Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1797-01-02
Jtaliens Overvinder, Seierherren over 3 under Vaaden graanede berømte østerrigske Feldtherrer - Buonaparte modtog, i en Alder af 28 Aar, den øverste befaling over den franske Armee i Jtalien. Vel havde den seiret ved Enden af det foregaaende Aar; men var dog derpaa atter bleven fortrængt fra flere fordeelagtige Poster til de gennesiske Søe=Kyster. Desuden var den forsvag til, med de nødvendige Forsvars Kræfter, at besætte en Kiedde i Form af en Halvmaane, af meere end 30 geographiske Mile i Giennemsnit, nemlig fra Vallis landets Grændser til det middellandske Hav. Det fattedes dem paa Heste, paa Artillerie, Munition, Proviant - ja endog paa de undværligste Klædestykker. -"Alt dette finde J hin Side Biergene, sagde Buonaparte til sine Krigere, som han skulde modtage i hiin Tilstand og anføre mod Seiervinderen ved Douay, Trier, a. - den graae, erfarne Beaulien. Hverken de forenede Østerrigers og Piemontesers 1/2 Deel stærkere Hær, eller de himmeltaarnede Alper med deres Kløfter, Huulninger og Klippetoppe, eller selv den konstige Skillerum af en Række frygtelige Fæstninger formaaede at sætte den unge Krigers - over alle Hindringer seirende - Mod, Grændser. Genie isteden for Erfaring, høi Aands Nærværelse, skarpsindigt Valg af de hensigtmæssigste Midler og for alting listig Snildhed, hvorved han stedse forstod at dølge sin sande Plan for Fienden og at lokke ham selv i Fælden, disse, foruden personlig Tapperhed og enthusiastisk Ærekjerhed, vare de Egenskaber, hvormed han, fra første Øieblik, vande alle sine Undergivnes Hierter, og hvormed han, i Spidsen for dem, styrtede løs paa Fienden som en farende Biergstrøm og stødte ham tilbage til Tyrols Grændser. Valdpladsene Mondovi, Millesimo og Montennotte saae ham som Seierherre. - Under Turins Muure foreskrev han Sardiniens Konge Love, og skildte ham fra Koalitionen, ligesom han kort tilforn havde skildt hans Armee fra den østerrigske, og saaledes oprykket den, at af 40000 Mand neppe blev 12000 tiløvers. Der tvang han ham først til en Vaabenstilstand og siden til en Fred, hvori Kongen af Sardie nien maatte afstaae Hertugdommet Savoien og Grevskaberne Nizza, Tenda og Beuil, maatte opofre flere af sine beste Fæstninger, og derved overhovedet tabe en Landstrækning paa 211 Qvadratmiile, en Folkemængde af 4 til 500,000 Mennesker og over 1 Million Gylden aarlige Jndtægter. - Nu lod Buonaparte Seiersfanen vaie ved Pofloden, ved Addas, Mincios, Brentas og Erschs Bredder, og blev med det samme Republikens General=Kasserer, i det han vidste at giøre en Mængde smaa italienske Fyrster det begribeligt, at det var for Alvor, de havde fort Krig med Frankrig, og at de nu maatte giøre Bod for disse politiske Synder, ved at yde svære Kontributioner i Penge og udsøgte Konststykker. - Ene Tyrols Steenklipper og det ved Konst og Natur lige uovervindelige Mantua standsede hans raske Seiersløb. Her fandt Østerrigerne altid et sikkert Tilflugtsted for den farligste Fiendes Forfølgelse. Den gamle Wurmer, som i Beauliens Sted havde faaet høieste Kommand over Levningerne at den østerrigske Armee, kom nu af Tyrol ud paa de Venetianske Sletter, med en nyskabt, den første tilintetgjorte langt talrigere Armee, for at undsætte Mantua, lade sig strax derefter aldeles slaae, og ile dybere tilbage end forhen i Hiertet af Bierg Landet. Her samlede Østerrigerne sig anden Gang og søgte ved en udvidet Bevægelse, at komme Franzoserne, som vare trængte dybt indi Tyrol - i Ryggen, at afskiære dem ganske fra Mantug som fra deres Fædreland, og paa denne Maade saa meget des virksommere at befrie denne Fæstning. Men og saa dette Forsøg strandede paa Buonapartes Overleggenhed. Wurmer blev, isteden for at indslutte Buonaparte, selv