Berlingske Tidende, 1835-05-19
Paris, den 9de Maj. – Da Præsidenten - som i Gaar meldt havde bekjendtgjort Pairs-Rettens Beslutning, skulde Actuaren oplæse Anklage-Acten; men ved det første Ord afbrøde de Anklagede ham med et eenstemmigt Raab: De skal ikke læse! - Slæb os alle bort. – Vi ville have vore Forsvarere. - Saaledes lød det støjende fra alle Sider; især hørte man Baunes Stemme trænge igjennem. Han raabte, at man vilde anerkjende Retten, saasnart de selvvalgte Forsvaere bleve tilstedte. Under denne rasende Larm maatte Actuaren standse med Oplæsningen. Oberst Festhammel nærmede sig Præsidenten, og efterat denne havde confereret med de nærmest siddende Herrer, Bastard, Decazes o. fl., gav han Obersten en Ordre, ifølge hvilken denne commanderede Gardisterne til Afmarsch med de Anklagede, hvilket ogsaa gik temmeligt roligt for sig; kun hørte man hist og her nogen Ordvexel mellem de Anklagede og deres Vogtere, da disse ikke vilde taale, at hine satte Hatten paa, hvortil de dog meente sig berettigede efter sluttet Møde. Den Anklagede Reverchon blev især højrøstet, fordi man havde slaaet Hatten af ham, og Kjælerierne herover fortsattes indtil uden for Salen. Til samme Tid reiste der sig paa Nationalgardisternes Galleri en Tumult, uden at man kunde opdage, af hvilken Grund. Advocaterne, 20 i Tallet, bortfjernede sig, undtagen Crivelli, tilligemed de Anklagede. Pairerne bleve imidlertid siddende; Huisslers bortsendtes i Ærender, og man var spendt paa, hvad der nu vilde skee – Efter 20 Minutters Forløb saae man successive 29 Lyoneser-Anklagede, blandt dem Lagrange, Caussidiere og Abbeden Genert, i smaa Afdelinger føres ind igjen i Salen. Dette Optog gik ganske uforstyrret for sig. Men neppe havde den ulykkelige Actuarius, paa Præsidentens Befaling atter taget fat paa Anklage-Acten, for Lagrange afbrød ham: "Jeg forlanger et Protocol-Udtog af Protestationen, som jeg i Gaars-Mødet oplæste i mit og mine Medanklagedes Navn. Nogle Gardister styrtede strax løs paa ham, tvang ham til at sætte sig ned, men formaaede dog ikke at bringe ham til Taushed. Lagrange gjentog sin Protest, saavel i de Tilstedeværendes, som i de Fraværendes Navn. General-Procureuren forlangte hans Bortfjernelse; Præsidenten bifaldt dette, og Lagrange blev slæbt ud af otte Gardister, men ikke uden de heftigste Protestationer og Yttringer mod Retten. Navnligen dannede de mange Meeneder, hvori de ædle Pairer skulde have gjort sig skyldige mod de forskjellige Regjeringer, hvem de efter hinanden havde tilsvoret Troskab for betalte Tjenester, Themaet for hans Ytringer. Gamle Syndere! – raabte han hvorledes kunne J vove, at komme i Lysten efter vort rene Blod. - Havde vi stakkels Protelairer virkelig dannet et Complot til Omstyrtningen af Eders Regjerings-Uvæsen, til hvilket ingen Eed binder os, saa vilde J dog ikke være Mændene, til at bryde Staven over os. – J have jo rigtignok altid manglet Mod, til aabent og ærligt, som vi, at kæmpe mod Magten. Men derfor have J ogsaa stiftet den ene Jntrige efter den anden bag Eders Herres Ryg, i hvis Tjeneste J have tigget Eder indsnigmorderisk have J stødt dem fra Tronen, efterat J først havde paatvunget dem Eders Hyldings-Meeneder. Siger, J. graae Syndere, ere J derfor bedre end vi – Da Lagranges sidste Ord havde hørt op at gjenlyde, fik Actuaren atter befaling til at oplæse Anklage-Acten. Denne Gang lykkedes det ham ogsaa nogenlunde. Den Anklagede, Revachal, forsøgte vel nogle Gange at komme til Orde, men hans Vogtere fik ham til at tie. Jmidlertid havde den sidste Advocat, Crivelli, ogsaa bortfjernet sig. – Jndtil Kl. 4 fortsattes Oplæsningen i Nærværelsen af de 28 Anklagede, indtil nogle af disse forlangte at maatte tilfredsstille en vis naturlig Trang. For at opfylde dette Forlangende, gjordes en Pause, under hvilken de Anklagede og Retten bortfjernede sig. Udenfor i Forgaarden havde utallige Militaire sat deres Geværer sammen og gjorde sig tilgode med de Levnetsmidler og den Viin, som Hr. Thiers, Politimesteren en gros ved denne Proces, havde ladet uddeles med rund Haand. Hans Omsorg var gaaet saa vidt, at han endog havde ladet Kongens Buste, som oprindelig stod i Salen, borttages, for at den ikke skulde blive vanhelliget ved de tumultariske Scener, eller maaskee ved directe Apostropher fra de Anklagede. – Strax efter Kl. 4 begyndtes Retten igjen, og Anklage-Acten, med dertil Hørende, oplæstes uafbrudt og uforstyrret, indtil Sessions-Beretningens Afgang til Posten.