JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-08
Og Rygters Bekjendtgjørelse. Det hedder, at det i denne Tid undersøges, hvorvidt det bør være tilladt at meddele offentligen Rygter om Ting, som skulle skee. Uagtet det nok er temmelig uvist, om der nogensinde vil udkomme noget Forbud mod saadanne Rygters offentlige Meddelelse, saa fortjener dog dette Æmne en alvorlig Undersøgelse. - De fleste Lovkyndige ere enige om, at jo færre Baand der behøves paa den almindelige Frihed, desbedre er det for Regjeringen og Folket. Ligesom en fornuftig Fader ikke søger at paalægge sine Børn nogen unødvendig Tvang, fordi Tvang føder Slavesind, og Slavesind Mistillid, saaledes søger ogsaa enhver fornuftig Regjering at skaane Folket saa meget som mueligt for enhver Jndskrænkelse i dets naturlige Rettigheder. Denne Grundsætning har vor Regjering fulgt i en lang Række af Aar. At Forbudet mod uskadelige Rygters Bekjendtgjørelse vilde være en ny Jndskrænkelse i Skrivefriheden, vover jeg just ikke at paastaae, men at det maaskee ikke vilde være saa ganske nødvendigt, troer jeg næsten at kunne bevise. Det er sagt og hundrede Gange gjentaget tilforn, at man ved at lægge stærke Baand paa Trykkefriheden vel kan forekomme, at Meninger, som man anseer for skadelige, kunne blive fremsatte paa Prent af Jndividuer, men at man aldrig kan forebygge derved, at tusinde Munde i tusinde Selskaber yttre de samme Meninger, som Skribenten vilde blive straffet. for. Saadanne Meninger have meget Lighed med Jlden i en Skorsteen, som man oventil søger at stoppe. Man kan ikke see Jlden udenfra, men brænder den derfor mindre indvendig, og kunne Virkningerne deraf da blive mindre skadelige? - En offentlig fremsat Mening kan offentlig gjendrives; men den, som sniger sig i tusinde Bugter fra den ene Mund til den anden, kan ikke engang modsiges. Den bliver ugjendreven, og ansees derfor af Mængden Publiciteten er nødven for ugjendrivelig. dig, ikke blot for Folket, men for enhver Regjering Trykkefrihedens totale Undertrykkelse i et Land maa unegtelig drage tusinde Uretfærdigheder efter sig. Den utro Embedsfører a. anseer enhver Jndskrænkelse i denne Frihed for et Palladium for hans Uretfærdigheder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-08
Ogsaa uskadelige Rygters offentlige Meddelelse betragtes af mange som en Deel af Trykkefriheden. Den Gavn, som deres Publication meget ofte stifter for Almeenheden, overgaaer langt den ubetydelige Skade, som den i enkelte Tilfælde kan have for et enkelt Jndividuum. Man anfører f. Ex., at det er ubilligt, at bekjendtgjøre et Rygte om et eller andet Embedes Bortgivelse a., og paastaaer, at det kan have en skadelig Jndflydelse for den Søgende. Jeg kan ikke indsee det. Fortjener den Søgende det Embede, han søger, kan da en saadan Bekjendtgjørelse gjøre ham mindre fortjent dertil Fortjener han det ikke, og forøges ved et saadant Rygtes Bekjendtgjørelse de Medsøgendes Antal, hvad taber da Staten, og det Almindelige derved, Er det ikke bedre at have mange end faa Concurrenter at vælge iblandt? - De ubetydeligere Rygter, f. Ex. om Een, som agter at give et Bal &c., ere saa ubetydelige, at den, der fremsætter dem, gjør sig ofte til Latter, og den, det fremsættes om, ikke lider det allermindste derved. Det er i det høieste Satirens Svøbe, der bør sætte Grændser for saadanne Latterligheder." Derimod gives der virkelige Facta, hvis utidige Bekjendtgjørelse stifter virkelig Skade. Af den Natur er f. Ex. Efterretninger om Æresstraffe for ubetydelige Forbrydelser. Straffen at blive udbasunet i alle Aviser som den, der skal sidde fire Uger i Forbedringshuuset, er maaskee værre i sine Virkninger for Forbryderen end Forbedringshuusstraffen selv.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-08
