Københavns Adresseavis, 1765-01-30
J Norge. Monsr. Andreas Dalin, Jnformator for Frue Kammerraadinde Sverdrups yngste Søn paa Hakke dals Jernverk død den 19 December 1764, gammel 27 Aar. Paa Pladen af Hans Ligkiste staaer følgende af Mag. Hammer, Colleg. Sch. Christian. forfattede Gravskrift: Livet, hvor kort, Evigheden, hvor lang! Ungdom! lær denne korte Lærdoms mægtige Jndhold i din Tids indknebne Rum, og Evigheden vil ikke blive forlang til at glæde dig over, at have lært den. Byg ikke dit langt udseende Livs Haab paa et ubetænksomt Maaskee. Lær, at Middags=Sølen kand fordunkles; og du Ubekymrede, lide Skibbrud mit i Havnen. En blomstrende Ven bekræfter dette med et nyt Beviis, det Forgiengelige, som her bevares, af den i Livet fordum hæderlige og vellærde, Andreas Dalin, Philos.; Baccal. og S. S. Ministerie Candidat, fød i Christiania den 12 September 1737. J spæde Ungdom maatte han lære at savne en from Fader, Handelsmand Sr. Niels Dalin, i en ung Alder stræbede han at glæde en kjer Moder, Mad. Anna Catharina Coldeviin, og trende kierlige Systre, ved at lære de Videnskaber, der forskaffede ham sine Overmænds Yndest, og Ligemænds Ære. De Unge, hvilke han lærte at blive dydige, og dannede til duelige Borgere, velsigne en saa beqvem og exemplarisk Lærer. Endelig lærte han selv sin hver Dags Lectie: Livet, hvor kort, da han den 19 December 1764 gik ind i den lange Evighed, langt fra Møye J Anledning heraf meddeles følgende Tanker: Lev, himmelsalig Ven, i evig Fred og Glæde! Gid, hver dig kiendte, maa i dine Fodspor træde, Som var en Samling af Gudsfrygt og idel Dyd, Du altid øvede til sande Christnes Fryd. Trods blege Avind selv den Sandhed tor modsige, Da her et Levnet saaes, som sielden haver Lige J sand Oprigtighed i alle Gierninger, Som daglig vises bør mod Gud og Mennesker. Thi Naaden havde her sin Virkning virksom fundet, Og helliget hans Siæl, hans Legems Lyster bundet, Og efter Ordets Regl de rette Grændser sæt, Fra Ungdoms spæde Aar til sidste Aandedræt. Hvad Under derfor, at han yndet kunde være Af hver, ham kiendte, med Høyagtelse og Ære; Da man, desverre, ey saa meget ofte seer, At unge Mennesker sig saa retskafne teer. Gid hver Studerende ham lig i Forhold blive! At de og andre maa, som han, Exempel give Paa grundig Lærdom, og, som Viisdoms Elskere, Ved samme danne sig til Himmel=Borgere. Af Videnskaberne og Sprog han havde hentet En Jndsigt stor og rar, som hannem alt indrentet Den beste Løn og Frugt, ja størst Fornøyelse; Da, et er nødigt, han ved samme fik at see. Det var hans største Lyst, at kiende dette ene, Som meest fornødent er, og tand allene tiene Naar hele Verdens Klygt og Viisdom skal forgaae, Til et laugt bedre Liv i Himmelen at naae. Det var hans Hovedsag, og derfor kand jeg sige, At deri var han og Lars Thue, begge uge, Som og i Alder, Stand, og sidste Opholdsted, Hvorfra de flyttede til hemmelst Hernghed. Hans Dyd og Lærdom ham et Vidnesbyrd fortiente, Fuldt af Berømmelse, kort for han Livet endte, Da Biskop Nannestad, en Bukler, Holmboe, og Provst Mørk til Prestekald ham skriftlig foreslog Men den alvise Gud, som veed best hvad os tiener, Af Naade hannem med et bedre Kald forlener, Saa han et himmelsk Kald i Evigheden faaer, Just da han første gang et jordist Kald attraaer. Din kierlig Moder, som for dig maa bittert græde, Som hendes yngste Søn, sit Lives Lyst og Glæde, Samt Systre, Venner Gud selv styrte, trøste saa, At de i deres Sorg en Lindring finde maaOg indsee alt det Got, som du nu evig nyder, Som Præst for Lammets Stol, hvor du dig stedse fryder, J hellig Præstedragt, hvid skinnende og klar, Og evig Seyerstegn i dine Hænder har. (a) Han var fød i Friderichstad 1736 den 11 Junii af KammerAssessor og Apotheker Andreas Thue, og Jde nuthe Menne Meyer; blev Student 1756, og døde ligeledes som Jnformator for den unge Hr. Sverdrup paa Hakkedals Jern vert den 27 November 1762, 27 Aar gammel, som sees videre af den smukke Gravskrift paa Pladen af hans Kiste, hvilken han kort for sin Død selv i Vers har forfattet, ligesom og et andet vidtløftigere Vers, som han kalder sin Svanesang for de Efterlevende, A. Begge disse Vers ere efter min Begiering her i Kiøbenhavn oplagde og trykkede i 8vo af L. L. Hiiden, 1762, for deres opbygdelige Jndholds skyld. Til Lykke, salig Siæl, med slig en herlig Baade, Som du opnaaet har, befriet fra al Vaade, Tak for hvert Øyeblik jeg her dit Venskab nod, Som jeg erindre skal med Ære til min Død. Da du i Himmelen nu nyder evig Ære, Dit priselige Navn og Liv hos mig skal være J frisk Hukommelse, til Pulsen ey vil slaae, Og jeg for Jesu skyld da med dig samles maae. C. Broe.