Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1839-04-04
Ved en Fersamling den 3die Marts i Toving hos en Fæstebonde, hvis Stue i det høieste var 50 Al., vare lavest antaget, 200 Mennesker af begge Kjøn sammenstuvede. Trængselen var mageløs. Jnds. var selv, trængt af Massen, bleven indeklemt, og havde kun sin Lethed og burtige Beslutning at takke for Livet eller i det mindste for ikketabet af Bevidsthed. En Yngling paa 18 Aar og en ung Pige fulgte Sporet og kom ogsaa ud, men den Første tumlede halvasmægtig om paa en Bænk, og paa den sidste stod Fraaden ud af Mund og Næse, og Øene syntes at ville falde af Hovedet. De havde udholdt den 5 Qvarteer lange Syngen i den tykkeste Masse, og ansaae næsten deres Redning for et Under. Man kunde uden for Vinduet høre Enkelte stonnede og vaandede sig. Da kom just i et lykkeligt Øieblik den aarvaagne Politiemester Cancellieraad Rummelhoff og et Oro af ham sprængte hele Massen og nødte de Bageste at give Plads. Det er afgjort at hans Komme ræddede Menneskeliv, og Flere ydede ham deres Tak for deres Redning, i det de bemærkede: at de dog havde faaet Det i denne Trængsel, de seent eller aldrig ville forvinde. Hos Den, som ei har hørt Algreens - ellers kaldet Apostelen Peder - Underviisning, maae den Tanke naturligviis opstaae, at den maae være overordentlig henrivende og at hans Taler fortjente at lyde under Tempel Hvelvinger, og ei blot indskrænkes til Bondestuer, siden 100der løbe efter ham og trykke sig ihiel for at høre ham. Dette er dog langtfra Tilfældet. Hele Konsten bestaaer i, at den er i den ægte Bondesmag. Naar Læseren engang har hørt en Bondekone fortælle en Anden, hvorledes hun kjerner det bedste Smør, eller opdrætter de bedste Kalve, saa har han en tydelig Forestilling om Al greens Skriftfortolkning. Han taler egentlig ikke, men udlægger de først læste Linier exempelviis, ikke i et velklingende, sammenhængende Foredrag, men i halv kjellingagtige, halv skuespilmæssige Fortællinger. Han lægger hverken Dyden eller Lasten til Skue, men holder sig blot til Troen - Troen er den Kjephest han først og sidst rider paa, og naar man forlader hans Høresal, kan man kun huske det ene Ord - Troen. Efter at han og en ved Navn blinde Bertheel havde valgt en Psalme, holdt han den første Bon, hvorved han geberdede sig heel affecteretstomisk. Han saae stivt til Loftet, lukkede da Øinene, udstrakte Hænderne, og holdt Kroppen under en Vinkel af 40 Sr., og nu udstødte han en 50 Oer og Aker og Veer og bad at Guds Aand dog ville komme ham til Hielp, han som var et ringe udvalgt Redskab, og dog lade 2 eller 3 blive omvendte. Ved hvert O som han ret forstod at uddrone, trak Mange Veiret dybt, og i en Piges Arm, der stod bogstavelig fast i min Side, kunde jeg fole en stærk Zittren. Endelig begyndte Psalmen: Hvor kan du dog i Synden gaae, Du lystbetændte Øie - paa sædvanlig Maade med først at læse og derpaa synge, saa den varede i 5 stive Qvarteer. Det var ved 5te V., som Algreen gav en i sin Smag egen Omskrivning, saaledes: Din Andagt er en Mundfuld Vind af dine kolde KjefterHvad Satan - - o. s. v. at jeg havde den Lykke at komme ud, for ei at komme der mere. Han begyndte nu at udlægge Skriften med en Jere minde, hvor Propheten græder over sin Datter. Troer J mine Børn, det er Propheten her græder, Nei det er Guds Søn; men det er ikke kan J troe, Jerusalem han græder over, for da maatte han ogsaa have grædt over Adam og Eva:"Ja de saamænd aa sand, intonnerte Berthel. "Nei Børn han græder over Eder Alle, og han græder, kan J troe, endnu i Dag i denne Stund; ikke over Eders Synder, thi det er ikke Synden, der fordømmer Eder, men det er over Eders Vantro - Ja den Vantro, hvis den ikke var, saa kunde Satan ikke tage Ordet fra Eder - - J maae undskylde Børn at jeg siger "Eder." Jeg mener nok mig selv med, og burde jo sige Vi;" men det er jo det samme, enten jeg siger Vi eller J." jeg skal jo sige en Ting – men det var det jeg vilde sige, der ere saamange nu, der sporge ligesom Athenienserne " hvad er det for en nye Lære, jeg troer paa Christus, lever skikkelig, begaaer ingen Laster, hvad vil Du saa mere;" men jeg vil spørge: troer J ved Dyden at erholde Naade og Guds Velbehag, Aa Nei kan I ikke; thi saa blive J salige ved Eder selv – det skeer kun ved Troen, men der er skal jeg sige stor Forskiel af at troe Christus og at troe paa Christus; Satan troer nok Christus, men J vil da vel ikke sige, at Diævlene blive salige? – "Nei saamænd gjø vi et mumlede Berthel. J har vel hørt den delige Psalme i Dag: Saa skal da Satans Rige" og den delige Collect i Fasten, hvori vi takke Christus og Gud Fader, Guds Søn og den hellig Aand for deres Gaver; men have J ogsaa følt Noget røre sig i Eder, Jeg vil troe at mange af Jer ere blevne glade ved at faae – ja jeg vil nu sige f. Ex. om J fik en nye Kjole eller et Tørklæde – ja da bleve J giøde, ikke sandt "Bertheel nikkede beigende – men naar J nu modtoge en saadan Gave, en aandelig Gave i Kirken eller i denne Stue, blive J da og glade, nei vort Hierte er en sær Ting. Det foler meer for legemligge end for aandelige Sager- "Den Mand, der har skrevet den her delige Bog han har følt det samme jeg nu føler;" En ung Kone, der sad ved Siden af ham sukkede her meget dybt nemlig at Guds Folk ere faa; thi naar J blive Guds Folk, saa skulle J bespottes af Vantroens Børn, der ei kan lide at Jere bedre, og det er J frie for, saalænge J følge dem: det kan ikke hindre om J gaae med Bogen bestandig, naar J ikke støder dem ved Forsagelse af visse Sædvaner;" "a de e saamænd og vist," sagde hans Vidne.