JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-20
Jndenlandske Efterretninger. Udtog af en Skrivelse fra Jylland, dat. d. 10 Sept. Af Nyt veed jeg intet, uden at man i Vendsyssel bruger Bukkeblade, som seitørres i Luften og skæres fiint, og derpaa blandes mellem Røgtobak, halvt af begge Deele. Det giver en god Pibe Tobak, som lugter behagelig. Man begynder nu i Sielland i Sæbyegaards Amt at mønne Husene, i Stedet for med Tang eller Græstørv, med Senegræs, hvilket med Harven samles paa den pløiede Ager. Senegræs er dertil ligesaa varig som Tang. Man begynder ligeledes i samme Egn at slaae Vand paa Kleverfrøet Dagen for det saaes, hvorved det stærkt trynder ud og hastigere spirer. Naar det har indsuet Vandet og synes at være tørt, blandes Frøet stærkt med Sand, og det kan da uden Skade udsaaes med den fulde Haand, hvilket er beqvemmere end den sædvanlige Maade med tre Fingre. Landmanden klager meget over Priserne paa Bygget; i Kallundborg vilde man neppe give 8 Mk. for Tønden af det ny Byg.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-20
Af en til Hs. Maj. Kongen indkommen Rapport af 15 Aug. fra General Krogh erfares, at han har foranstaltet et Jndfald i Sverrig paa to forskjellige Steder, det ene over en Fjeldstrækning, der skiller Jemteland fra Norge, og det andet fra Nøraas ind i Heriedalen. Anføreren for det første Corps, Major v. Coldevin af det første Trondh. Jnf. Reg. har hæderligen fuldført den besværlige March over det 7 Norske Mile lange Grændsefeld. Paa hans March øinedes kun en Fortrop af et større fiendtligt Corps, som efter Sigende vilde have hjemsøgt Færen og retirerede, da den blev vore Tropper vaer. Majoren tænkte at komme d. 11te om Aftenen til Stav, 1/4 Miil fra Duve Skandse, som han foresatte sig at rerognosere og om mueligt at tage. Det Locale havde for det første ikke tilladt ham at medtage mere end 2 Amusetter og 6 Haandmorterere. - Oberst v. Bang var paa to forskjellige Veie faldet ind med sit Corps, som han havde deelt i to Dele, hvoraf han anførte den ene og Major v. Krabbe den anden. Et fiendtligt Compagnie, som undkom med Nød og Neppe, maatte tilfærdigen forlade sit Maaltid og efterlade adskilligt. - General v. Krogh troede, efter Omstændighederne, at kunne ansee Provindsen Herjedalen, som indtaget, og erindrede derhos, at Heriedalerne vise sig meget velsindede mod de Norske, saa meget mere som al Eiendom respecteres, og ingen Requisitioner skee uden mod Betaling eller Beviser.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-20
Kjøbenhavn, den 19de Septbr. Hs. Majestæt Kongen har allernaadigst behaget at udnævne Hr. Conferentsraad og Ridder af Anna Ordenen von Qvalen i Kiel til Storkors af Dannebrogen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-20
En Convoi af 104 Seilere under Bedækning af 2 Engelske Fregater, 4 Brigger og 6 armerede Skibe er den 18de d. M. gaaet Nord efter igjennem Beltet, paa den ene Fregat nær, som gik til Ankers Norden for Nyborg. Norden for Sproge ligger 1 Orlogskib, 1 Fregat og 2 Brigger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-20
Spanien. (Af Brun Juuls geographiske Haandlexicon.) Det grændser mod N. O. og N. til Frankrig, og det biscayiske Hav, mod V. til det atlantiske Hav og Portugal, mod S. til det atlantiske Hav, Strædet ved Gibraltar og Middelhavet, og mod O. til Middelhavet. Det er fra O. til V., eller fra Forbjerget Creus til Cap Finisterræ 135 Mile langt og fra S. til N., eller fra Pynten ved Gibralter til Forbierget Penas 118 Mile bredt, det har et Fladeindhold af 8868 Qvadratmile, en Folkemængde (i Aaret 1801) af 2,300000 og en Befolkning af henved 1049 Mennesker paa Qvadrat len. – Spanien er for det meste et bjergigt Land. Den vigtigste og største Bjergstrækning er Pyrenerne, der skille det fra Frankrig. Fra disse Bjerge strække sig Arme næsten over hele Spanien.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-20
