Corsaren, 1842-08-05
En Krydstour med "Corfaren". Det var en Aften i forrige Uge, da Foredraget af de kongelige Lovudkast for Stænderne fra Commissarii Mund truede med at blive evig rindende, og vi sadde sammen i Redactionsværelset og i "Dagen" læste "Kongens Reise". - "Saadan var det værd at reise", sukkede uvilkaarlig En og Anden iblandt os, saa dan at blive baaren paa sine Undergivnes Hænder, saadan at føle Alles Hjerter slaae af Kjærlighed, saadan at jubles imøde af uhyklet Glæde i taknemlige Undersaatters Barme" - Naa, og hvorfor kunne vi ikke det Samme?" udbrød da et Medlem; "paa en Maade have vi jo ogsaa vor Stat at gjennemreise, vi have vore Abonnenter, de kunne agere Undersaatterne, og vi have vore Boghandlere og Commissionairer, de kunne agere Embedsmændene. Vi lade i Forveien gaae Bud til Sidstnævnte, saa foranstalte de os nok en hjertelig Modtagelse overalt, faae vi den ikke gratis, kunne vi betale for den. Kassereren siger, at Kassen har det godt for nærværende Tid." "Ja", udbrød en Anden, det er et godt Forslag, og jeg siger det ikke blot for Fornøielsens Skyld, men ogsaa for den Nytte, vi kunne gjøre. Abonnenterne klage jo paa flere Steder over vore Embedsmænd, Bogbandlerne, de sige, at disse tage for Meget. Vor Nærværelse vil gavne, idetmindste vil man vel tage sig lagt, imedens vi ere tilstede" - Jdeen blev nu af Alle modtagen med stor Enthousiasme, i en Fart blev Alt gjort istand, og vi gik ombord. Ankeret blev lettet, Seilene gjorte klar, og i en Fart stode vi ud forbi Trekroner. Det var en stiv Kuling af S. S. O., netop den Vind, da Passagerer, der skulle gaae med Hamlet" til Bellevne, blive landsatte ved Helsingborg. Med alle Klude til, som Skuden kunde føre, gik det for de Vind strygende forbi Bellevue, Rongsted og Humlebek, indtil vi nærmede os Helsingøers Havn. Mange af dem, der læse dette, vide maaskee ikke, at der i Sundet kan gaae en voldsom Strøm, især for en Sydsydost. Helsingøers Havnemunding løber imod Nordost, og idet man altsaa maa vende lige ved Jndseilingen, risikerer man at kastes op paa Kronborg-Pynt og slaaes til Vrag. Ved Synet af den stærke Brænding og den voldsomme Sø gik ogsaa et Par af Mandskabet hen til Capitainen og spurgte ham, om det ogsaa gik an at løbe ind. - "Om det gaaer an, Manne? sagde Capitainen; "kom ikke med det Spørgsmaal til mig, som saa tidt har omseilet Cap. Reiersen. Husk paa, hvilken Strøm der gaaer, og hvor smalt Jndløbet der er. Lad os først komme længere op for Vinden, saa skal jeg nok knibe hende ind; imens skal jeg spinde Jer en Ende. Seer J, her, hvor vi nu ere, laa Vagtskibet, dengang det gik saa galt med det under Capitain Ellbrecht. Manne, jeg taler ellers ikke Marinen i Forsvar; men dengang var det, den Onde ta'e mig! Synd at give Ellbrecht Skyld. Han laa herude om Natten, netop for saadan en Vind som idag, og saa sprang hans Kjetting, og det vil jeg paatage mig at bevise, var Admiralitetets Skyld, for det havde selv forordnet, at han kun skulde have 40 Favne at ride paa. Saa kom hun i Drift og løb ind mod Havnedæmningen, og der var hverken Tid til det Ene eller det Andet. Havde hun kommet to Fod mindre nær til Hovedet af Dæmningen, eller havde Dæmningen, blot været to Fod kortere, Manne! to Fod er dog ikke meget -, saa havde den Onde l- mig! Ellbrecht klaret sig, for Strømmen havde klaret for ham og sat ham lige ind i Havnen. Han havde knust en Snees Fartøier eller mere; men