Københavns Adresseavis, 1769-04-19
Videnskabernes Academie i Paris har udgivet beskrivelser over endeel Kunster. Beskrivelsen over PerykmagerKunsten er meddeelt af Hr. Garsault, som allerede har viist sig ved nogle andre nyttige Skrifter, og ligeledes med første vil udgive Beskrivelse over Skomager= og Skræder Haandværket. Denne Perykmager=Kunst er, som man let kan begribe, opsat noget meere systematisk og grundig end Hr. le Gros Verk om Damernes Coffüre. Man vil her anføre adskilligt deraf, da det vil ikke være ubehageligt for de fleste af vore Læsere, at see Oprindelsen til den sælsomme Mode, at bedekke sit Hoved med fremmet HaarClodowich, den første Konge i Frankerig, hans Successorer og alle Prindser af hans Blod, holdt et langt Haar for at være et Tegn paa den øverste Magt og Myndighed, og lode for Værdighedens Skyld aldrig afskiere deres Haar. Naar man skar Haaret af en Prinds af det Kongelige Huus saa blev han derved udelukt fra Thronfølgen; hele Nationen, bar og sit eget Haar, men efter Leyligheden, enten længer eller kortere. Den Mode, at bære langt Haar, synes ikke mere at have været i Brug i det 9de Aarhundrede. Man har endnu et Kongeligt Seigl af Hugo Capet, Stifteren, af den tredie Kongelige Slægte=Linie, hvor han bliver forestillet med kort Haar og et temmelig langt Skieg. Men efterat Fran den Første i Aaret 1521 var af en Hendelse bleven blesseret, og derved bleven nødt til, at lade Haaret skiere af sig, saa fulgte hele Verden hans Exempel, og Præsterne selv lode rage deres Hoved. Siden den Tid var det Kongerne ligemeget, enten de vilde bære deres Haar langt eller kort, og derudi bestod intet videre Kiendetegn, paa den øverste Værdighed. I de første Tider af det Franske Monarchie var Skiegget i stor Ære hos Frankerne i mange hundrede Aar efter hinanden, indtil Ludvig den Ottende lod sig gandske barbere, da ogsaa alle hans Undersaatter fulgte hans Exempel. Man bar altsaa intet Skieg meere indtil Franz den Førstes Tider; men da denne Konge, som vi allerede har meldt, lod sit Haar rage af Ar. 1521, saa lod han derimod sit Skieg voxe igien, og denne Skik blev atter indført i Frankerig af alle, undtagen af Magistratspersoner og Jurister, som ikke vilde følge dette Exempel. Henrich den Siette gav sit Skieg enfordentlig Form, i det han gjorde det rundt fra neden af, og adskilte sit Knebelsbart i Skikkelse af et Par smaa Vinger eller Vifter, som man endnu kan see paa hans billed=Støtte til Hest, der staaer paa den nye Broe. Denne Mode med Skiegget kom efterhaanden af Mode igien, saa at under Ludvig den Trettendes Regiering var Knebelsbartet meget smalt, og af Hanskasse. blev ikkun staaende et lidet tilspidset Fipskieg neden for Underlæben. Dette Fipskieg blev under Ludvig den Fiortendes Regiering ligeledes afskaffet, da denne Monark i Stedet for Knebelsbart lod endnu ikkun en smal Stribe af Skieg sidde, som man kaldte en Royale; men endog denne Skiegstribe beholdt han ikke engang indtil Enden af hans Regiering. Nu omstunder lader hverken Kongen eller nogen af hans Undersaatter sit Skieg meere voxe. Hr. Garsault viser hernæst, hvad for Grader at Perykmager=Kunsten har igiennemgaaet. Ludvig den Fortende, gjorde i Aaret 1656, et Antal af 248 Perykmager=Mestere, og nu omstunder beløber deres Tal sig i Paris over 850. Pudderets Brug er endnu nyere, end Perykkernes Mode. Ludvig den Fortende kunde intet Pudder fordrage; men imod Slutningen af hans Regiering bragte man ham saa vidt, at han aflagde noget af sin Modbydelighed derfor, og han tillod endelig at man maatte puddre hans Perykker gandske lidet; nu omstunder er det gandske almindeligt i Brug, at puddre saavel Haaret som Perykker; men for nogle Aar siden har Fruentimmerne opfundet et Slags graat og guult Pudder, som seer meget slet og smudsigt ud, og ikke engang synes at være Pudder.