Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1766-07-07
J Deres Skrivelse af 11te Maji næst efter, indført i disse Efterretningers Nr. 22, har De vil det kalde i Tvil en og anden af de i forbemeldte min Skrivelse forebragte Sandheder. Vær forsikred, min Herreder jeg har frembragt, border ei af sig selv, saa længe Sandhed bliver Sand te skal virkeligen er va ved Deres L. Stand til at rokke det ringeste deraf. Den, som vilde modsige hvad jeg har sagt, maa enten i kiende Bergen og dens Beskaffenhed, eller maa den være af det Slags Folk, som negte og laste alt som ei er frembragt af dem selv. For en Patriot kand jeg see, min Herre! De udgiver Dem Dette Navn vil jeg derfor nødig fratviste Dem, Men vil De beholde dette ædeværdige Navn, saa maa De virkeligen tilstaae, at De er aldeles fremmed i den Kundskab om Bergen, som behøvedes førend De kunde paatage Dem at igiendrive det, hvorom ingen Apartiesk i Bergen tviler. Saadan Uvidendhed, og urigtigt Forebringende af dem, som enten ei kiende eller ei har skiøttet om at andre i de omskrevne Tilfælde skulde kiende Bergen, har upaatvileligen maattet bringe Dem til at forebringe det, som aldrig kunde troes uden af dem, som maatte nyligen være kommen til Bergen. Andre end saadanne kunde er tvile om det, som ligger saa klart for alles Øine, hvorom saa meget stærkere og flere Beviis kunde tilveiebringes, som alt mit Forebragte er grunded i daglig Erfarenhed. Jeg stod længe i Betænkning om jeg skulde svare noget til det bemeldte Deres Brev, hvis Jndhold, stridende saa meget mod Sandhed og Enfarenhed, som det strider mod min Skrivelse af 19de Martii næstleden, let bortfalder af sig selv. Omsider har jeg besluttet dertil korteligen at saare dette, sk. Naar De siger, at det Læder, som Skomagerne lade garve og berede almindeligen er ligesaagodt som det, hvilket i Stavanger og andetsteds beredes af ordentlige Garvere; Saa vil jeg alen henvise Dem til Erfarenhed. Denne Lære Mæste rinde skal strax ei alene negte Deres Forebringende men end og bevise hvad den siger: Hverken jeg eller noget andet fornuftige Menneske paastaaer, at tyndt Bergensk Læder skulde ved Beredning giøres ligesaa godt som det tykke udenlandske Ney, min Herre, vil De af mine Ord udlede den Meening, saa Forstaaer De mig ei ret. Udenlands fra kommer jo baade tyndt og tykt Læder Lad begge Deele, hvert i sit Slags, være ligesaa gode hos os, som det indføres andetstæds fra Sligt har det Almindelige Føie til at ønske. Gaa dant Ønske faaer det og opfyldt, naar vi saae ordentlige Garvere, saa duelige som de, man har et Læder, som beredes i Stavan andetste. ger, ikke af Skomagere men af Garvere, er jo enten alt eller det meste deraf tyndt Læder. Men og min Herre, modsige ikke saa meget Erfarenhed, at De vilde sætte det Bergenske Læder enten over eller ved Siden af det Stavangerske. Skulde den Fortællelse, De har hørt af andre, og igien vil fortælle mig, kunde virke noget; saa havde det været fornødent baade at De nævnte den formuende Skomager, som ved en Loe-Garver tabte henved 200 Rdlr. og tillige at De visede Aa sagen til dette Tab. Ellers beviser dette ei her me end at andet Eventyr. Det lader som De vil sige, at fordi Garveriet blev forretted af en Loe Garver skidet galt. Men var det bleven forret ved ved en Skomager, var det gaaen vel Dette kunde De nok saae Folk til at troe, naar De først af Erfarenhed bevisede, at de som ei have læret et Haandverk, i Almindelighed forstaae det bedre, endne, som have lært det. Dette burde De stræde at godtgiøre. Derved kunde De virkeligen hielpe Dem et godt Stokke paa Veien. Det nere Exempel maa vel være forekommen Dem Sørne, men været glemt inden De paagnede. De havde vel ellers og meldet noget mere derom Det allerkræftigste Beviis, som Skomagerne kunde bruge til at overbevise det tøilende Publicum, var at de skaffede os saa godt Arbeide, som det der faaes understeds, Men saa længe dette er skeer, min Herre, maa hverken De eller andre af Deres Venning, hvilke dets bedre ere kun faa fortænke ved for at vi troe Erfarenhed mere end Deres blotte Ord. De spørge, men Herre, om det kand være troeligt, at Skomagerne skulde vilde lade deres Læder fordærve ved saadanne Personer, som ei forstaae Garveriet. Men tillad mig at borge Dem igien end nu den Gang, om ei det Bergenske Læder er jammerligen slet, Svarer DeNei, saa tager jeg til Vidne Erfarenhed, hvis Vidnesbyrd, aldrig af Dem skal kunde forkastes.