Aalborg Stiftstidende, 1846-12-07
Stænderfors, i Viborg. J det fem og tyvende Møde den 28de Novbr. foretoges den indledende Behandling af Sagen ang. Jespersens Andr. om en Adresse til Kongen.) Af flere i denne Anledning holdte fortrinlige Foredrag, der deels aande den fuldeste Begeistring for ægte Liberalismus og sand Fædrelandskjærlighed, deels udmærke sig ved et kraftigt, kjærnefuldt og letfatteligt Sprog, og som vi ikke noksom kunne anbefale Publicum at gjøre sig bekjendt med, udhæve vi først in extens Proponenteens"Saasandt en Forsamling, der er udgaaet af Folkets Midte, ikke kan fornægte Sandheden af de Grundanskuelser, Folket nærer med Hensyn til dets vigtigste Anliggender, af de Følelser og Stemninger, hvoraf dette er gjennemtrængt; *) Vi have i Betragtning af nærværende Sags overveiende Viig tighed og den særdeles og, hvad man vel med fuld Føie kan antage, almene Jnteresse, der klæber sig ved samme, ikke taget i Betænkning, idag at afvige fra den af os valgte og hidtil stedse fulgte cursoriske Gang i vore Referater af den viborgske Stænderforsamlings Forhandlinger. Vi ville senere vende tilbage til det 16de og følgende Møder, hvoraf vi endnu intet Uddrag have givet. saasandt Folket har Krav paa, at Stænderforsamlingen som dets Repræsentation udtaler, hvad der dybt bevæger det, og saa sandt vore nuværende Tilstande og Forhold desværre i altfor høi Grad maae fremkalde hos enhver Fædrelandsven de meest alvorlige Følelser med Hensyn til Fremtiden, saasandt maa jeg være overbeviist om, at den ærede Forsamling føler Trang til at udtale sig om disse Forhold, disse Statens Velfærds-Anliggender, at udtale sine Anskuelser i en allerunderd. Adresse til Hs. Maj. Kongen. - Og hvilke ere da de Følelser og Stemninger, der bevæge sig i Folket, hvilke ere de Grundanskuelser, Folket nærer med Hensyn til vore vigtige Forhold, Dette Spørgsmaal skal jeg prøve paa at besvare, og vil dette mit Svar altsaa indeholde de væsentligste Momenter til Jndholdet af Adressen, saaledes som jeg har tænkt mig, den burde være, hvorved jeg dog naturligviis ikke vil, og ikke kan, i nogen Maade foregribe enten den Committee, der maatte blive udvalgt til at forfatte Udkast til Adressen, eller den ærede Forsamling med Hensyn til Adressens endelige Jndhold. At den danske Regjering med Hensyn til Forholdene i Hertugd. Slesvig og Hertugd. Holsteen har indtaget en bestemt Holdning, at Hs. Maj. i det aabne Brev af 8de Juli d. A. har udtalt sig om sine Bestræbelser for at ordne Arvesuccessionsforholdene, har udtalt, at Hertugd. Slesvig er en med det danske Monarchie adskillelig forbunden, Landsdeel, i hvilken der ei kan være Spørgsmaal og nogen forskellig Arvefølge - har Krav paa det danske Folks taknemmelige Anerkjendelse af Hs. Majes, landsfaderlige Idrætter; men saa meget mere maa det fremkalde Bekymring hos det danske Folk, at see, hvorledes denne Hs. Majes, Udtalen af Allerhøistsammes Bestræbelser, for i den hele Stats sande Jnteresse at ordne Arvesuccessionsforholdene, og af den ubestridelig statsretlig begrundede Sætning med Hensyn til Hertugd. Slesvigs Stilling og Arvefølgen der, er bleven miskjendt, hvorledes den herved fremkaldte Misnøie og Utilfredshed ikke blot har givet sig tilkjende i Hertugd. Slesvig og Hertugd. Holsteen, men har gjenlydt fra de fleske tydske Stater, igjennem Pressen, de lovgivende Forsamlinger, Adresser fra Communer, anseete Corporationer osv. Det kan ei være det danske Folk ligegyldigt, at der i et saa stort Overmaal er gjort og gjøres Angreb paa Hs. Majes. Regjering og Folket selv, som om Begges forenede Bestræbelser gik ud paa at danisere Hertugdømmerne, og undertrykke