Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-01-17
Fra umindelige Tider synes man at have bedømt Tyendets Sag alt for partisk. Altid klagede man over Tjenestefolk, uden at overveie, hvor meget deres Foresatte selv ofte give Anledning til denne Klage. Husbonden vil hellere gjøre sit Tyende aabenbar Uret, end mishage sin kjere Ægtefælle. Selv Patriarken Abraham var i den Henseende en meget svag Mand. Sara, som sikker ikke var den bedste Madmoder, og heller ikke fri for Jalousie, behøvede kun at klage over Haaar, og strax siger Abraham: "Din Pige er i Din Haand, gjør med hende hvad Du finder for godt. Hvad var Følgen af denne Nathue-Ordre, Sara piinte den stakkels Haaar saa længe, til hun maatte løbe sin Vei. Men gaaer det et Haar bedre i vore Dage, Hvor mangen en Ægtemand taaler ikke, at hans Tjenestepige paa det uforsvarligste mishandles, Om hans Kone end er nok saa arrig en Trold, nok saa ubillig i sine Fordringer, nok saa ubehøvlet i sin Adfærd, saa har hun dog i hans Øine altid Ret. Han vil heller skifte Pige hvert Halvaar, hellere løbe paa Politiekamret og blive en Fabel for Byen, end give sin Kone Uret og sin Tjenestepige Ret. Det er paa denne Maade, at Tyendet lige fra Patriarken Abraham indtil Peder Syv er blevet fordærvet ved Huusfædres og Huusmødres egen Brøde. Dets Forædling syntes til enhver Tid at have været Menneskene ligegyldigt. Man har Jnstituter, hvor man søger at forædle Faareslægten; man har Skoler, hvor man bibringer Heste og Pudler et Slags Dannelse og Underviisning; men ingen bryder sig noget om sin Tjenestepiges moralske Dannelse. Ligegyldigt er det de fleste om hun kommer lige fra et Bordel, ligegyldigt om hun har været en offentlig Skjøge. Man trøster sig med, at man efter et halvt Aars Forløb, kan give hende Løbepas. Man behandler hende meget ofte som et Trældyr, knap Føde, ussel Løn, haard Ledfart er alt hvad hun kan vente sig, og dog fordrer man af hende en exemplarisk Opførsel. Hvorledes lønnes overalt de fleste Tjenestepiger paa deres gamle Dage. De forlades af dem, de have trællet for i deres unge og kraftfulde Dage. Kun saa vide at belønne tro Tjeneste og utrættelig Arbeidsomhed. Alligevel vredes man over, at en Tjenestepige, medens hun endnu er ung, foretrækket den fattigste Ægtestand for et Liv, hvis Udsigtebliver med hvert Aar mørkere. - Dersom vore fleste Huusmodre vare taknemmeligere og retsindigere, vilde vore Tjenestepiger ogsaa være det. Man fordrer Troskab af sit Tyende, men Troskab forudsætter Tillid, og denne er en Egenskab, som man ofte savner hos saa mange Huusmødre Selv kiende de saare lidet til Huusholdningsvæsen og Jndkjøb, og bestandig troe de dog, at deres Piger ville bedrage dem. For at bøde paa det de bortødsle til Stads og Fjas, og for at give sig Mine af at de ere meget occonomiske, plage de den stakkels Tjenestepige med utidig Oeconomie, paa staae at hun skulle skaffe Huusholdningsfornødenhederne til ringere Priser end de virkelig ere at faae, og kaste alt for ofte ufortjent Mistanke paa hende Der gives Madmødre, der ikke undsee sig ved at lade deres Pige løbe hele Byen rundt for at faae en Snees Kartofler en Skilling bedre Kjøb, medens de, for at følge Moden, cassere en Hat, der fire Uger i Forveien har kostet dem sex Rigsdaler, og som de neppe have havt tre Gange paa Hver retskaffen Huusmoder vil desuden selv beførge Jndkjøbet af Husets vigtigste Fornødenheder, hvorved der altid vindes betydeligt; hun vil ikke, saaledes som saa mangen en Kjøbenhavnsk Dame, kjøbe Alting i klatte og skillingsviis, og derved maa mangen en Leilighed til Utroskab og Underslæb forebygges. Man fordrer Duelighed af sit Tyende, men hvor mange af vore unge Huusmødre, især af den moderne Opdragelse, forstaae