J egentlig Forstand skadelige Rygter kan ingen, saavidt jeg veed, efter vore Love, fremsætte, uden at kunne blive straffet derfor, For en Avisskriver er det næsten umueligt at udgive en interessant Avis, naar det ikke skal være ham tilladt at anføre uskadelige, eller endog blot uskyldige Rygter. Der gives tusinde Ting, som han har moralsk Vished om, men som han af een eller anden Grund anseer for rigtigst og billigst at tale ubestemt om. Derfor gives der ikke noget Land i Verden, hvor det er Avisskrivere forbudet at indføre uskadelige Rygter, thi endog et blot Rygte kan lede en fornuftig Regjering til mange vigtige Opdagelser og tjene den til Vink, som ikke kunne betales med Guld. - Jeg vilde af mit ganske Hjerte ønske, at Rygtet om et Forbud af den Natur maatte være ugrundet; thi en saadan ny Jndskrænkning i Trykkefriheden vilde hos andre Nationer ikke opvække nogen fordeelagtig Jdee om vore Skribenter. De maatte deraf slutte, at denne Frihed misbruges i høi Grad, endskjønt den daglige Erfaring dog stadfæster, at det aldrig har været roligere i vor skrivende Verden, end netop nu.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-08
Blandede Nyheder. Hovedstaden mistede i disse Dage een af de rigeste Borgere, den hidtil har havt, nemlig Sukkerraffinadeur Ladiges. Efter nogle Efterretninger efterlader han sig 13 og efter andre 15 Tønder guld. Han var en Mecklenborger af Fødsel, og kom her til Kjøbenhavn som en fattig Mand. Hans Broder saavelsom dennes Sønner i Mecklenborg blive nok hans Hovedarvinger. Det egentlige Jndhold af hans Testamente er vel endnu ubekjendt, men der siges, at han har legeret St. Hans Hospital to Tønderguld, Frederiks ligesaa mange, og det almindelige Hospital 50,000 Rdlr. Til Curatorer ere udnævnte Hr. Statsraad Stabel og Hr. Søkrigsprocureur Weideman. En Mand af den Jødiske Nation har han testamenteret 2000 Rdlr., paa Grund af, at han engang for 50 Aar siden havde været associeret med hans Broder om et Sukkerraffinaderie i det Holsteenske, som var gaaer overstyr ved uheldige Conjuncturer. Denne Erkjendtlighed fortjener virkelig at beundres.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-08
J Zeitung für die elegante Welt findes en Biographie af Hofraad Spazier. J denne fortælles, at han i Aaret 1789, efter megen Omstreifen i Schwaben og Holland, blev indbudet til at være Hovmester hos Fru Statsraadinde Frederike, Bruun, hvilken Plads han efter sine Venners Overtalelse bevægedes til at modtage. Det var i Kjøbenhavn, at Baggesen overtalede ham til at reise i Selskab med ham til Schweiz, og det var i Basel at han skiltes fra ham og fortsatte sin Fodreise igjennem dette Land. Han udgav den siden under Titel af Spaziers Wanderungen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-08
J Engelland saae en Jæger nylig en Agerhøne løbe ængsteligen omkring sin Rede. Han gik hen til den og blev en stor Slange vaer, som han skjød ihiel. Da han opskjar den, sprang der to levende Kyllinger ud af den, som strax løb hen til Moderen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-08
