Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-06-23
Fædrelandet. Blandinger. Odense. true med en almindelig Undergang. Af de 800 Jndbyggere i Thorshavn vare omtrent de 700 paa een Tid angrebne; de Eneste, der ere blevne forskaanede, ere de gamle Folk, der levede under Mæslingerne i 1781, foruden nogle Enkelte, der i Danmark have gjennemgaaet, dem. J denne ynkelige Tilstand maa Man derfor i høi Grad savne den nødvendige Pleie; Datteren bliver kastet paa Leiet, imedens hun med Omhyggelighed søger at pleie Moderen; Moderen river sig ud af Sengen for at vederqvæge sine klagende Børn, men maa snart bukke under for et langt farligere Tilbagefald; Faderen maa stundom med den øiensynligste Fare for sit Liv styrte udfor at kalde Lægen til Hjælp; men de to eneste Læger blive fra alle Kanter bestormede med en saadan Voldsomhed, at de neppe vide, hvor de skulle henvende sig. Øvrigheden søger rigtignok at afhjælpe denne ulykkelige hjælpeløse Tilstand ved at uddele tillavet Mad til den fattigere Klasse og for Fattigkassens Regning anvise dem Gryn og andre Forfriskningsmidler fra Handelen; men den skrækkelige Elendighed kan kun for en Deel formildes ved denne priisværdige Forholdsregel. En førgelig Stilhed hersker overalt, og de uhyggelige Omgivelser bringe Enhver til at gyse. Man seer neppe et Menneske paa Gaden, og de allevegne tilsluttede Vinduesskodder vidne om den Elendighed, der er i enhver Familie. Kun 3 Handelsbetjente ere nogenledes istand til at vedligeholde Handelen. Alt Arbeide hviler. Thorshavn, der ellers kan bemande 16 Ottemandsfarere, er i denne Tid ikke istand til at bemande 1, og Man maa med dyb Bekymring see, at den Tid henrinder, da Tørven skal tilberedes, uden at Man er istand, til at foretage det mindste Skridt til Tilveiebringelsen, af denne saa høist nødvendige Artikel. J dette Øieblik er der Grindebud, men dette Budskab, der ellers pleier at bringe Liv i vore Færinger, formaaer ikke at afbryde den sørgelige Taushed; Jngen herfra Byen er istand til at tage Deel i den forestaaende Fangst. 30 Mennesker ere bortrykkede paa Strømøen foruden en stor Deel Børn; heri Byen ligge 8 Liig paa Baaren idag og Mange kæmpe i dette Øieblik med Døden. Det er ikke alene Thorshavn denne sørgelige Skjæbne er overgaaet; ogsaa paa Landet udbredes Mæslingerne efterhaanden mere og meere; og disse stakkels Menneskeer forestaaer der vistnok en langt skrækkeligere Skjæbne. Her findes nemlig næsten slet Jngen, der i Danmark har gjennemgaaet Sygdommen; de to Læger, der neppe i Thors havn kunne yde tilstrækkelig Hjælp, kunne naturligviis langt mindre udstrække deres Virksomhed til de mange langt fra hinanden liggende Øer og smaa Bøigdelange, ei at tale om, at der netop paa Landet gives saa uhyre mange Forretninger, der aldeles ikke taale nogen Opsættelse. Saaledes have Køerne paa et Sted i et heelt Dogn maattet henstaae umalkede; paa et andet Sted, ere de vel med Nød og neppe blevne malkede, men have forresten i hele 8 Dage maattet savne al Pleie; i et tredie temmelig stort Bøigdelang ere 2 Piger de eneste, der ere istand til at besørge Køernes Malkning og lignende Forretninger. Den Tid er nu netop forhaanden, da Ulden skal afplukkes Faarene; men Man er ikke istand, til at gaae i Marken, og Man maa derfor med Bekom ring see, hvorledes denne herlige Skat gaaer tilspilde; thi saafremt Ulden ikke afplukkes til bestemt Tid, falder den af sig selv af, adspredes og nedtrædes. Vi have derfor maaskee kun seet Begyndelsen til en endnu voxende Ulykke, og alligevel forekommer det mig, at Elendigheden allerede har været skrækkelig. Al Produktion vil vist standse og Landet blive sat meget tilbage, "Fædrelandet" vil