Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-07-06
Spanien. En Telegraph Depesche fra Bayonne, beretter, at Espartero den 22de har slaget Carlistene. ralen Guerque, frataget ham 4 Kanoner, og indtaget Fortet Pennacerrada. Carlisternes Tab anslaaes til mellem 4 og 500 Mand. Dronning Victorias Kroning gik for sig den 28de Juni i den bedste Orden og uden nogen Uheld. Kl. 4 om Morgenen forkyndte 21 Kanonskud Dagens Høitidelighed. Jmidlertid havde Vognene allerede ved Midnat bevæget sig henimod Abbediet og Kl. 11 var der dannet en Linie, som strakte sig lige til Enden af Parlamentsgaden. Allerede Kl. 5 saae man Plattformerne i ovennævnte Gade besatte med pantede Damer og Herrer. Kl. 9 forsamlede Underhuset sig; der vare omtrent 500 Medlærmer forsamlede i Uniformer eller Hofcostumer, Kl. 10, efterat Militairet havde stillet sig i Spalier, fra Charing-Crog indtil Abbediet, steeg Dronningen udenfor St. Jamespalladset i sin Vogn og en Kanonsalve forkyndte dette Øieblik for den forsamlede Mængde. Processionen aabnedes af en Afdeling af Livvagten, hvorefter de fremmede Gesandtere, de overordentlige Ambassadeurer og tilsidst den tyrkiske, den franske, den russiske og den østerrigske Gesandt. Det diplomatiske Korps Tog sluttede med et Musikcorps til Hest og en Afdeling af Livvagten. Dernæst kom den kongelige Families Vogne, Hertuginderne af Kent og Gloucester, Hertugen og Hertuginden af Cambringe og Hertugen af Susser, alle med deres egne Livgarder. - Efterat herpaa Roermesteren med 48 Roerkarle var dragen forbi Dronningen, kom Dronningens 2 Vogne, hver med sex Heste for, og i hvilke sadde Herrer og Damer fra Hoffet. Derpaa fulgte et militairisk Optog og tilsidst Statsvognen med Dronningen, trukken af 8 melkehvide Heste. Processionen sluttedes af flere Hofcharger og Militaire. Menneskemassen paa Veien til Abbediet anslaaes til 200,000 Hoveder, dog forhindrede Politiet og de Militaire enhver Tumult. Folket forholdt sig i det hele stille, af de fremmede Ambassadeurer hilsedes Marschall Soult med overordentlig Jubel, og han bøiede sig paa den høfligste i alle Retninger. Af den kongelige Families Medlemmer fandt Hertugen af Susser og Hertuginden af Kent den velvilligste Modtagelse af Publikum. Men ubeskrivelig var den Enthusiasme, der udtalte sig overalt, hvor Dronningen viste sig. Paa hendes Aasyn straalede Glæde og Velbehag; og hun hilste sine Undersaatter med synligt Behag og ukunstlet Venlighed. Ved Indgangen til Abbediet blev Dronningen modtagen af 10 Hofembedsmænd, og idet hun steg ud gjenlød et tordnende Hurraraab, som tjente Artilleriet til Signal. J det Indre af Abbediet vare næsten alle Pladser besatte siden Kl. 5, alle Peers og Peeresser indtraf der imellem Kl. 7 og 9. Hertugen af Remours kom uden noget følge og indtog en Plads i det diplomatiske Gallerie. Det diplomatiske Corps traadte først ind i samme Orden, hvori de vare kjørte derhen. Fyrst Schwarzenberg, Grev Stroganow og Prindsen af Ligne vare ledsagede af deres Gemalinder, der vare ligesom overøste med Diamanter. Da Dronningen traadte ind, stode Alle op og modtoge hende med ærefrygtsfuld Hilsen; kun Herrerne af Londoner Corporationen (hvis Lord=Major havde erholdt den bedste Plads i Salen) skulle have udtrykt deres bifald paa en for den høitidelige Anledning noget for larmende Maade. Dronningen saae ved sin Jndtrædelse noget bleg og angreben ud men kom sig snart igjen, imedens hun langsomt skred igjennem det vide Rum, under Afsyngelsen af et Vexel chor. Saasnart Dronningen havde sat sig, blev Alt stille i Forventning af den forestaaende Ceremonie. Denne fandt Sted med St. Edwards Krone, som var bleven indviet af Erkebiskoppen af Canterbury. Neppe havde den Sidste sat Kronen paa Dronningen førend Alle raabte: "God save the Queen!" J samme Øieblik satte alle Peers og Peeresser deres Coronets, Biskopperne deres Huer, Vaabenherolderne deres Kroner paa; Trompetere og Paukere gjenløde og Kanonerne fra Tover og i Parken gave Salver. Efter Kroningen skeete Overrækkelsen af Bibellen, Velsignelsen, Tedeum, Thronbestigelsen og derpaa Hyldingen. Ærkebiskoppen knælede ned foran Thronen, kyssede Dronningens Haand og aflagde sin Troskabseed; efter ham de øvrige Biskopper paa samme Maade. Da stege de tilstedeværende Peers efter Rang og Alder opad Thronens Trin, berørte Kronen paa Dronningens Hoved, kyssede hendes Haand og bortfjernede sig. Jdet Dronningen gik ud af Choret, har hun Kronen paa Hovedet, Scepteret i den høire og Rigsæblet i den venstre Haand. Paa Kronen straalede Diamanter og Perler af 111,000 Pd. St. Værdie, og desuagtet veiede den kun 19 Unz og 10 Karat. Den hellige Edwards Stoel, i hvilken Dronningen blev kronet, er et overordentlig gammelt Actstykke, som i Aaret 1296 blev af Kong Edward den 1ste frataget Kongen af Skotland. - Henimod Kl. 3 1/2 bevægede den høitidelige Procession sig til Abbediets Dør, hvor Vognene stode færdige. - Flere Peerer, som ikke hørte til Kronningstoget, Hertugen af Wellington, med sin Krone og Marschallstav, i Haanden, gik foran tilfods gjennem den jublende Mængde, fordi de ei kunde naae deres Vogne. Først henimod Kl. 6 vare Dronningens Vogne atter udenfor hendes Pallads; med et muntert Aasyn og ikke kjendelig udmattet steeg hun ud under enthusiastisk Jubel. Jlluminationen i Hovedgaderne var overordentlig glimrende; Beskrivelsen over alle de Festligheder, som den Aften fandt Sted i London og Omegnen, indtager ei mindre end 34 Foliespalter i Times. De offentlige Bygninger udmærkede sig fortrinligen; de fremmede Ambassadeurer havde ved denne Leilighed intet svaret og enhver anbragt sit Vaaben paa det meest glimrende. Fyrværkerierne vare colossale. Paa Plattformen i Hydepark prunkede Dronningens billede til Hest, oplyst af 850 Raketter, en Mængde Tourbillons, Jldpotter, Mørsere og Slanger. - Trængslen vare de til Kl. 1 og var en Tid lang meget farlig, dog er kun et Menneske kommen til Skade. Den meest glimrende Fest var hos Hertugen af Wellington, ved hvilken 2000 Personer vare tilstede; og iblandt disse bemærkede man Prindserne og Prindsesserne af Blodet, Hertugen af Remours og Prinds Christian af Holsteen Glücksborg og samtlige Ambassadeurer. Der dandsedes til langt ud paa Natten; Straus og hans Vallse manglede ikke.