Aarhuus Stifts-Tidende, 1827-09-20
J det første Galleri i Louvre i Paris, hvor Guld og Sølv=Arbeiderne ere udstillede, seer man i denne Tid et mærkeligt Stykke, der maaskee er det største, som siden Ludvig den 14des Tid er seet af Guldsmedarbeide, nemlig en Reliqviekiste af Sølv, hvorpaa den hellige Vincent af Pauls hele Legeme kan ligge, forsynet med en Himmel, hvorpaa 4 Engle i halv Legemsstørrelse ere anbragte. Det Hele er 7 Fod langt, 5 Fod højt, fortræffeligt udarbeidet, og en Foræring til denne Helgens Broderskab. Det har kostet 50000 Fr. Politiretten i Brüssel gav i de første Dage af Juli d. A. sin Kjendelse i en Sag, der til Riddervæsenets Tider uden Tvivl var bragt for en Kjerligheds Ret. Sagen angik nemlig et Øresigen, som, efter Klagen, skulde være bibragt en ung Pige fra St. Gilles. Den interessante Brunettes nydelige Figur og skjønne Ansigt, gjorde virkelig Forbrydelsen til en uhyre, der behøvedes i iøinefaldende Beviser, for at finde det Forefaldne troværdigt. Klagerinden angav, at hun netop var traadt ud af en Urtekræmmers Huus, hvor hun havde havt et Ærende, da en ugalant Haand tilføiede hende den Beskjæmmelse, som hun nu fordrede Hævn for. Den Jndstævnede, et ungt Menneske paa 18 Aar, vilde slet ikke vide noget af denne Beskyldning. Efter hans Udsagn havde det ikke været Andet end et - Kys, som han havde været behændig nok til at røve fra sin nydelige Naboerske, i det han bagfra med begge Hænder havde taget hende om Hovedet. Sandt var det rigtignok, tilstod han, at dette Kys var blevet appliceret saa kraftigen, at hele Omegnen gjenlød deraf. Hvad gjorde nu den fornærmede Skjønne? Hun frembragte to Vidner, der udsagde, at det bestemt havde været et Øre sigen. - Nei, det var et Kys, raabte derimod tre af det unge Menneske fremstillede Vidner: Vi have seet og hørt det Udfaldet blev, at Retten, fordi Forseelsen ikke var tilstrækkelig beviist, frikjendte den Anklagede. Tilhørerne gjorde, til den unge Piges Roes, den bemærkning, at der vel vare faa Fruentimmer, der kunde forvexle et Øresigen med et Kys, og beklagede kun, med Hensyn til Udfaldet, at den unge Mand, skjøndt ret smuk, langt fra ikke var saa interessant, som hans nydelige Modpart. En Russer, og en Engellænder befandt sig ombord, paa et Skib som Passagerer, og geraadede, uden iøvrigt at blive hidsige derved, i Strid om, hvilke Nationer der kjendte den virksomste Methode at slaaes paa i Nævekamp. De kunde ikke med Ord overbevise hinanden, og bleve derfor klogeligen enige om, at de til Prøv skulde give hinanden det kraftigste Nationalslag, de formaaede, hvorved alene en fornuftig Dom vilde være mulig. Omgivne af det hele Skibsmandskab som Tilskuere, stillede de sig lige overfor hinanden, og Russeren, som var sig sin smertetrodsende Natur bevidst, overlod, Engellænderen det første Slag. Denne satte sig i Boxepositur, dreiede Hænderne i hurtig Hvirvel nogle Gange om hinanden, og tilføiede Russeren et saa heftigt Slag, paa Maven, at Denne med opspærret Mund styrtede tilbage paa Jorden og strakte Benene i Veiret. Man tilte med at komme ham til Hielp, og da han ved ind godt Rom var saaledes styrket, at han igjen kunde drage Aande og tale, tilnikkede han Engellænderen bifald og stønnede, i det han gned sig paa Maven, Fanden tage mig, Godt, meget godt, Tilskuerkredsen dannede sig paa ny, og begge Modstandere traadte lige overfor hinanden. Russeren saae sin Modstander skarpt. i Øinene, og med Lynets Fart gav han ham med knyttet Næve et saa knusende Slag paa Næsen, at Engellænderen med et God dam! tumlede tilbage og slog begge Hænder for Ansigtet, medens Blodet i Strømme, løb ham ned over Mund og Klæder. Dog fattede han sig paa Øieblikket igjen, holdt den ene Haand paa den blødende Næse, rakte den anden ud mod Russen, og sagde ganske koldsindigt: "Heller ikke ilde!" og gik ned i Kahytten, for at vaske sig og skifte Klæder.