Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-05-30
J samme Fundats tillagdes endog Theologerne et besynderligt Opsyn med de juridiske Forelæsninger, fordi nemlig Loven skulde ikke blandes med Evangelium. "Saa ringeagtet og mistænkt, siger Baden (i sin Lovkyndigheds Historie S. 41) var altsaa endnu Lovkyndigheden, saa den under lagdes Theologien, hvis Læreres fra Standen uadskillelige Herskesyge ogsaa forstod, lige til den berømte Thomasius's Discipel Andreas Højers Tid. at holde den i Tvang." I en Note tillægger Baden. Høier selv - som bekjendt – forfulgtes af de danske Theologer for hans Afhandling de nuptiis propinquoruin juro divino non prohibitis." Ved denne Leilighed, og især fordi Højer er denne Afhandlings Gjenstand, fortjener at erindres en i Profess. og Det. Theol. J. Møllers theol. Bibliothek 5te Bind S. 146 o. s. indført mærkværdig Indberetning til Kirke-Jnspections Kollegiet fra Biskop Hersleb, indgiven omtrent 1747 i Begyndelsen af Kong Frederik 5tes Regjering, i hvilken Biskoppen, efterat have yttret sit Mishag med Bluhme, og især med Oprettelsen af et Kirke-Inspections-Collegium, udtrykker sig saaledes: Inventor til dette er sal. Etatsraad Højer, en klog og skarpsindig, derhos meget farlig og entreprenant Mand, som havde meget at sige hos Hs. Exl. Hr. Geheimeraad v. Holstein, hvis Informator han har været. Han var Hr. Bluhmes Fætter og nær Blodsforvandte, og gjorde i alle Tinet med ham. Denne Etatsraad Høier havde desuden et particulairt Had til Biskopperne og de Geistlige, fordi de havde været ham imod for det Skrift de nuptiis propinquorum, og for hans danske Historie, hvor Nationen meente sig at være fornærmet. Denne Etatsraad Høier har opsat Jnstructioner for General-Kirke Inspectionen saa subtilt, derhos saa ample, og indrømmet den saadan pouvoir, at virkeligen alle Geistlige i begge Riger, ne, endog Bisperne, (dem dog Kongens Lov fritager for at dependere af nogen anden end af Kongen), skulde ansees for deres Dependenter og Subalterner, dem de og ofte paa den Maade have tracteret, insulteret, sat til Rette, og fordret at dem Rapporter og Regnskab for deres Forretninger. - Længere hen i samme Indberetning S. 154 findes følgende: "Da Etatsraad Højer døde, faldt Knæbelen af Klokken, og Lamentation blev holdt, at Guds Kirke havde tabt en umistelig Mand. Uagtet man ej ganske tør tilsidesætte en Mands Dom som Herslebs, saa synes det dog, som om han, i denne Indberetning, for meget har ladet sig forlede af privat Had mod Bluhme til at nedsætte en Mand, som forresten næsten alle have været enige i at give det fordeelagtigste Vidnesbyrd, endskjøndt det af det ovenanførte kan være rimeligt, at Høier ved given Leilighed har søgt at hævne sig over den Fortrædelighed, Theologerne havde forvoldet ham i Anledning af hans omtalte Disputats. Til Fordeel for Høier kan vel og hans Slægtskab med Bluhme, og Frygt for at gjøre denne mægtige Præst imod, anføres. Høier var ellers paa den Tid saa overlæsset med Forretninger, at det kan synes rimeligt, at han ikke kunde finde megen Tid tilovers, for at sidde i et Collegium, i hvilket han næppe af egen Tilbøielighed kom, hvorfor maaskee meget tilregnedes Højer, hvori han ingen Deel havde. Højer har om hin Disputats, eller, som han selv kaldte Afhandlingen, Diagram, yttret sig i hans Brev til Fabricius saaledes: "Ligesom den hele Sag henhører under problemata jurisprudentiæ universalis, saa har jeg dog ladet min Pen frit Løb i Formodninger om andre Bipunkter, endskjøndt jeg ikke forlanger at paatvinge Nogen dem, ei heller har tænkt at paastaae dem videre end til en vis Grad af Sandsynlighed; men i Hovedsagen mener jeg at have imodsigelig beviist, at jus naturæ stricte sig dictum ligesaalidt som lex positiva universalis in sensu proprio heri kan disponere noget, men at Grundene i dette Spørgsmaal ene ere at udlede af doctrina honesti eller virtutis, af præceptis christianismi hy potheticis, og af doctrina prudentiæ publicæ & private. Høier har her søgt at retfærdiggjøre de af ham fremsatte, maaskee for den Tidsalder endnu for dristige, Paastande. Afhandlingen gjorde dengang særdeles megen Opsigt og vakte en ivrig Strid, som sees af de i Sums nye Samlinger til den danske Historie 3 B. S. 296 givne Collectanca til en Fortsættelse af Pontoppidans Annal. eccles. Dan. Afhandlingen udkom 1720, da Højer endnu kun var Student. Dog ved at nævne det Theologerne i Fundatsen af 1539 indrømmede Opsyn med de juridiske Forelæsninger, foranledigedes vi til denne Afvigelse, og nu gaae tilbage til bemeldte Fundats. Ved samme blev endnu en Professor Juris anordnet; dog skeete ikke hans Udnævnelse førend i Frederik d. 3dies Tid. De fleste Professorer, som siden ansattes, vare Tydskere, saasom Theophilus 1581 (see Lit. Lex.) og flere, og Klaus Plum var den første Danske, som blev juridisk Professor. Han var det fra 1617 til sin Død 1640. (Lit. Lex.) Omsider i Aaret 165, udnævntes, foruden den da værende Professor Juris Joh. Müller, (udnævnt 1649)