Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-01-31
Hovedstaden i Usbekistan eller Turkistan i Tartariet. (Af Englænderen Burnes Reise dertil. - Denne Reise er meget interessant, fordi Landet er kun lidet besøgt af Europæere, og fordi man her seer et mahomedansk Folk med sin gamle Troe og Sæder.) Saasnart vi vare ankomne til Staden var Forandringen af vor Klædedragt det første vi tænkte paa Vi lagde vore Turbaner af og satte Faarepeltshuer paa vore Hoveder, hvoraf Skindet blev vendt indad, og istedetfor vor Kummerbunds (Belter) bandt vi et grovt Reeb om Kroppen, ogsaa vore Strømper maatte lægges af; thi i denne hellige Stad skilles en rettroende Muselmann fra en Vantroende ved disse udvortes Kiendetegn. Vi vidste at ingen uden en Mahomedaner maae ride inden for Stadens Mure. Vi fandt os i alt dette for at kunne forlænge vort Ophold i denne Stad. Samarkend skildres som et Jordens Paradiis og Bokhara som et Hovedsæde for den mahamedanske Religion, og Jndvaanerne have et bigot Udseende. Jeg og min Reisefælle kom ind i Staden uden at blive undersøgte; men om Eftermiddagen bleve vi kaldede til Ministeren, da min Medreisende var syg, saa begav jeg mig alene til Arken eller Paladset, eftersom Ministeren boer i samme Bygning som Kongen. Til min Forbauselse maatte jeg vandre to engelske Mile igiennem Gaderne inden jeg kom dertil. Jeg blev strax indført til Ministeren, som kaldes Koosch Begen (Herre over alle Begs). Det var en gammelagtig Mand af stor Jndflydelse og sad i et Værelse, som stod aabent til en Gaard. Han bød mig at sætte mig ned paa Broestenene; men udviiste ellers megen Godmodighed mod mig. Jeg kunde ikke støde mig over at være bleven anviist et saa haardt Sæde og i en saadan Afstand fra ham, da hans Søn, som indfandt sig under Audiencen, maatte ligeledes sætte sig ned i Gaarden og i en endnu længere Afstand fra ham. Jeg vilde forære Ministeren et Sølvuhr og en Cassimirs Klædning; men han svarede, at han var Kongens Slave og kunde ikke modtage nogen Gave. Han udspurgte mig i to Timer om mine Anliggender, og hvad der kunde bevæge mig til at foretage en saa lang Reise. Jeg svarede, at jeg reiste hjem fra Jndien til England, og viiste ham et Pas fra General-Gouverneuren, som han læste med megen Opmærksomhed; desuden er Bokhara saa berømt i Østerlandene, sagde jeg, at jeg har gjort Reisen igiennem Turkistan for at see den. Da jeg fortalte ham at jeg var Officeer i den indiske Armee, giorde han nogle bemærkninger over Europas politiske Forhold, især om Ruslands, hvorom han var godt underrettet. Da han spurgte mig om hvad jeg førte med mig, saa fartalte jeg ham at jeg havde taget en Sextant med paa Reisen, fordi jeg fandt en stor Fornøielse i at observere Stiernerne og andre Himmellegemer. Veziren bad mig nu i en alvorlig, men i en dæmpet Tone, at observere en gunstig Conjunction af Planeterne, for at underrette ham om Kornpriserne til næste Aar; da jeg svarede ham, at vore astronomiske Kundskaber ikke lærte os noget derom, kunde jeg mærke, at han følte sig skuffet i sin Forventning Han lovede mig imidlertid sin Beskyttelse; men er klærede, at saalænge jeg opholdt mig i Bokharamaatte jeg hverken betiene mig af Pen eller Blæk, da det vilde opvække Mistanke hos Kongen. - To Dage derefter blev jeg atter kaldet til en Audience hos ham; dennegang var han omgiven af en Deel anseelige Personer, som han syntes at ville vise mig. Hans Tale røbede nogen Mistanke, som i Spøg sagde han: Jeg formoder at De har skrevet om Bokhara? Jeg fortalte med Friemodighed, at jeg med hans naadige Tilladelse havde spadseret igjennem Stadens Gader og taget Haverne udenfor Murene i Øiesyn. Han alene syntes ikke at støde sig derover; han forsikkrede mig, at det vilde altid være ham behageligt at have mig hos sig om Aftenen. Han spurgte