Viborger Samler, 1828-09-04
Udenlandsk. Følgende er Grev Guilleminots Svar paa den ham fra Reis-Effendi tilsendte Indbydelse at vende tilbage til Constantinopel: Jeg iler med at tilmelde Deres Excellence Modtagelsen af den Skrivelse, hvori De i den høie Ports Navn bevidner mig det Ønske, ufortøvet at see os. nemlig den engelske Gesandt og mig, at vende tilbagetil Constantinopel, og paa en venskabelig Maade at bringe de Anliggender i Orden, med hvilke Porten, og vi vare beskjætigede før vor Afgang fra Hovedstaden. Jeg kunde nøies med at svare Deres Excellence, at, da Keiseren, min durchlauchtige Herre, fuldkommen har billiget hiin Afreise, og har fældet samme Dom som vi over de Grunde, som desværre gjøre den nødvendig, saa kan jeg ikke følge deres Jndbydelse uden i Forveien at have erholdt udtrykkelig befaling dertil af hans keiserlige Majestæt, Dette Svar vilde imidlertid være utilstrækkeligt, og jeg vilde ikke opfylde de Pligter, som Venskab paalægger mig, hvis jeg ikke tilføiede, at efter min Overbeviisning vil mit Hofs Værdighed ingensinde tillade Samme at udstæde til nug en saadan befaling, saalænge den ophøiede Port ikke har indvilliget i de Forslag, som Englands Ambassadeur, Ruslands Co sandt og jeg have forelagt Samme i Constantinopel, Jeg maae ogsaa tilføie, at det Forbund, i hvis Nav hine Forslag bleve gjorte, endnu bestaaer i sin fuld Styrke, at det er uopløseligt, at den af Rusland formedelst Ankeposter, som angaaer dette Rige per 1) Padischab " hvilken Titel de christne Magter Gesandter hos den ottomanniske Port i de nyerTider have tillagt deres Souperainer. sonlig, begyndte Krig ikke have svækket Forbundets Baand, og at de tre Repræsentanter, denne Krig uagtet, ere, hvis jeg er rigtigt underrettet om deres durchlauchtige Monarchers Meninger, endnu ligefuldt beredte til at underhandle med Divanet om Grækenlands Pacification paa den bekjendte Grundvold, saasnart Divanet har forkyndt dem, at det antager benævnte Grundvold for Underhandlingerne. - Der bliver mig nu Jntet tilovers, Deres Excellence, uden endnu engang at gjøre Regning paa den ophøiede Ports Klogskab, og en rigtigere Vurdering fra dens Side af det ottomanniske Riges Fordeel. Divaner vilde gjerne blive ved at bære paa en Byrde, som tilsidst maae knuse det. Dets Redning er en Gienstand, for de europæiske Magters oprigtige Ønsker; men Realisationen af disse Ønsker kommer ikke meere an paa dem; den er ganske og aldeles afhængig af Porten selv. Hans Høiheds Regjering overlægge derfor endeligen sin Politiks nye og store Vildfarelser; den aabne Øinene for Klogskabs Fordringer; og naar reent Venskabs Raad, naar den sørgeligste Erfarings Advarsler, ikke ere tilstrækkelige til dens Overbeviisning, saa forske den i Folkets Stemning efter Rettesnøren for dens Pligter og efter den Vei, som den har at følge; dette vil være et sikkert Middel til ikke længere at bedrage sig selv. Jeg vil derfor ikke, Deres Ercellence, opholde mig længere ved det skrækkelige Malerie af Riget, dets Trang til Fred og dets Slappelse, som fordrer Freden, og giør Tilværelsen af denne Trang haandgribelig endogsaa for den Blindeste. Jeg veed at De ikke vilde indrømme mig dette, og dog kan jeg ikke drage i Tvivl, at De jo tænker derom ligesom jeg. Jeg vil i det mindste troe dette, for dog ikke ganske endnu at maatte opgive det trøstende Haab om, at den høie Port snart vil vende tilbage til sundere Forestilling om dens Tilstand, og om den eneste Udvei, der endnu er i Stand til at give dens Vældes saa stærkt rystede Bygning Fasthed. Jeg har den Ære at fornye Forsikkringerne om min høie Agtelse for Deres Excellence.