Corsaren, 1844-03-01
En Scene i Elystum. (Reventlow og Colbjørnsen.) Reventlow kommer ind, rystende paa Hovedet og i dybe Tanker. Colbjørnsen. Hvad feller Dem, ædle Bondeven? R. Ak, Raffel! Raffel! Albert Raffel! C. Her i denne Verden, Hr. Greve, er ei Talen om at rasle. R. Aa, det er heller ikke det, jeg mener. Har De læst "Aalborg Avis" Nr. 12 for d. A.? C. Nei, jeg læser aldrig det Blad. R. Saa see, læs! Længe har jeg nok mærket, at det gik tilbage med Bønderne siden min Tid, hvis jeg ellers kan troe Peder Hansen i Lundby; men at det skulde komme saavidt, at man slagter Bønder - nei, det gaaer for vidt, jeg siger Dem, det gaaer for vidt. C. Hvad siger De! N. (læser høit og med Følelse). "Bønder i sælges i Fjerdinger til nedsat Priis hos Albert Raffel". Det staaer der! Naturligviis har han slagtet dem først. C. Og til nedsat Priis! Og det er averteret i Aviserne! Har jeg da skrevet min Trykkefrihedsforordning af 27de Septbr. 1799 til ingen Nytte? R. Er Ulykken da, at det averteres i Bladene - eller at det virkelig skeer? C. Det er endelig ogsaa sandt. Men jeg kan dog ikke troe, at det virkelig gaaer saaledes til .... der kommer en ny Sjæl henne, maaskee er han dansk, lader os spørge ham .. ... Sjæl, heida! Sjælen (kommer hen til dem). Det er ellers ingen Maneer at kalde paa en gentleman: Sjæl, heida! Mit Navn er Carstensen, saa kjende de mig formodenlig. Nedacteur, Literatus, Tivoli-Entrepreneur. Colbj. Nei, jeg kjender Dem ikke. Carst. Hvorledes? De vover, ikke at kjende mig? Hvem er De? Colbj. Jeg er Generalprocureur Colbjørnsen og denne Herre er Grev Reventlow. (Carstensen bukker og seer høfligere ud.) Vi vilde spørge Dem om Meningen af et Sted i en dansk Avis, og det træffer sig jo meget heldig, at De selv er Bladredacteur. Carst. Henvend Dem kun dristig til mig! R. Det er følgende Sted i en Avis: "Smør, godt Herregaards, og Bønder, sælges i Fjerdinger til nedsat Priis hos Albert Raffel."- Sælger man Bønder i Danmark? Carst. Jkke da jeg tog bort. Men kanskee Danmark i den Mellemtid er blevet forenet med Rusland, og der sælger man jo Bønder. Colbj. Det er høist mærkeligt. Carst. Ja, mine Herrer! Jeg tænkte det nok i Forveien .... Men hvem er det, der kommer styrtende? Colbj. Det er Johannes Hage. Fortæl ham endelig ikke Andet end godt, for han lider saa meget ved ugunstige Efterretninger. Carst. Lad mig om det. III. Johannes Hage (kommer ilende). Er det sandt, at Danmark er forenet med Rusland? Man fortæller mig, at Carstensen er kommen og har fortalt det. Carft. Har jeg fortalt det, saa er det ogsaa sandt. Joh. Hage. Min Gud! hvorledes gik det til? Carst. Seer De, en Aften kom "Berlingske" og fortalte os officielt, at nu vare de To høitideligt forenede. Hage. Altsaa Rusland tog uden Videre, Danmark ligesom Polen? Carst. Fanden heller! Det kan snarere siges, at det var Danmark, der tog Rusland. (afsides) Forsaavidt som Prindsen af Hessen tog den russiske Prindsesse. Hage. Det er jo umuligt; dertil er Danmark for lille og svagt. Carst. Tal aldrig om det, min Fa'er. Det kommer ikke an paa Kræfterne; jeg fik mit Tivoli istand med yderst faa Kræfter. Reventlow. Men hvorledes kom saa Danmark til at antage russiske Skikke og sælge Bønder? Carst. (noget forlegen). Hvad veed jeg! Et stort Land udøver altid Indflydelse paa et mindre. Mit Tivoli ruinerede Kehlet, med samt Josty. Hage. Hvem er Kehlet? Carst. Det er Eieren af den anden Jernbane. Hage. Aha! De have faaet Jernbaner i Danmark? Carft. Ja vel! Min tilhørte først Kammerraad Langgaard. Hage. Er det en stor Ingenieur eller en stor Capitalist? Carft. Vegge Deele. De kan tænke Dem: Jernbanen gaaer lige til Peking. Hage (glad). Men mit Fædreland er jo gaaet frem med Kjæmpeskridt. Hvorledes staaer. det med Literaturen? Carst. Aa jol .. Ja, De har da hørt om Bøotius's offenlige Forelæsninger hver Aften? Hage (med stedse stigende Interesse). Nei, hvem er Bøotius? Carst. De kjender ham ikke? – Jh, han er Professor i Æsthetik og Politik. Hage. Det er ellers et underligt Navn for en dygtig Mand: Bøotius. Skjøndt, hvad gjør Navnet? – Naa, de have saagar faaet en Professor i Politik, Politik tør altsaa læres offenlig? Carst. Gud! Har De da ikke hørt tale om Leerbecks offentlige Foredrag? Hage (med glædestraalende Bine). Nei! fortæl. Hvem er Leerbeck? Carst. Han er ansat i et af Kamrene. Han giver paa Regeringens Bekostning gratis Underviisning i de første Elementer af Politiken. Trængselen til disse Foredrag var undertiden saa stor, at Folk bleve bragte paa Hospitalet. Hage. Jeg kjender næppe mine Landsmænd igjen. Hvilken Enthousiasme! Paa Hospitalet, siger De, saa stærk var Trængselen? Carst. Paa min Ære! Hage. Saa staaer det da ogsaa godt med Pressefriheden. Disse Beslaglæggelser ere ophørte? Carst. J hele det sidste Aar havde jeg ikke een Beslaglæggelse paa min "Portefeuille". Jeg undrede mig tidt selv over, at jeg ikke var meere beslaaet. Hage. Men "Fædrelandet" og "Dansk Ugeskrift?" Carst. Hvad skal jeg sige? Kjendte De Hollard-Nielsen, Redacteur af "Dansk Ugeskrift?" Hage. Nei. Det maa være en ung talentfuld Mand, der er fremstaaet efter min Tid. Carst. Nu, han har en Understøttelse af Regeringen paa 600 Rbd. aarlig. Hage. Det er mærkværdigt. Under en saadan Tilstand maa jo Oppositionen aldeles forstumme. Carst. Oppositionen er, min Tro, ogsaa nærved at forstumme. - Selv Deres Ven, Profesfor David, har billiget Regeringens Handlemaade og er ganske traadt paa dens Side. Hage. Saa er jeg rolig. Hvad er der i blevet af Lehmann? Er han Minister? Carft. Nei, han er endnu stedse Høiesteretsadvocat. Hage. Mit lykkelige Fædreland. Jeg kunde næsten ønske at være der, skjøndt her kan jeg ikke klage. Hør, Regeringen er da elsket, Kongen tilbedet. Carst. Som altid. De skulde kun hørt, hvilken Jubel der var, da Hs. Majestæt beærede mit Vauxhall med sit Besøg...! (Johannes Hage gaaer sjæleglad ud.)