Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-04-16
J den Østerrigske Gesandt i London, Grev Stahrembergs Memoire til det Engelske Hof anføres følgende Grunde til Krigens ulykkelige Udfald og den ugunstige Fred, som den Tydske Keiser har seet sig nødsaget til at indgaae. Den første Ulykke var, at ingen af Diversionerne i Norden, som skulde tvinge Napoleon til at deele de Tropper, han trak tilbage fra Kysterne, bleve bragte til Virkelighed; ikke allene hans egne Tropper, men endog den Bataviske Armee og den under Bernadotte, kunde uforhindret forlade Holland, og Hannover, og overfalde Østerrigerne. Denne Omstændighed maatte de Franske takke for deres Overlegenhed; thi naar man fraregner begge disse Armeer, saa var Tallet af de Tropper, der i October kom fra det Jndre, ikke større end Tallet paa de Østerrigske, som stode ved Jller, hvor de i deres faste Stilling kunde oppebie deres Forening med den Russiske Armee. Den var endog et Øieblik, hvor de kunde haabe at forhindre Foreningen imellem de Franske Tropper, der kom fra det Jndre, og dem, der kom fra Norden, da en anden Ulykke, den Preussiske Neutralitets Overtrædelse, pludselig forandrede Tingene og nødte Østerrigerne til, enten at trække sig tilbage over Jnn, eller see sig omringede eller tilintetgjorte. - Retraiten over Jnn vilde have afværget enhver ubehagelig Følge, i Forening med den Russiske Armee, under General Kutusow, vilde disse Tropper været istand til at byde den forenede Franske Maar Spidsen, siden vilde dest anden Russiske Armees Ankomst, og endelig de allierede Troppers forandrede Fremgangsmaade have forskaffet dem en stor Overlegenhed i Magt, som man havde gjort Regning paa ved den gjensidige Aftale. Men General Mack, som man i Betragtning af hans foregaaende Lykke (?) havde valgt, begik saa ubegribelige Feil, at Armeen, uden at være slaaet, og efter nogle Affairer, hvor den snarere havde vundet end tabt, blev for det meste tagen til Fanger, og tildeels adspredt. - Alle de efterfølgende Uheld vare en uundgaaelig Følge heraf. - Den forenede Franske Magt, som, foruden de allierede Tropper, beløb sig til 110,000 Mand, rykkede frem mod de Østerrigsk Russiske Tropper ved Jnn, som omtrent kun vare halv saa talrige. Dersom man havde udsat disse Tropper for en Træfning mod en dobbelt saa stor Magt, saa havde man staaet Fare for at ruinere dem, førend den Russiske Armees Ankomst, og man vilde da have begaaet den samme Feil, hvorved Østerrig tabte sin Armee i Tyskland. De Dispositioner, som den Tydske Keiser personlig havde aftalt med General Kutusow, sigtede derimod fornemmelig til, at lade den første Russiske Armee blive usvækket, indtil den anden ankom. Paa det Maalet af disse Uheld kunde blive fuldt, udeblev den anden Russiske Armee over en Maaned, formedelst de Rustninger, hvorved det Berlinske Hof syntes at modsætte sig det St. Petersborgske. Tropperne under Generalerne Meerveldt og Kutusow kunde altsaa hverken holde sig ved Jnn eller paa nogen anden Punct i Østerrige, men maatte trække sig tilbage til Mähren. En uundgaaelig følge heraf var, at Fienden efter Haanden rykkede ind i Øvre og Nedre=Østerrige. Da han var kommen til den sidste Donaubro, i Nærheden af Staden Crems, saae det Russiske Armeecorps ingen anden Udvei, end at gaae over Donau, for ikke at afskiæres fra den venstre Bredde og fra Mähren. – Fra dette Øieblik af var Wiens Skjebne afgjort; det var umueligt at beskytte sig inden for denne Stads Mure, naar man ikke ved en meget kort Vaabonstilstand kunde vinde saa megen Tid, som der vilde forløbe inden Forstærkningen kunde ankomme. For at redde Hovedstaden foreslog maa Keiser Napoleon en saadan Vaabenstilstand, men forgjeves. Fortsættes.)¬