Corsaren, 1841-12-10
Dom mod "Corsaren". Under denne Overskrift har "Dagen" leveret en Artikel som Jndledning til sit Referat af Domspræmisserne i den første af de nu afgjorte Sager, nemlig mod No. 22: "Betragtninger foranledigede ved Jesu Bjergprædiken." "Dagen" beviser os deri den store Ære (hvis ellers "Dagen" endnu kan bevise Nogen Ære) at sige, at denne "Corfaren" overgangne Dom har "mere end almindelig Jnteresse." Mere end almindelig Jnteresse! Det er Mere, end selv det arroganteste Blad kunde fordre for sine Sager, og Corsaren" er dog saa beskeden. Hvo har ifølge disse Ord ikke Jnteresse for "Corfaren"? Det er ikke nok, at Jnteressen er almindelig: at Norske og Svenske, Preusser, Slaver, Danske, Russer, Baschkirer, Østerriger, Kalmukker, fornuftige Folk, dumme Folk, "Dagen", "Berlingske', Kakelaker og Vætscheræer have Jnteresse, nei! Jnteressen er mere end almindelig. Gaves der Noget udenfor Englene og Gud i Himmelen, saa havde det ogsaa Jnteresse - vi aflægge vor ærbødige Tak. Nu er det jo imidlertid, desværre bekjendt, at Dagens Ros og Complimenter ikke ere Ros og Complimenter, men at den største Compliment, den kan bringe et andet Blad, er at sige: "Du afskyelige Uhumskhed" og, endnu engang desværre! vi have selv flere Gange sagt det og kunne nu ikke fragaae det. Men ogsaa herfor har "Dagen" i sit oprigtige Venskab (o. store Fjendskab) for os skaffet Raad ved strax efter at tilføie, at af Dommen kan man see, hvilket slet Blad "Corsaren" er, og hvor det ,leger letfærdigt med de helligste Gjenstande." Læser! Af denne Yttring seer Du klart, at "Corsaren" ligesaa godt som andre Folk bærer Ærefrygt for hellige Ting. Men efter en Stunds Forlob betænker Du Dig og siger. Ja, men i Dommen staaer dog, at "Corfaren" har drevet upassende Spog med hellige Ting, og, naar det staaer i Dommen, kunde man dog have Grund til at troe, at "Dagen" dennegang var kommen til at tale Sandt. Læser! hvis Du tænker saaledes, maae vi tale anderledes med Dig. Kjender Du hele Artiklen? Troer Du, at Du kan bedømme den af de udrevne Stumper, som Du har seet? Veed Du ikke, at, naar en Artikels enkelte Stykker blive satte sammen, saa udkommer der Noget, der hedder Artiklens Aand, og som er den egentlige Artikel? Nu vel! Vi kjende Artikken; vi vide, at igjennem al dens Spøg gik en sorgmodig Aand, en dyb Smerte, ved Betragtningen over, at JesuForjættelser saa lidt gaae i Opfyldelse for Folkeslagenes Liv. Naar det derfor, for at tage et Exempel, siges. "Sallige ere de, som sørge; thi de skulle trøstes og husvales, og Forf. dertil føier: "Ja, de, som sørge for sig selv; thi de skulle blive Generalgouverneurer, saa er der i Sandhed ingen Spot over Jesu Løfte, men Smerte over, at dette i denne Verden ofte gaaer i Opfyldelse paa den Maade, at De trøstes og husvales bedst, som vel sorge, men for sig selv. Er det Spot over Jesus? Endnu engang. Er det Spot? Actor har meent, at Artiklen, foruden at fortjene Straf for Blasphemi, burde paadrage den ansvarhavende Redacteur høi Straf, fordi den ligesaa godt lod Spotten gaae ud over Regjeringen, som over den hellige Skrift. Men, i Himlens Navn! tor man da ikke paavise nogetsomhelst Ondt, som Menneskeslægten rundt omkring bedriver, uden at vor Regjering skal være meent? Og om der nu for Ex. ved Ordet "Generalgouverneur" var sigtet til en Person i den danske Regjerings Tjeneste, var der da lagt den danske Regjering Noget tillast, fordi det var sagt, at den ikke kunde unddrage sig det Uheld, der paahviler den hele Menneskeslægt: at De komme bedst frem, som sørge for sig selv? Man gjor, i Sandhed! ikke Regjeringen eller Kongen nogen Tjeneste ved at paastaae dette, og endnu mindre ved at udlægge for Ex. den Yttring. "De skulle faae Titel af de bedste Borgere og føre i deres Vaaben en Gaas, der bliver plukket af en Ræv," - ved at udlægge denne Yttring - sige vi - om en Gaas, der bliver plukket af en Næv, som meent om vor Konge og vore "bedste Borgere". Og var Kongen meent dermed, da kunde han sikkert være bedst tjent med, at Artiklen blev offentliggjort. De, som over al Maade vilde angribe ham saaledes, vilde skaffe ham alt for mange Venner og sig selv alt for mange Fjender, til at det i Længden kunde betale sig. - Det vilde paa en Maade være Majestætsforbrydelse, hvis vi vilde tilføie, at vi tale af Erfaring; men man seer, at vi vide det, og man kan vide, at vi ville handle derefter. (Om Dommen mod Buch i næste Nr.)