mig om jeg ikke kunde vise ham noget Mærkværdigt fra Jndien eller fra mit Fødeland. Jeg beklagede at jeg ikke havde bragt noget Saadant med mig; dog faldt det mig ind om ikke et ganske nyt Patent=Kompas med Glas, Skiver og Reflectorer, et herligt Arbeide af Schmalcalder, ikke kunde behage ham; det var nyt og overmaade smukt Jeg forklarede dets Nytte og Skiønhed saalænge til Veziren forglemte sine Ord: at han var Kongens Slave, som ikke kunde tage mod Noget. Han vilde afkiøbe mig det; da jeg erklærede: at jeg havde bragt det med mig fra Hindostan for at forære ham det, eftersom jeg havde hørt tale om hans Jver for Religionen. Kompasset vilde sætte ham istand til at vise hen mod den hellige Stad Mekka, og han kunde dermed berigtige Beliggenheden af Kiblu eller den store Moskee, som dengang blev bygget i Bok hara. Jeg kunde ikke modtage noget derfor, da jeg følte mig overvættes belønnet derfor ved hans Beskyttelse. Han greb nu efter Kompasset med et Barns Begiærlighed og ilede til Kongen for at forklare ham vor Nations underfulde Opfindelses-Evne. Om Aftenen besøgte jeg sædvanligen Registan, en stor aaben fiirkantet Plads i Staden; til den ene Side af den støder Paladset, til de to andre massive Bygninger, som tilhøre lærde Skoler, og tilden fierde et Springvand, omgivet af skyggefulde Træer. Ved dette forsamle Lediggængerne og de Nyesigne sig for at betragte Varene fra Asien og Europa, som her udstilles til Salg. Vil man her sætte sig ned paa en Bænk, saa faaer man Leilighed til at betragte Mennesker af de forskielligste Nationer foruden Landets Jndfødte, som Perser, Tyrker, Russer, Tartarer, Chineser, Hinduer, Afgahner, Turkomanner, Kalmukker o. s. v. Her kan man sammenligne den store Konges Undersaatters sine Manere med de nomadiserende Tartarers raae Sæder. Usbekerne, Landets Jndvaanere, kiendes paa deres høie, mørke Faareskinds Huer, deres røde Skiæg, graae Øine og hvide Hud. Hist og her sees en Stakkels Russer, som har mistet sin Friehed og sit Fædreneland, og fører her et usselt Slaveliv, at søge at tilvende sig en Udlændings Opmærksomhed; saavel de Russere, som de Chinesere der opholde sig i Bokhara, maae anstille sig som Mahomedanere. Hindueren kiender man godt paa hans Alvorlighed, og paa den Omhyggelighed hvorved han afsondrer sig fra alle andre. Jøden adskiller sig her, som overalt, ved sit eiendommelige Physiognomie. Jøderne, hvoraf der gives i denne Stad omtrent 4000, som ere indvandrede fra Meschid i Persien, og beskiæftige sig med at farve Tøi, ere her en udmærket smuk Menneskerace, paa mine Spadseretoure saae jeg flere end een Rebekka; Ansigtstrækkene hæves ved Lokkerne af det skiønne Haar, som hænger ned over Kinderne og Nakken. Af Armenier med deres aparte Dragt sees kun faae. Mahomedanerne fra Turkistan ere et smukt og velklædt Folkeslag med en stor hvid Turban og en Pelts af en dunkel Farve, som er trukket over tre til fire andre. – Da Regi stan fører til Paladset, saa sees der hyppigt Usbekeri en spraglet Silkedragt, kaldet Udrus, som skulle til Hove, denne livfulde Farvedragt vilde være utaalelig for enhver anden end en Usbeker. Nogle af de fornemste ere klædte i Brokade; de Fornemme ride ind i Slotsgaarden. Næsten Enhver, som giør Kongen sin Opvartning, er ledsaget af sine Slaver, for det meeste fangne Persere; man siger at 3/4 af Bokharas Jndvaanere nedstamme fra Slaver. Mange af Jndvaanerne lade sig see til Hest, Fodgiængerne betiene sig, ligesom de Ridende, af Støvler; men med høie Hæle under. Fruentimmerne lade sig ogsaa for det meeste see til Hest, og ride som Mandfolkene; de bære en sort Haardug som Slør. Naar Fruentimmerne fra det Kongelige Harem passere forbi, saa advares man om at see til en anden Side, og agter man ikke derpaa, saa faaer man et Slag paa Hovedet. (Fortsættes.)