Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1824-01-26
Ogsaa her give de omtalte Rustninger og Amerikas Anliggender de offentlige Blade rigeligt Stof til Underholdning efter deres forskjellige Synsmaader. Nogle modsige Rygtet om Toulonnerflaadens nye Udrustning for at gaae til Cadix, og herfra i Forening med den spanske Eskadre til Sydamerika. Stjernen nøies med den Forsikring, at hvad der end skeer, vil det sikkert blive til Legitimitetens Fordeel, da Bladet alt for længe siden har vendt sig, og de monarkiske Jdeer nu ville gjøre en Reise omkring Verden. Den franske Kouree, gaaer mere i Detail, og viser, at neppe ere de Franske Herrer over Cadix, før Man seer en Engelsk Eskadre styr, til Lissabon, for efter Sigende at overlevere Hosebaandsordenen, skjøndt det vel er første Gang en Flaade er bleven udrustet, for at overbringe et Baand, Neppe tales der om en spansk Expedition fra Cadix til Sydamerika, før den i Tajo forenede Engelske Eskadre strax begiver sig til Gibraltar, for ogsaa her at være ved Haanden, og ved Visheden om, at hiin Rustning er en blot Demonstration, men at den franske Regjering lader en Søe-Division udruste i Toulon, afgaaer den Engelske Eskadre til Malta, for nærmere at kunne iagttage disse Bevægelser. List sættes imod List, og saavel af Sproget i de Engelske ministerielle Blade som af hine vægtige Demonstrationer at slutte, kan Man ikke troe andet, end at det brittiske Kabinet vil erklære Os Krigen, saasnart vor Regjering yder Spanien mindste Bistand til at erobre dets gamle Kolonier tilbage. Med al Ministrenes Forkjerlighed for den hellige Alliants beder Koureren dem derfor vel at overveie Følgerne af en Krig mod Engelland, før de, tvinge Sydamerika til, ved ny Krig og nye Offere at kjøbe en Uafhængighed, som ingen menneskelig Magt mere kan berøve det. Journal des Debats gjentager derimod, at Frankerigs Hensigter aldeles ikke ere fiendtlige, og forsikrer, at der blot udrustes to Fregatter i Toulon, hvoraf den ene er bestemt til at bringe General Guilleminot som Ambassadeur til Konstantinopel, og den anden en fransk Konsul til Tunis, hvor han skal paatale nogle Brud paa Traktaten under den spanske Krig. Jøvrigt er det blot nogle fremmede og fransk Blade, som har bevæget den til disse nye Fredsforsikringer. Med Liberalerne holder Journal des Debats nu et syndigt Huus. Først forsvarer den sin bekjendte Opposition imod den spanske Krig med, at da Kongen havde talet, var al Tvivl hævet, og over hele Frankerig gjenløblot Raabet: "Krig, Seier, Fred!! Den hoverer derpaa over, at den Tid, da de liberale Blade torde prise Opstanden i Neapel, Piemont og Spanien, nu er forbi, og vedbliver saaledes: "for nogle Aar siden vilde de have raabt Victoria ved Valgenes Nærmelse. Det forsøge de endnu, men i deres Tone er noget Sørgeligt, som ikke henriver, men skræmmer. Dog rolig! kun endnu en føie Tid vil Man læse dem, som Man læser Engelske Romaner, der vrimle af Usandsynligheder, og snart vil Sandheden igjen triumfere i dens klassiske Fædreland. Atter lade de sig forlyde med deres Tiender, Fendalretten og aristokratiske Undertrykkelser; men da de alt have gjort det i 8 Aar. og intet deraf er gaaet i Opfyldelse, troer heller Jngen dette Daarekistepræk. De appellere til Vælgernes Patriotisme; men Patrioten elsker sit Fædreland, og det vilde være en smuk Fædrelandskjerlighed at vælge Deputerede, som skulde bekjempe Magten, hvorfra al Beskyttelse udgaaer. Det fortælles, at de Londonner, Brødre have sendt Resten af Kollekterne, som vare bestemte for de spanske Brødre, over, for at bruges ved de franske Valg; men desværre, har denne Rest kun lidet at betyde, og overhovedet er Alt ude for Revolutionens Apostler. Sikkert ville Ministrene en konstitutionel Majoritet; men af det Slags, som der fandtes i det opløste og endnu vil findes stærkere i det nye Kammer. Dette haabe de saa meget vissere, da de kjende Frankerig og vide, at det er roialistisk stemt, at den roralistiske Aand allene er konstitutionel og svarer til det monarkiske Charte. Til Slutning tilraaber Journalen de Afsindige at betænke, hvilken