Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-12-31
Det var af religiense Fordomme, at Tycho Brahe *) ikke vilde antage Copernikus's Sy*) Prof. Meiners anfører angaaende Tycho Brahe følgende: "J den sidste Halvdeel af det sextende Aarhundrede levede ingen, som de mathematiske Videnskaber skylde saa meget som Tycho Brahe, men desuagtet troede denne store Befordrer af den sande Astronomie ligesaafuldt paa Stjernernes Jndflydelse paa de menneskelige Anliggender, som den vankundigste Stjernetyder. Da Tycho var overbeviist om, at Stiernetyderne hidtil vare gaae de ud fra falske Forudsætninger, saa foresatte han sig, at udlede Astrologien fra sande Grundsætninger. Efter Alchymien, eller, som han selv kaldte den, den jordiske Astronomie, lagde stem, hvor tydelig han end indsaae Rigtigheden af hans Grunde. De største Mænd have gjort sig skyldige i de største Modsigelser, blot for at forsvare en ved Vanen og den første Underviisning indgroet Fordom. Saavel Spartanerne som Perserne have følt og indseet alt dette, og derfor gjort Børneopdragelsen til een af Statens vigtigste Bestyrelsesgrene. Hos os har man i den nyere Tid gjort meget for at forbedre Opdragelsesvæsenet. Man har især fulgt de Tydskes pædagogiske Reformatorers Grundsætninger. Man har begyndt at bøde paa den gamle forfaldne Bygnings Mang han sig med ikke mindre Jver, end efter den himmelske, og paastod at Cabala og Magie indeholdt vigtige og skjulte Ting, naar de bleve udøvede uden Afguderie. Tycho havde et afsindigt Menneske i Huset hos sig, navnlig Lex, hvis prophetiske Yttringer han troede ligesaafuldt som Himmellegemernes Udsagn; han var desuden meget opmærksom paa andre Forvarsler. Naar han gik ud og underveis mødte en Kjerling, eller paa sin Reise stødte paa en Hare, saa vendte han strax om igjen, fordi han frygtede, at der skulde møde ham en Ulykke." ler, gjort Underviisningsmaaden fatteligere, og bragt mere Plan og Orden i det Hele. Forældre have lært at indsee, at den bedste Arvelod, de kunne efterlade deres Børn, ere nyttige Kundskaber, en Skat, som ingen Skjebne kan berøve dem. De have lært at indsee, at man ligesaavel bør sørge for at dyrke sine Børns Forstand, som for at dyrke sin Hauge og sin Ager, For at sige alt med faa Ord:man har oprettet Opdragelsesinstituter, og paa det kraftigste understøttet deres Stiftere. Men denne Justitutunderviisning forener med store Fortrin store Mangler. At endog uformuende Folk kunne for en temmelig billig Betaling faae deres Børn her underviste i mange nyttige Ting; at Børnene ved den her herskende Kappelyst kunne lære meget mere her end ved privat Underviisning; at de tidligen her have Leilighed til at samle Mennekundskab, ere væsentlige Fortrin; men at Opdragelsesvæsenet i mangt et Jnstitut drives fabrikmæssig, er en ikke mindre væsentlig Mangel. Det er umueligt, at det almindelige Antal Lærere i et Jnstitut, hvor der findes Hundrede, to Hundrede, ja endog flere Børn, kan anvende den tilbørlige Flid, og oversee det Hele. Cæsarer, som kunne dictere tolv Breve paa eengang, ere Natursjeldenheder, som man ikke bør søge blandt Jnstitutlærere. Dertil kommer endnu, at Børnene skulle lære for meget paa eengang. Den, der har et slovt Hoved, lærer aldeles intet, og den, der har en opvakt Forstand, lærer nogle Brokker af hver Ting, som i en modnere Alder enten ganske glemmes, eller forvandles til et forvirret Chaos. Mangt et saadant Subject bliver da sit hele Liv igjennem ikke andet end et unyttigt Medlem af Staten. Fordums Dages Skolepedanterie har saaledes maattet vige for en anden Yderlighed. Men naar man skal vælge imellem to skadelige Ting, saa er det dog altid bedre, at lære af en pedantisk Skolelærer nogle faa Ting grundig, end, saaledes som i vore Dage, at faae Skallen af alting og Kjærnen af intet. Uagtet vi, i det mindste i Hovedstaden, have adskillige ret gode Jnstituter, saa lader der sig i det Hele betragtet dog indvende meget mod de Menneskers Capacitet, der baade her og i Provindserne oprette saadanne Opdragelsesanstalter, og mod de Læreres Duelighed, som antages til Elevernes Underviisning. Naar alle andre Næringsveie slaae feil, og naar et Menneske af Mangel paa Forstand og Kundskaber er udygtig til enhver anden Ting, saa er et Opdragelsesinstitut ikke sjelden det sidste Fag, han vælger. Han betragter Ungdommens Underviisning og Dannelse - det værdigste og vigtigste Kald, jeg kjender – som en Speculationshandel; han opretter en Opdragelsesfabrik, hvor det kun kommer an paa at levere ret mange Fabricata, for at kunne vinde desmere, han lønner Lærerne som Haandværkssvende, og antager raae og vankundige Knøse til at undervise de Børn, man har betroet, ham. Den store Hob indseer ikke hans Bedragerier; han hænger et skrydende Skilt ud, som lokker mange; man stimler til med sine Børn, og lader sig uden Betænkning tage ved Næsen. Hvor er den Franske Friseur, som ikke troer sig dygtig til at være Fransk Sproglærer i et Jnstitut? Hvor er den Student, der med Nød og Neppe har faaet første eller anden Examen, som ikke troer sig istand til at give Underviisning i alle academiske Videnskaber, og, naar han har læst nogle Tydske Romaner, tillige at undervise i Tydsk. - Hvor faa ere ikke de Jnstitutforstandere, der bryde sig om eller formaae at prøve saadanne Læreres Duelighed? Godt Kjøb fordrer man, og naar man faaer det, er man fornøiet.