Den Vest-Sjællandske Avis, 1819-09-04
(Fortsættelse). Ligesom Englændernes Handelspeculation har i den nyere Tid kastet sig stærkt paa Afrika, saa har den ogsaa udvidet sig betydelig, i Henseende til Australien, Faareavlens heldige Fremskridt i Colonien i Nye=Sydvallis, og den sydlige Hvalfangst have aabnet Udsigterne til to vigtige Handels-Ex porter. Man har temmelige nye Efterretninger fra denne Colonie; den Nyehollandske Uld skal virtelig være fortræffelig; mange Engelske Manufacturister foretrække den selv for den Sachsiske electoral Uld, formedelst dens elastiske og sikkeagtige Egenskaber. Det er mærkværdigt, at i et Land, som passer saa fortreffeligt til Faareavl, findes ingen vilde Faar, selv ingen Dyr af noget Slags, som ere tienlige til at være Huusdyr; det er et mærkeligt Exempel paa, hvorledes Skaberen holder tilbage med Naturens Rigdomme, for at give Menneskene selv Anledning til at udbrede dem. Ligesaa mærkværdigt er det, at uagtet talrige Hvaler og Sælhunde omgive Nye=Hollands Kyster, saa have Nye=Hollands Vilde dog aldrig kunne finde paa at fange disse Dyr, hvilket Nordpolens Esqvimaurs dog forstaae saa godt, men denne Menneskerace, synes at være skabt til, at forblive Polar Landenes varige Beboere, imedens Nye=Hollænderne, deres Lands vilde Planter og Dyr lige, synes kun bestemte til at beboe det saalænge indtil en bedre organiseret Menneskerace kan komme til at tage det i Besiddelse. Den sorte Papuas Race i Australien tegner til overalt at ville gaae under men for den ædlere Menneskestemme, som er udbredet over denne Verdensdeels Øer, opgaaer en bedre Tidsalder; Christendommen giør overordentlige Fremskridt blandt Catuas uvidende Tilbedere, og Kiærlighedens blide Lære finder villig Indgang hos de smukke Beboere af det stille Havs skiønne Øer. Den nye Religion er næsten overalt antaget paa de selskabelige Øer; de Engelske Missionairer og Bibelselskaberne, have herved indlagt sig en stor Fortieneste; og de søge tillige at vænne Folket til huuslig Flid, hvormed det ikke heller er aldeles ubekiendt, og at indføre Sukker= og Bomuldsavlen iblandt dem. Ogsaa til det store og interressante men for sine cannibalske Jndvaanere saa berygtede Nye Seeland, have Missionairerne med Held udvidet deres Bestræbelser; tre Mænd have især giort sig fortiente derved, nemlig de Herrer Hall, King og Kendall, de have opført passende Boeligger for sig selv, og et anseeligt Skolehuus, hvori 51 Nyeseelændiske Børn blive underviiste, og hvori der holdes Gudstieneste om Søndagen, hvilken Jndvaanerne flittigen bivaane; de lære Folket tillige at dyrke Jorden, at indhegne Jorderne, og at spinde, fra Nye=Holland af ere Colonisterne blevne forsynede med Qvæg. – En Præst og en Skolelærer, er i Januar d. A. afsendte fra London til Nye-Seeland. Saaledes udvikler Culturen sig med Kæmpeskridt i den femte Verdens Deel; nye Udsigter aabne sig derved for Englands Handel og Jndustrie, og dets Colonie i Nye=Holland, vil i Tiden blive Middelpunktet for en nye opblomstrende Øe-Verden. - At stedse fleere Steenkul opdages i denne Colonie, at Viinhandelen begynder at lykkes, og at man har faaet Humlen til at groe, giver nye Udsigter for den sydlige Halvkugles Production. Det er umueligt at forudsee, hvilken Gang den Engelske Handel paa Europa vil tage, og hvilke Forandringer der vil foregaae med den, imod i forrige Tider, siden saa store Omvæltninger og Forandringer ere foregaaede i denne Verdens Deels Forfatning. Der viser sig en kiendelig Bestræbelse hos alle Stater, til at udvide deres Handelsforetagender, og til at deele Handelens Fordeele med den Stat, hvis Stilling næsten giør det til en Fornødenhed for den saa meget som mueligt at have den udelukkende i sin Besiddelse. En af de væsentligste Acqvisitioner, som England giorde i Europa til sin Handels Udvidelse ved den sidste Fredsflutning var Protectoratet over de Joniske Dør. Men skal man troe de Efterretninger, som haves derfra, saa skulle Jndvaanerne paa disse Øer ikke være fornøiede med dette Formynderskab, og der høres Klager over det strænge Handelsmonopol, som de Engelske Kiøbmænd siges at udøve mod dem, og at de nødes til at afhænde Productionen af deres Olie