Vagtskibet var blevet reddet, og Ellbrecht var bleven Ridder derfor, med ligesaa megen Grund som han nu kom i Arrest. For der gives Noget i Verden, som hedder Tjenestepligt og Belonning, Manne! -- Men nu er det Tid at passe paa vor egen Skude. Luf, luf! Klar til at vende! Saa, Alt vel! Nu gaae vi by de Vind lige ind af Hullet; men vi maae have stærkere Fart. Heis Stagfoggen! --- Lad falde Anker!" --- Ned raslede Ankertouget, og - Skibet laa i Havn. Der er nok ikke Mange, som have Courage til at passere Jndløbet saaledes. Vi fyrede ingen Salut, fordi vi her, efter Forespørgsel hos Redactionslægen, vilde forblive incognito. Han erklærede nemlig, at man saa nær efter Kongens Forbiseiling ikke turde udsætte Folks Lunger for en ny Anstrængelse. - Enkeltviis begave vi os op til Hr. Briggs's Hotel. Vi maae her foreløbig paa "Berlingskes" Vegne fremkomme med en statistisk Berigtigelse af det Navn, "Figaro" giver bemeldte Hotel; det hedder ikke "Hotel de Brigg", men Hotel d'Øresund, og i ethvert Tilfælde kunde det ikke hedde "Hotel de Brigg" men Hotel de Briggs, da det har sit Navn ikke efter den Art Skibe, der kaldes Brigger, men efter Værten, som hedder Briggs og ikke Brigg. Jøvrigt kan man dog ogsaa gjerne kalde det Hotel de Brigg', da Enhver forstaaer, hvad man mener. - Ved vor Ankomst til Hotellet erfarede vi til vor store Forhauselse, at vi ikke kunde faae Logi der. Siden vi havde været der sidst havde en stor Digter været der og gjort Stedet udedeligt ved i sine Værker at lade see et Glimt af, at han havde besøgt det. Ordene: "Gak til Helsingøer i Qvel Lad hos Briggs Dig styrke vel Ved hans Bord, hans Viin, den blanke" havde hos alle "2000" Abonnenter af "malerisk Atlas" vakt Begeistring. Alt strommede til for at see den Stol, hvor Heiberg havde siddet og spiist sin Boeuf og faaet Jdeen til Digtet "Kronborg", og Confluxen var saa stor, at alle Værelser vare optagne. Denne Conflur synes med hver Dag snarere at tiltage end forringes, og man antager, at Hotellets Værdi derved er stegen fra 20,000 Rbd. til over det Dobbelte. Eieren skal have tilbudt Heiberg en klækkelig Deel af denne Jndtægt, der jo væsentlig skyldes ham, men Heiberg skal med en sielden Uegennyttighed have afslaaet Tilbuddet. Vi bemærke udtrykkelig, at det kun,skal" være saa; thi vi kunne ikke indestaae for, at Tilbudet, og naturligviis heller ikke for, at Afslaget har fundet Sted - Da vi altsaa ikke kunde faae Logi, besluttede vi strax at tage bort igjen og kun holde vort Middagsmaaltid ved table C'hote. Efter at have beseet Byens Mærkværdigheder, hvoriblandt navnlig den nedlagte Skole, begave vi os tilbage til Hotellet. Maaltidet var allerede begyndt, da vi kom, og en livlig Samtale var i Gang. En temmelig fyldig Mand med et smukt, livligt Ansigt førte Ordet, men uden at vi kunde afgjøre, i hvilket Sprog. Det led som Fransk, men det var dog ikke Fransk. Paa Forespørgsel hos Værten erforede vi, at det var dansk med fransk Accent. Man kan ikke gjøre sig noget Begreb om, hvor smukt det danske Sprog tager sig ud, naar det tales saaledes. Det mangler da ikke Andet end at være forstaaeligt, for at være det skjønneste Sprog i Verden. Samtalen syntes at blive hidsig, og vi hørte tilsidst tydeligt fra Franskmanden Ordene: "Tyf" og "Gjeldring". – Det maa De ikke sige Hr. -", sagde En af de Tilstedeværende, "fordi vi vexle Guineer og Louisd'orer for de fremmede Søfolk med en Dalers Penges Fortjeneste, ere vi dog ikke Tyve. En Tyv betyder paa Dansk En, som stjæler." - "Jæ galder en Gat en Gat, og en Tyf en Tyf", svarede Franskmandem laconisk. - "Ja, men Hr. -", udbrød nu med stor Vigtighed et ungt Menneske, der, som vi senere erfarede, var Medlem af den store Pensions- og Børneforsørgelses-Anstalt i Helsingøer, gja, men De har ikke Lov til at kalde en Kat en Kat, uden at De kan bevise det."