Københavns Adresseavis, 1774-11-29
J Morgen udgaaer KiøFortsættelse af adskillige Blomsters Overvintring. (See No. 185.) i et Værelse. Syldenlak er vist nok let at overvintre, naar den enten hele Sommeren igiennem har staaet i Potte, eller allerede i August er indsat derudi. Jmidlertid kan den taale det, at man ogsaa først i November indsætter den, da de forbenævnte Planter ikke got kan fordrage sligt, ommendskiønt man gaaer altid sikkerst tilverk, naar man indsætter den tidligere. De ganske sildig indsatte udfordre ogsaa mere Rygt, fordi de oftere maa vandes. 2) Hvad angaaer de indsatte Planters Rygt indtil Vinteren, saa maa til deres sikre Overvintring følgende lagttages: Deres Jndsætning i Karrene maa skee i fuldkommen tørt, Veyr. Alle Planter, som man i Regnveyr sætter i vaad Jord, uddøer enten strax eller dog siden. Jeg fik engang en Gyldenlak tilsendt, som havde været to Dage oppe af Jorden. Da den var got indpakket, saa fik jeg den fuldkommen frisk. Men da det var et vedholdende Regnveyr, maatte jeg plante den i ganske vaad Jord. Efter otte Dage begyndte den at lade Hovedet hænge, og efter tre Uger var den næsten ganske fordervet; jeg tog nogle af dens Grene, og stak dem ned. Disse sloge Rødder. Men de paa Stammen, blevne endnu noget grønne Grene uddøde, og den hele Stok var efter et Fierdingaars Forløb ganske fordervet. Ved Røddernes Undersøgning befandtes det, at Rødderne vare forraadnede af Jordens Vaadhed, som vedligeholdtes ved det derefter endda i nogle Uger vedvarende vaade Veyrligt. Naar man nedsætter en Plante i vaad Jord, og følgelig trykker den tæt til Planten, saa taber Jorden sit hele porøse Væsen; og ligner en æltet raa Dey. Paa følger der varmt og tørt Veyrligt efterat de ere indplantede i samme Jord, saa bliver den saa haard som Leer i Pottene. Man maa endog enhavns Magazin No. 47. nok saa ofte vande den, naar den er bleven tør ; den bliver dog ikke løs igien, og Planten er ikke i Stand til at trænge ind i den, for at skyde Rødder. Saa snart Planten er indsat, maa den vandes. Men endogsaa derved behøves en stor Forsigtighed. Bliver den vandet for sterk og ligesom oversvømmet, saa bliver den ligeledes for fast, taber dens porøse Væsen, bliver ligesom haardt Leer, og Planternes Rødder kan ikke voxe deri. En Nellike og Aurikel behøver neppe en halv Kop fuld af Vand, og den største Stamme har nok af en heel Kop fuld. Denne Vanding igientages i nogle Dage, om Veyrliget bliver tørt, indtil Planten staaer ganske frisk og rank. Men siden maa man ikke vande Pottene indtil Vinteren, anderledes, end naar Jorden synes at blive for tør. Hvor som troer at giøre vel imod dem ved at give dem overflødigt Vand, tager der saa meget feyl, at han derved meget meere legger Grund til deres Fordervelse i den følgende Vinter. Fugtig maa vel Jorden altid være, men ikke vaad. Vedvarende Væde foraarsager en Stokning i Rødderne, og denne en Forraadnelse, hvoraf Følgen er Plantens Fordervelse, omikke før, saa dog vist i den følgende Vinter, eller vel og først om Foraaret. Følgelig maa de ogsaa om Efterhøsten enten tildekkes imod vedvarende Regn, eller sættes under et Tag. Denne Forsigtighed er meest fornøden ved Nelliker og Aurikler. Hos de første foraarsager vedholdende Væde Rusten, og hos disse en Forraadnelse. Det Vand, som man nødvendig maa give de indsatte Planter til deres Nødtørft, maa ikke slaaes saa tæt op til dem, at Stammen eller Hiertet bliver vaadt. Paa den første sætter sig ellers en Forraadnelse imellem Barken og Stammen, som først bliver kiendelig det følgende Foraar, og i Hiertet sætter sig uformærkt en Forraadnelse i dets Jnderste, som forderver hele Planten, og i sær foraarsager Rust og Brand ved Nelliker. Kan man i November sætte Karrene under