Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-11-09
Dette gyldne Tankesprog finder man Keiserne August og Vespasian at have hyldet. Grækerne, fra hvilke Sententsen vel forskriver sig, have og kjendt Sætningens Værd. Fader Arstoteles lærer os dette ved en figurlig Omskrivning, der ordlydende haves oversat, den Dag i Dag er, ved et vist Danske Ordsprog, som jeg ei for udkramme. Tydskerne have en ordret Oversættelse af mit Motto i deres Eile mit Weile. Men - nu hedder det, paa sine Steder, omvendt, Festing festinanter, Ved at skue og føle det evige Hastværk af en blandet Hærskare Agende, Ridende og Gaaende (eller rettere: Løbende, saa raskt som fordum Asabel eller Jehu kom afsted, skulde man let fristes til at troe, det galdt enten om et Veddeløb, eller om en Gjordemoder *) at hente, eller at der var Jldløs, eller og at - Hannibal var ad portas. Hvorfor ikke det forstaaeligere, udtryksfuldere, Jydske: Fostermoder, Men - ved billig kold Eftertanke sporer man snart, at Jilværket, for en stor Deel, kan vel rettest betegne en fortrinlig Jndustrie, af det Slags, som Makrokianerne (i fornøielig Jhukommelse) Niels Klims Underverden brugte. Kun Skade, at denne Contrask af "Ne qvid nimis er ikke tilskaaren efter Gamles eller Krøblingers Tarv, Der hører Konst til for disse at undvige Stød, eller endog Lemlæstelse, allerhelst, hvor Gadernes For toge ere smalle, og, oven i Kjøbet, beplantede med Trapper og Sælgeqvinder, Sat sapienti, Og – har man endog, heellemmet, overstaaet denne og flere Dagens Trængsler, og indbilder sig, at den af Digtere besjungne Nattero skulde godtgjøre (især Patienters) Lidelser, saa sørger en Classe af aarvaagne Medmennesker for, i et Oldtidsdigterie og Oldtidslandsbydegnetone, at slaae en Streg over dette pium desiderium, netop, som Tanian, i hans overjordiske Reisebeskrivelse, efter General Tomopoloks Fortolkning, skildrer denne Synderlighed. P. M. Nødskov. Forprang. Aldrig synes vort Fædreneland at have havt saa stor en Mængde Prangere, som netop i vore Dage. Endog Folk, som eie Tønderguld, undsee sig ikke ved at give sig af hermed. Ulykkelige Tider, hvori der næsten drives Forprang med alle Articler, lige fra Fødevarer til Comoediebilletter! Det skadeligste Slags Prangere ere imidlertid de Valbyeske. Deres Bestemmelse er at ernære sig som Agerdyrkere, men de bryde sig kun lidet og Plougen, opkjøbe alt, hvad de kunne faae af Fødevarer, og opskrue Priserne for den fattige og trængende Deel af Landets, Jndbyggere. Man paastaaer, at de have Commissionairer blandt Bønderne selv rundt omkring i hele Sjælland, og disse opkjøbe for dem alle muelige Levnedsmidler. En saadan Valbyesk Commissionnair har nylig betalt 8 Mk. 4 s. for Stykket af et Partie Gjæs, og heraf kan man slutte, hvor meget de bidrage til end mere at fordyre de særdeles høie Priser paa Livets første Fornødenheder, Prangernes Antal tiltager dagligen, og tilsidst ville kun faa Bønder komme til Torv med deres Fødevarer, Val byerne have endog for ikke længe siden drevet det saavidt, at de ved sidste Kjøgemarked holdt paa Landeveien og opkjøbte der, alt hvad Bønderne kom kjørende med. Hvor megen Umage det end i visse Henseender vilde koste at standse disse for hele Landet saa skadelige Misbrug, saa troer jeg dog, at der maatte kunne udfindes Midler til at forekomme, det daglig overhaandtagende Forprang. Ved at bestemme en anseelig Mulct for Overtrædelser af den Natur, og især ved at holde et vaaget Øie med Valbyerne, vilde man, om just ikke udrydde, saa dog i det mindste betydelig kunne formindske saadant Forprang. Gives der i øvrigt nogen Gienstand, som fortjener. Vedkommendes Opmærksomhed, saa er det sandelig denne.