– Hele Bordet, med Undtagelse af Franskmanden og den unge Pensionair udbrøde i en stormende Latter; Sidstnævnte overtalte sig dog snart til at troe, at han havde sagt noget Godt, og lo med; men Franskmanden, der troede, at der var sagt en Vittighed paa hans Bekostning, ærgrede sig over, at han ikke kunde forstaae den. Han holdt op at tale Dansk og sagde paa Fransk til Selskabet. "Havde man offentlige Blade her, som jeg kunde skrive i, saa skulde jeg vise Folket og Regjeringen Nødvendigheden af Love til Beskyttelse for de Søfarendes Jnteresse, der maae anløbe Havnen." - "Vi have gode Love," udbrød den unge Pensionair paa Embeds Vegne. - "Hvorledes!" svarede Franskmanden, naar der kan gaae det i Svang, som her for et Øieblik siden blev indrømmet, er det saa ikke nok til Beviis for min Paastand. Eller vil De, at jeg skal opregne Mere?" - Den unge Mand trak sig tilbage; men en Anden raabte: "Er det maaskee bedre i deres Land, Hr. -?" - "Bah! monsieur!" svarede Franskmanden stolt, "kommer ogsaa en Mand til la France, og vi tage hans Penge der, alors, monsieur, faaer han dog der la liberte." - "Nu bliver Samtalen politisk" sagde flere af de puur unge Embedsmænd, og gik bort; lidt efter gikk Franskmanden ogsaa, og vi fulgte snart efter. Vinden var løiet lidt af og gaaet mere østlig Vi stode igjen ud efter, gik Nord om Sjælland og befandt os den næste Morgen Kl. 9 ved Jndløbet til Callundborg Havn. Det var rørende at see den glædelige Tumult, som vor Ankomst foraarsagede. Hele Byen var paa Benene, alt det Skyts, der laa paa Voldene, tiltordnede os sin Velkomst, medens Jubelraab og Hilsener fra varmt glødende Hjerter ilede til os over Bølgerne. En Deputation roede ud til os og sagde "Velkommen!" hvilket vi besvarede med et Leve for Callundborg. Da det derpaa var bleven meldt os, at der var gjort Værelser istand til os og vor hele Sulte i en af de første Embedsmænds Huus, behagede vi at gaae iland. De Jubelraab, der i det Øieblik, vi satte Foden paa Jorden, opfyldte Luften, runge endnu i vore Øren. De fulgte os ustandsede lige til vor Bolig. Det Første, vi foretoge os i Callundborg, var, at vi behagede at indtage en Dejenner, hvorpaa vi uopholdelig besaae Kirken. Det midterste af dennes Taarne styriede, som bekjendt, ned for nogle Aar siden. Det vakte almindelig Forhauselse, i Callundborg, dengang Præsten havde ladet Grundpillerne tage bort under det, og det saa ikke vilde staae længere. - Derpaa bleve Protocollerne os forelagte. Det vakte almindelig Forbauselse at see den i Detail gaaende Kundskab og skarpe Blik, vi befadde. Da Kassereren gjorde opmærksom paa, at den etsteds var anført 5 Mark for lidt, kunde Flere ikke tilbageholde et Udraab af Beundring. Senere besaae vi Skolen, der er i meget god Stand: En meget ordentlig Bygning, der bliver godt vedligeholdt, og hvor adskillige Børn daglig erholde Noget, man kalder Underviisning. Sluttelig gik vi over det Sted, hvor den Bygning stod, i hvilken Borgerkongen Christian d. 2den blev holdt fangen af sine oprorske