Jyske Efterretninger, 1774-07-08
Tærde Sager. Nybek. Hos Green er trykt, Lutheri Catechismus i en kort- og udførlig Forklaring, og med det Høyædle og Høyvise Raads Samtykke udgiven til offentlig Brug af det ærværdige Ministerio i det Keiserl. og det hell. Romerske Riges frie Rigsstad Lybek. Alle Exemplarierne af den hidtil i Lybek brug. te Catechismo vare, som man kan see af Magistratens foran denne nye trykte Forordning, ganske bortsolgte, og dette bevægede Ministerium til at paatage sig at udarbeide denne nye, hvilken just derfor opvækker allerede en god Fordom for sig. Thi hvad kan man ikke vente sig af et Collegio, der er saa anseeligt, og har en Cramer til Formand, Det er visseligen efter nærværende Tids Beskaffenhed, i Henseende til Religionen og Theologien, og da den ere saa ulige Meeninger om den beste Maade at indrette en Religions Lærebog paa for den Christne Ungdom, meget vanskeligt at skrive en Catechismus saaledes, at man ikke enten for det ene, eller det andet, Partie bliver anstødelig. Jmidlertid er det dog og sandt, at de hidtil af saa mange retskafne og indsigtsfulde Theologer gjorde Forsøg paa at forbedre Ungdommens Underviisning. i Religionen, vor forskiellig endog enhver maatte være i Planen, og dens Udarbeidelse, maatte dog medet almindeligt Bifald, blive optagne, dersom man ved at bedømme samme, stedse holdt Forfatternes Hensigt med slige Bøger for Øyne, og derefter prøvede dem. Men saa lægger et Partie hiin Forfatter det til Last, at han i hans Catechismo har udeladt visse forskiellige Lærdomme af dette eller hiint christelige Religionspartie; efterdi de ikke betænke, at det ikke var Mandens Hensigt at lære enten den Lutherske, Reformeerte, eller Catholske Religion, men ikkuns Christendommen. Og tvertimod dadler et andet Partie igien dette, at han i hans Lærebog har indført hans Kirkes adskillige Lærdomme, som efter deres Meening ikkuns hører til Theologien, hvilken de ville skulle være adskilt fra Religionen. Men de ville dømme langt anderledes, dersom de betænkte, at christelige Meenigheder, og Øvrigheder have dog alligevel uden Modsigelse Ret til at fordre, at deres Børn og efterkommende Borgere skal have Kundskab om den Lærdom i Kirken, hvori de ere fødte og opdragne, og at baade Embed og Samvittighed forbinder en Catechismus-Forfatter til at gjøre det til sit Øyemeed, at fornøye sin Meenighed og dens Foresatte. Nærværende Catechismus indeholder, som Fortalen mælder, de Lærdomme, som samtlige Lærere i den Lybek ske Meenighed efter deres Jndsigt og Overbeviisning i pligtforbunden Overeensstemmelse med vor Kirkes Bekiendelses Bøger eragte sig forbundne til at foredrage som guddommelige Lærdomme. Recensenten har, ved stedse at see tilbage paa denne Forfatternes Hensigt, læst samme igiennem, og maae tilstaae, at han endnu ikke har fundet noget fortreffeligere af dette Slags, omendskiønt de fleeste og beste nye catechetiske Verker ikke ere ubekiendte for ham. Hvad den udvortes Form i denne Lærebog angaaer, saa have Forfatterne af vigtige Aarsager, som de sige, seet sig nødte til at følge den sædvanlige Orden i Catechismi 5 Hovedparter, men og tillige søgt at ophæve Uleiligheden ved denne gamle ærværdige Læremaade. Og Recens. tykkes, at de have været meget lykkelige herudi. Denne Maade har ellers i Almindelighed tvende Uleiligheder. Den første, at efter samme bliver det i det første Hovedstykke Discipelen allerede sagt om den Lydighed, som han er en Guds Bud skyldig, hvilken Gud han dog først i det 2det Hovedstykke faaer Kundskab om at være hans Skaber og Herre, Men denne Feil er her fortreffeligen bleven afhiulpen ved den foran Lutheri Catechismo satte Forberedelse, som handler om den menneskelige Attraae til at være lykkelig, om Gud, hans Væsen, hans Egenskaber og hans Gierninger, om Skabelsen og Forsyn des. hvoraf da udledes vores Pligt til at frygte og ære Gud. Men derved kommer man nu atter i en anden Uleilighed, nemlig i den første Artikel igien om Gud og hans Egenskaber &c. og altsaa at tale om een Sag to Gange. Men vore Forfattere vidste ogsaa at hielpe sig herudaf, i det de afhandle disse Lærdomme i Forberedelsen theoretisk, og i den første Artikel practisk. Denne Lærebog indeholder ellers egentligen en dobbelt Catechismi Forklaring. En kort af 70 Sider, og en udførligere, bestemt fornemmeligen for dem, som skal forberedes til Alterens Sacramente, som udgiør 16 Ark. Resens. finder hiin i al dens Korthed dog tillige saa fuldstændig, at han, dersom den var allene at faae, vilde give den Religionens Lærlinge i Hænderne, og denne derimod vilde han desto meere angelegen anbefale de Ældre og Lærerne som den grundigste og udførligste Commentar. De i begge foredragne Lærdomme ere forfattede i en overmaade