JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-21
Det er bekjendt, at alle Seddelbanker i Europa aldrig have den fulde Sølv=Valuta forden udstedte og circulerende Seddelmasse, ufrugtbar henliggende. Ved de fleste - maaskee ved alle – Seddelbanker er det paa Erfaring grundede Forhold octroimæssig bestemt til 10 mod 19. Ved en circulerende Seddelmasse af 2 Millioner f. Ex. maa stedse 1, 100,000 i rede Sølv være forhaanden, for at de Penge, der præsenteres, strax kunne omvexles. 1/2 af Bankfonden gjøres derimod til Fordeel for Banken frugtbringende, dog saaledes, at samme strax kan realiseres, naar Forholdet af 10 til 19 ved en stærk Seddelpræsentation forrykkes. Derfor benyttes disse 1/ overalt kun til dermed at discontere Vexler. Muligheden af, at en saaledes funderet Seddelbank nogensinde kan komme i den Stilling, at maatte ophøre med at vexle sine Sedler, kan altsaa - Misbrug af Magt fraregnet – kun ligge i uforsigtige Vexeldispositioner. Saaledes overalt, saaledes ogsaa ved den altonaske Speciesbank. Denne Banks Direction havde i en lang Række af Aar - ubekjendt om dertil foranlediget ved de høie Disconto præmier, eller efter Anmodninger fra Kjøbenhavn - næsten udelukkende disconteret danske Regjeringsvexler, det vil sige: Vexler fra det kjøbenhavnske Bankcontoir paa Bankcontoiret i Altona, Fiskerie= og Handelsinstitutet og paa i det høieste 4 til 6 altonaske Handelshuse. Discontopræmien for disse Vexler var betydelig høiere, end for Vexler paa Huse i Hamborg, og denne betydelige Gevinst kom i mange Aar Banken tilgode. Men i de sidste Krigsaar var disse Regjeringsvexlers Credit sunket saa meget, at de paa Hamborgs Børs slet ikke kunde realiseres. Alle de Summer, som Bankdirectionen, havde i sin Vexelportesenille, vare derfor i Nødstilfælde i disse sidste Aar ikke disponible. Jøvrigt kunde man endnu ikke den Gang forudsee, hvorfra et saadant Nødstilfælde skulde fremstaae. Sedlerne vare saa vel anseete, at det ikke faldt nogen ind at ville vexle dem mod Species.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-21
Den Ulykke, som ved Papirpengenes Fald kom over Landet, syntes for alle Beboerne at være det værste af hvad der i pecuniær Henseende havde kunne møde dem, thi hermed vare alle Afgivtsbyrder, al Standsning i Erhverv, ikke at sammenligne. At Pengevæsenet inden faa Maaneder skulde lide en Rystelse, der var endnu uendelig mere indgribende i hver Enkelts Velfærd, end Papirpengenes nuværende Synken, anede da endnu Ingen. Vel gaves om den Finantsforlegenhed, hvor Staten var, og som desuden ikke længere kunde holdes skjult, et tydeligt Beviis ved en Finants collegii Bekjendtgjørelse af 10 November, af Jndhold, at Hans Kongel. Majestæt havde fundet sig foranlediget til at bestemme, at de i Rescriptet af 25 Januar foregaaende Aar betræffende det i Altona, aabnende Bancolaan, til sammes Tilbagebetaling fastsatte Terminer, hvoraf den første skulde være forfalden den forestaaende 1ste December, alle skulle udsættes 12 Maaneder længere hen i Tiden, hvorimod de af Ind skuddene forfaldne Renter skulde prompte og efter den oprindelige Bestemmelse udbetales. Dog endnu mere betænkelig og af ulykkeligere Forbetydning syntes Cancelliepatentet af 19de November, hvorved kundgjortes den Kongelige Resolution, at den forestaaende Kieler Omslags hidtil saa hellig holdte Terminstid, skulde forlænges fra Midten af Januar indtil sidste Februar, og at enhver Betaling af Capital og Renter, som skeete for Udgangen af Februar Maaned 1813, skulde i alle Maader ansees og gielde for lige saa god Betaling, som om samme var skeet i den indtil da gieldende Betalingstermin in Octavis Trium Regum. (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-21
