Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1801-11-23
Freden har nu staaet sin Prøve i Parlamentet den 3die, men foraarsagede det dog den længste Nattecampagne, som har havt Sted i nogle Aar. I Underhuset varede den til Kl. 3 1/2 og i Overhuset til Kl. 5 1/2 om Morgenen; alligevel gik Præliminarierne igiennem i det første uden Stemmesamling og i det sidste med 114 imod 10. Lord Rom. ney var egentlig den, som i Overhuset foreslog Takadressen, paa Grund af, at det kuns var en Forsvarskrig (2) Engelland havde ført; dets Søe= og Landmagt havde ogsaa givet Prøver paa et Mod og Udholdenhed, som overgik al Forventning, og naar man nu lagde dette med det vigtige Ceylon og Trinidad og det endnu vigtigere Fredens Gode paa den ene Vægtskaal, og Nød og Jammer, bortødslede Skatte og Blodstrømme paa den anden, da maatte vel hiin beholde Overvægten. Herimod holdt Lord Grenille, Engellands Seire for at være saa store, at det nok kunde have forlangt bedre Betingelser for sig og sine Allierede. Freden var fornedrende for Engelland, som lod Frankerig, beholde alle Erobringer, og ovenikiøbet gav det alle dets Kolonier, Handel og Skibsfart tilbage, uden at faae andet derfor end Frankerigs Troe og Love, og hvor lidet man kunde regne paa denne, havde selv de franske Konger stedse udviist. Den overdrevne Glæde, de Londonske Jakobiner nylig havde yttret over Freden, beviiste noksom Faren. J Ryssel holdt Engelland ikke Freden fal for saa got Kiøb, endskiønt dets Tilstand dengang var langt meere kritisk, da Banken havde ophørt at betale, Flaaden rebellerede og de Allierede havde forladt det. Nu opofrede man Portugals Jnteresse, gav Cochin i Ostindien tilbage, hvor Frankerig kunde opstille en for Britterne farlig Armee, gav Pondichern tilbage, hvor Franzoserne kunde underholde alle Jntriquer med Landsfyrsterne, gav Cap tilbage, der var yderst vigtig blot som en Militairstation paa Veien til Ostindien. At Ministrene selv ikke troede Freden, viiste deres Tilstaaelse om at holde en usædvanlig stærk Fredsetai Vestindien. Frankerig rømte ved Traktaten Neapel; men kunde marschere derhen igien fra Cisalpinien, naar det vilde, uden at Engelland derfor strax kunde erklære Krigen. Var det af Frygt for en fransk Jnvasion, at man havde sluttet Fred, da kunde Frankerig snart tiltvinge sig Alt ved at gientage denne Trudsel a. Men Storkantsleren, trøstede den ivrige Taler med, at den franske Regierings Grundsætninger ligner mere den Engelskes end Direktoriets. Lord Nelson var ogsaa iblant dem, som forsvarede Freden; men Grev Fegilliam, som stedse har forlangt en Udryddelseskrig, fik Ont ved at høre det blotte Ord Fred nævne. I Underhuset foreslog en Hr. Haart op Takadressen, og sagde i denne Anledning, at det ene Øiemed af Krigen, som havde været: Forsvar mod Jacobinismen, var opnaaet, det andet: at forhindre Frankerigs Udvidelse havde Omstændighederne gjort umueligt. Lord Hawkesbury holdt nu ogsaa en lang Forsvarstale for Freden, hvori han viste at den ikke var sluttet af Frugt for Frankerigs Overmagt; men fordi man ingen tredie Koalition kunde faae smedet, og uden Koalition kunde Engelland Jntet vinde ved Krigens Fortsættelse. Alle Franske Kolonier vare erobrede, paa det faste Land kunde Jntet mere reddes; Freden var altsaa det viseste, naar man ved den kunde redde noget, som nu var Tilfældet med Porten og Portugal, hvilket sidste ikke tabte meere end Olivenza. Kongen af Sardingen var man ingen Omsorg skyldig; han havde selv overleveret sig og sine Fæstninger til Frankerig. Dette havde erobret meget Land; men haade Dumourie og Carnot havde sagt, at det svækkede sig. ved at beholde den venstre Rhinbred. Engelland beholdt det uskateerlige Ceylon med dets til alle Aarstider sikre Havne, og det Orkanfrie Trinidad i Vestindien. Dets Søemagt var voxet umaadelig, medens Frankerig, som i Krigens Begyndelse havde 80 Linieskibe, nu kuns har 39. Der behøvedes mange Aar til at ophielpe dets Marine; det kunde nok bygge Skibe, men ikke Matroser. Ministrene kunde sige til de brave Engelske Matroser og Soldater: "Engelland træder ud af den frygteligste Kamp stor i Magt, Hielpekilder, Ære og Kredit. Europas og Verdens Forfatning er vel kritisk, men ved en viis Politik kan Fredslykken nydes længe. Dog kom baade han og Hr. Pitt, som ogsaa forsvarede Freden, hele Huset til at skoggerlee, da Hawkesbury sagde, at han ikke just kunde kalde Freden giorværdig, og Pitt dertil svarede: at man ikke har villet krænke Fiendens Følelser; saa deres Forsvar maaskee ikke var saa ganske Hiertets Sprog. Den franske Regierings Grundsætninger, vilde Hr. Pit endnu ikke give andet Vidnesbyrd, end at han haabede alt Got, og kunde frygte for det Onde. Hr. For var ganske for Freden, ligesom Premierminister Addington, som end- og sagde, at man havde besluttet ei at give nogen af Frankerigs Misfornøiede Medhold mere, og gjorde Regning, paa samme ærefulde Opførsel af Frankerig mod Engelland, Hr. Windham gientog derimod alle sine forrige bittre Udfald mod Freden, og Hr. Temple paastod at den indeholdt Engellands Ruin og tilintetgjorte Suk opas Ligevægt.