Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-07-23
Oversigt over Dagens udenlandske Nyeheder. Efterretninger fra Paris af 11te Juli indeholde, at Louis Aliband har Kl. 5 om Morgenen udstaaet Fadermorderens Straf paa Pladsen St. Jacques En stor Militairmagt var bleven opstillet ligesom ved Fieschis, Moreys og Pepins Henrettelse, og som fra Kl. 4 om Morgenen holdt alle Tilgang til Pladsen, og denne selv, besatte. En Minuførend Kl. 5 ankom Delinqventen ganske behængt med sort Krepflor, med en lang hvid Skiorte over Skuldrene og gaaende barbenet i slette Tøfler, til Foder af Skaffottet. Han gik op af Trinene med faste Skridt og vendte Ryggen til Skaffottet da Hr. Sa jou oplæste hans Dom. Han hørte stille paa denne Oplæsning, som varede i to Minuter, uden at røbe nogen Sindsbevægelse og udraabte ved den sidste Phrase med lydelig Stemme. Jeg døer for Frieheden. – Derpaa tog Skarpretteren det sorte Floaf Hovedet paa ham. Aliband var bleg; den bagerste Deel af Haaret paa hans Hoved var blever uforandret. Skapretteren lod ham dreie sig om og bandt ham til Bredtet; i dette Øieblik sagde Ali band atter: Jeg døer for Frieheden, Ned med Tyranniet! – Da han allerede var bundet vendte Allihand ved en voldsom Vevægelse sig atter om til Siden, hvor Tropperne stode og raabte: Adien mine Brave, Adien. - En Sekund derefter var Alt fuldbragt, og 4 Min, efter Kl. 5 kjørte en Karre afsted med den Hen eltedes dødelige Levninger til Kirkegaarden. Under Forhørene havde flere af Vidnerne aflagt gunstige Vidnesbyrd for Alband med Hensyn til hans hidindtil udviste Vandel og Forhold Man bebreider, meget en Kiøbmand Corbiere fra Perpignan, som ogsaa var fremført for Retten, og til hvilken Alibaud havde skrevet at han vilde dræbe sig selv og en høi Person, at han ikke havde anmeldt dette for Øvrigheden. General-Prokureuren, Hr. Martin du Nord, antog i sin Anklage, at Alband ikke har havt nogen Medskyldige, at der vel kan hvile en svær moralsk Skyld paa Corbiere; men at der er ingen Grund til en juridisk Anklage mod ham; han skildrede Ali band som et Menneske der var hengivet til Ladhed, og Udsvævelser, og anklagede den republikanske Faktion fordi den ved sine forrykte Frieheds=Sværmerier og ved at skildre Kongen som en Fiende af Konstitutionen og Nationen, havde bevæbnet AlibandsArm. - Jmedens General=Procureuren holdt sin Tale, syntes Aliband at være ganske ligegyldig; hans Defensor, Herr Ledru, erklærede at han havde spurgt ham om hvad han skulde sige til hans Forsvar, da Alband havde sagt, at han ikke sørgede over sin Udaad, men kun over at den ikke var lykkedes. Denne svarede, at han ikke vilde sige Noget til Forsvar for sit Liv, men kun til Forsvar for sit hidindtil førte Levnet og hans egen og hans Forældres Ære. Sagføreren oplæste nu en af Alband forfattet Levnetsbeskrivelse, og fortalte desuden nogle roesværdige Træk af ham. Han sagde derpaa, at han ikke kunde forsvare Alibands Handling; men han vilde anraabe Rettens Naade for ham. Fanatismen kan kun udryddes ved Naade. At Ali bauds 26 aarige Hoved triller ned af Skaffottet vil ikke forhindre at lignende Anslag kunne opstaae i exalterede Hoveder. Hvo veed hvad Naade kan bevirke; Alibands Resolution maa ikke indtage Retten imod ham. Han forlanger kun Døden, og hans Liv har i de sidste fem Aar været et langvarigt Selvmord. Mine Herrer Pairs, bevilger Alband en Naade, som han selv ikke har forlangt af dem Nu reiste Aliband sig med Livfuldhed og forlangte Ordet, hvilket ogsaa blev ham tilstaaet. Han gientog at det aldrig havde været hans Hensigt at redde sit Liv, men kun sin Ære, Førend Aaret 1832 havde han været langt fra at tænke paa Kongemord, men da han havde seet, at Philip den 1ste regierede alene, saa havde han betient sig af den samme Ret mod Philip, som Brutus mod Cæsar, hvor Magten mangler er Kongemord tilladt. (Det er dog ganske ubegribeligt, at disse Sværmere ikke kunne indsee at Ludvig Philip ikke regierer alene, men ganske Overeensstemmelse med Rigets Konstitution.) Under en almindelig Murren forbød Præsidenten ham at tale videre, endskiøndt han paastod at