Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-09-14
Det kan ikke være Dem ubekjendt, at siden den Tid, Logerne skulle sælges ved Auction, ere Folk af Stand komne i største Forlegenhed. Logerne kjøbes af Peer og Poul og alle Slags Jan, Nagel, og Folk af Rang udsættes for offentlig Prostitusion, ved at komme i Selskab med gemene Personer. Jeg og min Søster Frøken Aurikeline ere, som to eenlige Damer, især meget embarresterede derved. Kjøbe selv en heel Loge kunne vi i disse penible Tider ikke, da Forskudet er alt for stort. En Loge koster i det mindste syv til ti Rigsbankdaler en Aften, og hvor vanskeligt er det ikke at faae saa mange Penge i rette Tid indcasserede, især blandt Folk af Stand i vore Dage. Vi havde for to Aar siden gjort et saadant Forsøg, men vi slap ilde derfra. Kammerraad, skylder os endnu 5 Rbd. og Fru Krigsraadinde * endog 7 Rbd. 3 Mk., for hvilke vi med det Første vil lade dem indkalde for den lille Gieldscommission. Med Justitsraadinde bleve vi endog, skjøndt nærbeslægtede, dødelige Fjender, fordi hun kom en heel Maaned i Logen, og hver Gang vi sendte Bud efter Betaling, bad om Dilation og tilsidst endog afviste vor Pige med Impertinentser. Men det var ikke nok med Betalingens Mislighed; ogsaa over Pladserne reiste der sig store Stridigheder; alle vilde sidde paa første og ingen paa sidste Bænk, Doctorinde ** var en Aften kommen i saadan Kerelle med Justitsraadinden, at de betitlede hinanden med de arrigste Skjældsord, ret som det kunde være Gammelstrandsmatroner, og fra den Tid af bære de største Had til hinanden. Vi foresatte os, efterat vi havde havt denne Malhør, aldrig at tage nogen Loge mere paa vor egen Regning, saa meget mere, som det havde givet Anledning til en Deel Skumlerier. Det hedte nemlig, at vi havde gjort os en Negotste deraf, og struet Priserne saaledes op, at vi ikke allene havde begge vore Pladser gratis, men endog to Rigsbankdaler i Overskud. Hver Gang den tykke Fru " kom i Logen og ved sin Circonference optog ligesaa megen Plads, som ellers to Personer af almindelig Dimension, saa gjorde hun ikke andet end calculerede ganske spids, hvor meget vel en saadan Loge kunde indbringe? Blodet kogte ofte i os af Ærgrelse, men vi turde ikke sige et Ord, for ei at give Anledning til Brouillerie, som i en Loge og blandt Folk af Stand klæder saa ilde. – J Fjor besluttede vi derfor at tage Pladser hos en Anden. Vi lode avertere i Avisen, at to Damer af Stand øn skeede med en agtet Familie af Stand to Pladser, i en Parterre eller Parquetloge. Der meldte sig strax en Bogholder og Casserer ** og da vi antoge ham for en anseelig Embedmand, saa betænkte vi os ikke et Øjeblik paa, at tage tog Pladser hos ham, og det saa meget desheller, som han overlod os dem for 3 Mk. hver. Men da nu Tiden kom og vi vare første Gang sammen med ham og hans Familie i Logen, mærkede vi snart, hvilke Fugle vi befandt os iblandt. Dog, Ordsproget siger: man maa tude med de Ulve, man er iblandt, og vi søgte ogsaa at skikke os i vor Skjebne, saaledes som det anstod Folk af Stand. Men neppe vare vi komne næste Dag op af Sengen, førend Kammerraad 7. Frøken Datter traadte ind i Cabinettet og spurgte, om vi vidste, i hvilket Selskab vi havde været i Aftes paa Comedien. "Jo, meget vel, Frøken, svarede jeg. "Nei, saa mæn veed De ikke, min gode Frøken, raabte Kammerraadens Datter fnisende: "havde De vidst det, saa er jeg alt for overbevist om, at De heller var bleven hjemme end gaaet paa Comedien." "Vi vare dog vel ikke i Selskab med Bøddelen i Slesvig," spurgte jeg, som ikke kunde