Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1832-11-19
De ministerielle Blade yttre sig med megen Varsomhed, og den strænge Forholdsregel, som han seer sig nødsaget til at gribe imod sin Gemalindes Niece, skal gaae Kongen nær til Hjerte. Jmellem Diplomaterne er stor Bevægelse; der holdes idelige Konferentser, Kourerer afsendes og Man taler om en Protest af de udenlandske Gesandtere imod mulige strænge Forholdsregler. Ministeren Hr. Thiers skal have havt en Samtale med Grev Pozzo di Borgo, der rystede ham saa meget, at Greven spurgde: "om han ikke var vel Det Lovforslag, som Ministrene i denne nye Vaande ville forelægge Kamrene, menes at skulle gaae ud paa, at landsforvise Hertuginden for stedse, konfiskere hendes Godser i Frankerig, og diktere Dødsstraf, hvis hun eller noget andet Medlem af det afsatte Dynastie oftere betræder fransk Grund. Andre troe, at Man vil beholde hende som et Gidsel imod alle fremtidige Forsøg af den styrtede Familie og de udenlandske Magter. Mere Lys i Sagen giver en Retfærdiggjørelse" af Regjeringens Fremgangsmaade, som læses i Moniteuren af 11 dennes, der begynder med den hellige Forsikring: at det er en aldeles falsk beskyldning, at Regjeringen alt i lang Tid skulde have været underrettet om Hertugindens Opholdsted. J saa Fald vilde den før have ladet hende arrestere. De bestemteste befalinger vare givne til at tage hende tilfange, "og tillige i hendes Person at agte hendes Kjøn, Ulykke og den Rang, som hun tidligere har indtaget i Fædrelandet. Saa bød Frankerigs og den ophøiede Families Ære, som hersker over Os. Punktlig ere Regjeringens Anordninger fuldbyrdede. Generalen, Præfekten, Mairen, Kommandanten for Nationalgarden og Tropperne have opfyldt deres Pligt." Derpaa anføres Grunde for at Hertugindens Sag, maatte indstilles til Kamrenes Afgjørelse. En slig Anklaget kunde ikke stilles for de ordentlige Retter, hvilket kunde give Anledning til beklagelsesværdige Scener; hun maatte meget mere blive Gienstand for en politisk Forholdsregel. Man overveiede Følgerne saavel af en Domfældelse som Frikjendelse. J første Fald blev Kongen ansvarlig, i sidste kunde hun begynde forfra igjen. Man henvender sig altsaa til Kamrene, for at forlange en Sikkerheds=Forholdsregel af dem, ligesom den, hvorved den ældre Linie af Bourbonnerne forvistes Frankerig for stedse (og som Hertuginden af B. NB. har brudt 1). Medlemmerne af en regjerende Familie, eller som har regjeret, befinde sig i en særegen Stilling." Dette Raisonnement vil Temps ikke lade gielde, men holder det for en Variation af den gamle Text: "Man hænger de Smaae, &c. Som et talende Exempel anføres den unge Lacroix, som nogle Dage for blev dømt til Døden for Deeltagelse i Juni-Urolighederne, og da Præsidenten efter Debatterne spurgte den 17 Aars Yngling, om han havde meere at sige til sit Forsvar, gjentog, jeg er et ulykkeligt Offer, fordi jeg er en fattig Knos uden Protection." – "Saa skal Man da - vedbliver Temps aldrig opleve den Dag, da Alle ere lige for Loven. Man seer grandgiveligt, at Regjeringen vil for enhver Priis unddrage den Fangne hendes ordentlige Dommere, ifølge Motiver og Grundsætninger, som kunne være gangbare i absolutistiske Lande, men ere ganske fremmede for vor Statsret. Vor Forfatning kjender kun en Undtagelse fra Retfærdighedens Arm, og det er Kongen. En særskilt Stilling for Medlemmerne af en Familie, som har regjeret, gives der kun i de qvastlegitime Doktrinairers Hjerner (i det mindste gaves den ikke i Neapel ved Murats Henrettelse!) Ynker Man da Tyven, naar han maa give Kosterne tilbage, Eller er det en Ulykke, naar den fortjente Straf rammer Forbryderen.