Foruden denne store Bjergstrækning gives her endnu to andre. Den ene i den nordlige og nordvestlige Deel begynder ved Cap Finisterræ og indbefatter de galligiske og asturiske Bjerge. Armene Sierra de Pico, Sierra de Leone o. fl., ere Deele af denne Bjergkjede, der løber næsten ligge til Pyrenæernes nordvestlige Ende. Den anden i den sydlige Halvdeel af Landet, begynder i Portugal og indbefatter de andalusiske Bjerge Sierra Morena, Alpujaras, Sierra Navada, Sierra de Ronda o. s. Ogsaa denne strækker sig langt ind i Landet. J Midten gives færre Bjerge og flere Sletter, men ogsaa der er Landet dog mere ujevnt end fladt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-20
Man regner at Spanien har omtrent 250 store og smaae Floder. Men for et saa stort og et saa bjergigt Land er dette Antal meget lidet, saa meget mere, som kun meget faa ere af nogen betydelig Størrelse. De vigtigste ere: Mino, Duero, Tajo og Guadiana, som løbe gjennem Portugal, og falde ud i det atlantiske Hav, Guadalqvivir, som i S. V. falder ligeledes ud i det atlantiske Hav, og Ebro, som i den nordostlige Deel falder ud i Middelhavet. Af egentlige Jndsøer gives endnu færre, ligesom Landet overhovedet ikke er overflødig forsynet med Vand, hvilket stundom er saa meget føleligere, som det ikke sjelden paa visse Aarstider ikke regner i flere Maaneder. Luften er meget forskjellig efter Egnenes forskjellige Beliggenhed. ModS. og ved Kysterne af Middelhavet er Luften varm og fugtig, mod N. mere kold og tør, men næsten overalt gives en for Sundheden ikke gunstig Afverling af kold Bjergluft, heed og indklemt Dalluft, og fugtig Skovluft. J Dalene og paa Sletterne er Sommeren især i den sydlige Deel næsten utaalelig heed, og dog følger ikke sjelden paa en saa varm Dag en meget kold Nat. Denne stærke Hede, den pludselige Afverling af Varme og Kulde, Mangel paa Regn og ofte ogsaa Mangel paa godt Vand, gjør det Spanske Clima mindre sundt, og foraarsage at Jndbyggerne sjeldnere naae høi Alder end i de nordligere Lande. Have disse Aarsager end ikke frembragt de smitsomme Sygdomme, som i den senere Tid have hjemsøgt Spanien, saa have de dog unægtelig bidraget til Smittens lettere Udbredelse og Sygdommens vanskeligere Udryddelse. Vinteren er meget mild i de lave og sydlige Egne, hvor det meget sjelden fryser. J de høiere og nordligere Egne derimod, er Luften omVinteren ofte ligesaa kold og skarp som mellem de tyrolske Fielde. Mange Bjergtoppe ere og bedækkede med Snee hele Sommeren igjennem. Solano vinden, eller som den ogsaa kaldes Medina, blæser fra Africa, er qvalm og usund. Fra de galliziske Bjerge blæser en kjølig og forfriskende Vind, som Spanierne kalde Gallego. J mange Egne beholde Træerne deres Løv hele Aaret igjennem, og der, hvor de fælde Løvet, begynde de dog i Januar maaned at springe ud igjen. Allerede i Julii Maaned ere Druerne modne, og man vilde kunde høste to Gange om Aaret, hvis Sæden ikke laae saa længe i Jorden, en Følge, der vel ligesaa meget maae tilskrives de lange og kolde Nætter, som den korte og milde Vinter. Jordbunden er med nogen Forskjellighed dog næsten overalt meget frugtbar. J Midten af Landet er den vel mere tør og sandig end ved Kysterne og Flodbredderne, men dog pranger den ogsaa der med en overvættes Frugtbarhed. Men den er ikke overalt lige godt dyrket, og dette, ikke Jordbundens mindre Godhed, er Aarsagen, hvorfor nogle Provindser kunne udføre Korn, medens andre behøve en betydelig Tilførsel om Aaret. Fortsættes.) Af dette Blad udkomme ugentlig to Numere; det tilbringes Subskribenterne og betales quartaliter med 6 Mk. Subskriptionen modtages hos Bogtrykker Höeckes Enke, boende i store Helliggeiststrædet Nr. 144.