De Breve angaaende den Danske Litteratur, som findes oversatte af det Franske i Archenholtz's Minerva, indeholde mange forunderlige Ting, som ingen Dansk kan læse uden at trække paa Smilebaandet. Om Kjøbenhavn fortælles f. Ex. at det om Sommeren er ganske blottet for Folk, fordi de fleste tage ud paa Landet. Adelen reiser til Ful ster og Finland &c., men de komme dog tilbage fra denne lange Reise i Junii Maaned, og samles alle i en Skov, halvanden Mile fra Hovedstaden, som kaldes Parken. Blandt de fornemste Klubber, hvilke dog ikke her, som udenlands, stifte Uroligheder, nævnes Dreiers Klub, som bestaaer af mange Lærde, og Harmonien, hvis Hovedformaal er Bordet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-08
De i Gaar ankomne Engelske Aviser have ikke medbragt noget synderligt Nyt. De indeholde blandt andet en heftig Note, som den Engelske Minister i Lisbon har overleveret dette Hof i Anledning af et Stykke angaaende Engelland, som har staaet i den officielle Lisbonske Gazette, som er den eneste Tidende, Lisbon cier.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-08
Ved Postens Overfart fra Halskov Reev til Fyen den 20 f. M. stode nogle Færgebaade Fare for at forlise med Folk og Gods. Den ene Baad blev næsten skruet i Stykker, og man maatte tætte Naaderne med Smør, Til Lykke var der saa mange Folk i Følge, at de kunde hielpe hverandre, Jæger ellers havde al Redning været umuelig. - compagnierne i den Danske Armeel faae i Fremtiden Geværer, hvis Løb er bruunt anløbet, og altsaa ikke trænger til at pudses. En Sværdseier i Hovedstaden har paataget sig at levere saadanne Løb til de sammesteds garnisonerende Tropper.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-08
Consistoriet har overladt Søndagsskolerne et Værelse paa Studiigaarden, hvor der nu undervises 300 Haandverksdrenge, og hvor 30 Studentere og Seminarister sysselsættes. Ved sidste Skoleaars Slutning vare i alle Skolerne underviste 1338. Personer. - En Soldat i Kjøbenhavn, som for tredie Gang begaaet Desertion er bleven dømt til Slaverie, skal have bekjendt, at han havde deserteret fra 25 forskjellige Regimenter i Tydskland, og i lang Tid hørt til Schinderhannes Bande.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-08
Dagsposten (den 9 Martii) melder, Dronningen af Sverrig er nedkommen med en Prindsesse, og H. K. H. Kronprindsen af Dannemark er een af Fadderne. - J alle Havne i Middelhavet længes man nu efter Danske Skibes Ankomst, da det Danske Flag er det eneste, som respecteres her. 21 ere allerede ankomne, men endog 100 ville ikke være tilstrækkelige til at udføre alle de her oplagte Varer, Fragten er 150 Hamb. C. Mk. pr. Læst, og et Dansk fra Trient til Tønningen bestemt Skib har endog nylig faaet 200 Mk. pr. Læst. Paa Livornos Reed ligge, 26 Danske Skibe, hvoraf 20 holde Qvarantaine. - En Sneelavine har nylig begravet i en Genuesisk Landsby 10 Huse. 8 Mennesker, bleve endnu reddede, og blandt disse Faderen til 15 Børn. Man fandt ham med hans Kone og fem af hans Børn i en meget rørende Stilling.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-08
J Formiddags (den 9 Martii) Kl. 11 1/2 aabnedes Passagen over den nybygte Høibro. Den første Vogn der kjørte over Broen var en belæsset Renovationsvogn. En af de Tilstedeværende gav Kudsken en Douceur.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-08
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Høeckes Enke
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-11
Nyeste. Skilderie Kjøbenhavn. No. 43. Den 11 Martii, 1805. Udgivet og forlagt af J. Werfel. Store Capitalister.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-11
