Corsaren, 1842-12-02
Tanker af Hollard Nielsen. Exonxa! Funtus! Vi have fundet! Er der Nogen, der siger: "Putte mig det Halve"? – Der er Jngen? – Godt, det er meget fornuftigt af dem, der ikke sige det. Vi have altsaa fundet. Vi have fundet en Ting, der ikke har været efterlyst, og der ikke har været savnet. Vi have fundet den, sige vi, og ere saa "retsindige Findere", at vi fremlyse den, uagtet Jngen betaler Findeløn. Men der er endnu Ærlighed til i Verden! Vi have altsaa fundet; men hvad have vi fundet, hvad Betydning har vort Fund? Megen Betydning, i Sandhed; thi det er ikke blot et Fund, det er en Opdagelse, som vi kunne tage Patent paa. Og vi tage dette Patent, "Patent for Corfarens Redaction som eneberettigede Findere af Hollard Nielsens Tanker"; men vi bekjendtgjøre ikke vort Patent tre Gange i Adresseavisen og Berlingske; det behøves ikke. Jngen vil gjøre Indgreb i vort Monopol. Vi vide ikke ret, om vi længere skulle anerkjende Columbus som den store Mand. Han opdagede America, det er sandt; men, havde America ikke virkelig ligget der, havde han aldrig fundet det - er det nogen Kunst at finde det, som kun ligger og venter paa Finderen? Men vi, vi have fundet Hollard Nielsens Tanker - vi skulle blot seet, om Columbus havde fundet dem, om han end havde gjennemseilet de "vaade Veie" i "Dansk Ugeskrift" lige indtil Dato. Endnu engang, vi have fundet dem. (Vi kunne ikke sige det ofte nok, vi ere alt bange for, at man ikke skal troe os). Men vi tilstaae ogsaa, at der var Adskilligt, der ledede os paa Sporet, ligesom Columbus opgav adskillige Data, horfor han saa sikkert troede at kunne finde den nye Verden. Vi hørte nemlig, at der var et Blad, der hed "Dansk Ugeskrift for alle Stænder". – "Et Blad? sagde vi, der maa være Noget i det!" - Vi hørte, at det blev taget under Armene, under Benene, kort under alle Steder, kun ikke under Hovedet. Hovedet var slet ikke nævnt, hvilket var meget besynderligt. "Det bliver taget under Armene", tænkte vi, "saa maa der absolut være Noget i det". Man maa have fundet et stjont Talent. J vor Besparelses-Tidsalder kaster man Jntet bort. Betaler man En for at skrive, saa kan han skrive, saa ere Vengene ikke spildte. Rigtig, vi havde regnet rigtig! Vi fandt, at Hr. Hollard Nielsen var et Coryphæ i vor Literatur. (Vi have længe tvivlet om, til hvad Kjøn Coryphæ hørte; men nu, da Talen er om Hr. Hollard Nielsen, er der ingen Tvivl om, at det maa høre til Intetkjonnet). Vi fandt altsaa, at Hr. Hollard Nielsen var et mageløs stort Coryphæ, og det fandt vi i hans Værker. Hans Værker, spørger Læseren, hvilke ere hans Værker, – Svaret have vi paa rede Haand. Det er hans Blad, hans Ugeskrift, der desværre ikke er saa udbredt, som det fortjente at være, trods det Meget, der er gjort for dets Udbredelse - trods at det har circuleret flere Gange med Adresseavisen, trods at Abonnenterne faae en halv Aargang i Tilgift, naar de subskribere paa et Qvarial, trods at man næsten faaer Maculatur - om Forladelse Papir - for Pengene. Men saaledes er nu Publicum engang, vi maa give Heiberg Ret i hans Mening. Det Skjønne, det Ædle, det Sublime foragter det og skyder tilside, medens det med aabne Arme adopierer det Middelmaadige og Slette. Dog vi ville haabe, at nærværende Artikel skal forskaffe Hr. Hollard Nielsen og hans Blad den Vurdering, begge fortjene, og det, troe vi, kan bedst skee ved at aftrykke flere af hans Tanker - nu kommer det! nu