indelukt. Ved Cismone og Bassano leed han nu paa nye store Nederlag, tabte mange Folk for Verona, og maatte rose af sin Lykke, at han, med den sørgelige Levning af sin anseelige Armee, kunde naae Mantua, hvor han, som var bestemt til at rædde denne Fæstning, nu selv paa tredie Maaned sidder indspærret og venter Frelsning. Nu havde Østerrigerne ikke mindre end 2 Maaneder nødig, for ganske paa ny at forganisere sig tredie Gang, og paa to forskiellige Veie - baade fra Kærnthen og Tyrol - at angribe Franzoserne og at fange dem i Midten. Da Wurmser var indskrænket til sig selv, saa bekom den, i eet Feldttog for tredie Gang fornyede, østerrigske Armee ogsaa den tredie Overbefalingsmand. Denne Gang skulde den bedagede Alvinz, skaffe den Trium. Med megen Lykke gjorde han det ogsaa - i Begyndelsen; men netop paa den afgiørende Punkt erfarede han sine Formænds Skiæbne. Han blev ved Verona i et, tre Dage vedholdende, høistmordisk Slag ganske overvunden, og maatte nu, efter gammel Skik, vende tilbage i Skiødet af de beskiærmende Tyroler=Bierge. Mantua er saaledes nu igjen overladt sin egen Skiebne, og endskiøndt den østerrigske Armee skal fierde Gang fornyes, ja end ydermeere Overfeldthereen fierde Gang forandres og man dermed giver sig Mine, som vilde man paa nye rykke frem saa synes det dog ikke, at de Tydske have Aarsag til, ved de store Hindringer, som Naturen, i den raae Aarstid, lægger i Veien, at smigre sig med bedre Udfald, end den Tid, da Vei og Veir vare gunstigere, og da endnu ikke mange gientagne og nedslagende Erfaringer havde lært dem at kiende Fiendens Overmagt. - Saaledes udførte den franske Republik i Italien, seierrig fra Aarets Begyndelse til dets Ende, det meest menneske dræbende Feldtslag, lige i den Tidspunkt, da man betvivlede enhver Muelighed, i at see den nogensinde igien optræde paa nogen Krigskueplads. - Hvilke Følger, aabenbare sig hertil for den fordomsfrie Tilskuer, Østerrig, som intet ringere havde i Sinde, med sine uhyre Krigstilberedelser i Jtalien, end et Jndfald i Frankrigs sydlige Provindser, for i sammes Hierte at tvinge det til, at give Belgien tilbage og maaskee endnu til nogen anden Skadesløsholdelse, maatte ikke allene give Slip paa denne Plan, men mistede oven i Kiøbet sin skiønneste og frugtharest Provinds - Lombardiet. Med samme gik over 1. 100,000 Undersaatter og 3 Millioner, Jndtægter fløiten! og efterat det havde i eet Aar opofret 4 Armeer (hvoraf tre allene til det Tabtes Gienerobring) maa det endnu ligefuldt vende Ryggen til det Land, som det næsten overalt har giødet med sine tapperste Krigeres Blod. - Frankerig derimod afvæbnede ved Jtaliens Erobring en heel stor Nation (paa den hellige Faders velsignede Undersaatter nær - hvis Bevæbning dog Ingen for Alvor vil giøre gieldende 2, ved Fredsslutninger bragte det to mægtige Konger fra Konlitionen: underholdte, et ganske Feldtog igiennem, to talrige Krigshære paa fremmed Grund, og udfyldte endnu dertil, ved Jnddragelse af umaalelige KontributionsSummer, de betydelige Huller i fine Finantser. - Skulde nu dets Armeer ved Mantuas Undsættelse - som dog ikke er at formode - blive tvungne til at forlade Lombardiet og gaae tilbage over Po; saa have de dog unægteligt opnaaet en stor og vigtig Deel af deres Øiemmed. Ved at adskille deres frygteligste Fiender, svækkede de samme; ved at tillukke de italienske Havne, fortrængte de Engellænderne fra Øerne Capraia og Elba, samt fra deres nye Kongerige (Korsika med sine 130,000 Jndvaanere) lige til de yderste Grændser af det middellandske Hav; endelig forvissede de sig, ved at besætte de piemontesiske Hovedfæstninger, sikre Fristæder og en fast Standpunkt i Jtalien, for Krigens hele Varighed. - Men skulde Mantua falde - hvorledes vilde da Udsigterne til et