Om den underordnede Embedstand, med fortrinlig Hensyn til Geistligheden. (Slutning; see forr. No.) Ypperlige Grundsætninger, udgangne fra Begrebet om et moralsk Selskabsforbund og et christeligt Levnet. Der - hvor Embedsmændene troe, at de fuldkommen gjøre deres Pligt, naar de opfylde Lovens Bogstav, opoffre deres Embede den nøie afmaalte Tid og holde Alt i upaaklagelig Orden; der har Staten ikke det indre Liv, det styrkende, varme Hjerte; der forandrer Alt sig til nødtørftig Maskinvæsen og stivner i Egennyttens kolde Beregninger. Tro Hengivenhed til Regenten, inderlig Kierlighed til Fædrelandet, utrættelig Jver for det almindelige Bedste og ædel Begeistring for Ret og Sandhed; disse Dyder trives kun der, hvor Statstjenerne holde den udvortes Tugt og gode Sæder i Ære. Jo mere Ødselhed og Overdaadighed, Udsvævelser og slette Sæder, Ligegyldig, hed for Moralen og Ringeagt for Religionen tager overhaand, desto hastigere og sikkrere styrter Alt i uundgaaelig Fordærvelse. Men er, nu alle Embedsmænds Moralitet og Retskaffenhed nødvendige Betingelser for Statens Tarv, hvor meget mere da for dem, der tillige ere Kirkens og Jesu Christi Tienere, som ved Lære og Vandel skulde befordre et moralsk og fromt Liv hos deres Menigheder; som skulde føre et stille og tugtigt Levnet i al Gudfrygtighed og Ærbarhed; hvis Lys skulde skinne for Menneskene, at de kunne see deres gode Gierninger og prise den himmelske Fader. Det er utroligt hvad Skade en Geistlig stifter, hvis Liv i Ugens sex Dage spotter den Lærre, de Advarsler og Formanninger, han kommer frem med paa den syvende. Derfor bør de bedømmes strængere og straffes efter en høiere Maalestok end de øvrige Statstjenere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-21
At Preussens Konge vedbliver at være de Grundsætninger tro, som han, i denne Henseende, vedgik 1805 i sin Haandskrivelse til von Massow, viser Cabinetsordren af 12 April 1822, som enhver fordomsfri og brav Mand fuldkommen billiger. Her befaler han, at for at undgaae Vidtløftighed og Forargelse, kunne alle Geistlige og Ungdomslærere, samt andre Statsembedsmænd, afsættes uden Lov og Dom, allene efter definitiv Bestemmelse af Ministerne for de Geistlige Anliggender og Underviisningsvæsenet, Statsministerne von Altenstein og Schulchmann. Dog kunne de saaledes removerte Embedsmænd tage deres Recurs til Statskantsleren eller til Kongen. Hvo som mener det Godt med den geistlige Stand bør ønske, at dens uværdige Medlemmer, uden processualsk Vidtløftighed, maatte bortfjernes fra Poster, paa hvilke de stifte saa meget Ondt for Stat og Kirke, for Religion og Sædelighed. Den snu og forsigtige Hykler veed nok at vogte sig for Lovens Bogstav, og at stille sit uværdige Levnet i et mildere Lys. Deres Foresatte skulle belægge deres Anklage med juridiske Beviser, som altid er meget vanskeligt; de taale derfor med Vemodighed og Bekymring deres Stand Vanære og Kirkens Uheld. Ved den vidtløftige Proces gjennem forskjellige Domstole og varende i flere Aar, komme ofte de afskyeligste Ting for Lyset, der gaae fra Mund til Mund, og bringe Skam og Skændsel over den geistlige Stand *); ogsaa tilsidst bliver som oftest Personen, af Mangel paa juridiske Beviser, eller, om hans Forbrydelse ikke udtrykkelig er i Lovene belagt med Embedsfortabelse, ved Dom frikiendt og igjen indsat i sit Embede, og han siger da, med den urene Aand i Evangeliet: "Jeg vil vende om igjen til mit Huus, som jeg gik ud af, og naar han kommer, da finder han det feiet med Koste og prydet. Saa gaaer han hen og tager syv Aander til sig, som ere arrigere end han selv, og naar de komme ind, boe de der, og det bliver derefter værre med det samme Menneske end tilforn." Luc. 11, Hvor ønskeligt var det da, om Geistligheden, ved Love, blev bemyndiget til, først at udøve Kirketugten imod dem selv.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-21
Saasnart et Provincialsynode, Landemode, Over consistorium eller hvad man vil kalde det, havde udtalt sit "Skyldig" over en Ordets Tjener, maatte han ikke længer være Huusholder. Sandelig, det vil ikke blive bedre i og med Kirken, 1) J Würtemberg removeres saadanne i Stilhed. J Danmark have vi ogsaa Exempler paa, at saadanne Personer have fra Vedkommende faaet consilia abeundi.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-21