Chineserne have den Skik, at de oprette Ærestøtter for moralsk gode Mennesker, der have naaet en ualmindelig høi Alder, thi de forudsætte, at man ikke kan blive meget gammel, uden tillige at have ført et exemplarisk Liv. J Europa kunde man i vore Dage næsten fristes til at opreise Hæderstøtter for ualmindelig rige Folk, fordi man bør forudsætte, at man i en Tidspunct, hvor alle hige efter at forskaffe sig Guld, og hvor der gives saa mange Leiligheder, til at forøde det, ikke kan samle store Dynger deraf, uden at besidde en ligesaa høi Grad af Anden Aargang. Klogskab som Maadehold. J et Aarhundrede, hvor dette Metal agtes høiere end Forstand og Kundskaber, hvor det baner Veien til al jordiske Hæder, fortjener kun den, der besidder det meste deraf, en Ærestøtte. Hvad behøver man mere, end at gjemme den Gud, som saa mange Mennesker tilbede og falde i Støvet for, i sit Huus og byde over ham med Enevælde? Oldtiden forgudede sine Helte, Nutiden bør forgude sine Rige. - Men inden jeg gaaer videre, maa jeg bede visse Capitalister at overspringe, hvad jeg fra denne Linie af siger; thi det er neppe efter deres Smag.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-11
Et ungt Menneske, som af Kjerlighed til Konsten var bleven Skuespiller, som med et Theaterselskab havde gjennemreist een af Rigets Provindser, hvor Directeuren opførte Skuespil i Sommermaanederne, finder, efter Erfaringer og nøie Selvprøvelse, at Mimens Bane var den, hvorpaa han aldrig vilde naae nogen fortrinlig Rang, og at være middelmaadig der, er det samme som at være Jntet. Han beslutter derfor, at træde tilbage, medens han endnu har Ungdom og Udsigt for sig, og søge en Vei - eller i det mindste en Sti gik den endog over Millioner Torne, som kunde lede ham til det Maal: at ernære sig og en ikke lykkelig Moder. Han hører, at der i een af de Stæder, han har gjennemreist, er en Post le jeg troer, det var som Lærer i Sprodig, gene (han forstod Engelsk, Fransk og Tydsk, og havde allerede før givet Underviisning deri, han søger derom, og faaer omtrent følgende Svar: "Oplysningen er her ikke saa udbredt, at man tør ansætte en Mand til Ungdomslærer, der for kort siden opholdt sig her som Skuespiller. Det harmede den unge Mand, mere for Menneskehedens Skyld, end for hans Jndivid skjønt han tillige maatte ahne, at Solen maaskee allerede var gaaet ned for hans Haab, hans Lykke og hans Bestræbelser i Fremtiden. "Du var Skuespiller!" – sagde han til sig selv - "det vil sige, du er nu ulykkelig. - En af de første blandt alle Konster har for stedse gjort dig til den sidste blandt Menneskene. - Den Konst, som forevigede Garricker, Schrødere, Schwarzer, Jflander og Rosinger, har nu tilintetgjort dig. - Skuespiller har du ikke physisk Ævne til at vorde, - du vilde styrte sammen ved Altrets første Trin, og til ethvert andet Kald har du ikke længer moralsk Ævne, thi du var Skuespiller. - Du har Kundskaber; men - Giganten: Fordommen, hæver sin Kolle, og raaber til – om du end- og var en Engel, – saa har du dog været Skuespiller." Jeg vil ikke indlade mig i at bestemme, hvor mange slette Mennesker der gives blandt virkelig store Konstnere; men Digterens Ord: en groser Mann ist oft ein kleiner Mensch, gielde ikke indskrænket for denne, de gielde foralle Stænder, for alle Kald. Skal jeg bryde Staven over alle Konstnere, fordi hver enkelt ikke altid holder Prøven som Menneske, saa Farvel Digtekonst, Philosophie o. s. v., kort, alt, hvad der er stort paa Jorden, og hæver vor Siel til at beundre den menneskelige Natur, og tilbede dens Skaber. Bibelen lærer os, at der var Dievle blandt Englene. Hvorvidt i øvrigt hiint Svar var klogt, - det vil jeg ikke indlade mig i at besvare, men sørgeligt er det, at en oplyst, en lærd Mand bøier sig under Fordommes Aag, som jeg er overbeviist om, baade hans Hoved og Jeg vil gjerne troe, at Hjerte maae afskye. flere, at mange ville handle ligesaa; men min Forstand begriber dem ikke, mit Hierte foragter dem. Jeg føler med Geneves forevigede Borger: La comparation de ce qui doir etre, maa donne Pesprit romanesque, et maa toujour jere loin de cequise fait. Deres Truth.