Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-06-09
Oversigt over Dagens udenlandske Nyeheder. Den berømte Gibbon fortæller i sin Historie om det Romerske Riges Undergang: at dengang Russerne i det 11te Aarhundrede foretoge sig et Krigstog imod den Græske eller Byzantinske Keiser, som pengang regierede i Constantinopel, saa foraarsagede deres Flaades Ankomst en stor Skræk iblandt denne Hovedstads Jndbyggere; thi Pøbelen af en over Stand forsikkrede og troede, at der stod paa Torvet i Taurus en Statue af en Ridder, hvorpaa der var en hemmelig Jndskrift, som indeholdt den Spaadom: at Russerne i de sidste Dage skulle blive Herrer over Constantinopel. Stathen var af Kobber og var bragt dertil fra Anthiochien, og blev smeltet af Frankerne i de Latinske Keiserdømmes Dage. Den forestillede en Josua eller en Bellerophon. (Begge Personer ere betydningsfulde; thi Josua forskaffede Jøderne deres Fædreneland igien, og Bellerophon er bekiendt af Mythologien, som den der lykkelig bekiæmpede et Uhyre, Fabelen tillægger ham, at han gjorde dette ved Hielp af den bevingede Hest Pegasus og nu synes ogsaa Friehedens Soel at ville straale over Grækenland fra Biergtopperne af Pindus og Parnas, som denne Hest egentlig var tilhørende.) Denne Forudsigelse og Frygten for dens Opfyldelse har forplantet sig til Constantinopels nærværende Beherskere og Beboere, og Tyrkernes store Frygt for Russerne siges tildeels at have sin Grund deri.) Forat komme tilbage til Gibbon igien saa tilføier han J vore Tider har en Russisk Flaade istedetfor at seile igiennem Mundingen af Borysthenes (Strædet ved Constantinopel) omseilet Europas Fastland, (nemlig 1770 under Grev Orlov) og den Tyrkiske Hovedstader bleven truet af en Skare af stærke høie Krigskibe, hvoraf ethvert formedelst sin Nautik og sit tordnende Artillerie kunde have boret alle Russernes Forfædres Baade i Grund, som i det 11te Aarhundrede truede Constantinopel, maaskee kan den nærværende Generation endnu see Opfyldelsen af denne Spaadom, en sielden Spaadom, hvori Udtrykket er ubetydigt og Datum er upaatvivleligt. Til denne Forhaabning overlader sig ogsaa den bekiendte Professor Krug i Leipzig i et Skrift, som han har udgivet i Aar og Grækenlands Gienfødelse nemlig et Program i Anledning af Opstandelsesfesten hvori han siger: Paaskefesten tiener ikke allene til at hæve os selv fra Mørket til Lyset og fra Slaveriet til Frieheden; men ogsaa til med Glæde at tage Deel i naar man seer andre at hæve sig dertil. Dette er nu Tilfældet med Grækerne og om endog denne Sammenstilling maae forekomme mange besynderlig saa er det her udtalte Sindelag dog aldeles redeligt og christeligt. Professor Krug slutter sit Skrift om ikke med en saadan Vittighed som Gibbon, saa dog med en desto større Følelse; hans Ord ere følgende: "Til Lykke i vakkre Hellener; Erindrer Eder de store Dage ved Marathon, Thermopylæ og Platæa! Saaledes tilraade Eder ikke blot Eders Oltids Fædre i Elysium; men ogsaa det hele christelige Europa ønsker Eder til Lykke til Eders store Foretagende, og glæder sig over den Morgenrøde, som gaaer op over Eders Land. Allerede seer jeg i Aanden Halvmaanen at zittre for dens Straaler og at blegne paa Constantinopels Tindinger. Allerede seer jeg Sophiekirken befriet fra sin Vanhelligelse at aabne sine Porte for Eder som Seierherrer, foran hvilke Korset bliver baaret. Allerede seer jeg Athens Propylæer at hæve sig i deres nye Glands. Jeg seer dens tredobbelte Havne at blive opfyldte med Skibe fra alle Verdens Kanter. Jeg seer de videbegiærlige Ynglinge at trænge sig i AkademietsSkyggegange og i Stoas Sahle for at høre Viisdommens Sprog fra veltalende Læreres Læber. Nye Hymner vil man komme til at høre, ikke til Zeus eller Pallas Roes; men til de Christnes evige Guds Priis, som skabte Lyset og kaldte Menneskene til Frieheden, som vil at Trældommen skal ophøre paa Jorden som selv lader de Døde opstaae til et nyt og bedre Liv Endnu hviler den Russiske Ørn. Den havde vant sig til, under den menneskekiærlige Alexanders Scepter, at svæve over fredelige Lande; unødig lader den sig forstyrre i sin roelige og velgiørende Flugt; uvillig hæver den sig hen til Egne hvor blodig Kamp hører til Dagens Orden; men Skiebnens Gang lader sig ikke modstaae og Strømmen af det menneskelige Livs Begivenheder ikke standse. Jkke heller ere dens Vinger lamme eller dens Kræfter blevne matte; thi store Krigshære staae udrustede og slagfærdige i de udstrakte Egne, hvorover den styrer sin Flugt.