fattelig, historisk Stiil, og korte Sætninger, hvorved dog, til Lettelse for saadanne Forældre og Skolemestere, som kunde have det nødigt, korte Spørsmaale ere tilføyede i Bredden. Ja dette giør ogsaa Bogen meget brugbar. Men endnu meere det gode Valg af udsøgte, og derhos dog lette, eller - hvilket man snart ikke finder i nogen anden Catechismo - paa en let Maade forklarede Beviissprog; og den smukke Anledning til at give Børn en grundig Overbeviisning og Religionen, saavel ved at vise dem de fornemste og beste Beviser, som og selv ved den Art og Maade, hvorledes Sandhederne hænge sammen med hinanden, og fornemmeligen ved det ugemeen frugtbare Udtog af de bibelske Historier, som alle den christelige Troes Lærdomme staae i saa nøye en Forbindelse med, at de med samme ikkun udgiøre et uadskilleligt Heelt. J Særdeleshed finder ogsaa Læreren i denne Bog ved Slutningen af den de beste Beviser paa vor Religions Guddommelighed, foredragne i saa trængende og kraftfuld en Korthed, som man ikke saa let nogensteds skal finde samlede. Opmærksomme Læsere ville ogsaa med Fornøyelse bemærke ved denne Lærebog, at der i samme ikke saavel blot derved er sørget for Forstanden, men endog overalt for Religions=Lærlingens Hierte, at dens Sandheder, og selv de theoretiske, blive stedse viiste ham fra dens nyttigste Side, d. er i deres Jndflydelse paa Menneskets Forbedring, Tilfredsstillelse og Lyksalighed. Man behager, at eftersee i den udførlige Forklaring, f. Ex. Spørsmaalene 273. 283. 286. 293. 294. 297. 306. 349 og 435, hvilke iblandt Mængden falde Recens i Øynene. Men naar man nu fuld Ved kommen læser det første Hovedstykkes Udarbeidelse, eller Sædelæren, og veed, hvor store disse Vanskeligheder ere, ganske at forklare disse af de 10 Bud, saa maae man ansee det for et virkeligt Mesterstykke, at finde her den christelige Moral ligesaa udførlig, som practisk og brugbar, som man neppe finder i lige Skrifter. J det ringeste har dette Arbeide frem for alle i sit Slags, som ere Recens. bekiendte, dette forud, at den viser de Christne den Viis og Maade, hvorledes de skal komme til at udøve deres Pligter. Det allerfornemste og væsentligste ved Underviisningen i Sædelæren, og hvorom man ligesom i Skolerne, saa og i Kirkerne, dog saa sielden hører noget. Dersom i en Bog, hvori alting er ypperligt, Valget ikke var saa tungt, saa kunde man letteligen retfærdiggjøre denne Dom ved at anføre enkelte Steder. Recens. vilde fornemmeligen dertil udvælge det 1ste 7de, 8de, 9de og 10de Bud. Hvor smukt og riigt er ikke det som f. Ex. er besvaret paa det 179de Spørsmaal. Hvad maae man giøre, for at blive arbeidsom, sparsommelig, nøysom og redelig, Man maae ofte tænke paa Guds befaling derom, paa disse Dyders Fordeele, og paa den Skade, som flyder af disse Pligters Forsømmelse. Man maae lære at kiende Værdien, retteligen at bruge de jordiske gode Ting, og tillige kiende, hvor uvisse og forgængelige de ere. Man maae flitteligen bede om Forstand og Kraft til disse Dyder, søge og bruge Leiligheden dertil, og glæde sig over Bruget og Nytten deraf, Ligeledes det 218. Spørsmaal: "Hvorledes skal vi tage os i Agt for syndig Tale, Man maae ikke tale, uden at overveye, hvad man skal og maae tale. Man maae lære nyttige Sandheder, for stedse at kunne sige noget got, nyttigt og behageligt. Man maae vænne sig til at have Mishag til alle syndige Talemaader, efterdi man derved ogsaa tager sig vare for andre syndige Feil og Laster, og bliver behagelig baade for Gud og Menneskene. Recens vilde gierne vise endnu fleere deslige Steder, besynderligen af det 9 og 10 Bud, hvor den Lærdom om gode og onde Tanker og Begiærligheder meget practisk bliver afhandled, men han maae afbryde. Men dette kan han dogendelig ikke lade være urørt til Forfatternes Ære, at de have søgt, saa meget mueligt, at betage vor Kirkes forskiellige Lærdomme overalt det dogmatiske og polemiske Anseende; imod Vildfarende at anbefale christelig Sagtmodighed i at dømme, og et sandt taaleligt Sindelav; hvorpaa i Særdeleshed det 267. Spørsmaal i den Lærdom om Treenigheden er et roesværdigt Beviis. Alle christelige Forældre og og Lærere, som i deres Hierte bære Omhyggelighed for, at deres Undergivne kunde faae en grundig Underviisning i vor Forløsers salige Lærre, og ikke allene dem, men endog alle voxne Christne i Særdeleshed saadanne, for hvis practiske Underviisning i Christendommen i deres yngre Aar, af Mangel paa Hielpemiddel, som nu ikke mangler, der ikke noksom er blevet sørget for, kan man med god Grund anbefale denne smukke Bog til en daglig Haandbog, for jo meere og meere at voxe i Sandheds Erkiendelse og Udøvelse til Sallighed, af hvis flittige Brug de visseligen skal høste en riig Velsignelse for sig i Tid og Evighed.