Københavns Adresseavis, 1769-09-05
Krigen udbrød immer paa nye igien imellem begge Staterne, hvorved Genueserne immer satte sig fastere paa Corsica. Da Gregorius I. ved sin Excommunication imod Friderich II. gjorde de fleste Jtalienske Stæder affældige fra ham, holdt Genua med Paven og Pisa med Keiseren. Pisanerne optoge ved Lomello to Kardinaler og mange Biskopper, som vilde reyse til den af Paven udskrevne KirkeForsamling. Men kort derpaa tabte de en vigtig Søe Trefning imod Genueserne. Ved Gibellinernes og Guelfernes vedvarende Krige i Jtalien, spillede Saracenerne Mestere paa det Middellandske Hav. Keiseren maatte endelig lade sig befalde at giøre et Korstog til det Forjettede Land. Den Excommunition, i hvilken han var sat, og hvilken Paven endog havde ladet forkynde indtil dette langt borteliggende Land, gjorde dette Tog for den største Deel frugtesløs. Han sluttede en Stilstand med Sultan Saladin af Ægypten paa 10 Aar, efter hvilken de Christne skulde beholde Jerusalem, og traf ogsaa 1230 med Abuislac, en Saracenisk Fyrste af Africa, et vist Reglement ihenseende til Øen Corfica. Endelig udbrød Krigen paa nye 1282 imellem Genua og Pisa, i hvilken denne sidste Republik blev saa svekket, at den 1288 maatte slutte Fred paa haarde Vilkaar, og overlade Corfica til Genueserne. Bonifacius VIII. om hvilken man siger, at han snappe de den Pavelige Værdighed som en Ræv, regierede som en Løve, og døde som en Hund, efterdi han skal være død rasende, og ædt Kiøbet af sine Arme, var en uforsynlig Fiende af Gibellinerne; saaledes kaldte man dem, som toge Reyse rens Partie og handthævede hans Rettigheder imod Paven, og hans Tilhængere. Hvor stort hans Had var til dem, det viiste han i følgende Opførsel imod Erkebispen af Genua, som var en Gibellin. Da han engang paa en AskeOnsdag vilde lade sig indaske af den hellige Fader selv, saa kastede Paven, i Stedet for at strøe Aske paa Hovedet af ham med de Ord: Du er Jord, og Du skal blive til Jord igien; ham en heel Haandfuld Aske i Ansigtet, og sagde: Betænk, at Du er en Gebellin, og at Du som en Gibellinskal forvandles til Aske igien. Han ansaae Sardinien og Corfica, som den Pavelige Stoels Eiendom, og gav 1297. degge Øerne til Lehn bort til Kong Jacob U. af Arragonien, da han havde afstaaet sin Rettighed til Sicilien til Fordeel for Huset Anson, og havde givet sin Fætter Jacob de Balcariske Øer igien. Men Genueserne brøde sig ikke om denne Forlehning; de beholdt Corsica. Den slette Regierings=Form af Genua, de hyppige Stridigheder imellem Adelen og Folket, saavelsom og Hadet imellem de da værende Gibelliner og Guelser svekkede Staten, og foraarsagede mange Forandringer i Regieringen. Jmellem Gibellinerne og Guelserne udbrød paa nye en stor Strid 1394. Guelserne søgte endelig undenlandsk Hielp, og underkastede sig 1396 Carl Vl. af Frankerig. Han lod Staten strax tage i Besiddelse ved biskoppen af Meaux, lod den regiere ved en Stadtholder, og 1398 forsone begge, Parter med hinanden. Elleve Aar derefter sloge Genueserne alle Franzoser ihiel, og underkastede sig Marggreven, af Montferrat; men ham vare de ikkun underdanige i 4 Aar, og udvalgte sig derpaa atter en egen Hertug af deres Adel, indtil de 1421. begav sig i Hertugen af Mayllands Beskyttelse. Ved disse ofte forefaldende Regiments=Forandringer søgte Alphonsus V. af Arragonien 1420, at bringe Corfica til sig, som var foræret hans Huus af Benedict VIIl. Han borttog Calvi paa denne Øe, og beleyrede Bonifacio. Genueserne undsatte dette Sted, indtoge og Calvi igien, og fik endog 1435. Kongen, tilligemed hans Brødre, Kongen af Navarra og Stormesteren af St. Ja cobs Orden fangne i et Søeslag. Hertugen af Mailand løslod dem uden Løsepenge, hvorover Genneserne affaldt fra ham, og jagede hans Besetning ud af deres Stad. Men Alphonsus blev ved at bekrige Genueserne, og tvang dem 1444 til Fred og til at love, at levere ham aarlig et Guld=Bekken til Tegn paa deres Underdanighed. Ved en nye Uenighed i Genua, imellem