Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-06-08
Det vilde være en grundfalsk Slutning af bemeldte Omstændighed at uddrage, at Jyderne ikke paaskjønne den kongel. Gave af 2de Mai, thi det gjøre de sande ligen; ja de paaskjønne den formeget, til at høitideligholde den i Bruus og Suus. De synes bedre om, at mindes den i Kredsen af deres Familie og en kjærlig sindet Ven eller Naboe, end i et stort offentlig Spise= og Drikkeselskab. Hvo som har Raad dertil, lader vel ogsaa en Flaske Viin eller lidt Punsch komme paa Bordet, dog ikke for at drikke til Amaach, men kun for at forøge den glade Stemning. Ved det første Glas, reiser, efter god gammel Skik, Verten sig, og proponerer den Mands Skaal, som, til saa mange Danmark beviiste Belgierninger, paa denne Dag har føiet en Gave, som fortjener at mindes og varigen vil mindes af det trofaste Folk. Ogsaa den sødre Huusmoder tager og Børnene faae, paa denne og lignende nationale Høitidsdage, et lille Glas, for at klinke med paa den gode Konges Velgaaende, som man derved ret hjerteligen ønsker, at maa leve i endnu ret mange Aar. Saaledes er nok Skik og Brug her i Jylland at høitideligholde Otte og Tyverne, maaskee i hele Danmark, thi et Par Svaler gjøre ingen Sommer, og det indsees ikke, at man behøver at undsee sig derved, eller at skjule, at man ikke finder Smag i de stormende Festligheder, hvormed den 28de Mai paa nogle Steder er høitideligholdt, (sic) og mindst i de udenlandske, aldeles udanske Noder, saasom af: hør, eller hør, hør, eller hør, hør, hør, eller til Slutningen, naar ogsaa Champagneren er tillive, af hør, hør, hør, hør, brave brave, &c. &c. hvilke ifølge Kjøbenhavnsposten derved have fundet Sted. Jal vi ville reentud tilstaae, at mangen enfoldig Jyde endog tydeligen, ved disse Efterabelsers Bestrivelse, har følt visse Trækninger i Maven, lig dem man, efter Madam Abrahamsens Yttring i den politiske Kandestøber, føler ved at drikke Kaffe med "Sirup i Men hvor høit end Jyden vurderer den Kongl. Gave, af 28de Mai saa maa det tilstaaes, at han dog aldeles ikke billiger, at Kjøbenhavnsposten kalder denne Dag er Forhaabnings- og Fortrøstningsdag, thi Stændernes Forhandlinger have lært dem, som ikke vidste det før, at "Landet forhen hverken er bestyret paa en forhaabnings løs eller fortrøstningsløs Maade. Vel føle vi Alle det Foruroligende ved vore Finantser, men Mange føle ogsaa, at det lille Danmarks fleeraarige Raboskab til Giganten Napoleon, og dets venlige Omfavnelse af Englands Leoparder, og af de russiske, østerrigske, preussiske Ørne, qvel maatte bringe dets Finantser af Lave, ligesom ogsaa, at Stænderne endnu neppe have formaaet at angive et probat Middel til deres Ophielp, thi det tørre Raad, at spare," er neppe et saadant, hvor ofte og under hvilke Former det end gjentages. J det Mindste vilde det ikke gavne Jndsenderen, og Mange med ham, synderligt, hvis man raadede os, at henlægge aarligen et Par Hundrede, Rigsdl. til vore Børns Opdragelse, naar de voxe til thi vi vide af os selv kun alt for vel, hvor rigtigt dette vilde være, men at vise os Muligheden af denne Henlæggen, see det er Sagen. Vi slutte denne Artikel med det Ønske, at Stænderne snart grundigen vilde vise, hvorledes Staten kan spare og ville henlede deres Opmærksomhed paa Enkekassen, – ei paa et almindeligt Væbnesystem i dette Øiemed, – hvilken maaskee kunde gives en meer omfattende Birkekreds, navnligen til Embedsmænds Børn efter Faderens, og især efter begge Forældres Død, da muligen derved en Deel Gratialer, som nu vistnok desværre alt for ofte ere uundgaaeligen nødvendige, kunde spares." Saaledes troer Jndsenderen, at hiin Artikel omtrent kunde være forfattet paa Jydernes Vegne. Skulde den i denne Form finde Gjenklang i Jydernes Bryst, saa er Jndsenderens Ønske opnaaet; gjør den det ikke, saa vil neppe noget yderligere Raisonnement kunne forskaffe den denne Virkning. Derfor vil Forfatteren rimeligviis ikke finde sig nogensinde foranlediget, at skrive en Linie meere om denne Gjenstand. Frederikshavn, den 28de Mai 1839, C. C. Schwartz.