kommer Noget af det, vi have fundet - og man vil da see, om vi ikke med Grund kunne kalde Hr. Hollard Nielsen en klassisk Skribent, samt om ikke den høie Understøttelse, hans Blad nyder, er velanvendt J et politisk Brev fortæller Hr. Holland Nielsen, at han paa en Udflugt til Svendborg kom til at giænke paa denne agtede Communes seneste Valg af en Stænderdeputeret. J denne Anledning bemærker Hr. Nielsen blandt Andet: -- "Svendborgerens umiskjendelige Kjærlighed. til sin Konge, sit Fædreland og sin Arne er en Naturskjønhed, hvis høie Simpelhed rører og forfrisker, men hvis djærve og strax beredvillige Kraft tillige vælker Bekymring for, at den gode Aand i et ubevogtet Øieblik kan vildledes og i sin Vildfarelse begaae Udsvævelser, som de indbilde sig at være store og gode Handlinger." - Det er, som sagt, om Svendborg. -- Civilisationens eller den kundskabsrige Forstands forædlende Jndvirkning paa alle Livsforhold har under den dybe og langvarige Verdensfred vunden i intensiv Styrke. Politiken har den ophøiet til en Videnskab, der har den skjønne Opgave at forhindre de Menneskeheden nedværdigende Krige og skjænke Nationerne Fred med sig selv. Siden Napoleons Fald have de europæiske Jnteresser ofte forviklet sig til gordiske Knuder, som tilsyneladende kun kunde overbugges med Sværdet; men den starpsindige Tanke, Civilisationens seierrige Sværd, udgik fra Cabinetterne og løste lykkeligt alle Problemer." Det er, som sagt, om Svendborg. -- "Det conservative Princip opstaaer paa Erfaringens Basis, men vil ikke gjøre Underværker paa den blotte Speculations slibrige Bane!! Da Mennesteforstandens Dannelie aldrig kan blive fuldendt*), saa kunne dens Værker ei heller blive fuldendte; men den sig udviklende Forstand vaager over sine Værker som en reformatorisk Aand og arbeider stillevirkende paa deres Forbedring, altsom nye Jdeer udspringe og Civilisationens Fylde bliver rigere." - Det er endnu stadig om Svendborg. -- "Det conservative reformatoriske Princip, Civilisationens skjønne Consequents, indskjærper fremfor Alt den Sætning, at Agtelsen for Ret maa holdes hellig. Dersom man i blind radical reformatorisk Jver vedbliver, som altfor ofte hidtil, at overspringe denne Sætning - dersom den bliver gjort upractisk ved en overhaandtagende radical Praxis, da vil Retsbegrebet omsider blive forvirret i den almindelige Bevidsthed, og under Jndividernes almindelige Rethaver vil enten et Verdensanarchi indtræde eller den blotte Tvang svinge sig paa Thronerne. Retsfølelsen har hos flere civiliserede Nationer været paa en farlig Afvei; de have havt en meer eller mindre klar Forestilling herom og derfor ikke tilbageviist den conservative Aand fra Statslegemerne, der under Liberalismens Hetredømme ofte lide af Parorysmer og altid af Feber." - Det er immer om Svendborg. -- "For den Sindsforvirring, som Liberalismens Conseqventser paadrog de saataldte frie Nationer, have de søgt Lægedom i en tilbagevendende Loyalitet, der befæster sig mere og meere. Kun een Stat gjør en Undtagelse herfra nemlig Spanien, men Spanien er endnu en Sphinx og Espartero bevogter med Kaarden i Haanden enhver af dens Bevægelser". - Det er endnu uden Forbarmelse om Svendborg. Vent et Øieblik, nu komme vi til Faaborg. Læser! Du aner endnu ikke, hvad der der kan siges i Anledning af Faaborg. *) De tvivler, Hollard Nielsen, om den menneskelige Forstands Perfectivilitet? – Vi havde dog anseet Dem for mere uegennyttig.