Københavns Adresseavis, 1768-10-17
Hos Hørkræmmer Simon Pauli paa Hiørnet af AmagerTorv og Høybrostræde, er tilkjøbs : Beste Mandahls røget Lax, for billig Priis. skab i den høyeste Grad; i det begyndes Livet og der holdes det og længst ud. Man veed, at Hiertet, udtagen af Creature, endog temmelig Tid efter deres voldsomme Død, endnu vedbliver at knibe sig sammen og at udvide sig; Ja denne Jndknibelse og Udvidelse vedvarer saa længe der er Blod i Hierte=Kammeret, og naar man atter kommer Blod deri, kan man igien frembringe denne Bevægelse. Følger, ikke heraf, at denne Hiertets Bevægelse endnu nogen Tid vedbliver hos de friske og stærke Mennesker, der midt i Naturens Arbeyde voldsom overfaldes, enten ved at druknes eller qvæles, og at man ved at kunde komme denne Naturens Bemøyelse til Hielp, skulde kunde bringe de Ulykkelige i sin forrige Stand, og bør man altsaa afsige den Livet, hvor endnu en liden Guist er tilovers, der er tilstrækkelig nok at antænde en heel levendegiørende Jld. End viere kan man i et Hierte, der er udtagen af sit Legeme, og har ophørt at bevæge sig, paa nye frembringe en Bevægelse, hvorfor skulde man mistvivle at udrette det samme, hvor Hiertet er paa sit behørige Sted, ved saadanne Midler, der kunde irritere og opvække den liden paa de inderste Steder endnu skiulte Varme. Lad os derfor ikke meere erklære drukne Mennesker for døde, saa længe som Naturen og dens Herre endnu ikke har ladet denne Dom gaae over dem, det er, saa længe de endnu ikke har lagt hele Dage i Vandet, og vi ikke endnu har anvendt alle de Midler, som vi vilde de Levende skulde anvende paa os, hvis vi vare i deres Sted. Erfarenhed beviser best Sagens Sandhed, og derfor vilJeg anføre nogle uimodsigelige Exempler, som ere skedte i vore Tider, hvoraf tillige Maaden og Midlerne bedre kan læres, end af vidtløftige Medicinske Afhandlinger. Hvem er det ubekiendt at adskillige Dyr og Jndsekter, endskiønt an har tænkt ved Druknelse at døde dem, ere igien ved Solens eller anden Varme oplevede, og hvorfor har manikke tilforn været betænkt paa at anbringe dette Middel hos Mennesket. En Hollænder faldt i en Flod, og blev ikke optagen af Vandet, førend efter 3 Qvarteers Tid; man bragte ham om Borde og foranstaltede hans Begravelse. Denne Ulykke blev fortalt i en Engelsk Consuls Nærværelse, Hr. Herves han lod sig strax ved en Baad sette over paa det Hollandske Skib, lagde den Druknede langs med Siden af en maadelig Jld, og lod ham over alt gnide med Salt, indtil han kom til sig selv. Karlen befinder sig den Dag i Dag ved god Sundhed. Hr. Hervey har en Hund, som har været 2 Timer under Vandet, og som er bleven levende igien ved at tildekkes med Salt, og hans Frue har paa samme Maade opvakt en druknet Kat. Journ. Etrang. 1761. En Matros faldt over Borde, blev en halv Time under Vandet; saasnart man fandt ham, blev han overalt gnedet og skrubbet med Salt, i sær i Tindingerne, paa Brystet og i Ledene; Patienten viste Tegn til Livet, og i mindre end 4re Timer kom han sig saaledes igien, at han til alles Forundring var i Stand at gaae. Lond, Magazin En Pige paa 18 Aar falder af en Terrasse ned i en stærk rindende Aar; Strømmen driver hende 150 Skrit bort under Husene; der bliver hun med sit Skiørt hængende ved en Pæl; længere end 2 Timer havde hendes Moder selv anden søgt hende; hun blev endeligen optagen og bragt hiem. Herr du Mollin kommer af en Hændelse i Huset, og finder hende gandske stiv udstrakt for en Jld med aaben Mund, blyefarvet og svollen Ansigt og Legeme. Denne lykkelige Mand fordrer varm Aske, fylder et Sengested dermed, og putter den Druknede gandske nøgen deri, om Hovedet og Halsen blev bunden en Hue og en