Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1802-12-10
J Kongens Tale, der denne Gang, imod Sædvane, ikke har været forudbekiendt, tilkiendegiver han sin Glæde over igjen at kunne indhente sit Folks Mening og Raad, saavelsom over den rige Høst og Landets indvortes Velfærd. I Henseende til hans Underhandlinger med de udenlandske Magter forsikrer han at have været ledet af en oprigtig Tilbøielighed til Fredens Vedligehold; men at det dog derhos var nødvendigt at tænke paa Sikkerhed. Han foreholdt Parlamentets Lemmer de store Pligter, til hvis Opfyldelse de vare kaldede, nemlig at haandhæve Landets Ære, opmuntre dets Jndustrie og vedligeholde Konstitutionens ægte Grundsætninger baade for Kirken. og Staten. De vigtige De batter, angaaende Takadressen til Kongen, varede den 23de i Underhuset til Middnat, blev i gien fortsat den 24de og endte i begge Huse med dens fulde Antagelse. Lord Nelson erklærede sig i Overhuset for en Ven af Freden, da Krigens Elendighed, og den ved Krigen foraarsagede Menneskekammer havde gjort et undsletteligt Jndtryk paa ham; men - det forstaaer sig - man maatte ikke vige et Haars bred for en gammel Fiendes Trudslet. Han forsikrede tillige, at de overordentlige Messurer, som bemeldte gamle Fiende anvender paa at opnaae sine Hensigter, ikke skrækkede ham, da han var vis paa, at den blot vilde svække sig ved sin Udviddelse. Marquisen af Abercorn forbandede Freden og Frankerig senere Opførsel, bifaldt Alt hvad man kunde sætte imod den franske Æresyge, beklagede at Pitt og Greenville havde taget deres Afskeed og holdt i øvrigt et sundigt Huus med den første Konsul. Lord Greenville, paastod at den første Konsul ikke ønskede Fred, men blot Leilighed til ved List o. s. v. at liste det til sig, som han ikke kunde erobre ved Vaaben. Det lader til, udraab. te han, at vi have sammenforet os med Bonaparte, fori en Hast at binde Hænder og Fødder paa Storbrittanien. Regieringen forlanger Penge til nye Udrustninger i den selvsamme Uge, da vi faae Efterretning om, at Martinique er overgivet til Franzoserne. Hvorfor fordrer man Penge, naar man handler saaledes 2 Ministrenes Svaghed, Modløshed, Uduelighed, deres Mangel paa Kraft, Plan og Forsigtighed styrter Brittanniens Genius ned for Frankerigs første Konsuls Fødder. Endnu er der kuns een Haab tilbage, det Haab nemlig, at kalde den store Mand (Pitt) tilbage til Spidsen af Regieringen. - J Underhuset var man især begierlig efter at høre Fox. Denne erklærede sig reent ud for Freden, saasom han ikke kunde indsee, at en nye Krig vilde forbedre Engellands nærværende Forfatning. Efter hans Formening bestod det eneste Onde, Engelland kunde tilføie Frankerig, deri, at de tilbagegivne Kolonier atter blev det frataget; men paastod derhos, at man derved vilde give Ministrene og det forrige Parlament til Priis for Europas Latter. Han var overbeviist om, at den franske Regierings Hovedhensigt var blot at ophielpe Frankerigs Handel og Manufakturer. Dette burde være den eneste Kapplads, hvor begge Nationer skulde møde hinanden og da frygtede han ikke for Udfaldet. Han beklagede at de engelske Parlament ommer stod og udsøyede forhaanende Udtrykke imod den franske Regierings Overhoved i det Øieblik, da LordWithivorth gjorde sin Kompliment for Bonaparte. Vistnok var Engellands Forfatning kritisk, men det havde Jntet at befrygte, hverken af det franske Folk eller af dets Regiering. Da han vilde til at udtyde nogle Ord, som han i Paris havde læst i en Londoner Tidende, som en Opfordring til Mords Udøvelse paa Regieringspersoner. blev han eenstemmig raabt til Orden. De engelske Oppositionsblade ere nu ikke længere tilfreds med For Han er nu, for at leve i Roe, atter reist paa Landet. Windham gav et sort Skilderie af Engellands Faren og Frankerigs Hensigter. Det forekom ham, som om For havde mistet Forstandskræfter og Karakter, mar han talede om den franske Revolution. Minister Addingtor erklærede, at man nok faae og fladdrede om den store Fare, der var ved Freden, men talede ikke om, hvorledes Krigen kunde afhielpe det paaberaabte Onde. Han skat. tede sig lykkelig ved at have været med at slutte Freden. Frankerigs Udvidelse gjorde ham nok Ondt; man han troe, de dog ikke, at det i samme Forhold havde taget til i Magt J Aaret 1792 havde Engelland kun 18000 og nu derimod45000 Matroser. J forrige Aar beløb Udførselen af angelske Nationalmanufakturer sig til 24 og i dette Aar til 27 1/2 Millioner Pund Særling. Af alle disse Debatter seer man, at Greenville og Wind ham ikke, som Rygtet havde sagt, ere forsynede med de nærværende Ministre og at de derimod giøre meget af Pitt. Hverken Pitt eller Dundas bivaanede denne mærkværdige Session. Derimod var den franske Ambassadeur, Andresse, tilstede og hørte baade Kongens Tale og Debat. terne. De offentlige Fonds vedblive at staae paa det LaveDe 25 Jnvalidkompagnier ere blevne tredobbelt formere. de, for i Nødsfald at kunne giøre Garnisonstieneste.