kongelig Haand der førte de 100,000 Franske over Pyrenæerne for at befrie Spanien og Verden fra Deres Lige. At Stjernen ikke bliver tilbage i denne Menings kamp er let at slutte. Den opfordrer vælgerne til at betænke, hvad Frankerig var for 2 Aar siden og nu er, samt ikke troe de liberale Blades Skraal om Chartets Omstyrtelse og deraf flydende Despotisme. "J hvilket Slaverie ere Vi da sjunkne? Naar havde Vi større Talle= og Skrivefrihed, Et af Europas skjønneste, lykkeligste og rigeste Lande (Spanien?) var oversvømmet med Blod, og midt iblandt Os hørte Vi Forbrydelsen lovprise, Robespierres, Dantons, Marats Efterabere skildrede Man Os som Helte, og da Tiden kom, at den franske Regjering troede at burde svinge Krifsfanen, raabte de samme, som nu vove at opkaste sig til Eders Lærere, at Alt var tabt, Spanien vilde opsluge vore Soldater og Nationen reise sig i Masse. De anraabte Himlen for de fiendtlige Vaa dens Lykke; de skildrede med mørke Farver Handelens og Jndustriens Standsning, Finantsernes Ødelæggelse og Frankerigs Ruin. Til deres Harme have de siden seet Rebellerne adsplittede, været Vidne til vore Fester, seet Frankerig igjen indtage sin gamle Rang imellem Nationerne. Vælgere! seer her det roialistiske Ministeriums Forbryde ser, Hvor fandtes der Rolighed for denne Epoke, Overalt kun Gjæring, Komplotter og Oprør, saalænge Man troede at burde skaane Faktionisterne og logre for Revolutionsmændene. Nu bryde de sig ikke meere enten om Kongen eller Chartet; de pønse paa en ny Magt, som kan beskytte dem. Troer dem ikke, de bedrage Eder, naar de tale om Privilegiernes Gjenindførelse. De lyve endnu i Dag, som de have løiet hvert Aar siden Restaurationen. J 10 Aar have de spaaet den gamle Regjerings Tilbagekomst. Er det skeet? Efter deres Forsikring vare Bourbonnerne og Emigranterne Tigere, som tørstede efter Borgernes Blod og vilde opsluge Alt. Jhave seet dem, see dem daglig. Hvad Ondt gjøre de Eder? Nei, J have Jntet at frygte, naar J kun slaa Liid, til Os, Alt derimod, hvis J overgive Eder til Mennesker som tilhørte Pethion, Robespierre, Barras (!) Sieyes (!), Reubel, Napoleon (!), men aldrig Folket. Hvorledes brugte de deres Magt, dengang en ulykkelig Stjerne havde givet Frankerig i deres Hænder, J mindre end to Aar faldt 100,000 Hoveder. Lyons og VendeensRuiner bære endnu Vidne derom. Vælgere, frygter for deres Løvter, deres Klagesange, deres Hyklen, thi deres List gjør dem ligge saa frygtelige som deres Forvovenhed."-Oriflammen kommer endnu mere ud med Sproget, og beskylder de liberale Blade for at kompromittere en høi Person (Hertugen af Orleans), hvor utroligt det end er, at en Prinds skulde samle Stemmer for Mennesker, som endnu ikke have sonet det Blod, der rinder i hans Aarer, (som Man seer er det Dagens Orden at tilregne Liberalerne alt det Onde, som er skeet baade i Fortid og Nutid!) og kun have et Ønske: hans Families Tilintetgjørelse. Det fra Spanien hjemkomne Mandskab af Klassen for Aar 1817, har faaet sin Afskeed. Hs. K. H. Hertugen, af Angouleme siges at have trukket sig tilbage fra al Jndflydelse paa de offentlige Forretningers Gang, og General Guilleminot skal være tilfreds med sin Sendelse til Konstantinopel, hvilken Gesandtskabspost ogsaa indbringer 300,000 Fr. Grev Portalis har kun gjort sig slet yndet hos den høie Geistlighed for sin Jver i at faae Erkebiskoppen af Toulonses Hyrdebrev undertrykt. Under Bonaparte bar han sig ganske modsat ad, og faldt i Unaade fordi han ikke angav et til Kardinal, Maury ankommen Breve fra Paven. Ministerpræsidenten skal først have anket over Hyrdebrevet for Kardinalen selv, men fik til Svar, at det var skeet med det pavelige Hofs Samtykke. Da han derpaa lod dette vide, at Man endnu var for sysselsat med politiske Anliggender, til at kunne afgive sig med at bestemme den Gallikanske Kirkes Friheder, blev Svaret: at siden Kirken havde gjor saa meget for Tronerne, havde den Ret til at vente noget af dem igjen, hvorunder Kirkegod, sernes uafhængige Bestyrelse m. m. forstodes. Ministeriet, besluttede derpaa at indstille det Hele til Statsraadets Afgjørelse.