Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1823-02-25
Jndsendt.) Efterat den lærde og virksomme Udgiver af nyt juridisk Archiv, S. T. Hr. Etatsraad Ridder Ørsted i 13de Bind fra Pag. 120 til 187 havde beriget Archivet med en grundig og udførlig Afhandling om Dommeres Ansvar for deres Embeds Handlinger, vare Archivets Læsere stedse i den Forventning, at der fra denne heldige Pen, naar Leilighed og Rum det tillod, ogsaa vilde vorde berørt noget om de øvrige Statens Embedsmænds Ansvarlighed for Embeds=Handlinger udi Enhvers forskjellige Stillingt; denne Forventning er nu ei heller bleven skuffet; thi i juridisk Tidsskrift 4de Binds 2det Hefte, kontinueret i 5te Binds 2det Hefte, afhandles denne Materie, som udførlig Fremstilling af Læren om de Forbrydelser, som af Embedsmænd begaaes efter de danske og norske Love. Af denne vigtige Afhandling, tillader Indsenderen sig at uddrage nogle enkelte Aphorismer, som mueligen ikke ville være Avislæserne uvelkomne, Allerførst, 82, gjøres den almindelige bemærkning, at det ikke blot er Embedsmandens Forhold i sit Embede, der kan blive at bedømme efter særskildte Regler, men at ogsaa Embedsmandens øvrige (umoralske) Handlinger kunne staae i en saadan Forbindelse med hans Stilling som Embedsmand, at de derpaa maae have Jndflydelse, fordi Embedsmanden maa besidde offentlig Tillid og Agtelse, hvortil han ved sine private Handlinger kan gjøre sig aabenbar uværdig - Exempel herpaa fremsættes i 3die s. Pag. 9. Efterat have indtil Pag. 188 berørt og gjennemgaaet nogle af Embedsmændenes adskillige Forhold, fortsættes denne Materie udi 5te Binds 2det Hefte, fra Pag. 1 til 83. - Pag. 11 læres, at skjøndt Lovens 1. 5. 3. egentlig kuns gielder om den Partiskhed, som vises i Udøvelsen af den dømmende Magt, saa kan det dog neppe omtvivles, at enhver anden med offentlig Myndighed forsynet Embedsmand, som forsætlig krænker Nogens Ret, bør ansees med den væsentligste Deel af Straffen i bemeldte Artikel, nemlig Embeds i Forbrydelse - det kommer vel temmelig paa et ud (hedder det, om Partiskhed vises til Eens Skade af den Dømmende, eller anden offentlig Myndighed. - En saa væsentlig Krænkelse af Embedseed og Pligt maae og betage Embedsmanden den Tillid, uden hvilken Staten er kan betroe ham Embedet. Pag. ab. 24. lærres, at det er et grovt Misbrug af den Embedsmanden tillagte Tillid, naar han i en Erklæring til Kongen, vedkommende Kollegium eller Øvrighed afviger fra Sandhed, hvorved henvises til 126-1. Det er Mangel af pligtskyldigt Hensyn til den Kongel. Anseelse, naar en Embedsmand, ved urigtige Forestillinger, søger at bevirke et andet Udfald af en Sag, end det samme vilde faaet, naar den troeligen var bleven fremstillet saaledes som den virkelig forholder sig, og han saaledes paa en Maade har villet sætte Regjeringen i den Nødvendighed at begaae en Uretfærdighed; endog, hvis han ikke har været sig Urigtigheden i sin Erklæring bevidst, men samme hidrører fra skjødesløs Undersøgelse, har han viist Mangel paa den Omhue, han skylder Regjeringens Anseelse; derimod, hvad Grundsætninger angaaer, som i Erklæringen, ere paaberaabte, da kan ikke let noget Ansvar finde Sted, fordi samme maatte være urigtige; thi Grundsætningerne maa Regjeringen selv kunne bedømme, hvorimod den, hvad Factum angaaer, ofte maa troe Embedsmanden paa sit Ord, og altsaa er udsat for Misledelse. Jøvrigt turde der nu endog være en forøget Grund til Strænghed i bem. Lovsteds Anvendelse i den vigtige Forandring, der siden Lovens Udgivelse er foregaaet med Erklærings=Væsenet, at Erklæringen ikke afleveres til den Paagieldende uden under Forsegling, see Plakat 30 Septbr. 1785 og Forordning 15 Decbr. 1820 J 8; Embedsmanden har herved faaet end større Leilighed til, ved uoprigtig eller skjødesløs Erklæring at skade den Paagieldende, og bør altsaa være destomere ansvarlig, naar han misbruger den store Tillid, der er viist ham. Skjøndt 1261 egentlig forudsætter Sager, som skulle afgjøres ved Kongens egen Resolution, saa er det dog neppe tvivlsomt, at Artiklen, skjøndt vel med nogen mindre Strænghed i Anvendelsen, bør komme i Betragtning med Hensyn til vrange og usandfærdige Erklæringer, som afgives i Sager, hvilke Kongen har bemyndiget sine Kollegie eller de af ham ansatte Øvrigheder til selv at afgjøre. Foruden at saadan Erklæring kan virke til Krænkelse af enkel Mands Ret eller det offentlige Vel, lider og Regjeringens Anseelse ved de urigtige Skridt, hvortil disse Authoriteter, der handle paa Kongens Vegne, maatte forledes. Den ovennævnte Forordn. 15 Decbr. 1820. 11 indskjærper Øvrigheden det som en hellig Pligt og under strængeste Embeds=Ansvar at afgive deres Erklæringer i Overeenstemmelse med deres bedste Overbeviisning, og efter Sagens nøieste Undersøgelse. 831. Pag. 56 handler om den Forbrydelse at aabenbare Embeds Hemmeligheder, hvor blandt andet henvises til 19-10, i hvis Følge Sagførere med Eed have forpligtet sig at tjen deres Principaler med Flid, Troskab og Oprigtighed, men at en Sagfører vilde tilsidesætte denne sin Pligt, hvis han aabenbarede hvad hans Client har betroet ham i Egenskab af Sag fører, er udtrykkelig erkjendt i Forordningen af 19 Juli 1792. (det er desuden kun lidet overeenstemmende med Sagfører, Konduitte, naar Man ikke gjemmer noget for sig selv men fortæller hvad Nan veed og hvad Man vil gjøre). Ligeledes henvises til 25-20, der paalægger Præsten Tausheds=Pligt i Henseende til, hvad Nogen for ham i lønligt Skriftemaal bekjendt haver (men Præstene faae vel nu omstunder sjelden Noget at vide, enten i Skriftestolen eller ved Sygesengen, der kunde forlede dem til at overtræde denne Embeds=Pligt); vigtigere derimod er Jndholden af 32 J Pag. 77, der omhandler nogle Forbrydelser, som ere særegne forden geistlige Stand, hertil hører fornemmelig Kjætterie eller vrang Lære, hvilken Materie afhandles med megen Alvorlighed. - Et Avisblads indskrænkede Rum tilstæder ei videre end forestaaende korte og ufuldstændige Anmeldelse og Udtog af denne interessante Afhandling, og Jndsenderen har dermed allene havt til Hensigt at opmuntre Avislæserne til af Værket selv at indsamle sig den Rigdom af Frugter, som denne lærerige Afhandling frembyder i sin hele omfattende Fylde, hvorhos det tør forventes, at Forfatterens Lære vil vorde anvendt i det Praktiske, naar og hvor Leiligheder sig dertil maatte frembyde.