Berlingske Tidende, 1836-03-11
Da Committeen efter det Foranførte antager det udenfor al Tvivl, at Hans Majestæt vil forberede Offentlighedsprincipets Udvilling med Hensyn til Stændernes Forhandlinger, og da han sikkerligt af denne Aarsag, vil skjenke de indsendte Andragender sin allerhøieste Opmærksomhed, saa skulde man derhos tillade sig at henstille til den ærede Forsamlings Overveielse, hvorvidt man afde fremkomne Propositioner bør tage Anledning til i det Andragende, som Forsamlingen maatte bestemme sig til allerunderdanigst at indgive til Hans Majestæt, nærmere at omtale det Spørgsmaal, hvorvidt Forhandlingerne mere eller mindre egne sig til Offentlighed. J denne Henseende kan det nemlig ikke negtes, at den Forhandling, som finder Sted efter §. 78 i Fdn. 15de Mai 1834. mindst qvalificerer sig til offentlig Behandling, thi Hensigten med samme gaaer ikke saa meget ud paa, at Medlemmerne skulle udtale bestemte Meninger, som paa at oplyse hinanden og Sagens Beskaffenhed og berigtige hinandens Jdeer. Naar Forsamlingen saaledes constituerer sig som Committee, forefalde mange Yttringer, der meere ere Resultater af en øiebliklig Anskuelse end af modent Overlæg, og som derfor ikke ere beregnede paa at blive offentligt bekjendtgjorte. Under disse Discussioner vilde derfor mangen bemærkning, der er af Vigtighed, fordi den tjener til at oplyse Sagen, tilbageholdes, fordi den Talende selv erkjender det for tvivlsomt, hvorvidt den i sig selv er rigtig. Fremdeles er det klart, at det maatte staae i Forsamlingens Magt at holde Moderne for lukkede Døre, saa ofte den i Gjenstandens Natur fandt Anledning dertil; ligesom det er en Selvfølge, at Afstemningerne ikke bør være offentlige. Uagtet der sikkerligen Jngen meere end Forsamlingen kan erkjende og paaskjønne den samvittighedsfulde Omhu, hvormed Tidenden om Stændernes Forhandlinger redigeres, og uagtet Committeen maa udtale som sin inderligste Overbeviisning, at der i saa Henseende vises den størst mulige Liberalitet fra Regjeringens Side, idet Jntet unddrages Offentlighed, som væsentligen bidrager til Sagens Oplysning, vilde det dog være ønskeligt, at §. 87 i Fdn. 15de Mai 1834 forandredes. derhen, at de kongelige Lovndkast og Proponenternes Andragender meddeeltes, forinden Forhandlingerne om en Gjenstand vare komne til endeligt Resultat. Herved vilde Nationen faae større Jnteresse for Sagerne, idet den deels blev sat istand til at følge deres Gang, deels fik Leilighed til, saavel ved Hjelp af Pressen, som ved skriftlige og mundtlige Meddelelser til Medlemmerne, at give Oplysninger af Vigtighed. Ogsaa for Forsamlingen selv vilde en saadan Bekjendtgjørelse være ist ønskelig, idet den derved fik Leilighed til nøiere at gjøre sig bekjendt med Sagerne, der nu maae læses og expederes efter nogle faa Exemplarer, som henligge i en Læsestue, hvor man hverken har eller kan have de fornødne Hjelpemidler eller Materialier ved Haanden, som udfordres for grundigt at gjennemtænke stundom meget udførlige og derhos forviklede Sager. Vel indseer Committeen, at Tidenden vilde tabe endeel af dens nu mere overskuelige Form, men den antager Nytten af en saadan Forandring for en saa overveiende Betragtning, at den troer, at Forsamlingen bør indgaae med Andragende derom. Fremdeles vilde det være af Jnteresse for Læserne, naar den Talende altid blev navnligen anført i Tidenden; thi skjøndt det naturligviis er umuligt at optage Alt, hvad der siges, og skjøndt man derfor ikke ved en Anførsel af Navne bliver sat istand til at danne sig noget fuldstændigt Begreb om Debatternes Gang, vilde dog Fremstillingen vinde i Liv, naar Personerne altid bleve navngivne, og dette ikke indskrænkedes til det Tilfælde, at Taleren tilfældigviis stiller et Amendement.