Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-01-21
J Mødet den 4de Januar blev forbandlet om den delicate Sag, den Kongelige Civilliste. Den stærke Opposition, som Ministeriets Forslag fandt. kom vist ikke saameget af at man vilde skaane Folkets Lommer; thi Kammeret har ikke viist sig saa knap med at votere en Slump Millioner ved andre Leiligheder; som af den Frygt, at man ved at bevilge Monarken en for stor aarlig Jndtægt, vilde tillige forøge hans Jndflydelse og derved svække det republikanske Princip. Hr. Dupont de L'Eure, denne diærve Chef for dette Partie, paastod, at mere end de 30 Millioner, som vare tillagte Civillisten siden Juli Revolutionen, burde ikke tilstaaes uden nøiere Forklaring over hvortil de skulde bruges; han dadlede, at man vedligeholder saamange Slotte, hvilke Monarken aldrig faaer at see. Carl den X havde vel oppebaaret 35 1/2 Millioner aarlig af Staten; men paa ham havde mange Udgifter hvilet hvorfor Ludvig Phillip er fritaget. Han forlangte vel ikke ved Civillisten en smaaelig Sparsomhed; men dog en vel overlagt Oeconomie. Han erklærede kun at ville stemme for 12 Millioner og kun for 6 naar man ikke vilde foretage nogen Forandring med Krondonationerne; kun 1/2 Million for Kronprinsen og en heel dersom han blev formælet. - Nu traadte Ministeren for den offentlige Underviisning, den unge Greve af Montalivet, op og holdt en Tale, som vist nok ikke synes at have været tilbørligt overlagt under de omgivende Forhold, og som har allerede frembragt og vil frembringe de betydeligste Følger. - Han sagde nemlig: at ved at forsvare den foreslagne Civilliste var det ikke saameget Hovedformaalet at tage Hensyn paa en Families pecuniaire Jnteresse, som at sikkre Kongedømmet som en Statsmagt; thi lige faa lidet som en Republik er tænkelig med monarkiske Jnstitutioner, lige saa lidet er et Monarkie med republikanske Jnstitutioner tænkeligt. (Dette var nu lige at støde an mod den Folkeaand, som udvikler sig og var kun et Middel til dens Udvikling. Denne Tale voldte ogsaa Murren saavel fra den høire som den venstre Side). Angrebene paa Civillisten, skildrede han som Udbrud deels af en Carlistisk Folkeaand og deels af en republikansk. - Nu fattede han sig og slog ind paa den rette Vei og sagde: at angik det blot Ludvig Phillips personlige Fornødenheder, saa vilde han ikke forlange noget af Frankerige; men fortsætte sit simple private Liv paa Thronen. Men det var dog besynderligt, naar en Ulykkelig bad ham om en Understøttelse, en Jnvalid viiste ham sine Blessurer og en Kunstner bad ham om sin Beskyttelse og han da maatte svare: Hertugen skal hielpe Eder; men de Franskes Konge har intet at give bort, Hertugen af Orleans er riig, men de Franskes Konge er det ikke.Det er desuden nødvendigt at opstille Civillisten som en Centralpunkt for Jndustrie og for Luxus. Denne er en Kilde til de civiliserede Nationers Velstand, som ikke maae være forviist fra Kongens Borg og ikke heller maae forsvinde fra hans Undersaatters Boelig. - Disse sidste Ord satte Kammerer og derpaa hele Paris i Bevægelse, ville sætte Frankerige i det og ville blive et nyt Stød for den paa Begivenheder saa svangre Nutid og Eftertid – Saasnart disse Ord vare udtalte hørte man en heftig Murren fra begge Kammerets Sider. Mange Medlemmer brøde strax Ministeren af i sin Tale, og raabte paa eengang: Siden Juli Revolutionen gives der ingen Undersaatter i Frankerige; man fornærmer Kammeret og Nationen. Respekt for Chartet: Vi ere ingen Undersaatter! Vi have valgt Kongen, til Orden! til Orden. Nogle andre Medlemmer vilde tale dem til Rette. - Præsidenten vægrede sig ved at formane Taleren til Orden. - Tumulten tog mere og mere til og blev tilsidst frygtelig. Hr. Thirey sagde: gaae til Spanien og søger efter Undersaatter for en absolut Konge. Hr. Cabet sagde: Carl den X havde Undersaatter; men Ludvig Phillip har Borgere. Hr. v. Corcelles raabte: at det souveraine Folk kan ikke bestaae af Undersaatter og Hr. Ludre paastod: at der var ligesaa lidet Undersaatter i Salen som Monseigneurs og Excellencer, Spektaklet blev saa stort, at en Hr. Leboissiere var nær ved at gaae løs paa Ministeren, og Præsidenten maatte to Gange bedække sig for nogenlunde