Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1775-12-01
Fortsættelse af No. 47. En Historisk Fortælling. De fortællede ham ogsaa, hvorledes de havde været bekymrede for ham, at den smukke havde været nogle Dage upasselig, og at de næsten havde været i Fortvivlelse med bedrøvelige Tanker, at de maaske skulde aldrig see ham meere. Talio og Albano aflæssede alt det som var paa Kiæren; de lagde nogle Stokfiske og Skibs Tvebakker i blød, og Dagen efter gjorde de et af de beste Maaltider, som de ikke havde gjort i lang Tiid; Albano gav den smukke Kelle to Skjorter, en Sax, og de Sye naale med den Syetraad, som man havde givet ham; han gav ogsaa Skiorter til sin Fader, og beholdt to for sig selv; de bevarede det øvrige af deres Proviant i deres Hvelvinger; Faderen og Sønnen betiente sig af deres Gevæhr til at skyde nogle Fugle, imellertid at Jomfr. Kelle lavede Mad til dem i Kiøkkenet. Saaledes fordreve de Tiden omtrent 5 eller 6 Uger efter hans Tilbagekomst; men Albano som kunde ikke være roelig, thi da han saae, at deres Skoe og Strømper vare gandske opslidte, og at han havde forglemt at begiære saadant af de gavmilde Skibs-Folk, saa foreslog han sin Fader, at reyse bort fra det dette Sted hvor de befandt sig, for at tage deres Boepæl der, hvor han havde fundet disse gode Folk, han føyede til at det var bædre at være der tilstæde, end at være saa langt fra; thi dersom de samme ikke kom der igien, saa kunde der ankomme andre for at redde dem. Hans Fader samtykkede deri, og efterat de havde lavet sig til at foretage denne Reyse, saa underrettede de deres smukke Kelle derom, hun sagde til Albano, at hun vilde heller giøre Reysen med ham og hans Fader, end at see ham reyse bort allene; hun sagde ham endnu gandske enfoldigen, at hun havde været meget bekymret for ham, da han reyste den første Gang bort Albano takkede hende høfligen, imedens han kyssede adskillige Gange hendes smukke Haand; han kunde ikke fra holde sig meere, men da han saae sig allene med hende, bekiendtgjorde han den Kierlighed han havde for hende. Hun anhørte med en stor Agtpaagivenhed hans Kierligheds Forklaring, og efter at han havde holdt op med at tale, saa sagde hun til ham: det er længe siden, at jeg har merket at J havde Kierlighed til mig, og jeg tvivler ikke at den er oprigtig; thi jeg har seet at alle de Møysommeligheder, som J har gjort eder, har ikkun været for at redde mig. herfra; jeg tilstaaer eder ogsaa, at jeg kan ikke andet end elske eder, og at fra det første Øyeblik jeg saae eder, saa fandt jeg nogle Bevægelser af Kierlighed i mit Hierte for eder; men, blev hun ved, jeg beder eder at holde mig min Friehed og Oprigtighed til gode, og at have Medynk med min Svaghed, imedens jeg aabenbarer eder saaledes mit Hiertes Meeninger; jeg veed at J. er en ærlig Mand, og altsaa haaber, jeg, at J vil forlade mig den Daarlighed jeg begaaer, i det jeg tilstaaer eder, at jeg elsker eder ligesaa meget, som J. kan elske mig. Albano gandske indtagen over Talen. og over hans Kiærestes oprigtige Bekiendelse, kastede sig for hendes Fod der af Glæde, kyssede kierligen paa hendes Haand, og sver for hende gandske høyt, at han aldrig havde fundet en større Fornøyelse end denne Gang, da hun havde bekiendtgjort for ham hendes Hiertens Meeninger; de talede endnu nogen Tiid om deres imod hverandre havende Kierlighed, og fore hverandre en ævig Troeskab til, og lagde dertil, at de aldrig vilde skille sig fra hinanden. Talio, som kom igien fra Jagten glædde sig ogsaa, at han saae dem saa fornøyede; de begyndte at tale igien om deres Reyse, og besluttede med hverandre at reyse bort den følgende Dag. Der var en liden Vanskelighed mellem Faderen og Sønnen angaaende den smukke Kelle: Albano vilde at hun skulde sætte sig paa deres Kiære, og han vilde ikke at hans Fader skulde have den Umage at hielpe ham at trække den; men den smukke Kelle forstod deres Trætte og bad dem, at de vilde tillade hende at gaae til Foeds lige som de; de vilde sætte sig derimod, men forgiæves; thi den Smukke sagde til dem: at hun var dem allerede saa megen Tak skyldig for saa mange Godheder, og for saa megen Umage og Omsorg, som de havde begge toe for hende, at det var hende umueligt at see, at de skulde forøge det endnu med at trække hendes Person paa en Kiære; hun takkede dem meget høfligen, og Dagen efter, da So Solen var opgaaet, begyndte de deres Reyse. (Fortsættelse heraf skal følge.)