Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-18
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. accorSextende Aargang. No. 101. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 18 December 1819. Plan til en Fruentimmer Klub Høistærede Hr. Udgiver, Hvorledes det lige fra Arilds Tid er gaaet og stakkels Fruentimmer, er Dem og hver Mand bekjendt. Man behandler os næsten i alle Lande som Chineserne deres Huusguder: den ene Dag tilbeder, den anden mishandler man os. Dog ere vore Kaar ulige i de forskjellige Lande. Men at det gaaer os værst her til Lands, det har jeg Grund til at troe. Det hedder vel: Fruentimmerne - Fruentimmerne - de ere Skyld i Alting. De ruinere Verden med deres Luxus, med deres Pynt, med deres Glimresyge. Men saadan Snak er saa gammel som Verden. Allerede i Paradis, hvor en Skjelm skal sige os paa at vi dreve Luxus eller pyntede os, med mindre man vil kalde et Par stakkels Pantalons, ikke at Mousselin, men af Figenblade, saaledes, vilde Adam, da han stod der som en Madsfods og ikke kunde svare for sig, skyde Skylden for hans Ubesindighed paa den arme Eva, der var saa brav en Kone som Nogen, paa den Svaghed nær, at hun holdt lidt for meget af Sladder. Jeg vil derfor ikke forsvare mig og mit Kjøn mod Fordommene, som ere saa rodfæstede. Men at Mæn den her tillands behandle os værre end Barbarer, endskjøndt de saa gjerne ville lade som om de vare vore Slaver og vi deres Beherskerinder, det skal jeg bevise Dem saa tydeligt, som at to og to er fire. Jeg veed nok, at det hedder: Selvroes lugter, men slig mig oprigtig, Høistærede, om der i Kjøbenhavn gives hos alle vore Parfumehandlere saa meget Eau de la Reine og Lau de Cologne at det kunde fordrive Lugten af al den Selvroes, som findes blandt vore Mandfolk, Jeg frygter derfor ikke at rose mig selv af, at jeg er en forstandig og liberal Kone. Det samme kan jeg sige om min Søster, Fru Trip, og min Cousine, Kammerraadinde Trap, og adskillige andre af min Familie. Men hvorledes behandles vi i Grunden af vore Mænd, Min kjere Ægtefælle er langt fra ikke af det værste Slags. Sagde jeg det, saa gjorde jeg ham Uret. Jeg har, imellem os sagt, altid vidst at lede ham i Hymens Guldbaand som en Ledemand. Men siden den Tid hans Broder fik ham ind i Klubben, er han bleven ligesom omskabt. Aldrig saasnart har Klokken slaaet 5, førend han begynder at staae ligesom paa Knappenaale. Spørger jeg da, hvor skal Du hen, lille Mand, saa er bestandig Svaret: i Klubben, min Engel. Vidste jeg endda, at han altid kun gik i Klubben, kunde det endda være det samme, men efter Kl. 5 seer jeg ham ikke førend Vægteren har raabt 12, saa kommer han saa benauet, saa forsvedt og saa rød i Hovedet hjem, at han ikke kan faae Søvn i sine Øine. Han begynder da gjerne at passiare om alle Slags Ting og fortælle mig saa meget Klub nyt, at jeg ikke kan faae Nattero. Jmidlertid har jeg maattet sidde muttersene hjemme hos Børnene. Det gaaer saaledes den ene Dag som den anden. Min kjere Ægteherre er ligesom naglet fast til Klubben. Hvad han bestiller der i syv samfulde Timer, veed jeg ikke, men at han maa more sig bedre der end hjemme hos sin Kone og Børn, det tvivler jeg aldeles ikke paa; thi han bryder sig nu hverken mere om lille Jesper, eller om de hollandske Vafler, som jeg for hans Skyld lod mig lære at lave af den hollandske Vaffelbager i Dyrehaugen, og jeg pleiede at lave for ham imellemstunder, eller om den Hindbærpunsch, som han ellers holdt saa meget af. Naar Klokken har slaaet fem, saa er det som et heelt Regiment Diævler stod opstillet en høy, som min Broder Lieutenanten kalder det, og og ham fra mig og lille Jesper, og de hollandske Vafler, og Hindbærpunschen. Min Tante og min Cousine og min Søster og flere føre samme Klage over deres Mænd, og fælde mange bittre Taarer. J et lille Conseil, som vi holdt i Aftes, bleve vi derfor enige om, at spille, ikke blot vore egne Mænd, men alle Kjøbenhavnske Klubmænd, et Puds. Vor Plan, som vi saa meget mere kunne frit betroe Dem, som De ikke er i nogen Klub, bestaaer i at oprette en Fruentimmerklub, hvilken ikke allene Kjøbenhavn, men hele Danmark hidtil ganske har manglet. Vi ansee dette for det eneste Middel til at kunne holde Mændene Stangen. Rigtig nok maa vi, hvad een Hovedpunkt angaaer, fordet første staae tilbage for Mandfolkene - nemlig i at røge Tobak, men uden at tale om, at de hollandske Fruentimmer og de engelske Marketendersker smøge Tobak saa godt som den bedste Karl, saa er dette en Konst, der nok lader sig lære. Hvad de øvrige Hovedegenskaber: Passiar og Kortspil, angaaer, saa haabe vi deri at kunne sige Sparte til hver Klubmand. Vi have allerede tredive Fruer og Madamer paa vor Liste, som alle ville gaae ind som contribuerende Lemmer. Vi have ogsaa alt hittet paa et Navn for den.