Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1800-02-28
Den 3die d. M. blev det yderst vigtige Spørgsmaal, om Krig og Fred ogsaa afgjort i Underhuset. Krigens Talmænd seirede atter, Forgiæves modsatte en Erskine og For (som efter 3 Aars Fraværelse mødte første Gang igien) sig Ministrene Dundas og Pitt. Den sidste forestilte den franske Revolution som en Spøbe, hvormed Gud havde hiemsøgt Menneskeslægten, og hvorfra det Engelske Folk igien skulde befrie den. Herpaa indlod han sig i en historisk Detail af Begivenhederne siden 1792, hvormed skulde bevises: at Engelland har gjort alt, for at undgaae Krigen, men at hele Skylden, falder paa Frankerig. Den foregivne Traktat af Paavi a erklærede han, har aldrig existeret, og Konventionen af Pillnitz havde man misforstaaet. Nu - sagde han - maae Frankerigs Republikations=System tilintetgiøres eller Landets Kræfter i det mindste udtømmes. Den umættelige Erobringsyge som karakteriserede Brissot, Robespierre, Rewbell og Barras, er endnu stærkere hos Buonaparte, end alle de andre. Ved al sin Elendighed besidder den franske Republik endnu Kiempe=Midler, til at skade sine Naboer (1), men saa længe det Engelske Folk kunde bære et Vaaben og var i Besiddelse af den sande Nerve i Krigen (Penge), haaber jeg, at det ikke vil ophøre at sætte dens Forbrydelser Grændser." Nu heglede han paa Buonaparte, takkede Gud, at denne Hærførers matskinnede Stierne var ganske formørket for Souwarows vorende Glands bebreidede ham, at han ligesom hans Forgiængere kuns higede efter Seperat Fred, men intet Forslag gjorte til en alminde lig Fred; bragte paa nye i Erindring, at han efter Fredslutningen med Østerrig, havde lovet sine Sal. dater nye Laurbær paa Themsens Bred, og sluttede den. ne Betragtning med dette Udraab, der maae alt saa intet Tilfælde underhandles med Buonaparten. Dog lovede han i sit og sine Kolle gers Navn at villige i Freden, saasnart Udsigterne for andrede sig, og Haabet til at indføre den forrige Regieringsform i Frankerig blev svagere end nu. At paatvinge Frankerig Monarkiet med Magt havde han aldrig holdt for mueligt; men han haabede, ved de allierede Armeers Anstrængelser at befrie det fra den Militairmagt, som intet fattes af den monarkiske Form, uden Retmæssighed, Fasthed og Skranker, for at sætte Frankerig i Stand til selv at udtrykke sit oprigtige Ønske og - da vælge. De Vestlige Provindser - forsikrede han høidetilig - vare ikke ophidsede af Engelland; han havde endog gjerne seet, at Chouanerne havde opsat deres Energie til en meere passen. de Leilighed. Dog tilstod han, at Royalisternes Forfatning var en Hindring for Fredsunderhandlingerne. For at blive konseqvent erklærede Hr. Pitt tilsidst ganske aabenhiertig: at Hensigten af de to forrige Underhandlinger i Paris og Lille blot var, at faae et nyt Finantssystemindført i Engelland og at overbevise Folket og Krigens Nødvendighed. Hr. For holdt det for nyttigere at overveie, hvorledes man nu maatte forholde sig imod Frankerig, end at undersøge, hvo den angribende Deel havde været, som i hans Tanker Engelland og dets Allieredeuden Modsigelse vare. Hvad Buonapartes personlige Karakteer angik, da havde han endnu ingen bestemt Mening fattet om denne overordentlige Mand Havde end Buonaparte sagt, at den franske Republik og Engelske Regiering ikke kunde bestaae sammen, da havde man ofte nok hørt det samme Sprog i Parlamentet, og burde ikke forevige Krigen for denne Ordstrid. Baade Buonapartes personlige og Frankerigs Jnteresse æskede Fred, det kunde derfor intet Spørgsmaal blive, at man jo skulde underhandle. Dersom Folket endnu hav. de sin konstitutionelle Ret til at yttre sine Ønsker, da vilde det istemme med ham, og selv ethvert Parlamentslem vilde giøre det, saasnart Ministrene vilde angive Tonen dertil. Som Engellænder kunde han aldrig ønske Huset Bourbon tilbage paa den franske Trone, da det stedse havde vise sig troeløs imod Engelland. J øvrigt overlod han det til Andre at bedømme om Ministerens Forklaring over Hensigten af de forrige Underhandlinger egnede en retskaffen Mand, om det var ædelt at fortsætte en ødelæggende Krig, blot for at bie og see, om man kunde udfinde noget bedre, end Buonaparte, for at underhandle med ham, – Ti Slutning seirede dog Hr. Pitt, og Tak=Adressen til Kongen for Krigens Fortsættelse blev bevilget med stor Stemmefleerhed, Som en Følge heraf bevilgede Underhuset uagtet Hr. Tierneys, Nichols og fis Modstand, 110,000 Matroser for Marinen i Aar. Man er alt ganske færdig med Tilberedelserne til den nye Expedition, som i Foraaret skal foretages imod de franske eller Hollandske Kyster, og hvortil de Russiske Tropper, som ligge paa Jersey og Guernsen ogsaa skulle bruges. General Abercrombie troer, man faaer Kommanden ved dette Tog.