den i samme fuldt berettigede tydske Nationalitet - Paastande, der ere i ligefrem Strid med Sandheden; men hvad der i end høiere Grad maa vække det danske Folks Bekymring, ja Uro, det er de Bestræbelser, som, udgaaede fra Hertugd. Slesvig og Holsteen, og styrkede ved Samstemning med den fra de tydske Stater, med saa høi Røst udtalte offentlige Mening, rettes derhen, at faae Slesvig løsrevet af dets uadskillelige Forbindelse med Kongeriget, ved at faae det i Forening med Holsteen anerkjendt som selvstændig Stat med særegen Arvefølge, og i den Anledning endog indlemmet i det tydske Forbund. Naar det danske Folk saaledes nærer Bekymring for Fremtiden, kan det kun finde Styrke i Tillid til Hs. Maj. og til den gode, retfærdige Sag. Folket har den Tillid til Hs. Maj., at Allerhøists. med Viisdom og Kraft vil gribe ind i Ordningen af Forhold, der ere en uheldig Følge af Fortidens Misgreb, og hvilke ikke ret længe kunne henstaae afgjorte, og der tør vel udtales den bestemte Forsikkring, at det danske Folk er villigt til at bringe de Offere, som Landets Sikkerhed og Ære maatte udkræve, at det danske Folk trofast vil staae dets Konge bi, i at afvise uretmæssige Anmasselser, og navnlig Paastande, der true med Opløsning af Hertugdømmet Slesvigs uadskillelige Forbindelse med Kongeriget. Folket nærer det visse Haab, at den gode, retfærdige Sag vil kunne gaae seirrig ud af den nu stedfindende Kamp, der kun bliver Sandhedens Seir. Naar Talen er og Slesvigs adskillelige Forbindelse med Kongeriget, da maa vist for Enhver strax fremtræde Tanken og en Sag, hvis Fremme vilde være et sikkert Middel til at bevare denne Uadskillelighed, jeg mener Beskyttelsen af den danske Nationalitet i Slesvig, en Sag, som nærværende Fors. forhen har behandlet, en Sag, som det danske Folk fremdeles nærer denn meest levende Sympathie for. Idet Forsamlingen ved en i Sessionen 1844 indgiven Petition har anholdt hos Hs. Maj. om virksomme Foranstaltninger til den danske Nationalitets Beskyttelse i Hertugd. Slesvig, har Fors. ingenlunde tilsigtet eller tænkt paa, at den tydske Nationalitet, saaledes som i Strid med Sandhed er paastaaet, skulde fortrænges eller krænkes, men den har kun havt for Øie, at den danske Nationalitet maatte i dette oprindelige danske Land blive tillagt ligeBerettigelse med den tydske, maatte blive hævet fra den fortrykte Tilstand, hvori den nu befinder sig, som en førgelig Levning af tydske Fyrsters Herredømme. Naar Hs. Maj. i Anledning af denne Petition i den allern, Bekjendtgjørelse har tilkjendegivet, at fors. kan være forvisset om, at Haandhævelsen af den danske Nationalitet og det danske Sprog i Hertugdømmet Slesvig stedse har været, og fremdeles vil være Gjenstand for Hs. Majes, landsfaderlige Omhu - da holder Forf. sig vel paa det Fuldkomneste overbeviist om Hs. Maj. landsfaderlige Jnteresse for den danske Nationalitet, men der tør dog ikke nægtes Muligheden af, at hindringer kunne stille sig iveien for Udførelsen af den kgl. Villie. Det maatte derfor vel være tilladt, for at styrke denne Hs. Maj. Villie, gjentagende at anbefale den danske Nationalitet og det danske Sprog i Slesvig til Hs. Majes Beskyttelse og Varetægt, og at forsikkre Hs. Maj. om, at Allerhøists. Bestræbelser i denne Retning staae i fuldeste Samklang med det danske Folks helligste Ønsker. Naar det danske Folk ikke har Grund til at føle sig vel ved den Stemning, der i Slesvig udtaler sig imod Forbindelsen med Danmark, hæver der sig dog en vægtig Folkerøst, som ikke kan andet end finde Sympathie hos det danske Folk, og det er det med Styrke udtalte alm. Ønske omen fri Forfatning. J saa Henseende samstemmer Grundanskuelsen