førend en igjennemgribende Renselse er foretaget med den geistlige Stand. (Sammendraget af "Neuestes Archiv for Pastoral-Wissenschaft theoretischen und praktischen. Jnhalts; herausgegeben von Dr. Böcker, Dr. Brescius, Dr. Muzel und Dr. Spiecker. Erster Band. Berlin 1825, og meddeelt af Frederik Møller.) Hans Egede. Hvo som bekjender mig for Menneskene, ham vil jeg bekiende for min Fader, som er i Himlene, Matth. 10. 32. Hvor ofte lød ei Sangen. Til høie Heltes Priis. Naar Dan ved Harpeklangen Udtolked sit Forliis: Skal da, ei Sangen love Den Heltesjel, saa prud, Som langt fra Danmark Skove Mod Mørket streed – for Gud! Saa langt fra Danmarks Strande "Et Folk der bygger hist, Høit op ved Nordhavs Vande De kiende ei til Christ. Og ei har Lysets Straale Adspredt det Mørke der, De vandre uden Naade Som vilde Hedninger." Saa lød en kjærlig Stemme. Udi Dit ædle Bryst Hans Egede du fremme De Brødres Held og Trøst! Jo meer til den du lytted Den høiere gjentog: Om du nu til dem flytted Og dem fra Mørket drog. Saalunde grant du mærked Det Herrens Stemme var, Og under Trængsler stærke. Den end lød høi og klar. Skjønt Spotterøster løde Og Guldets Søn blev arm, Dog ikke den uddøde Den ædle Røst saa varm, Du treen for Dannerkongen Heel djærv og høi i Aand: "Lad mig til Grønland drage Beskjærmt af Kongens Haand. Og Bifald Dig tilsmiled Den Drot og gav sit Ord; Og fro du nu bortiled Til fjerne kolde Nord. Snart lød de glade Sange. Til Jesu Christi Priis! Og til hans Hjord saa Mange Du drog paa Christenviis. Hvor Afgudsaltre stode Sig reiste Kirker nu. Det voldte han den Gode Og blev saa glad i HuDe som i Dødens Skygge Og udi Mørke sad, Nu barnlig fromme bygge, J Herrens Naade glad! Derfor skal Sangen lyde Paa gammel nordisk Viis. Og Avind Taushed byde - Dog Alt til Herrens Priis! Thi det var Herrens Finger Som drog fra fjærne Land.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-21
Den ædle Mørkbetvinger Til Hednings Fædreland: Mens Troende end bygge. Ved Dans og Norges Kyst, Skal nævnes, som en Lykke Hans Egede med Lyst. C. Mülertz.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-21
Jndenlandske Efterretninger. Aalborg, d. 15 Junii. J Mandags blev det her garnisonerende 3die Jydske Regiment forestillet Jnfanterieinspecteuren Hr. Kammerherre, og Ridder Rømer, der lod compagniviis foretage forskjellige Manoeuvrer, foruden dem, hele Regimentet udførte. Blandt de compagnieviis af Jnspecteuren befalede Manoeuvrer fandt Tilskuerne især Behag i den af Livcompagniet udførte. - J Dag fremstilledes Regimentet for den i Nørrejylland commanderende General. Det behagelige Veir havde lokket mange Tilskuere udfor at see paa disse Vaabenøvelser. - J Fredags eftersaae Cavallerieinspecteuren det Jydske Regiment lette Dragoner i Randers, og i Mandags blev det fremstillet for den i Nørrejylland commanderende General.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-21
J begge Aalborgske Aviser er følgende Politie-Plakat bekjendtgjort: "Ligesom der fra det 3die Jydske Jnfanterie-Regiment er truffet Foranstaltninger til at forekomme saadanne taabelige Stridigheder og Slagsmaal, som nylig have fundet Sted her i Byen, finder jeg mig foranlediget til ogsaa fra Politiets Side at hindre Ungdommen i modtvillig at løbe i egen Fordærv. Det bliver derfor samtlige Haandværks mestere herved paalagt at tilholde deres Lærlinge, ei allene at lagttage sømmelig Orden og Rolighed, som paa det strængeste vil blive paaseet, men endog hver Aften indtil videre at være hjemme Kl. 9 1/2, da Enhver, som senere træffes ude, vil blive anholdt. - Aalborg Politiekammer den 14 Juni 1826. - Schmidt." Og i samme Wandallske Avis læses under Jndsendt disse Trestavelsesord" Tu Soldater - Haandværksdreng multen Skiermydsel - Aftenstid - niende - Junidag.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-21