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-24
Nyeste derie af Kjøbenhavn. Skil skas Recke Femte Aargang. No. 100. Udgivet og forlagt af J. Werfel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Höeckes Enke. Løverdagen den 24 September, 1808. Postkriptum til Brevet fra Sorøe. Til Hr. Professor Nyerup. At skrive et Brev til een, og Efterskrift til en anden, er vel i vore eccentriske Dage en meget ubetydelig Anomalie. De har yttret det Ønske, Hr. Professor, at læse noget om Offerdyssen i Gunderslev Skov. Gid De nu vilde og kunde tage til Takke med det, jeg her tør byde Dem, og hvem ellers der interesserer sig for Hedenolds Levninger. Naar jeg beder Dem at betragte det som en blot Veiviisning for en eller anden af disse, der kunde faae i Sinde at besøge det mærkværdige Sted: da skeer det for at forebygge Mistydninger, som jeg venter mig. Vil nogen være streng nok til at fordømme mig, fordi jeg kan have Glæde af at gienkalde enkelte forlystende Erindringer fra en munter Vandring: da staaer det ham jo frit for at springe over, hvad han anseer for uvedkommende.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-24
Det var en saare delig Sommermorgen den 26de Aug., da jeg med min nordiske Ven drog udfra Sorøe Academie, for at foretage en Vandring til det hellige Sted. Hvorledes jeg atter var kommen i denne Egn, som jeg først for 4 Uger siden havde forladt, dette springer jeg forbi, og lader Deres Jndbildningskraft have fri Raadighed paa en meget mager Mark. De kan nu tænke Dem de tvende Reisefæller, Hr. Grundtvig og jeg begge udrustede med lige Mod og lige Jver til det tilstundende Tog; begge stemte til glade Forventninger, om end ikke gandske og i Alt paa een Maade – sagtelig vuggede en halv Times Tid paa Sorøe-Søes letbølgende Vande i den oplivende Morgenluft, og da har De Begyndelsen til vor Odyssee, som naturligviis maatte skee paa Vandet. Hvilke Vanheld vi forresten maatte døie, hvad Møde og Besvær vi maatte udstaae, hvilke Hav uhyrer vi maatte kæmpe imod, før vi kunde sætte Foden paa Liunge Mark og frelste offre til Hertha dette er her hverken Rum eller Tid til at berette. Det være da gjemt til et udførligt, romantisk historisk Epos, som jeg agter at udgive paa Subskription, ifald jeg, som man pleier at sige seer mig nogenlunde skadesløs. Herom tvivler jeg dog meget; da jeg ikke – hvorvel vi underveis spiiste og drak ligesaa godt som Kield Stub kan overtale mig til at lade dette Verk fremgaae under Navn af dramatiseret Historie; hvilken Titel ellers har en almægtig Kraft til at skaffe saadanne Producter for Dagens Lys, der uden den vilde have hvilet i Pultens evige Mørke. Saa stode vi da paa den smilende Halve, der strækker sin skovomgroede Tunge langt ud i Vandet og kiærligen skiuler den dybe, hemmelige Bugt, hvorind vi styrede vort Fartøi – vi stode paa et af de skiønneste Punkter omkring Sorøe Sø, og glædede os ved et Tilbageblik over de Bølger, vi nys havde gjennempløiet, mod den kneisende Borg, der hæver sig frem over den grønne Jndfatning, ligesom for at skue ud over Søen, som dens høie Tinde hersker over. Under megen lystig Skiemt og Alvorstale, som det sømmer fredelige Vandringsmænd, gik vi frem over de afklædte Marker, hvor Sommerlivet dog endnu herskede. Vi kom til Liunge, hvor Siæl og Krop styrkedes ved den venskabelige Modtagelse vi fandt, og hvorfra Hr. L. havde den Godhed at følge os paa en behagelig Giensti over Præstegaardens Marker, førende til Kongskilde Mølle ved Tiustrup Sø.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-24
