Aalborg Stiftstidende, 1846-06-02
Til Asylet i Odense ere følgende Gaver skjænkede siden Nytaar, fra Hr. Bogtrykker M. C. Hempel 25 Rbd. til Forøgelse af Cancelliraad Hempels Legat, fra Directionen for Sparekassen 40 Rbd. af Laanefondets Overskud til "Caroline Amaliaskolens Haandgierningsskole, fra Directionen for Communefondet 40 Rbd., foruden 10 Rbd. til Lære moderen. Ved 1ste Mai gik 16 Drenge og 8 Piger over til Almueskolen; ved den Prøve, som forud aflagdes af dem, viste de meget god Fremgang. Antallet af Asylbørnene er 119. Jndtægten i 1845 har været 1162 Rbd. 10 1/2 s. og Udgifterne 856 Rbd. 46 s., Beholdningen er altsaa 295 Rbd. 60 s. Eft. Hemp. Av.) Egebæksvangfesten den 28de Mai begunstigedes af det derligste Veir, og Tilløbet af Besøgende fra Omegnen, ja selv fra længere bortliggende Egne, var rimeligviis større, end nogensinde for. Festen aabnedes som sædvanligt med et Middagsmaaltid, hvori et betydeligt Antal Medborgere, deeltoge. Hr. Skibsclarerer Kirck førte Ordet, som Formand, og efterat have indledt Høitideligheden med nogle saa passende Ord, udbragtes ved Bordet efter hinanden følgende Toaster; For Danmark, at det altid maatte bestaae med Lykke og Held (Kirck), for den 28de Mai (Cand. Kiær, for Kongen, med det Ønske, at Folkets Kjærlighed altid maatte være hans Belønning, ligesom hans Opgave og Prydelse (Cand. Lassen, for Kronprindsen Kiær), for Scandinavien (Hr. Kbd. Nathanson fra Helsingør), for Journalisterne (Kammerraad Rasmussen, for Udvidelse af Valgloven, med det energisk udtalte Ønske, at enhver virksom Medborger maatte blive lige berettiget saavel til at vælge Deputerede, som selv til at blive valgt. (Journalist Grune), for Lehmann, Poulsen og Helweg Hr. Thune, under lydelige Bifaldsyttringer, for en kraftig Folkevillie (Kæmner Krog) for Bondestandens Dannelse (Lassen for de svenske Brødre Nathanson, for den danske Søetat og dens ved Festen værende Repræsentant Capitain Prosilius (Hr. Kall samt for 28 Mai-Selskabets Bestyrelse (Proprietair Neergaard). Efterat Maaltidet var forbi, vandrede Gjæsterne med et Musikcorps i Spidsen ud i den af Mennesker i Tusindtal opfyldte Skov og forsamlede sig atter om den saakaldte Haabets Steen." Følgende Sang blev her afsjungen til Melodien: "Vintren rasat a.: Vintren hærjer meer ei vore Skove, Venligt smiler Blomstens fulde Knop; Frigjort ruller Øresundets Vove, Fuglen sjunger høit i Bøgens Top. Herthas Dale prange friske grønne; Freia sine Gaver deeler udJ den fri Natur, den nyskabt skjønne, Vaaren kalder os med Almagtsbud. Ja, vi komme, under Skovens Kroner, Dig vi hilse, evig unge Vaar, Her ved Haabets Steen med Sangens Toner, Som vi hilsed Dig i svundne Aar. Dobbelt er den Fest, som her vi feire, Sjette Frederik bød, og Mørket svandt: Lysets Magt i Danmark monne seire, Frihed og Oplysning Seier vandt Folket jubled Danmarks Vaar nu kommer; Gylden Frihed man i Aanden seer; Dog, fordi man ei endnu fik Sommer, Mangen Haabets Fest ei feires meer. Daarer, som saa hurtigt Modet tabte. Naar var Taalmods Magt saa svag i Nord? Tid, Udholdenhed og Villie skabte Ofte større Værker paa vor Jord. Vaaren selv jo Sommeren forsætter, Naar den svinder hen i Tidens Flugt; Blandt det Grønne Blomsterne den fletter; Alle blive dog ei uden Frugt. Bedre dog, saalænge Vaar vi have, Sommeren med Lyst imødesee, End at evig Vinter mon begrave Haabets Blomster under kolde Snee. Lad vor Sang derfor mod Skyen lyde, Prise Vaaren, prise Danmarks Mai. Skjønt vi Sømrens Glæder end ei nyde, Haabet i vort Bryst forsager ei. Lad fra Haabets Steen ei Mismods Stemme Svække Kraften, som i Folket boer, Aldrig vi paa denne Dag bør glemme: Haabet skaber Himlen os paa Jord. Herefter stod Cand. Lassen op paa Stenen og talte til den forsamlede Mængde. Ogsaa Journalist Goldschmidt og Dr. Sturzenbecker yttrede nogle Ord fra Stenen. Hermed var denne Deel af Festen forbi, og dens andet Afsnit tog nu sin Begyndelse. Den store Festsal var inden faa Øieblikke indtaget af dandsende Par, og en munter Musik tonede siden utrætteligt herfra indtil Morgenstunden. Henimod Kl. 10 afbrændtes ude i Vangen et net Fyrværkeri, og spadserende Grupper opfyldte Skoven og dens smukke Avenner den hele Nat igjennem. En mere malerisk Vue turde ikke saa let kunne findes, som den af og fra det festlige Egebeksvang denne Gang, i den skjønne Aftenbelysning, med det blikstille Sund derudenfor, og den svenske Kyst fortonende sig med næsten italiensk varme Farver, (Fædrel.) Jfølge "Berl. Tid." talte Cand. Goldschmidt kun nødtvungen, eftersom han var opfordret dertil, og sagde, at han ikke havde Noget at tale om, at der nu i sex, syv Aar var talt Nok i Danmark, og at man maatte vente, indtil der kom en Handling, hvorom det var værdt at tale.