Jyllandsposten, 1838-12-03
Hvad Forfs. Mening angaaer i Anledning af den Plads, hvorpaa han troer at Regjeringen vil have Skolelæreren til at staae i Samfundet, da skal denne Omstændighed slet ikke forandre min gode Tanke om Forf.; thi her handles ikke om det øverste Sæde eller og Rangforordningen, men om at have, hvad man tarvelig kan leve af, og enten man er Bonde, Borger eller Høibaaren, saa ere disse Benævnelser, i mine Øine, kun Biting imod nødtørftigt Brød og Tilfredshed med sin Lod, naar kun Benævnelsen er ærlig og forresten ikke ledsaget af ringeagtende Hentydninger, som: Hvor ellers altid kloge Degne, og Sligt. Skjøndt jeg slet ikke bestemt veed, til hvilken af de almindelige Hovedbenævnelser Skolelæreren bør henregnes, saa skal jeg aldeles ikke være enig med Forf. i at henregne ham til Bondestanden; en Deel af vor christelige Religions første Lærere vare jo af lige saa simpel Herkomst. Det er og nok muligt, at vor landsfaderlige Konge har troet ockonomiske Hensyn uagtede – at Lærere, fødte af Bønder, bedst egnede sig til at undervise Bønder. Rentekammerets Circ. af 11te Jan. 1823 siger, at Degne og Skolelærere ikke kunne henregnes til Geistligheden i strængeste Forstand; og i Reglementet for Lyngbye-Seminarium af 30te April 1813 hedder det om Seminaristerne: at de ikke bør fravænnes deres tarvelige Bonde=Levemaade; hvilke to Steder rigtignok synes at bestyrke Forfs. Mening om, at Skolelæreren, bør henregnes til Bondestanden. Da Forf. handler om Skolelærernes Kaar, saa er det vel især fra den bekonomiske Side, han gjerne vil have vor Stand der henlagt, og det vil vist hverken fra Ærens eller Oekonomiens Side være nogen Skolelærer ukjært, at see sig sat i Klasse med denne agtværdige Stand, hvoraf han desuden, som oftest, selv er kommen. Men den gode Forf. indrømmer jo, at Skolelæreren just ikke bør sættes i Lighed med den mindst betydende Deel af Bondestanden d. forarmede Gaard, eller Huusmænd, idet han udtrykkelig nævner velhavende, og derfor vil hans Mening om Skolelærerens Løn endnu strande. Jeg har i mit 20aarige Skoleliv næppe havt Evne til at koste mig en Vadmels=Kjole, men ved Leilighed var det ikke sjelden, at jeg saae Bonden i godt Klæde; jeg har ikke vel kunnet give min kjære Hustrue hjemmegjort Tøi til en Klædning, naar derimod mangen Bondekone kan vise sig i 1 a 2 af Silke, jeg skal ved mangen Kiendsgierning kunne bevise, at der ere Bønder i tusinde Tal, som have Evne til at leve langt bedre end jeg. Endvidere. Det er ofte, at en Bonde, endog en Fæstebonde, naar han afstaaer sin Gaard, t. Er paa 4 Tdr. Hartkorn, betinger sig og Hustrue en aarlig Livrente af 3 Tdr. Rug, 3 Tdr. Byg, 1 Td. Malt, en Koe at malke, en Griis til 4 Lpd. Flæsk, 2 fede Gjæs, fri Bopæl og Brænde, 1 Lpd. Tælle, Vadmel og Lærred, til Klæder, fri Befordring &c. At en Skolelærer, om han endog har anordningsmæssig Løn, maaskee ikke kan faae det Halve heraf, naar han aftræder, skal jeg senere vise. Forfatteren peger, som en Beviisgrund forat Skolelæreren henhører til Bondestanden, paa den saakaldte Normal-Tegning til nye Skolebygningers Opførelse; jeg kjender ikke denne Tegning, og kan altsaa slet ikke dømme derom; men det veed jeg, at jeg aldrig har hørt nogen Skolelærer klage over sin Bopæl, hvilket vel og i Almindelighed var urigtigt, da han paa de fleste Steder aldeles ikke boer daarligt; og skulde dette endog paa enkelt Sted være Tilfældet, vilde saadant ingenlunde begrunde en almindelig Anke, saameget mindre som Bygningens forfaldne Tilstand er Districtets Sag, naar han blot kan boe der. Forresten har jeg intet imod hvad Forf. vil bevise af Bygningens Udseende. IV. Og nu endelig Slumpen, der er Qvintessensen af den