Vi nærmede os her en af Siællands paa Naturskiønhed rigeste Egne. Enkelte Sølvglimt af Søen lyste frem igiennem den mørke Skov, da Veien henimod Kongskilde gik op af Bakke; men de forsvandt igjen, da vi stege ned i Møllens dybe Dal. En Gangst til Tiustrup langs med Søbredden, vilde vi følge, for at bevæge os i Diameteren; men vi forvildedes i en Mose, og til vor store Harme maatte vi et godt Stykke Vei gaae Krebsegang, og derefter tage til Takke med meer end den halve Peripherie. Men hvad vore Fødder tabte, det rigeligen vandt vi i Beskuelse og Vandringslyst. Tung var Veien, der bestandigen snoede sig rundt omkring og op af store, steile Bakker; men hvilke henrykkende Udsigter over denne betydelige Sø en Art af Genfersø i Miniature paa hvis hiinsidige Bredder høitliggende, uoverskuelige Skove tabe sig i den mørknede Synskreds og i Baggrunden det yndige Frederikskilde, i Søens nordligste Viig reiser sine lave hvide Vægge i den tætte Lund, imedens paa denne Side alt er mere lyst og liveligt, hvor enkelte Bakker, overskyggede af sparsommere Skov, hæve sig nær Søens Bred, og Tiustrup Kirke i en betydelig Høide kneiser over Skov og Sø, over Dale og Høie. Jeg fandt Situationer paa denne Vei, meget skikkede til at opvække anskuelige Forestillinger om Bjergegnes Skiønheder. Saaledes fører Veien os etsteds paa den yderste Brink af en høi og meget steil Banke, som med andre, næsten ligesaa høie, danner en Dal, hvis Dyb indslutter en Bondegaard, gandske omgivet af Humlehaver. Udsigten over denne Gaard fra Bankens Top havde en ny- og indtagende Skiønhed for mig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-24
J Tiustrup modtoges vi, skiøndt fremmede, af Sognepræsten Hr. S. med en saa reen og hiertelig Venskabelighed, at Erindringen om dette Besøg stedse vil være mig kiær. Han ledsagede os igjennem sit Sogn til Vinstrup, en Bondeby, som ingen Kirke har, fordi, saa lyder Sagnet, den onde Aand forstyrrede om Natten, hvad gudfrygtige Mennesker opbyggede om Dagen. Man har ved denne By fundet stærke Mure i Jorden, og endnu er Navnet Hovgaarden tilovers, hvorved Bonden mener en gammel Ridderborg, som her i fordums Tid har staaet. Paa Vinstrup Mark hæver sig paa en Høide en anseelig Steendysse af sædvanlig Form, med en stor, aflang Overligger paa 4 andre Stene. Bønderne nævne den Trundys. Fra Vinstrup gaaer Veien nedad mod Taadse=Mølle, der ligger omtrent 1/2 Miil fra Tiustrup. Her finde vi Søen igjen, der længe havde forladt os. Straks nedenfor denne Mølle, hvor Skoven begynder, ligge et Par Huse, der føre det ominense Navn Hekkenfelds-Husene. Egnen heromkring er vild og romantisk, Veien maa især om Vinteren være høist vanskelig at reise, da steile Hældinger idelig afveksle med dybe Huulveie; dette, tilligemed disse Skovhuses eenlige Beliggenhed, har maaskee givet Anledning til det udmærkende Navn.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-24
