Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-01-10
Angaaende den Svenske Rigsdag meldes, at da Arveprindsen Hertugen af Sydermanland nu er bleven frisk, saa skal Stændernes Takaddresse til Kongen og Prindserne overleveres; dog blev det Tillæg til Addressen, som Baron Stael von Holstein havde foreslaaet, og som Adelen havde antaget igien efter nogle Debatten taget tilbage; thi Statsministeren Grev Engestrøm viiste, at dette Tillæg laae i Strid med Addressens øvrige Jndhold, at man ikke kunde give Kongen Skyld for de Forlegenheder, hvori Staten var kommen; da Disconto væsnet stod under Stænderne og ikke under ham, og han oplyste med mange Exempler hvormeget Hs. Majestæt var kommen flere Provindser til Hielp i deres Nød. Generalmajoren Grev Løvenhielm istemmede denne Yttring, sagde at det vilde være den største Uretfærdighed i dette Stykke at giøre Kongen nogen Bebreidelse, og Regieringens Ødselhed havde blot bestaaet i at understøtte Folket. Obersten Baron Ankersværd svarede derpaa, at det var nødvendigt at giøre opmærksom paa Statens Mangler; thi Erfaringen havde bestandigt lært det, at der kom kun lidet nyttigt ud af Rigsdagene, og som kunde opveie mod de Bekostninger de foraarsage. – J de Franske Deputeredes Kammer lader det til at der vil blive gjort Ministeriet megen Modstand i Henseende til de Lovforslag, som dette har fremlagt; man antager at der gives fire Partier i Kammeret dennegang, først de egentlige Ministerielles, som for det meste bestaae af Personer, som beklæde offentlige Embeder, og som aldeles understøtte Ministeriet i dets Plan, kun efterhaanden og som den indvortes Roelighed befæster sig at lade Folket komme til den frie Nydelse af de Rettigheder, som visse Artikler i Constitutionen, skiænker det, og at man i visse Poster bør give Regieringen ganske frie Raadighed. Det andet Partie er det ministeriet constitutionelle, som vel i det Hele holder med Ministeriet, men dog i visse Ting følger sin eiendommelige Overbeviisning. Der tredie Partie er det reent constitutionelle eller, som det ogsaa kaldes, Jndependenternes, som i alle Deele forlanger at Constitutionen skal følges, deres Partie er taget meget til, og det besidder endeel talentfulde Mænd og gode Talere. Det fierde Partie er vel det mindste, men som dog kan blive farligt ved at forbinde sig med eet af de andre, nemlig de Ultras, dette Partie er det eneste, som er egentlig fiendtlig sindet mod Ministeriet; da dets Attraae gaaer ud paa at blot saadanne Mænd bør staae i Spidsen for Statsbestyrelsen, som slet ikke have havt nogen Andeel i Revolutionen; under Skin af at forsvare Constitutionen have de nu ogsaa begyndt at forbinde sig med de Liberales eller Jndependenternes Partie. Siden den 11te December have de offentlige Debatter begyndt over Forslaget om Trykkefrieheden, og føres med stor Heftighed, de have allerede varet ved til den 22de og have været saa stormende, at Præsidenten her maatte med sin Klokke ringe til Taushed og at flere Medlemmer have forladt Møderne; lidt Stof til Latter er ogsaa faldet for midt under Kampens Hede, da en Hr. Mauriset lod sig paa samme Dag indskrive to Gange, først til at tale til Forsvar for Lovudkastet og siden til at tale imod det; man loe høit derover. Lange Taler og for det meste kun lidet udtømmende og til Bunds gaaende, ere holdte imod Forslaget; de fleste Stemmer synes at være for at Tidsskrifternes og Bøgernes Jndhold burde prøves og paakiendes af Eedsvorne, naar der reiser sig Anklage imod dem. Kongen har nu givet saa meget efter for Oppositionen, at han har indvilget at Artiklen om Tidsskrifterne skal udgaae af Lovforslaget, og at disse blot skulle sættes under Censur til Enden paa Kammernes Møde i 1818 og ikke til 1821, som der stod i Lovforslaget; da imidlertid en speciel Lov skal blive udarbeidet herom. Denne Modification blev efter heftige Debatter antaget med 131 mod 97 Stemmer, og er nu sendt til Parrernes Kammer. Er Kampen med Lovforslaget om Trykkefriheden. bleven saa heftig, saa venter man at det og Concordatet vil finde endnu en stærkere Modstand; den bekiendte Lanjuinais og General Jube have allerede udgivet Skrifter mod det. Angaaende Budget vil Kampen vist ikke heller blive mindre levende, da her skulle bringes 225 Millioner Franker tilveie ved overordentlige Midler, og hvortil Rigets sædvanlige Jndtægter ikke strække. Af Frankerigs overordentlige Udgifter i dette Aar skal der allene betales 140 Millioner Franker i Contribution til de Allierede Magter, og de Allierede Troppers Sold og Underholdning koste desuden Riget næsten 155 Millioner. Franker, naar Frankerige ikke havde denne Udgift, saa vilde Jndtægterne godt slaae til.