Den Vest-Sjællandske Avis, 1825-03-11
Told-Jndtraderne regner jeg til 11 Mill. 330,000 Pund Sterl., Accise til 26 Mill 400000 Pund, Stempeltaxerne til 7 Millioner 100,000 Pund, Grundskatterne a. til 4 Mill. 875,000 Pund St., Postindtægterne til 1 Mill. 500,000 Pund, og forde blandede Jndtægter 750,000 Pund, hvori er indbefattet 100,000 Pund Sterling, som vi have at fordre af den Nederlandske Regiering, ifølge en Traktat angaaende Ostindien. Ved Udgifterne ere 27 Millioner 233,670 Pund Sterling regnede for Statsgieldens Jnterresser og 5 Mill. 486,654. Pd. Sterl. for det synkende Fond. Armeen, dens Forøgelse, Udtagelsen af Engelske og Skottske Militser udfordre 7 Mill. 911,751 Pd., Marinen 5 Mill. 988, 126 Pund, Civillisten 2 Mill. 650,000 Pund Sterl., Halvsoldlisten 2 Mill. 800,000 Pd., Artilleriet 1 Mill. 376,641 Pund Sterl., og de blandede Udgifter, som ved Jnddragelsen af de forslidte Jrlandske Mønte og Udbetalingen af 200,000 Pund Sterling til Nordamerika for de i den sidste Krig borttagne Slaver, ere blevne betydeligt formerede til 2 Mill. 300,000 Pd. Tager jeg nu Jndtægterne for Aaret 1824 til Grundvold for begge de følgende Aar, saa vilde 1826 have et Overskud af 864,676 Pund Sterl. og 1827 (til dette Aar strakte sig den i forrige Aar meddeette Financeplan) af 1 Mill. 254,676 Pund Sterling. Det sidste høist betydelige Overskud vil fremkomme af Ophævelsen af den Tilbagebetaling af Tolden af de udførte forarbeidede Sukkere, som udgiør 3 Schilling meere paa Centneret end den oprindelige Toldafgift ved Jndførselen. Den hidtil brugte Fremgangsmaade beroede nemlig paa en urigtig Grundsætning; Stater, som indsee vore Vildfarelser, lægge nu en Told paa Jndførselen og og profitere paa den Maade af den Godtgiørelse, som vi tilstaae. Hele Overskuddet fra Aaret 1824 til Enden af Aaret 1827 vil udgiøre 4 Millioner 200,624 Pd. Sterl. Jeg vil nu meddele Huset min Meening om hvortil dette Overskud skal anvendes, for det første til at udvide vor udenlandske Handel ved at lette Forbruget af fremmede Produkter derpaa til videre Forsøg paa at tillintetgjøre den skrækkelige Skade, som Jndsmuglingen foraarsager (Hør, Hør!) og for det tredie til at ophæve endeel af de directe Afgifter; dog maae jeg tilstaae, at jeg holder de to første Punkter for langt vigtigere for Landets almindelige Jnterresser end den sidste. Jeg veed vel hvorledes man mener, at Ministrene fornemmelig ved at ophæve de directe Afgifter skulle erholde Popularitet; men jeg tragter ikke derefter, naar den skal erholdes paa Landets Jnterressers og Velfærds Bekostning, og jeg holder mig fast overbeviist om, at de sidste maae opoffres, naar man forsømmer de to første Formaal. Huset har allerede erkiendt Rigtigheden, af Grundsætningerne angaaende Forøgelsen af vor Handel med andre Nationer ved at ophæve mange Forbud, som saalænge har forhindret vor Forbindelse med dem; meget er allerede gjort og meget er endnu tilbage at giøre. Jeg haaber, at den Tid ikke er meget langt borte, da min Ven Hr. Huskisson vilbringe i Forslag at alle Afgifter blive ophævede paa udenlandske Produkter (Hør, Hør!) Et Skridt af denne Natur vilde vist ikke virke skadeligt paa vore egne Producter, men derimod blive høist fordeelagtig for alle Classer af Jndvaanere. (Hertil maae da ogsaa regnes Kornvare, som jo ogsaa ere et Product). Skatkammerkantsleren fremkom nu med det vigtigste; nemlig med et Forslag til at nedsætte Skatterne, hvilket Forslag han anslog saavel for de directe som for de inddirecte Skatter til 1 Mill. 515,000 Pd. St., hvoraf 270,000 Pd. St. for de directe Skatter især for at lette Byrden for de ringere Folkeklasser ved at hæve Vinduesskatten paa de smaae Huse. Resten bestaaer i Nedsættelser af de indirecte Skatter paa Hamp, Caffe, Viin, Engelsk Brændeviin, Rum og Cider, hvilke Nedsættelser ere meget betydelige; men fornemmelig bliver Nedsættelsen paa Afgiften af Jernets Jndførsel meget stor, da han foreslog den til at nedsættes fra 7 Pd. Sterl. til 1 Pd. St. 10 Schilling. Jernprisen, sagde han, er nyeligen stegen til en uhyre Høide, som vel ikke kommer af den Troe, at man vil bedække Landet med Jern veie; men af den tiltagende Forbrug deraf i Fabrikkerne. Der ere ankomne flere Bestillinger til Schieffield og Birningham end Fabrikkerne der kunne præstere, og alt det Jern, som England kan producere, kan ikke forslaae til Forbruget. Skatkammerkantsleren sluttede sin Tale under et stort og almindeligt Biefald.