Aarhuus Stifts-Tidende, 1804-03-07
Indenlandsk. (Fortsættelsen af Forordningen angaaende Befordringsvæsenet i Danmark.) Det 4de Capitel. Om Postkarlene, eller dem, som forrettet Kiørselen, gaaer fra H. 58 til 5. 74, begge inclusive, og indeholder følgende Bestemmelser. Jngen maa, under Straf, antages eller lade sig leie til Postkarl, som ikke er over 18 Aar gammel, forstaaer, at kjøre saavel 4 som 2 Heste, og nøie kiender Stationens Veie. De skulle i Reise bruge Postmundering, nemlig : en kraprød Trøie eller Overkjortel med guul Krave og Opslag, et Par lange Lærreds= eller blaae uldne Beenklæder; de skulle have et Postskilt fæstet foran paa Pullen af en rund Hat eller Kabus, alt indrettet efter en Prøvemundering eller Tegning, saa og medføre Posthorn, hvori de kunne blæse. Paa de Steder, hvor intet Lauger, skulle Postkarlene være forsynede med Skilter og Horn; de maae ikke under Straf, ved Afgang eller underveis nægte at befordre; de skulle under Straf efterkomme Forskrifterne med Forspændingen; de maae ikke under Straf nægte at spænde Calescher paa deres Vogne eler at føre dem tilbage; og, skulde de, formedelst Velt ning eller skiødesløs Behandling, komme til Skade, skal Postkarlen desuden erstatte samme. De skulle, under Mulct, være behielpelige med Paa og Aflæsningen samt underveis have Tilsyn med det paa havende Gods, og, i fuld de Reisendes Tøi, formedelst deres Skiødesløshed, ommer til Skade, skal de erstatte samme. De skulle, sted Afgang og Ankomst, forevise de Reisende Timesedlen. De skulle, naar de have Fragt, ved Afgang og Ankomst, samt underveis, blæse i Posthornet; men, naar de ingen Fragt have, maae de heller ikke blæse i Posthornet for at tvinge andre til at vige af Veien. De skulle, ved Fæstningsvagter, holde stille, og angive de paahavende Reisende, De skulle kiøre forsigtigt, bruge tilbørlig Agt, og Varsomhed imod de Reisende, være villige, høflige og tienstagtige, om end de Reisende ved Overilelse kunde give Anledning til Trætte; i hvilket Fald de anmelde det Passerede ved deres Ankomst til Opsynsmanden. De skulle altid være vaagne og ædrue. For hver Gang en Postkarl, vælter, skal han, uden Hensyn til nogen Undskyldning, bøde 2 Rdr., og, dersom han har været beskiænket eller sovet, da Vognen væltede, straffes han med større Bøder, Fængsel paa Vand og Brød, og i begge Tilfælde skal han desuden erstatte den forvoldte Skade. Postkarlene maae ikke underveis, uden de Reisendes Tilladelse, forlænge den bestemte Bedetid, og ei heller røge Tobak. De maae ikke medtage Breve og ei heller, paa de Dage, Posten afgaaer, Penge, Bancosedler eller Pakker og Sager under 50 Pds. Vægt; men paa andre Dage maae de, med de Reisendes Tilladelse, medtage deslige Sager, imod at aflevere dem til Postmesteren paa første Station. De skulle angive de paa Veien befindende Mangler for vedkommende Opsynsmand, som derefter anmælder saadant for Vedkommende til videre Foranstaltning. De skulle afsætte de Reisende med Pakkeposten paa Postgaardene, og Reisende med Extrapost, paa hvilket Sted de forlange det; hvorefter de strax forevise Opsynsmanden Timesedlen til Paategning. For enhver Timeseddel, som bortkommer, bøde de 1 Rdr. Naar Postkarlene saaledes opfylde de dem paaliggende Pligter, nyde de i Drikkepenge for Pakkepostens Befordring fra Station til anden 8 sk. d., og ligesaa meget for enhver Reisende, de have paa Vognen, naar de derimod befordre med Extrapost enten med Vogn eller Forspand, nyde de 8 sk. pr Miil, uden Hensyg til Hestenes Tal. Yttre Postkarlene sig utilfredse med disse Drikkepenge, bøde de 1 Rdr., og er slig Yttring ledsaget med Grovhed, straffes de med Arrest paa Vand og Brød. Naar Vognmændene selv kiøre, ansees de lige med Postkarlene, og skulle, som Hosbonder, imod Regres, indestaae for hines Bøder og den Skades Erstatning, som de maatte tilfindes at betale. (Slutningen følger.)