Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-12-12
Stænderforsamlingen i Viborg. Justitsraad Withs Forslag angaaende den danske Nationalitets Hævd i Slesvig og Statens Eenhed, lyder saaledes: Det vil være i Forsamlingens Erindring, at jeg for nylig gjorde den en Meddelelse om, hvorledes en Deputeret i den slesvigske Forsamling, P. H. Lorenzen fra Haderslev, efter at være tilføiet mange Krænkelser, fordi han forfægtede den danske Nationalitet og bekæmpede de separatistiske Jdeer, som desværre have viist sig hos et vist Parti i den slesvigske Forsamling, var bleven forbuden at tale dansk og at faae sine danske Foredrag indførte i Protocollen, ved hvilket Forbud jeg ansaae den danske Nationalitet i Slesvig for at være krænket, hvorfor jeg ogsaa, i den Formening at denne ikke kunde være en dansk Folkeforsamling uvedkommende, bebudede et Andragende til Forsamlingen om allerunderdanigst at anmode Hans Majestæt om, at antage sig den danske Nationalitet i Slesvig og forskaffe Nationen den behørige Satisfaction for den samme tilføiede Fornærmelse. Endvidere at dette mit Forslag fra Formens Side mødte endeel Jndvendinger af den kgl. Commissarius, der et vilde indrømme, at der var viist Nationaliteten nogen Krænkelse, men betragtede Sagen som en simpel Strid imellem den slesvigske Forsamlings Præsident og et af dens Medlemmer, der aldeles ikke vedkom os, hvorhos han dog tillige meddeelte Forsamlingen en Efterretning, han privat havde erholdt fra den slesvigske Forsamlings Præsident om, at Lorenzen var forbuden at tale dansk, da han havde viist, at han var det tydske Sprog fuldkommen mægtig, hvorved den kgl. Commissarius ydermeere bekræftede Rigtigheden, af det af mig anførte Factum. Det kunde naturligviis ikke falde mig ind at gjøre en privat Strid til en National Sag, men naar man seer hen til Anledningen til denne Strid og derhos betænker Adskilligt, som forhen er passeret i den tidtomtalte Forsamling, saa vil man dog neppe kunne negte, at Sagen ligger Danmark meget nær, og vistnok hos en dansk Folkerepræsentation maa opvække alvorlige Betragtninger. For imidlertid at undgaae alle Formalitets-Spørgsmaal, bestemte jeg strax at sætte det Factum, som oprindeligen havde foranlediget mig til at begiere Ordet, til Side, og skal nu blot holde mig til det, som læses i den slesvigske Stændertidende. Man vil der finde strax i Forsamlingens Adresse, at Slesvig kaldes et tydsk Hertugdomme, og at dette Udtryk ikke letsindigen er indført i Adressen, sees af den vidtløftige Discussion, samme har været underkastet. J Nr. 9 er fremkommet et Forslag om Adskillelsen af de hertugelige slesvigholstenske Finantser fra de kongelige danske, saavelsom omFastsættelsen af begge Statsdelenes nye Bidrags=Forhold tilStatsbyrden. J Nr. 31 om Oprettelsen af et militairt Aca dem i Rendsborg; i Nr. 33 om at Mandskabet fra Slesvig alene maa garnisonere i Slesvig eller Holsteen; i Slutningen af Comiteebetænkningen om de stænderske Comiteer, at Slesvig i Forbindelse med Holsteen maa blive incorporeret i det tydske Forbund, og i Nr. 41 at der paa slesvigske Skibe (som dog fare under dansk Flag), ei maa findes Mærket Dansk Eiendom. Slige og flere andre Forslag og Udladelser røbe tydeligt den fordærvelige separitistiske Aand, der truer vort Fædreland med Adsplittelse, saafremt den ikke i Tide med Klogskab og Kraft modarbeides. Ligesaa vist som det er, at Holsteen er tydsk og en Deel af det tydske Forbund, ligesaavist er det, at Slesvig er dansk og en Deel af Danmark, og at det, til Trods for alle Forsøg af dets tydsktalende og tydsk dannede Embedsmænd, dets mægtige Herskeres Bestræbelser i ældre Tider, og dets gjennem Aarhundreder vedvarende nøie administrative Forbindelse med det tydske Holsteen, for en stor Deel har bevaret sin danske Nationalitet, og jeg kan derfor ikke andet end ansee det for Pligt mod Konge og Fædreland, af yderste Evne at modarbeide slige fordærvelige Bevægelser, som nu i de senere Aar ved Gierning, Skrift og Tale ere foraarsagede af et vist Parti, som jeg ingenlunde kan antage, repræsenterer Pluraliteten af Slesvigs Jndvaaneres Tænkemaade. Vi have seet, hvorledes Regjeringen ved vellige Concessioner har søgt at berolige dette Parti, og hvorledes det danske Folk, med en det eiendommelig Rolighed og Sindighed, har modtaget de ofte hadefulde Yttringer, som løde til os fra Eideren og Slien, ja endog fra Byer, der ligge os langt nærmere; men det synes næsten, som om dette Maadehold har gjort Nordalbingiens Forfægtere mere dristige, og det forekommer mig derfor, at det er paa høie Tid, at disse blive tilbageviste med Alvor, saa at ikke en stor Deel af det danske Folk skal udsættes for at tabe sin dyrebareste Eiendom, sit Sprog og sin Nationalitet. Vel er det sandt, at den nærværende Tilstand i Slesvig ei kan være Hans Majestæt ubekjendt, og at vi af vor ophøiede Monarchs Viisdom kunne vente, at han vil finde de Midler, som ere bedst skikkede til at tilveiebringe en fredelig Udvikling af de spændte Forhold; men jeg troer ogsaa, at en Konge kan virke langt meere og langt lettere, naar Han virker i Samklang med Folket, naar det klarligen sees, at Kongens Villie og Folkets Ønsker stræbe til samme Maal, og naar det lydeligt udtales, at det danske Folk ei vil taale nogen Sønderlemmelse. Det er derfor at jeg tillader mig at foreslaae Forsamlingen, at indgaae til Hans Majestæt med en allerunderdanigst Adresse, der skulde gaae ud paa en Bevidnelse af Folkets Tillid og Hengivenhed til Ham, en Forsikkring om dets Beredvillighed til ethvert Offer, for at bevare Folkets Eenhed, og en Bøn om, at han vil gribe til kraftige Midler, for at hævde den danske Nationalitet i Slesvig og Statens Eenhed. Resultatet af Discussionen i denne Sag blev at en Kommittee blev udnævnt, bestaaende af Prof. Larsen, Nyholm og Jespersen.