Adresseavis for Børn, 1779-12-29
Aar. Nummer, Første. Aargang. for Onsdagen. den 29 December. Børn. Ryggesløs klæde ret Børnene ilde, De glemmer at Gudsfrygter Viisdommens Kilde. Følelser ved Jesu Fødsel. Hvilke Bevægelser af Glæde, af Lov og af Kierlighed opvækkes i min Siel ved Erindringen af Jesu Fødselsdag, Men tillige i hvilken Forundring bliver jeg saadt, ved at tænke denne Dags vigtige Begivenhed efter. Jeg seer en Menneskes Barn og en Gud tillige, i den dybeste Fornedrelse. Jeg seer den stærke usynlige Gud, som har skabt Himmel og Jord, og tillige et synligt, svagt Menneskebarn, klædt i mit Kiød, Hvilken underfuld Forening, Alle Herres Herre, hvilken Englene tilbede, henlagt som et hielpeløst- og grædende Barn paa Høe og Straae. Hvilken forundringsfuld Fornedrelse. Min arme ringe Natur, ophøyet indtil Himlen, og forenet med den Guddommelige, siddende paa Herlighedens høyeste Trone, Hvilken underfuld Omvexling! Men begriber jeg og ret denne guddommelige Barmhiertighed, Maae ikke min Forundring endnu stige dybere, jo meere jeg overveyer min Uværdighed og hans Høyhed, som nedsteg til min Frelse? – Sandelig her see vi en Kierlighed, som overgaaer al vor Værdighed, en Kierlighed, som overstiger al menneskelig Begreb og Tanke, en Kierlighed, over hvilken min Forstand ikke formaaer meere, end at beundre, tilbeede og tie Men saa stor min Forundring er, saa stor er og min Glæde og mit Haab. J den fødte Frelser, seer jeg hvor høyt Gud har elsket mig og det menneskelige Kiøn, jeg seer at min Siæl er ham om at giøre at redde, for evig at leve med ham i en evig Sallighed, Nu kan jeg altsaa dristig haabe, at alt, hvad som er lovt mig i hans Navn, skal blive mig skienket. Aldrig skulle Jesus have saa høyt æret min Natur, hvilken saa nøye er forbunden med Gud, om han ikke havde besluttet, ved sig selv at læge dens Bræk, borttage dens Svaghed, forsone dens Feyltrin, udslætte dens Plætter, og gienbringe den til sin første Reenhed og Uskyldighed, Og har han saa elsket os, hvad bør da vi som hans Elskede, som hans Dyrekiøbte, Kierlighed fordrer Gienkierlighed. Vel kan vi ikke giengielde vor Frelseres uskatterlige Kierlighed til os. Men lad os reedelig giøre hvad vi formaaer. Lad os elske ham saa høyt, som hans Naade skienker os Kraft dertil. Saa kan vi med Vished haabe, at han, uagtet vor Svaghed, med et naadigt Velbehag vil antage sig vor oprigtige Kierlighed. Vor Kierlighed til Jesus skal anspore os at søge vor høyeste Fornøyelse i hans Selskab, og Betragtningen af hans Velgierninger, være vores kiereste Geskiæfte. Avis O lad os da, mine unge Læsere, lad os hellige denne vor dyrebare Siæleven, vores gandske Liv, og stedse ved at følge og adlyde hans Lærdomme, søge at behagelham. Dig, oguddommelige Forløser, vil vi opofre alle vore Begierligheder. Ved din Krybbe vil vi lære at forsage al Egenvillie, al Stolthed, og saa villig som du, opofre egne Beqvemmeligheder for at befordre andres Vel. – O! J unge Candidater i Jesu Naades, Rige. Lad dette være Eders Følelser, med hvilke i helligholde Eders Forløsers Fødselsfest, tænker flittig paa denne Guds underfulde Naade, føeler i Eders Hierter den hellige og reene Glæde, som hans Kierlighed bør opvække, føler den med en Taknemmelighed, som i hiin Evighed kan fort settes i salige Lovsange. Saalænge synge vi ham her vor ufuldkomne Lov, og i vor Juule Glæde opløfte vore Hierter til hans Priis. Saa godt jeg kan vil jeg anstemme dem Tonen i følgende Juule-Sang. Melodie: Af Høyheden oprunden er &c. 1 Vers. Opmuntre dig fortabte Siel, Dit evig Vee til evig Vel Er nu omskiftet blevet.