Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-04-11
Sildesiskeriet i Norge har i Særdeleshed været i Nummedal og Fosen yderst indbringende, og vedvarende fra September og til Januar. Sildene ere gode og fede, 40000 Tønder deraf ville formodentlig komme i Handelen. Man slutter sig til af visse Kiendemærker, at Skreifiskerie vil denne Gang kaste overflødig af sig, og derfore ere ogsaa mange Fartøier afseilede fra Tronhiem med Salt og Victualier, for at afkiøbe Fiskerne deres Fangst. Spaaemanden. Det var blevet overdraget en Embedsmand i den berømte Parisiske Politieminister Sartines Bureau at indlede en Proces mod et Fruentimmer, som gav sig af med at spaae i Kaart. Forhøret forskaffede ham lærerige Oplysninger, om nogle Hovedprinciper, som ere opstillede som Grundsætninger for denne Konst; han fandt, at denne Konst var i det Hele ikke andet end en Udregning af Sandsynligheder, som naar de blive behandlede med Snedighed, kunne anvendes med Lykke. Han faldt paa at øve sig derved til at blive et Slags Heremester. Han begyndte med at inddeele det Stof han vilde bearbeide, det vil sige den offentlige Lettroenhed i sine to Kiøn, og i sine 4 Aldere, i Gifte og Ugifte, i Herrer og Tienere, i Geistlige og Lægfolk, i Adelige og Borgere &c. Derpaa satte han de Hovedtilfælde ud af hinanden, som ere tilfælleds for alle Classer; de særdeles Tilfælde, som forekomme sædvanlig ved enhver af dem, og endelig de sieldnere og individuelle Tilfælde. Af dette Arbeide opkom en Masse af omtrent 4000 Tilfælde i det menneskelige Liv, som sædvanlig forekomme; dette var ikke et daarligt Apparat for at sætte sig ned som Here mester. – Jmedens denne Heremester studerede paa sin Theorie, samlede han tillige alle fornødne Erfaringer; han iagttog Phystognomierne, bemærkede sig Folks Navne, søgte at faae Adgang i alle Selskaber, og at trænge ind i Familiehemmelighederne; han betiente sig af alle Slags Forklædninger. Han bragte paa en snedig Maade Tieneskefolk, overtroiske Mennesker og unge Piger til at sladdre af Skole; endelig da han var bleven riig paa Stof og stærk paa Midler aabnede han et necromantisk Cabinet; Følgerne heraf vare overordentlige; Fruentimmerne bragte ham ret i Sving; Hoffolk, Borgerfolk selv Prælates, kom Hobeviis til ham for at lade sig spaae i Kaart, og naar man undtager nogle smaae Ubehageligheder, havde vor Heremester ingen Grund til at klage over sin Ansættelse i Hr. Sartines Bureau. En Aften Kl. 11 hørte han at der blev tre Gange banket paa Døren til hans Værelse, ligesom at et Herskab vilde lade sig anmelde; han aabnede den, og saae en meget velklædt Mand træde ind, af smuk Væxt, der har en rund Hat, som saaledes var nedtrykket over Øinene, at det ikke var godt at kiende hans Ansigt. Da J er en Spaamand, sagde Manden, hvorfore gietter J da ikke, at jeg vil komme. Jeg spaaer ingenlunde, svarede Hermesteren; jeg spørger kun Skjebnen naar det er nødvendigt, og Skjebnen meddeler mig Oplysning derom. Velan, spørg nu om det som jeg forlanger at vide af Jer. Spaamanden tog sine Kaart, og var uroelig nok over, hvorledes han skulde begynde derpaa, han gav Ord fra sig uden Betydning, lod noget falde paa Gulvet, bukkede sig for at tage det op igien, og ved denne Bevægelse bemærkede han Trækkene af en Persons Ansigt, som han kiendte for en af de første Herrer ved Hoffet. Nu havde han vundet Spillet. Han blandede Kaartene, slog et Kaart op, som betydede en Familie-Begivenhed. Ved det andet udraabte han med et Angestskrig: Gud, jeg er forloren, der er lagt mig en Snare af en mægtig Mand. Jeg kan ikke fortsætte mit Arbeide. Den Fremmede indgød ham Mod. Heremesteren slog et andet Kaart op, som endnu tydeligere betegnede den Mand, spurgte ham om Raad. Denne som blev meget forhauset derover, tilstod virkelig hvor høi hans Rang var, og tilføiede at han var kommen for sin Gemahlindes Skyld. Heremesteren vidste, at det var hele Verden bekiendt, at denne Dame var i gode Omstændigheder, og formodede, at man vilde vide, om Barnet blev en Pige eller en Dreng, slog han med Hensyn dertil et Kaart op, og Skjebnen erklærede, at Barnet vilde blive af det mandlige Kiøn. Den Fremmede reiste sig og sagde: Hundrede Loudorer naar det er sandt, og hundrede Stokkeprygl ifald det ikke er det; og derpaa gik han. – Man kan vel tænke sig hvorlidet Heremestren skiøttede om at modtage den sidste Deel af Belønningen, han var derfore bestandig opmærksom paa hvorledes det vilde gaae. Damen kom i Barselseng, Barnet blev af det mandlige Kiøn; Bedrageren gik nu hiem og lagde sig i sin Seng, næsten i det samme Øieblik bankede den hemmelighedsfulde fremmede Mand med den store Hat, med dobbelt Slag, han traadte ind, saae med Forbauselse paa Heremesteren, kastede hundrede Louisdorer paa Bordet uden at sige et Ord.