Aalborg Stiftstidende, 1829-05-23
Petersborg, den 6te Mai. Keiserindens og Storfyrstinde Alexandras Navnedag og Storfyrst-Thronfølgerens Fødselsdag høitideligholdtes den 4de Mai paa det prægtigste og 2 Dage forud havde en glimrende Troppemynstring fundet Sted i Keiserens og Keiserindens Nærværelse. Betydelige Promotioner have ved disse Leiligheder fundet Sted, baade i Armeen og i Civil-Etaten. Ved Troppemynstringen har Jnfanteriet bestaaet af 35 Batailloner i Forening med 28 Eskadroner Cavallerie og 20 Piece Artillerie. Forinden Kampen bryder ud, den Kamp som saalænge forberedtes, hvis Resultater kunne blive saa vigtige, hvis følger saa uberegnelige, ville vi endnu, medens den Stilhed, som i Øieblikket synes ligesom at bebude at Uveiret hænger over Hovodet, levner os Tid og Rum dertil, kaste et Blik paa de to Kæmper, som maale sig med hinanden, af hvilke den Ene forfægtet Culturens og Civilisationens store Jnteresser, medens den Anden har sin Existents som selvstændig Stat at forsvare, sin vaklende Throne at holde opreist. Hvor er den, hvem det ikke skulde interessere at høre et Svarpaa de Spørgsmaale: "Hvad vil Resultatet af den nærværende Kamp imellem Rusland og Tyrkiet blive? "J hvilket Forhold staae begge Staters Kræfter til hinanden, og "Hvad har det sidste Aars Erfaring i denne Henseende lært os, Og hvor findes disse Spørgsmaale paa en interessantere Maade besvarede, end i det af vore danske offentlige Blade, som ogsaa i Udlandet har en fortjent Navnkundighed for sine velskrevne og fra de meest ophøiede Synspunkter udgaaende politiske Raisonnements, nemlig den vestsjellandske Avis, hvis velærværdige Hr. Redacteur ville tillade os, skjøndt først seent at forunde den Deel af vore Læsere, som ei holde Bladet, Læsningen af den skjønne Slutning af Tilbageblikket paa Aaret 1828, som indeholder Svaret paa ovenanførte Spørgsmaale. "Det russiske Monarkie er unægtelig det mægtigste paa Jordkloden; ikke alene fordi det er det største i Omfang, fordi det har allerede 60 Millioner Jndvaanere, erholder en aarlig Tilvæxt af en Million Mennesker og trækker Naboestaternes Overbefolkning til sig, hvilket saaledes kan gaae frem i en uberegnelig Grad; eller fordi dets Stilling er saa uangribelig, da det er dækket mod Norden og Østen af Nordpolens Jis og af Ørkener og Bjerge; men fornemmelig af tre Aarsager, først fordi de politiske Conjuncturer ere til dets Faveur, især ved Forholdene til Sverrig og Preussen; for det andet, fordi det staaer under et absolut Enevolds Herredømme og Folket staaer netop paa det Culturtrin, at det kan benyttes af en cultiveret Regjering, som et Redskab, og er for lidet cultiveret til at det kan falde paa at vilde indblande sig i Regjeringens Planer; men hvad der for det tredie og især giør Rusland stærkt er, at det ikke som de vestlige Stater lider af en indvortes Kamp imellem Religions Partier og Religions-Meninger; men at Regjeringen har antaget og fulgt det Princip at hæve sig over alle Religionspartier og tilstaae dem alle Opmærksomhed og Beskyttelse; da Rusland indeholder mange forskjellige Nationer af forskjellige Religions Bekjendelser, som i Grunden hade eller foragte hinanden, saa slutte de sig alle til Regjeringen, som beskytte dem alle, og denne kan ikke saa let befrygte et vidtudstrakt Oprør i sine Stater, da Jndvaanerne ere fjernede fra hinanden i Tænkemaade og i Sæder og ikke kunne blive indbyrdes forenede. Saaledes er virkelig den indvortes Tilstand i Rusland beskaffen og denne Beskaffenhed betrygger det russiske Rige, uagtet dets uhyre Udstrækning, for at beholde en lang Varighed. Rusland har desuden den Fordeel, at det er næsten ophøiet over al politisk Misundelse; thi alle øvrige Magter maa erkjende, at denne er aldeles forgiæves, da en langvarig Fred fra Ruslands Side vil Aar for Aar gjøre det meere