Blandede Efterretninger. Herr Felix Chavannes i Lausanne har givet Cantonal=Selskabet for de naturhistoriske Videnskaber Beretning om følgende besynderlige Egenskab hos en Møller i Waadtlandet. Denne Møller, begavet med et mærkværdigt Iagttagelsestalent, som han fra sin tidligste Ungdom har øvet, isærdeleshed med Hensyn paa Kirkeuhrenes Gang, har ved flittig Bestræbelse nu bragt det dertil, at han stedse uden nogen fremmed Hielp veed at angive Dagstiden nøie indtil Secunden. Dette Menneske, siger Hr. Chavannes, har en Art indre Bevægelse, liig Perpendikelens paa Pendulen, som selv ved den meest levende Samtale ikke bliver afbrudt. J Juli 1823 befandt han sig med mange andre Passagerer paa Genfersøens Dampbaad, hvor han satte Enhver i Forbauselse ved den Nøiagtighed, hvormed han angav Tiden, som var henløbet siden man havde indskibet sig; ogsaa strandede ethvert Forsøg, paa at føre ham vild. Hr. Chavannes har ved mangehaande Spørgsmaal og ved flere Forsøg, overbeviist sig om denne høist besynderlige Færdighed, hvortil Mølleren med største Villighed var beredt. (Foregaaende, som er hentet fra Lit. Wochenblatt der Børsenhalle No. 10, fortjener at sammenlignes med den udførligere Beretning om samme mærkelige Mand, som, efter en anden Kilde er fortalt af Dr. Otto i NyHyga, Mai 1825.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-21
Efter en amerikansk Tidende skal netop under Præsidenten Adams Jndførelse 4 store Ørne have holdt sig henved i 10 Minuter svævende over Capitoliet, hvorefter den ene, tilsyneladende større end de andre, efterat den flere Gange havde omkredset Kuppelens Middelpunkt, svang sig op igjen i pragtfulde Spirallinier, og fløi derpaa bort med de øvrige i vestlig Retning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-21
Hamburg 2 M. Species 213 (Lit. Wochenbl. d. B. H.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-21
Kjøbenhavns Børs, den 21de Juni 1825. a vista 211 Specier solgtes til 12 Rbmk. 12 1/2 s. Bank-Disconto 5 pCt. Norske Speciessedler. pr. 10 Specier, Svenske Sedler. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R.) Dito Dito. . . . . . . . Nationalbank Obligationer. (af Laanet 4 Febr. 1820) 102 1/2 103 Rbd. r. S. Dito Dito. . . . . . . .
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-21
Hamborger Laan af 1819. Bmk. 3000 Dito Dito Bmk. 4000 6 pC. norsk Laan, ved Hambro & Søn. 4 pC. Dito nye . . . . . Asiatiske Actier. . . . . . Rbd. Sedl. Rbs. Tegn. 94 1/2 95 Rbd. Sedl. i Banco 109 1/2 109 3/4 i Sedler. 99 1/2 100 Banco. 99 1/2 100 Banco. 106 106 1/2 i Banco i Banco. 89, 90 i Sedler.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-21
Anecdot. Da Peter den Store befandt sig i Leiden førte den berømte Læge Boerhave, der var ansat ved det derværende Universitet som Læge, og stod sig saavel ved sin Konst, at han kunde efterlade sin Datter en Formue af 2 Mill. Gylden, ham op paa Anatomiekamret. Her laae et Liig, som Huden var flaaet af. Dette Syn vakte en stor Grad af Væmmelse hos Zarens to Ledsagere. Peter, som ikke kunde lide saadant Kjellingevæsen, tvang begge Hofmændene til at løsne Senerne paa det døde Legeme med Tænderne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-25
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Toogtyvende Aargang. No. 51. J Etatsraad F. Thaarups Fraværelse redigeret af Chr. Thaarup. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 25 Juni 1825. Gorm den Gamles og Thyre Dannebods Gravhøie.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-25
En af de mærkværdigste Oldtidslevninger i Danmark er upaatvivleligen Gorm den Gamles og hans for sine Dyder saa berømte Dronnings Mindemærker. De findes, som bekiendt, i Jellinge, 1 1/2 Miil fra Veile, nu en Landsby men fordum eet af de navnkundigste Stæder i Jylland, hvor, fra ældgamle Tider, en Kongsgaard stod, hvis sidste Levning afbrændte 1675. Districtet Jellinge Syssel saavelsom den til grændsende Jellinge Hede bære endnu Navn af Byen. Paa denne Hede, fortælle de islandske Sager, ophængte Frode den Fredegode en Guldring, uden at Nogen vovede at stiæle den. Det samme fortælles ogsaa om Kong Alfred (S. Humes History of England T. I. S. 100), hvilket imidlertid ikke maa forundre os, naar vi betænke, at