Berlingske Tidende, 1789-01-12
Fortsættelse af Skrivelsen fra Petersborg, den 9de December. (See disse Tidender Nr. 3. Bilager til Statsskriftet: Anmærkninger og Historiske, Oplysninger over den Kongelige Svenske Erklæring a.) Den Finniske Armees indgaaede Forbindelse. af 13de August. At den herværende Armee, som blev samlet for at forsvare Rigets Grændser, der efter Foregivende muedes med fiendtligt Anfald, i Følge Kongens befaling over samme, rykte frem indtil Frederichsham, er at ansee som en Følge af Regieringsformen, som lyder derhen, at Kongen har Magt til at commandere sin Armee, og som en Virkning af vore Krigsartikler, der ikke tillade os at undersøge, hvorvidt man bør, adlyde eller ikke. Men da vi under Frederichshams Mure bleve i den Russiske Commandants Forberedelser intet anden vaer end desensive Anstalter, have vi fattet de indtil Vished, sandsynlige Tanker, at Anfaldet var skeet fra den Svenske Nations Side. Da vi lade det være os magtpaaliggende, at vedligeholde uforkrænket Regieringsformens Helligdom, som vi med Ed have forpligtet os til, og som forbeholdes Nationen den Ret, at undersøge, om en offensiv Krig er nødvendig eller ikke, og vi paa den anden Side som Militaire. ere skyldige at adlyde vor høieste Chef, saa have vi derved befundet os i den for redelige Mænd betænkelige Forfatning, at see vore Pligter i Strid med hinanden. For saa meget, som mueligt at forene disse, have nogle af os gjort underdanige Forestillinger til Hs. Kongelige Majestæt angaaende denne Gienstand, men vi have derved til vor almindelige Bedrøvelse, ikke opnaaet vort Øiemærke. Siden vi efter en formedelst mangelagtige Anstalter mislinger Expedition trak os tilbage fra Frederichsham, have vi taget vor Forfatning i nøiere Overveielse, og ladet de Tanker fare, at det geraadede os til Ære, at stride tappert og at døe, naar Fædrenelandet intet kan vinde derved, men langt hellere bliver sat i saadanne Omstændigheder, at det trænger til kloge Raadgivere og nidkiære Mand for at blive reddet fra en fuldkommen Undergang. Disse ulykkelige Omstændigheder bestaae, efter vor Mening, følgende: Tropperne, som staae under vor Commando, og som aldrig ere blevne angrebne, saalænge de ikke gjorde offensive Skridt, ere overbeviist om, at Fiendtlighederne ere blevnbegyndte fra var Side, og ere misfornøiede med en Krig, som vore mægtige Naboer paa alle muelige Maader synes at vil undgaae. De have ingen Fordeel seet, som kunde tilflyd, det Almindelige af denne Krig, og Overbeviisningen om en Krigs Nødvendighed, der giør er til Friehed født Folk i lovervindelige Stridere, denne Overbeviisning er forsvundet hos alle. Heraf kommer det, at disse stakkels Folk sukke efter den Rolighed, som man har revet dem ud af, uden at de ved Æren blive holdte skadesløse derfor og stride med Ud lie mod en Nation, som de ere overbeviste om ønsker deres Venskab. Udslidte Klæder, aldeles Mangel paa Forfrisk, ninger, Vanskeligheden ved at faae Proviant, som allerede blev mærket, da samme over den bestemte Dag blev ude og den neppe tilstrækkende Munition, har til Overflød formere Troppernes Uvillie og Mismodighed. Grændsen, som vort Mandskab er bedækket, troe vi vel at være tilstrækkelige beskyttet, og vi ere og i anden Tilfælde beredte at forsvar samme indtil sidste Blodsdraade; men da den bedrøvelige Efterretning er indløben fra adskillige Stæder, at den Russisk Flaade med ulige større Styrke, end vores, krydser for Svenborg; da sammel vor Flaades og Armees Paasyn har bortiget et af vore Skibe og opbrændt det, hvilken Ulykke kund sees fra Voldene af en af Rigets fornemste Fæstninger; saa maae vitroe, at Skiærene uden for vort Rige, staae fra al Kanter aabne for Mord og Brand, og maae med Fortvivler, tænke, at, naar vi see, at Mord, Brand og Ødelæggelse ikkeriser over vort Fædreneland, vi da ikke have os selv eller vore Vaaben, men blot den Russiske Nations Menneskelshed at takke derfor. Vi ere og uvisse om, hvorvidt BarHastsæhr med sit Korps kan beskytte Landet Savolar mod en Jndbrud af den Russiske Armee, og skeer det, at han maae vi Mængden, saa staaer hele Landet aabent og vi have da intet andet at bygge vort Haab paa, end paa Overvindernes Ædelm, dighed og Menneskelighed. - J Betragtning af denne frugt lige, men sandfærdige Afbilding, have vi sattet den Beslutning at vende os formedelst det her følgende Billag til Hendes R. 3. Majestæt, og underrette Høistsamme om Nationens Tænkemaade. Næst Kierlighed til Fædernelandet og Omhyggelihed for dets Vel, disse vore fornemste Pligter, vare vi og Troskab og Hengivenhed, som vi have svoret vor Konge, forbundne til at vove dette. Eftersom vi fandt Ham trøstesløs og bleve deres Bestyrtelse vaer, som vare omkring Hans Pe son, have vi troet, at det anstod redelige Svenske, at aabne en Vei til Underhandling imellem to kronede Hoveder, hvis ket vi uden at fornærme Nationens Ære troe at kunne giøre bedre, end enhver anden fremmed Magt, da disse kun af en sidige og for Riget fremmede Hensigter kunne handle derom, men vi derimod ikke tage andet til Raads, end vor Fæderne landskierlighed og Troskab for vor Konge, med Opofrelse af eller i det mindste med at sætte i Fare vore egne Fordel. - betragtning af alt dette, og i fuld Fortrøstning til den høressevende Gud, der seer vore Hensigters Reenhed, sværge vidertegnede ved hans hellige Navn og ved vor Ære, at vi med Opofrelse af vort Liv og Velfærd ville søge at forebygge. 1 lykker, som true vort Fædreneland; hvorfore vi og her ne, under den samme hellige Ed, oprette imellem os det er Forbund og Broderskab, at giøre hinanden Hielp og Bil ind i alle de Tilfælder, hvor den almindelige Sikkerhed, gatte staae i Forbindelse med den private, og saafremt Deres. erlige Majestæt ikke skulde beqvemme sig til en for Nation Knanstændig Fred, ansee vi os og enhver især fra denne Time som angrebne og forpligtede til ikke, saa længe vi leve, at Udlægge vore Vaaben, førend Fædernelandet igjen er sat i Roe og Sikkerhed. Ansalg, den 13de August 1788.