Berlingske Tidende, 1808-02-08
Endelig seirer Frankrigs Genius, Europas Armeer ere forenede imod os og bliver vort politiske System ikke snart gandske forandret, er det bude med os; den forhen saa lykkelige og blomstrende brittiske Nation vil ved fiendtlig Landgang eller ved en fuldkommen Opløsning gandske forsvinde af Verdens Kart Hvorfra kommer i en saa skrækkelig Stilling den ulykkelige Ligegyldighed, hvori Fædrenelandet synes ligesom indhyllet, reiser den sig af Overbeviisning om, at vore Hielpekilder opveie mod Farerne i denne Crisis, er det hervisk Standhavtighed af et Folk, der kan være stolt at sin retfærdige Sag og stole paa sit Mod, eller er det, som jeg zittrende troer, en udartet Nations Følesløshed, som ger beredt til at lade sig paalægge Seiervinderens Lænker, J Ophavsmænd til den sidste Krig, kaster et Blik tilbage paa den Tidspunkt, da det uheldigviis lykkedes Eder, at taalisere Europa imod Frankrig, Skuer hen til hiin ædelmodige Jver og Enthusiame, der besiælede alle Stænder, i hiint Land, som J vilde have opoffret til Ødelæggelse, fordi det ikke vilde antage den Lov, J havde bestemt det Sammenligner nu med dette herviske Malerie, hvad Engelland for nærværende Tid fremstiller: Denne Konge, som J tilbede, denne Constitution, hvoraf J ere saa stolte, trues af talrige og frygtelige Fiender, Betragt den dybe Følesløshed, hvori vi derved ere hensunkne; rødmer og skielv, Venner af Reformer, til Eder henvender jeg mig; thi for Eders Skyld fortiener Fædrenelandet endnu at reddes; hine Folkets elendige Udplyndrere og alle Deeltagere i de uhyre Fornærmelser mod vore Privilegier og som tillige have været Aarsag til den uretfærdige og rasende Krig, som er den første Kilde til vor Ulykke; alle disse vilde jeg uden Medlidenhed og Beklagelse see nedsynke i den Afgrund, de have beredt os. Men den større Deel af Nationen fortiener vist endnu Navn af Engellændere; de nuværende Farer vil opflamme deres Mod, endskiøndt det er fængslet ved Privat-Jnteresse, nedbøiet ved Undertrykkelse og slappet i Fortvivlelse. Vor Stilling er skrækkelig. Med alle Europas Magter ere vi i Krig og med Nordamerica ere vore Venskabsforhold meget tvivlsomme. Hvilket vigtigt Øiemed tænker man da at opnaae ved Fortsættelsen af denne ulige Kamp, hvorfor kræver man Offere af os, som endnu mere betynge Afgivternes allerede utaalelige Byrde. Usle Scriblere ville vel endnu een Gang tale og Europas Befrielse; men jeg spørger, forlanger Europa at blive befriet, har det yttret Misfornøielse, ere de nuværende Regieringer meere despotiske end de forrige, den hele Forskiel, som den franske Jndflydelse har frembragt i Europa, er, at de forskjellige Stater saaledes ere blevne fordeelte, at de paa 15 Aars Tid, rasende Ødelæggelser og Blodsudgydelser ikke vil kunne blive fornyede; at Bonaparte har bragt Friderich den Stores glimrende Drøm til Virkelighed, som ved Overtænkningen af Frankrigs store Magt og Hielpekilder under en værdig Regiering, udraabte med Enthusiasme: at der, hvis han var Frankrigs Monark, ikke skulde uden hans Tilladelse kunne løsnes et Kanonskud i Europa. De ved deres Fyrsters Tvistigheder paa ingen Maade fornærmede Folk maa altsaa, istedet for at ønske hiin Befrielse, velsigne en politisk Orden, der lover dem en lang Fred; de maa ønske, at det af Seiervinderen opreiste Mindesmærke maa trodse Tidens Tand og blive til endog for den sildigste Efterslægt.