man anfører om Schweizerhelten Wilhelm Tell, som levede i det femtende Aarhundrede, den samme Anecdot, som Saxo beretter om Palnatoke, der levede i det tiende. Da Munken i de Tider næsten vare de eneste Historieskrivere, saa blev det dem i Aarhundreder, hvor man intet kjendte til Bogtrykkerie, ikke synderlig vanskeligt, at udpynte deres Krøniker med Opdigtelser, og, i Mangel paa egen Opfindelse, at laane Alt, hvad der passede til deres Øjemed, endog af andre Landes Historie eller Folkesagn, Der gaves den Gang ingen critiske Domstole, der kunde paatale slig Forfalskning, og det var Klerkeskabet meget om at gjøre, at tillægge de Regenter, der toge sig ivrigen af Kirkens Sag, overordentlige Dyder. Af denne Aarsag skildrede de brittiske Munke Alfreds Regjeringstid som en fand Guldalder, maatte end Trækkene til Skildringen laanes af nordiske Sagn eller rettere Fabler; thi en Fabel er det sikkert, at Frode den Fredegode ophængte en Guldring paa Jellinge Hede, da man maa formode, at han var for klog til at friste Folkets Redelighed eller prøve dets Frygt for Straffen paa en saadan Maade. Blev Ringen stiaalet, saa beviste dette endnu aldeles intet mod den offentlige Sikkerhed i Almindelighed, da Leiligheden vel ligesaa godt i de Tider, som nu, ikke kunde andet end gjøre Tyve, og blev den ikke stiaalet, saa beviste det intet for den offentlige Sikkerhed, thi enten maatte det da antages, at hver Mand vidste, at Ringen var ophængt som en Lokkemad, eller at ingen netop kom det Sted forbi, hvor den hængte. Runeindskriften paa de Mindestene, som findes paa hine Gravhøje, har længe været en Gjenstand for vore Oldgrandskeres Forskning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-25
Hvad nu Runeindskrifterne paa Mindestenene angaaer, da har Hr. Prof. Finn Magnusen, gjort sig al muelig Umage for at udbringe en rigtigere Læsemaade end den, man hidtil har kjendt, og som har givet Anledning til Mistanke, mod Jndskriftens Authentie. Allerede den ved sin Lærdom som sin Særhed lige mærkværdige Oldgrandsker Arendt antog paa sin Reise i Jylland 1819, ved Stenens nøiere Beskuelse, en fra de ældre Meninger afvigende Læsemaade. Jstedetfor Kessor læste han er for, og Meningen blev da: es sor van : qvi compescuit. Men Prof. Finn Magnusen søgte med prisværdig Jver at lade netop den Deel af Jndskriften rense fra Mos, som upaatvivleligen allerede maa have bedækket den 1767, da Suhm, der erklærer i sin Historie (T. 3. 138) de omtvistede Bogstaver for ulæsselige og indviklede, besøgte Jellinge, og hvilket ogsaa fuldkomment lykkedes ham. Han blev nu overbevist om, at de omtvistede Ord maatte læses: IS SOR. Jndskriften paa Gorms Gravsteen kom da til at lyde saaledes paa Dansk: Kong Harald bad (bød, lod) gjøre (opføre) denne Gravhøi efter Gorm sin Fader og Thyre sin Moder. Den (samme) Harald, som for (aflagde Eden : antog Christendommen) vandt overvandt, erhvervede hele Danmark og Norge, og Jndskriften paa den mindre Steen, ligeledes af Granit, 2 1/2 Alen høi og 1 1/2 bred, tillod Leiligheden ikke Professoren nøje at undersøge, men han siger, at han ingen Grund har til at paatvivle, at den jo er bleven læst rigtigen af Arendt, efter hvem den lyder paa Dansk saaledes: "Kong Gorm opførte denne Gravhøi efter (for) Thyre sin Kone (Kon), Danmarks Forbedring (Forbedrerinde). - Det fremlyser ellers af denne Jndskrift, hvor gammel det Ord Kone, som i det nuværende Svenske ansees for en fornærmelig Benævnelse, er i vort Sprog, og at selv Konger kaldte deres Ægtemager saaledes. Sjeldent har vel Udbyttet af en antiqua risk Reise været rigere end dette. Jkke allene er det blevet bragt til den største Sandsynlighed, at det, som i Aarhundreder, som en Støkte for Overtroen, ansaaes for et Væld, udsprunget paa Dannebods Grav, og derfor kaldet Thyras Kilde, var intet uden en slet og ret Vandsamling, men en vigtig Jndvending mod Ægtheden af Gorms Mindesteen er tillige bleven bortryddet ved den høist sindrige Formodning, at man ikke bør læse Kessor (Keiser) men IES. SOR (som svor).
