Ribe Stifts Adresseaviser, 1844-10-14
J Helliggenhafen har nylig tildraget sig følgende sørgelige Begivenhed. Den omtrent 15-aarige Søn af en derværende Avlsmand, som kjørte Korn ind for en Anden, kom med en belæsset Vogn til Byen og mødte derved sin yngre, omtrent 11 Aar gl. Broder, der bad ham om at tage ham op paa Hesten. Den ældre Broder afslog dette Forlangende; men en forbigaaende Arbeidsmand overtalte ham til at opfylde Broderens Begjæring, og hialp denne oppaa Hesten. Under Ridtet taber han imidlertid Ligevægten, falder af og bliver kjørt over af Læsset. Nogle Timer derefter opgav han Aanden. Da man bragte den døende Dreng ind i Huset til Forældrene, stode disse netop hændervridende om deres 5-aarige Datter, der var falden i en Møddingspøl og tilsyneladende død trukken op af den. De ulykkelige Forældres Smertesskrig ved Synet af den lemlæstede Søn skal have kaldt Datteren tillive igjen, og om hendes Helbredelse er der nok Haab. Den yngre Søn derimod er, som allerede meldt, død, og den ældre Broder skal Skrækken, efter Sigende, i den Grad hve indvirket paa, at han har faaet Mund klemme. (Hus. Ugebl.) Fra Tønder skrives under 5. Okt, i Dannevirke: Skjøndt det kommer noget sildigt, saa vil det dog være interessant at erfare, at af alle dem, som her og i Omegnen anstrængede sig for at modtoge Kongen under Allerhøistsammes Gjennemreise og Ophold her, vare der Jngen der kunde hamle op med Beboerne i Lygum Sogn. Disse gode Bønder, som ernære sig ved Agerbrug og Qvægavl, ere fremstaaede og have givet Landets øvrige Bønder et Exempel paa hvorledes en slesvigholsteensk Hertug bør modtages. Men de havde ogsaa deres Præst i Baghaanden, som gjennem et Par ellers vakkre Piger, der ere vundne for den "tydske Religion, kunde uddeele gode Raad. Paa Rygtet om Majestætens forestaaende Besøg i Sognet lode Beboerne en stor slesvigholsteenske Fane male hos en Maler i Vimmersbølhvormed Mændene kom ridende Kongen imøde. Hver af de Ridende havde desuden et lidet slesvigholsteensk Flag. Det er ikke let at gjærte, hvad Hs. Majestæt har tænkt ved dette naragtige Optrin, som kun var en ringe Æresbeviisning af danske Bønder for en dansk Konge; men naar Fanatismen og Dumheden gjøre Staldbroderskab med hinanden, saa lader der sig intet Fornuftigere vente. For at mildne det Krasse i Synet af disse Oprørs-Emblemer havde man reist en Æresport. Ved denne stod Faderen til de omtalte Piger og hilsede Kongen ved Ankomsten. Unser Herzog, König Christian der Achte lede, Hurra!" Overhoved var det taget til Rettesnor, at kun saadanne Personer maatte nærme sig Majestæten, som kunde bryde i det tydske Sprog. Men hvad skeete? Kongen og Sutte talede Dansk, og Sognefogden svarede paa Dansk, hvilket man antager, var mest tjenligt, eftersom han næppe kan Andet. Forhaabenlig vil imidlertid en saadan Malheur ikke mere indtræde, hvis Hs. Majestæt atter engang skulde gjæste Lygum Sogn; thi hvad Præsten ikke har kunnet tilveiebringe for Danskhedens Udryddelse i Lygum, det skal den ny Degn nok sørge forMan praler allerede af, at Børnene ere tvungne til at tale Tydsk, forsaavidt de kunne radbrække derpaa, hvilket maa ansees for et stort Fremskridt siden Paaske d. A., thi længere har den ny Degn ikke været ansat. Sal. Junker underviste nogle Timer ugenlig i det danske Sprog; men nu har dette en Ende.