og Viinavl, og deres Sydfrugter, paa en ufordeelagtig Maade, til de Engelske Kiøbmænd. Hvorvidt disse Klager ere grundede, maae man lade staae ved sit Værd, Misfornøielse finder imidlertid Sted, som sees af at den lovgivende Forsamling, har med en stor Majoritet forkastet et af den Engelske Gouverneur Sir Thomas Maitland, givet, og af Senatet antaget Forslag, at derskulde lægges et Tillæg af 5 PC. paa Udførsels Tolden for Corender, et af Øernes Hovedexporter, for at bestride Republikkens Udgifter. Man klager over, at Udgifterne ere allerede høie nok, at den svære Udførselstold paa Exporterne, leder Handelen hen til de Tyrkiske Kyster, hvor Udførsels=Afgifterne ere meget ringere. Uagtet disse Byrder, paa Folket, opføres dog i Corfu paa Esplanaden, et Palais af den største Pragt for den Engelske Lord Over-Commissair, som Oberst Whitmore, forestaaer, og hvortil forskiellige Konstnere ere forskrevne fra Jtalien og Malta. At Rusland, Frankerige, Nederlandene, Sverrig og Hansestæderne, giøre sig megen Umage for, at udvide deres Handel, er nægteligt; hvorvidt det kan lykkes dem, at giøre England sine hidindtil erhvervede Handelsfortrin stridig, vil Tiden lære. Da Europas politiske Tilstand er bleven saa forandret, baade i Henseende til Landenes Fordeeling og Staternes indvortes Organisation, er det umueligt at forudsee, hvortil alt dette vil føre; men vist nok er det, at Næringsløsheden og Trangen imellem talrige Folkeclasser, give sig tilkiende i England, paa en ligesaa uventet, som overordentlig Maade. Fattigvæsnerne blive stedse meere betyngede, og Byrden bliver saa trykkende, at Underhuset nedsatte i Aar en Commission, for at undersøge Fattiglovene; denne har nu bifaldet den Betænkning, som den i 1817 nedsatte Commission allerede den Gang havde afgivet, og som gaaer ud paa, at man aldeles maae forkaste den hidindtil antagne Fortolkning af Dronning Elisabeths Act, om Fattigvæsnet; i Følge hvilken Sognene skulle være pligtige til at give dem, som forlange det til enhver Tid Arbeide og Underholdning; hvorved Commissionen tillige beviser denne Fortolknings Skadelighed, og forklarer hvor nødvendigt det er, at en nye, tydelig og bestemt Forordning gives om denne Gienstand; men derved tillige yttrer den Meening, at det nu ikke er det passeligste Øieblik til at indføre en saadan Forandring. (Det er vist nok, da Næringsløsheden nu saa meget forstyrrer den offentlige Rolighed. Forpligtelsen til at meddeele offentlig Understøttelse, skal blot gielde med Hensyn til Krøblinger, Lamme, Oldinger, Blinde, og andre til Arbeide uskikkede Personer. (Men Praxis lærer, at det er i de enkelte Tilfælde ubeskriveligt vanskeligt, her at træffe Grændsen; desuden er den, som ikke kan faae Arbeide, netop ligesaa meget værdig til Medlidenhed, som den der ikke kan giøre noget Arbeide; thi begge ere trængende af samme Aarsag, nemlig fordi de ikke kunne fortiene sig selv deres Underholdning). Commissionen formeener videre, at i Henseende til de Arbeidsføre, skal man blot hæve Jndskrænkningerne for en frie Arbeidsvirksomhed, lette den for enhver, og opmuntre enhver til den. (Hvorledes skal dette exeqveres indføre Sparebanker, sørge bedre for Ungdommens religiøse og moralske Dannelse, og for at vænne den til Arbeide. (Alt dette er meget godt, klinger ret smukt paa Papiiret; men rækker ikke udi Praxis; som medvirkende Midler til at afhielpe Fattigdommens Onde, ere disse Forslag fortreffelige; men de hielpe ikke Øvrighederne, som have Executionen under Hænderne, ud af de mødende Forlegenheder; den virksomste og tillige den billigste Udvei, er at sørge for enhver Trængende, enten han er det af Mangel paa Evne eller paa Leilighed, eller selv paa Villighed til at Arbeide; men at giøre det under saa nøie et Opsyn, og saa strenge Forpligtelser fra de Trængendes Side, endskiønt der hverken maae fordres noget ubilligt eller uretfærdigt af dem, at de selv føle Tilbøielighed til at erhverve sig deres Underholdning ved at opsøge sig Arbeidet. Denne Methode rækker ud naar kun ikke heele Statslegemet er sygt, da den saa naar dette er Tilfældet da maae tages under en alvorlig Cuur, som ethvert andet sygt Legeme, eller giennemgaae en