i dette Hertugd., ligesom og i Holsteen, med den i Konger, hvor man er ligesaa enig i Erkjendelsen af det aldeles Utilfredsstillende i den nuværende Provindsialstænder-Jnstitution, som i Ønsket om en grundvæsentlig Forandring i det Bestaaende, om en Forfatning, der kan styrke de statsretlige Baand, som nu true med Opløsning, en Forfatning, der kan give Staten en kraftig Regjering og en Folkerepræsentation med sand betydning. Maa det nu antages, at det i Slesvig, er Utilfredsstillelsen af Ønsket om en fri Forfatning, hvorpaa man endog formener at have et Retskrav, som turde være et vægtigt, maaskee et Hovedmotiv til den seperatistiske Aand, som man fra dansk Side beklager sig over, maa Ønskeligheden af at hæve denne formeentlige Hovedkilde til Separatismen paa en Alles sande Vel tilfredsstillende Maade erkjendes da tør nærværende Forf, og have et særdeles Kald til at udtale den i Folket fremherskende Stemning for, at Opretholdelsen af de nuværende factiske Forhold med adskilte Provindsialstænder selv om Utilfredsheden i Slesvig og Holsteen midlertidig noget maatte tilbagetrænges i sine Yttringer ikke vil kunne betrygge Staten imod den truende Opløsning, og at ingen anden Ordning af de statsretlige Forhold kan blive tilfredsstillende, kan vente at finde nogen virkelig Folke=Sympathie, end den, som afsluttes med en Statens Sikkerhed og Alles Vel betryggende fri Forfatning. – Efterat jeg har udtalt mig om Adressens Jndhold, saaledes som jeg har tænkt mig, at dette rettest burde være, og anbefaler Sagen til Nedsættelse af en Committee, har jeg endnu et Par Ord at tilføie angaaende en Gjenstand, som der vel kunde være Anledning til at berøre i en Adresse, men hvilket jeg dog ikke bestemt vil henstille til Behandling i nærværende Adresse, jeg mener Regjeringens forskjellige Optræden imod Constitutionssagen her i Forsamlingen, og i den slesvigske Stænderforsamling. Det er i den ærede Forsamlings friske Erindring, hvorledes Regjeringens Organ her efter Ordre optraadte i denne Sag, og at jeg derefter, som Proponent, i Sagens og Stænderinstitutionens Jnteresse, for ikke under de forviklede Forhold at fremkalde en mulig Conflict imellem Regjering og nærværende Forsamling, følte mig tilskyndet til at tage mit Andragende tilbage. Men ligesom jeg aabent vil tilstaae, at jeg ikke hertil kunde have besluttet mig, dersom det omtrent samtidigt i Slesvig i den samme Sag Passerede dengang havde været mig bekjendt, saaledes har jeg følt mig dybt saaret som dansk Folkerepræsentant, deels specielt som Proponent i Sagen, og deels ialm, paa Stænderinstitutionens Vegne, derved, at Regjeringen har søgt at tilbagetrænge en Sag i nærværende Fors. af formelle Grunde, hvilke den ikke paa samme Maade eller i samme Udstrækning har gjort gjældende i Slesvig, uanseet at Fdg. 28de Mai 1831 begrunder Petitionsretten for de danske Provindsialst., idetmindste i lige saa stort Omfang, som for Provindsialst. i Slesvig. Uden her at ville anstille de Betragtninger, som denne Sag kunde give Anledning til, skal jeg blot udtale som min faste Overbeviisning, at efter hvad Regjeringen nu har tilladt, med Hensyn til Constitutionssagens Behandling i den slesv. Forf. - hvilken Sags Behandling af Provindsialst. jeg forøvrigt kun betragter som Udøvelse af disses lovlige Ret – anseer jeg det for utænkeligt, at man for Fremtiden vil i nogen dansk Stænderfors, gjøre Forbud imod Sagens Behandling, hvilket dennegang blev sat i Exspectance, anseer jeg det for utænkeligt, at Stændernes Petitionsret vil lide en Jndskrækning, der maatte berøve denne, og derved den hele Institution den væsentligste (Fortsættes.) Betydning."