Viborger Samler, 1843-07-27
Udenlandske Efterretninger. Spanien. Om Espartero siger Whigsøndagsjournalen the Examiner: "Det Bedste, man nu kan ønske Seiershertugen, er at han maatte beqvemme sig til at trække sig tilbage fra Spaniens urolige Skueplads uden at udgyde sit og sine Venners Blod; thi saa almindeligt udtaler man sig imod ham i Pronunciamentos, at han, dersom han triumpherede, og vilde hjemsøge sine Fiender med Høiforrædernes Straf, vilde see sig nodsaget til at hænge eller partere det Halve af Spaniens Befolkning Spanierne ere taabelige; at de fordømme den General, som befriede dem fra Don Carlos og Despotismen, og som først lod dem smaae en constitutionel Regjerings virkelige Goder, er ligesaa ufornuftigt som utaknemmeligt; desuagtet er Domfældelsen saa almindelig, at det Bedste, Slagtofferet kan gjøre, er at unddrage sig fra Stormen, og give den spanske Nation Tid til at komme til Erkiendelse af deres store Daarskab og sammes undblivelige Følger. At erobre Spanien endog uden Vaabenmagt, vilde maaskee om et Aar være lettere for Espartero, end nu med Sværdet i Haanden at holde Marken. Han ligner Gladiatoren i den romerske Circus; ved sin mandige holdning har han kjedet Tilskuerne: - begierligt efter nye politiske Gladiatorer, der lade sig critisere, beundre og slaae ihiel, sidder det grusomme og lunefulde Folk paa Bænkene, og fordømmer den Fegter, der har ophørt at vække dets Deeltagelse. Thi dette er Esparteros store Forbrydelse, og een af hans Fiender sagde i sin Tid træffende om ham: at han ikke var slet nok for Spanierne; at disse snart vilde vorde kjede af ham, og at han da vilde falde (qvil netait paa assen mechant pour les Espagnols, il tombera en les ennuyant.).. Esparteros personlige Skjebne opfylder os med Uro og Bekymring. Havde han troe og kamplystne Skarer og sig, da vilde han rimeligviis søge de Tappres Død; thi han staaer ligeoverfor sin Dødsfiende Narvaez, en vild Spanier, i hvis Aarer ægte Araberblod, flyder. Faaer denne Mand, der nu staaer i Spidsen for de vilde Valencianere, Regenten i sin Magt, saa vil denne sandsynligviis dele sin Ven Camachos Skjebne (Camache var Xese politico i Valencia; Pøbelen slæbte ham med en Strikke om Halsen omkring i Valencias Gader, indtil det ulykkelige Slagtoffer opgav Aanden), og det franske Parties Journal i Madrid vilde da udentvivl sætte Espartero samme Gravskrift, som denne Journal satte Camachoat Folket i Valencia paa en ædel Maade havde opfyldt sin Pligt. Spaniens tilkommende Forhaabninger ligge i Esparteros Opretholdelse: han er den eneste Mand, der i Borgerkrigen er bleven en militair Notabilitet, den eneste Mand, som formaaer at samle Krigerne om sig, og anføre dem. At sikkre sig disses Troskab har han ikke forstaaet, deels fordi hans Anseelse som Regent var fictiv, deels fordi han manglede Penge, og deels fordi hans svagelige Helbred og uselskabelige Characteer fjernede Gemytterne - med Undtagelse af nogle oprigtige Venner fra ham. Men saasnart Espartero har forladt den spanske Kyst, og saasnart Kampen begynder imellem Moderados og de Exalterede – et Øieblik, som Carlisterne imode see med spændt Forventning, – da maa Militairpartiet atter henvende sig til dets eneste Fører, da maa Dronningen atter kalde om sin Person sin eneste Støtte." – Journalen skildrer derefter den vigtige Rolle, Barcelona nu spiller ligeoverfor Madrid. Barcelona maa enten bringes under Aaget og ødelægges, eller ogsaa maa Catalonien vorde en uafhængig Provinds under Frankerigs Skyts. Men det ville Spanierne aldrig finde sig i. Jøvrigt er det kun det af Juntaen i Catalonien affattede Pronunciamento, der har decreteret Esparteros Afsættelse; de fleste andre Pronunciamentos have indskrænket sig til at fordre Lopez's Gienindsættelse. De fleste Medlemmer af dette korte Ministerium misbillige iøvrigt deres Collegas, Gen. Serranos, voldsomme Adfærd. Serrano stod endnu i Aaret 1832 som Underlieutenant ved Carabiniererne, og spillede en Hovedrolle ved den ulykkelige Torrisos Fængsling; i Borgerkrigen havde han Espartero at takke for sin Forfremmelse. Nu beskylder han Espartero for at tragte efter Dictaturet, og imedens han i svulstige Proclamationer udskjelder og forhaaner sin Velgjører, bemægtiger han sig Enemagten.