Ribe Stifts Adresseaviser, 1843-01-27
Østerrig har befalet et langt Strøg langs med den tyrkiske Grændse at holde Vagt Nat og Dag, for at ikke med Varer og Reisende Pesten skal indføres i Riget. Men for denne Tjeneste har Staten fritaget dette Strøg for alle ordinære Skatter. Den danske Regjering har befalet Beboerne indtil 3 Miles Afstand fra Havet at gjøre Hover til Sandflugtens Dæmpning, men end ikke i den nye Matrikel finde vi, at man har forundt disse Beboere mindste Nedsættelse i Hartkornet, der ikke var betinget ved deres Jorders Bonitet, ligesaalidet som der paa anden Maade er tilstaaet dem nogetsomhelst Vederlag for Klitarbeidet. Det Trykkende i disse Forhold føles meget levende af de vedkommende Beboere. Derfor indkomme saa mange Andragender til de jydske Stænder om Forandring og Lettelse i disse Byrder. Det er herved blevet oplyst, at Hoveriet i Klitterne, lavt anslaaet, kan løbe op til en Pengeværd af 6 Rbd. for hver Tønde Hartkorn. Den Kongelige Kommissarius har rigtignok meent, at herved næppe lod sig Noget gjøre, og henviste til, at, efterdi det var en gammel Byrde, der paa hvilede bestemte Eiendomme, havde man vist ved Kjøb og Salg taget tilbørligt Hensyn dertil. Men er det ikke sørgeligt, at Staten ved en saadan Byrd nedsætter en saa stor Mængde Eiendomme langt under den Værdi, de ellers vilde have Jndsenderen, der kjender Egnen og Forholdene meget nøie, er rigtignok enig med Regjeringen og mange Stænderdeputerede i, at Klitarbeidet ikke egner sig til at bortakkorderes, men at det maa udføres af dem, der boe i Nærheden, og til hvis Gavn det nærmest sigter. Naar Klitarbeidet saaledes indskrænkedes til de egentlige Klitsogne, vilde det kunne ydes med den mindste Arbeidskraft. Men derved vilde det tillige blive en aldeles utaalelig Byrde for disse Sogne, naar der ikke ydedes dem noget Vederlag for Arbeidet. De forskjellige Fordringer synes derfor ikke paa anden Maade at kunne forenes end derved, at det Offentlige betaler disse Sognes Beboere det Arbeide, de udføre til Sand flugtens Dæmpning, Klitternes Beplantning og Vedligeholdelse. Udgifterne hertil maatte afholdes af Statskassen, og siden, hvis Finantserne ikke kunde taale denne Udgift, fordeles paa hele den Landstrækning, som nyder godt af Klitarbeidet; og kun i det Tilfælde, at Arbeidet udelukkende skete til Bedste for et enkelt Sogn, kunde det med Billighed paalægges Sognets Beboere med egne Kræfter at bære denne Byrde. En saadan Forandring vilde ganske være i Overeensstemmelse med de Grundsætninger, man i den nyeste Tid har fulgt ved flere lignende Forhold, navnligen ved den nylig stedfundne Forandring med Ydelsen af Veiarbeidet, og, som vi vide, er denne Grundsætning ogsaa kommen til Anvendelse ved Klitarbeidet paa et enkelt Sted, nemlig ved Agger. Saaledes, som det nu er, kan det ikke blive uden til stor Skadefor hele Vesteregnens Landbovæsen. Hvor megen Tid tabes ikke for Folkene, og hvor megen Slid paa Heste og Vogn anvendes ikke til Unytte, naar man skal kjøre to til tre Mile til Arbeidsstedet, Alt Hoveri er fordærveligt og demoraliserende, men desto mere, i jo længere Afstand fra Stedet det skal ydes. Det er tidt nok sagt, at Landets sikkreste Velstandskilde flyder af dets Agerdyrkning, men vi træffe endnu paa saare Meget i vore Landboforhold, som synes at vise, at denne Sandhed endnu ikke er kommen til almindelig Erkjendelse. Vi ville nu først nærmere dvæle ved Kyststrækningen af Vendsyssel fra Skagen til Hanveile og Bulbjerg. Den jydske Stænderforsamling for 1810 petitionerede om Anlæggelsen af en Havn i Tannisbugt ved Hirtshals. Vandet er her lige under Kysten dybt nok for de største Orlogskibe, og en