et Tag, hvorunder de blot ere sikre for Væde, men har i øvrigt frie Luft, saa kan man lade dem staae derunder indtil i December. Men har man ingen Leylighed dertil, saa maa man strax flytte dem ind i Værelset paa den Tid, naar Vinterveyrliget begynder at indfalde. Dog maa man for alting see derhen, at de bliver tørre indflyttede, efterdi Væden let foraarsager, Forraadnelse. Hvad 3) Vandingen om Vinteren angaaer, saa maa for sammes Skyld de sildig nedsatte afsondres fra de tidligere, nedsatte, efterdi hine maa oftere vandes end disse. Den Hovedregel, som derved maa lagttages, er denne, at Vandet ved Vandingen ikke maa komme til at røre Stammen. For at forekomme dette, maa man ved Randen af Karret giøre Furer, i hvilke man kan hælde Vandet, og hvor der staaer flere Planter i et Kar, der maa i denne Henseende giøres Furer imellem Planterne selv, i hvilke man hælder Vandet af en Potte med en Tud, eller af en Theekiedel. Men best er det, ikke oven fra at vande de med Planter besatte Kar, men neden fra at befugte dem, hvilket dog ikkun kan lade sig giøre ved Potte, men ey ved Trækasser. Man sætter nemlig Blomsterpotten i et fladt Kar, som er fyldt med Vand. Er Jorden i Potten meget tør, saa har den inden faa Timer trakt det underslagne Vand i sig. Naar man finder det, kan man atter slaae noget mere Vand derunder. Men saa snart man efter otte eller tolv Timer merker, at Jorden ikke drikker mere Vand, maa man tage det understaaende Vandkar bort, paa det at Planternes Rødder ikke skal raadne at for megen Væde. Jmidlertid skulde man udsætte sine Planter for en stor Fare at forderves, i Fald man strax vilde vande dem, saa snart Jorden i Karret synes at være tør ovenpaa Vandingen maa ikke skee førend man seer at Planten virkelig behøver Vand, d. et naar man med Fingeren rager omkring i Jorden, og da ikke paa en Fingers Dybde treffer, den mindste Fugtighed mere, og Planten begynder at blive noget slap. Saa længe Jorden paa en Fingers Dybde endnu er fugtig, og Planten endnu staaer fuldkommen frisk, maa den slet ikke vandes, omendskiønt man om Sommeren ikke maa lade den komme til Visning. Thi paa den Tid behøver Planterne megen Næring til deres Vext. Men om Vinteren voxer de ikke, og har altsaa Næring nok til Bladenes Uddunstning, som ogsaa om Vinteren har sin Fremgang, naar Jorden kun ikke er ganske udtørret. Men Levcoyer kan i en temmelig Grad blive viisne, førend de behøve Vand. Saa fremt de ikke skal komme i Forraadnelse, behøve de først at vandes da, naar Hiertet begynder at bliver vissent, og at lægge sig om. Gyldenlakker, i sær de ganske sildig indplantede, behøve oftest Vanding. Saa snart de ville lade deres Hoved hænge, er det Tid at give dem Vand. Men for de Blades Skyld, som blive gule, behøver det ikke just at skee. Thi mange af deres Blade blive gule saavel om Sommeren som om Vinteren. Men dette skader ikke Stammen selv. Kun maa de Blade, som ere blevne ganske gule, efterhaanden afplukkes, i sær om det er en meget bu, sket Stamme, som man har bundet sammen ved en Stok, for at forhindre Grenenes Afbrekning, i hvis Midte mange Blade bliver gule. J sær maa de gule Blade paa Anrikler, og de tørre Blade paa Nelliker stedse aftages, efterdi de ellers let foraarsager en Forraadnelse. Overhoved udfordrer Vandingen megen Forsigtighed. At give for lidet Vand foraarsager ofte, at Planterne udtørres, og at give dem for meget, giør, at Rødderne forraadner. Middelveien er her den beste, og den er ikke vanskelig at finde, naar man ikkun fastsætter sig to Dage i hver Uge, paa hvilke man efterseer sine Planter, og naar man ikkun da afsondrer dem, som ere fuldkommen friske, fra dem, som synes at være noget matte, for omhyggeligen at kunne rygte disse. Til at vande med, er