undertrykke min Harme over den Spodskhed og Skadefryd, hvormed Frøkenen opkastede Spørgsmaalet. "Nei, det just ikke, men " sagde hun "Da veed jeg dog, svarede jeg: "at Manden, som vi have taget Pladser hos, er en agtet Embedsmand en Bogholder og Casserer?" Agtet Embedmand - Bogholder og Casserer, raabte Frøkenen leende: "ja ved en falleret Enke og Liigcasse, Men kjendte De de øvrige af Selskabet?" blev hun ved. Vi besvarede hendes Spørgsmaal med et stiltiende, gravitetisk Nei Da skal saamæn jeg fortælle Dem det raabte hun -, den ene temmelig corpulente Dame var en Øltapperkone i Adelgaden og hendes ældste Datter, som er gift med en Hjulmand. Den smekkre Dame, som sad ved Siden af Øltappersken, var vor Smeds Svigerinde; den føre Mand, som sad bag denne, en Lysestøber i Kongensgade, og Damen ved hans Side Vognmand Peersens forlovede Brud. Seer De, der har De hele det smukke Selskab. Hal ha hil hil vedblev den Knibske at fnise og lee i eet væk. Baade jeg og min Frøken Søster følte det begge under vor Værdighed, at indlade os videre med et Menneske af saa mal conduite men vi skreve os det bag Øret, og bleve enige om, at opfordre Dem eller nogen anden Redacteur til, i en alvorlig Tone at bringe dette Æmne offentligen paa Bane. Jeg har hørt, at Hr. Friedrich Wilhelm Ambrosius von Ramdohr allerede for over 30 Aar siden skal have fundet det meget besynderligt, at der i vort Theater ikke gives et Paradis for de laveste Classer af Kjøbenhavns Indbyggere. Hr. v. Ramdohr skulde komme nu, saa vilde han finde, at det Hele er forvandlet til et Paradis, og at Folk af Stand næsten ikke vide mere hvor de skulle hen. For at forekomme saadan Ulempe troer jeg det var bedst, at i første og anden Etage blev indrettet lutter Rangloger, inddeelte efter de forskjellige Classer, og at det udtrykkeligen blev forbudet Enhver, der hørte til Borger= og Pøbellessen, at komme der. At en Skomagerskone og Justitsraadsfrue skal være sammen i een Loge, er en uforsvarlig Misbrug. Det er reent at kaste sig bort og tilsidst maa jo paa denne Maade al Forskjel paa Stand og Rang ophøre. Vist nok er en Borger og Borgerkone ogsaa Mennesker; men ligesom der gives hvide og sorte, saaledes gives der standsmæssige og ustandsmæssige Mennesker, i Fødslen ere vi alle lige, men det er ved Fødslen vi blive ulige, og Enhver bør holde sig i sine Skranker, især i vore Dage, da man har seet de ulykkeligste Følger af Friheds- og Lighedsvæsenet. Jo fattigere desuden Folk af Stand og Rang desværre blive, desto stærkere bør de holde paa og vaage over deres Rang og Titler. Man kalde længe nok de Folk, der have en nobel og honnette Ambition, Don Ranudoer og Donna Olympiar. Jeg vil aldrig kunne tilgive Baron v. Holberg det i sin Grav, at han, som dog selv døde som Friherre, har villet prostistuere den fornemme Stand og den gamle spanske Adel saa skammeligen, i hvorvel han paa sine gamle Dage selv synes at have fortrydt det, og ved at stifte et adeligt Frøkenkloster gjort et Slags Bod for sin Synd. Don Ranudo var i mine Øine en respectabel Characteer, der foretrak Ahner og Byrd, som aldrig forgaae, for Penge, som kunne ligesaa let tabes som vindes, og uden stor Fortjeneste af Staten erhverves. Jeg overlader det ganske til Dem selv, at bearbeide dette Æmne efter bedste Skjønnende, mit Ønske er det kun, at Deres Forestilling til Vedkommende maatte blive saa kraftig, at Folk af Stand, som jeg og min Søster Frøken Aurikeline, maatte kunne komme til at gaae paa Comedien, uden at udsætte sig for Prostitusion. Deres hengivne Frøken Lisette Frantsen.