Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1777-08-01
Slunitugen af Nr. 30. Dags Vort sagt: vil Herren have Fred i sit Huus og Natte=Roe i sin Seng, vil han ikke see et suurt Ansigt i Sælskaber, høre trodsige Ord og bidende Talemaader hiemme, saa maae han enten skye sit Huus, eller ogsaa stikke Piben i Sækken, slaae sig paa sin Mund og bede hende om Forladelse for sin begangne Dumdristighed, og love, at han aldrig meer skal komme saa igien, men tie som et godt og smukt Barn stille og ikke knye, naar hans fornuftige og fromme Kone taler. Vinder hun dette Spil, saa tor hun være saa raisonable at tilsige ham sin Naade, med den Betingelse: at han altid skal holde et med hende, enten hun har Ret eller ikke, naar hun allene med Porten siger ham: Sic volo, sic jubeo, stat pro ratione Voluntas. Paa Dansk: Naar jeg saa vil, naar jeg befaler, Sig mig ej mod, men vid: jeg taler. Hvilket et jammerligt Huus er ikke dette? Hvad Glæde, Fred og Velsignelse kan komme eller blive der, Parum in domo pacisest, ubi Gallina Cantat & Gallus facet. Paa Paa Dansk: Naar Egget vil for Hønen tale, Og Hønen vil for Hanen gale, Hvad Orden er da i et Huus, Naar Musen Mad paa Bordet piller, Og over Katten Mæster spiller, Saa bides der ey mange Muus. Man maa nok derfor ønske med en af de Gamle, som maaskee har talt af egen Erfarenhed: A Malo, Mala & Mahls Ubera nos Domine! Paa Dansk: Fra Ondt paa Legem, Sind og Siel, Fra en ond Qvindes Plage, Fra onde Mennesker, Gud ved Bevar os vore Dage. Jeg veed og har seet Prøver, ja mange Prøver paa noble Gemytter hos Fruentimmer, hvis største Glæde, eneste Bestræbelse og inderligste Lyst det har været: At føye deres Mænd, ja jeg kan sige end mere: at jeg har syntes, at de endogsaa i deres Lydighed, Føyelighed og Kierlighed har gaaet for vidt, thi de har sandelig ligesom giort deres Mænd til Afguder og tilbedet det; dog nægter jeg ikke for, at endogsaa denne erfor in amore, (om jeg maa kalde den saa) har rørt mig, har lagt en dyb Ærbødighed i mit Sind for saa dydig en Hustroes Opførsel imod sin Ægte=Mand, og virket i mit Hierte en sand Høyagtelse for hende; thi her saae jeg hvad Socrates paastaaer: Nros oportet civitatis legibus obediingen. re, ufores auter Maritorum Paa Dansk: Det hører Mandfolk til Lands Love at adlyde; Men Koner deres Mænd bør føye, naar de byde. Og her maatte jeg sande og give PliniOrd Biefald: Urori sufficit obseqvii gloria. Paa Dansk: Naar Konen lydig er, i hvad hun bør at være, Saa faaer hun af sin Mand (naar han ej er en Stok) For sin Fuldkommenhed igien en dobbelt Ære, Og den Douceur er for en dydig Kone nok. Jeg for min Deel siger dette: At om jeg en Gang skulle faae i Sinde at gifte mig, som jeg for nærværende Tid ingen Leilighed eller Aarsag har til, da ville jeg ret bede Gud inderligen om, at han ville vise mig Veien til saadant et Menneske, som ville være enig med mig, i at befordre Guds Ære, som ville være om om mig, sin Mand, saa længe jeg fortiente det, og som ville i Medgang og Modgang leve og lide kierlig med mig, saa ville jeg, om hun ikke ejede meere end det hun stod og gik i, som man siger, uden videre Betænkning ægte hende, naar hun ellers vilde have mig, i samme Tanke, som en fød Poet har skrevet for mig: Si mea Virgo pia eft, sat mihl dotis habet. Paa Dansk. Naar den jeg ægte vil er en gudfrytig Pige, lydig er, om hun saa ey har meer, hun Medgift nok, og meer for mig end rige, og ej efter Guld, men efter Gudsfrygt seer.