farligt end de blodigste Krige, fordi dets Basis til Magt og Velstand er saa uhyre stor og denne vilde da formeres til det Grændseløse. Ruslands naturlige Mangler bestaae i det herskende Livegenskab og i Folkets Raahed; men hiints Baand kan kun løsnes med Forsigtighed, og det er ikke heller, naar man ret lærer at kjende det, i sig selv og i det hele saa slemt som det viser sig for Phantasien, og Folkets Raahed vil Aar for Aar svinde ved Folkemængdens Tilvært og ved Omgang med Udlændinge. Men netop ved denne sin halveultiverede Tilstand bliver det skikket til at udbrede Cultur blandt Asiens raae Nationer og den har allerede udbredt mere Cultur i sine asiatiske Lande, end Britterne have gjort i deres, da de ikke kunne amalgamere sig saaledes med Jndvaanerne som Russerne kunne det. Naar Rusland følger sit høie Kald at udbrede sin Magt og derved Culturen i Asien, saa vil det tabe sin Farlighed i Europa. Dertil har det ved sine Erobringer i 1827 i Persien og i 1828 i det asiatiske Tyrkie gjort de væsentligste Fremskridt, og Resultatet af disse Krige, maae allerede betragtes som høist mærkværdigt. J det europæiske Tyrkie udrettede det mindre i Fjor, fordi det havde Naturen og Climatet imod sig, fordi det maatte kjæmpe mod den sidste opblussende Lue af Ottomannernes Helteaand og deres Fortvivlelse og fordi det førte Krigens store Spil med en ubetydelig Deel occuperede Provindser med alle de Resoureer, som de kunne yde, vare et ikke ubetydeligt Resultat af Krigen, i det gamle Aar. Maaskee man attraaede ikke andet? maaskee man vilde blot prøve Kampens Hede og give Tyrkernes Fanatisme Leilighed til at udbrænde, anderledes vil Spillet gaae naar den kjæmpemæssige Kraft først begynder rigtig at bruge sig og da nu Operationerne skulle i dette Aar gaae ud fra ganske andre Støttepunkter end i det foregaaende. Betragte vi derimod det tyrkiske Riges Tilstand, saa finde vi det at være ganske modsat det russiske Riges. Dets Afmagt er uagtet det blendende Skin, som det afvigte Aars Begivenheder kastede over det, ligesaa stor som det russiske Riges Styrke, og selv dette Skin, som blot kan tjene til at forblinde Tyrkerne selv, maae vige for enhver opmærksom Jagttagers Eftertanke: De lode sig fratage 17 Fæstninger uden at kunne undsætte en eneste; de indlode sig kun i een Bataille, i Asien, og bleve slagne; alt det som de udrettede bestod i, at de holdt længe ud bag deres Fæstningsværker, hvortil deres Troe paa en forudbestemt Skjebne og Frygt for Sultanens Hævn ansporede, og at de gjorde nogle dristige Attaker med deres Cavallerie, for det meste uden at udrette noget. Sablen var endnu deres bedste Vaaben og man sporede ingen Virkninger af den europæiske Disciplins Jndførelse i Armeen; de vidste ikke at benytte de Vanheld som Climatet foraarsagede Russerne, og paa intet Punkt formaaede de at trænge indi de russiske Besiddelser; overalt blev Krigen ført i de tyrkiske Lande og paa Tyrkernes Bekostning. Det gaaer med Stater som ligge for Døden, som det gaaer med enkelte Mennesker, inden Livet forlader dem kan Livskraften for en Tid blusse op og de kunne faae et Udseende af Styrke, men som hurtigt taber sig; et saadant havde det græske Keiserdømme under Keiser Justinian og det vestlige romerske Keiserdømme da Ac lius i Kæmpeslaget overvandt Hunnernes Konge Atilla. Det som har givet det tyrkiske Rige et Skin af Styrke i afvigte Aar var at Omstændighederne hindrede Russerne fra at at gjøre de Fremskridt, som en levende Jndbildningsskraft havde forventet og at hver Paschas Frygt for sin egen Skjebne opfordrede til overordentlige Anstrængelser. Men Fanatismen mattes og Anstrængelserne svækkes naar Resourcerne udtømmes. Tyrkiet vil derfor efter al Rimelighed spille en svagere militairisk Rolle i 1829 end i 1828. Sultanen har kun understøttet sit Folks Anstrængelser ved