Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-12-07
Jtzehoer Wochenblatt" N 48 indeholder et Uddrag af P. H. Lorenzens Klage til Kongen, af hvilken her fremhæves følgende Puncter: - For min Bestræbelse, at forsvare den danske Stats Eenhed, kaldte man mig en Landsforræder, og Præsidenten befalede mig at tie. - Jeg forlangte mit danske Foredrag ført til Protocols paa Dansk, men den kgl. Commissarius svarte, at han ikke havde forstaaet min danske Tale, og Secretairerne erklærede, at de i saa Fald ikke vilde underskrive Protocollen; og da jeg ved blev min Fordring, nægtede Præsidenten mig at foredrage mine Grunde, som havde bevæget mig til dette Skridt. (Dette passerede den 11te Novbr.) – Den 16de gik Præsidenten og Forsamlingen endnu et Skridt videre idet den Første befalede mig at tie, naar jeg ikke vilde Jeg forlangte, som Folkerepræsentant tale Tydsk. Commissarii Beskyttelse mod denne vilkaarlige og voldsomme Behandling, men Commissarius taug ganske stille. Derpaa befalede Præsidenten mig, at forlade Salen. Jeg nægtede det, idet jeg forsikkrede, kun at ville vige for den physiske Magt. Præsidenten erklærte, at han ikke idag vilde anvende denne, men dog sørge for, ved physisk Magt at forhindre mig fra oftere at komme indi Forsamlingssalen. Derpaa ophævedes Mødet. En Time efter blev jeg kaldt til Commissarius, som truede mig med, at han vilde reqvirere Politiet hvis jeg vovede oftere at betræde Stændersalen. For at undgaae en offentlig Grandale indgik jeg endelig en Accord med ham og Præsidenten, at jeg vilde aldeles afholde mig fra at tale Dansk, indtil Hs. M. Kongens Beslutning indtraf, og paa dette Vilkaar tillodes det mig igjen at maatte indtage min Plads. Men næste Morgen sattes mig nye Betingelser, som min Ære ikke tillod mig at indgaae Mødet blev for denne Dag afsagt. For endelig at gjøre en Ende paa denne for os Alle saa piinlige Stilling, indgik jeg igjen det første Forslag. Jgaar, den 18de, var jeg igjen tilstede i Forsamlingen, uden at blive insulteret, men ogsaa, uden at tale." Ogsaa den Deputerede Posselt fra Kjøbenhovedhar nu i den slesvigske Stænderforsamling erklæret, at han herefter kun vil betjene sig af det danske Sprog, eftersom han saae, man vilde foragte samme. Samme Erklæring venter man af den Deputerede: Herredsskriver Jepsen af Rinkenæs. "Det er tilvisse en alvorlig Tid, hvori vi leve - hedder det i Rd. Avis - en Tid af den største Vigtighed for vort Fædreland, for Danmark. Jmedens Stænderne i Viborg have nedsat en Comitee for at drøfte det Spørgsmaal, om en Constitution er gavnlig for Danmark, og saaledes, som det er at vente, i et umiddelbart Andragende for Kongen ville udtale, hvad der dybt bevæger sig hos en talrig Deel af Folket, høre vi med Smerte og Harme hvad der er passeret i den slesv. Stænderforsamling. – – Hvad der kan have givet den schleswig-holsteinske Fraction i denne Forf. Mod til saa uforbeholdent at udtale sit Had til alt Dansk, til reent ud at bryde med Danmark, og med Tilsidesættelse af og Foragt for hvad der dog unægteligt bevæger sig hos en Deel af Hertugdommets danske Befolkning, endog at yttre Ønske om Jndtrædelse i det tydske Forbund, hvorved en dansk Konge altsaa skulde bringes til at opgive sin Høihedsret over en Deel af sit Rige - thi i det tydske Rige er det Forbundsdagen i Frankfurt, der i sidste Jnstants har den afgjørende Stemme – er det ikke her Stedet at belyse; men vist er det, thi det er udtalt i selve den slesv. Forsamling, at Udnævnelsen af en Schleswig=Holsteiner til Udenrigsminister, og en augustenborgsk Prinds til Statholder, har, vistnok mod Regjeringens Ønske, tjent til at vække et dristigt Haab, og virket ikke lidet til at nære separatistiske Retninger. Enhver Dansk maa føle sig kaldet til at bekjæmpe disse; thi det maa staae klart for Enhver, der tænker lidet over vore Forhold, at skal et Schleswig=Holstein oprettes, dertil udgjørende en Deel af Tydskland, da er Slesvig, hvis Holsteen ved vor nuregierende Kongestammes Uddøen, ogsaa tabt; at et Danmark, indskrænket til Øerne og Nørre-Jylland, er for lidet til at bestaae, naar tidligt eller sildigt Fjendehaand igjen nærmer sig vore Kyster. Slesvigs Bevarelse for Danmark er en Livssag for Danmark, det maa Enhver erkjende; men just derfor er det, at de fortjene alle Danskes Tak, som djærvt, med glødende Begeistring for Fædrelandet, ved Ordets Magt, bestræbe sig for at sætte en Grændse for Tydskhedens Anmasselser, og som med aandelige Vaaden bygge paa gamle Dannevirke."(Man antager – hedder det i Randers Avis A 192 – at enhver dansksindet Mand, uanseet hvilken politisk Anskuelse han forøvrigt hylder, vil slutte sig til den patriotiske Opfordring til Hs. Maj. Kongen som fra i Søndags findes henlagt paa flere offentlige Steder i Randers, til behagelig Underskrift.")¬