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-11
Giftblanderie. Gift synes at have været de henvundne Aarhundreders udelukkende Snigmiddel til at rydde. Mennesker af Veien og udslette dem af de Levendes Tal. Munke, Præster og Hofmænd betiente sig deraf ved utallige Leiligheder; falsk Religionsiver, Avind og Herskesyge vare i Almindelighed det, der forledte dem til at anvende Midler, som en Tigger, dersom den havde Forstand og kunde tale, vilde kalde afskyelige. Det trettende Aarhundredes Klærke vare sjunkne saa dybt, at de end ikke skaanede det Allerhelligste, naar det kom an paa at udføre deres blodige Hensigter, Kong Christopher blev, som Historien viser, endog forgivet i Aarhuus Domkirke ved det Sacrament, som den med enhver Tidsalders Foragt brændemærkede Bisp Arnefast, egenhændigen rakte ham. Dog, hine Tider vare rædseldfuld mørke og blodige, og vi kunne i en vis Betragtning maaskee tilgive dem det. Men naar man i vore lysere Dage, hvor næsten al falsk Religionsiver synes forsvunden, og hvor Statsintriquer ikke ledes mere ved saadanne Midler, naar man nu hører, at et Menneske, blot drevet af nedrig Egennytte, skulde have dræbt sine nærmeste Paarørende ved Gift, maa Menneskevennen sukke dybt over sin Tidsalders saa høit priste Oplysning og Humanitet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-11
Blandede Nyheder. J Lloyds evening post læses nu den egentlige Aarsag til Jldsvaaden paa St. Thomas. En Neger havde røget i et Værelse, for at befrie det fra Moskiterne, der bør betragtes som Vestindiens Landeplage. Han kom uheldigviis et saakaldt Moskitnæt, som var hængt over en Seng, alt for nær med Lyset, og da dette Slags Garn er meget brændbart, tændtes der strax Jld i det, hvilken greb saa hastig om sig, at der var ingen Redning mere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-11
Hr. Cancellieraad Boek har i det sidst udkomne Hefte af Historisk politisk Magazin taget Afsked med sine Læsere. Man erfarer deraf, at afdøde Doctor Buchhave, som havde begyndt dette Maanedsskrivt, havde paa sin Dødsseng i November 1797 anmodet sine Venner, D. Mangor og Administrator Nyegaard, samt nuværende Professor Herholdt, om at fortsætte det til Bedste for hans efterladte uforsørgede Datter. Som den, der havde staaet i venskabelig Forbindelse med D. Buchhave og i hans Levetid undertiden leveret ham smaa Bidrag, blev Cancellieraaden anmodet om at fortsætte det i Selskab med ovennævnte Mænd. De to sidste Hefter for 1796 og Januarii Hefte 1797. udkom og under deres fælles Bestyrelse. Men fra den Tid af blev det udgivet allene af Hr. Cancellieraaden, som blev givt med D. Buchhaves Datter. Siden 1798 har han af adskillige Grunde ikke leveret nogen original Afhandling.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-11