Nu vare vi da paa den sidste Station af vor lille Fodreise, og Maalet saa nær, at det kunde synes en saare let Sag at naae det; og dog havde vi, uden al Veiledning, maaskee spildt vor hele Vandring og ikke fundet Helligdommen, der skiuler sig for vanhellig Nysgierrighed dybt i Skovens mørkeste Tykning. Med en Forventning, stigende ved hvert Skrit, og ei uden en vis Gysen gik vi frem i det høitidsfulde Mørke, i Skovens Skumring maatte vi med spændt Opmærksomhed give Agt paa den Fodsti til Gunderslevholm, hvis svage, næsten udslettede Spor skulde være os Lys paa vor Vei. Vi kom over en Bæk ved Foden af en Banke, og fandt os her midt i en Dal, paa en Plet i Skoven, der har et meget vildt Udseende. Vi stege opad i en temmelig Høide, og vidste nu, efter den os givne Anviisning, at vi vare paa rette Vei. Et meget længe vandrede vi frem, før vi opdagede det herlige, maaskee langt over tusind Aars gamle Monument, rundt omgivet af Træer, dog saaledes, at ved den østlige Ende aabner sig en temmelig stor Plads, bar for Skov. Det bestaar af en aflang Steenkreds, som har 70 Skridt i Længden og 10-12 Skridt i Bredden, Kredstenene, hvoraf de fleste over Jorden have en Høide af et Par Alen og derover, ere i Antal 89. Omtrent en Snees Skrit fra den vestlige Ende reiser sig en gigantisk Steenhob, bestaaende af en Overligger, hvis øverste Punkt er henved 3 1/2 Alen fra Jorden; saaledes at enten man staaer for eller bag den, kan man ikke see dem, der befinde sig paa den anden Side. Den har omtrent 13 Alen i Omkreds, og hviler paa fire, tildeels i Jorden nedsænkede Stene; dens Skikkelse nærmer sig til en Trekant; i Midten hæver den sig, og har, maaskee ei af Natur, en Skraaning ned af i den østlige Ende, i det Mindste kan man troe, at den ikke uden Hensigt har faaet det Leie, som den har. Thi fra Jorden kan man uden Besvær, ved Hielp af en ved Foden liggende Steen, stige op paa den førreste fremragende Hvilesteen, og fra denne paa Overliggeren. Jmellem denne og to af Hvilestenene er fortil *)*) Uden videre Følge kalder jeg, for Opgangens Skyld, den Side den forreste, der vender mod den længste, østlige Ende, af Steenkredsen. paa venstre Haand en Aabning, saa stor at man uden megen Besvær kan krybe ned i Hulen under Stenen, hvor to til tre siddende Mennesker kunne finde Plads. Den bageste Deel af Steenkredsen, er, i en kort Afstand fra Offeralteret, adskilt fra det øvrige ved et Mellemrum, udmærket ved fire større Stene, der paa begge Sider staae i en længere Frastand end de øvrige, hvilke ere gandske nærstaaende. Jgiennem disse Aabninger gaaer en Fodsti. Ved begge Ender af Steenkredsen er en kiendelig Aabning eller Indgang, dannet ved to Hjørnestene af udmærkende Størrelse; men ligesom omdenne Indgang skulde være tillukt, er der i Midten opreist en Steen af tilspidset Form, og af større Høide end de øvrige. Af disse hælder den ene noget ind ad; den anden i den vestlige Ende ligger fladt hen ad Jorden, formodentlig ved Fald. Hele det indre Rum, som Steenkredsen omhægner, er ligesom brolagt med store, gandske tætliggende Stene, saaledes at man kun med Vanskelighed kan gaae fra Ende til anden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-24
Efter denne Beskrivelse maae Sagkyndige bedømme, hvad Rimelighed den Mening har, hvorom jeg til dette Øieblik er aldeles overbeviist, at vi i denne Steendysse, der staaer saa fuldelig urørt, at maaskee ikke en eneste Steen derfra er bortført, have et af Hedenolds skiønneste og bedst bevarede Offersteder. Om Monumentets urørte Tilstand, i en saare lang Række af Aar, vidner ogsaa den tykke Skorpe af den almindelige grønne Mos, hvormed næsten enhver Steen er overdragen, og som bidrager ikke lidet til at give det Hele et ærværdigere Syn At vi