Aarhuus Stifts-Tidende, 1813-07-03
Jndsendt.)Et Gran i den ene Vægtskaal. Dømmer ikke efter Anseelse; men dømmer en retfærdig Dom. Fader, forlad dem; thi de vide ikke hvad de giøre. Jesus. At oppuste udbrede og forstærke det gamle Had til den jodiske Nation, hører da nu til Dagens Orden. Medkristne! lader os upartiske, overveie det Spørgsmaal: Hvad er her Sandhed, Had, Spot og Forfølgelse har man lige fra de ældste Tider tilladt sig imod dette saare mærkværdige Folk. Selv philosophiske Romere tillode sig - vistnok af Uvidenhed om denne agtbare Nations Religion, og til liden Ære for deres Philosophie - at spotte med dem. Hvo kiender ikke f. Ex. den fine Horalses Credat Judæus apella, Sligt kan man tilgive Hedninger, der ikke kiende Gud; men at Kristne selv, hvis guddommelige Religionssister nedstammede fra dette Folk - Kristne, hvis Religion aander idel Tolerants, idel Menneskekiærlighed, have til alle Tider været dets heftigste Forfølgere, det er sørgeligt, det er i høieste Grad vanærende for dem selv. Naar Jndsenderen for sin Deel betænket de mange Landsforviisninger og de mange grusomme Mishandlinger Jøderne i saa lang en Tid have været underkastede, og at de under alt dette ordblive i deres ældgamle Karakter og Forfatning, saa paatrænger sig ham den uovervindelige Overbeviisning, at denne agtbare Nation staaer under Guds besynderlige Bestyrelse, der med dens Vedligeholdelse maa have høist vigtige Hensigter. Skulle Jøderne nogensinde faae Øinene opladte, forlade deres afskaffede, og antage den, af deres Rod udspirede, sande Religion, maa det udentvivl skee derved, at vi befieles i vor hele Adfærd imod dem af Kristendommens Aand, det vil sige: af sand Menneske, sand Broderkierlighed. Jkke kan man nægte, at der hos Jøderne findes ældgammelt indgroet Religionshad. Men hvilket Religionsparti i Verden kan kiendes fri for denne Feil? Naar de kun indskrænke Yttringen deraf inden deres hemmelige Kredse, have vi ingen Grund til Paaanke. Ved deres tause Tilbageholdenhed beskæmme de endog mangen en selvklog i Fritænker blandt os selv. Man siger, at de hverken have eller kunne have noget Fædreland, - fordi de findes omspredte i alle Lande - og derfor heller ingen Fædrelandskiærlighed. Lad dette endog være sandt om Nationen i det hele tagen, det gielder dog ikke om enkelte Grene af samme. De danske Jøder erkiende jo Danmark for deres Fædreland, finde sig lykkelige deri, og ville her leve og døe - med andre Ord: de elske det. Erfarenhed lærer, at de ei allene taalmodigen bære alle dem til Statens Tarv paalagte Udgivter, og bidrage dertil ligesom andre Statsborgere, - og det endog ved mange, ei ubebydelige Bidrag - men endog de meest uanstændige Forbaarelser og Bespettelser, og det uden et tillade sig megen Giengield. Til grundløse Nidskrivter kunne Jøderne saameget mere tie, som adskillige Sandhedsvenner iblandt og have grebet Pennen til deres Forsvar. Hvad ironiske Jndfald - eller rettere: dumme Udfald - mod den angaaer, da giøre de Fornuftige iblandt dem vel omtrent det samme som de Fornuftige blandt os : behegne dem alle med et ynkende Smill. Jøvrigt underskriver Jndsenderen af ganske Hierte hvert et Ord af hans elskelige Sandhedsven i Tillæget til No. 72. af Aarhuus Stifts Adresse-Contoirs Tidende, og tilføier kun blot et Par Steder af den vise, menneskekierlige, fordums Jøde, Paulus: "Mine Brødre ere Jstaliterne, hvilke den børn lige Udkaarelse, og Herligheden, og Pagterne, og Lovgivelsen, og Gudsdyrkelsen, og Forsættelserne tilhøre. - Brødre, mit Hiertes inderlige Bøn til Gud for Jfracer til Salliggiørelse. - Du, hvildømmer du din Broder, eller hvi foragter du din Broder, Vi skulle jo alle fremstilles for Kristi Domstol. Indsenderen.