Husene Adorno- og Fregoso, bragte dette sidste, for at hævne sig paa hiint, Genua atter igien 1458, under Fransk Herredømme, fra hvilket Staden 3 Aar derefter befriede sig, og underkastede sig Hertugen af Mailand af Huset Sforzia. Da Ludvig Al. bemægtigede sig dette Hertugdømme 1499, saa maatte ogsaa Genua underkaste sig. Men Genneserne dreve alle rede Franzoserne ud igien 1506, og gjorde en Farver, ved Navn Paolo di Novi til deres Hertug. Men Ludvig Kl. vandt endnu i samme Aar Genua tilbage igien, lod Halshugge den nye Hertug, og vilde forvandle hele Staden til en Steenhob for dens ofte igientagne Rebellioners Skyld, hvilken Ulykke dog blev afvendt formedelst mange tusinde Børns ynkelige Graad og Klagen, som Genueserne skikkede ud imod Kongen. Saa ofte Genua siden affaldt igien saa ofte blev det atter undertvunget af Ludvig og hans Efterfølger Frantz den 1ste, indtil Andreas Doria satte sit Faderland i Frihed 1528, da Frankerigs Kræfter ved Keiser Carl F. vare saa meget blevne svekkede, og indrettede den Genuesiske Regiering paa den nærværende Fod. Jmidlertid havde Genneserne, efterat de vare blevne allene Herrer over Corfica, paalagt Jndvaanerne et haarde Slaveries Aag, og i visse Maader overgivet Øen under Opsigt af deres Georgiusbank. Jndvaanerne grebe vel ofte til Vaaben, for at afkaste dette Aag; men da de ingen dueligere Anførere havde, saa bleve de snart undertvungne igien; og de, som denne Undertrykkelse faldt utaalelig, saae sig satte i den bedrøvelige Nødvendighed, at reyse ud i fremmede Lande og gaae i fremmed Tieneste. Jblant disse var Sampietro di Bastelica. Han blev opdragen i Huset hos Cardinal de Medicis, som var en Nepot af Pave Clemmens VII. Han blev Corsernes Oberst i Frankerig, tiente Franciscus den 1ste i Jtalien, og gjorde sig meget berømt. Efter denne Konges Død gik han atter til Corfica, og ægtede sammesteds Vannina, som var Arving til Huset Ornano, fra hvilken Tid af man gemeenlig kaldede ham Sampietro di Ornano. Da Henrich Il. af Frankerig trolig fulgte sin Faders Grundsætninger, at nedsette det Østerrigske Huus i Tydskland og Spanien fra dets frygthare Magt, hialv Republiken Sieng imod Spanien og det dermed forbundne Genua, saa overtalede Sampietro Henrich Il. at hævne sig paa Genua, som saa ofte havde affaldet fra Frankerig, og at befrie Corfica fra sammes Tyrannie. Sampietro havde endnu et særdeles Had til Genua. Efter hans Tilbagekomst fra Frankerig, gjorde hans Rigdom og Corsernes Kierlighed ham mistænkelig for Genneserne. Deres Gouverneur Spinola beskyldte ham for en Correspondence med begge de Franske Gesandtere, hvilke Frantz l. afsendte til Constantinopel, men som ved hemmelige Mordere bleve ombragte i Jtalien, da Spanierne havde udspioneret deres Afsendelse. Spinola fordrede Sampietro til Bastia, hvor han skulde holdes saa længe fangen, indtil Frankerig befriede ham ved Penge og Forbøn. Da nu Carl V. og Henrich Al. bleve forligte af Paven 1553, ihenseende til Siena, og begges Tropper maatte forlade denne Stat: saa gav Henrich hans General Paul de Termes befaling, at sette over til Corsica, og at bringe denne Øe under Frankerigs Herredømme, ved Hielp af den Tyrkiske Flode under Dragut, som allerede foruroligede Kysterne af Sicilien, Neapolis og Sardinien. Termes bemægtigede sig strax Havnen og Festningen St. Fiorenzo; Dragut med sine Tyrker bombarderede San Bonifacio, som overgav sig efter nogle Storme, og Sampietro, som fik sterkt Tilløb af sine Landsmænd, indtog Aaccio; og saaledes blev næsten den gandske Øe erobret indtil paa Calvi nær. Men Franzosernes Lykke havde en Ende ved Dragts Bortgang. Genna fik en anseelig Hielp af Carl V. med hvilken den Gennesiske, General Doria ankom for San Fiorenzo, og efter en lang Beleyring erobrede samme igien. Termes, som imidlertid havde staaet forskandset i Oletta imellem Fiørenzo og Ba stig, saae sig nødt til, at trekke sig over Biergene til Aaccio, og af Penge=Mangel at aftakke sine fleste Folk. (Resten følger.)