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-25
Det Udførlige om disse saa høistmærkværdige Oldtidsminder kan læses i Optegnelser paa en Reise til Jellinge a., ved Finn Magnusen, Professor. Kbh. 1821.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-25
Uldspind. Der blev for faa Aar siden i nogle af vore Blade vakt Opmærksomhed paa en hæderlig Kjøbenhavnsk Borgers Virksomhed i at bringe Uld spind til mere Almindelighed. J Borgervennen, 1823 No. 50 skrev Hr. Pastor Michelsen en liden Afhandling, med Overskrivt: Haanden. Her vises: hvorledes Ulden kunde af alle tilberedes og forvandles fra dets raaeste Tilstand, til en skjøn, fiin, blød og gavnrig Substants, anvendelig til forskjellige Klædningsstykker, saaledes at det slet ikke kom an paa Evne til at anskaffe kunstige og kostbare Redskaber. Menneskehaanden skulde udrette det Meste, og Redskaberne kunde tilvirkes, deels af Brugerne selv, deels anskaffes for en Ubetydelighed. Med den ene Haand dreies den simple Maskine, med den anden uddrages Uldspinden til forskjellig Finhed, men dette, om man vil, til den høist mulige Grad. Et Menneske kan i forskjellige Terminer tilvirke alt hvad behøves til egne Fornødenheder af den Art. Tænker man sig nu hvad flere Familiepersoners forenede Bestræbelse kan udrette; hvorledes Tyender, Børn, selv Huusfader og Huusmoder, med liden Anstrængelse, liden Bekostning, kunne tilvirke sig det vigtigste og nødvendigste af hvad de behøve til Klædning, hvilken uberegnelig stor Vinding for Staten.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-25
J Betragtning af saa stor, saa særdeles vigtig Vinding, fremdeles da Haandgrebet er særdeles snart lært, og da Færdigheden i fint Spind kan komme ethvert Menneske til væsentlig Gavn, naar han, hvad vore Tider saa haardt har lært, at ingen kan være sikker for, mister alsin Formue, styrtes fra Velstand til Armod, og i næringsløse Tider ofte forgjeves søger Arbeide, saa maatte det vel fortjene Opmærksomhed: "om ikke det til den anførte Forarbeidning af Ulden henhørende lette Haandgreb kunde gjøres til Betingelse for alle Statsborgeres fuldendte Dannelse, saaledes at det krævedes af enhver til Confirmation sig Jndstillende Kunde nogen Tvang være lettere, og i sin Hensigt ædlere? Hr. Urtekræmmer Ulrik Holm blev nævnt, som den Mand, der med sin Familie i flere Aar havde drevet denne Syssel i Fritimer, og var i Besiddelse af de dertil hørende saa og simple Apparater, og var villig til at forevise disse og til at veilede til en temmelig Færdighed paa ringere Tid end fjorten Dage.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-25
J Politievennen, Nov. 1823, No. 410 og 411, bragtes Sagens Vigtighed paa nye paa Bane. Undtager man Hamrum og Lysgaard Herreder i Jylland, hvis Jndvaanere fornemlig leve af Uldproduction og af Uldens Forarbeidelse, til Strømper, Vanter, Nattrøier o. s. v., som for det meste sælges til vore Hosekræmmere, saa er Uldens Forarbeidelse saa aldeles forsømt, at der ikke allene i Kjøbstæderne gives mangen Huusmoder, som ikke kan spinde Uld, men at man endog paa Landet ikke finder een blandt til Tjenestepiger, der besidder Færdighed deri.