Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-08-30
J det Capitel, hvor Landstinget indtil de nyeste Tider holdtes, gjemtes ogsaa, efter al Sandsynlighed, de vigtigste Nationalskatte af gamle Haandskrifter, Sjælland angaaende. Men de tabtes upaatvivleligen ved fiendtlige Jndfald i Landet, da den ældste Protocol her fandtes var fra 1630. De kom bort i en Tidsalder, da Fædrenelandet overalt hjemsøgtes af Fiender, som, ikke nøiede med at udsuge Landet, ogsaa vilde udslette hvert Minde om Forfædres Bedrifter. Hvad man med Bestemthed veed er, at i Midten af det syttende Aarhundrede, Sjællands daværende lærde Landsdommer, Jørgen Seefeld, Danmarks Rigens raad, havde her en Bogsamling, der, foruden endeel Pergamentsbreve og Haandskrifter, Landets Historie vedkommende, bestod af 26000 Bøger H. Aldrig saasnart vare de svenske Tropper komne: En Samtidig af ham, Arent Berentsen, synes i sin Danmarckis og Norgis fr. Herlig hed a. at have havt en Ahnelse om dette Bibliothek forestaaende Skjebne. Han kalder det først det herlige oc fornemme Bibliothee som sammesteds findes oprettet aff Erlig oc Velb. Mand Jørgen Seefeld til Næs o. s. v. Hvilket baade Mengden paa Bøgerne saavelsom Materiernes Rarhed saa oc editioner ne anlangende, med stor Flid, Wmage, Bekostning oc synderligt judicio samlet, udi dette Rige og des underliggende provincier haffver lige", og ender med, saa var det at ynske, at samme Bibliothee, Fædernelandet til Ære aldrig maatte splittis ad. Land paa Laaland, førend Corfitz Ulfeld, som overalt fulgte sit Fædrenelands Fiender, udbad sig af Kong Carl d. 10de en Deel af Krigsbyttet. Da Kongen spurgte, hvilken han ønskede, svarede han"Seefelds Bibliothek. Carl indrømmede ham denne Begiering, og Ulfeld, glad ved at kunne berøve sin afsagte Fiende det Kostbareste han eiede, afsendte strax sin Søn Christian med mange Slæder. og Sække til Ringsted, for der at bemægtige sig Bibliotheket. Sønnen efterkom sin Faders Befaling saa nøie, at han endog medens Fredsunderhandlingerne allerede vare begyndte, førte den seefeldtske Bogsamling til sin Faders Gods Bavelse i Sjælland. Derfra bragtes de til Nestved, hvor de udskibedes til Malmøe. Men Fienderne lode sig ikke nøie blot med Bøgerne; ogsaa for 1200 Rd. Pap og Pergament, som Seefeld havde indkjøbt til at lade fine Bøger indbinde i, toge de med sig, og brugte det til Patroner under Kjøbenhavns Beleiring. Dog, Seefeld, der var en ivrig Videnskabsynder, lod sig ikke afskrække af disse Uheld. Da de Svenske havde forladt Landet, begyndte han igjen at indkjøbe Bøger, og da de kom tilbage igjen havde han allerede samlet sig 5000 Bind. Men den svenske Gesandt Hofraad Cojet, fik Lyst til den ny Samling, og, med Kongens Minde, blev den ham overladt. Alt hvad Seefeld beholdt tilovers vare to af ham selv forfattede Bøger, Frederik d. 2dens Historie og den danske Adels Vaaben- og Stambog, som udgjorde et heelt Riis Papir, og nogle enkelte Dele af et Herbarium vivum, der havde kostet ham 300 Rd., en for den Tid betydelig Sum. - Men Corfitz Ulfeld undgik for hiin Handling, der allene havde gjort ham værdig til den Støtte, man har reist ham, ikke sin velfortjente Straf. Da hans Gods i Sverrig blev confisqueret, førtes ikke allene den seefeldtske Samling, fra Malmøe til Stockholm, hvor den blev forenet med det Kongelige Bibliothek, men selv hans eget, af 7000 Bind bestaaende Bibliothek, der indbefattede mange danske Skrifter, gik, trods alle hans Jndsigelser derimod, samme Vei.