slette Feldtogs Begyndelse i disse Egne blive - :- - Meere afvexlende og maaskee interessantere vare Scenerne paa den anden Krigskueplads ved Rhinen. - Her viser sig den lunefulde Krigslykke i sin heele vægelsindede Foranderlighed; Seier og Nederlag seer man her i den frappanteste Kontrast, at give den deeltagende Tilskuer rige Stof til Eftertanke og at berigtige forhen gjorte Erfaringer. - En sand koldssalsk Plan, som just udviklede sig her i sine Virkninger, laae det med saa uhyre Bortødslen af Blod og Menneskevel opførte Sørgespil til Grund. En dobbelt uimodstaaelig Fremrykning og to endnu beundringsværdigere Tilbagetog udmærkede Handlingens Gang ved Mangfoldighed, og altid stigende Jnterresse, og opstiller os et stort billede af to, mod hinanden i Kraft og Spændning sig maalende, Nationers Virkning og Modvirkning. Den yderste Anstrængelse paa den ene, som Afkræftelse (den nødvendige Følge af Overspændelse) paa den anden Side, fører en Katastophe frem, som bringer den i sine Afdeelinger saa ofte forandrede almindelige Skueplads tilbage, til det samme Sted, hvor man aabnede den Medens Tusende vare faldne i Jtalien og man den havde tabt og erobret Lande, stod ved Rhinen begge Hærene i en truende, men dog rolig Stilling saalænge over for hinanden; til denne Rolighed blev afbrudt af de Tydske, og den østerrigske Prinds Karl, i Spidsen for sine Tropper, forkyndte Vaabenstilstandens Ophævelse, og gav imod Enden af den skiønne Majmaaned, Signalet til nye Mord og Ødelæggelse. Alt søgte Østerrigerne at rykke frem ved den venstre Rhinbredde, for gjennem det Trierske at nærme sig den stærkeste af alle Fæstninger - Luxemburg; da en mægtig Diversion, kuldkastede deres Plan og nødte dem til at bruge deres heele Kraft udeelt, der hvor de allene havde holdt det nødigt at lagttage Fienden. - Den venstre Fløi af den franske Armee ved Nederrhinen trængte pludselig fra Dysseldorf frem paa den høire Side af denne Flod, drev det, til alvorlig Modstand alt for svage østerrigske Korps foran sig, og truede med at falde Hovedarmeen under Karl baade i Flanken og Ryggen. - For snart at tilintetgiøre denne Skikane, og igien at vise Fienden tilbage over Rhinen, satte Karl, næsten med alle sine Tropper over paa den høire Side og Slog, med en stor Overmagt, Republikanerne tilbage. De retirerede efter en haardnakket Modstand over Lahnen og Sieg, og Karl, forfulgte dem Skridt for Skridt lige til Dusseldorf, som han var findet at beleire, for, ved denne Stads Erobring, at gjøre enhver videre Diversion fra denne Side umuelig og at berøve Franzoserne en Post, hvorpaa de allene kunde angribes forfra; da den neutrale Demarkationslinie dækkede dem Ryggen. Det var herhid, synes det, at Fienden har villet lokke ham. - Jmidlertid at Republikanerne ved Nederrhinen havde vidst at drage, ham mere end 50 Mile afsides fra Over=Rhinens Middelpunkt og at amysereham, benyttede, Overbefalingsmanden ved den franske Rhin= og Moselarmee, Moreau sig af den Feil, hvilken Karl (ligesom kort forhen ved Lahnen) havde begaaet, ved alt for svagt at besætte disse Egne, gik den 23de Junii over Rhinen ved Strasburg med 30,000 Mand, overrumplede og tog endnu samme Morgen Rigsgrændsefæstningen Kehl, satte den faste Broe mellem begge disse Steder igien i Stand, trak, formedelst samme, hver Time Forstærkning til sig, og truede Hiertet af Schwaben ved sine Bevægelser. Endnu hastigere end han tilforn var ilet den betrængte Prinds af Würtenberg til Hielp, fløi nu Karl Morean imøde, brændende af Jver, efter at rædde det tydske Rige fra dette høistfarlige Jndbrud, og at sætte en kraftig Dæmning for den rivende Flod. Han kom for at maale sig med Moreau - og tabte en blodig og afgiørende Hovedtræsning. Fra nu af maatte han søge at sammen trække sin alt for