begge, med Ærefrygt og høitidelige Folelser betragtede et i vor Tid saa sieldent, saa heelt, saa karakteristisk Mindemærke fra Nordens fierne Helteold – ved hvis Beskuelse den indvortes Sands lærer mere, end ved at læse hele Arnkiel og Rhode og Major igiennem – som vækker Jdeer om Fædrenes Aand, dybere og langt mere levende, end den skiønneste Afhandling om Offersteder og Kæmpegrave – derom vil De, min høitagtede Velynder være overbeviist. Vare end ikke mine Følelser, saa stærke og levende, som min Reisefælles, der saa gandske lever i og for det gamle Nord og er saa dybt indviet i dets Aand, saa vare de dog stærke nok til at sætte mig i en Begeistring, hvis Spor endnu leve, og som fremvirkede en ikke behagelig Følelse hos mig ved at læse min lærde Ven, Hr. Bibliotheksekretær Werlauffs følgende Yttringer i hans nys udgivne nyttige Bemærkninger i Anl. af den til de nord. Olds. Samling og Opbevaring nedsatte Commission, P. 24, hvor det hedder: "Runestene ere de eneste Monumenter paa vore Marker, hvis Opbevaring ubetinget. kan ønskes," og Pag. 25. "De øvrige Steenmonumenter (neml. som ei ere Runestene eller Gravminder, kan der naturligviis, naar de ere tilstrækkelig beskrevne, være endnu mindre Betænkelig hed ved at overlade til Eierens (???) Raadighed. Sikkerlig har den oldkyndige Forfatter med de Steenmonumenter, hvis Bevaring han holder for ligegyldig, ei meent andre end de mindre betydelige, neppe synlige og vel som oftest uvigtige Steendysser, som man endnu i temmelig Mængde kan finde i visse Egne. Mindemærker, som Offerstedet i Gunderslev Skov og andre af lige Ærværdighed og Vigtighed, kunne ei andet end selv for det uindviede Øie have en vis Hellighed; og aldrig i noget Tilfælde kunne de regnes iblandt deres Tal, som den lave Vindesyge, der har bragt det uskyldige Ord Nytte i et saa slet Ny, kunde gives fri Raadighed over, og hvis Ødelæggelse eller Forvanskning Vogterne over Alderdommens Levninger, ligesom enhver sand Patriot, med Ligegyldighed kunde ansee. Materien om hvorledes og under hvilke Modificationer Oldtids-Monumenter, kunne og bør holdes i Hævd, er for vigtig og udførlig, til her at afhandles. Andensteds skal jeg maaskee prøve at give et Bidrag til dens Oplysning. Kiøbenhavn den 27de Sept. 1808. Chr. Molbech.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-24
Jnden- og udenlandske Efterretninger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-24
Jndenlandske Efterretninger. J Generalforsamlingen i det Asiatiske Compagnie d. 19de d. M. erfaredes, at Directionen har overladt H. M. Kongen, i Følge Kgl. allernaadigst Resolution af 31 Aug., alle sine Beholdninger af Cattuner og Theer, Cattunerne betales Compagniet efter sidste Auction med et Tillæg af 10 PC. Avance, og Theerne ligeledes efter høieste Priser ved sidste Theeauction med en Avance af 15 PC. paa de grove og 20 PC. paa de fine. Betalingen skeer i Kongelige Obligationer. Compagniet har tillige allernaadigst Løvte om, at faae det Halve af det, som der ved Salget af disse Vare maatte indkomme mere end H. M. betaler. - Som Bidrag til Hielp for vore Norske Brødre og Medkrigere bestemtes 2000 Rdlr. Udbyttet for hver Actie er 40 Rdlr. - Hr. Conferenceraad Anker søgte i en syndig Tale, at skildre Compagniets nuværende Tilstand og godtgjorde med vægtige Grunde, at Afhændelsen af Compagniets Vare forraad er under nærværende Omstændigheder i lige høi Grad overeensstemmende med dets egen og Statens Tarv. – De paa denne Maade solgte Varers Værdie anslaaes til 2 Millioner.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-24
