Viborger Samler, 1773-07-05
Mandagen den 5 Juli. (Fortsettelsen af Nr. 26.)a. Den Christelige Religion kan være en af de Aarsager, der have formindsket de Gamles Patriotiske Jver. Jeg beder for Guds Skyld, at man ei i Overillelse uddrager nogen ond Følge af disse Ord, og sætter mig paa de Religionsfienders Liste, der have gjort Christendommen den Bebreidelse, at den var Staterne ufordeelagtig. Jeg veed, og er i mit Hierte overbeviist, at Christendommen i dens væsentlige Reenhed, uden Overtroens og Trættelystens Tilsætninger, naar den blev hiertelig antaget, skulde forvandle Jorden til et Paradiis, hvor alle Dyder skulde øves, og ald Velstand nydes. Men man veed og, at Mennesker ere Mennesker, og at deres Skrøbeligheder, Tænkemaade og Hensigter, ofte have bestemt Begrebet af een og anden til Religionen henhørende Lærdom. Jeg forstaaer altsaa her ved Religionen dens Virkning i Menneskenes Tænkemaade og Handlinger saaledes, som samme have viist sig, og vil dermed ei have dens høie og hellige Sandheder fornærmede. Apostlerne, Religionens første Lærere, have noksom retfærdiggjort sig. Man læse kun de Formaninger, som Paulus og Petrus have givet de første Christne, betragtede som Borgere. De fordre ikke en tvungen og paa blot Frygt grundet Lydighed mod Øvrigheden, men de udleede den af de naturlige Pligter, Samvittigheden og Guds Villie. Men Apostlerne og deres umiddelbare Disciple døde snart, og nu gielder det, om deres Efterkommere, længe have bevaret disse Grundsætninger. Forfølgelser udbrøde, og da de Christne hos Staten ikke funde Sikkerhed og Beskyttelse, saa er intet naturligere, end at de omsider have anseet Fædernelandet for en Stifmoder, som de af Frygt maatte adlyde, som deres Grundsætninger forbandt dem til at ære, men som de neppe kunde elske. Hertil kommer endnu dette, at de første Christne, som daglig maatte vente en voldsom Død, ei kunde andet, end ansee alle jordiske Ting og følgelig tillige Fædernelandet med megen Liigegyldighed. Hedningers Jver for Fædernelandet kunde ogsaa af andre Aarsager være større end Christnes. Hiin kiendte intet høiere, og tænkte, paa nogle faae nær, ei længere end til dette Liv. Det Baand, der forenede dem med Fædernelandet, maatte derfor nødvendig være det allernøieste. Disse derimod kiendte en høiere Stat, hvoraf de vare Lemmer, og hvori de erkiendte alle Christne, af hvad Folkefærd de end vare, for Medborgere. Hiine troede sig forbundne til at gjøre Fædernelandet stort og mægtigt om det end skulde skee ved andre Folkes Fornærmelse; thi deri vare Græker og Rommere slet ikke omhiertede. Disse havde strænge Begreb og Retfærdigheden, og troede, at det heele menneskelige Kiøn, som havde fælles Gud og Skaber, burde betragte sig som Brødre. Man seer heraf, at de Gamles Patriotisme, som havde saa store Virkninger, behøvede dog til sin Renseelse Religionens Grundsætninger. Endelig ophørde Forfølgelserne, og den Christelige Religion blev den herskende; Men nu var og den Romerske Tænkemaade forsvunden, baade i det gode og ønde, og den gamle Patriotisme var begravet med Hedenskabet. De første Christne Keisere vare for den største Deel slette Statsmænd; Geistligheden forfaldt til Hovmod og forargelig Spliidagtighed, hvori Keiserne selv indviklede sig; barbariske Folk gjorde jevnlige Jndfald, Sædernes Reenhed tabtes, og hvor uskikkede maatte ikke slige Tider være til at frembringe gode Borgere, Derpaa kom Pavedommet, som gav Videnskaberne (og følgelig vel ogsaa Dyderne) den Dvaledrik, af hvilken de i mange Aarhundrede ikke opvaagnede. Reformationen, der vist nok var Staterne ligesaa fordeelagtig, som Kirken, skulde vel og efterhaanden have viist sin Kraft til at danne gode Borgere, dersom Underviisningen var bleven bedre indrettet, og der vare gjorte fornødne Anstalter til Tænkemaadens og Sædernes Forbedring. Derpaa synes man vel i vore Tider at være betænkt, men vore Tider plages af et Onde, som synes at ville giøre ald Forbedring umuelig. Dette Onde er den grændseløse Overdaadighed, der tiltager med Armoden, og gjor Uretfærdighed, Eegen nyttighed og Bedragerie næsten nødvendige; thi den overdaadige behøver altid meere, end han kan have med Ret. Alting kommer derfor an paa at bringe Christendommen til Virksomhed, da dens Frugter til Statens Fordeel snart skal vise sig, ved at skaffe os dydige, oprigtige, tarvelige og arbeidsomme Borgere, det er, sande Patrioter. (Resten følger.) Nyeheder.