Aalborgs Stifts Adresseavis, 1823-04-28
Den 14de April fremlagde Ministrene, ifølge deres Løvte, for Parlamentet de Documenter, der angik Engellands Deeltagelse i de nyeste Forhandlinger mellem Frankerig og Spanien, og gjorde det derpaa bekjendt med den Politik, Engelland havde fulgt, og Grundene for dets Handlemaade. Dette gjorde Lord Liverpool i Overhuset, og Hr. Canning i Underhuset. Lord Liverpool gjennemgik først historisk Engellands Forhold ved de Forandringer, der ere foregaaede i og med Spanien. Var den spanske Konge, sagde han, da han 1814 havde antaget et indskrænket Monarkie, og lovet at sammenkalde Cortes, blevet sin Erklæring troe, og havde holdt sit Ord, da vilde Engelland ikke have havt Noget derimod, men det skeede ikke, det var en slet Regjering, der fulgte derpaa. At derfor Constitutionen, hvad Man end kan have at indvende imod den, 1820 blev indført igjen, kan Jngen medrette ansee for en fjendtlig Act. De engelske Ministre erklærede derfor allerede dengang, hvad de siden erklærede ved Veronacongressen, at en Jndblanding i en anden Stats indre Anliggender forekom dem saa lastværdig som Princip og saa upractisk i dens Udførelse, at Hs. Majestæt, hvad end Følgen kunde blive deraf, ingen Deel kunde tage i en saadan Jndblanding. Og derved blev det ogsaa, da Frankerig siden tydeligere erklærede sine Hensigter, og forlangte positiv Erklæring af de 3 forbundne Magter om, hvad Hielp det kunde vente af dem. Og da disse erklærede, at de i 3 Tilfælde vilde træde op som Fjender: 1) dersom Spanien skulde forsøge paa at udbrede dets bestaaende Regjerings politiske Meninger i Frankerig, eller tage Forholdsregler, der kunde forurolige den franske Regjering; 2) dersom Ferdinand VII skulde blive afsat, eller Vold udøvet mod ham eller hans Familie; 3) om den spanske Regjering skulde gjøre Forsøg paa, at forandre det bestaaende Dynastie; - da havde Engelland imod første Tilfælde Jntet at indvende, men med Hensyn til de to Andre erklærede det, at det bestemt var imod enhver Trudsel, og ethvert Angreb paa Spanien. De allierede Magters Ministre forlode Madrid, som dog ikke var nogen egentlig Grund til Krig, skjøndt det vel ofte bliver Anledningen dertil. Kongressen skiltes ad, uden at noget af de 3 Tilfælde var indtruffet, hvori en directe Jndblanding i Spaniens Anliggender skulde finde Sted. Engelland lagde derefter ved hver Leilighed sin fredelige Politi for Dagen, og tilbød sig som Mægler mellem Frankerig og Spanien. Frankerig vilde ikke antage denne Mægling, fordi de bestaaende Differenzer med Spanien ikke vare at saa speciel Beskaffenhed, at de kunde forelægges en Mægler. - Han gaaer nu over til Engellands Politik ved denne Leilighed og Grundene derfor. Denne Politik, sagde han, maa være Neutralitet. Byder Æren og vor Jnteresse, at begynde en Krig, da have vi, som jeg før har sagt, ogsaa Midler dertil. At alligevel Fred var det Ønskeligste, seer Enhver. Meget af hvad vi nu nyde, vilde ved en Krig komme i andre Nationers Hænder. Vilde vi føre den, maatte vi føre den med al Magt. Da er en Krig, kostbarere i Spanien, end i ethvert andet Land. Ei heller er det at forglemme, at Spanien i sidste Krig ikke var Øiemedet, men kun Midlet til Øiemedet. Øiemedet var Europas Velfærd. Overhovedet er Tingenes Stilling i hiint Land nu ganske anderledes. Dengang var Alt eens; nu raser en Borgerkrig og Præster og Bønder stride mod Godseiere og Kjøbmænd. Friheds-Fanatismus kæmper mod Religions-Fanatismus. Vi maatte derfor ikke blot uddrive Franskmændene af Spanien, men ogsaa forsvare den ene Halvdeel af Landet mod den Anden. Man har sagt, at Krigen i Frankerig ikke var populær. Tilstaaet endog, at den ikke var det, skjøndt det vel ikke lod sig sige i dets Udstrækning, som Man dog vel vil, hvo torde dog paastaae, at den ikke vilde blive det, naar Engelland traadte op mod Frankerig? Man erindre sig kun Aaret 1731, da Alt opfordrede til Krig med Spanien, og da Krigen med Frankerig strax derpaa udbrød, blev hiin forglemt over denne. Nogle ere af den Mening, at vi skulde have truet eftertrykkeligere med Krig, men naar Man vil det, maa Man ogsaa være belavet paa, at bringe Trudselen i Udøvelse. Andre paastaae, vi vilde dog tilsidst blive indviklet i Krig, fordi Frankerig, efterat Spanien er overvundet, vil angribe Portugal. Det Raadeligste synes desuagtet Neutralitæt at være, thi jeg tilstaaer, at jeg holder det for bedre, at forebygge et større Onde med et Mindre. Sæt, at Frankerig seirer, fordi det har den største Deel af Spanien paa sin Side, saa fordrer Æren, dog ikke, at vort Land nu skulde blande sig deri. Frankerigs første Operationer kunne ingen Anledning give dertil, men senere torde Vanskeligheder indtræffe, hvorved vi bleve indviklede i Krig, hvis f. Ex. Portugal skulde blive draget med deri. Men vi have positive Forsikkringer, at det ikke skal blive angrebet, saafremt det bliver neutral. Og hvo vil indlade sig paa en Krig, fordi Tildragelser kunne indtræffe, der efter al sædvanlig Beregning ikke ville indtræffe. Men dersom det efter Alt dette er det bedste for os, at blive neutral, de maae vi ogsaa være det for Alvor, og ikke for et Skin Skyld. - Lorden takkede til Slutning Huset for gunstig Opmærksomhed, og gjentog, at han blot vilde fremlægge Documenterne, og ikke havde til Hensigt at opfordre Huset til at sige sin Mening derom. Lord Grey talte derefter foreløbig meget misbilligende om Ministrenes Opførsel. De forelagte Documenter ere inddeelte i 2 Klasser, betegnede med 4 og B, hvoraf den Første i 14 Noter indeholder den mellem Wellington, Canning, Charles Stuart, Hertugen af Montmoreney og Chatteaubriand fra Verona, Paris og London vexlede Correspondenz; den Anden indeholder i 43 Nummere Noter, Jnstructioner og Actstykker fra Canning, Will. A Court, San Miguel og Charles Stuart. Deres Jndhold forekommer tildeels i Lord Liverpools og Cannings Taler.