ikke anerkjende den sidste Trykkefrihedsplakat som en "Lempelse, men anseer den for kun at legalisere de bestaaende Ulemper og at vise os Regjeringens Hensigt som førende os Censuren nærmere. Vi maae tilstaae, at vi ikke begribe, hvorledes "Fædrel." har kunne læse dette Jndhold og denne Tendents ud af Plakaten; det maa i politisk Tungsind have seet igjennem en mørk Brille; thi indeholder Plakaten end ikke heelt igjennem "Lempelser" i Anordningerne om Trykkefriheden, saa bringer den dog Lempelser i Tilstandene, hæver det Jllegale i den Maade, der hidtil er brugt imod den uprivilegerede Presse ved politiske Meddelelsers Optagelse og betegner sig desuden jo i det Hele kun som interimistisk lempende Foranstaltning indtil det nye Lovudkast er prøvet af Stænderne. J dette Udkast foreslaaes jo en Ophævelse af den privilegerede Presses unaturlige og, af et lige saa unaturligt Censur tryk ledsagede, Monopol paa politiske Meddelelser, og det kan jo ikke feile, at Stænderforsamlingen ogsaa paa det Varmeste vil tilraade Frigivelsen af det politiske Stof uden ved Cautioner eller exorbitante Straffebestemmelser at paalægge Pressen ny Lænke. Jmidlertid hæver Plakaten den Anvendelse af Censur, Cancelliet har udøvet imod den uprivilegerede Presse ved at undertrykke Blade for politisk Jndhold uden Dom for nogen begaaet Brøde. Jdet Kongen stadfæster den jydske Stænderforsamlings Klage over denne Fremfærd ved at standse den for Fremtiden, har jo virkelig heri det liberale Element i Stænderne - saa meget og saa forgiæves end Collegialtidendens, Udgiver i sin Jndledning til Plakaten søger at vride sig ud herfra og at støtte sig endnu paa de med særlig Forkjærlighed fremhævede Vota i Roeskildes Stændersal for Cancelliets Fremgangsmaade - ligesom selve Pressen vundet Anerkjendelse hos Kongen. At der, saalænge Forbudet endnu bestaaer, maa, naar Paadømmelsen overlades til Domstolen, sættes Mulkt straffe for Overtrædelsen, er jo dog kun en juridisk Selvfølge. Ligesom 81 altsaa hæver en paaklaget Censur tilstand i en vis Retning, saaledes agtes jo ogsaa den de privilegerede Blade paahvilende Censur ophævet ved Lovudkastet. 8 2 indeholder vel i sig selv en ubetydelig Lempelse, men som dog tyder paa den større Tilbøielighed til ganske at hæve Gjennemsynet, hvorpaa udentvivl af Stænderne særdeles vil blive andraget, og altsaa lade ogsaa den foreløbige Censur, som heri er indeholdt, ophøre. 8 3 giver vel i den Maade, hvorpaa den er affattet, meget at udsætte, men ligesom den dog i Virkeligheden ingenlunde kan siges at føre Censuren nærmere, end Forfatteren selv vil, saaledes indeholder den dog ogsaa en aabenbar Admonitio til Cancelliet om just ikke at understøtte alle lethaandede Politi=Beslaglæggelser, men kun, hvor justitiel Tiltale efter det Beslaglagtes Beskaffenhed, ansees uundgaaeligt nødvendigt, at foretage denne, overladende til Forfatteren selv, om han selv i alle Tilfælde gjør Fordring paa denne. Den omhandlede Plakat indeholder vel i det hele ingen sikker, Bassis for en Trykkefrihedslovgivning, men den er jo heller ikke noget egentligt Lovgivningsstykke, og som interimistisk Forløber er det virkelig umiskjendeligt, at den handler og tenderer i en velvillig og liberal Aand, der ikke, efter vor Mening, fortjener at tydes som den, der vil lade Censurens Lænke rasle. Den er desuden den anden kongelige Tilkjendegivelse i den senere Tid, der, hvor elastisk Man end maatte tyde dem, viser aabenbart, at Regjeringen fra sit høieste Standpunkt føler sig gjennemtrængt af en liberalere Aand end det Collegium, der i sin Jndflydelse paa dens Handlinger staaer den nær meest og ellers betragtedes for umiddelbart at repræsentere