øvrige Afhandling, et Product, som jeg ganske vil overlade til sin fortjente Løn ved Publikums Dom; her tales om "Jndtægter, Arbeide, ufornødne Fornødenheder, Unøisomhed, Offer &c. &c. Jeg skal kun imod alt dette sætte en simpel men sand Fortælling, jeg, om behøves, skal kunne bilægge med mange lignende: J Aaret 1820 er jeg dimitteret fra Lyngbye Seminarium; derpaa tjente jeg i mit nærværende Embede som Hielpelærer i 6 Aar, imod en aarlig Løn af 12 Tdr. Byg, der sommetider beløb sig til 20 Rbd. Den approberede Løn her ved Embedet er: 4 Tdr. Rug og 6 Tdr. Byg in nat, samt 10 Tdr. Byg, betalte efter Cap. Taxt, paa dette Embede hviler en Pension af omtrent 20 Rbds Værd. Dette er min, og saaledes omtrent er mange Skolelæreres Løn, naar Pensionen, fraregnes. Dersom jeg ikke havde havt en lille Nødskilling tilbage ved mit Embeds Tiltrædelse; dersom jeg istedetfor et Barn havde, som Mange, havt 5 a 6 eller flere, og dersom ikke barmhiertige Mennesker havde lettet mig min Byrde, hvad da andet, end at tigge? Hvor er nu det Misundelsesværdige i saadan Lod, Det vil vist ikke være Dem muligt, min Herre, at godtgjøre Deres Paastand om, ved saadan eller en noget større Jndtægt, at ernære en Familie paa Bondens sædvanlige Viis. Men Enden er ikke endda. Naar en Skolelærer, han være endog aflagt anordningsmæssig, med 44 Tdr. Byg, fratræder sit Embede, enten formedelst Svaghed eller Alderdom, da kan han vel i det Høieste kun gjøre Regning paa at erholde en Ottendedeel af Embedets faste Jndtægter, det er her 5 1/2 Td. Byg, lad ham nu være heldig og faae ligesaa meget af Hielpekassen, saa det Alt bliver 11 Tdr. Byg, det Høieste denne Pension kan beregnes til, troer jeg er 30 Rbd. Man behage nu at gjøre en Sammenligning imellem dette og Bondens før omtalte Aftægt, der vel beløber sig til 60 a 70 Rbd.; gjør endvidere Sammenligning med den Skolelærers Pension, der har kun lidet over den halve Løn. De Personer, der optages og underholdes af Amtets Repartitionsfond, faae, saavidt jeg veed, pro Persona 25 Rbd. aarlig. At Forf. mener, jeg er et Menneske, der duer til Jntet, tvivler jeg ikke paa; en "Dværg maa jeg vel i hans Øine være, skjøndt jeg skal kunne fremlægge samtlige mine Læreres og Foresattes Beviis for Duelighed, Flid og Sædelighed. Kun en bemærkning af Forf. gjør mig endnu mere ondt, end hvad jeg hidtil har omtalt; det hedder: at der paa Seminariet ikke saameget bibragtes dem (Seminaristerne) Hovedsagen: en grundig Religions kundskab, der kunde gjøre dem skikkede til Ungdommens christelige Opdragere, som Vantroes og Jndbildskheds Sædekorn udsaaedes i deres Hjerter. Denne Udladelse vil falde entnerting paa mangt et ærligt Hjerte, gid Eders Øine, J Retskafne, vore elskede Lærere, aldrig komme til at hvile paa disse Ord, de ville være Pile i Eders Bryst! Det er nu ikke længere nok at antaste os, men vore kjære, dyrebare Lærere skulle heller ikke skaanes. - Hvorledes Forf. kommer ud af det med de danske Deputerede, naar han i sin Afhandling siger og denne Sag, at den, ikke er tilbørligen prøvet, vil Tiden lære. Men det som allermeest forundrer mig, er Forfs. Underskrivt: "En Unteresseret." Dette betyder efter min Mening En, der ingen Udgivter har til Skolevæsenet, og ingen Børn lader undervise i Almue=Skolerne, samt ikke er Skolens Foresatte, ligesom han heller ikke har været i en Berørelse med Skolevæsenet, hvoraf han enten lider eller har Fordeel. Deraf følger, at Forfatteren let kan antages for mindre kyndig i Sagen og være udsat for, som han selv berører, at feile. Men er Tingen vigtig, da vil den betænksomme Mand nødig handle urigtig, og kan han være udenfor, saa bliver han der, at han ikke ved et lille Misgreb skal volde Skade.