Aalborg Stiftstidende, 1835-02-25
Det kan i Øieblikket være interessant at have et Slags Program til de Begivenheder, som i den allernærmeste Fremstid kunne antages at ville udvikle sig. Forsaavidt som mansk kan ansee den franske Coureer for at være vel underrettet, leverer den i et af sine seneste Nummere Efterretninger, der ret godt, i deres Sammenstilling, kunne gielde for et saadants Program: "Saasnart, siger nemlig hiin Journal, de enropæiske Diplomater, en Pozzo di Borg fra Petersborg, en Esterhazy fra Østerrig, en Bülow fra Preussen, en Sebastiani fra Frankrig, have samlet sig i London om Peels og Wellingtons Personer, aabnes der almindelige Conftencer over de store europæiske Anliggender. Pozzo di Borgo, de forsamlede Diplomaters Senior, har Forsædet i disse Conferencer, som skulle holdes i hans Hotel. De ville i egentlig Forstand danne en Modsætning til dem, som i sin Tid holdtes under Talleyrands og Whigcabinettets Auspicier At hentyde paa den Aand, som vil blive den fremherskende i disse vigtige Berraadslagninger, vilde være lige saa overflødigt, som at hentyde paa, hvilke uhyre Tilbageskridt Politiken har gjort i det sidste Aars Tid. Man tør antage for vist, at en af denne Congres's første Affodninger vil blive et Manifest, betræffende de spanske Anliggender, der rimeligviis vil udtale sig for den Jdee, som er undfanget Torycabinettet, nemlig at stifte et Ægteskab mellem Prætendenten Don Carlos's Søn og den unge Dronning Jsabeliden 2den. Er denne Sag, der vel kan siges at interessere alle Cabinetter, først bragt i Rigtighed, vil Grev Pozzosee at komme tilrette med Wellington om, hvorledes man bedst kan afværge en altfor intim Forbindelse mellem England og Østerrig, med Hensyn paa Orientens Anliggender, da en saadan Forbindelse vilde gjøre en meget ubehagelig Sensation hos Cabinettet i Petersborg. Dernæs komme andre Continental-Anliggender paa Tapetet, navnlide hollandskabelgisk-luxemborgske, hvorved man da let kan forudsee, at denne Congres's Protocoller ville finde langt vil ligere Gehør hos den hellige Alliances Magter, end de Talleyrandske Protocoller i samme Sag i sin Tid fandt. Vort Cabinet veed, hvad der skal foregaae i London. Om den Rolle, det selv har i Sinde at spille, kan man des værre ikke nære nogen Tvivl, naar man seer hen til, hvori ydmygt det nylig har tet sig i det schweizerske Anliggende. Saa vidt Coureren. Constitutionel slaaer paa samme Streng. Ere vi vel underrettede, siger den, saa tager Hr. Sebastiani ganske andre Jnstructioner med sig til London, end dem, Talleyrand engang fik. Vel har man ikke havt Mod til ligefrem at gjøre ham det til Pligt at unyderstøtte det Peelske Ministerium, men det er vist, at hans Jnstructioner gaae ud paa, at han ikke maa lægge Udviklingen af det conservative System Noget i Veien, da det af vore Doctrinaire ansees som et nødvendigt Sidestykke til det af dem hyldede Modstands-System. Afgjort er det fremdeles, at Hr. Sebastiani, langt fra at holde sig fri forden almindelige Aand, som besjæler det diplomatiske Corps i London, snarere vil gjøre sig al mulig Umage for at blive noptaget i Conferencerne mellem de absolutistiske Gesandte, som anmasse sig Ret til at afgiøre frie Nationers Skjebne. Saaledes træde vi da ind i et aldeles nyt System, saaledes ler der da ikke mere at tænke paa nogen Fremskriden for Nationerne. Vort Cabinet har taget sig paa at afstikke de Grændser, over hvilke Humaniteten ikke maa komme; Civilisationens Fremskridt komme det ubeleiligt, derfor søger det at standse dem, det koste hvad det vil. Desuden have det labsolutistiske Magter ikke bifaldet Valget af Hr. Sebastians til Posten i London, uden under den Betingelse, at han matte forpligte sig til, ganske at gaae ind i den absolutistiske Diplomatiks Aand, og Opfyldelsen af denne Forpligtelse vil ikke kunne falde en Sebastiani vanskelig Med den amerikanske Gjeldssags Afgjørelse vil det have Tid. Hos begge Parter, paa begge Sider af Oceanet, vilman først giensidig være underrettet og Contrapartens Bestemmelser, for man tager nogen selv, og der er al rimelig Udsigt til, at Sagen vil faae et fredeligt Udfald. Det amebrikanske Senat har, strax fra Begyndelsen, været for en Afgjørelse i Mindelighed, og Kongressen selv tøver med at tage nogen Beslutning, vel ogsaa tildeels, for derved at formindske Virkningen af den tilsyneladende Overilelse Præsidenten Jackson formeentlig har gjort sig skyldig i. En saa moderat Stemning vilde kun kunne fordærves af Frankrig selv, og hertil er ingen Udsigt, hvis det er sandt, hvad Coureren beretter, nemlig, at Kammerets Committee skal ville landrage paa, at bevilge de omhandlede 25 Millioner, dog den gyldig. Jmidlertid er det dog værdt at lægge Mærke til, at disse Renter, med Protestomkostninger (Ricambio, o. s. v. allerede ere løbne op til 3 Millioner.