Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-06-05
J samme Blad læses: "J Onsdags Formiddags afbrændte i Klouby under Artz og Skippinge Herreder 2 Bøndergaarde og 4 Huse. Saavidt vides have Beboerne lidt et betydeligt Tab. Af Kreaturer indebrændte 89 Qvæghøveder m. m. - Samme Dag om Aftenen imellem Kl. 8 og 9 opkom Jld i Huset No. 62 i Kallundborg Munkesøgade, tilhørende Muurmester Christensen, hvorved dette blev lagt i Aske og Naboens Huus forbrændt. Det afbrændte Huus var efter Sigende for en Uges Tid siden blevet indlemmet i Brandforsikkringen for 300 Rbd. og for 10 a 11 Dage siden skal Eieren have ladet sine Effekter, som alle vare hensatte paa Loftet, hvor Jlden udbrød, assurere for 600 Rbd. Aarsagen til disse Jldebrande vides ei, men det er rimeligt, at den første er opstaaet ved Uforsigtighed." 28 Maifesten. (Fortsættelse, see S. 386.) Sin Tale sluttede Grundtvig saaledes: "Endnu maa jeg udbede mig et Øiebliks Ørenlyd til den bemærkning, at naar jeg siger Folkeraad og ikke Stænder, da er det vel med Flid, men ingen Grille, ei engang blot af Omhed over Modersmaalet, men især fordi det i mine Øine er Danmarks store Lykke og aabner os de lyseste Udsigter, at der er ingen Stænder; i Roeskilde og Viborg, er vel, hvad der i en blandet Forsamling altid vil findes: forskjellige Kredse og Synsmaader, men ingen Fuldmægtige enten for Adelstand, Præstestand eller Spidsborgerlighed, disse gamle Skillerum i Middelalderens Raadstuer, som gjorde al levende Sammenvirkning endsige da Sammensmeltning af Konge og Folk umulig. Ja netop fordi baade de Sø res Konge og Folk, men ogsaa kun de repræsenteres hos os, derfor kaldes de samlede Talsmænd med Rette et Folkeraad, og derfor venter Danmark vist ikke forgiæves, ved dets Virksomhed at see alle de Skillerum falde, der er til Jngens eller dog kun til Enkeltes Gavn, altsaa, ved at forbittre Livet og hindre Kræfternes fri Udvikling, til Folkets Skade, og til det Folks Skade, hvis Konge bød sin Taler, aabne Forsamlingen med den ligesaa majestætiske som folkelige Erklæring, at den Enevoldmagt, der er Folkets Gave, erkjendte Majestæten godt skal bruges til Folkets Bedste."- Blandt de andre Toaster tør Man ikke forbigaae Hr. Siesbys for Læseforeningen i Kjøbenhavn og med den alle Læseforeninger Landet rundt. Vi kunne - sagde Taleren - vel ikke henregne Læseforeningen til de aandelige Maadeholdselskaber, men vi kunne derimod betragte den som, om jeg saa maa udtrykke mig, et Bidrag til en aandelig Folkevæbning, - og det troer jeg, vor Tid bedst er tjent med. Thi skal vort Selskabs andet og sikkert ikke mindre væsentlige Øiemed opnaaes: skal det være mere end en blot smuk, phillantropisk Drem, at den unaturlige Kløft skal udfyldes, som Aarhundreder have dannet imellem Stand og Stand, da er det sandelig ikke nok, at vi opfordre de i Aanden høitstaaende i Samfundet, til at stige ned, men de, der staae lavt, maae arbeide sig op. - mødes maae de, de forskjellige Stænder paa Jntelligentsens Standpunct, skal Sammensmeltningen være sand og blive af Varighed. Gid vort Selskab stedse maa have dette sit dobbelte Formaal for Øie!" Derefter udbragte Hr. Christensen en djærv Toast for Trykkefriheden, og Overlærer Olsen en anden for den opvoxende Slægt. Vi ville - sagde han - drikke en Skaal forden opvoxende Ungdom, der skyder i Veiret imellem os som en frodig Underskov, men engang skal staae med stærke Stammer, naar vi forlængst ere borte, for det lille Folk, der nu ligger hjemme og sover efterat have læst paa sine Lectier til imorgen og være gaaet i Seng til rette Tid. See vi med Kjærlighed disse muntre Skikkelser (for at hentyde til en stor Talers Ord), som tumle sig om os i Livets Morgenrøde, saa ville vi paa den anden Side heller ikke glemme, hvad en gammel Forfatter har sagt: at Man skylder Barnealderen en stor Agtelse. Det er i Børneverdenen at Fremtidens hemmelighedsfulde Genius allerede rører sig, og anlægger Rollerne, forbereder Handlingen, som skal forestilles paa det store Verdenstheater i Tider, da vi ikke længer ville være til. Det er vore Børn, som skulle arve Fædrelandet efter os, som skulle fortsætte vor Stræben og bringe vore Forhaabninger Opfyldelsen imøde; det er dem, ved hvilke vi nært og umiddelbart ere knyttede til Fremtiden, og igjennem hvilke vi kunne leve i denne: nemlig ved at give vore Børn en god Opdragelse. Den næste Skaal udbragtes af Bondesønnen fra Tønderamt, Student Nis Hansen for den danske Stats Eenhed. "Lader os - sagde Taleren, sigtende til de seneste ærgerlige Penneklammerier med vore tydsktalende Brødre tage Exempel af Cimbrerne, hine vore kjække Forfædre. De lænkede den forreste Række af deres Kjæmper sammen med Jernkjæder, naar de gik Fienden imøde. Lader os ligeledes lænke os sammen; dog ikke som hine med det kolde Jern, men med en gjensidig Agtelses og et oprigtigt Venskabs faste og evige Baand, ikke som hine, blot en enkelt Række, men hele Folket til een uadskillelig Klynge, der træder Fienden imøde som med eet uforfærdet Bryst og fører Sværdet som med een kraftig Haand. Men hvorledes bliver gjensidig Agtelse bedst begrundet og oprigtigt Venskab bedst stiftet, Derved, at vi fra Rigets forskjellige Dele og Egne lære hverandre bedre at kjende med alle vore Dyder og Lyder. - Fineerskjærer Frederiksens Skaal gjaldt Haandværkstandens Emancipation. Han ønskede at alle de nedarvede Fordomme, hvoraf denne Stand vrimler og hvorved den endnu saa gjerne hænger, snart maatte vige Pladsen for den oplyste Forstand. "Gid - sagde han - Haandværkstanden snart maa fatte og forstaae, at alle de saakaldte Rettigheder, hvert enkelt Laug, søger at fastholde og forbyde Andre, kun ere ligesaa mange Baand, de gjensidig paalægge hinanden, Baand, der standse og qvæle den frie Udvikling af Mandens Talent og Bedrift, den Udvikling, den Frihed i Anvendelsen af sine Evner og Kræfter, uden hvilken dens Dyrkere aldrig blive istand til at indtage den Plads i Staten, de bør have.