J Følge Privatefterretninger er Compagnie skibet Kronprindsen, Capitain Trock, d. 10 Martii ankommen til Batavien, hvor den Hollandske Regjering har taget det i Fragt, for at føre Tropper til Østkysten af Java.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-24
Paa Børsen hedte det i disse Dage, at Capit. Wulfsen har indbragt 7 Priser, deels ladede med Tømmer, Tjære &c., deels baglastede, til Bornholm. Søfarende, som i disse Dage ere komne derfra, vide intet heraf.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-24
J disse Dage er der kommen en Jagt med Steenkul fra Bornholm.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-24
For en Favn Brænde betales nu i Havnen 21 Rdlr.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-24
Aalborg, den 20 September. Den 13 og 15de d. M. har Capitain Kock atter indbragt hertil til nærmere Undersøgelse, en Dansk Brig med Passagerer, kommen fra London og destineret til Kjøbenhavn, og en baglastet Dansk Galease, kommen fra Plymouth, ligeledes bestemt til Kjøbenhavn. – Den 17 Sept. indbragte Caperfører Schtte fra Randers, hertil en Gallease med Steenkul, taget under Niddingen ved Sverrig, hvor Folkene vare flygtede fra samme. - J Søndags indbragtes hertil fra Fladstrand som Krigsfanger, 10 Mand, Baadførere og Matroser, som vare tagne under Sverrig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-24
Den Kongel. Bekjendtgjørelse af 12te Aug. d. A. angaaende en Forandring i Rangforordningen, er nu ogsaa udkommet paa Tydsk og Dansk for Hertugdømmene.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-24
Den hidtilværende Østerrigske Gesandt ved det Danske Hof, Grev Grunne, som en Tidlang har været fraværende fra Kjøbenhavn, ventes ikke tilbage dertil, men faaer en Eftermand.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-24
Nogle Engelske Marinesoldater, Hannoveranere af Fødsel, have fundet Leilighed at undvige fra et af de ved Raae liggende Krigskibe og ere ankomne til Sjælland. Udentvivl ønske de fleste af deres Landsmænd, som befinde sig i samme Trældomstilstand, at kunde følge dette Exempel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-24
Næste Søndag bliver af de Herrer Militairofficierer givet et prægtigt Bal paa Hirschholms Slot, hvori ogsaa Civilpersoner tage Deel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-24
Man læser nu i Tydske Blade følgende ubekjendte Efterretning angaaende det Kgl. Gavebrev, som Hr. Prof. Guldberg i Forening med sine Sødskende saa patriotisk har offret paa Fædrenelandets Alter. Gavebrevet var egenhændigen underskrevet af Høis. Kong Christian VII., forsynet med det Kongelige Segl og paraphreret af Arveprinds Frederik. J samme forekom følgende mærkelige Ord: Om Gud behager at bortkalde Os, da skal bemeldte Sum heel og holden, uden Afkortning, betales bemeldte Statssecretair (eller Arvinger, og ere Vi visse om, at Vores elskelige Hr. Søn, Kronprindsen, med Fornøielse opfylder denne Erkjendtligheds faderlige Villie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-09-24
Man skal ved overordentlig Leilighed have faaet Engelske Aviser, hvori de seneste Begivenheder i Spanien beskrives udførligen, men med høist overdrevne Farver. Det hedder deri, blandt andet, at Qvinder og Børn løbe omkring i Gaderne med Dolke, at Barcellona er bleven 6 Gange forgjeves bestormet af Spanierne, men at en Munk syvende Gang greb Korset og ved at gaae i Spidsen forskaffede Oprørerne Seieren; at endelig Engellænderne have ført de rigeste Spaniere og de kostbareste Eiendomme til Engelland.