Havn vilde her være til uberegnelig Fordeel for Skibsfarten. Regjeringen gik ogsaa strax velvilligen ind paa Sagen, og lod Forholdene paa Stedet undersøge af indsigtsfulde Mænd, men det viste sig ved denne Undersøgelse, at Havnen vilde være udsat for saa umiddelbare og hæftige Angreb at Vesterhavet, der her netop ved Døden bryder sig med en frygtelig Voldsomhed, at Anlægget næppe vilde holde sig længe. Derimod ville vi haabe, at disse Undersøgelser have paaviist Øn keligheden af et Fyrs Anlæg paa HirtshalOdde. Der er endnu for lang Afstand imellem Fyret paa Hanstholmen og Skagens Fyr. Da et Par Havne, om og kun mindre, vilde være til stor Fordeel for det i saa mange Henseender temmelig forsømte Vendsyssel, især ved de nu indtraadte Forhold i England, saa ville vi paavise de Steder, hvor det ved nærmere Undersøgelse maaskee kunde vise sig, at Havne for mindre Fartøier vare iværksættelige. Allerede Brink-Seidelig har, hvis jeg ikke feiler, i sin Beskrivelse af Hjørring Amt paaviist Mundingen af den temmelig store Uggerby=Aa som et passende Sted for et mindre Havneanlæg. Aaens betydelige Vandmasse vilde meget forhindre Tilfandingen, og ved at anlægge Havnen et lille Stykke indeAarn vilde den unddrages Havets umiddelbare Paavirkning. Det synes virkelig, som om Naturen her byder Kunsten til venlig Haand. Paa samme Tid, som Havnen anlagdes, maatte den ved en god Landevei forbindes med Hjørring, Maaskee kunde et lignende Anlæg med samme eller lidt hvi ere Omkostninger foretages i Aaen ved Fureby tæt ved Handelspladsen Løkken. Herfra drives allerede en betydelig Han deel paa Norge, og enkelte Ladninger gaae til Hamborg og England. Men den hele Handel maa føres med smaae fladbundede Fartøier, de saakaldte Sandskuder, og er underkastet store Vanskeligheder. Naar der f. Ex. under Ladningen hæver sig en Paalandsstorm, maae Skuderne søge rum Sø ofte i flere Dage. Naar Farten om Efteraaret har ophørt, slæbes disse Smaafartøier heelt op paa Landet i Sikkerhed. Ogsaa denne Ladeplads, burde, hvad enten en Havn kunde anlægges eller ikke, ved en god Landevei sættes i Forbindelse med Hjørring. Svære Chausseer behøvedes hverken her eller til den anden Side at bygges, da Færdselen endog i de gunstigste Tilfælde ikke vilde blive meget betydelig. Et tredie Sted, der synes at egne sig til et mindre Havneanlæg, erAamundingen ved Slette i Vesterhan Herred, Hjortdal Sogn. Dersom paa disse tre Steder, eller og kun paa eet af dem, en Havn for 7 til 8 Fod dybtgaaende Skibe kunde anlægges, saa var derved den store Fordeel vunden, at en regelmæssig Paketfart paa Skotland og England kunde iværksættes. Paa Liimfjordsiden findes fire betydelige Vandløb, hvorpaa vi især troe at burde henlede det Offentliges Opmærksomhed. Det er bekjendt nok, at nordfor Liimfjorden ligger den store Vild mose, der med en uhyre Tørvemasse bedækker halvanden Qvadratmiil. Det kan ikke feile, at vi i vor opfindsommeTidsalder ogsaa snart maae finde paa at indrette en Tørv presse, hvorved Tørven kan opnaae en saadan Fasthed, at den ved adskillige Anvendelser vil blive langt brugbarere og beqvemmere end før. J alt Fald vil Vildmosen blive en Velsignelse for en stor Omkreds, da Brændselet er i stærkt Aftagende. Men for at den ordentlig kan benyttes og dens Tørvmasse blive god, maa der paa samme frembringes en lavere Vandstand. Hertil byder Naturen Haand. J dens østlige Deel løber Lindholmsaa, der uden store Bekostninger kunde oprømmes og gjøres seilbar for Pramme op til Hovedgaarden Vraa; men den burde renses og udvides lige fra Ørum Mose. Jgjennem den vestlige og nordlige Deel flyder den temmelig store Ryga, Vendsyssels største Vandløb. (Forts.)