dens Anskuelser: en Adskillelse, der er saa skarpt fremtrædende - omtrent siden den Tid Bang blev Stænder=Commissarius -, at den i et constitutionelt Land vistnok vilde have havt et Ministerskifte til umiddelbar Følge. Hvad der nu videre, til Gjennemførelse af Principet, vil skee, maa Tiden vise; men hvor den allerede bringer gode Tegn, som aande et friere Sind og en aaben Velvillie, der bør det vistnok mindre at knurre end at takke. (Aalb. A.)"Det fortælles nu - siger "Fædrelandet – at Spørgsmaalet om, hvem Frederiksværk med Gods skal tilhøre, enten Staten eller Hertugen af Glücksburg, som Svigersøn af og Arving efter Frederik den Sjette, skal henvises til Afgjørelse ved Domstolene. Uagtet det ikke forekommer os tvivlsomt, hvorledes det maa besvares, fordi det kommer en Urimelighed ligt, at en souverain Konge, for hvem der mellem Chatolkasse og Finantskasse, privat Udgift og Statsudgift, kun har bestaaet en Navne, men ikke en Begrebsforskjel, skulde kunne eie privat Formue og have private Arvinger, og fordi selv om En og Andens Skrupler ikke skulde beroliges ved dette Raisonnement, Bestyrelsen af Frederiksværk i Frederik den Sjettes levende Live har været saaledes indfiltret i Statsbestyrelsen, og saa mange Offre vitterligen ere bragte dette Establissement fra det Offentliges Side, at det nu maa være umuligt at gjøre Alt op, saaledes at Staten ikke bliver skadelidende; og uagtet vi fremdeles ikke kunne troe, at nogen Privatmand virkelig kan staae sig ved at overtage Frederiksværk med omtrent 700,000 Rbd. Gjæld, hvortil Man anslaaer dets directe og opgjørlige Skyld til Statskassen, naar de Begunstigelser, som Værket hidtil har nydt, til Skade for den private Jndustri, ophøre, og Gjælden skal forrentes og afdrages, – saa kan Man dog naturligviis i og for sig ikke have Noget imod, at Staten, naar en Privatmand troer at have en Ret ligeoverfor dens, overlader Afgjørelsen til Domstolene. Men det bør ikke oversees, at den lange Udsættelse af Frederiksværks endelige Skjæbne, som nu næsten har varet 7 Aar, og som ved en Proces upaatvivlelig endnu vil forøges med et Par Aar, medfører mange og store Ulemper baade for Værket og Godset, og middelbart eller umiddelbart er en ikke ringe Forurettelse mod mange Personer, hvis Vee og Vel i den ene eller anden Henseende er forbundet dermed. Blandt de Ulemper, som selve Værket lider ved saalænge at befinde sig i en interimistisk Tilstand, ville vi anføre, at der trænges baade til et Havneanlæg og til en Kirke, at det første, som ikke vil være meget kostbart, maa ansees som en nødvendig Betingelse for Værkets Fremgang og Flekkens Opkomst, og at den sidste visselig maa savnes af Mange blandt en Befolkning af henved 1000 Sjæle; men for Jntet af begge har Man kunne udvirke nogen Resolution, end sige da nogen Understøttelse, alt under Paaberaabelse af, at det Heles Skjæbne først maa afgjøres. Endnu værre er det, at en moralsk Slappelse har maattet indsnige sig saavel i den høiere som lavere Bestyrelse, som en vel næsten uundgaaelig Følge af den lange Uvished, og at hiin igjen har ledet til at benytte denne som et reent Paaskud til at unddrage Godsets Beboere nogle af de dem som Statsborgere tilkommende Goder og Rettigheder, til at undlade at efterkomme Kongens Love og Anordninger. Det klinger næsten som et Eventyr, og dog er det Faktum, at den Dag idag er Landkommunalanordningen af 13 August 1841 endnu ikke sat i Udøvelse paa Frederiksværk Gods; der er ingen Sogneforstanderskaber, ingen Forhandlinger om Fattig, Skole= og Veivæsen, ingen selvstændig Deeltagelse i noget af de communale Anliggender; Godsforvalteren er endnu den egenraadige Afgjører af alle disse.