have Ret tilat forsvare sig efter Behag. Municipal Garderne tvang ham nu til at sætte sig ned, hvorpaa han overleverede sit Manuskript til sin Sagfører; men Præsidenten giorde denne opmærksom paa, at det ikke qvalificerede sig til at oplæses; men maatte deponeres i Archivet. Alibauds anden Defenfor, Bonjour, vilde tale, men blev afbrudt af ham med de Ord: Naar Nationerne udgyde Kongernes Blod, saa føle J Medlidenhed; men ikke naar Kongerne udøse Natiotionernes Blod. Efterat General-Prokureuren havde repliceret, tillod Præsidenten Aliband endnu engang at tale, med den Advarsel, at han maatte holde si indenfor de behørige Grændser. Han erklærede derpaa, at han var langt fra at ville rose sig af et Kongemord, thi Mord er et sørgeligt Middel til at skaffe sig Berømthed. J have, sagde han, giort mig til Forbryder; thi jeg var født til Dyden, de Stores Hovmod og Kongernes Tyrannie have givet mig Dolken i Hænderne. - Da han vedblev at tale i denne Tone, saa tillod ikke Præsidenten ham at tale længere, og han satte sig med de Ord: godt, saa vil jeg tie; det er ikke min Skyld, naar Sandheden saarer visse Øren. Kort efter blev han ført bort af Municipal=Gardisterne. Da han var bleven bragt tilbage til Fængslet, saa faldt han i Besvimmelse. (En Virkning af den indvortes Siæle kamp; det er ikke saa let ved et Sværmerie at undertrykke Samvittighedens Stemme; thi Fornuften, vil ogsaa tale et Ord med.) Han var meget uroelig om Natten, om Morgenen lod han en Geistlig, Abb. Montes komme til sig, som meddeelte ham Kirkens Trøst saa godt han kunde. – Saa meget som den offentlige Stemme har erklæret sig mod denne forrykte og halsstarrige Sværmer, saa meget har den tillige misbilliget Politiets Forbud mod Optagelsen i de offentige Blade af Albands, i sig selv ubetydelige Forsvarstale, da dette Forbud kan lignes ved en Censur og Censuren er aldeles afskaffet ved Konstitutionen; de ministerielle Blade søge at give Sagen den Vending, at det ikke egentlig var et Forbud, men en Fraraadelse fra Politiets Side Den 9de Juli var der en stor Tumult i den medicinske Skole i Anledning af en nye medicinsk Professors Udnævnelse; Allarmen blev saa stor, at alle Professorerne maatte tage Flugten. Alle Ruder bleve slagne ind; Dørre og Vindueskarme ruinerede, Professorernes Sal spoleret; Speile og andre Kostbarheder kastede ud i Floden. Tumultanternes Antabeløb sig omtrent til 60. Bygningen blev besat af Municipal=Gardister, og Roligheden tilveiebragt. Nu veed man da hvorledes det gik til at de Franskes Konge frelste sit Liv under Attentatet: J München havde Regieringen ladet konfiskere en undergiørende Medaille, som forestiller Marias ubesmittede Undfangelse; men Forbudet er ophævet paa Kleresiets Jndstilling. En Guldsmed har forfærdige en stor Mængde af disse Medailler i Sølv og Bronce nøiagtigt efter Originalen, som var ankommen fra Schweitz, og den 6te Julii blev den høitideligt konsakreret af Erkebiskoppen. J en Notice, som følger med Medaillen, hedder det, at Hs. Majestæt de Franskes Konge reddede sit Liv under det fieschiske Attentat ved at bære den. Da nu Ludvig Philip ogsaa heldigen undgik Alibands Angreb, saa er Folket blevet fuldkomment bestyrket i Troen paa denne Medailles undergiørende Kraft. Man kan ikke undre sig over at Menneskene blive i det sydlige Europa forrykte i Hiernen ved den gruelige Hede, som i denne Tid har hersket. J Bordeaux steeg Heden den 4de Juli til 31, og en Mand faldt død omkuld paa Gaden; i Toulouse skal Heden være stegen til 400. En saadan umaadelig Varme har naturligviis ogsaa skrækkelige Uveir tilFølge. – Den 7de Juli rasede en Storm og et Uveir i de vestlige Egne af England, som har anrettet større Ødelæggelser end som have fundet Sted i de sidste Aar. Hveden skal ikke staae godt i England i dette Aar; Bygget noget bedre; men Havren overalt fortræffeligt. – J Altmark i det Preussiske har Tordenveir og Hagel anrettet gruelige Ødelæggelser. J Distriktet Salzwedel anslaaes Skaden til 250,000 Rbd. 73 Landsbyer og en Deel Herregaarde have lidt et større eller mindre Tab, og nogle have mistet al deres Sæd.