Norske Intelligenssedler, 1808-02-09
Christiania den 8de Februari 1808. Paa Pladen. Yndigt og frydefuldt er Skuet af det unge Træe, prangende i Haabets Middagsglands med de nys udviklede skjönneste Frugter Men ak! - en pludselig Storm lösner de ikke dybe Rødder. Stammen vakler - og synker til Jorden. Saa sank den unge ædle Mand, GULBRAND GREGERSEN Leverandeur ved det Kongl. Blaafarveværk paa Modum i sit Livs blideste Sommer for Dödens Loe 26de Jan. 1808. Han faae første Gang Verdens Lys den 2den Jan. 1779. indgik i Ægteskab den 17de Jan. 1802 med Jomfrue Maria Christine Thyrholm, som nu med tvende Spæde tidlig maa savne en god og kierlig Mand og Fader Virksomhed, forenet med Skjönsomhed og en dannet Smag, Redelighed, oprigtighed, Godmodighed, Gjæstmildhed, disse, Mennesket hædrende Egenskaber, udmærkede hans korte Löbebane Derfor fælder hans efterladte Hustrue billige Taarer ved den Elskedes Grav. Derfor skue beslægtede Venner, Bekjendte, vemodsfuld ned i Hans Grav Derfor er Hans Minde iblandt os elsket og agtet, som uforglemmeligt. Fred med Hans Stør, J Anledning af Leverandeuren ved det KongGregersens Død Det er forbi, saa lyder trøstløs Enkes Klage, Det er forbi, saa sukker faderløse Smaa, Det er forbi, saa Venner rørt gjentage. Den Beste blandt os maatte heden gaae. Som barske Stormvind frodig Plante knækker, Saa knækkedes, o Ven, i Livets Blomster Du Saa snarlig Døden Malurtbægret rækker, Og standser til saamangen gavnlig Hu Saa standsedes en ædel Yngling paa sin Vei, Hvis Ungdoms Kraft ham spaa de længste Aldes. Men Ungdom, Styrke, agter Døden er, Saa lettelig for Scenen Dækket falder. Dog, længe levet han, hvo kun har levet vel Ei blot til Gavn for sig, men og for Andre Den, som med egen Lykke skaber Næstens Held, Kan glad - naar Gud saa byder - heden vandre. Saa leved Du, min Ven! i Prøvens korte Tid; Din Jdræt her i Livet var at gavne. Hvor Du nu er, der lønnes vist Din Jld; Der vil Du glad hver elsket Broder favne. gl. Blaafarveværk paa Modum Hr. Gulbrantz, 26de Jan. 1808. Vel den, der tillidsfuld og mæt af Dage (Du seiret har, den Kamp os forestaaer!) Paa brugte Tid med Roe kan see tilbage, Naar Livets sidste Høitidstime slaaer Saa skal Dit Blik, Du Ædle, meer ei fryd Dem, som med Vemod stirre mod Din Grav Ei Venskabs Røst fra Læben meere lyde, Du heden gik til ham, som Livet gav Dog, lad Fornuft, Religion os sige Hvad ene vi kan trøstes ved Jgjennem Dødens skumle Rige, Gaaer Vei til Lys, og Liv og Fred, Alfader vinked ham til større Glæder. End Trængslers Bolig skjænke kan. Kun daadfuldt Liv bereder Hæder. Her - og i Sallighedens Land. Ja, held Dig, Ven! Du gik fra Jordens Møie, Fra Livets Tant til bedre Verdner hen, Hvor Mismod ei formørker meer Dit Øie. Med Taarer her jeg tænker paa min Ven! A. T. Velgjörende Död, Naar vi ingen Redning vide, Da fönderriver du vort Modgangsbaand; Saaledes kom du som Ven og nedlagde en Her af Smerter, Da du opløste Naturens Baand, For den i Livet agtværdige ædle Kons Madame Catharine Christine Torgersen, fød Koel, Der ophørte at leve her Aar 1808, Febr. 4de. Elskværdige Siel i Livets Tummel blev Vel og Vee ogsaa Din Lod, og Du var i enhver Stilling tækkelig, Dit Hierte dannet for Venneglæder, og taalelig bar Du Dine tunge Kaar. - og vandt, Du stred. Et stille Suk, bønhørt i Himmelen, endte Dine Lidelser - Da Du første Gang bedrøvede Dine Efterladte og mig Din mangeaarige Ven M. S.