Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1842-01-24
Blandinger. Den Lehmannske Sag. Anledning af Gadenordenerne i Kjøbenhavn siger "Dagen": "Det maa have været meget ubehageligt for Hr. Lehmann selv at have været Vidne til eller erfaret disse tumultuariske Optrin, som hans Retssag har foranlediget, og han vilde vistnok have anvendt, større Opmærksomhed paa sit Forhold paa Falster, hvis han havde abnet eller betænkt, at hans Fremgangsmaade vilde tjene til at fremkalde saadanne Optrin, som de, hvortil Hovedstaden i de sidste Dage har været Vidne, og som han vistnok ikke vil ved de sig at have været Anledning. til. Saadanne ere e af Lovens Overtrædelse; den første kalder andre sig, og Jngen kan forudsee eller indestaae for, ho en første, maaskee i og for sig. ubetydelige Opsættelse. Modstand mod den bestaaende Regjering og Øvrigh. lede; den tilkjendegiver en Ringeagt og Trods. seldende Love, og kan saaledes efterhaanden fu at undergrave al Retssikkerhed. Dette betænke, god Borger; han undskylde ikke Sagen med, at G. en i og for sig ikke er af stor Betydenhed, thi næ kunde der atter blive lagt Lidet og atter Lidet til Sagen tilsidst kunde voxe, os Alle over Hovedet og en længere havde nogensomhelst Agtelse for Lovene eller Frygt for deres Overholdelse. - Ogsaa Berl. Tid, beklager i stærke Udtryk de skete Gadenordene, idet den siger: "Efterat Overrets dommen var faldet den 4 f. M. og paaanket for Høiesteret, bar denne Domstol fremmet Sagen saa hurtigt, at den efter et Forløb af mindre end syv Uger, uagtet Retsferier ere indtrufne i disse, er blevet definitivt paakjendt. Sagen blev procederet mundtlig for aabne Dørre, og den Anklagede forsvarede sig selv med ligesaa stor Klogskab som Kraft og Veltalenhed. Man er saaledes i alle Henseender kommen Hr. Lehmanns Ønsker imøde i Henseende til Sagens Behandling. - Høiesteret har fundet ham skyldig - den Domstol, som er Retfærdighedens faste Haandhævder og hvis Upartiskhed er Landets Stolthed. Man skulde have haabet, at Sagen dermed var endt, saa at Man ligesaavel udenfor Retten vilde have vedligeholdt den tilbørlige Agtelse for Domstolenes Hellighed, som Man i Retssalen selv adled den Opfordring dertil, hvis Vigtighed maatte være indlysende for Enhver, og hvilken endog de Journaler, der sompathisere med Hr. Lehmanns politiske Anskuelser, indstændigt have lagt Publikum paa Hjertet. Dette Haab er desværre, ikke gaaet i Opfyldelse. Skal Rettens Domme saaledes taale en ny Appel eller umoden Meningsyttring af den blandede Hob, da vakle Retfærdighedens Grundpiller i Landet, og slig Anmasselse kan udarte i en saadan Grad, hvis Følger ere uberegnelige. Vi tale her om Principet, ikke om den Enkelte. At de, som dele Lehmanns Anskuelser, kunne være tilbøielige til at vise ham Deeltagelse, det finde vi rimeligt og tilgiveligt. Men det burde da skee paa en Maade, som holdt sig fjern fra al offentlig Uorden og fra enhver Fremgangsmaade, hvorved den af Høiesteret fældede Dom nægtes den tilbørlige Agtelse. Det stod jo til Enhver, endog til dem, som ikke personligen kjendte Hr. Lehmann, at henvende sig privat til ham med deres Deeltagelse - og han vilde da kunne have glædet sig derover, medens det, der nu er skeet, ingenlunde kan være ham behageligt. Men enhver Sammenstimlen for at vove, i samlet Hob, hvad Man enkeltviis ikke tør gjøre, at forstyrre Medborgeres Roe ved natlig Skrigen, dette er kun Pøbelfærd, og maa vente at betragtes og behandles som Pebelfærd.