Corsaren, 1842-04-22
Et Par Ord om et Par af vore sidste Actioner. Førend vi kunne tale om vore sidste Beslaglæggelser, maae vi bede Publicum orientere sig lidt i dem. Man ville erindre, at der i denne Maaned først kom en Beslaglæggelse paa et Gildeparé, dernæst atter et Beslag og saa igien et Beslag - Summa Summarum: Tre Beslaglæggelser i to Uger, hvilket er det Høieste, hvortil vi i Forening med Justitsraad Reiersen endnu have drevet det. Af disse er Nr. 2 den mærkeligste og den, som fordrer en Erklæring eller Forklaring fra vor Side. Cancelliet har nemlig ikke actioneret Redacteuren for ved dette Nr. at have overtraadt Trykkefriheds (sit venia verbo!)-Loven, men for hans Forhold ved at have forsøgt at udgive bemeldte Nr., og det ultraradical-slette Blad - vi mene naturligviis "Dagen" - har yderligere defineret dette-Forhold som bestaaende i, at vi i meerbemeldte Nr. havde forsøgt at indsmugle Størstedelen af det tidligere beslagte Gildeparé. Det rette Sammenhæng herved er, at vi havde aftrykt de Dele af Gildeparket, som syntes os absosolut uskyldige, og gjennem Justitsraad Reiersen indsendt dem til Cancelliet med den ærbødige Forespørgsel, om disse skulde ansees for smittede ved at have staaet ved Siden af formeentlig giftige Artikler og altsaa ogsaa holdes borte fra al Berørelse med Publicum. - Og dette har man kaldt Smugleri! At gaae den til en Toldbetjent og sige: "Her har jeg nogle Varer, som jeg gjerne vil fortolde, hvis det ellers er tilladt at indføre dem? - det er Smugleri! Smugleri! Vi ere nærved at blive rasende ved dette Ord. Det forudsætter jo dog, at man mulig kunde indsnige Noget uden at anmelde det, at der var en, om nok saa lille Sprække, hvorigjennem man med List eller Magt kunde bane sig Vei; men vi stikke i det ligesom en Flue, man har sat under et omvendt Ølglas: den kan ikke komme en Linie udenfor Glassets Sider. Og naar saa den stakkels Flue bønligt seer ud igjennem Glasset, med sit bønlige Blik beder om at maatte komme ud, saa siger man, at den har villet "practisere sig ud"! Vi ere overbeviste om, at, fortalte man en Flue, der befandt sig i et saadant Tilfælde, om en saadan Beskyldning, den tog sig selv af Dage af Fortvivlelse. Og, i Sandhed! Hvis Selvmord ikke vare saa stræng forbudt i Loven, og hvis vi ikke ved at begaae Selvmord gjorde visse Folk en stor Tjeneste, saa havde vi allerede for længe siden ophørt at leve. Den tredie og sidste Sag - det vil sige: Den, som for Øieblikket er den sidste - angaaer Artiklen: "Professor Schouw's Dansk Ugeskrift". Rigtignok har man sagt os, at Cancelliet ikke har stadfæstet Beslaget paa denne Artikel, ja, vi have endog erholdte den tilbagesendt fra Politiet, ydermere: den staaer i nærværende Nr.; men det er da altfor utroligt, at Cancelliet skulde have frigivet en af vore beslaglagte Artikler, til at vi skulde fæste Lid dertil. J alt Fald udbede vi os nogle Dages Tid til at gjøre os fortrolige med den Tanke, at det virkelig er saa. Hvad vi dog aldrig ville kunne begribe, er: hvorfor denne Artikel er bleven frigiven og de andre ikke. Publicum vil selv om kort Tid kunne overbevise sig om, at der var al Grund hertil, nemlig naar hine Artikler komme ud som frisundne. - Hvad behager? - Ja, frifundne; der er aldeles ingen Tvivl derom. Have De ikke hørt hvorledes det gaaer Actorerne? Ikke? Naa, saa maa vi da fortælle Dem det. En af Dem for Ex. har skrevet et Jndlæg, hvori han udtrykker sig næsten ordret saaledes: Jfolge det kongelige danske Cancellies Ordre, skal jeg tiltale Redacteuren af Bladet "Corsaren" for vedlagte Artikel. Jeg er vel ikke istand til at opdage noget Lovstridigt, i samme; men, da Cancelliet har beordret det actioneret, maa det naturligviis alligevel være lovstridigt, og jeg anbefaler det saaledes til Rettens ombyggeligste Opmærksomhed at udfinde det Ulovlige, idet jeg nedlægger Paastand paa, at Redacteuren for samme dømmes paa Livet eller til Forbedringshuset eller i alt Fald i en klækkelig Mulct foruden Salair til mig. - Og af det Slags ere de fleste Sager. At imidlertid adstillige af dem ville blive dømte, maa man vel være beredt paa: Det vilde være høist mærkeligt, om man iblandt saa mange Gevinster ikke skulde trække nogle Ritter.