Bekjendtgjørelse, til samme Priis. Magazinets Brænde er ret godt, og ligger der for hver Mands Øine. Det er nu saare begribeligt, at denne Foranstaltning hæmmer alt privat Brænde udsalg, med mindre de private Eiere ville beqvemme sig til et positivt Tab af 2 Rbd. pr. Favn. Beqvemme de sig ikke dertil, saa maa de overgjemme Brændet, om de kunne, til næste Aar, som i saa Fald, uden Forringelse i Værd, med et heelt Aars Rente, Pakhuusleie og Brandassurance kommer dem til at staae, efter Omstændighederne, 10 a 12 Mk. dyrere. Havde det maaskee ikke været rigtigere, først at lade de Private udsælge deres Forraad til 11 Rbd., og siden, da disse Forraad dog ikke ere meget store, at sælge fra Magazinet til samme Priis Vilde de Private forsøge paa at opskrue Prisen, da var Magazinet jo altid et sikkert Middel derimod. De 4000 Favne gammel Beholdning, som siges fra Magazinet at være bestemte til Udsalg a 9 Rbdl. pr. Favn, kostede i Jndkjøb, saavidt vides, i Sommeren 1821, circa 12 Rbd. pr. Favn, tilføjes dertil omtrent 1 Rbd. Oplæggelses Omkostninger, samt Renter, Pladsleje og Administrationsudgifter for 3 Aar, saa kunde en Priis af 11 Rbdlr. pr. Favn vel behøves, eiheller vilde nogen fornuftig Tænkende have Grund til at klage derover. Man siger, at Vedkommende skulde frygte for, at de til Salg bestemte 4000 Favne skulde tabe for meget ved at henstaae længere, og paa Grund deraf have fattet den Beslutning, at skille sig af dermed til en lav Priis, men Jndsenderens og mange flere Kyndiges Mening er, at Stablerne, saaledes som de ere opsatte, meget godt kunde henstaae, endnu 1 a 2 Aar, uden synderlig Skade for Brændet, især med Hensyn til den Risico man løb med hvad der mindre kunde erholdes end 2 Rbd. pr. Favn. Ved og saaledes at lade den gamle Beholdning henstaae, undgikkes Tabet paa nyt Jndkjøb, hvilket letteligen kunde blive Tilfældet med de i Sommer indkjøbte 12 a 1300 Favne. Vil man, som rimeligt er, paa alt dette svare, at ved de Offere, som Magazinet gjøre, opnaaes det Gode, at Kjøbenhavns Jndvaanere erholde deres Brænde og Tørv for en meget lad Priis, saa svares derpaa, at de Tab, som Landmanden ved saadan Foranstaltning lider, ere langt større, end de Fordele, Kjøbenhavnerne have deraf, og ligesom Landmanden forarmes, følger Kjøbstædmanden directe bag efter; desuden strider det ganske mod vor gode Konges Villie, at den ene Stand skal lide for den andens Fordeel. Maaskee vil man og anmærke, at de Tab, Oplaget hidtil har lidt, ere dækkede ved den forhøiede Consumption af 3 Mk. pr. Favn, og de nye Tab kunne dækkes paa samme Maade, hvilket maa falde Byens Jndvaanere igjen til Last? Var dette for Tiden virkeligt Tilfældet, da kunde man svare: Byen maatte dyrt betale den Lettelse, at faae en kort Tid Brændsel under dets naturlige Priis; men med et rigtigt Blik i Tingenes Sammenhæng vil man finde, at Landmanden for Tiden ene bærer denne Consumption, hvilket altid er Tilfældet, naar der af et Landsproduct er Overflødighed paa Markedet; kun af udenlandske Frembringelser falder Tolden eller Consumptionen Forbrugeren allene til Last. Naar engang Brænde tilførslen fra Landet aftager og Mangel derpaa føles, saa at hidført Brænde fra Pommern bestemmer Markedsprisen, da vil Consumptionen, af alt Slags Brænde allene blive udredet af Byen. Denne Tanke leder