sin Characteers Fasthed og ved sin Religion, hvoraf han er en ivrig Tilhænger; men som Kriger og Helt har han ikke viist sig, sin Person har han ikke vovet; han fortjener derfor ingen Lovtaler. Tyrkiet er en inderlig syg og svækket Stat af flere Aarsager, fordi det mangler alle en god Statsbestyrelses Velgierninger og de Resourceer, denne forskaffer, fordi dets despotiske og usikkre Stats udenlandsk Credit, al Tilflugt til Pengelaan i Nødens Øieblik, Regjeringen maae hielpe sig ved Reqvisitioner og Confiscationer, og hvorlænge vil det holde, fordi Statsbestyrelsen er grundet paa Gouvernementer og ikke paa Departement-Forvaltning; den militaire, dømmende og civile Magt ere ikke skildte fra hinanden; Hver Pascha skalter som han vil i sit Distrikt, og Sultanen kan kun vente Lydighed, og en fælles Biestand af sine Gouverneurer, naar de alle blive truede af en fælleds Fare, og endelig fornemmelig fordi hele Folkemassen er sammensat af to Religionspartier som hade hinanden. Det gaaer med Stater, som med de Mennesker som bære paa et usundt Legeme, de kunne længe gaae og skrante og slæbe sig frem: men slaaer en Forkjølelse til og Legemet kommer i Uorden, saa svæve de paa Gravens Rand. Et saadant Oplysningsmiddel var den græske Jnsurrection; saasnart det var afgjort at den gik igjennem var det tyrkiske Riges tidlige eller sildige Undergang afgjort, da Revolutionsaanden vil udbrede sig derfra blandt de Christne over hele Riget; Tyrkerne føle det bedst selv og ingen har kunnet sagt det stærkere end Reis-Effendt i hans bekjendte Svar til den nederlandske Gesandt: at den græske Regjerings Sæde er ikke paa Ægina, men i Constantinopel." Selv om der blev Fred, saa vil dog Tyrkiets Undergang længere hen i Tiden blive uundgaaelig; men rimeligt er det, at der forestaaer dette Rige en stor Catastrophe i dette Aar, og det græske Keiserdømmes Opstandelse med sit glimrende Hersker Navn staaer efter al Sandsynlighed for Døren. Det eneste Haab til Frelse er kun saaledes Englands og Frankrigs Mægling. Man kunde spørge: pleie da Menneskene at være saa ivrige for at ønske Livet i den, som ligger paa Dødsleiet, naar de kunne deele hans rige Arv imellem sig? Denne kunde fortjene en Kamp, men ikke Vedligeholdelsen af det, som dog ikke kan frelses. At Frankrig og England faaer en fast Fod paa den tyrkiske Halvøe er begribeligt og ønskeligt. -Men en slem Omstændighed kan man ikke fortie: denne største af alle politiske Knuder har født en anden af sig og hvorledes den skal blive opløst er ikke til at forudsee: den russiske Keiser har forlangt Garantie for en uhindret Seillads fra det Sortehav til det Middellandske. Krigslykken har sat ham i en sikker Besiddelse af den caucasiske Jordtunge; erholder Keiseren omtalte Garantie saa vender den asiatiske Handel sig, og gaaer ved Caravanhandelens lette Transport-Omkostninger over det Caspiske- og Sortehav, og Ostindien taber en stor Deel af sin Værdie for Englænderne. Derfor har den russiske Regjering i flere Aar arbeidet paa ved Gesandtskaber at erholde venskabelige Forbindelser med alle asiatiske Magter. Dette føles dybt i England; derfor opblusser Hadet blandt det engelske Folk mod Rusland og udgyder sig i den ene Carricatur efter den anden, og derfor har Oberst Lacy Evans Bog om Nødvendig fire Udgaver. Tiden vil lære hvorledes denne overordentlige Knude vil blive opløst; vi ville ønske at det maae skee med Nilnøglen og ikke med Sværdet. Vi ville ikke omtygge det hengangne Aars krigerigske Begivenheder, som alle vide. Men vi ville overlade os til de Glædesfølelser, som Kjærligheden til Christendommen og Humaniteten maae vække hos os ved den Vished Aaret 1828 skjænkede os, at Grækenland blev befriet og forresten overlade Begivenhedernes Gang tillidsfulde i Albestyrerens Haand og uden Æng stelse see den nærmende Sommer imøde.