Aalborg Stiftstidende, 1837-05-01
Den 20de April beskjæftigede man sig i de Deputeredes Kammers forskjellige Committeer med det af Ministerier, gjorte Forslag til en passende Forøgelse i Kronprindsens Jndtægter efter hans Formæling, og allerede næste Dag, den 21de, forelagde Præsidenten den vedkommende Committees Beretning. Den gik ud paa, at lægge 1 Million Fr. aarlig til den, Prindsen allerede har, saa at han ialt erholder 2 Millioner. Til Udgifter ved Brylluppet foreslaaes at bevilge 1 Million og Prindsessens Enkegehalt bestemmes, efter det ministerielle Forslag, til 300,000 Fr. aarlig. Ved den tidligere Appanageringsplan fik den offentlige Mening, Tid til at uddanne og yttre sig; da man vilde giøre Ende paa Pairernes Arvelighed var det ligeledes Tilfældet, og ikke mindre, da man vilde omgive Hovedstaden med detascherede, Fæstningsværker. Jkke saaledes dennegang; dette Lovforslag, debatteredes kun i een Dag og den 22de April var det allerede antaget med 307 Stemmer mod 49. Lovforslaget havde vel sine Modstandere, men disse bekæmpedes med Held, af andre Deputerede. En Deputeret, Gen. Demarcay, havde, som Grunde for at modsætte sig Lovforslaget, anført Kongens store Formue, Civillistens betydelige Indtægtskilder, den Mangel, som netop nu begyndte at blive følelig i mange af Frankrigs Egne og endvidere den Jilfærdighed, med hvilken man, ved denne Leilighed, søger at sætte det igjennem, forinden det er modent overveiet. Den nye Justitsminister, Hr. Barthe, svarede herpaa, at det var et forligt Argument, naar man vilde bruge en Deel af Nationens trængende Forfatning til Paaskud, for at formindske den kongelige Families Jndtægter. Det er ikke ved at vække de arbeidende Classers Misundelse mod dem, der staae paa et høiere Standpunct i Samfundet, at man forbedrer deres Stilling; dette kan kun skee ved at opmuntre dem til Maadelighed og Arbeidsomhed og til at benytte Sparekasserne. Det er en Vildfarelse, ved saadanne Leiligheder, at ville skjelne imellem Kongen og Staten. Tronens Glands forhøier, i Folkets Øine, den Mands Anseelse og Værdighed, som beklæder den o. s. v. Præsidenten, Hr. Dupin, tog derpaa Ordet og lagde paany sin Jver for Dynastiets Jnteresser for Dagen. Det er i alle parlamentariske Forhandlinger, men især om Gjenstande af denne Art af Vigtighed, ikke at overtræde det Somme liges Grændser. Kun indenfor disse tør man tale frit. Det er ugrundet, naar man besværer sig over, at disse Discussioner paaskyndes med usædvanlig Tilfærdighed. Skulde maaske Pressen ogsaa have fat paa denne Gjenstand, for at give den et forhadt Anstrøg, inden den kommer under Dissicussion, som det har været Tilfældet med andre Lovforslag, et Det er ligesaa urimeligt, naar man har villet gjøre den Jde gjældende, at Discussionen burde opsættes saalænge, indtil i Kammeret havde vundet Tid til at lære at kjende Frankforrigs Anskuelser om dette Lovforslag. Det er urimeligt, fordi en Deputeret ikke bør raadspørge nogen anden Stemme, end er sin egen Samvittighed." o. s. v. Ved Postens Afgang fra Paris havde Journalerne endnu ikke faaet fat paa denne Sags Udfald, der ellers neppe vil undgaae deres strænge Criditik, hvilket man noksom kan spore af de Bitterheder, Pres alsen allerede har tilladt sig om Dotations=Forslaget selv. Blade det gle Monde, har saaledes yttret. Efterat have berøvet kelos alle Garantier for vor Frihed, gaaer man nu løs paa vore Penge. Det er ubehageligt stedse at maatte forsvare sin Pung og holde paa sine Penge med begge Hænder, naar man ikke vil see sig dem berøvet!" o. s. v. To andre vigtige Sager, nemlig Processen imod Meudinier og Undersøgelsen af Marschal Clauzels Adfærd i Algier, beskjæftige forøvrigt fortiden den offentlige Mening i i Paris og give Pressen rigt Stof til Meddelelser, af hvilke de Vigtigste efterhaanden skulle finde Plads her.