Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-04-30
Napoleone Buonapartes), er født i Ajaccio paa Øen Corsica, d. 15 Aug. 1769. Han er en Søn af Charles Buonaparte og Lætitia Raniolini (født 1760). Charles Buonaparte skal have været af toscansk Herkomst, og hans Slægt bosat i Ajaccio siden to Hundrede Aar. Han havde studeret Lovkyndigheden i Rom, men han forlod sit Fag, og fegtede som gemeen Soldat med Paoli mod de Franske, da de bemægtigede sig Corsica, saa man kan sige at Faderen kjæmpede imod det samme Frankrig, som siden Sønnen kjæmpede for. Han vilde drage bort med Paoli, men een af hans Onkler, en Canonicus, forhindrede ham deri. Da hans Hustro var en Veninde af Marquis de Marboeuf, Gouverneur paa Corsica, blev han udnævnt til Kongel. Procureur i Ajaccio. J Aaret 1773 skulde en Deputation fra de tre Stænder sendes til Ludvig XV., og C. Buonaparte udvalgtes til Adelens Repræsentant, hvilket har givet Anledning til den hidtil ubeviste Paastand, at han var Adelsmand. Han havde den Gang fire Sønner og tre Døttre, og da han døde vedblev Marboeuf, som Ven af Huset, at tage sig af hans Familie. Den næstældste Søn, Napoleone, satte han først i Collegiet i Autun og siden i Militairskolen. i Brienne, hvor han tidlig udmærkede sig blandt 160 Elever, ved en egen Caracteer og store Anlæg til de alvorlige Videnskaber. De Anecdoter der fortælles om ham fra den Tid, have først faaet Vigtighed ved hans senere Ophøielse, og vilde aldrig kommet i Betragtning, dersom det ikke altid havde været Tilfældet, med Møie at opsøge de ubetydeligste Træk af navnkundige Mænd, og tillægge dem en Betydning, som de oprindelig aldrig have havt. *) Han kaldtes sædvanligst Bonaparte, formodentlig fordi man i Frankrig er vant til at give ethvert fremmed Navn et fransk Sving. Saaledes kaldes vor berømte Landsmand Anatomikeren Steen Stenon, og Malthe Conrad Bruun Malt Brun (som udtales Maltbrün). Buonaparte er det rigtige Navn, da det kommer af det Jralienske buond og parte, og betegner en god Deel eller Lod. At han tidlig fandt meest Behag i Eensomhed, og viste et udmærket Mod, synes adskillige Træk at vidne om. Allerede 1785 forlod han Militairskolen, gik til Paris, hvor hans Moder da opholdt sig, lagde sig med megen Jver efter Artillerievidenskaben, tog den anordnede Examen med Udmærkelse, blev ansat vedArtillerieregimentet la Fore, og havde allerede tjent derved to eller tre Aar, da Revolutionen udbrød. Som en Yngling paa neppe 20 Aar, antog han med Enthusiasme det ny System, og hans Heftighed i saa Henseende paadrog ham adskillige Stridigheder med de andre Officerer, noget som var meget almindeligt i de Dage, endog udenfor Frankrig, hvor man stundom faae unge enthusiastiske Mennesker fælde bittre Taarer, naar de Franske tabte en Fægtning. Da Paoli ankom til Frankrig, for at modtage Borgerkronen 1790, omfavnede han der sin gamle Vens Søn. Siden mødte de hinanden igjen paa Corsica, hvor Buonaparte, efterat have forladt Artilleriet, tog Tjeneste som Oberstlieutenant ved Nationalgarden. Han deeltog af den anden Expedition, der forsøgtes mod Sardinien, og var med at tage Øen St. Magdalen; men utilfreds med Krigstugten og Troppernes Organisation, vendte han tilbage til Ajaccio. Paa samme Tid havde Paoli og hans Tilhængere det Anslag at overgive Corsica til Engellænderne; Buonaparte billigede det ikke; men han var Paoli personlig hengiven, og skal have havt Deel i den Forestilling Municipaliteten i Ajaccio gjorde mod det Decret, der erklærede hiint urolige Hoved for en Fiende af Republiken. Dette Skridt lod formode en fortrolig Forbindelse imellem begge, og Lacombe=St. Michel og tre andre af Conventets Commissairer gave befaling, at arrestere Buonaparte; imidlertid blev denne dog Frankrig tro, reiste did og nedsatte sig 8 Mile fra Toulon. Her var det, hvor den første Steen til den stolte Bygning lagdes, der ikke faldt førend hele Enropa var rystet i alle sine Grundvolde. Da de Engelske havde bemægtiget sig Staden, anbefalede ham en Deputeret, Salietti, der kjendte hans Talenter, til Barras, der var Aarsag i at han blev brugt mod Toulon som Brigade chef. Ved sin Duelighed bidrog han til Pladsens Befrielse. Nogen Tid derefter forsøgte han et Tog mod Ajaccio, der var besat af Engellændere, men med mindre Held. Hans egen Fetter, Mas seria, drev ham tilbage. 1794 lod Repræsentanden Beffroi ham arrestere i Nizza, som Tercorist, men man fandt intet imod ham, og han blev frigiven. Paa den Tid, altsaa i en Alder af omtrent 26 Aar, gik han til Paris for at søge om en Plads, men han kunde ingen faae, og man vil paastaae, at han anholdt om Tilladelse at gaae til Constantinopel, men at det blev ham nægtet.