Crisis. Det er ellers forunderligt at bemærke, hvorledes den menneskelige Fornufts Svaghed og Følelsernes Jndflydelse paa den yttret sig ved denne Gienstand; sørges der paa en hensigtsmæssig og det Onde af hielpende Maade for de Trængende, og der skal blot anvendes derpaa en ubetydelig Deel af hvad man ellers spilder paa Forlystelser og Luxusartikler, saa høres der Jammerklager over de Byrder hvormed man er plaget, og sørges der ikke for at afhielpe Trangen, og Jndvaanerne da naturligviis blive plagede af Tiggeriet saa opløftes de bitterste Besværinger mod Embedsmændene fordi de ikke giøre noget for at skaffe dem frie for dette Onde; dette er for Exempel nu Tilfældet i det Preussiske. Det hedder saaledes i en nye Skrivelse fra Egnen ved Halle, at faae Omkostningerne til at oprette en Arbeidsanstalt bragte tilveie kan ikke blive vanskeligt, da enhver Landmand vil gierne bidrage dertil for at blive befriet for det besværlige Tiggerie. Den Fordeel, som en saadan Jndretning vilde forskaffe, er saa indlysende, at al videre Tale heromvilde være overflødig. (Saaledes tænker man hvor Plagen trykker, sielden der hvor man først er bleven befriet for dem. - Hvad skal nu imidlertid den Engelske Regiering giøre for at skaffe sine i tusindviis brødløse Mennesker Underholdning og derved faae dem til at være roelige? (hvad enten saa Næringsløsheden kommer af Maskinernes alt for stærke Tilvæxt, eller deraf at Krigen ikke længere kan beskiæftige saamange arbeidsføre Personer, eller af at Handelen og Jndustrien tager hemmeligen og uformærket en anden Retning, eller af en om sig gribende moralsk Fordærvelse; eller af alle disse Aarsager tillige. At strenge Politielove ikke kunne hæve og Fattigvæsnerne ikke læge en saadan indvortes Suppuration i Statslegemet er øiensynligt; men hvilke Midler skulle anvendes mod dette Onde? Udvandring synes at være det bedste; der gives ogsaa Mennesker nok, som betiene sig deraf, og fra Byen Belfast i Jrland ere allene i Aar ifølge de sidste Beretninger dragne 5881 Mennesker til Nordamerika, men da Mængden af de arbeidsløse Mennesker er saa fattig og da Antallet bliver saa stort, hvorfra skulle da Penge og Leiligheden komme til saa lange Farter, Desuden hvor skulle de mange Mennesker drage hen til Cap, til Nyeholland det er saa langt og besværligt, til Nordamerika er det lettest, men den Engelske Regiering kan umueligt med Sindsroe og Velbehag see, at dens farligste Modstander faaer derved idelig nye Tilvært og Kræfter; thi vil det saaledes vedblive at gaae fort med Friestaternes Fremskridt, saa vil dens Statskraft inden 10 Aars Forløb overgaae Storbrittanniens. Det skulde synes at Regieringen maatte derfore være meest interresseret for at lede Udvandringens Gang hen til Canada for at reise en anseelig Modkraft imod Friestaterne. Men Skatkammercantsleren har i Aar tilstrækkelig forklaret sig om denne Gienstand i Underhuuset; Landet der er nemligt vel ikke uskikket til Cultur, men dets Opdyrkning koster saa store Anstrængelser og Climatet er saa strengt, saa at Nyebyggernere, dette Land trænge til i en lang Tid at understøttes af Staten, desuden ville de ikke blive der, men vandre hobeviis til de paradisiske Dale ved Missisippi og Missouri, mange vandre imidlertid dog dertil af sig selv især Nordskotlænder, som ere vante til et haardt Clima, ogsaa skal Lord Selkirks nye anlagte Colonie ved den røde Flod dybt inde i det nordlige Amerika temmelig begynde at lykkes. De Engelske Colonister i Canada, Nye=Brunsvig og Nye=Skotland ere forresten meget misfornøiede med at større Rettigheder ere blevne ved den sidste Fredstractat Nordamerikanerne tilstaaede i Henseende til Fiskeriet paa Nyefoundland, hvorved de tabe meget; derimod tiltager stærkt Udførselen af Tømmer fra Canada, siden England har formenet Nordamerikanerne at tilføre denne Artikel til deres Vestindiske Øer. - Fra Bahama Øerne ere mange Engelske Planteurer udvandrede med deres Slaver, til Demerary, deels formedelst de mange Jnsurgentcapere som omsværme dem, og deels fordi de forudsee, at Nordamerikanerne ville herefter formene dem, som hidindtil at fælde Træer paa Kysten af det nærliggende Florida uden at betale noget derfor.