Viborger Samler, 1835-01-22
Spanien. En Correspondent i Morning Herald meddeler i en Skrivelse fra Madrid af 31te Decbr. f. A. mærkelige Oplysninger om Lauders Stilling og Stræben. "Llanders Jntriguer - siger han – ere blevne tilskamme, og Martine; de la Rosa og Torreno have erholdt en fastere Stilling. Lauder havde ganske vundet Dronningen, og hans Plan skulde meddeles hende ved et Gjæstebud, som hun forrige Uge paa sit Lystslot gav ham, Hertugen af Alagon og Munnoz; men Torrenos Bestemthed, der strax gjorde Regentinden sin Opvartning og tilbød sin Resignation, understøttet af Forestillinger fra Marquis de las Amarillas og Flere af de anseeteste Pro ceres og Procuradores, bragte Dronningen til Fornuft, og for Øieblikket er denne "Embryo Cromvell Plan strandet. Han havde hos Dronningen vakt Frygt for, at en Revolution stod i Begreb med at bryde ud, og hun havde bemyndiget ham til at afsætte Ministrene og udnævne nye. Llauder foreslog først, at Torren skulde stilles i Spidsen for Conseilet, og Remisa blive Finantsminister; men, da han fandt, at Torrene ikke lod sig bedrage, tilbød han Pizarro denne Post, og Remisa Portefeuillen for Finantserne. Derpaa erklærede han offentligt, at Liberalismen gik for rask fremad, og at Hr. Zeas Grundsætninger vare de eneste passende for Spanien. Vel indrømmede han, at Zeg ikke var Manden til, selv at bringe disse sine Lærdomme i Udførelse; men han paastod, at de i mere oplyste Mænds Hænder vilde vise sig heldbringende. Saaledes talede Lander, og, hvis man ei havde standset ham, saa vilde han inden 8te Dage have hidført en Revolution; thi Borgergarden, som han havde insulteret, var beredt til at reise sig imod ham, og Garden vilde have erklæret sig for Quesada, og da han ingen andre Tilhængere havde, end Hertugen af Alagon, Munne; og Dronningen, saa talede alle Tidenderne, især den ministerielle Abeje frisk fra Leveren, og der gjordes stærke Hentydninger paa, at han var en Forræder. Regentskabsconseilet og flere Hovedpersoner i begge Kamre udtrykte sig i samme Aand, Dronningen blev nødt til at give efter, og Lander til, for Øieblikket at opgive sine ærgjerrige Planer, der maaskee engang i Tiden torde bringe ham paa Schafottet. Madrier ikke Barcelona, Castilien ikke Catalonien, og skjøndt han hist, hvor han alene var Herre, kunde dominere, saa vil han dog her finde Mange, der strængt vaage over hans Planer, og ere istand til at tilintetgjøre dem. Det Bedste og egentligen "Spanske ved Sagen er. at Lander endnu stedse er Krigsminister og ved Siden af Martine; de la Rosa og Torreno discuterer over Armeens Fornødenheder. Jngen af begge disse Ministre har Mod til at fordrive den Mand, derhavde sammensvoret sig imod dem, for at styrte dem, for som Dictator atter at indføre Despotismen, forat kalde en fransk Hær til Spanien, og for at omstøde Torrenos Finantsplaner - disse hocus Pocus af activ og passiv Gjæld. Man anseer det for sandsynligt, at Lander og hans Tilhængere vilde falde som Offere i en saadan Revolution og Dronningen blive fordreven. Lander seer ingenlunde ud som en Dictator. Han er en lang mager Mand med et Ansigt som en Lygte og en uhyre Næse. Han er en høist ussel Taler og kan ei engang tale sit Modersmaal rigtigt.