Klud, ligeledes opfyldt med Aske. Varme og de smaa Saltheele i Asken, trængte sig paa engang igiennem Legemets utallige aabne Svedehuller og foraarsagede en Jrritation, der strakte sig til Hiertet og gav det sin Bevægelse igien; neppe var en halv Time forbi, før man mærkede Pulsen; kort derpaa siger hun: jeg fryser, jeg fryser, man gav hende en Skeefuld Aqvavit, og efter 8 Timer stod den Druknede op- og var fuldkommen vel, hun blev derefter gift og har bragt 3 Børn til Verden. Hvilken Følelse kan være behageligere og meere værd at bemøye sig for, end den at have skienket sit Medmenneske Livet, sit Fædreneland en Borgere, sin Konge en Undersaat, og i den mange paa følgende: og hvo vilde ikke gjerne være en du Molin? Jeg haaber nu tydeligen at have hævet den saa farlige Fordom, at ansee de Druknede for virkelige døde hos enhver, som ikke vil fornægte sin Forstand og sine Medmenneskers Erfarenhed, men følger ikke heraf denne saa fornedrende Sanhed, at man hos mange Druknede ved den Maade, som man omgaaes dem paa har udslukt det lidet Liv, som var tilover, og aldeles dræbt den der kunde ved en anden Omgang hielpes. Naar man finder en Drukned, binder man ham ved en Pæl, lader ham der hænge, 12, 24 og flere Timer i det kolde Vand og i de vaade Klæder, men forgiæves: ingen tør røre ved ham, eller antage sig ham, for Øvrigheden har ladet ham besigtige, og hvor lang Tid varer det ikke, inden Øvrigheden foranstalter denne Besigtigelse; er det i store Stæder, anvender man Dagen paa at blive enige hvilken Øvrighed det til kommer, og hvor man skal indbringe denne Ulykkelige, er det paa Landet, varer det vel endnu længere; bedrøvelige Exempler, som Menneskeligheden blues ved at erindre sig. J Steden for at enhver burde med aabne Armee tage imod en saadan ulykkelig Broder, for at give sit Hierte Leylighed at udøve en Gierning, der vil glæde det, saa tit den erindres, indlægger man ham paa vanærende Stæder, og med Møye undes ham en Plads i Jorden; Exempler ere alt for ubehagelige at anføre, langt heller vilde jeg kunde fortælle: Niels Pedersen fandt et druknet Menniske, tog ham strax af Vandet, afdrog ham sine vaade Klæder, lagde ham i sin Seng, gneed hans Legeme med varme Klude eller med Salt, holdte for hans Næsehuller og indaandede ham sin varme Aande, og havde den Glæde at see sin Medbroder leve op igien. Eller: Rasmus Hansen saae sin Kammerat falde i Stranden og drukne, og, da han net andet havde ved Haanden, tildekkede han ham med det Sand, som laae ved Stranden og var varm af Solen, satte ved Hielp af en Pibestilk, igiennem hvilken han drev den varme Tobaksrøg bag fra ind i hans Tarme, de indvendige Deele i Bevægelse, og snart trak den Druknede sin Aande og lever nu for at takke sine Velgiørere. Disse Exempler ere langt behageligere, og det stod jo til Eder, mine Brødre, at forskaffe os slig; Troe ikke at en Druknet er død, for han stinker; dette er det eneste sikkre og visse Kiende. paa Døden, og værer modige til at giøre en Gierning der vil glæde Eder, saa længe i lever; Hoved Midlerne ere bekiendtgjorte og altid ved Haanden; hvormange havde ikke havt sit Barn, sin Fader eller sin Ven levende, hvis de havde været dem bevidst; Fortæl det nu til hverandre, og slig tillige, at den, som efter denne Erindring hielper en Druknet til Live, og kand stille lovlig Beviis, at intet Tegn til Liv fandtes hos samme, skal, foruden den Glæde hans gode Gierning giver ham, bekomme en Belønning paa Adresse=Contoiret, som en Ubekiendt det har udsat, neml, 5 Dukater for den første, som gyldig beviser at en for død anseet Druknet ved hans Hielp er bragt til Live; 4 for den anden, 3 for den tredie, og 2 for de følgende.