Viborger Samler, 1848-08-15
Pastor C. Friis i Sønderonsild Præstegaard bekjendtgjør i "Rand. Avis Følgende: "Som bekjendt indeholder den nye Valglov af 7de f. M. saa folkelige, af Caste- og Stands=Aand saa uhildede, Bestemmelser ved Valget af Medlemmer til den vordende Rigsforsamling, at der indenfor ethvert District af 11 a 12,000 Mennesker, hvori Landet er inddeelt, let maa kunne udfindes en Capacitet til at repræsentere Districtet paa Rigsdagen. Er f.Ex. det første District i Randers Amt, nemlig Kjøbstæderne Hobro og Mariager med Onsild, Gjerlev- og en Deel af Nørhald-Herred saa aldeles blottet for politiske Caracterer, for retsindige og dygtige Mænd, at man ikke tør betroe en af disse at repræsentere Districtet, men sender Circulairer omkring i alle Retninger for at anbefale Professor Schouw i Kjøbenhavn? Er man maaskee i Hobro og Mariager (thi fra disse Bye skulle Circulairerne være udgaaede) bange for, at en Landmand skal komme til at repræsentere Districtet, og derfor sætter Alt i Bevægelse for at anbefale en Standsfælle, Eller frygter man for, at Prof. Schouw, en af de fortrinligste Capaciteter, i Danmark, skal blive forbigaaet ved Valget til Rigsdagsmedlemmer, naar man ikke her bragte ham i Erindring? – Der var en Tid, da man med Ærgrelse og Harme saae Landets Repræsentation bundet til en vis Census, da de hæderligste og dygtigste Capaciteter, naar de manglede en bestemt Formue, vare udelukkede fra de raadgivende Stænderforsamlinger. Den Gang var det nødvendigt at søge Landet rundt, for at finde de værdigste og bedste iblandt de privilegerede Eiendomsbesiddere. Men anderledes forholder det sig nu. Vi have nu gode Capaciteter i vort eget District, naar vi blot ville bruge dem, f. Ex. Provst Vallentin og flere andre ligesaa retsindige som dygtige og nidkjære Fædrelandsvenner. Hvorfor skulle vi da forbigaae, hvad Godt der findes hos os selv, og hente det andetstedsfra; hvorfor unødvendigen søge efter, hvad vi selv have, Professor Schouw er en udmærket Capacitet, men han bliver nok valgt til Rigsdagsmedlem uden vor Hjælp, lader os derfor enes om at vælge en Mand af vor egen Midte, hvorved vi ikke blot bringe et nyt Element ind iblandt saamange ældre, der nok ville giøre sig gjældende, men ogsaa have den Fortjeneste at have fundet en værdig Repræsentant i vort eget District. Af Overlæge N. C. Münster læses i Hors. Av. følgende Slagsang, skreven for 5te Reserve-Bataillon: Mel. Vintren rasat osv. Kampen kalder, Ærens Palme vinker, Fremad nu for Drot og Fædreland, Bøssen knalder, Bajonnetten blinker, Sværdet hugger med sin hvasse Tand. J Snart skal Fjenden føle Retfærds Styrke, Knuges skal hans Kraft af Samdrægts Aand. Trofast Enighed, vort Dannevirke, Ei nedbryder frække Voldmands Haand. Fremad Brødre lad os Fienden knuse! Jngen vige, tappert vil vi slaae, Der hvor Kugler hvine, Sværde suse Fast og freidigt lad os fremad gaae. 1. Skal end denne Stund vor sidste være, Herlig er vor sidste Daad paa Jord: Døe vi for vort Land, vi døe med Ære, Troe vort Løfte, troe den Eed vi svoer, : Hurra, fremad, huult Kartoven dundrer, Røgen hvirvler høit mod Himlens Blaae. Slaae din Fiende, at han selv beundrer Danskes Mod udi sin Hjemstavns Vraa. 1. Kjækt og modigt frem for Drot og Rige Stævne vi til Kampen hver en Mand; Slaae for Olding, Hustru, Ven og Pige, Hurra for vor Drot, vort Fædreland, Viborg. Uddrag af et Brev fra en ridende Skarpskytte herfra Egnen. Asbøllegaarden i Leierskov, den 9de August 1848. Ogsaa jeg har nu lugtet preussisk Krudt og hørt Sangen af preussiske Kugler. Jgaar Morges Kl. 2 droge vi efter Ordre ud herfra paa Patrouille, i Forening med Husarer og Dragoner, et eller tog Compagnier af 3die