Man anfører nu følgende Anecdote om en Dansk Mand, som var Livkudsk hos Ludvig XV. i Frankrige, paa samme Tid som en anden Dansk var Livkudsk hos Keiserinden af Rusland. Ved et høitideligt Tog til Notredame Kirken i Paris havde Nysgjerrigheden ogsaa ført en ung Dansk Adelsmand derhen. Da han ikke kunde komme ind, stillede han og een af hans Landsmænd sig bag paa Kongens Karet, for at faae en beqvem Tilskuerplads, da denne var den eneste Vogn, som der ikke havde placeret sig Tilskuere paa. Da Kudsken blev dem vaer og hørte dem tale Dansk, bad han dem paa fransk at forlade Kareten, men derimod at besøge ham engang. Han sagde dem derhos, hvor han boede. Den Anstændighed, hvormed han udtrykte sig, gjorde den unge Adelsmand saa nysgjerrig, at han ogsaa nogen Tid derefter opsøgte Kudskens Bopæl. Men hvor forundret blev han ikke, da man henviste ham til et Palais, og da han i sin Overkjole traadte ind i en Sal, hvor de eleganteste Herrer og Damer, og deriblandt Ministre og Riddere, vare samlede. Han undskyldte sin kjendelige Forlegenhed, da han blev Herren i Huset vaer, og gienkiendte i ham den samme Kudsk, som nylig havde siddet paa Bukken. Han skyndte sig bort, men maatte i Forveien love at komme igjen en anden Dag og spise hos ham til Middag. Hans Forundring tabte sig, da han erfarede, at Kongens Livkudsk havde Rang med Generallieutenanter eller Generalmajorer, og han kom nu anden Gang i fuld Courstads. Han fandt hos Kudsken det interessanteste Selskab, og den meest forekommende Høflighed. Da han tog Afsked, leverede denne brillante Kudsk ham en kostbar Guldmedaille, sagde ham paa bredt Dansk, at han var hans Landsmand, og bad ham at levere sin Fader denne Medaille til en Erindring og som en liden Erstatning for, at han havde glemt at løse sit Friheds pas, da han rømte fra hans Gods som Bondekarl. Denne Medaille skal endnu gjemmes i Familien.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-11
Vi faae nu med det første paa det Kongelige Theater et nyt Stykke, som kaldes Camilla, et Syngespil i 3 Acter med Musque af DAillerac.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-11
Den arresterede og fra Livet dømte Guldsmedmester Hertzlein er nu transporteret fra Forbedringshusets Sygestue, hvor han laae som Patient, tilbage til Stokhuusarresten. Han skal have forlangt en sort Klædning, som han vil udføres i til Executionspladsen, og et Tillæg af sin egen Formue i sine Underholdningspenge, tilligemed to Psalmebøger. Han beredes af Præsten Herr Koefoed. Hans Bo, som i Dag er bortsolgt ved Auction, skal have været vurderet for 800 Rdlr.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-11
Capit. J. Brandt, som d. 18 Nov. 1804 gik med Skibet Patientia, tilhørende Kammerh. B. Anker, fra St. Jves i Engelland, fik d. 23 f.M., efter Gisning 5 Mile fra Øerne Seilly, Befaling af en Kutterbrig paa 14 Canoner, under Engelsk Flag og Vimpel, at udsende en Baad. med Skibets Papirer til Foreviisning. Styrmanden og fire Matroser, som bleve sendte med Papirerne, holdte Caperen hos sig, og tilbagesendte i disses Sted elleve Matroser, der alle vare forsynede med Dolke og Knive. De truede med Død og Ødelæggelse, fratoge baade Capitainen og Folkene alt hvad de kunde overkomme af Levnedsmidler, Klæder a., og efterat have røvet med hans egen Baad tre Transporter, kom et stort Skib i Sigte, som forhindrede den i videre Røverie. De skyndte sig nu med at tilbagesende ham Folkene og Papirerne, men fratoge ham Baaden med Tilbehør.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-11