at faae Roligheden bragt tilveie. Ministeren fik endelig Ordet og vilde explicere sig. Han tilstod at alle Franske vare Lige for Lovene. Men sagde at Kongen svæver over hele Nationen som et stort Princip, og dette Princip er i Chartet. Med Hensyn dertil ere alle Franske ham underordnede og med Hensyn dertil kan man sige, at de ere Undersaatter. - Nei, Nei, raabte man Ordet Undersaat staaer ikke i Chartet og en nye Tumult begyndte (men der staaer dog i Chartet de Ord: de Franskes Konge eller Kongen over de Franske, og derved er dog Forholdet betegnet imellem den som har Ret til at befale og dem hvis Pligt det er at adlyde. Det var kun puur Ordstrid.) Hr. Mauguin sagde: vi ere Lovens, men ingen individuel Villies Undersaat. Hr. Beausejour raabte: at Undersaatterne ligge begravede under Juli Barricaderne. Man raabte at Ministeren skulde tage sine Ord tilbage; dette vilde han ikke, der blev nu en skrækkelig Allarm; man hørte midt under den stærke Raaben Hr. Lafittes Stemme og de Ord: dette er en Contrarivolution. Centrum og Kammerets Præsident bifaldt Ministerens Tale; men mang Deputerede fra den høire og venstre Side reiste sig op og gik ud af Salen med det Raab: Vi gaae bort; Undersaatterne kunne blive. Under en ubeskrivelig Bevægelse blev Mødet ophævet Kl. 6 om Aftenen. Mødet blev sluttet men Striden dermed ikke hævet. J Mødet den 5te blev den foredraget paa Hr. Tracy dadlede at Jndvendingerne i nye. Kammeret ikke vare førte til Protokol. - Minister Seglbevareren erklærede: at Regieringen ikke lægger nogen Vægt paa de Ord Undersaatter; men bemærkede: at dette Ord var ofte blevet brugt siden Juli Revolutionen og anførte, at Municipal-Commissionen havde faa Dage efter Juli Revolutionen indsendt en Beretning, som var sluttet med de Ord: Sire, Deres Majestæts underdanigste og troe Undersaatter, underskrevet af Marskal Lobau, Mauquin, von Schonen og An dry de Puyraveon, just de største Oppositions mænd paa den første nær. En lydelig Latter udbrød i Kammeret. De tre sidste have siden paastaaet, at deres Navne vare komne i Underskriften uden deres Vidende. - Hr. Odilon Barrot tog imidlertid Sagen alvorligt, paastod at Ord kunde imellem være saa betydelige at man ikke kunde lade dem ubemærket passere, og sagde: at Ministeren skulde have søgt sin Auctoritet i Chartet og ikke i en uoverlagt Brevformular. Han opsatte derpaa en formelig Protest saavel mod Or denne Frankerigs Konge som mod Ordene Kongens Undersaatter, for at bekiendtgiøre den for Publikum, da den ei kunde bringes til Protokol; 134 Deputerede underskreve den strax; Lafayette, som nyelig er kommen op af Dødsleiet, har skriftligen indsendt sit Samtykke til Protestationerne. Dag før Dag hedder det i de nyeste Efterretninger fra Paris bliver Protestationen forsynet med nye Underskrifter, og det begynder at blive en Æressag, iblandt de Deputerede at erklære: at de Franske vel har en Konge; men at denne Konge har ingen Undersaatter; de ville kun være hans Medundersaatter under Chartet. Underskrifternes Antal er steget til 164. Et Medlem er endnu gaaet videre og har yttret i Kammeret, at selv det Udtryk Kongen og hans Folk var for servilt, dog fik han ikke Medhold af sit Partie. - Skulde man endnu ikke forstaae denne hele Begivenhed rigtig, saa har man kun nødigt at læse et af de nye Nummere af Courier Francais; den vil oplyse os om, at det nærværende Franske Monarkie er et saadant, hvortil der hverken er eller har været Mage i Europa, det Franske Monarkie er nemlig et Borgermonarkie, det vil sige et Monarkie omgivet med republikanske Jnstitutioner; nu forstaaer man det tydeligt, Frankerige er en Republik med en arvelig Præsident og med en Titel, hvormed han kan lade sig see i det store Europæiske Selskab. - Med alt dette har Kongen Majoriteten i Kammeret for sig, Centrum, le juste milien er talrigst og Debatterne og Civillisten, i det mindste hvad Domainerne angaaer faae et for Hoffet i det Hele tilfredsstillende Udfald. Hvad kan det nu hielpe at Hr. Casimir Perrier vil udsone Borgermonarkiet med de øvrige Regieringsformer i Europa, naar dette ikke vil lade sig udsone. Det er paa Tiden at han takker af; han vil da lade Kampens Porte staae paa vidt Gab efter sig.