Reservejægercorps og et Comp. frivillige Jægere. En Fjerdingvei fra Steppinge ligger en Gaard, Kammerherre Krogh tilhørende, som vi kom lige forbi. Der vilde nogle af Fodjægerne ind for at drikke, og de saae da to preussiske Curasserer ride i Gaarden. Her lød de første Knald. Ritmester Marcher commanderede strax fremad!" og vi rykkede frem i Carriere gjennem høit deligt Korn, for at omringe Gaard og Have. Schønheyder, Bentzen og to Andre styrtede med Hestene i Brak grøfterne, men kom strax paa Benene uden at være komne til Skade. Hele Udbyttet af denne Jagt var tvende Curasserer, en Hest og en Forvalter, som kort iforveien havde meldt vor Ankomst til 15 Curasserer, der holdt i Gaarden og strax jagede afsted. Hvorfor de to ikke vare komne med, veed jeg ikke. Nu droge vi videre adSteppinge til, vort Corps i Spidsen. Underveis fik vi at vide, at der i en Udflyttergaard c. 1000 Al. sydvest for Steppinge laae 24 Curasserer. Vi nærmede os; en Patrouille paa 3 Mand blev sendt ud imod os, hvoraf Schønheyder skjød paa den ene og saarede ham, hvorpaa Patrouillen skyndsomst retirerede. Nu gik vi løs paa Gaarden, hvorfra de begyndte at fyre af alle Kræfter. Fodjægerne skulde storme, men maatte rigtignok drives dertil af deres Officierer og Underofficierer. Vi kom nu til og omringede Gaarden paa de 3 Sider. Jeg havde netop taget min Post c. 50 Alen fra Gaarden, da en Lieutenant kom sprængende ud af Gaarden, svingede sin Pallask over Hovedet og raabte: vorwart, vorwart! hurrah, Schønheider skjøb hans Hest i Bringen, uden at den dog faldt; han huggede om sig med Sabelen og foer lige ind imod mig; men da han huggede vildt, traf han mig kun med Fladen, dog saa eftertrykkeligt, at det sortnede for mine Øine. Min Kaskjet røg af den tilligemed min Riffel, hvormed jeg parerede, havde for en Deel taget Slaget af, der kun efterlod en dygtig Bulle i Hovedet og en Hovenhed over det høire Øie. Hætten var falden af Pistonen ved mit Forsøg paa at parere, saa at Riflen nu klikkede, da jeg vilde sende ham en Kugle. Jeg havde ikke turdet skyde tidligere, da jeg dengang havde maattet skyde lige ind imod vore egne. Nu fik han en Mængde Kugler, fra de andre Skarpskytter; men de prellede af paa hans Hjelm og svære Kyrads. Jeg fik imidlertid en ny Hætte paa Bøssen og skjød paa En, der kom galloperende gjennem Haven; om Kuglen gik forbi (vore Heste ville nemlig ikke staae roligt) eller prellede af mod Kyrassen, veed jeg ikke. Da nærmede sig fra Steppinge fjendtligt Jnfanterie og Cavallerie, og Marcher lod blæse Retraitee, et Signal, som vort Corps kun ugjerne og nølende adlød. Jnfanteriets Kugler susede om os. To Jægere og to Heste bleve nok saarede. Vore Fodjægere fangede 11 preussiske Heste, der løb om paa Marken. Paa Retraiten savnede vi Holstein-Rathlou og troede ham skudt eller fangen. Vi holdt, og han og 10 Fodjægere komnu med 21 Preussere. Han var ubemærket kommen indi Gaarden, da Jægerne stormede udenfra, og paa hans Opfordring kastede Preusserne strax Vaabnene fra sig og fulgte med ham. J den første Gaard, vi angreb, havde han skudt en Hest og tvunget Karlen til at overgive sig. Alle Fangerne vare overmaade vel tilmode; de loe, sagde Goddag, gave os Haanden samt spiste og drak med god Appetit. Fjenden forfulgte os ikke, og vi fortsatte vor Marsch med vor Prise. 1/2 Miil nord for Steppinge traf vi paa 4 af vore Batailloner og 2 Kanoner, som ogsaa vare rykkede frem, men af den lige Vei. Der holdt vi opstillede, og Marcher takkede fornemmelig vort (Skarpskytte) Corps for dets udviste Raskhed ved denne Affaire. - (Det bemærkes, at flere af de herfra Egnen til Krigsskuepladsen neddragne ridende Skarpskytter have taget virksom Deel i denne Affaire).