Dagsposten (d. 12 Martii) melder følgende: Pitt har gjort et nyt Laan af 22 1/2 Mill. P. St. hvoraf 5 1/2 Mill. ere bestemte for Fastlands Den Franske Keiser har foræret Pa Magter. - ven fire prægtige Sølvlysestager, kostbare Tapeter og Jndretninger til et Capel, og denne har igjen foræret Keiseren en Rosenkrands. - Pindse=Studen har man nu efter en Pause af 15 Aar, atter ført omkring i Paris med den sædvanlige burlesque Pragt. - For sagde nylig i Parlamentet: at man hellere burde lægge Skat paa Huusleie, Thee, Viin ac. end paa Eiendom. Ved at indskrænke sig kunde man undgaae den første Slags Skat, men aldrig det sidste. Vel kan man vænne sig til alt, ligesom Konen, der har Kalden saalænge paa Armene indtil hun efterhaanden havde vant sig til at bære den, da den var bleven til en stor Stud. Men om end Engelland kunde vænne sig til at bære den lille Kalv, kunde det dog aldrig vænne sig til at bære den store fede Stud, som Kalven med Tiden kan blive til. Pitt forsikkrede, at Landet endnu kunde udholde Krigen i 94 Aar, men For svarede: han haabede da, at Ministeren ikke vilde udholde den. Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Höeckes Enke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-15
Nyeste. kilderie
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-15
Medens saaledes mange saakaldte Syndere vise den største Frækhed, naar de føres til Retterstedet, gives der andre, hvis Antal maaskee er størst, som yttre en vis Resignation eller religiens Hengivelse, som aldeles fordærver de Virkninger, man lover sig af Exemplet. Disse opskruede Øine, der ere heftede paa Himmelen, disse ved Dødsfrygten og de paa ny opvakte religieuse Ungdomsider frembragte græsselige Træk i det liigblege Ansigt, vidne tilfulde om, at Forbryderen er, om jeg saa maa udtrykke mig, legemlig død. Den Tjener, der, strax efter den store Jldebrand, blev henrettet som Mordbrænder, blev udført som Aand, ikke som et legemligt Væsen, Præstens idelige Erindringer om, at Sielen, i det Øieblik den forlader Legemet, faaer Tilgivelse for den paa Jorden begaaede Brøde, rodfæstes saa dybt hos den religiense Forbryder, og efterlader sig saadanne Spor i hans Aasyn, at den religiense Deel af Tilskuerne betragte ham med et Slags Medlidenhed istedet for Afsky Grækerne, som bedre havde studeret det menneskelige Hjerte, end vi, lode dem, der vare dømte fra Livet, døe i Fængslet. De lode dem, saaledes som Socrates's Historie viser, drikke Gift af Skarntyde. Dersom de havde troet, at offentlige og ceremonielle Henrettelser vare af nogen Nytte, saa havde de, som den viseste og meest cultiverede Nation paa Jorden, sikkert ogsaa benyttet sig deraf. Men om vi end vilde antage, at Exempler i saadanne Tilfælde vare af saa store Virkninger, som man troer, saa kan man dog neppe saa bestemt forudsætte, at den simple Dødsstraf, kan gjøre saa rædsomt et Jndtryk paa den tilkommende Forbryder. Den Vanære, der er forbunden med at føres offentlig til Retterstedet, kan i Grunden ikke betragtes som en Vanære for Forbryderen; thi den, der med Vished veed, at han inden nogle Snese Minuters Forløb ikke er til meere, kan umuelig have nogen Følelse mere for Vanære. At der er sat Dødsstraf paa et forsætligt Mord, er noget, som ethvert Barn veed, og dets Bekjendtgjørelse trænger ikke til en saa beskuelig Publicitet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-03-15
Dersom man vilde spørge den arresterede Guldsmed Herzlein, om han ikke engang i sit Liv har seet en Henrettelse, om han ikke har vidst, at der var sat Dødsstraf paa den Forbrydelse, han har begaaet, saa vilde han neppe besvare dette Spørgsmaal med Nei, og det samme vilde nok være Tilfældet med de fleste saadanne Forbrydere. Giftmidlers offentlige Salg.