Aalborg Stiftstidende, 1838-01-29
Kongen af Würtemberg havde til den 16de Ds. sammenkaldt Rigets Stænder til en overordentlig Landdag, for at forelægge dem adskillige Lovudkast. Paa den bestemte Dag aabnedes det første Møde ved den kgl. Commissarius. Allerede ved det andet Møde næste Dag gjorde den Deputerede von Feuerlein et Andragende med Hensyn paa Begivenhederne i Hannover af følgende væsentlige Jndhold: "Jkke Efterlignelseslyst, men tysk Retsindighed bringer mig til allerede i dette Møde at bringe den hannoveranske Forfatning der er bleven ophævet ved et Magtsprog af Regenten, til Omtale. Hvis saadanne Grunde, som de, der indeholdes i de bekjendte Patenter af 5te Juli og 1ste November, fandt almindelig Anerkjendelse og kunde begrunde de paa disse Patenter fulgte Handlinger, saa vilde ethvert Tilsagn af en nok saa viis og ædel Regent til sit Folk kun have Gyldighed for Regentens Levetid, ethvert Folk maatte nære Bekymring, for Varigheden af sin Forfatning og Garantien for dets Rettigheder vilde kun være at søge i dets Fyrstes og hans nærværende Raadgiveres Personlighed. Jo mere levende den almindelige Overbeviisning er, at det tyske Forbunds lydeligt forkyndte Hovedopgave bestaaer i, ved Siden af Opretholdelsen, af den indre Rolighed og lovmæssige Orden i enhver Forbundsstat, ogsaa at yde den engang bestaaende offentlige Retstilstand Beskyttelse mod eensidige Forandringer, samt mod Angreb saavel fra Oven som fra Neden, destomeres maa det smerte enhver Tysker, at den annarkiske Aand, er hist og her har viist sig i enkelte Stater, neppe er underkuet, før der paany vækkes Mistillid og Utilfredshed, og en tysk Folkestamme, der har Fortjenester af Tysklands Cultur, af dets Befrielse og af at have bevirket sin Regentfamilies Tilbagevenden til den Fædrenetrone, berøves den Forfatning, der værner om dens Rettigheder, netop i det Øieblik, da dette samme Folk med hjertelig Varme havde hilset sin nye Hersker. Talleren sluttede med følgende Ord: "Jeg behøver vel ikke fra nogen Side at befrygte den sneverhjertede Indvending, at et andet Lands Retstilstand ikke vedkommer den vurtembergske Stænderforsamling. Allerede Foreningen mellem Fyrsterne af det tyske Forbund har ogsaa bragt deres Folk nærmere hinanden; de saa høiligen forbedrede Communicationsmidler, der efterhaanden bringe Tid og Rum udenfor at Beregning, have gjort det ene Folk til det Andets Nabo, og ligesom engang Tyskland i sine Folkeslags Sympathi fandt og fremdeles vil finde et klippefast Værn mod den udvortes Fjende, saaledes er det rosværdigt og hensigtsmæssigt, ogsaa i Fredens Dage og i de indre Forhold at pleie denne Sympathi og at værne om den. Lad saa være, at Würtemberg aldrig har noget Lignende at befrygte af hvad vi saae skee i Hannover, lad det end være vist, at dets ædle Regent, naar dette Anliggende kommer til Forhandling ved Forbundsdagen, vil rette sin Færd efter Forbundets Love, saa vil dette Kammer dog ikke tøve med at forene sin Stemme, med Moralens, Retfærdighedens og Politikens offentlige Røst og jeg andrager herved paa, at det tydeligt for hele Tyskland, udtaler sin Beklagelse over, at et tysk Folk eensidigen har kunnet blive berøvet sin i en hidtil saa anerkjendt Virksomhed værende Grundlov for dets offentlige Retstilstand, ligesom jeg beder Kammeret, i dets Protocoller at nedlægge Udtrykket af dets faste Tillid til den würtembergske Regjerings Forbunds- og forfatningsmæssige Tænkemaade, ifølge hvilken, den paa sin Side vil stræbe efter at medvirke til, at den factisk ophævede Forfatning i Hannover gjenoprettes til Beroligelse for Gemytterne, ikke alene der, men i hele Tyskland.