Viborger Samler, 1831-09-29
J Begyndelsen af de Deputeredes Møde den 16de Septbr. havde Præsidenten Umage med at overtale Medlemmerne til at indtage deres Pladser; man trængte sig sammen om Ministrenes Sæder, sandsynligviis for at erfare Noget om Polens Tilstand. Efterat man havde adlydt Præsidentens Opfordring, skulde Handelsministeren just indbringe et Lovforslag, der, ved at omfatte Departements= og Municipalraadenes tilkommende Rettigheder, kunde giøre Fordring paa den almindelige Opmærksomhed. Men det blev umuligt at følge Ministerens Tale, da General Lafayette traad ind i Salen; mange Deputerede forlode deres Bænke og begyndte Samtaler, der overdøvede Ministerens Stemme. Nu besteg Hr. Mauguin Talestolen med den bemærkning, at Frankrig i de sidste tre Dage havde erholdt tvende Efterretninger, hvoraf den Første - Belgiens Romning - bragte det til at studse, og den Anden Warschaus Overgivelse - opfyldte det med Smerte. Han vilde den næste Mandag (19de Septbr.) fordre Regnskab af Ministrene over disse tvende Gienstande. Herpaa reiste Udenrigsministeren sig fra sit Sæde og svarede: "Strax, om De vil, Kun 24000 Polakker have forsvaret Warschau, andre 36,000 befandt sig i Podlachien. J Warschau hersker Orden." Nu besteg General Lafayette Tribunen og sagde: "Enhver veed at Kammeret har overgivet Ministerraadet Bonskrivter og en fransk Jntervention til Fordeel for Polakkerne; jeg venter altsaa paa Mandag at erfare, hvad Notice Ministrene have taget af Opfordringen til at standse de af Preussen udøvede Fjendtligheder. Polen vil ikke gaae under, naar ikke Frankrig samtykker der; men man maa tage mere determineerte Forholdsregler især med Hensyn paa Preussen. Denne Stat har givet os Anledning til mange Klager; jeg spørger for Exempel Udenrigsministeren, om det er sandt, at en af hans Courerer er under Paaskud opholdt i tvende Maaneder. Jeg spørger ogsaa, om det er sandt, at det polske Gesandtskab er af den franske Regjering og den engelske Ambassadeur opfordret til at beflitte sig paa Moderation og intet almindeligt Slag at vove, fordi den skeete Jntervention ikke kunde vare i 2 Maaneder, og at Polen efter den Tids Forløb vilde høre til den store europæiske Familie. Disse tvende Maaneder ere forløbne, og jeg veed ikke, hvad der er gjort, for at opfylde dette Løvte. Jeg anfører dette Factum som en Retfærdiggjørelse for den polske Regjering og Generalissimus, der maaskee har fæstet Troe til disse Løvter og viist den dem anbefalede Moderation." Nu erklærede Grev Sebastiani, at han for Øieblikket ikke kunde svare. General Lafayette vedblev: "Ere mine Angivelser ikke rigtige, saa kan de strax sige det." Forgiæves opfordrede over 200 Stemmer Ministeren til at tale; han vedblev sin Taushed, og Hr. Guizot bevirkede, at man gik over til Dagens Orden og udsatte Discussionerne over det polske Spørgsmaal til næstkommende Mandag den 19de. Denne Dag vil sandsynligviis afgjøre Ministeriet Periers Skjebne, og man kan vente, at der, hvis det ligger under, vil blive affordret Dhrr. Perier og Sebastiani er strængt Regnskab for den Ligegyldighed, hvormed de have ladet Europas Bolværk mod den store Colos Østen falde. Oppositionen mod Ministeriet finder især en stærk Støtte i Nationens almindelige Forbittrelse mod den preussiske Regjering, der beskyldes for at have opoffret sit Lands og Europas Sikkerhed for aldeles personlige Forhold. Hollands, Sardiniens og Spaniens Rustninger vedligeholde hos Folket den Mening, at det forenede Europa blot har villet oppebie det gunstige Øieblik, for med samlet Magt at kaste sig over Frankrig.