Københavns Adresseavis, 1796-02-23
Uagtet Underskrevne aldrig har yttret noget offentlig Ønske i Publikums Navn, følgelig Avis Avertissements, Svadas- og Tilskueres o. s. v. Opfordringer og Jnd= og Udfald, fra denne Side betragtet, ikke kunde æske noget Svar, har han dog for Venner, Bekiendtere og i Selskaber aabenhiertet, ofte biefaldet det Ønske at see Dyvekes Forestilling igientaget, og ved de fleste af disses tilkiendegivede Længsel efter samme, troet sig opfordret at andrage dette Ønske for Vedkommende: saa at han, for ikke at blive mistænkt at frygte for offentlig at forsvare sin Mening, eller at have tilkiendegivet et Ønske, han ikke offentlig tulde være bekiendt, nu troer sig forbunden at aflægge følgende Troens Bekiendelse: 1) Han troer, med Hr. Etatsraad Bartholin Eicheel, at Theater Publikum ikke allene er indskrænket til Kiøbenh. Theater Publikum, men at mange, ret mange udenbyes Familier, som neter Davekes Rygte, for en stor Deel lokkede til Hovedstaden, ogsaa bor regnes dertil. 2) Han troer, at Mad. Preisler kan spille Sigbrittes Rolle, til upartiske Kienderes biefald. 3) Han troer, at Theater=Publicum Stemme ikke bestaaer i nogle nindbudne, uvalgde Representanteres Videtur, og er overbeviist at næværende Kongel. Direction vil, hverken efter Avis Avertissementer, Svadaer, eller Tilskuere bedømme Publikum. Gudernes Navne og deres Torden og Lyn, skrækker i vores i Oplysning tiltagende Tider, ikke meere, kun deres veldædige Jndflydelse forskaffer dem frie Tilbedere. Naar Stada fremdringer, falske, skurrende Toner, da er hun en Pendogudinde. 4) Han troer, at en anonom Foreskilling, saavel som anden Aandsprodukt Meddelelse, som oftest tilkiendegiver Beskedenhed; Navnsfremsættelse uopfordret, forraader tvertimod, megen Selvtillid, og Forfatteren undgaaer sielden den Mistanke at have villet imponere. I det mindste opflammes den fæle Partie Aand mindre, ved Anonimitet. - Det er rigtigt nok, som Svada siger, Aandsp. odukter, skal ikke blot tælles, men veies men Svada har aldeles forglemt, at Navne her hverken bor tælles eller veies. En Heiberg og en Bartholin Eicheel, see vi at have aflagd virkelige Prøver paa denne Beskedenhed. Endnu troer Underske, sig forpligtet offentlig at sige Mad. Rosing, sin personlige, uskrømtede Taksigelse for den Kunst hun saa heldig anvendte i at spille Sigbrits Rolle, uagtet hendes Situation var hende imod, og nødvendig maatte genere hende. Hendes Anmodning til Mad. Preisler hæver hende i øvrigt over al Mistanke af ussel Jalousie, og giver mig og andre Ønskende af Theaterpublikummet, den Forvisning at see vore Ønsker opfyldte, saasnart det bliver Directionen formedelst andre Bestemmelser mueligt. Manges Navne Underskrift, ville være upassende: Directionen vilde desuden kunde forskaffe sig sikkrere Efterretning end denne, og veie alt, paa Kundskab og Retfærdighedens Vægtskaal. F. C. Wedel Jarlsberg. M. C. Bruun, som i Ugebladet Svada offentlig har beskyldt Forfatteren af Opfordringen til Skuespillerinden Mad. Preisler i Adresseavisen Nr. 30, at have villet legge Publikum, at have skrevet Dumheder o. s. v. indstevnes herved for det hele store Publikum, som kan læse og skrive, ja som ikkuns kan høre det andre forelæse, enten at beviisliggjore sine formeenlige kaade, ublue, usandfærdige Fremsætning og beskyldninger eller og lide Dom i Følge sund Menneske Forstands 18 Bydende. Videre Deduction af Sagen og dennes Paastand forbeholdes under alle Reservationer til behørig Tid og Sted, naar samme skulle udfordres. J øvrigt er M. C. Bruun ligesaa anonym for Forfatteren af Opfordringen (thi han kiender han ikke) som denne er det for ham. De ere at ansee som 2 Personer der begge navngive sig Sandhed, over hvilke Dom skal fældes, hvem der er den ægte: beage deres Aandsproduere ligge Dommeren for Øine: Med Navne har den upartiske Dommer intet at bestille. Skulle M. C. Bruun derimod tro sig beføiet til at indstævne Opfordringens Forfatter for LandsLov og Ret eller forlange, at giøre hans personlige Bekiendtskab, da skal Opfordringens Forfatter i begge Tilfælde ikke et Øieblik, hverken dølge sit Navn eller skiule sin Person.