os til den sidste Deel af denne Undersøgelses Jndhold: Hvad ville de rimelige Følger blive af de nuværende Forhold. Forfatteren ønsker oprigtigen, at hans Følgeslutning maatte være feilende; thi han frygter for, at naar en haard og langvarig Vinter skulde indtræffe, da vil en overordentlig trykkende Mangel paa Brændsel i Kjøbenhavn finde Sted. Grunden til denne Frygt er følgende: Hvor trykkende endog Tidsomstændighederne ere for Landmanden, saa kan man dog ikke vente, at han skulde nedhugge sin Skov eller opskjære sine Tørvemoser aldeles for ingen Ting. Med Hensyn til de nuværende Brændselspriser og de mange Forraad, som den milde Vinter har levnet, ville de Godseiere, der nogenlunde kunne slaae sig igjennem, fraholde sig at skove meere, end hvad høist nødvendigt er; det samme vilde blive Tilfældet med dem, der eje Tørvemoser. Der vil altsaa tilveiebringes et mindre Forraad, dog dette mindre Forraad vil for det første neppe reise de nedtrykte Priser, og rimelig end- og finde en langsom Afsætning; thi de overblevne Beholdninger ville i Begyndelsen hielpe til med at fyldestgjøre Trangen, dernæst vilman fristes til, paa Grund af denne Vinters Erfaring, ikke at forsyne sig med mere, end det Allernødvendigste, da man vil finde det urimeligt, Midsommers at gjøre store Udlæg for Vinteren, naar man om Vinteren selv, for en ringere Priis, fra Oplaget, til alle Tider kan forsyne sig med det Nødvendige, efter sin Beqvemmelighed; følge endog ikke Alle dette Princip, saa ville dog Mængden gjøre det. Jndkjøb til Vinteroplag, som Gienstand for Handel, ville endnu mindre finde Sted, og altsaa ei heller hielpe til at hæve Prisen; thi man kan dog vel med god Grund antage, at de Kjøbmænd eller Andre, som til denne Vinter havde gjort Oplag af Brænde, og som, ikke ved Conjuncturernes naturlige Gang, men ved den fra Magazinet udgaaende Foranstaltning, saa haardt ere blevne medtagne, ikke oftere ville udsætte sig for saadanne uberegnelige Tilfælde. Sandsynlig vil der desaarsag ikke blive i Byen andre Forraadsoplag end Magistratens, og hvorvidt denne, naar alle Huusholdninger ere slet forsynede, ene, i en paakommende streng Vinter, kan afværge Mangel, overlader jeg til Enhvers egen Betænkning. Muligen kunde næste Vinter blive ligesaa mild, som denne; Trang, forbunden med Haab om mueligt bedre Priser, kunde og tilvejebringe i Sommer et større Forraad, end man med Føie burde gjøre Regning paa. Saaledes kunne endnu et, ja maaskee et Par Aar til, hengaae; men eengang vil man ikke kunne nægte, synes det, som Slaget maa komme, og da vil det sikkerligen ramme haardt. Det vilde derfor neppe være raadeligt, ganske at hæve Magazinoplaget; men derimod søge, saa meget som mueligt, at bringe det tilbage til sin oprindelige Bestemmelse, i Forbindelse med det Heles Vel. En Yttring vil man endnu tillade: Det synes, som om et saadant Oplag egentlig kun burde være et Reservoix, for Byens Fattige og de mindre formuende Borgere, men ikke, som det er nu, et offentligt Udsalgsted, hvor de rigeste Familier og Borgere, til deres Næringsdrift, efter Behag, kunne forsyne sig med store Qvantiteter. Ere disse Betragtninger urigtige, da falde de bort af sig selv; skulde derimod blot nogle deraf fortjene Eftertanke, da vilde det glæde Forfatteren, om han derved havde bidraget til at virke Gavn.