Viborger Samler, 1785-11-21
Slutning af No. 46. Et anføre mere herom synes overflødigt. Vi ville da see den formeente Herlighed for Bondestanden i Henseende til Tiende=Frihed for Betaling. Resp. Jeg vil ikke berøre det billige eller Ubillige for Tiende-Eieren, der endog i Drømme, Bo. aldrig de aldrig kunde faae slig en Tanke, at dette nogensinde kunne skee, thi i saa Fald havde han aldrig, ved de Kongelige og andre Auctioner, kjøbt Kirker, der neppe forrenter 2 1/2 til 3 Proc. Men jeg vil overbevise de Herrer Skribentere, at denne Lykke i Almindelighed er ikke større for Bondestanden, endHovfriheden. Den skal jo giengieldes, og det saaledes, at en rimelig billighed kan udkomme for begge Parter. Saa hastig dette skal skee, er Bonden best tient med at yde sin Tiende in Natura. Han er sielden den beste Huusholder, naar han har alt sit Korn i Laden, tænker han ei paa andet, end det alt er hans Han husker ikke paa der skal betales noget for Tienden, han med har indavlet, for der kommer Bud, ogsaa staaer han, som om han var opvaagnet af en Drøm. Men Pengene skal ud, hertil sælger han snart noget af sit Sædekorn, oftest og et Beest eller Høvede, af hvilket alt han ingen Forraad har Denne Negotie forstyrrer hans Oeconomie, saa aldeles, at han inden faa Aars Forløb er langt fattigere, end han for var. Den daglige Erfarenhed stadfæster denne Fortælling. Og hvem skal repondere Tiende Eieren for sin Betaling, naar som som oftest skeer, Bonden ved en eller anden ulykkelig Hændelse, ex. Hr. Jldebrand, kommer saaledes i Armod, at han hverken kan betale den ene eller anden, Ventelig Bondens Hosbond. En artig billighed, Han som ofte ved Jldebrand i en Bye, seer 728 og flere Gaarde lagt i Aske hvis Opbyggelse der alene falder ham til Byrde han som i nogle Aar af disse uhældige Familier, ikke kan vente 1s. men maa forsyne dem med Æde og Sædekorn og betale de Kongelige Skatter for dem, han skal endnu betale Tiende Pengene. Nei mine Herrer, end ikke i Algier kan det Jndfald faaes. Her suspenderer jeg ganske mit Judicium, ligesom og over Jnddeelingsmaaden til at træffe en billig Proportion og Erstatning af de Tiendeydende, da der findes de Egne i Landet, som kan give 2 til 3 Gange mere pr. Tde. Hartkorn, end der kan gives i andre Egne. Tiendesydelse, er ikke ved menneskelige men ved de guddommelige Love indført, det Udførlige kan finde i 1 Mos. B. 1420. 1 Mos. B. 28222. 3 Mos. 27230 og 4 Mos. 1828, og flere Steder. Den Besværlighed, som de Tiendeydende stedse angiver som en Hovedanledning, hvorfore de ønske selv at beholde deres Tiende, bestaaer mere i en Jndbildning, end i det Reele. Tiendetagerne har lige og større Uleilighed med Yderne, han skal være alle Steder, hans Fordeel, at faae Tienden saa saa beqvem og god, som muelig, er ham ligesaa vigtig som Yderen, hans Rolighed udfordrer den hastigste Afgiørelse. At udføre disse Materier, vidtløftigere overskrider langt mit Forsæt. Jeg har været nød til, at blive meere vidtløftig, end og ønskede. J en Pennekrig agter jeg ikke at indlade mig, mindst med Ubeskedne, som fingere Facta, der ere blottede fra al Sandsynlighed. Jeg skriver ikke i blinde, men som den der kiender Landet og har selv været paa de anførte Steder, og saaledes veed god Grund til det anførte. Jeg skriver ei heller som den, der vil forsvare en ulovlig Misbrug, men, som den der elsker Sandhed, og ærer al lovlig Brug, og som den der troer, at have skrevet i sit Fag, og hvor det har været nødig, angivet Grunde for det anførte. Ja jeg har og skrevet som den, der ønsker, Dhrr. Skribentere først ville nøie overveie og erkyndige sig om alle Ting, for de skriver, hvilket meget ville biedrage til deres Livs Fornøielse og Skrevet i October 17855. Oykke.