udbredte Troppekiedde, fra nu af maatte han være betænkt paa et formeligt Tilbagetog. - Samme Øieblik fornyede Republikanerne deres Angreb ved Neder=Rhinen. Stærkere end nogensinde gik de, under Jourdans Overkommando, over denne Strøm, styrtede løs paa den Keiserlige General Wartensleben, som var bleven tilbage i det høieste med 20,000 Mand ved Lahnen, slog ogsaa ham, og fortrængte ham fra en Post til en anden. - Nu kom Republikanernes Plan, med alle sine kjæmpemæssige Kombinationer for en Dag. De, som man havde erklæret udygtige til at holde sig allene forsvarsvise, havde fattet den dristige, stolte Jdee, at komme deres meest erklærede Fiende til at skiælve i hans inderste Stater - ja maaskee at dikere ham Fredsloven i sin egen Residens. Hans Armeer vilde de trykke tilbage til den østligste Ende i hans Stater. Deres egne Tropper skulde danne en Linie paa næsten halvandethundrede Mile) fra Nordsøen, lige til det middellandske Hav. Deres Nord=Armee, deres Maas= og Sambre, deres Rhin= og Mosel= og den italienske Armee skulde alle tilhøbe udgjøre en eneste udeelt og uimodstaaelig Masse. Fra Dysseldorf til Savona (ved de genuesiske Søekyster) skulde deres Krigere kunne række hinanden Hænder. - Birkelig et saa kiækt beregnet, som meget omfattende Udkast! Kuns de menneskelige Krafter - som saa ofte i Udførelsen maa ligge under for Tilfældet og de bydende Omstændigheder - alt for voxen, til ikke at tilintetgiøres ved en efter Angrebet indrettet Modstand! -- Karl og Vartensleben ved bleve, forfulgte af Moreau og Jourdan, - men ikke uden Skridt for Skridt og sæg kende i sluttet Rad - at trække sig tilbage. Med deres Blod maatte Republikanerne kiøbe hvert Stykke Land for sig. Den ganske overrhinske Kreds, den ganske schvabiske, den frankiske og en stor Deel af den havriske Kreds vare Vidner til den meest haardnakkede Kiæmpen om deres Erobring eller Forsvar. Ved de næsten daglig forefaldende Fægtninger blev en Strækning af 50 til 60 Mile i Giennemsit til en eneste uhyre Kampplads. - Alt havde begge de franske Armeer forenet sig; alt var Bounaparte trængt dybt ind i det sydlige Tyrol, medens Ferino i Spidsen af den venstre Fløi af Moreaus Hær, udstrakte, giennem dets nordlige Deel, sin Haand efter ham; alt stod den almindelige Forening af alle franske Armeer paa Punkten til at gaae i Opfyldelse, og den til en Chimære grændsende Plan skulde realiseres: da en eneste ubegribelig Forseelse gav Tingenes heele Gang et heelt modsat Sving og skildte Frankerig ved de beste Frugter af det i Tydskland saa glimrende begyndte Feldtog. - Fra begge Sider havde Hærene nærmet sig Rigstaden Regensburg. Her havde den tydske Rigsdag sit Sæde. Gik denne Stad over til Franzoserne, saa var Rigsdagen, og med den Rigets Baand, oplost; med denne Opløsning var tillige Ende paa Rigskrigen, hver enkelt Stand havde da, saa got den kunde, søgt at giøre Fred, og Freden mellem Østerrig og Frankerig var da, ogsaa i Henseende til Formen, bleven en privat Tvist. Denne Stads Besiddelse var desaarsag et Maal for begge Partiers inderlige ste Ønsker. Her gieldte det den høieste og kostbareste Jnterresse; eet Hovedslag skulde afgiøre to store Nationers Skiebne. Enhver, selv den Profane i Krigskonsten forudsaae dette. Alt svævede i den bangeste Forventning enhver frygtede eller haabede, eftersom man hørte til det ene eller andet Partie - efter som man havde meere eller mindre Tillid til samme. Seier eller Fordærvelse var her Løsenet - og i denne Tidspunkt - i denne Situation skildte Morean sig (isteden for tættere at forene sig) med sit Hovedkorps fra Jourdan, og vendte sig, dreven af Brandskatte=Aanden - for en elendig Finantspekulations Skyld. - til Høire, hen at mod Lech imod Augsburg og München. -(Slutningen følger i næste Bidrag.)