Københavns Adresseavis, 1768-04-20
Corvespondence. Weysenhuuset i Halle er bekiendt for at have det meest fuldstændige og best forsynede Apothek i heele Europa; det giver til de Syge i Byen og paa Landet, de beste Medicamenter uden Betaling. Men disse Syge ere pligtige enten at fremstille sig personligen paa en bestemt Tid i Anditorio hos en af de meest forsøgte Professorer i Lægekonsten, eller i deres Sted at sende en saadan Person, som veed fuldkommen Sygdommens Historie og beskaffenhed, og kan giøre Rede for den. Her seer man Professoren midt paa Gulvet at udspørge den Syge eller dens Sendebud, og rundt om ham sidde de unge Medici paa Bænke. Saasnart Professoren har udhørt Sygdommens Historie, nærværende Stand og Symptomatha, spørger han Forsamlingen: Mine Herrer, hvad Navn give de denne Sygdom, og hvilken er dens Natur, Dersom en af de Studerende treffer det rette og svarer til Fornøyelse, bliver han roset; tager han feil, da rettes hans Meening; og svarer ingen, saa forklarer Professoren Sygdommen og udvikler dens Aarsageer. Strax derpaa spørger han om de beqvæmste Midler i dette Tilfælde. De Studerende foreskrive nogle Ordonancer, som han undersøger Stykke for Stykke, forkaster eller bifalder, i det han tillige bestandig forklarer de Aarsager, der forbinde ham til at tænke og handle saaledes. Derpaa gives den ordinerede Recept til den Syge eller til dens Bud, som henter de foreskrevne Medicamenter paa Apotheket uden at betale en Skilling. Saaledes bringer en ung Esculap heim med sig fra Universitetet en Praxis af meere end 2000 Syge, som han har seet i en Tid af et Aar, og forskaffer sig sin første Erfarenhed under en i sin Konst fuldkommen Lederes Opsyn og Anførsel. Hvor langt større vilde disse Fordeele være i en Folkerig, Stad, hvor de menneskelige Elendigheders Arter ere meere forskiellige og mangfoldige, og ved et Universitæt, som allene er i Besiddelse at give tvende Riger saadanne Personer, der troes at kunde hæve eller lindre Undersaatternes Svagheder. Vi tvivle ikke paa, at jo vore brave Læger gierne vexelsviis give en saadan Time om Dagen til vores medirinske Ungdom og til deres fattige nødlidende Medborgere, men hvorfra tage vi de frie Medicamenter, Skulde man torde tiltroe vore Herrer Apothekere en saadan Generositet, indtil en bemidlet Menneske kierlig Medborger skiænkede eller testammenterede en Capital til deres Betaling. De Tanker, at kunde giøre noget til en Jndretning, hvis Nytte vil udbrede sig fra Hovedstaden ud over alle Danske Lande, hvor ædel og hvor værdig et patriotisk Hierte, Middel imod stor Fedme. Stor Fedme er en Kilde til mange fortredelige og farlige Tilfælde, den maae altsaa have et Modmiddel. Denne det Menneskelige Legems Ubeqvemmelighed bevægede en Læge i London, til at bekiendtgiøre et Skrift om dette Ondes Natur, Aarsager og Cuur. Man vil her allene melde om sammes Cuur. Man indtager et Lod Castiliansk Sæbe i fersk Vand, naar man vil gaae i Seng, og sammes fortsatte Brug hindrer Fedmens Fremgang. En Læge, som var 45 Aar gammel og veiede 3 Centner, og som fandt stor Besværlighed af sit fede Legeme tabte ved det ommeldte Middels afbrudte Brug meere end et halvt Centner af sin Tyngde, imellem Junii 1754, og August Noget til Rug=Caffeens Forbedring. Naar man vil give den Drik af brændt Rug en Smag efter Levantiske Caffe, saa kan man forhøye den med søde Mandler, hvilke, efter at den brune Skal er taget af dem, man brænder og maler ligesom Caffe, og kommer deraf saa meget som man holder fornøden til Smagens Forbedring iblant den brændte og malede Rug. Man kan og afklare den uden Hjortetak eller Filtreren, naar man ikke vil male Rugkornene for fiine, da de heller ikke giver nogen melet Smag. - Andre betiener sig i samme Hensigt af bitter Mandler, og tager deraf tre eller fire til en Portion. Smagen vinder meget derved; men omdet er fundt, det maae Lægerne afgiøre. Saa meget ved man, at nogle Læger lover ikke Sundheden nogen Fordeel af Rugdrikkens Tillavelse med Mandler. Om en Chinesisk Olie=Presse.