Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-07-01
Nu standsede vi uden for en smuk og net Gaard, der var prydet med smagfulde Basreliefer og hvis Portal blev baaren af to joniske Piller. – "Det er min Gaard," sagde Bonden, og overtalde mig til at gaae derind. Jeg forhausedes over den Elegance og Luxus, som her omstraalede mig fra alle Sider. Kostbare Tapeter smykkede Væggene, af etruriske Kar duftede Vellugt, og de smagfulde Skilderier udtrykte Beboerens høje Konstsands. Han gjorde mig opmærksom paa en Julius Romano, som han havde givet 100 Specier for. Vin Datter," sagde Bonden, og fremstillede mig en Jomfru, der stod i Vinduet, og, uden at lade sig forstyrre af min Ankomst, blev ved at læse i en Bog. - "Men Ottilia, seer du da ikke vor Gjæst: raabte Faderen fortrydeligen. Hun lagde Bogen fra sig. En smekker, indtagende Skabning, en Anadomene af Skikkelse og Ynde stod for mig, indhyllet i en let Musselins Morgendragt. Jeg tænkte paa de sjællandske Landsbynympher i det 19de Aarhundrede med deres tykke Vadmels Skjørter, og Træskoe, trippende over Mogdynger, og var Jeg beder om Forlamaalløs af Forundring. - delse. - læspede Ottilia - Göthes Valgslægtskab "Ja, det er nu eengang ikke fængslede mig. anderledes – sagde Faderen i en blidrevsende Tone - man hænger nu den hele Dag i den kjere Litteratur, og aldrig saasnart har man lagt Lecturen til Side, førend man selv skriver Digte, Tragodier med Chorer og philosophiske Systemer. Behag engang at see hendes Bibliothek, en Trediedeel bestaaer af hendes egne Værker. - Jeg kastede et Blik paa den pyntelige Boghylde af Mahagon, paa hvilken Aristoleles, Jacob Bøhms- og Werners Brystbilleder af Gibs stode. - Med Forundring saae jeg her Sophokles's, Euripides's, Shakespeares, Cervantes's, Calderons, Schillers, Göthes, Ariosts, Tassos, Miltons, Klopstocks og andre store Digteres og Philosophers Værker, der i glimrende Pragtbinde straalede mig i Møde. Du maa underholde vor Gjæst, Ottilin," sagde Faderen. - Hun satte sig hen ved sit Fortepiano, som hendes Fader havde kjøbt for hende og betalt med 5000 Rdlr. Hun begyndte at synge Arien mi paventi med en Mara's Virtuositet. J det hendes Sølvstemme stedse steeg høiere med de stigende Accorders Strøm, og endelig omrklagende sank, ledsagede hun Sangen med et saa udtryksfuldt Mine- og Gebærdespil, at jeg blev ganske varm derved. - Jmidlertid havde min Vert ladet anrette Middagsmaaltidet i Sideværelset, Klokken var 3 1/2. - Vi satte os til Bords, og et Par Timer forløb under fortrolige Samtaler ved en Flaske sjællandsk Madera- og Cyperviin. Men saasnart Vinen havde forhøiet Ottilias Livsaander, begyndte hun at føre en meget underlig Tale, hun snakkede saa meget om Valgslægtskab imellem hende og mig, om Mesmerismens Hemmeligheder, omdet magnetiske Flidum, at jeg blev ganske underlig tilmode. - Da jeg saae min Leilighed, smuttede jeg ud af Døren, og naaede lykkeligen den fri Mark. Feldttoger i 1818. Ode (krever den 20de Bind. Hører der Kampraaber hist udi Gallien? Blodrødt varer paa Høiene Banneret. Mars har opløftet sin Fane, det tordner! Tordenen gaaer gjennem Himlen, Hør, atter Tordner det Tredie Gang det forfærdende ruller. Snart skal han reise sig, Løven, fra Hulerne, Kastende sig paa de Jægere, som søge ham, Han, som foer i een Stund gjennem Franken, Svinged i Verdens Hovedstad Sceptret; Lilliens omvankende Huus da sørgelig flygted. Blüchers Navn opflammer Germanerne; Wellingtons Banner vaer for Stormene, Plantet ved Rhin, mellem Skrig, mellem Krigsraab; Hjertet sig hæver ved det at skue, Hæver, sig vildt til at styrke i brusende Feldtslag. Snart toner Lyden til Opbrud ved Midnatten; Krigerne tumle, lig. Ossians Skygger, sig; Landet i Natten af Gangerne dundrer; Hører du? Hyttens Jndvaaner, de komme, Nors Millioner, endelig rustet til Hævnen. Mørke de gaae; jeg har skuet jal skuet dem. See de komme: Hvad svæver i Spidsen hist? Blodig Standart, see, blodige Jndskrift: Dødens Engle, de vandre i Taushed, Hær paa Hær, Legioner paa Legioner. Hist de, som fødtes ved Donau den rivende; Her hvilke Vældige, Frederiks Krigere. Rask J Germaniens Sønner, hil eder Hileder, Krigere, kronte med Laurbær, Herlige Laurbær her Seklet jer giver at plukke Hør tungt Skridt, det er Moskaus de hærdede Jernfaste Mænd, Tronstyrter, dig gielder det. Liden Skare af modige Cimbrer. Nærmer sig og, bedækket med Hæder, Straalende evigen her fra glimrende Fortid. Albion ogsaa, letskjoldet, med blingende Toner, mageløs Tumler af Havene, Hæver paa Landet og frygtelig Sværdet. Belgier, drabelig Frihedens Vogter, Slutter sig bagved hiin i rætteste Rader. Standser ei Rækken, har naar skal det ende sig? De fremdrage, hundrede tusinder, To Gange hundrede tusind, og atter To Gange hundrede tusind, og atter. To Gange hundrede tusind; endda er ei Enden: End fremvandre hundrede tusinde, Tre Gange hundrede tusind; vee Gallien, Vee dig, Verdens Hovedstad, vee dig! Skal du dig værge med Skjold mod Europas Harmfulde Arm, er Gud maa dig lyse i Kampen. Dampe.