Vasaller. J de Tider var det farligt at være en Borger-Konge; nu have Tiderne forandret sig, nu hører der snarere Mod til det Modsatte. Mange af vor Tids Konger ere særdeles modige Mænd. - Efter at have dineret, drak vi Kaffe. Efter at have drukket Kaffe, gjorde vi en Excursion i Omegnen. Først besøgte vi Lerchenborg, efter paa Veien at have behaget at see paa nogle Bønder, der høstede, og tiltalt dem. Under de stedfindende Udsigter til en middelmaadig Høst fandt vi det nødvendigt at henvende nogle opmuntrende Ord til dem. Det vil være vanskeligt at beskrive den Glæde, det vakte hos dem, da vi forsikkrede, dem, at det til næste Aar kan blive bedre. - Greven, der desværre var fraværende, skal være en jevn og skikkelig Mand; men hans Have er aristoeratisk. Den er i Stilen fra 1780. Buske og Træer ere nøiagtigt tilstaarne og danne Nischer, hvori sees Statuer; Alleerne ere stive og alvorlige som en Hofmand, naar Kongen er i ondt Humeur. Man fristes uvilkaarlig til at gaae bagved dem, for at see, om de ikke have Allongeparyk paa. Der sang ikke en Fugl, der fløi ikke en Sommerfugl, der krøb ikke en Orm over de ombyggeligt glattede Gange - Alt syntes at bære Respect for den Jord, hvor siden umindelige Tider Grever have vandret. Underligt nok, denne aristocratiske Have satte os slet ikke i ondt Humeur. Vi have ellers i rigeligt Maal den Feil eller Dyd, at Lidt af Saadant afficerer os. Vi kalde dette en Dyd. For Journalisterne er det en Dyd at lægge Mærke til Formen, hele Politiken er i Grunden kun en Formlære, og man maa ofte lægge Mærke til meget smaae Ting for at slutte sig til store. For at nævne et Exempel. Hvo skulde den 1ste Juli have vidst, at den store Militairreform var indført i Danmark, naar han ikke havde lagt Mærke til, at der paa Soldaternes Bryst manglede et Stykke Klæde, som ellers pleiede at sidde der? – Men, som sagt, denne Have ærgrede os slet ikke. Vi vare nu engang i godt Humeur, og det morede os for et Øieblik, at see den smillende Natur med Pudder i Haaret og Snorliv paa; desuden meente vi, som sandt er, at denne Haves Aristocratisme dog havde den Fortjeneste, at den var - død. Efter at have indtaget en thé dansant paa Lerchenborg, besøgte vi det smukke Selchovsdal, Troskabens og Skjønhedens Sæde. For at gjøre Skoven rigtig smuk, havde man ladet det regne her, lidt for vi kom og beærede den med vor Nærværelse. Vi benyttede den skjønne Skov til at spise til Aften, hvorefter retourneredes til Callundborg. Samme Jubel, som før, en Henrykkelse, værdig en "Aalborg, Avis's" Pen. O!, "Aalborg Avis's" Pen! Hvorfor have vi Dig ikke, hvorfor have vi ikke Raad til idet mindste at leie Dig for en Times Tid! - Om Aftenen var en Deel af Byen solent illumineret. Paa Jssefjordens skjønne Bølger vuggedes vi paa Tilbageveien forbi Holbek til Roskilde. Her i de gamle Kongers By tovede vi nogen Tid for at tage de synlige Virkninger af Stænderinstutionen i Øiesyn. Huusleien er stegen betydeligt, da en Stænderdeputeret betaler 1 Rbd. om Dagen i Leie af et Værelse. Ligeledes er indtraadt en livligere Omsætning af Producter og et rask Omløb af Venge. Det Eneste, man beklager ved disse synlige Virkninger af Stænderne, er, at de kun ere temporaire, men, naar vi nu faae stænderske Comiteer, ville de strax blive meere permanente. Ad den af Secretair Hjorth saa ypperligt projecterede Jernbane mellem Roeskilde og Kjøbenhavn begave vi os om Aftenen den 31te hjem.