Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-08-01
Aarhuus. Bjergsangerne ere endnu ikke komme hertil, men ventes, ifølge deres Brev, hvert Øieblik. Dhrr. kgl. Skuespillere Nielsen og Phister agte at indtræffe paa Torsdag, for at give her en eneste Forestilling. Paa Søndag vil det Müllerske Selskab opføre et fortræffeligt Stykke, oversat af Engelsk, Kobbersmedden", omtrent i samme Smag som den hjemkomne Nabob, der har fundet saa almindeligt Bifald her. Nødtvungen Erklæring i Anledning af Hr. L. Jahnsens gjentagne Angreb. Motto. Jfald han havde mig med Halen villet bide, Jeg Skaftet ei eengang imod ham havde brugt, Men jaget ham med bare Hænder; "Men Bæsket faldt mig an med skarpe Tænder." – Da kjendte Dommeren, saasnart han hørte det: Du Slagter, som har yppet Trætten, Skarpt imod Skarpt den Tømmersvend har Ret. To Mark erlægger her i Retten." - Wessel. Jkke kan jeg indsee, hvori det ligger, som Hr. Jahnsen, begynder sit Jnserat med i denne Tidende Nr. 121. "at jeg nu har maattet tilstaae, at jeg er Forfatter af det omhandlede Stykke i bemeldte Avis No. 99, da jeg dog hverken ved Reqvisition eller ved Paalæg af Bøder eller Arrest blev tvungen dertil, men ligefrem vedstod det, fordi jeg var mig, som jeg endnu er, fuldkommen bevidst, at jeg ligesaavel kan være mig denne Annonce bekjendt, som jeg for Gud og hver brav Mand kan forsvare den. Den Maade, hvorpaa Hr. Jahnsen ellers giør sig Umage for at blive navnkundig, maa grunde sig paa egne Principer, hvilket heller ikke kommer mig ved, naar det kun ikke skeer paa min Bekostning; men da han er dristig nok til paa sin sædvanlige Maade endnu at vedblive sin tidligere Paaduttelse, at jeg har attraaet Expeditionen af hans Paquet, hvorom jeg dog ellers troer at have omstændelig forklaret mig i min forrige Annonce, saa opfordrer han mig jo atter herved til at erklære, at det ei allene ikke er sandt, men at derimod netop han har forlangt mig dertil. Mig kunde det aldrig falde ind at befatte mig dermed, da jeg Jntet vidste, der kunde opmuntre mig til at have med Hr. Jahnsen at giøre. Slige umotiverede Paaberaabelser og personlige Angreb vidne om, hvor slet en Sag Hr. Jahnsen har indladt sig paa at forsvare, endmere naar den skal søges besmykket ved Usandheder. Havde Hr. Jahnsen kun strax holdt sig til selve Sagen, saa vil jeg nok troe, at vi alt havde Ende paa den, idetmindste fra min Side. Det er i det Hele taget ellers ynkeligt at see, hvorledes Hr. Jahnsen slaaer om sig; han forekommer mig som En, der er i Havsnød og ikke kan svømme, der dog omsider, Gud bedre det, maa døe i sit eget Fidt. Han taler f. Ex. om ussell Færd, Skumleri, Tilretteviisning, Correction m.v. Jeg gad i saa Henseende nok vide, hvor dybt et Menneskes Renommee, skal være sjunket, eller i hvor slet et Lys det skal staae, naar Hr. Jahnsen skulde være qvalificeret til at overøse det med slige Udladelser, endmere at det skulde tage saadanne for gode Varer. Da det imidlertid synes som om Hr. Jahnsen over sig og søger Glæde i at nedsætte Andres Ære og Agtelse, vil derimod være mindre at erindre, dersom det kunde have nogen gavnlig Jndflydelse paa ham selv og hans gode Navn og Rygte, thi saa udrettedes dog noget Godt dermed, men er dette ikke tænkeligt, til hvad Classe skal jeg da henregne hans Færd. Hvad min Færd anbelanger, troer jeg forøvrigt ikke at jeg behøver at genere mig for dem, som kjende os Begge; men hos dem, som ikke kjende os, maa jeg være saa fri at henlede deres Opmærksomhed paa den imellem os stedfundne Meningsforskjel i d. Td. No. 99, 112, 115 og 121, og haaber jeg da, at Enhver, som har læst samme, vil sikker, som Hr. Jahnsen selv siger, vide at vurdere Begges Forhold i denne Henseende. Hr. Jahnsens Venskab og Anbefalinger er det mig ingenlunde om at gjøre, men om Publicums Agtelse; derfor tager jeg endnu dennegang til Gjenmæle, og ikke oftere, med mindre han atter skulde besudle dette Blad, med sine under al Critik værende Motiver til sit Forsvar. Da skal der høres fra mig igien; men ikke igjennem Bladet; thi saa kunde Sagen let blive væmmelig for de ærede Læsere. Da jeg desuden synes, at det er en Verdens Spot og Skam, at nær Beslægtede skulde kives og kamres i offentlige Blade, saa ønsker jeg nu hermed at standse og sioppe, tie og tænke. Antager Hr. Jahnsen at jeg har andre Bevæggrunde, saa feiler han ogsaa deri; thi uden disse Grunde skulde jeg ellers saalænge mine Aandskræfter ville staae mig bi, herigjennem have forsvaret ethvert uforskyldt Angreb imod mig og udholdt den Dands, endnu ingen dødelig Siel, uden Hr. L. Jahnsen, har opbuden mig til. Neil jeg bærer et langt skjønnere Vaaben i mit Skjold; jeg har en langt mægtigere Støtte at stole paa til mit Forsvar, end Hr. Jahnsen har i sig selv og i sin Paquet: min Samvittighed! Den kan ingen Landse gjennembryde, den skal ingen undertrykke eller tilintetgjøre, om der saa var flere Diævle i menneskelig Skikkelse imod mig, end der existerer Lauritz A. Jahnsener. Aarhuus, den 29de Juli 1840. Ludvig Fr. Bloch.