vel at bedømme en saadan Duelighed, J vore Pige-Jnstituter, paa Baller og Assembleer lærer man sandelig ikke denne Konst. Og hvor mange Piger bekymre sig vel om Kjøkkenet saalænge de ere i deres Forældres Huus, Nei, her have de ganske andre Ting at tænke paa end Madlavning og Jndkjøb. Herer det Cramerske Romaner og Kotzebueske Comoedier, ikke Lofts og Møllers Kogebøger, man studerer. Haandværks=Døttre lære at brodere, spille paa Claveer og pluddre Fransøsisk, men holde sig alt for gode til at smudse deres superfine Hænder paa en Gryde eller give sig af med saadanne gemeene Forretninger, som at lave en god Ret Mad. Naar nu saadan en Gaas bliver Huusmoder, hvad forstaaer hun sig da paa at bedømme en Piges Duelighed, ja, hvad forstaaer hun sig paa at omgaaes hende, Hendes Tjenestefolk tabe al Agtelse for hende, fordi de føle hendes Uduelighed til at bestyre en Huusholdning; hun røber ved alle Leiligheder sin Uvidenhed; hun indfører en utidig og derfor skadelig Oeconomnie. Den kjere Ægtemand, som anseer denne enfoldige Skabning for sit Kjøns Mønster, holder med hende ved alle Leiligheder, bifalder hendes Daarligheder, og medvirker selv til at gjøre hende end mere udnelig til sit Kald. Det er under et saadant Regimente, at endog de bedste Tjenestepiger blive fordærvede og forvænte. Man fordrer Reenlighed og Ordentlig hed af Tjenestepigen, men hvad er det for et Slags Reenlighed og Ordentlighed der hersker i saa mangen en Familiet. Atlaskes Gardiner og J. Sækker, Gulde saa hvide som Elfenbeen og Underskjørter saa sorte som Kakkelovnen, Toiletter af Mahognie, og Strømper som maa stoppes hver anden Dag, kort sagt: buten blank binnen krank, som Holsteneren siger, det er med faa Ord den moderne Reenligheds Caracteristik. Om Ordentlig heden vil jeg ikke engang tale. Kan der vel herske Ordentlighed i et Huus, hvor Konen har nok at tænke paa sin Stads, hvor Børnene overlades til sig selv, hvor man gjør Nat til Dag og Dag til Nat, Og hvor mange saadanne Huusholdninger finder man ikke i vore Dage? Hvor mange flere vil man med Tiden ikke træffe, naar vore Døttre fremdeles skulle opdrages til Stadsmøer og afholdes fra enhver huuslig Syssel, Man fordrer Føielighed og Agtpaagivenhed. Men hjemler de fleste Huusmødres Adfærd da ogsaa altid Ret til denne Fordring, Den ene er for hovmodig mod sine Tjenestefolk, den anden gjør sig for gemeen med dem. Mangen en Madmoder er aldrig gladere, end naar hun kan høre Sladder og Bagvaskelse, og nedlader sig til at tilbringe hele Timer i sin Piges Selskab. Naar der da engang kommer en Kurre paa Traaden, saa bliver Tjenestepigen stud. Madmoderen vil nu gjøre sine Rettigheder gjeldende, men for seent. Hun har allerede selv forskjerdset al sin Agtelse ved at gjøre sig alt for gemeen. Andre er urimelig strænge, for ikke at sige høist grusomme, mod deres Tyende. De gjøre sig ingen Samvittighed af at holde Bog over enhver skrattet Theekop, Flaske eller Tallerken, som deres Tyende af Vanvare slaaer itu, og formere saaledes en Regning, som, naar en fattig Pige forlader sin Tjeneste, langt overstiger hendes Fjerdingaarsløn. Der er næsten aldeles ingen Tvivl om, at Hovedaarsagen til Huustyendets Vanartelse maa søges hos Huusmødrene, og saalænge som de fleste af disse ikke ere som de bør være, er det ubilligt at klage over Vanskeligheden i at faae gode Tjenestefolk. Men beklageligt er det, at man ikke tilbørlig synes at indsee, hvor vigtig en Jndflydelse Tjenestepigerne, især i det borgerlige Liv, have paa Børneopdragelse. J Børnestuen, Pigekamret og Kjøkkenet lægges den første Grund til Usædelighed hos den oproxende Mø. Her indsuer hun allerede som Barn, i fordærvede Qvinders Selskab, den moralske Gift, der siden befordrer hendes Udartelse.