Aalborgs Stifts Adresseavis, 1826-04-26
Fra Marseille haves en moersom Beretning om hvorledes det gik til med den Goelette, som byggedes herfor Paskaen af Egypten, og som strandede ved Afløbet fra Stabelen. Som for at give det Hele et religiøst Anstrøg havde man valgt Skjærtorsdag, hvilket rigtig nok maatte kontrastere sælsomt mod Skibets Bestemmelse: Christnes Ødelæggelse. Et prægtigt Amphitheater var reist for Øvrigheden og alle de af Bygmestere Jndbudne. Det er Brug her, naar Skibe løbe af Stabelen, at opreise et stort, med Løv og Blomster prydet Kors paa Forstavnen, og at en Præst indvier det med sin Velsignelse; ved Krigskibe holdes der endog Messe førend Velsignelsen bliver lyst. Da dette ikke vel lod sig gjøre ved et Tyrkisk Skib, bleve Fransk Tyrkerne enige om, at plante Korset og Halvmaanen forenede paa Forstavnen, men Paskaens Agent, der var bleven heed om Ørerne ved den uhyre Folkevrimmel, der maatte holdes rolig ved Soldater og Politiemilits, besluttede sig til, hverken at have Halvmaane eller Kors, og Skibet skulde nu til at gaae. Men neppe var det begyndt at glide, før det pludseligt standsede. Alle Hænder sattes i Bevægelse, men det vilde ikke hielpe. Øvrigheden, som Tiden blev for lang, forlod Amphitheatret, og Folket, som heri saae en Guds Straf, loe og peeb af fuld Hals. Efter 3 Timers Anstrængelse lykkedes det endelig at faae Skroget slæbt hen til Vandet, men neppe stikker en Trediedeel deraf ud over Vandet, førend det styrter hovedkuls med Forstavnen saa dybt ned i den muddrede Grund, at Agterspeilet stak lige i Veiret, som kom af, at den fremmede Jngenieur, som var hentet fra Toulon at forestaae Bygningen, var ubekjendt med Grundens Beskaffenhed. Nu blev der først en Piben og Støjen, hvorimellem mangt et lystigt Jndfald hørtes. En raabte: "Paskaen vil tage sig et Bad!" en Anden: at Gud havde aabenbaret sin Vrede paa Grækernes Fjender, &c. Hele Langfredag arbeidedes for at faae Skibet flot. Men det gik bedre med en Korvet og en Brig, som nogle Dage efter ogsaa løb af Stabelen for Vicekongen af Egyptens Regning. For høi Hyre hverves der Søefolk til dem i Sverrig. Ogsaa i Livorno staaer der et Linieskib og en Fregat paa Stabelen for Hans Tyrkiske Høyheds Regning. Ekstaser og Besættelser ere nu med Rette anseete for umulige, og de som foregive, at plages af samme, for Bedragere. Der er imidlertid en Form af Sygdom, som er nærbeslægtet med dem, vi omtale, og som fortjener nogen Opmærksomhed. Her mennes Katalepsi (Lamhed i alle Lemmer). Denne Sygdoms Natur er kun lidet kjendt: men vi vide, at Patienten pludselig taber al Bevægelses kraft, uagtet Lemmerne vedblive at være bøielige, og at ydre Gienstande intet Jndtryk gjøre paa ham. Der synes ikke at være nogen Grund til at tvivle om, at jo virkelige Tilfælde have existeret, men hvor der er nogen Grund til Mistanke, bør de angivne Midler anvendes. En Tilstand af fuldkommen Følesløshed, som nogle have forestillet sig at være i, kunde muligen, hvis den virkelig har havt Sted, henføres hertil. Dr. Smith omtaler en Soldat der lod som om han var følesløs, og i flere Maaneder modstod enhver Slags Behandling, endogsaa Styrtebad og Elektrisitet; men da man i hans Paahør yttrede det Forslag, at anvende gloende Jern, hævede hans Puls sig, og kort efter fandt en Bedring Sted. Tilfældet med Phineas Adams, som for ikke længe siden fandt Sted i England, viser, hvad Jndivider ville underkaste sig for at undgaae Straf. Han var Soldat i Sommerset Militsen, 18 Aar gammel, og kastet i Fængsel for Desertion. Fra den 26de April til den 8de Juli 1811, laa han i en Tilstand af Følesløshed, der modstod ethvert Middel, som at putte Snuustobak i hans Næseborer, elektriske Stød, stærk Medicin o. s. v. Naar man hævede nogen af hans Lemmer, faldt de ned igjen med den blytunge Vægt af fuldkommen Livløshed. Hans Øjne vare lukte og hans Ansigt yderst blegt, men hans Aandedræt vedblev at være frit og hans Puls havde en sund Gang. Hans Livsophold var Æg opløste i Viin, og af og til The som han sugede ind igjennem sine Tænder, thi ethvert Forsøg paa at aabne hans Mund var frugtløst. Man stak Naale ind under hans Nægle, for at opvække Følelse, men forgæves. Man formodede, at Sygdommen havde sin Oprindelse fra et Fald, og Chirurgen gjorde derfor det Forslag, at man skulde skalvere ham (trække Huden og de øvrige Tegumenta af Hjerneskallen), for at forvisse sig om, at Hjernen ikke haade faaet et Tryk. Man beskrev hans Forældre Operationen, ved deres Søns Seng, og den blev iverksat; Jncisionerne bleve gjorte, Huden af Hjerneskallen trukket fra, og Hovedet undersøgt. J al denne Tid, røbede han intet hørligt Tegn paa Følelse eller Smerte, undtagen da Jnstrumentet, hvormed Hovedet blev skrabet, appliceredes. Da gav han et dybt Suk, men kun een Gang. Da nu intet forønsket Resultat viiste sig og man tabte alt Haab om Bedring, lod man ham fri, og han blev tagen i sin Faders Huus. - Næste Dag saa man ham sidde i Døren og tale med sin Fader, og Dagen efter saae man ham to Engelske Mile fra Hjemmet at hugge Sparrer, bære Rør oplad en Stige og hjælpe sin Fader, i at tække en Stak.