Ribe Stifts Adresseaviser, 1847-09-13
Ribe. Til vor Beretning i f. Av. ang. Deres Majestæter Kongens og Dronningens Besøg ville vi endnu føje følgende: Deres Majestæters Reise fra Højer gjennem det blandede Distrikt lignede denne Gang et formeligt Triumftog, næsten ved hvert Sogn var reist en Æreport, især var den ved Skjærbek, udmærket smuk og kostbar, Ridende Korps fulgte fra By til By; paa flere Steder hilsedes Majestæterne med Sange og Taler, i Emmerlef ved Pastor Holm, i Døstrup Kirke ved Provst Koch, i Skjærbek ved Pastor Koch og i Egbek ved Pastor Feilberg; da Mørket faldt paa vare Landsbyerne illuminerede hvorhen Øjet vendte sig, Møllen i Ottersbøl var isærdeleshed smukt oplyst, og overalt var en stor Mængde Menneskeer tilstede. – Da Hs. Majestæt næste Dag kjørte herfra til Ydrebjerrum modtoges han ved Østervedsted Mark af flere Bønder fra Østervedsted og Sønderfardrup og ledsagedes af disse tilhest gjennem Østervedsted, hvor ogsaa en Æreport var reist, til Bjerrum og tilbage igjen. Her afhandledes Dige- og Havnesagen med de vedkommende Deputationer og begge Sager interesserede Hs. Majestæt i høi Grad. Digeinspektør Petersen fik Ordre til paa Finantsernes Bekostning at anstille Undersøgelser og forfatte Overslag over Bekostningerne ved Digets Opførelse, ligesom Hs. Maj. yttrede den Formening, at Holmen burde gjennem skjæres. - Underveis fra Ribe til Foldingbro udtalede Kongen sin Misfornøielse med Veien over den slesvigske Grund og i Foldingbro havde Hs. Majestæt en Sammenkomst med de slesvigske Autoriteter, hvis Resultat forhaabentlig vil blive, at dette Stykke Vei, 3 Miil, for hvis Jstandsættelse der fra slesvisk Side estandig er lagt Hindringer i Veien, nu snart vil live chausseret som den øvrige Vei mellem Ribe og kolding. Vi kunne ved denne Leilighed ikke undlade t omtale et moersomt Jndfald af Skjæbnen, der lod Slesvigs Overveiinspektør vælte tvende Gange paa n Reise hertil, især da den Paagieldende slap godt der ca. - Af de Sange, som udførtes i Anledning af Majeæternes Besøg her, ville vi udhæve efterstaaende: J Domkirken. Før Talen. Mel. Af Høiheden oprunden er. Som Løvet veires hen fra Qvist, ved Høstens Tid i Skoven hist saa visner Alt herneden. Alt ældes, falmer og forgaaer, men Eet, o Viisdoms Gud, bestaaer, bestaaer for Evigheden. Sandheds-Ordet, høit og herligt, mildt og kjærligt, aldrig svinder; Livets Væld af det oprinder. J hvert et Hjerte fromt det boer, dog skjønnest, naar i Palmechor fra Menighedens Læber i Templet, som du bygged dig paa Klippen fast urokkelig, til Dig, o Gud, det stræber. Fro i Herrens Huus sig samle, Unge, Gamle, Dig at prise, Herre, Fader, Høie, Vise! Hold over dette Huus din Haand, at ogsaa her i Sandheds Aand. dit Ord maa steds forkyndes, forkyndes til vort sande Gavn, saa at i Dit og Jesu Navn hver Gierning maa begyndes Lad det føles, lad det fattes, prises, skattes, Frugter bære Dig til Lov og Dig til Ære! Efter Talen. Mel. Vor Gud han er saa fast en Borg. Guds Kirke staaer i Ungdomsglands, som Brud ved Brudgoms Side; uvisnet er dens Seierskrands, skjøndt haardt den monne stride. Af Fjender fik den nok; men fromme Venners Flok holdt fast i Liv og Død, og Mørkets Vælde brød Vor Gud høilovet være. Et Kongepar med Christensind vor Frelsers Brud har smykket; nu blomstrer hun med Rosenkind af Nød ei længer trykket. Her i sit lyse Hjem. sin Tak hun bringer dem, og beder. Herre, giv vor Konge og hans Vir Din Naade, Fred og Ære Paa Kathedralskolen. Mel. Kong Christian lægger ned sit Sværd. J Ly bag Kirkens Kæmperygsig fjæler ydmygt liden Skole; med bøjet Hoved, luvslidt Kjole, hun Mærke bær af Tidens Tryk Syvhundred Vintres barske Vælde faaer stoltest Nakke til at hælde, gjør selve Purpurskrudet blegt. Dog under dette lave Tag, og inden disse nogne Vægge hun fostret har saa fejr en Række af Dannemænd i Broderlag; og endnu Kræfter har den Gamle, endnu hun Sønner kan forsamle, der Skjoldborg tæt og hende slaae. Den lærer hun Kong Christians Navn, god Klang det har paa disse Steder; vor Moder ved dit Syn sig glæder, hun aabner ømt for dig sin Favn, Dig faretruet Liv hun skylder; Derfor med Takkesang hun hylder som Redningsmand Kong Christian. Hav Tak, at du til os kom ind! Vær hilset høit bag disse Mure, hvor Tidens Tand saa mangen Fure har pløiet paa den runkne Kind! Forinden Ungdomsblodet bølger; bag Dækket, hvor det varmt sig dølger, slaaer Hjærtet for Kong Christian. Ved Haandværk Gendopa Cakkeltog. Mel. Rings Drapa. Fakkelen festlig Flammer i Natten, Jublende Sangen. Stiger i Sky Hjærtet dig hylder, Hersker, saa gjerne: O, saa lad Tungen, Tolke vor Tak! for de kun dat Truende Mørke! Derfor nu Dagglands Dæmringen faaer. Tak, for du tæmmed Trodsige Tunger, Derfor paa Dansk et Dronende Hil! Hil dig, vor høje Hugprude Herre, Hil dig, o Dronning, Dankongeviv. Seent eders Stjærne. Stukkes i Norden! Evigt hos Saga og inden disse nogne Vægge hun fostret har saa fejr en Række af Dannemænd i Broderlag; og endnu Kræfter har den Gamle, endnu hun Sønner kan forsamle, der Skjoldborg tæt og hende slaae. Den lærer hun Kong Christians Navn, god Klang det har paa disse Steder; vor Moder ved dit Syn sig glæder, hun aabner ømt for dig sin Favn, Dig faretruet Liv hun skylder; Derfor med Takkesang hun hylder som Redningsmand Kong Christian. Hav Tak, at du til os kom ind! Vær hilset høit bag disse Mure, hvor Tidens Tand saa mangen Fure har pløiet paa den runkne Kind! Forinden Ungdomsblodet bølger; bag Dækket, hvor det varmt sig dølger, slaaer Hjærtet for Kong Christian. Ved Haandværksvendenes Fakkeltog. Mel. Rings Drapa. Fakkelen festlig Flammer i Natten, Jublende Sangen. Stiger i Sky Hjærtet dig hylder, Hersker, saa gjerne: O, saa lad Tungen, Tolke vor Tak! Tak, for du tvang det Truende Mørke! Derfor nu Dagglands Dæmringen faaer. Tak, for du tæmmed Trodsige Tunger, Derfor paa Dansk et Dronende Hil! Hil dig, vor høje Hugprude Herre, Hil dig, o Dronning, Dankongeviv. Seent eders Stjærne. Stukkes i Norden! Evigt hos Saga Skyfri den staa(Jndsendt.)