koldt Vand om Vinteren bedre end lunkent; i det mindste har mine Planter i tre Vintre, da jeg har vandet dem med friskt rindende Vand, holdt sig bedre end forhen, da jeg lod dem give kogt Vand, som havde staaet og var blevet noget koldt igien. Naar man vander dem neden fra, saa taber Vandet deri den største Grad af sin Kuld, i det at det stiger fra neden af opad i Værelset, i hvilket dog Luften, ikke er saa kold som uden for. Er man ellers bange for, at Vandet skulde være forkoldt, saa kan man i Forveyen lade det staae i Planternes Vinterstade en halv eller heel Dag, paa det at det derved først kan antage den noget ringere Grad, af Kulde, som er i Værelset, omendskiønt jeg er forsikret, at denne Forsigtighed er overflødig. Jmidlertid holder jeg det for meget bedre, at man til Planternes Vanding ikke tager Brønd= eller Kilde=Vand, men rindende Vand. Got Brønd eller Kilde=Vand har færre fremmede Dele i sig, og jo færre det har deraf, jo mindre Lugt og Smag det har, desto bedre er det til Drik, men ogsaa desto udueligere til Panternes Vanding; men Flodvand har deels flere opløste jordagtige Dele i sig, som ere tienlige til Planternes Nærings Befordring, deels indeholder det ogsaa, formedelst det i Aaerne og Bakkene løbende Regn= og Snee=Vand, flere salpetriske og andre frugthare Deele. Just de med Flodvandet blandedefriemmede Dele ere Aarsagen til dets Frugtharhed for Planterne, i det de opløser de i Jorden befindtlige frugthare Dele, og giøre dem beqvemme til at blive indsugede af Saftrørene, ligesom f. Ex. Sæben opløser Urcenheden i Lindtøy, og just derved er Aarsagen til, at Tøyet kan blive reent, hvilket ikke kan skee ved blot Vand. Ligeledes bliver ogsaa Jorden altid længere fugtig i glasserede Steen potter, end i de Leerpotter, som ikke ere glasserede, og ligesom en i det første Slags Potter staaende Vext behøver mindre Vand om Sommeren, i Fald man ikke vil udsætte den for Forraadnelse, end en Vext, som staaer i uglasserede Leerpotter eller i Trækasser, saaledes behøver ogsaa om Vinteren de Planter, som ere satte i det første Slags Potter min dre Vanding, end de, som staaer i uglasserede Leerpotter, eller i Træekasser: Let Jord holder heller ikke Fugtigheden saalænge ved sig, som tung Jord. Hvo som altsaa overvintrer Planter i tung Jord, behøver ikke at vande dem saa ofte, som dem der staae i let sandig Jord. Alle disse Omstændigheder maae lagttages ved Vandingen om Vinteren; og sammes efterladte Jagttagelse er mestendeels Aarsag i Planternes Fordervelse og Vinteren. Jndtil i Januarii Maaned kan de fleste Planter hielpe sig uden Vanding; men i Februarii Maaned vil man allerede finde Vanden, gen fornøden ved mange, dog meer ved de sildig plantede end dem, som ere tidlig indsatte. Men skulde ogsaa, naar man har et stort Antal Potter at besørge, hist og heren Potte blive overseet, og Planten i samme være fordervet, saa behøver man derfor ikke strax at bortkaste den. Jeg har og ofte havt Gyldenlakker, som allerede vare saa fortørrede, at neppe Hiertet endnu havde en nogenledes grøn Farve, hvilke ere blevne bragte til rette igien derved, at jeg hver tredie Dag stedse har givet dem lidet Vand, paa det at deres Rødder skulde efterhaanden vænne sig til igien at indsuge nogen Næring. Andre derimod, som jeg paa eengang og flere Dage efter hinanden gav meget Vand, uddøde ganske; ligesom et forsultet Menneske der kan blive reddet fra Døden, naar man efterhaanden giver det Mad, men som døer i en Hast, naar han spise for meget paa eengang. Endnu andre Gyldenlakker, som fattedes Vand, udtørredes vel fra oven af, men skiøde dog nye Grene ud neden til igien om Foraaret, efterat jeg havde afskaaret alt det hentørrede indtil det indvendige endnu (Resten følger.) grønne.